tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ülenurme valla vapp

Ülenurme valla vapp on Tartu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Ülenurme valla vapp.
Vapp kinnitati 20. juunil 2000.
Vapi kirjeldus.
Vapikilp on lainelõikega kaldjaotatud kuldseks ja roheliseks väljaks. Kilbi alumisel, rohelisel väljal on kuldne vannasadra kujutis.
Põhjendus.
Lainelõige tähistab Emajõe lähedust vallale. Kuldne vannasader rohelisel taustal sümboliseerib paikkonna ajaloolist seotust põllumajandusega ja ühtlasi osutab, et valla territooriumil asub Eesti Põllumajandusmuuseum, mille logoks on samuti vannasader. Kuldne värv sümboliseerib küpsust ja viljakust. Roheline värv sümboliseerib loodust, põllundust, noorust ja elu.
Vapi kasutamise kord.
Valla vappi kasutatakse:
Kommutaator

Kommutaator (ladina keeles "commutare", ’vahetama’) on seade, mida kasutatakse elektriahelate ümberlülitamiseks.
Eristatakse mehaanilisi, elektromehaanilisi (releed, sammvalijaid) ja elektronkommutaatoreid.
Telefoni algusajal nimetati kommutaatoriks ka käsitsilülitamisega telefonikeskjaama (seadet telefonikõnede ühendamiseks).
WiMAX

WiMAX (akronüüm inglise keele fraasist "World Interoperability for Microwave Access") on telekommunikatsioonitehnoloogia, mille eesmärk on traadita andmeside tagamine üle pikkade vahemaade (kuni mõnikümmend kilomeetrit).
WiMAX põhineb standardil IEEE 802.16, mida kutsutakse ka "Wireless MAN" (traadita kaugvõrk). 2001. aastal loodi organisatsioon WiMAX Forum, mis tegeleb standardi IEEE 802.16 arendamisega ja sertifitseerib sellele standardile vastavaid seadmeid. Sertifitseeritud seadmed on tähistatud WiMAXi märgiga ning neil on kiri "WiMAX certified". Sertifitseerimata tootjad kasutavad näiteks kirju "WiMAX-ready", "WiMAX-compliant"või "pre-WiMAX".
WiMAXi esimene variant (IEEE 802.16) nägi ette sagedusala 10–66 GHz, IEEE 802.16a lisas sagedusala 2–11 GHz. Viimased standardid on IEEE 802.16-2004 ja IEEE 802.16e-2005.
WiMAXi abil on võimalik luua nii ühendusi kahe punkti vahel kui ka kärgstruktuuriga andmesidevõrkusid. Kasutatakse litsentsitud sagedusi, Eestis 3,4–3,5 GHz saateks ja 3,5–3,6 GHz vastuvõtuks. Seda nimetatakse ka 3,5 GHz tehnoloogiaks. Igale operaatorile on määratud vahemik, kus nende saatja töötab. Iga saatemast töötab üldjuhul erineval sagedusel, ühes mastis võib olla ka mitu saatjat erinevatel sagedustel. Signaali sagedusriba laius on 1,75 MHz või 3,5 MHz.
WiMAX töötab kohati ka ilma otsenähtavuseta, näiteks manipuleerides majade seinadelt peegeldunud signaalidega. Eriti kasutab seda niinimetatud mobiilne WiMAX, mida tänapäeval arendatakse.
WiMAX on kiire (kuni 70 Mbit/s) ja suurema tegevusulatusega (kuni 50 km) võrreldes traadita kohtvõrgu Wi-Figa, kuid ei ole viimasega konfliktis ning nad pigem täiendavad teineteist. Näiteks sobib WiMAX Wi-Fi tulipunktide ühendamiseks Internetiga. 
WiMAX konkureerib 3G tehnoloogiatega (UMTS, CDMA2000).
Eestis pakuvad statsionaarsel WiMAX-tehnoloogial põhinevat internetiteenust Elion ja Levira (edasimüüjate kaudu) ning mobiilsel WiMAX-il põhinevat Baltmax (esialgu ainult Tallinnas).
Nacka vald

Nacka vald on vald Rootsis Södermanlandi ja Upplandi maakonnas Stockholmi läänis Läänemere ääres. Ta asub Stockholmi vallast idas.
Nacka vald on Keila sõprusvald.
Finlandia

"Finlandia" on Jean Sibeliuse sümfooniline poeem, mis on tema tuntumaid teoseid. 
Selle esimene versioon valmis 1899. aastal ja ümbertöötatud versioon 1900. aastal. Algne pealkiri oli "Suomi Herää" ('Soome ärkab'). 
"Finlandiale" kirjutas sõnad Eino Leino ning hiljem Veikko Antero Koskenniemi ja Wäinö Sola. 
1967 valiti Finlandia Biafra riigihümniks.
Basilisk (Harry Potter)

Basilisk on J. K. Rowlingu romaanisarjas "Harry Potter" hiiglaslik madu, kes elas Sigatüükas Saladuste Kambris. Harry Potter tappis ta Gryffindori mõõgaga. 
Tutvustus.
Basilisk on väga pikk ja ohtlik madu. Tema pilk on tappev. Kui aga elusolend ei vaata talle otse otsa, vaid näeb peegelpilti, siis ta ainult kivistub. Basilisk on ka väga mürgine. Tema hammustus tapab minutite jooksul, kui hammustatut ei ravita fööniksi pisaratega. Ämblikud pagevad ta eest.
Basiliski mürk.
Kuna basiliski mürgil on ainult üks ravim, saab seda edukalt kasutada varikätkide hävitamiseks. Godric Gryffindori mõõk "määrdus" basiliskimürgiga ja seda sai kasutada varikätkide hävitamiseks. Basiliski kihvu sai kasutada varikätkide hävitamiseks.
Basilisk

Basilisk (kreekakeelsest sõnast βασιλίσκος "basiliskos" 'väike kuningas') on mütoloogiline roomajalaadne koletis. Neid on peetud madude kuningaks.
Basiliskide välimust on kirjeldatud erinevalt – hiiglasliku sisalikuna, suure maona või koletisena, kellel on mao saba ja hambad, kuke pea ja lohe tiivad.
Basiliskid võivad oma ohvri tappa erineval moel – Plinius Vanem kirjeldab teoses "Naturalis Historia" basiliski kui väikest madu, kelle pilk tapab ja kelle roomamisest jääb maha mürgise lima rada. 
Püha Hildegardi väitel sündis basilisk mao munast, mida haudus kärnkonn ning oma väe sai ta paradiisi maolt. Basiliski hingus on kui tuli, mis tuhastab kõik oma teel. Teise legendi järgi haudus kärnkonn muna, mille oli munenud vana kana.
Kirikuisa Augustinus väitis, et basilisk on madude kuningas nagu saatan on deemonite kuningas. 
Keskaegsetes bestiaariumites kujutatakse basiliski kroonitud maona, keda kummardavad tema alamad. 15. sajandi lõpul levima hakanud süüfilist nimetati basiliski mürgiks.
Seitsmest surmapatust oli basilisk kiima sümboliks.
Leonardo da Vinci on vahendanud lugu, mille kohaselt olevat surnud nii ratsanik kui hobune, kui ratsanik hobuse seljas olles odaga basiliski tappa püüdis. Ka taimed, millega basilisk kokku puutub või millele hingab, närbuvad.
Barokiajastu sümboliraamatud väidavad, et basiliski kivistava pilgu saab võita vaid peegliga, mille abil basilisk tema enda pilguga kivistada.
Basiliskid kardavad väidetavalt kukkesid.
Kallaste vapp

Kallaste vapp on Tartu maakonnas asuva Eesti linna Kallaste vapp.
Vapp on kinnitatud 26. juunil 1998.
Vapi kirjeldus.
Kuldsel kilbil lainelõikeline punane piit ja avatud tiibadega lendav pääsuke. Vapitüves on kolm sinist lainet, eraldatud kahe hõbedase lainelise vardaga.
Tartu vapp

