Võnnu kreis

Võnnu kreis ehk Võnnu maakond (saksa keeles "Kreis Wenden", läti keeles "Cēsu apriņķis", vene keeles "Венденский уезд", ka "Цесисский уезд") oli haldusüksus Üle-Väina hertsogkonnas (1566−1582), Rootsi Liivimaal (1629−1721), Venemaa keisririigi Riia kubermangus (1721−1783), Riia asehaldurkonnas (1783−1796) ja Liivimaa kubermangus (a-st 1888; Võnnu-Valga kaksikkreis 1796−1888), Läti Vabariigis (1920−1940), Läti NSV-s (1940−1941 ja 1944−1949) ja Läti kindralkomissariaadis (1941−1944).
Territoorium.
Võnnu Poola-ajal 1566−1621.
Võnnu ala kuulus Liivi sõja ajal ühena neljast distriktist Üle-Väina hertsogkonna koosseisu. 1582. aastal muudeti see presidentkonnaks ja 1598. aastal vojevoodkonnaks. Selline korraldus jäi püsima Rootsi vallutuseni 1621. aastal. Ametlikult läksid Daugava jõest põhja poole jäänud alad Rootsile Altmargi vaherahuga 1629. aastal.
Territoorium Rootsiaegses Võnnu kreisis.
Võnnu kreisi aladel moodustati 1636. aastal Rootsi riigikiriku luterlik Võnnu praostkond, kui loodi Liivimaal superintendent Hermann Samsoni eestvõttel kolm praostkonda Eesti aladel ning kolm praostkonda Põhja-Läti aladel: Riias, Kokneses ja Cēsises. Võnnu praostkonda kuulusid Valmiera, Võnnu, Trikata, Astijärve, Ropaži kihelkond, Mujani linnuselään
Võnnu kreis Riia kubermangus 1721−1783.
Pärast Liivimaa Venemaaga liitmist 1710. "resp". 1721. aastal kuulus Võnnu ühena neljast suurest kreisist Riia kubermangu koosseisu. See piirnes põhjas suures osas Tartu kreisiga ja vähemal määral ka Pärnu kreisiga, idas Pihkva provintsi Irboska maakonnaga (kuni 1772), kagus Poolale kuuluva Polocki vojevoodkonnaga (kuni 1772), lõunas Kuramaa hertsogiriigiga ja läänes Riia kreisiga. Kreisi pealinn oli Võnnu.
1740. aastast jagati Riia kubermangu Võnnu kreis 2 maakohtu ja praostkonna osaks (saksa k. "Theil"): 
1765. aastal kuulus kreisi koosseisu 30 kihelkonda:
Võnnu kreis Riia asehaldurkonnas 1783−1796.
Keisrinna Katariina II laiendas Venemaal 1775. aastal kehtestatud asehalduskorralduse 1783. aastal ka Liivimaale. Riia kubermangu asemel moodustati nüüd Riia asehaldurkond. Senisest suurest Võnnu kreisist eraldati kaheksa kihelkonda omaette Valga kreisiks; kuus kihelkonda liideti Riia kreisiga. Vähenenud territooriumiga Võnnu kreis piirnes nüüd kirdes Valga kreisiga, idas ja lõunas Polotski asehaldurkonnaga ning läänes Riia kreisiga. Kreisi pealinnaks jäi Võnnu.
Kreisi koosseisu kuulus 16 kihelkonda:
Võnnu-Valga kaksikkreis 1796−1888.
Pärast Katariina II surma tühistas tema poeg keiser Paul I 1796. aastal asehalduskorralduse. 1783. aastal Võnnu kreisi aladest omaette kreisiks eraldatud Valga liideti nüüd taas Võnnuga Võnnu-Valga kaksikkreisiks. Selline korraldus kehtis 1888. aastani, mil Võnnu ja Valga eraldati omaette maakondadeks. Võnnu-Valga piirnes põhjas Tartu-Võru kaksikkreisiga, idas Vitebski kubermanguga (1796−1802 Valgevene kubermanguga) ja läänes Riia-Volmari kaksikmaakonnaga.
Võnnu-Valga kaksikkreisi sillakohturingkonnad.
Võnnu-Valga kaksikkreisi kihelkonnad olid jaotatud kaheksaks sillakohturingkonnaks:
Võnnu kreis 1888−1920.
1888. aastal jagati senine kakskikkreis kaheks: Võnnu ja Valga said omaette maakondadeks. Kirdes piirnes maakond Valga kreisiga, idas ja lõunas Vitebski kubermanguga, läänes Riia kreisiga ja loodes Volmari kreisiga. Kreisi pealinn oli Võnnu.
1909. aastal oli kreisis kihelkondi 19: