tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Saunakallio raudteepeatus

Saunakallio raudteepeatus (lühend Sau, soome keeles "Saunakallion rautatieasema", rootsi keeles "Saunakallio järnvägsstation") on raudteepeatus Järvenpääl.
Asub Helsingi pearaudteejaamast umbes 39 km põhjas.
Lähirongid R ja T peatuvad Saunakallios.
Forselius

Forselius (&lt; "Forssell, Forsell") on perekonnanimi.
Järvenpää raudteejaam

Järvenpää raudteejaam (lühend Jp, soome keeles "Järvenpään rautatieasema", rootsi keeles "Träskända järnvägsstation", km 36+786) on raudteejaam Järvenpääs. Asub umbes 37 km kaugusel Helsingi pearaudteejaamast.
Asub Ainola ja Saunakallio raudteejaama vahel.
Järvenpää raudteejaam avati 1862. aastal.
Lähirongid R, D ja T peatuvad Järvenpääs.
Raudteejaamas asub piletimüük, kohvik ja käimla. Jaama kõrval asub ka taksopeatus.
Raplamaa Rakenduslik Kolledž

Raplamaa Rakenduslik Kolledž on kutsekool Rapla maakonnas. Kolledžil on kaks õppekohta: Kehtnas ja Vana-Vigalas. See on Haridus- ja Teadusministeeriumi hallatav riigi kutseõppeasutus.
Kutseharidust saab Kehtnas omandada 1925. aastast, kui asutati Kehtna mõisas Kehtna Kõrgem Tütarlaste Põllutöö ja Majapidamise Kool, mida juhatas Aleksander Arak. Kehtna Sovhoostehnikum oli kunstliku seemenduse jaam ja tehnikumi õppemajand. Alates 2000. aasta jaanuarist kandis kool nimetust Kehtna Majandus- ja Tehnoloogiakool ning 2016. aastast Kehtna Kutsehariduskeskus. 2025. aastal liideti Kehtna Kutsehariduskeskus ning Vana-Vigala Tehnika- ja Teeninduskool Raplamaa Rakenduslik Kolledžiks. 
Kooli võimekus on õpetada 500–600 tasemeõppe õppijat ning sama palju täiendus- ja ümberõppijaid. Kehtna õppekoht koosneb neljast lähestikku asuvast hoonest, õppesõiduväljakust ja staadionist koosnev õppekompleks, mis võimaldab iseseisvalt ja koostöös Tallinna spetsialiseerunud koolidega õpetada valdkondi, mis eeldavad avaramaid tingimusi. 
Erialad.
Kehtna Kutsehariduskeskuses toimub õpe järgmistes õppekavarühmades: 
Kehtna Kutsehariduskeskus on ainus õppeasutus Eestis, kus õpetatakse välja veoauto-, bussi- ja liikurmasinatehnikuid, geodeete, maamõõdutehnikuid, maaparandajaid, vesiehitajaid ning süsteemiadministraatoreid. Sügisest 2015 alustati õpet kaevandamise õppekavarühmas. Koolil on kutseeksamikeskuse õigused ehitus-, IKT-, tehnika- ja toitlustusvaldkonnas.
Eduard Rudolf Kobert

Eduard Rudolf Kobert (3. jaanuar 1854 Bitterfeld – 27. detsember 1918 Rostock) oli saksa meditsiiniajaloolane ja farmakoloog, oli ka Tartu Ülikooli professor.
Kobert lõpetas 1877 Halle ülikooli. Tema lõputöö käsitles tärpentini mõju. Seejärel töötas ta Halles haiglas ja polikliinikus, hiljem Straßburgi ülikoolis füsioloogi Friedrich Goltzi ja farmakoloogi Oswald Schmiedebergi assistendina.
Ta oli 1886–1896 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna farmakoloogia, dieetika ja meditsiini ajaloo professoriks. Sellest ajast pärinevad tema tööd saponiinide, riitsinuse ja rohelise kärbseseene kohta. Ta pidi ülikoolist lahkuma Tsaari-Venemaa venestamispoliitika tõttu ja läks Saksamaale tagasi.
Tema õpilane Tartus oli Peter Hermann Stillmark, kes tema juhendamisel tehtud doktoritöös avastas lektiinid.
Kobert sai Görbersdorfis (tänapäeval Poolas asuv Sokolowsko) asuva tuberkuloosihaigete sanatooriumi direktoriks. See oli maailma esimene tänapäevane tuberkuloosihaigete ravila, mille 1854 oli asutanud Hermann Brehmer (1826–1889).
1899 määrati ta Rostocki ülikooli farmakoloogia, füsioloogilise keemia ja meditsiini ajaloo professoriks. Sellel kohal töötas ta kuni oma surmani.
Koberti teadustöö käsitleb põhiliselt saponiine ja mitmesuguseid taimseid ja loomseid mürke, sealhulgas tungalterasid ja skopolamiini. Ta kirjutas ka mitu raamatut, millest kõige populaarsem oli "Historischen Studien aus dem Pharmakologischen Institut der Universität Dorpat" ("Ajaloolised uurimused Tartu Ülikooli farmakoloogiainstituudis", 5 köidet 1889–96).
G

G (g) on ladina tähestiku 7. täht ja eesti tähestiku 6. täht.
G võeti kasutusele C variandina 3. sajandil eKr ladina keele vanaladina perioodil, et eristada helilist /g/-häälikut helitust /k/-häälikust, sest mõlemat märgiti C-ga. G loomine omistatakse vabakslastule Spurius Carvilius Rugale, kes rajas esimese erakooli.
Eesti keeles märgitakse G-tähega poolhelilist velaarklusiili. 
Mitmes romaani ja germaani keeles sõltub G hääldus tähe asukohast sõnas.
G-l on väiketähena kaks tüpograafilist varianti: ja .
G ja g sümbolina.
G tähistab gravitatsioonikonstanti, SI-süsteemis eesliidet "giga-", magnetilise induktsiooni mõõtühikut gaussi, geneetikas guaniini ja muusikas nooti G.
g tähistab grammi ja gravitatsioonikiirendust.
Mõisamehed

Mõisamehed olid maa-aadli ratsateenistusse kuuluvad sõjamehed hiliskeskaegsel Eesti- ja Liivimaal. Neil oli oluline osa tolleaegsetes sõjalistes konfliktides, sealhulgas Liivi sõjas.
Sõna "mõisamehed" kasutatakse vastena saksakeelsele terminile "Hofleute", mida kasutasid sõjameeste kohta nii teised kui ka nemad ise. Ajaloolase Andres Adamsoni hinnangul võiks seda tõlkida kui 'hoov-' või 'kodakondsed', mis analoogselt vene sõnaga "дворяне" tähistaks aadlikke (nii "Hof" kui ka "двор" tähendavad hoovi või õue).
Samas pole sõna tähendus nii ühene. Enamasti samastuvad mõisamehed aadli maakaitseväega, kuid nende hulka kuulus ka linnakodanikke ja muid mitteaadlikke, sealhulgas välismaalasi: riigisakslasi, soomlasi, rootslasi, taanlasi jt. Nii võiks Balthasar Russowi kasutatud mõistepaari "saksa ja rootsi mõisamehed" tõlkida erinevalt: esimesi aadlikeks või aadlimaakaitseväelasteks, teisi aga lihtsalt ratsanikeks.
Eesti ajalootraditsioonis on levinud Liivi sõja aegsete Vana-Liivimaa mõisameeste kujutamine müüdavate seiklejate ning palgasõduritena. Seda on tugevdanud rahvuslik ajalookujutus, mis eriti oma algusaegadel vastandus kõigele sakslaslikule ja saksikule. Samas koosnes nende juhtkond ja tuumik Liivimaa maa-aadlist, vähemal määral errulastud ordurüütlitest ning nende meestest. Adamsoni hinnangul oli sel ühiskonnakihil tollastes konfliktides kõige enam kaotada ning nende huvides seepärast hoida alal korda ja stabiilsust.
Tormijooks

Tormijooks on lahingumanööver, milles võitlejad tungivad lähivõitluseks võimalikult kiiresti vaenlase poole, rabades vastast ootamatusega ja halvates sellega vastase reageerimisvõime.
Tormijooksu all peetakse silmas ka otserünnakut sissepiiratud linnale, kindlusele või muule kaitstud objektile. Tavaliselt võetakse tormijooks ette, kui piiratavad piiramise käigus ei alistu. Enne seda püütakse vähendada piiratavate vastupanu sõjaliste (tulistamine, kaitseehitiste purustamine) või psühholoogiliste meetoditega (propaganda, välisühenduste katkestamine).
Tänapäeval räägitakse tormijooksust ka kujundlikult, kirjeldades inimeste arvukat tungi või pürgimist; näiteks kõneldakse ajakirjanduses tormijooksust ülikoolidele, ühiselamukohtadele või e-maksuametile.
Ratsaväe tormijooks.
Tormijooksu tekitatavat šokiefekti on eriti ära kasutatud ratsaväe taktikas, nii raske- kui ka kergratsaväe puhul ja ka eri ajastutel. Ajaloolane John Keegan on väitnud, et korrektselt valmistunud (kasutades näiteks eri liiki välikindlustusi) väe vastu olid ratsaväe tormijooksud vähese efektiivsusega, sest hobused tõrkusid tihedasse inimmassi kappamast. Ratsaväe tormijooksud õnnestusid kõige paremini siis, kui vastaste üksus oli juba kõikuva moraali või hirmu tõttu laiali lagunemas.
Mihhail Beznin