Tartu vapp on Tartu maakonnas asuva Eesti linna Tartu vapp.
Vapp on kinnitatud 20. mail 1992.
Praegune vapi kujutis ning punavalge lipp kinnitati linna ametlikeks sümboliteks 1928. aastal.
Vapi kirjeldus.
Punasel kilbil on hõbedane, korrapärastest kividest laotud, sakmetega linnamüür väravaga ja kahe torniga mõlemas otsas. Tornide alakorrusel on kaarjad hõbedased nišid. Tornide ülakorrusel on neliksiiruse motiivid sõõrides. Teise korruse lõpetab sakmeline serv. Tornide kooniliste kivikatuste tippudes on kuldsed ristid. Tornide vahelises müüris asuvas kaarjas, ülestõstetud langevõrega väravaavas on punasel taustal hõbedane kuueharuline täht ja selle all otstest seina kinnitatud kett. Tornide vahel, müüri kohal hõljuvad ristatutena hõbedane võti vasakult alt paremale üles, keelega ülespoole ja seda kattev kuldse käepidemega hõbedane mõõk paremalt alt vasakule üles. 
1940. aastal koostatud Vabariigi Presidendi otsuse kavas on vapi kirjeldus järgmine: Tartu linna vapiks on kilbi punasel väljal hõbedane, sakmetega lossi kivisein lahtise värava ja kahe torniga. Kummagi torni koonusekujulisel katuseharjal on kreekakujuline kuldne rist. Väravas asetseb mustavärviline langevõre, selle all kuueharaline hõbedane täht; tähe all, otsadest seina kinnitatud, mustavärviline ahel. Tornide vahel värava kohal põikasendis kaheterane, sirge, hõbedane mõõk kuldse käepidemega vasakul all ja ristipandult hõbedase võtmega, mille keel pööratud ülespoole.
Tõlgendus.
Võti ja mõõk värava kohal on Tartu piiskopkonna ja linna kaitsepühakute Peetruse ja Pauluse atribuudid.
Ajaloolase Malle Salupere andmeil on Tartu vapil kujutatud kaubalinna avatud väravat, mis esineb kõigi nende hansalinnade vappidel, kelle kaitsepühakuteks on Peetrus ja Paulus. Ekslik on aga levinud tõlgendus, mille järgi vapp kujutab Tartu toomkiriku torne. Samuti ei ole Tartu vappi annetanud Poola kuningas Stefan Batory, kes andis Tartule lipu.
"See vapp on pärit kolmeteistkümnendast sajandist, linna pitsatist,“ sosistas Luule, kelles tärkas vahel ajaloolane. „Võti avab linnaväravad rahutoojatele, mõõk suleb tee vaenuvägedele.“
"Kunstiliselt veelgi väljapaistvam on aga kolmas pitsat, mille pitserid leidub real ürikuil a. 1347-1389. Üldjoontes sarnaneb see eelmisega, uue üksikasjana on tulnud aga juurde kuuetipuline täht väravas, langevõre ja tõkkeahela vahel. Seda tähte on püütud tõlgitseda Püha Maarja atribuudina, kuid teiselt poolt on arvatud, et see on paigutatud sinna ainult väravatühiku täiteks ja pitsatipildi kergema eristamise võimaldamiseks sarnastest, näiteks Riia omast. Nii on ju umbes samal ajal (vist a. 1347) Riias võetud tarvitusele uue pitsati pildis väravasse paigutatud lõvi pea. Tõenäoliselt on mõlemad pitsatid lõiganud üks ja sama isik."
Heinrich Rosenthal

Heinrich Rosenthal (7. juuli (vkj 25. juuni) 1846 Tartu – 10. mai 1916 Tallinn) oli Eesti rahvusliku liikumise tegelane, elukutselt arst.
Oli Eesti Üliõpilaste Seltsi ja korporatsioon Fraternitas Estica asutajaliige ning auvilistlane.
Elulugu.
Ta õppis Tartus kreiskoolis ja gümnaasiumis. Aastatel 1865–1871 õppis ta Tartu ülikoolis arstiteadust.
Ta oli üks Kalevipoja-õhtute algatajaid, millest kasvas välja Eesti Üliõpilaste Selts.
Ta oli aastal 1869 I üldlaulupeo pidukomitee liige. Hiljem, 1880. aastal oli ta ka üks III Tallinna laulupeo algatajaid ja selle korraldava komitee abiesimees. 
Aastal 1870 Vanemuises etendunud esimeses Eesti näitemängus, L. Koidula eestistatud näidendi "Saaremaa onupoeg" osatäitja.
1871–1873 oli mereväehaigla ordinaator Kroonlinnas ja 1873–1906 mereväearst Tallinnas. 1885–1906 ka Tallinna sõjasadama meditsiinijaoskonna juhataja.
Alates 1877. aastast kuni 1894. aastani oli Rosenthal Eesti Aleksandrikooli peakomitee liige. 1878. aastal valiti ta Eesti Aleksandrikooli Tallinna linna abikomitee aupresidendiks.
Aastatel 1881–1889 kuulus Rosenthal Tallinna linnavolikokku.
4. juunil 1884 Otepää kiriklas toimunud EÜS-i sinimustvalge lipu (esimese eestlaste rahvuslipu) õnnistamise ja pühitsemise tseremoonial, mida juhtis Otepää õpetaja Rudolf Kallas, ütles Heinrich Rosenthal oma kõnes: "Olgu Eestimaa täis kuradeid, meie lippu nad ei võida."
Rosenthal arvati pensionile 1906. aastal.
Ta oli 1912. aastal asutatud Põhja-Balti Arstide Seltsi asutajaliige.
Tema mälestused "“Kulturbestrebungen des estnischen Volkes während eines Menschenalters (1869–1890)”" on üks parimaid kaasaegseid kokkuvõtteid Eesti ärkamisajast.
1884–1895 oli ta EÜS-i vilistlaskogu esimees ehk vilistlaste talitaja, 1895. aastal valiti ta auvilistlaseks. 1907. aastal lahkus Rosenthal EÜSist koos Fraternitas Estica asutajatega ning valiti ka Fraternitas Estica auvilistlaseks.
Tartu lipp

Tartu lipp on Tartu maakonnas asuva Eesti linna Tartu lipp.
Lipp on kinnitatud Riigikantselei sümboolika osakonnas 20. mail 1992.
Lipu kirjeldus.
Tartu linna lipp on linnale Poola kuninga Stefan Batory 1584. aastal 9. mai privileegiga lubatud rõhtsa poolitusega kahelaidne valge-punane lipp, mille laiud on võrdsed. Lipu keskel asub Tartu linna vapi suur kujutis (vapi ja lipu kõrguste suhe 1:2). Lipu aluseks on Poola valge-punane lipp.
Bob Sinclar

Bob Sinclar (päriselus nimega Christophe Le Friant; sündinud 10. mail 1967) on prantsuse muusik ja muusikaprodutsent.
Bob Sinclar alustas diskorikarjääri 18-aastaselt, aastal 1986. Alguses keskendus ta hiphop- ja "funk"-muusikale, esinedes Chris The French Kissi nime all. Tema esimene klubihitt oli "Gym Tonic". 
Ta on kasutanud ka esinejanimesid The Mighty Bop ja Reminiscence Quartet.
On pannud alguse projektile "Africanism", mis ühendab erinevaid muusikastiile nagu "house", džäss, Ladina-Ameerika rütmid, Aafrika pärimusmuusika.
2005. aastal jõudsid edetabelitesse tema lood "Love generation" ja "World, hold on".
Oksiidsed mineraalid

Oksiidsed mineraalid on mineraalid, mis sisaldavad hapniku ja metallilise elemendi ioone.
Tähtsamad oksiidsed mineraalid on hematiit, magnetiit, rutiil, tsinkiit jne.
Oksiidsed mineraalid on majanduslikult väga olulised, sest on peamised tina, raua, alumiiniumi, tsingi, kroomi, titaani ja mangaani allikad.
Oksiidsed mineraalid võivad kristalliseeruda aktsessoorsete mineraalidena tardkivimeis, kuid sageli on nad vastavat metalli sisaldava kivimi keemilise murenemise tulemuseks.
Rapiir

Rapiir on sirge ja painduva teraga torkerelv, mis tulid kasutusele 16. sajandi alguses ja neid kasutati duellidel.
Tänapäeval on rapiirid kasutusel üliõpilaskorporatsioonides ja EÜSis. Rapiiril on korvikujuline korporatsiooni värvides käekaitse. Eestis on neil rohkem sümboolne väärtus, kuid Lätis ja Saksamaal kasutatakse neid ka vehklemises ehk nn. mensuuridel.
Üleminekuline maakoor

Üleminekuline maakoor on maakooretüüp, mis on omadustelt ookeanilise ja mandrilise maakooretüübi vahepealne. Enamasti ongi tegu vaheetapiga ühest teiseks muutumise protsessis.
Üleminekulise maakoorega on näiteks mandrilised riftivööndid (manner rebeneb ning asemele tekib aja jooksul ookean), saarkaared (liituvad ükskord mandriga ning saavad selle osaks), ookeanilised platood (sama saatus nagu saarkaartel).
Üleminekuliseks maakooreks nimetatakse ka mandrite stabiilse ääre üleminekuala ookeanilise maakoorega alaks.
Mõnikord üleminekulist maakoort eraldi maakooretüübina välja ei tooda.
Sirkel (tähepõimik)

Sirkel (saksa k. "Zirkel") on monogrammilaadne vääntäht ehk põimik tähtedest V ("vivat"), C ("crescat"), F ("floreat") ja organisatsiooni nime algustähest koos !-märgiga, mida kasutavad üliõpilaskorporatsioonid.
Ajalugu.
Üliõpilasorganisatsioonid lõid esimesed sirklid 1780. aasta paiku ja neid hakkaksid kasutama ka hilisemad korporatsioonid. Esialgu oli see lihtsalt lühendi kujul initsiaalide jada, hiljem sai sellest "kunstlikult põimunud" "salapärane" kompositsioon.
Kuni 19. sajandi alguseni koosnesid sirklid vaid tähekombinatsioonidest. Hüüumärk lisati sirklisse 1820. aastatel. Suure tõenäosusega tähistab hüüumärk fraasi "Vivat!" optatiivi ning imperatiivi. See selgitaks ka aeg-ajalt kolme hüüumärgi kasutamise sirklis kuni umbes aastani 1850, kuna see viitab kolmekordsele soovile "Vivat! Crescat! Floreat!"
Hüüumärgi kasutuse kohta on ka teisi tõlgendusi, aga need on hilisemad interpretatsioonid ning tolleaegsed dokumenteeritud tõendid puuduvad. Mõned arvavad, et hüüumärk sümboliseerib tingimusteta satisfaktsiooni (konflikti lahendamise autasu) relvaga saavutamise põhimõtet, kuigi 19. sajandini oli tavaline kasutada sel eesmärgil üles suunatud ristatud rapiire. Teised arvavad jällegi, et hüüumärk tähistab seda, et korporatsioon tegutseb endiselt või et vilistlasi sümboliseerib kriips ja tegevkonventi punkt. Selle loogika järgi peaks olema võimalik eristada ilma aktiivse tegevuseta korporatsioone hüüumärgi puudumise järgi, kuid praktikas seda ei leia. Pealegi eksisteerivad organiseeritud vilistlaskogud, millega hüüumärgi kriipsu seostada võiks, alates 19. sajandi teisest poolest. Sellised tõlgendused omistasid hüüumärgile suhteliselt noored korporatsioonid.
Sirkli tähendused.
Reeglina koosneb sirkel korporatsiooni nime ja soovi esitähtedest. Levinud variandid on järgnevad:
Alates 1795. aastast vahetas "Vivat circulus fratrum..." välja varem kasutusel olnud "Vivant fratres coniuncti...".
Sirkli kasutamine.
Sirklit kasutatakse eraldusmärgina ning seda võib leida erinevatest kohtadest:
Aktiivne äär

Aktiivne äär on mandrilise maakoorega laama serv, mida ääristab subduktsioonivöönd.
Aktiivseks nimetatakse teda seepärast, et seal toimuvad aktiivsed mäetekkeprotsessid, maavärinad ja vulkaanipursked. Stabiilse äärega mandritel toimub üleminek mandriliselt maakoorelt ookeanilise maakoorega alale sujuvalt ühe laama siseselt.
Mandrite aktiivsed ääred on eriti iseloomulikud Vaiksele ookeanile. Seda piirkonda on hakatud nimetama ka Vaikse ookeani tulerõngaks.
Ookeaniline platoo

Ookeaniline platoo on ulatuslik ümbritsevast abüssaalsest tasandikust kõrgem ala ookeani põhjas.
Ookeanilised platood tekivad vulkaaniliselt. Tegemist on veealuste suurte magmaprovintsidega. Kivimiliselt koosnevad nad peamiselt basaldist ning mõnikord nimetataksegi neid ookeanilisteks basaltplatoodeks. Tänapäeval on enamik neist siiski kaetud mitmesuguste meresetetega, sest vulkaaniline tegevus on tavaliselt hääbunud.
Ookeanilised platood liiguvad mandrite triivi tõttu ümbritsevate mandrilise maakoorega plokkide suhtes ning põrkuvad lõpuks nendega kokku. Et ookeaniline maakoor on sellistel aladel mitme kilomeetri võrra paksenenud, ei ole ookeanilist platood subduktsiooni läbi võimalik vahevöösse sukeldada. Seetõttu usuvadki teadlased, et ookeaniliste platoode teke ja hilisem liitumine mandritega on üks olulisi mehhanisme, mille läbi mandrite pindala on läbi geoloogilise aja kasvanud.
Ookeanilised platood tõusevad ümbritsevast ookeanipõhjast umbes kaks kuni kolm kilomeetrit kõrgemale. Maailma suurimad ookeanilised platood on Ontong-Java platoo Vaikses ookeanis ja Kergueleni platoo India ookeanis.
Kommaan

Kommaan (prantsuse k. "Comment") on üliõpilasorganisatsioonides valitsev kindel kord, mis tugineb peale kirjutatud kodukorra veel traditsioonidele ja uusustele, s. t. põlvest põlve edasikantavaile kommetele, mis aastakümnete jooksul enamasti sugugi ei muutu.
Harilik pilliroog