Mihhail Andrejevitš Beznin-Naštšokin oli Moskva tsaaririigi riigiteenistuja ja opritšnik 16. sajandil, kes pärines Naštšokinite aadlisuguvõsast.
Bezninit on dokumentides esmamainitud 1550. aastal. 1558–1559 määrati ta teenistusse Oka jõe kallast Krimmi khaaniriigi kallaletungi eest kaitsva väesalga esimese vojevoodi juurde. 1559–1560 osales ta reas retkedes Liivi sõja käigus. 1560. aastal osales ta tormijooksus Alūksnele, seejärel siirdus Viljandi alla. 
1563 osales Beznin 1562–1582 aastate Vene-Poola sõjas jessauulina Polotski piiramisel, kus paistis silma sellega, et vojevood Ivan Tšeremisinovi läbirääkimiste ajal Polotski kirjutaja Lukašiga linna alistumistingimuste üle sõitis kannatuse kaotanult nende juurde ja nõudis läbirääkimiste lõpetamist. Väljaastumine oli tõenäoliselt ettekavatsetud ja sel oli Lukašile soovitud mõju. Moskva väed vallutasid kahenädalase piiramise järel 15. veebruaril 1563 strateegiliselt tähtsa Polotski ja pärast seda algasid läbirääkimised Moskva ja Leedu vahel. Pärast Polotski vallutamist saadeti Beznin selle uudisega Novgorodi, Pihkvasse ja Tartusse. Sama aasta suvel võttis Beznin osa läbirääkimistest Leedu suurvürstiriigi saadikutega ning sügisel kuulus Leedu saadiku saatjaskonda.
Opritšnina.
Beznin oli üks esimesi opritšninasse astujaid ning figureeris opritšnikute ridades juba 1565. aasta septembris, kui ta läks koos vürst D. I. Vjazemskiga Moskvast Bolhovi alla. Septembris 1567 oli ta Kaluuga all eelväe teine vojevood, 1568–1569 aga Tuula all väesalga teine vojevood, seejärel taas Kaluuga all. Koos vürst P. I. Barjatinskiga osales Beznin Moskva kindlustuste taastamises pärast nende süütamist Krimmi vägede sõjaretke käigus.
Vene-Liivi sõjas oli Beznin 1571–1572 ametis Narva 1. vojevoodina ning 1573 osales Paide piiramises koos Maljuta Skuratoviga (kus viimane hukkus) ning oli Paide Vene asevalitseja (1574). Samal aastal võitis ta lahingu Tallinna linna all. 
1582. aasta septembris pälvis Beznin duuma-aadliku tiitli ning temast sai Bojaaride duuma täieõiguslik liige. 1582. aastal osales ta sõjaretkel Rootsi vastu väeosa kolmanda vojevoodina, 1584. aastal retkel Kaasani khaaniriigi vastu ning seejärel Krimmi khaaniriigi vägede rünnaku tagasilöömises Oka jõel. 1586. aastal võttis Beznin osa tsaari retkest Novgorodi ja oli seejärel Poolas "suure saatkonna" koosseisus.
Mungapõli.
Pärast Ivan Julma surma 1584. aastal otsustas Beznin hakata mungaks ja siirdus 1586. aastal Jossif-Volokolamski kloostrisse. Seal tõusis ta kiiresti kloostri juhtkonda, kuid kutsus oma reformide ja maksutõstmisega esile talurahvamässu ning kaasmunkade meelepaha ning pidi kloostrist lahkuma. Mungana kirjutas ta ka 1580.–1590. aastate kroonika. 1598. aastal oli ta juba munk Troitse-Sergi kloostris, kus ligikaudu 70-aastaselt kirjutas Boriss Godunovi tsaariks valimisest. Beznini surmaaeg on teadmata.
Vitali Vulf

Vitali Vulf (vene Виталий Яковлевич Вульф; 23. mai 1930 Bakuu – 13. märts 2011 Moskva) oli Venemaa ajaloolane.
Dostojevskaja metroojaam

Dostojevskaja on üks Moskva metroo 181 jaamast. See avati 19. juunil 2010.
Marjina Roštša metroojaam

Marjina Roštša (Марьина роща) on üks Moskva metroo 182 jaamast. See avati 19. juunil 2010. Jaam asub Marjina Roštša munitsipaalringkonnas.
Enda Trubok

Enda Trubok (sündinud 21. veebruaril 1961) on eesti õpetaja. Ta töötab Tartu Ülikooli Narva kolledžis eesti keele nooremlektorina.
Ta töötas aastatel 2001–2006 Albu Põhikoolis õpetajana. Oli seejärel Krimmis Aleksandrovkas eesti keele õpetaja.
Inge Sørensen

Inge Sørensen (pärast abiellumist Inge Tabur; 18. juuli 1924 Skovshoved – 9. märts 2011 New Jersey) oli taani ujuja.
Ta võitis 1936. aastal Berliini olümpiamängudel pronksmedali 200 meetri rinnuliujumises. Ta on noorim teadaolev medalivõitja olümpiamängude individuaalalal. Medalit võites oli tema vanus 12 aastat ja 24 päeva.
Aastal 1938 tuli ta samal distantsil ajaga 3.05,4 Euroopa meistriks.
Ta tuli aastatel 1936–1944 üheksa korda Taani meistriks ning Põhjamaade meistriks aastatel 1937 ja 1939. Aastal 1941 läbis ta esimese taani naisena 200 meetrit rinnuli vähem kui kolme minutiga.
Inge Sørensen püstitas 14 Taani rekordit (200, 400 ja 500 meetri rinnuliujumises) ja kolm maailmarekordit: 500 meetri rinnuliujumises ajaga 8.01,9 (1937) ja 7.58,8 (1939) ning 400 meetri rinnuliujumises ajaga 6.16,1 (1939).
Aastal 1946 lõpetas ta Ester Bernersi tantsu- ja spordikooli ning töötas seejärel võimlemise ja ujumise õpetajana. Selle ameti tõttu loeti ta aga elukutseliseks sportlaseks, seega ei lubatud tal enam amatöörina võistelda.
Aastal 1948 abiellus Inge Sørensen insener Janus Taburiga. Alates 1951. aastast elas ta Ameerika Ühendriikides.
Tõnu Juul

Tõnu Juul (sündinud 21. aprillil 1958 Viljandis) on Eesti arst ja poliitik.
Haridus.
Tõnu Juul on lõpetanud Viljandi 5. Keskkooli 1976, Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna 1981. aastal.
Töökäik ja tegevus ühingutes.
Juul on töötanud Viljandi Haiglas kirurgi ja arst-uroloogina. Ta on SA Viljandi Haigla nõukogu liige.
Poliitiline tegevus.
Tõnu Juul on olnud 1999 Viljandi linnavolikogu esimees, kahel korral volikogu aseesimees. Ta oli VII Riigikogu liige 1991–1994. Ta sai XI Riigikogu liikmeks 11. veebruaril 2008 seoses Meelis Atoneni tagasiastumisega. Ta on Eesti Reformierakonna liige alates 1998.
Ta kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel ning sai 883 häält, kuid valituks ei osutunud.
Riigikogu juhatuse otsusega sai Tõnu Juul XII Riigikogu liikmeks alates 2011. aasta 6. aprillist rahandusminister Jürgen Ligi asendusliikmena. Seoses Jürgen Ligi naasmisega Riigikokku lõppesid tema volitused XII Riigikogu asendusliikmena 3. novembril 2014.
Isiklikku.
Tal on neli poega.
Johan Björkegren