Harilik pilliroog ("Phragmites australis") on kõrreliste sugukonda pilliroo perekonda kuuluv taim.
Pilliroo sünonüümidena on kasutatud "Arundo phragmites" L. (basionüüm), "Phragmites altissimus", "P. berlandieri", "P. communis", "P. dioicus", "P. maximus" ja "P. vulgaris". Lisaks on pillirool arvukalt rahvapäraseid nimetusi: roog, kõrkmed, merihain, vesiroog, sonn.
Pilliroog on levikult kosmopoliit.
Pilliroog on Eesti suurim kõrreline. Ta paljuneb siin peamiselt vegetatiivselt, moodustades suuri roostikke, mis koosnevad kloonidest. Need võivad olla enam kui ruutkilomeetri suurused. Pilliroo seemned valmivad Eestis harva.
Algselt oli pilliroog mageveetaim, aga ta on halohüüt ehk teisisõnu armastab soolast. Seetõttu talub ta hästi riimvett ja Eestis kasvab ta mererannal sama edukalt kui järvekaldal.
Pilliroog kasvab kuni meetrisügavuses vees, aga on juhtunud, et pilliroog kasvab ujuva matina. Taime vars on 2–6 m pikk. Kõrgemad taimed kasvavad sooja suve ja viljaka pinnasega paigus. Soodsates tingimustes võib ta vegetatiivselt levida kiirusega 5 m aastas.
Pilliroo lehed on 20–50 cm pikad ja 2–3 cm laiad. Õied puhkevad hilissuvel ja moodustavad tiheda tumelilla pöörise, mis on 20–50 cm pikk.
Pilliroog kaob seal, kus pidevalt kariloomi karjatatakse, või kasvatab endale nii lühikesed võrsed kui rohul tavaliselt on.
Pilliroovarsi kasutatakse ehitusmaterjalina, samuti punumistöödeks. Pilliroovarsi lõigatakse talvel ja see on taastuv loodusvara, sest ei kahjusta kuidagi taimekasvu ja juba järgmisel aastal kasvavad samasse uued taimevarred.
Pilliroog mütoloogias.
Vanakreeka mütoloogias karistas Apollon kuningas Midast sellega, et laskis talle kasvada eesli kõrvad. Midas häbenes seda ja kandis edaspidi peakatet, kuni tema juuksed kasvasid nii pikaks, et neid tuli lõigata. Midas pidi oma kõrvu juuksurile näitama, aga see tõotas surma ähvardusel, et ei räägi kuninga kõrvadest kellelegi. Saladuse hoidmine osutus tema jaoks siiski raskeks. Lõpuks kaevas ta jõe kaldale augu, sosistas sinna sisse: "Kuningas Midasel on eeslikõrvad!" ja ajas augu kinni. Rohkem saladus teda enam ei vaevanud, kuid järgmisel kevadel kasvas augu kohale pilliroog ja kui tuul seda lehvitas, siis kohises pilliroog kuuldavalt: "Kuningas Midasel on eeslikõrvad." Nii sai kogu rahvas asjast teada.
Piiblis mainitakse pilliroogu paarkümmend korda. 
Moosese ema pani kolmekuuse Moosese pilliroost tehtud tõrvatud ja vaiguga määritud laekasse ja asetas laeka Niiluse jõe äärde kõrkjaisse, kust vaarao tütar selle leidis, poisile halastas ja ta üles kasvatas (2 Mo. 2:3–6).
Kui Jeesust enne ristilöömist piinati, siis löödi teda pillirooga pähe (Mt 27:29-30, Mk 15:18-19) ja talle anti pilliroo otsa pandud käsnast äädikat juua (Mt 27:48, Mk 15:36).
Noa laev väidetakse olevat tehtud goferipuust ning seest ja väljast tõrvatud (1Mo 6:14). Mis puu on goferipuu, seda pole selgitatud, kuid heebrea keeles nimetatakse sama sõnaga korvi, milles Mooses Niiluse kaldale pandi, nii et seetõttu oli ka Noa laev pilliroost valmistatud.
Chargiertenconvent

Chargiertenconvent (Ch!C!) oli Tartu korporatsioonide eestseisuste esinduskogu, mille kätte oli 19. sajandil koondunud võim üliõpilaskonna üle. 
Ch!C! kehtestas ja täiendas üliõpilaskonna põhiseadust, üldkommaani ja üliõpilaskonna asutused (buršikohus, aukohus ja mitmesugused komisjonid). 
Chargiertenconventi ajalugu ulatub 1827. aastasse, mil "Landsmannschaft"'id Fraternitas Rigensis, Estonia ja Livonia sõlmisid kartell-lepingu, millega 1832 ühines ka Curonia. Salajane üldkommaan pärinebki 1832. aastast. 1841. aastal loodi aukohus ("Ehrengericht"), kuhu iga liige sai valida kolm aukohtunikku.
1847 loodi metsikute üliõpilaste ettepanekul "Chargiertenconvent"i asemele "Repräsentantenconvent", kus olid esindatud kõikide üliõpilaste huvid. Siiski olid "Landsmannschaft"'id hääletamisel ühtsemad ja kui "Repräsentantenconvent"ist olid välja astunud kõik metsikutest liikmed ja Ruthenia sektsioon, taastasid allesjäänud "Landsmannschaft"'id "Chargiertenconvent"i. Pärast taasasutamist tuli "Landsmannschaft"'i asemel kasutusele termin "korporatsioon". Ühtlasi muudeti lihtsamaks korporatsioonide asutamise korda kui edaspidi piisas 2/3 liikmeskorporatsioonide nõusolekust. 1850. aastal võetigi korporatsioonid Baltica ja Ruthenia Chargiertenconventi liikmeteks. Neist esimese tegevus sundlõpetati 1856 ja teine läks protestiks üldkommaani sätete vastu 1857. aastal ise laiali. 1857 võeti liikmeks korporatsioon Fraternitas Academica Dorpatensis, mis saadeti samuti juba 1861. aastal laiali. 1862. aastal oli "Chargiertenconvent" sunnitud vastu võtma metsikute üliõpilaste ühenduse Sektsioonid, mis taotles "Chargiertenconvent"i laialiminekut ja "Repräsentantenconvent"i taastamist. Selle taotluse peale saadeti Sektsioonid 23. oktoobril 1864 laiali. Pärast mitmeaastast venitamist võeti 1865 liikmeks korporatsioon Arminia, mis saadeti samuti järgmisel aastal laiali. 5. novembril 1873 võeti olude sunnil liikmeks Metsikute Ühendus ("Wildenverband"). 6. novembril 1874 saadeti ka see ühendus pärast uute taotluste esitamist laiali. Venestusperioodil eemaldati üldkommaanist sakslust rõhutav osa ning lubati ka mittesakslastel korporatsioone asutada. 1879 võeti kohe pärast asutamist vastu viies pikaajaline liige korporatsioon Neobaltia. 1881 kuni laialisaatmiseni 1891 ning taas 1918. aastast alates oli "Chargiertenconvent"i liige korporatsioon Fraternitas Academica. 1882 võeti teise mittesaksa korporatsioonina liikmeks korporatsioon Lettonia, kes astus 1905. aastal "Chargiertenconvent"ist välja. 1884. aastal võeti liikmeks korporatsioon Tarbatonia, kes küll 1887. aastal laiali saadeti. 1890. aastal andis "Chargiertenconvent" nõusoleku eesti korporatsiooni Fraternitas Viliensise asutamiseks, kuid Riia õpperingkonna kuraator lükkas otsuse tagasi põhjusel, et korporatsioone oli juba piisavalt ja eestlastel oli võimalus liituda teiste korporatsioonidega. 1932. aastal võeti liikmeks korporatsioon Baltonia.
Andres Raska

Andres Raska (10. aprill 1916 Ruhja – 16. juuni 1942 Kirovi oblast) oli Eesti sportlane ja üliõpilastegelane, jurist. 
Õppis 1934–1941 (lõpetas cum laude) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Oli Eesti Üliõpilaste Seltsi esimees. 
Kandis 22. juunil 1940 Tartus toimunud kommunistliku meeleavalduse ajal sinimustvalget rinnalinti ja jagas neid teistele. Vahistati 26. juunil Narva-Jõesuus. Hukkus nõukogude vangilaagris. 
Ta oli kolmikhüppes kahekordne (1937, 1938) Eesti meister ja Eesti rekordi omanik (1938), 1935–1937 teatejooksu Eesti meister. 
Jaan Krossi romaan.
Andres Raska on Jaan Krossi romaani "Mesmeri ring" peategelase Indrek Tarma prototüüp. Romaan, mis kannab alapealkirja "romaniseeritud memuaarid nagu kõik memuaarid ja peaaegu iga romaan", ilmus aastal 1995, sai 1996 Virumaa kirjandusauhinna, on taasavaldatud Jaan Krossi "Kogutud teoste" 12. köites (2003) ning on tõlgitud soome (1997) ja hollandi keelde (2000).
Harald Haberman

Harald Haberman (19. detsember 1904 – 16. detsember 1986) oli eesti zooloog, Eesti NSV Teaduste Akadeemia liige (1946).
Elukäik.
Harald Haberman lõpetas 1932. aastal bioloogina Tartu ülikooli, oli 1932–1939 Tartu Ülikooli zooloogiainstituudi assistent, 1939. aastast vanemassistent. 1944–1948 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli õppeprorektor ning üldbioloogia ja darvinismi kateedri juhataja. 1951 kaitses bioloogiadoktori väitekirja, 1955 sai professori kutse. 
1946. aastal kinnitati Eesti NSV Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks, 1954 akadeemikuks. 1957–1964 oli Bioloogia- ja Meditsiiniteaduste Osakonna akadeemik-sekretär. 1960–1984 „Eesti NSV Teaduste Akadeemia Toimetised. Bioloogia” toimetuskolleegiumi liige. 
Ta oli 1947–1977 Teaduste Akadeemia Zooloogia ja Botaanika Instituudi direktor. 
Teadustegevus.
Habermani põhiuurimisvaldkond oli aastatel 1929–1939 seotud hüdrobioloogiaga. mageveeselgrootute liigiline koosseis, levik ja ökoloogia. Hilisematel aastatel lisandusid mardikaliste liigiline koosseis ning loodusteaduste filosoofilised küsimused. Haberman on Eesti entomoloogiakoolkonna rajaja, putukate sünökoloogilisfaunistilise uurimise algataja ja zoogeograafilise analüüsi käsitluse looja. Ta oli viljakas loodusteaduste populariseerija.
Näitlejatöö.
Harald Haberman mängis episoodilist rolli (astronoom) Eesti mängufilmis „Indrek“ (1975).
Poliitiline tegevus.
Haberman oli Eestimaa Kommunistliku Partei (EKP) liige alates 1939. aastast. 1940. aasta juunist augustini oli ta Johannes Varese valitsuse siseministri abi ja sisekaitseülem.
Eesti mängufilmide loend

Siin on loetletud kronoloogilises järjekorras Eestis valminud mängu- ja lühimängufilme või rahvusvahelises koostöös tehtud mängufilme. Nimekiri ei ole täielik.
Karujaht Pärnumaal

"Karujaht Pärnumaal" on 1914. aastal valminud Eesti mängufilm. Seda peeti Eesti vanimaks mängufilmiks, kuid leitud on veel varasem – "Laenatud naene".
Sisu.
Johannes Pääsukese filmitud mängufilm äpardunud karujahist on poliitiline pila, mille ajendiks on Pärnu linnapea Oskar Brackmanni ja ajakirjanik Jaan Karu tegelikult aset leidnud konflikt, laiemaks taustaks aga eestlaste ja baltisakslaste valimisvõitlus Pärnu linnavolikogus. Päevasündmustega kursis olnud vaatajad said kohe aru, et filmijandis ei peetud jahti mingile müstilisele Vändra metsade karule, vaid täiesti konkreetsele Jaan Karule, Pärnu Postimehe toimetajale ja agarale eesti-eduerakondlasele.
Ripats (üliõpilasorganisatsioonides)

Ripats (saksa k. "Zipfel") on üliõpilasorganisatsioonides taskukella küljes kantav üliõpilasorganisatsiooni tunnustega nahast või värvilindist riba.
Kuldrebane

Kuldrebane on aunimetus, mis antakse üliõpilasorganisatsioonide tegevliikmetele, kes on tegevliikmeks olnud 13 või rohkem semestrit. 
EÜSis valib kuldrebaseid noorliikmete praktsioon.
Andrus Aug

Andrus Aug (sündinud 22. mail 1972 Jõgeval) on Eesti jalgrattur.
Ta alustas elukutselise jalgratturi karjääri 2001. aastal klubis Amore e Vita. 
2007. aastal otsustas ta elukutselise karjääri lõpetada. 
Võitis NSV Liidu juunioride meistrivõistlustel kriteeriumisõidus kuld- (1990) ja pronksmedali (1989) ning meeskonnasõidus hõbemedali (1989). 
Kuuekordne Eesti meister ja seitsmekordne Eesti noortemeister maantee- ja trekisõidus. Saanud elukutselisena 23 võitu.
1996. aasta Eesti meister grupisõidus.
Etapivõidud.
2001
2002
2005 – 1 etapivõit Giro del Trentinol
Aleksander Mõttus

Gottlieb Peter Alexander (Aleksander) Mõttus (ka Mõtus, Mettus) (29. detsember 1859 – 19. juuli 1932) oli eesti pedagoog ja rahvuslane. 
Elulugu.
Aleksander Mõttus õppis Tartu Blumbergi koolis ning aastatel 1872–1878 Tartu Kubermangugümnaasiumis. Aastast 1878 kuni 1882 Tartu Ülikoolis teoloogiat ning 1882–1886 Peterburi Ajaloo ja Filoloogia Instituudis klassikalist filoloogiat. 
Üliõpilasena sai ta tuntuks sellega, et kandis 26. märtsil 1882 (vkj) Tartus avalikult kinnitamata korporatsiooni Vironia (praeguse Eesti Üliõpilaste Seltsi) sinimustvalget teklit, mille peale pidasid saksa korporandid ta Vallikraavi tänaval kinni, andsid talle peksa, võtsid tekli ära ja tallasid Livonia konvendikorteris jalge alla. 
Selle teo eest heideti ta Tartu Ülikoolist välja ning saadeti ülikooli kohtu otsusega 1. augustil 1882 kuni 1. augustini 1883 Tartust välja. Süüdistuseks oli kinnitamata organisatsiooni värvide kandmine ja professor Engelhardti kohta tarvitatud "solvavad märkused". 
Seejärel õppis ta aastatel 1882–1886 Peterburi Ajaloo ja Filoloogia Instituudis klassikalist filoloogiat.
Aleksander Mõttus oli õpetaja Vladimiri kubermangus Šujas. Aastal 1890 haigestus ta ajuti leevenevasse vaimuhaigusse, tuli 1917. aasta paiku tagasi Tartusse, kus jätkas õpetajana kuni nägemise kaotamiseni 1925. aastal. Ta suri vanadekodus. Tema pronksbüsti (autor Ferdi Sannamees) hoitakse tänapäeval Eesti Üliõpilaste Seltsi majas.
Soome presidendi Kekkose kõne.
1964. aastal külastas Soome president Urho Kaleva Kekkonen Tartu Ülikooli, kus ta pidas selges eesti keeles aulakõne, milles viitas Eesti üliõpilasele A. Mõt(t)usele, kes omakorda 1881. aastal pidanud arhiiviallikate andmeil Soome Kirjanduse Seltsi peosaalis seltsi 50. aastapäeval Eesti üliõpilaste poolse tervituskõne. Kekkonen lõpetas kõne Mõttuse tsitaadiga.
Marder II