Johan Björkegren (sündinud 1965) on Rootsi arstiteadlane, Tartu Ülikooli patoloogilise anatoomia professor.
1989. aastal lõpetas Björkegren Stockholmi majandusülikooli. 1989–1995 õppis ta Karolinska instituudi arstiteaduskonnas. 1998. aastal kaitses ta samas doktoritööd, mille teemaks oli lipoproteiinide ainevahetus südame-veresoonkonna haiguste ja ateroskleroosi puhul. 1998–2001 täiendas Björkegren end järeldoktorantuuris California ülikoolis Gladstone'i kardiovaskulaarhaiguste instituudis San Franciscos.
1992. aastast töötab Björkegren Karolinska instituudis. Alates 2003. aastast on ta vanemteadur ja molekulaarmeditsiini dotsent. 2002. aastal asutas ta uurimisrühma, mis tegeleb süsteemsete ateroskleroosi ja südame koronaartõve uuringutega. 
Björkegren on asutanud Rootsis kaks biotehnoloogiaettevõtet: bio-infotehnoloogiafirma Clinical Gene Networks AB ning ternetipõhise DNA automaatanalüüsiga tegelev DNA-Guide Europa AB. Ta kuulub mõlema firma juhatusse. 
2007. aastal alustas Johan Björkegren koostööd Tartu Ülikooli teadlastega. Alates 2010. aasta maist töötab ta Tartu Ülikoolis patoloogilise anatoomia professorina.
Klarnetikvartett F-duur KV 378=317d

Klarnetikvartett F-duur KV 378=317d on Wolfgang Amadeus Mozarti umbes aastal 1779 kirjutatud heliteos klarnetile, viiulile, vioolale ja tšellole. 
Teose osad on: 
1781. aastal ilmus Viinis Wolfgang Amadeus Mozarti "6 sonaati viiulile ja klaverile". Nende sonaatide hulgas oli ka Sonaat KV 378, mis valmis heliloojal ilmselt paar aastat varem kas Salzburgis või Pariisi reisi ajal. Kogumik sai tolleaegses ajakirjanduses ülikiitva hinnangu: "Oma olemuselt unikaalsed sonaadid, täis uusi ideid ja autori muusikalist geniaalset hinge". Sama teos leidub 1799. aastal kirjastaja Johann André kataloogis aga juba ka klarnetikvartetina. Selgusetu on, kas seade uuele koosseisule tegi Johann André või hoopis Mozart ise. 
Teose puhul on tegu Mozarti kammeransamblistiili küpse näitega, milles leidub juba kogenud kunstniku poeetilisust ja süvenevat tõsidust. Selles ei puudu ka Mozartile omased muusikalised üllatused. Näiteks on esimeses osas tavalise kahe põhiteema asemel kolm teemat ning finaalis on teine episood algse kolmeosalise taktimõõdu asemel ootamatult hoopis neljaosalises taktimõõdus.
Aleksandr Dulitšenko

Aleksandr Dulitšenko (vene keeles Александр Дмитриевич Дуличенко; sündinud 30. oktoobril 1941 Krasnodaris) on Eesti keeleteadlane, slaavi filoloog ja interlingvist, Tartu Ülikooli slaavi filoloogia emeriitprofessor.
1961–66 õppis Dulitšenko filoloogiat Turkmeenia Ülikoolis Ašhabadis. 1974. aastal kaitses ta kandidaadikraadi filoloogias NSV Liidu Teaduste Akadeemia Slavistika ja Balkanistika Instituudis Moskvas ning 1981. aastal doktorikraadi filoloogias Valgevene Teaduste Akadeemia Lingvistika Instituudis Minskis.
1966–68 ja 1970–76 töötas Aleksandr Dulitšenko Turkmeenias vene keele õpetajana keskkoolis, 1968–1970 üldkeeleteaduse ja vene filoloogia kateedri õpetajana Samarkandi Riiklikus Ülikoolis.
1976. aastal sai Dulitšenkost Tartu Ülikooli vene keele kateedri vanemõpetaja, 1981. aastal professor. 1985. aastal valiti ta professoriks. 1992. aastast on Dulitšenko slaavi filoloogia õppetooli juhataja, 2010. aastast emeriitprofessor.
Aleksandr Dulitšenko on avaldanud ligi viissada tööd slavistikast, interlingvistikast ja slaavi mikrokeeltest rohkem kui 20 keeles. Ta on töötanud välja slaavi mikrokeelte teooria ning kirjeldanud kokku 18 slaavi mikrokeelt. Tema teadustöö põhisuundade seas on ka suuremad slaavi keeled (vene, serbohorvaadi ja sloveeni keel), üldkeeleteadus, etno- ja sotsiolingvistika, interlingvistika ning keeleteaduse ja slavistika ajalugu. Dulitšenko on Tartu Ülikooli kahe teadusliku seeria vastutav toimetaja: "Interlinguistica Tartuensis" alates 1982. aastast ning "Slavica Tartuensia" alates 1985. aastast.
Dulitšenko auks 2006. aastal avaldatud artiklikogumikku nimetas Humphrey Tonkin "eriti oluliseks lisanduseks" interlingvistikasse ja esperantouuringutesse.
Tunnustus.
Dulitšenko on Göttingeni Teaduste Akadeemia korrespondentliige, Trieri Ülikooli audoktor (2009), Rahvusvahelise Slavistide Komitee president (1994. aastast), Eesti Slavistide Rahvuskomitee president (1993. aastast), Rahvusvahelise Interlingvistika Assotsiatsiooni president (2005. aastast) ning Tartu esperantoseltsi auliige.
Ta on pälvinud Eesti Vabariigi Valgetähe IV klassi teenetemärgi (2003) ja Poola Rüütliristi ordeni (2005).
Ta on pälvinud ka Tartu Ülikooli medali (2006) ja Tartu Ülikooli aumärgi (2011).
Ello-Rahel Karelson