Marder II on Teise maailmasõja ajal Saksamaal toodetud tankihävitaja, mis ehitati Panzer II veermikule.
Seda tankihävitajat toodeti kahte mudelit, millest üks oli relvastatud 75 mm kahuriga PAK 40 ja teine Nõukogude päritolu 76,2 mm kahuriga. Esimese mudeli täisnimi oli "7.5cm PaK40/2 auf Fahrgestell PzKpfw II (Sf)" ("SdKfz.131"), teise mudeli täisnimi oli "Panzer Selbstfahrlafette 1 fur 7.62cm PaK36(r) auf Fahrgestell PzKpfw II Ausf D1 und D2" ("SdKfz.132"). Esimest mudelit toodeti 1942. aasta algusest kuni 1943. aasta alguseni, teist 1942. aasta suvest kuni 1944. aasta alguseni.
Marder II on 6,26 m pikk, 2,28 m lai ja 2,28 m kõrge ning 10,8 t raske. Maanteel on selle suurim kiirus 40 km/h ja käiguvaru on 190 km. Soomus on 50–300 mm paks. Marder II-l on Maybach HL62TRM mootor, mille võimsus on 140 hobujõudu. Marder II meeskonnas on 3 inimest. Kuulipildujal on 600 padrunit ja kahuril 37 mürsku.
Ajalugu.
Barbarossa plaani käivitumise esimestel päevadel, kuigi need kulgesid Saksamaale muidu ülimalt edukalt märgatavalt parema taktika, varustuse ja võitlusvaimu tõttu, tekitasid neile suurt kahju NSV Liidu tankid T-34 ja KV. Saksamaal ei olnud tollal tõhusaid tankitõrjerelvi, nad kasutasid järelveetavaid tankitõrjekahureid ja selliseid tankihävitajaid nagu Panzerjäger I.
Lahenduseks otsustati konstrueerida uus tankihävitaja ning kasutada selleks niisuguste kergetankide nagu Panzer II ja Prantsusmaalt sõjasaagiks saadud Lorraine 37L veermikke. Nii loodi Marder II tankihävitaja, mis varustati 75 mm kahuriga või NSV Liidult sõja esimestel päevadel suures koguses sõjasaagiks saadud 76 mm diviisikahuri 1936. aasta mudeliga (F-22).
Saksamaa kasutas Marder II enamikul rinnetel, aga kõige rohkem idarindel. Seda kasutasid nii Wehrmacht, Waffen-SS kui ka mitu Luftwaffe üksust.
Marder II probleem oli, et see ei kaitsnud meeskonda piisavalt. See oli pealt lahtine, mis tegi selle linnalahingutes täiesti kasutuks. Meeskonda võisid vigastada suurtükiväe kaudtuli, šrapnellid ja granaadid. Masin oli kõrge siluetiga, mistõttu see oli kaugelt nähtav ja äratuntav. Soomus oli sellel üsna õhuke, mis muutis selle lihtsaks saagiks mitte üksnes vaenlase tankidele, vaid ka jalaväele. Sellepärast ei saanud Marder II kasutada lähivõitluses, tanki asemel ega ka ründerelvana, neid tarvitati pigem kaitses ja tuletoetuse andmiseks. Oma nõrkustest hoolimata olid need palju tõhusamad kui järelveetavad tankitõrjekahurid, mille need vahetasid välja.
Mensuur (kahevõitlus)

Mensuur (ladina keeles "mensura" 'mõõt') on üliõpilasorganisatsioonides isikliku auhaavamise korral harilikult rapiiridega peetav kahevõitlus. 
Mensuuri määrab aukohus, seda juhib erapooletu isik. Kummalgi osapoolel ehk duellandil (paukijal) on sekundandid ehk käemehed, kes peavad silmas määruste täpset täitmist.
Mensuurid on tuntud Balti ja saksakeelsete riikide, Hollandi ning Kosovo üliõpilastraditsioonides. Tänapäeval on mensuur Saksamaal muutunud üheks akadeemilise vehklemise vormiks, mis üldjuhul ei seostu enam auhaavamiste kompenseerimisega.
Jagdpanzer IV

Jagdpanzer IV (SdKfz. 162) oli Teise maailmasõja ajal Saksamaal toodetud tankihävitaja, mida ehitati mitmes erinevas versioonis. Seda hakati ehitama Panzertruppen'i kindralinspektori Heinz Guderian'i soovide kohaselt, et asendada StuG III'e.
Jagdpanzer IV väljatöötamine algas 1942. aastal ning see oli projekteeritud tanki Panzer IV veermikule. Tankil oli eemaldatud pöörlev torn ning selle asemel oli ehitatud kaldus soomusplaatidest liikumatu torn. Masina soomuse paksust oli suurendatud võrreldes tankiga peaaegu poolevõrra. Masina juhtimis- ja lahingusektsioon paiknesid masina esiosas, jõuseadmed aga masina tagaosas. Masina esimese versiooni Jagdpanzer IV L/48 pearelvaks oli 75 mm tankitõrjekahur Pak 39, millel pikkust 48 kaliibrit ning see oli monteeritud liikumatu torni esiseina. Suurtükk oli kaitstud massiivse valatud maskiga. Vertikaalselt oli võimalik kahurit liigutada −5° kuni +15° ning horisontaalselt 40°. Lahingukomplekti kuulus 76 – 79 mürsku. Masina külgede ja veermiku kaitseks lisati masina külgedele soomusekraanid. Esimene versioon oli tootmises aastatel 1943 — 1944 ning selle ajaga toodeti neid kokku rohkem kui 800 masinat.
Augustist 1944 läks tootmisse masina teine versioon Jagdpanzer IV/70, mis oli relvastatud 75 mm kahuriga KwK 42 pikkusega 70 kaliibrit. Analoogne kahur oli ka tanki Panther relvastuseks ning selle mürsk läbistas 1 kilomeetri pealt 160 mm soomust. Võrreldes eelmise versiooniga oli masina veermikus tehtud mõningad muudatused. Tankihävitajat IV/70 valmistati omakorda kahes erinevas versioonis Jagdpanzer IV/70(V), mida toodeti firmas VOMAG (Vogtländische Maschinenfabrik AG) ja Jagdpanzer IV/70(A) firmas Alkett (Altmaerkische Kettenwerk GmbH). Augustist 1944 kuni märtsini 1945 toodeti Vomagis 940 ja Alkettis 278 masinat. 
Märtsi alguses 1945 oli Wehrmachti- ja SS-vägedes kokku 390 tankihävitajat Jagdpanzer IV.
Eesti Ajalooarhiiv

Eesti Ajalooarhiiv (lühend EAA) oli Eesti arhiiviasutus, mis tegutses selle nime all aastatel 1989–1999. Aastail 1999–2016 oli ajalooarhiiv Rahvusarhiivi struktuuriüksus, edaspidi Rahvusarhiivi Tartu osakond. 
Tartu Noora uurimissaal asub Nooruse tänav 3.
Ajalugu.
Riigi Keskarhiiv.
Arhiiv alustas Riigi Keskarhiivi (ERKA) nime all tegevust 16. mail 1921. "Keskarhiivi ülesandeks on koguda ja jäädavalt säilitada kõik püsiva ajaloolise väärtusega arhivaalid, mis pärast asutiste poolt üleandmist seisnud 15 aastat Riigiarhiivis."
Rahvusliku arhiivisüsteemi loomist alustati Eesti Vabariigi algusaastatel. 3. märtsil 1920 tuli kokku arhiivikomisjon, mille algatusel loodi ajalooliselt oluliste asutuste dokumentide hoiukohana Tartus Riigi Keskarhiiv ning tegutsevate asutuste dokumentide haldajana Tartus Riigiarhiiv 1935. aastal võeti vastu arhiiviseadus, mis tugevdas arhiivi rolli ühiskondlikult oluliste dokumentide säilitajana.
15. ja 16. oktoobril 1938 toimus arhiivi ruumides I eesti arhivaaride päev, mille tulemusel asutati üleriiklik Arhivaaride Ühing.
Eesti NSV Riiklik Ajaloo Keskarhiiv.
Arhiiv moodustati Eesti NSV Oktoobrirevolutsiooni ja Sotsialistliku Ülesehitustöö Riikliku Keskarhiivi (ENSV ORKA) Tartu osakonna reorganiseerimisel iseseisvaks asutuseks ja egutses arhiiv aastatel 1948–1989 Eesti NSV Riikliku Ajaloo Keskarhiivi (lühendatult ENSV RAKA) nime all.
1990. aastate alguses taastati arhiivide iseseisev majandamine ja 1998. aastal kinnitatud arhiiviseaduse alusel alustas 1. jaanuaril 1999 tegevust Rahvusarhiiv. Rahvusarhiiv hakkas hõlmama ajalooarhiivi Tartus, Riigiarhiivi ja filmiarhiivi Tallinnas ning 15 maa-arhiivi Eesti maakonnakeskustes.
Stereo (film)

"Stereo" on Eesti film aastast 1978.
Film on valminud Riho Mesilase jutustuse "Veterinaari esimene nädal" järgi Viljandi Näidissovhoosis Heimtali ja Savikoti osakondades. Film on tehtud veterinaari raske töö ja elu probleemidest ja nende austuseks. Tänaseks Eesti ühe parema filmirežissööri Peeter Simmi esimesi katsetusi, kuigi algselt oli lavastajatöö plaanitud anda Olav Neulandile. Filmi näitamine keelati pärast selle valmimist ja pääses esmakordselt ekraanile alles 1991. aastal.
Immortal Technique