Ello-Rahel Karelson (sündinud 6. augustil 1946) on eesti biokeemik, Tartu Ülikooli meditsiinilise biokeemia emeriitdotsent.
1972. aastal lõpetas Karelson Tartu Ülikooli arstiteaduskonna, asudes tööle TÜ biokeemia kateedri ja sekretoorsete protsesside biokeemia laboratooriumi vanemlaborandina. 1977. aastal lõpetas ta aspirantuuri biokeemias väitekirjaga teemal "Aju N,K-ATP-aasi roll mõnede neurotroopsete ravimite põhilise mõju mehhanismides". 1979–1996 oli Karelson Eesti Biokeemia Seltsi Tartu osakonna sekretär. 1979–89 töötas ta biokeemia kateedris vanemõpetajana, 1989–2009 biokeemia instituudis dotsendina. 1994–1996 oli ta TÜ meditsiinilise biokeemia õppetooli hoidja ning 2004-2009 aastast õppetooli dotsent. 2009. aastal valiti ta emeriitdotsendiks.
Karelson kaitses doktoriväitekirja 19. märtsil 1999 Tartu Ülikoolis teemal "Modulation of adenylate cyclase activity in the rat hippocampus by neuropeptide galanin and its chimeric analogs"; tema juhendaja oli Ülo Langel.
Tema peamised uurimisvaldkonnad on neuropeptiidide ja neuroprotektorite molekulaarsed mehhanismid aju G-valk-vahendatud signaalradade tasandil normaalsel vananemisel ja neurodegeratsiooni puhul. Ta on uurinud ka Alzheimeri tõve molekulaarseid mehhanisme postmortaalse inimaju tasandil.
Karelson on avaldanud enam kui 100 teadustööd, koostanud õpikuid ja õppevahendeid ning juhendanud kaht doktoritööd.
Isiklikku.
Tema isa Johannes Paesalu oli Viru-Nigula koguduse õpetaja, tädi Erna Viitol oli skulptor, vanaonu Johannes Uustal oli Helme Maarja koguduse õpetaja, vend Joel Paesalu on füüsik.
Ivo Leito

Ivo Leito (sündinud 10. juunil 1972 Saksamaal) on Eesti keemik, Tartu Ülikooli analüütilise keemia professor.
1990–1994 õppis Leito Tartu Ülikoolis keemiat, omandades bakalaureusekraadi "cum laude". 1995 pälvis ta keemiamagistri kraadi (taas "cum laude") ning 1998. aastal sai filosoofiadoktori kraadi füüsikalise ja analüütilise keemia alal. Tema doktoriväitekirja teema oli "Studies of Brønsted Acid-Base Equilibria in Water and Nonaqueous Media" ning väitekiri pälvis "summa cum laude".
1992–1999 töötas Leito Tartu Ülikooli keemilise füüsika instituudis tehniku, keemiku ja lektorina. 1999–2000 oli ta külalisteadur Kyūshū Ülikooli orgaanilise keemia fundamentaaluuringute instituudis Jaapanis ning 2003 EC-JRC IRMM-is Belgias. 2002–2005 töötas Leito Tartu Ülikooli keemia instituudi katsekoja direktori kohusetäitja ning direktorina. 2005. aastal valiti ta analüütilise keemia professoriks.
Isiklikku.
Tema isa oli Toomas Leito ja vend Priit Leito.
Zhuhai

Zhuhai (hiina 珠海 Zhūhǎi; kantoni Zuhoi) on linn Hiinas Guangdongi provintsis.
Sport.
Linnas asub Zhuhai Spordikeskuse staadion.
Khalīfah' staadion

Khalīfah' staadion on mitmeotstarbeline staadion Kataris Dohas, spordikompleksi Aspire Zone osa. See on Katari jalgpallikoondise kodustaadion.
22. detsembril 2010 peeti staadionil Katari ja Eesti jalgpallikoondiste vaheline sõprusmäng, mis lõppes võõrustajate 2:0 võiduga. Väravad lõid 37. minutil Soria ja 78. minutil Cesar.
Staadionil toimuvad 2019. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlused ning 2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste mängud.
Mardani staadion

Mardani staadion on mitmeotstarbeline staadion Türgis Antalyas. See on jalgpalliklubi Antalyaspor kodustaadion.
Staadionitribüünid mahutavad üle 7000 vaataja.
House of Suns

"House of Suns" on walesi päritolu Briti kirjaniku Alastair Reynoldsi ulmeromaan (2008), mis räägib Abigail Gentiani poolt 31 sajandil loodud kloonide liini ("Gentian Line") saatusest 6 miljonit aastat hiljem.
Campion ja Pruslane on kaks kloonide liini esindajat, kes hilinevad oma liini 32. kokkusaamisele. Teel saavad nad ühelt oma liini kloonilt teate, et neid on rünnatud teise kloonide liini poolt ja suurem osa Genitan liini 999 kloonidest on hukkunud. 
Kogudes kokku üksikud ellujäänud kaaskloonid, asuvad nad vandenõu ja varjatud kloonide liini Hous of Suns tagamaid uurima.
S. Dariuse ja S. Girėnase staadion

S. Dariuse ja S. Girėnase staadion on mitmeotstarbeline staadion Kaunases, Leedus. See on FK Kauno Žalgirise ja Leedu jalgpallikoondise kodustaadion.
Staadion on nimetatud lendurite Steponas Dariuse ja Stasys Girėnase järgi, kes üritasid 1933. aastal lennukiga Lituanica lennata vahemaandumisteta New Yorgist Kaunasesse.
Välislingid.
https://www.stadionas.lt/
Zhuhai Spordikeskuse staadion

Zhuhai Spordikeskuse staadion on staadion Hiinas Zhuhais.
18. detsembril 2010 toimus staadionil Hiina ja Eesti jalgpallikoondiste vaheline sõprusmäng, mis lõppes võõrustajate 3:0 võiduga. Värava lõid 17. minutil Du Wei, 20. minutil Yu Hai ja 38. minutil Yang Xu.
Tallinna JS Estonia

Tallinna JS Estonia (täisnimi Tallinna Jalgpalliselts Estonia) oli Eesti jalgpalliklubi, mis tegutses aastail 1930–1944 Tallinnas. Klubi juhatusse kuulusid mitmed endised ja toonased tegevjalgpallurid, kes samal ajal ka klubis mängisid, nende hulgas Eduard Ellmann-Eelma ja Arnold Pihlak.
Ajalugu.
JS Estonia mängis oma esimesed kaks hooaega tollases esiliigas. Pärast esiliiga võitmist 1932. aastal ülendati Estonia kõrgliigasse, kus jäädi oma debüüthooajal Spordi järel teiseks, kusjuures meistriks tulek anti käest hooaja viimase mänguga. Aastail 1934–1939 tuli Estonia viis korda järjest Eesti meistriks. Viimastel ametlikel Eesti meistrivõistlustel 1939–1940 jäädi Tartu PK Olümpia järel teiseks. Klubi likvideeriti 1944. aastal.
Hooajad.
Pos – positsioon, M – mängud, Võ – võidud, Vi – viigid, K – kaotused, Lö – löödud väravad, La – sisselastud väravad, Vv – väravate vahe, P – punktid
Tallinna Jalgpalli Klubi

Tallinna Jalgpalli Klubi (ka Tallinna JK või TJK) on endine Eesti jalgpalliklubi. Klubi asutati 5. mai 1921. aastal ning taasasutati 2001. aastal Tallinna Jalgpallikooli põhjal. 2008. aastal Tallinna Jalgpalli Klubi ja SK Tallinna Legion ühinesid ning moodustasid uue jalgpalliklubi TJK Legion.
1922. aastal sai klubi treeneriks esimene välismaalasest jalgpallitreener Eestis - ungarlane Franz Woggenhuber.
Eesti Spordi Keskliit

Eesti Spordi Keskliit oli Eesti spordiliit.
Liit loodi 1923. aastal, seda asusid juhtima Gustav Laanekõrb ja Leopold Tõnson.
1940. aastal ühendas liit ligi 350 spordiliitu, klubi, seltsi ja osakonda. 21. juunil samal aastal liidu tegevus lõpetati, see taastati 1943. aastal.
2001. aastal ühines liit Eesti Olümpiakomiteega.
Pegasus (kirjastus)

Pegasus on Eesti kirjastus, mis asutati 2001. aastal. Luulekogusid Kirjastus Pegasus välja ei anna.
Kirjastuse üks omanikke ja juhatuse liige on Andres Tiisler.
Ivelin Popov

Ivelin Ivanov Popov (bulgaaria keeles Ивелин Иванов Попов; sündinud 26. oktoobril 1987 Sofias) on Bulgaaria jalgpallur, kes mängib Bulgaaria kõrgliigaklubis Plovdivi Botev ründaja või parema äärepoolkaitsjana.
Hooajal 2016–2017 tuli ta Moskva Spartakiga Venemaa meistriks.
Bulgaaria jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2007–2019.
Aastatel 2015, 2016 ja 2017 on ta valitud Bulgaaria aasta jalgpalluriks.
Koondisekarjäär.
Debüüdi Bulgaaria rahvuskoondises tegi Popov 2007. aasta augustis sõprusmängus Walesi vastu. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 11. veebruaril 2009 sõprusmängus Šveitsi vastu.
Fábio César Montezine

Fábio César Montezine (sündinud 24. veebruaril 1979 Brasiilias Londrinas) on Katari jalgpallur.
Sebastián Soria

Sebastián Soria (sündinud 8. novembril 1983) on Uruguay päritolu Katarit esindav jalgpallur.
2012. aastast mängib ta klubis Lekhwiya SC.
Du Wei

Du Wei ("Dù Wēi" 杜威; sündinud 9. veebruaril 1982 Luoyangis) on Hiina jalgpallur, kes mängib klubis Shandong Luneng Taishan.
2010–2012 mängis ta klubis "Hangzhou Nabel Greentown F.C." ja oli selle kapten.
Yu Hai

Yu Hai (于海; pinyinis Yú Hǎi; sündinud 4. juunil 1987 Luoyangis) on Hiina jalgpallur, kes mängib vasaku äärepoolkaitsja või vasakkaitsjana.
Aastatel 2007–2008 mängis ta Hollandi kõrgliiga klubis Vitesse.
Alates 2015. aastast on ta mänginud Hiina kõrgliiga klubis Shanghai SIPG.
Alates 2009. aastast on ta kuulunud Hiina RV jalgpallikoondisse. Ta on mänginud Hiina koondises ka 2011. ja 2015. aasta Aasia meistrivõistlustel.
Yang Xu

Yang Xu (hiina 杨旭; sündinud 12. veebruaril 1987 Dalianis) on Hiina jalgpallur.
Ta mängib Hiina klubijalgpalli kõrgeimas liigas.
Hiina rahvusmeeskonnas mängis ta esimest korda 2009. aastal. 2010. aastal lõi ta meeskonna koosseisus 3 väravat (neist ühe 18. detsembril Eesti vastu), 2011. aastal 6.
Aleksandar Luković