Immortal Technique (õieti Felipe Coronel; sündinud 19. veebruaril 1978 Peruu pealinnas Limas) on hiphopartist ja poliitaktivist.
Ta on Peruu päritolu, kuid kasvas üles New Yorgis, kuhu tema perekond emigreerus 1980. aastal.
Lembeluul

Lembeluul ehk seksuaalse külgetõmbe luul ehk veetlusluul ehk erootiline luul on suhteliselt harvaesinev luul, mille korral inimene on ekslikult veendunud, et ta on kõigi inimeste jaoks seksuaalselt ligitõmbav ning ümbritsevad on temasse armunud.
Lembeluulu variant on de Clérambault' sündroom, mille korral inimene on veendunud, et temasse on armunud mõni kuulsus, avaliku elu tegelane, tema arst või mõni temast kõrgemal positsioonil olev inimene.
Sageli arvab lembeluuluga inimene, et temasse armunu annab oma tunnetest märku mingite varjatud signaalidega – kehaasendite, käitumise, laulude või kõnede sõnastusega, mida mõistab ainult tema.
Rikkusluul

Rikkusluul on luul, mille korral inimene on ekslikult veendunud, et ta on väga rikas. Rikkusluulu korral võib inimene olla veendunud, et talle on jäetud hiiglaslik pärandus, ta on loteriiga rikkaks saanud või mingil muul põhjusel omab suuri varandusi.
Rikkusluulu ei pruugi inimene sõnades väljendada, kuid see võib ilmneda tema käitumises, mis pole kooskõlas tema tegeliku majandusliku olukorraga. Näiteks võib rikkusluuluga inimene teha tuttavatele (aga ka võõrastele) kallihinnalisi kingitusi: kinkida neile autosid, osta järelmaksuga mingeid kasutuid esemeid (näiteks kümneid või isegi sadu veekeetjaid või lokitange), tellida endale kümneid tuhandeid oma fotoga T-särke, üürida endale luksuskorteri kesklinnas või teha muid majanduslikult ebapädevaid otsuseid. Rikkusluulu korral juhinduvad need otsused haige veendumusest, et ta on väga rikas. Selliste olukordade vältimiseks võib olla vajalik inimese teovõime ajutine või püsiv piiramine. 
Rikkusluulu tuleb eristada bipolaarse meeleoluhäire maniakaalses faasis sageli ilmnevast rahakulutamisest, mis pole samuti loogiliselt põhjendatav ega pruugi olla kooskõlas inimese tegeliku majandusliku olukorraga, kuid maniakaalses faasis inimene tegutseb tavaliselt oma majanduslikule seisule mõtlemata.
Rikkusluul on üks variant suurusluulust.
Võimekusluul

Võimekusluul on luul, mille korral inimene on ekslikult veendunud, et ta on mingil alal väga võimekas. Inimene võib end pidada maailma parimaks lauljaks, kõige tugevamaks inimeseks, heaks kunstnikuks või kirjanikuks. Inimene võib arvata, et tal on ülemuslikud vaimsed või füüsilised võimed. Tegelikud võimed ei kinnita adekvaatselt olemasolevat veendumust.
Võimekusluulu tuleb eristada vähesest enesekriitikast.
Võimekusluul on üks suurusluulu avaldumise vorm.
Võimuluul

Võimuluul on luul, mille korral inimene on ekslikult veendunud, et tal on mingisugune võim ümbritsevate (töökaaslaste, elukaaslaste, naabrite aga ka kaasmaalaste, riikide valitsejate vm inimeste) üle. Võimuluulu korral võib inimene olla veendunud, et tema paneb ümbritsevaid käituma sellisel viisil, nagu nad käituvad – edusammud tööl on tingitud tema võimust; poliitikud teevad oma otsuseid tema võimu all jms. 
Võimuluul võib olla seotud missiooniluuluga või reformaatorlusluuluga – inimesel on spetsiaalne kõrgemalt antud ülesanne valitseda või juhtida maailma, või on temal võim mõjutada poliitikute otsuseid, mis viivad suurte ühiskondlike muudatusteni.
Võimuluul on üks suurusluulu avaldumise vorm.
Avatusluul

Avatusluul on luul, mille korral inimene on ekslikult veendunud, et teised (või mõned) inimesed suudavad lugeda tema mõtteid, näha tema minevikku, tema plaane, kavatsusi. Inimene on teiste jaoks täielikult nagu "avatud raamat". Avatusluul on suurel määral kattuv mõtteleviluuluga, mille puhul inimene arvab, et mõtted tema peast levivad , nii et teised suudavad neid "vastu võtta" ja näha (või kuulda).
Avatusluul on üks paranoilise luulu avaldumise vorm.
Instseneeringuluul

Instseneeringuluul e lavastusluul on luul, mille korral inimene on ekslikult veendunud, et tema ümber toimuv on spetsiaalselt tema jaoks lavastatud. Instseneeringuluulu korral võib inimene arvata, et tema ümber toimuvad filmivõtted, kõik ümbritsevad on näitlejad, aga ka, et olukord on lavastatud mingi spetsiaalse eesmärgiga – et kaitsta inimest mingi hirmsa tõe teadasaamise eest või kontrollida tema sobivust mingi ülesande sooritamiseks. Viimasel juhul on instseneeringuluul seotud missiooniluuluga – inimene on saanud ülesande kaitsta presidenti atentaadi eest, kuid enne turvameeskonnaga ühinemist peab ta läbi tegema spetsiaalsed katsed, või psühhiaatriahaigla, kuhu patsient paigutatakse, on salajane luurajate väljakoolitamise asutus jne.
Instseneeringuluul on üks paranoilise luulu avaldumise vorm.
Teisikuluul

Teisikuluul on luul, mille korral inimene on ekslikult veendunud, et teda ümbritsevad inimesed (sugulased, aga ka arst) on asendatud teisikutega.
Eristatakse 
Teisikuluulu alla kuulub ka Fregoli sündroom, mille korral inimene on ekslikult veendunud, et erinevaid inimesi tema ümber "mängib" tegelikult üks kiiresti ja osavalt ümber kehastuv inimene. Selle sündroomi korral usutakse sageli, et sellise ümberkehastumise abil on kellegi võimalik inimest jälitada.
Peamiseks põhjuseks peetakse normaalsete ühenduste puudumist või katkemist nägudetaju jaoks selektiivse oimusagara piirkonna FFA ja emotsioonide ning ohtlik/ohutu eristuste seisukohalt olulise struktuuri – mandeltuuma – ja/või limbilise süsteemi erinevate keskuste vahel.
Teisikuluul on üks paranoilise luulu avaldumise vorm.
Stefan Holm

Stefan Christian Holm (sündinud 25. mail 1976 Forshagas) on Rootsi kergejõustiklane (kõrgushüppaja). Olümpiavõitja (2004), kolmekordne sisemaailmameister ja kahekordne Euroopa sisemeister.
Holm on kõrgushüppaja kohta suhteliselt lühikest kasvu, 181 cm pikk, ja kaalus tippsportlasena 69 kg. Ta esindab kodumaal Karlstadis asuvat spordiklubi Kils AIK.
Sisevõistlustel on ta hüpanud 2.40 ja välitingimustes on tema rekord 2.36. Holm on USA kõrgushüppaja Franklin Jacobsiga võrdselt hüpanud kõige kõrgemale oma pikkusega võrreldes, mõlemad on ületanud lati 59 cm kõrgemalt, kui on nende pikkus. Holm on võistlustel ületanud kõrguse 2.30 rohkem kui sada korda. 
Saavutused.
Olümpiamängudel.
2004 Ateenas olümpiavõitja 2.36 
Maailmameistrivõistlustel.
2003 Pariisis hõbemedal 2.32
Sisemaailmameistrivõistlustel.
2004 Budapestis maailmameister 2.35
&lt;br&gt;2003 Birminghamis maailmameister 2.35
&lt;br&gt;2001 Lissabonis maailmameister 2.32
Euroopa meistrivõistlustel.
2006 Göteborgis pronksmedal 2.34
&lt;br&gt;2002 Münchenis hõbemedal 2.29
2007. aasta Peruu maavärin