Aleksandar Luković (sündinud 23. oktoobril 1982 Kraljevos) on endine Serbia jalgpallur, kaitsja.
Maksim Šatskihh

Maksim Šatskihh (vene keeles "Максим Александрович Шацких"; sündinud 30. augustil 1978 Taškendis) on vene päritolu Usbekistani jalgpallur.
Ta mängib Ukraina kõrgeimas liigas.
Aleksandr Geinrihh

Aleksandr Geinrihh (sündinud 6. oktoobril 1984 Angrenis) on Usbekistani jalgpallur. Ta on osaliselt saksa päritolu.
Ta mängib Usbekistani koondises.
Leonardo Bonucci

Leonardo Bonucci (sündinud 1. mail 1987 Viterbos) on Itaalia jalgpallur, kes mängib kaitsjana Saksa kõrgliiga klubis Berliini Union ja Itaalia jalgpallikoondises.
Klubikarjäär.
Bonucci alustas oma karjääri 2005. aastal Itaalia klubis Milano Internazionale, kus ta tuli ka hooajal 2005–06 Itaalia meistriks.
Torino Juventusega liitust ta esimest korda aastal 2010.
2017. aastal suundus ta AC Milani. Tema üleminekusummaks oli umbes 40 miljonit eurot. Kuigi ta oli sõlminud klubiga viieaastase lepingu, naasis ta juba järgmisel hooajal Juventussesse.
Ta tuli Torino Juventusega kaheksa korda Itaalia meistriks ning võitis neli karikat ja viis superkarikat.
Hooaegadel 2014–15 ja 2015–16 valiti ta Serie A hooaja sümboolsesse koosseisu. 2016. aastal valiti ta kõrgliiga hooaja parimaks mängijaks.
Suvel 2023 liitus ta Berliini Unioniga.
Koondisekarjäär.
Debüüdi Itaalia rahvuskoondises tegi Bonucci 3. märtsil 2010 sõprusmängus Kameruniga. Esimese värava lõi ta koondises 3. juunil 2010 sõprusmängus Mehhiko vastu.
3. septembril 2010 toimunud EM-i valikmängus lõi ta värava Eestile.
2016. aasta Euroopa meistrivõistluste veerandfinaalis 2. juulil lõi ta penaltist värava Saksamaale, aga viigiseisul 1:1 normaal- ja lisaajale järgnenud penaltiseerias Itaalia ikkagi kaotas, teiste seas eksis penaltil ka Bonucci.
Ta on kuulunud Itaalia koondisse ka 2010. ja 2014. aasta maailmameistrivõistlustel, 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel ning 2013. aasta Konföderatsioonide karikavõistlustel.
Jóan Símun Edmundsson

Jóan Símun Edmundsson (sündinud 26. juulil 1991 Toftiris) on Fääri saarte jalgpallur, kes mängib ründaja või äärepoolkaitsjana Belgia esiliiga klubis Waasland-Beveren ja Fääri saarte jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Fääri saarte klubis B68 Toftir. 2009. aasta detsembris liitus ta Inglismaa klubiga Newcastle United. Debüüdi klubi meeskonnas tegi ta 25. juulil 2010 sõprusmängus Norwich City vastu. 7. jaanuaril 2011 suundus ta üheks kuuks laenule Inglismaa tugevuselt viienda liiga klubisse Gateshead. Liigadebüüti tal Newcastle Unitedi meeskonnas teha ei õnnestunud.
2012. aastas veebruaris liitus ta Norra kõrgliiga klubiga Viking FK. Seejärel mängis ta laenul Taani esiliiga klubis Fredericia. 2014. aastal naasis ta Fääri saarte kõrgliigasse, mängides esmalt AB Argiris ja seejärel HB Torshavnis.
2014. aasta detsembris sõlmis Edmundsson kaheaastase lepingu Taani esiliiga klubiga Vejle. 2016. aasta jaanuaris siirdus ta Taani kõrgliiga klubisse Odense Boldklub. Hooajal 2016–17 lõi ta Taani kõrgliigas üheksa väravat.
2018. aasta mais suundus ta Saksamaa klubisse Bielefeldi Arminia. Sama aasta 6. augustil lõi ta oma debüütmängus FC Heidenheimi vastu värava. 26. detsembril 2020 debüteeris ta mängus 1. FC Kölni vastu Saksamaa kõrgliigas. Edmundsson saadeti väljakule teisel poolajal ja ta lõi Arminia 1:0 võiduvärava. Temast sai sellega esimene Fääri saarte jalgpallur, kes on Saksamaa kõrgliigas mänginud, ja ka esimene, kes on värava löönud.
2021. aasta juunis liitus ta Belgia esiliiga klubiga Waasland-Beveren.
Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 11. augustil 2010 EM-i valikmängus Eesti jalgpallikoondise vastu.
Mantas Savėnas

Mantas Savėnas (sündinud 27. augustil 1982) on Leedu jalgpallur.
Ta mängib klubis FK Ekranas. Alates 2003. aastast mängib ta Leedu rahvuskoondises. 2005. aastal oli ta 27 väravaga A lyga parim väravalööja ning ta valiti Leedu aasta parimaks jalgpalluriks.
Artūras Rimkevičius

Artūras Rimkevičius (14. aprill 1983 Kaunas – 23. september 2019 Kaunas) oli leedu jalgpallur.
Mänguplatsil oli ta tavaliselt ründav poolkaitsja.
Ta on mänginud klubides FK Tauras Tauragė, FBK Kaunas, FK Liepājas Metalurgs, FK Silute, FK Šiauliai, FK Bekentas, Atlantis FC. ja Asteras Tripoli F.C..
Ta mängis Leedu jalgpallikoondises 7 kohtumises ning lõi neis 3 väravat, neist esimese mängus Eesti vastu 20. juunil 2010 Kaunases.
Újpest FC