Peruu maavärin oli 2007. aasta 15. augustil kohaliku aja järgi kell 18:40.57 Vaikse ookeani all Peruu ranniku lähedal toimunud maavärin magnituudiga 8,0.
Maavärin toimus Nazca laama ja Lõuna-Ameerika laama piiril. Need laamad liiguvad teineteise suunas kiirusega 78 mm aastas. See liikumine on erisuguse kiirusega kestnud juba miljoneid aastaid. Väiksema kiiruse perioodidel tekib kahe laama piirile kurrutus, milleks on Andide mäestik. Suurema kiiruse perioodidel sukeldub üks laam (Nazca) teise alla ja selle tulemusena on tekkinud Peruu–Tšiili süvik. Ühtlasi tõuseb teine laam mitme kilomeetri võrra kõrgemale ja selle tulemusena on tekkinud Altiplano.
Maavärina epitsenter asus Ameerika Ühendriikide Geoloogiateenistuse andmetel 45 kilomeetri kaugusel Chincha Alta linnast ja pealinnast Limast umbes 150 kilomeetrit lõunakagu pool 30,2 kilomeetri sügavusel. Tõukeid oli tunda ka naaberriigis Ecuadoris.
40 minutit pärast esimest tõuget sai tsunamihoiatuse 11 Vaikse ookeani äärset riiki, kuid üheski välisriigis ei osutunud tsunami kõrgemaks kui 25 cm. Peruus eneses täheldati mõnel pool siiski kuni 5 meetri kõrgust tsunamit.
Peatõukele järgnes veel vähemalt tosin järeltõuget magnituudiga 5,0 kuni 5,9.
Maavärina tagajärjel hukkus vähemalt 510 ja sai vigastada enam kui 2000 inimest. Nendest 430 inimest hukkus Pisco sadamalinnas, sealhulgas 148 inimest Pisco keskväljaku äärse katedraali kokkuvarisemisel. Provintsikeskuses Icas sai samuti kiriku kokkuvarisemisel surma 17 ja vigastada 70 inimest.
Peruu pealinnast Limast lõunas asuvas 650 000 elanikuga Ica linnas varises kokku Senor de Lureni kirik ja mitmed muud hooned, tappes vähemalt 17 ja vigastades 70 inimest. Peruu lõunarannikul paiknevad Pisco ja Chinch Alta linnad jäid varemetesse. Pisco linnas sai surma üle 200 inimese ning hävis 40% hoonetest. Maavärina tõttu olid kahjustatud 377 majapidamist, nende hulgas ka hotellid ja haiglad. Mõningates piirkondades puudus täielikult elektrivarustus.
Lima kesklinnas varises kokku mitu maja ja paljud põgenesid ohu eest tänavatele. Maa värises pealinnas üle minuti. Lima büroohoonetest evakueeriti sadu töötajaid. Inimesed ööbisid järeltõugete kartuses tänavatel, telefoniühendus suudeti peagi taastada, elektri- ega kanalisatsioonisüsteem viga ei saanud.
ÜRO lubas anda miljon dollarit (11,7 miljonit krooni) Peruu maavärinas kannatada saanute aitamiseks ning Euroopa Liit miljon eurot (15,6 miljonit krooni) abiorganisatsioonidele, kes aitavad sealseid inimesi. Samuti lubas USA president anda 100 000 dollarit maavärinas kannatanutele. Peruu naaberriigid Colombia ja Brasiilia lubasid aga toetada päästevahendite, toidu ja vee saatmisega katastroofipiirkonda.
Ajakirjanduses on nimetatud, et niisugune maavärin tabab Peruud üksnes kord saja aasta jooksul. See pole siiski õige. Sama tugevad, 8-se magnituudiga maavärinad toimusid aastail 1908 ja 1974. oktoobril 1966 toimus Põhja-Peruus 8,2-se magnituudiga maavärin ja 23. juunil 2001 toimus Põhja-Peruus 8,3-se magnituudiga maavärin. Kõige tugevam registreeritud maavärin Peruus toimus 1868 ja see oli magnituudiga 9.
Amazonase piirkond

Amazonase piirkond on Peruu 1. järgu haldusüksus (piirkond). Asub Marañóni jõe ülemjooksul vihmametsade alal. Piirneb loodes Ecuadoriga.
Valdav osa piirkonnast on kaetud vihmametsaga.
Peamine majandusharu on põllumajandus. Kasvatatakse riisi, kakao- ja kohvipuid ning viljapuid.
Haldusjaotus.
Piirkond on jagatud seitsmeks provintsiks:
Euroopa sisemeistrivõistlused kergejõustikus

Euroopa sisemeistrivõistlused kergejõustikus toimusid esimest korda 1970. aastal Viinis. 
1966.–1969. aastani toimunud kergejõustiku sisevõistlused olid mitteametlikud ja neid peeti Euroopa sisemängudena.
Loreto piirkond

Loreto piirkond on Peruu 1. järgu haldusüksus (piirkond). Loreto on Peruu põhjapoolseim ja pindalalt suurim piirkond. Piirneb põhjas Ecuadori ja Colombiaga, idas Brasiiliaga. Piirkonna suurim jõgi on Amazonas.
Valdav osa piirkonnast on kaetud vihmametsaga.
Haldusjaotus.
Piirkond on jagatud seitsmeks provintsiks:
Rõngasrist

Rõngasrist ehk päikeseratas ehk päikeserist ehk ratasrist on rist, mis koosneb rõngast ja ristist rõnga sees.
Kivist rõngasriste on Eestis kasutatud hauatähistena.
Heraldika.
Kuldne rõngasrist Albu valla vapil on põhjarahvaste ürgne päikese, elu ja õnne võrdkuju. Üksikasjalikumalt sümboliseerib ring kõiksust ja universumit, püstsirge Loojat (unikaalsus) ning rõhtsirge loomingut lõpmatus järjepidevuses .
Rõngasrist on Pirita linnaosa vapil, samuti Varstu, Vormsi, Viru-Nigula, Ridala, Kareda ja Hanila valla vapil.
Arequipa piirkond

Arequipa piirkond on Peruu 1. järgu haldusüksus (piirkond) riigi lõunaosas Vaikse ookeani rannikul.
Piirkonnas kasvatatakase peamiselt nisu, puuvilla ja riisi.
Haldusjaotus.
Piirkond on jagatud kaheksaks provintsiks:
Tacna piirkond

Tacna piirkond on Peruu 1. järgu haldusüksus, riigi lõunapoolseim piirkond. Asub Vaikse ookeani rannikul. Piirneb lõunas Tšiiliga.
Tšiili okupeeris Tacna piirkonna Salpeetrisõja ajal, see liideti uuesti Peruuga 1929. aastal.
Haldusjaotus.
Piirkond on jagatud neljaks provintsiks:
Jorge Basadre

Jorge Alfredo Basadre Grohmann (12. veebruar 1903 Tacna – 29. juuni 1980 Lima) oli Peruu ajaloolane. 
Ta uuris iseseisva Peruu ajalugu. Basadre oli kahel korral Peruu haridusminister ning Peruu Rahvusraamatukogu direktor.
Tema järgi on nimetatud Jorge Basadre provints Tacna piirkonnas.
Nynäshamni vald

Nynäshamni vald on vald Rootsis Södermanlandi maakonnas Stockholmi läänis Läänemere ääres. Ta asub Stockholmist lõunas Södertörni poolsaare lõunaosas.
Suuremad asulad on Nynäshamn, Grödby, Stora Vika, Sorunda ja Ösmo.
Täby vald

Täby vald on 2. järgu haldusüksus Rootsis Upplandi maakonnas Stockholmi läänis Läänemere ääres. Ta asub Stockholmist põhjas.
Vallas on leitud 37 ruunikivi.
Täby valla sõprusvald Eestis on Viimsi vald.