Újpest FC on Ungari jalgpalliklubi, mis tegutseb Budapesti Újpesti linnarajoonis.
Kesennuma

Kesennuma (jaapani 気仙沼市, "Kesennuma-shi") on linn Jaapanis Miyagi prefektuuri põhjaosas. Asub Vaikse ookeani rannikul. 
2011. aasta Sendai maavärinas ja sellele järgnenud tsunamis hävis suur osa linnast.
Elanike arv oli enne tsunamit 73 300 (2011).
Lotto Sport Italia

Lotto Sport Italia on Itaalia ettevõte, mis tegeleb spordirõivaste valmistamisega.
1992–2000. aastal oli firma Eesti jalgpallikoondise mänguvormi sponsor.
Kristjan Valdma

Kristjan Valdma (aastani 1935 Waldmann või Valdmann; 12. aprill 1899 Uue-Põltsamaa vald – 8. november 1937 Harju-Risti kirikumõis, Nõva vald, Harjumaa (praegu Arumõisa, Vilivalla küla, Padise vald, Harju maakond) oli eesti vaimulik.
Valdma võttis osa Vabadussõjast. Ta lõpetas 1922. aastal Põltsamaa Reaalgümnaasiumi ja õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas aastatel 1922–1933. Korporatsioon Kungla asutajaliige. Ta kaitses 1936. aastal "mag theol" kraadi väitekirjaga "Põltsamaa kihelkonna ajalugu".
Ta töötas aastatel 1928–1934 Tartu Ülikooli usuteaduskonna arheoloogilise kabineti raamatukogu korraldajana ning oli professor Olaf Silla assistent. 
Valdma ordineeriti 2. septembril 1934 õpetajaametisse ning ta oli aastatel 1935–1937 Harju-Risti ja Nõva koguduse õpetaja.
Ta maeti 13. novembril 1937 Tartu Maarja kalmistule.
Kupittaa raudteejaam

Kupittaa raudteejaam (lühend Kut, soome keeles "Kupittaan rautatieasema", rootsi keeles "Kuppis järnvägsstation", km 196+372) on raudteejaam Turus Kupittaa linnaosas. Asub umbes 3 km kaugusel Turu raudteejaamast.
Babüloonlased

Babüloonlased olid vanaaja semiidi rahvas Lõuna-Mesopotaamias, Babüloni linna ümber kujunenud Babüloonia riigi aladel.
Babüloonlased olid lähedases suguluses Põhja-Mesopotaamias asunud assüürlastega – mõlemad rahvad said alguse akkadlastest pärast Akkadi impeeriumi lõhenemist. Seepärast kasutasid nii assüürlased kui ka babüloonlased sama keele murdeid, mida tänapäeval nimetatakse assüüria-babüloonia või akadi keeleks. Lähedased olid ka mõlema rahva kultuurid ja usundid, mistõttu kõneldakse sageli assüüria-babüloonia mütoloogiast, kunstist ja kultuurist.
Babüloonlaste kui rahva poliitiline identiteet oli tugevalt seotud Babüloonia riigi ja riigiusundiga. Sellele pani aluse kuningas Hammurabi, kes ühendas Babüloni linna ümbritsevad alad ja rajas Vana-Babüloonia riigi (vanema kronoloogia järgi umbes 1800 eKr). Babüloonia riikliku kultuse keskmeks oli peajumal Marduk, kellele Assüürias vastas peajumal Assur; enamik jumalaid olid mõlemas riigis ühised.
Assüürlaste ja babüloonlaste rivaliteet kestis ligi poolteist aastatuhandet, kuni Uus-Babüloonia 7. sajandi lõpul eKr Uus-Assüüria alistas. Kultuuriliselt on babüloonlasi peetud mõnevõrra enam kauplemisele ja teadustele keskendunuiks, võrreldes sõjakate ja tehniliste assüürlastega, kuid sellises kujutuses peegelduvad tõenäoliselt ajaloolaste stereotüübid.
Babüloonlaste iseseisev poliitiline eksistents lõppes, kui Pärsia kuningas Kyros vallutas 539. aastal eKr Uus-Babüloonia. Babüloonlaste identiteet hajus ning nad sulandusid ajapikku ümberkaudsete rahvaste sekka. Tänapäeval Lähis-Idas elavad assüürlased peavad end nii muistsete assüürlaste, babüloonlaste kui ka akkadlaste järeltulijaiks.
Udukogu

Udukogu (ka udu) on tähtedevahelisest tolmust, vesinikust, heeliumist ja teistest ioniseeritud gaasidest koosnev pilv. 
Algselt kasutati "udukogu" üldnimetusena kõigi ulatuslike astronoomiliste objektide, sealhulgas kaugemate galaktikate kohta. Sellest on jälgi ka tänapäevases kasutuses: näiteks nimetati Andromeeda galaktikat Andromeda udukoguks, enne kui Edwin Hubble galaktikad avastas.
Udukogud moodustavad sageli piirkondi, milles sünnivad uued tähed, näiteks Kotka udukogus. Seda udukogu kujutab üks NASA tuntud pilte "Loomise sambad" ("Pillars of Creation"). Sellistel aladel tõmbuvad gaas, tolm ja muud ained kokku, moodustades suure massiga kehi, mis omakorda veelgi ainet ligi tõmbavad, muutudes lõpuks piisavalt suureks, et alguse saaks uus täht. Ülejäänud ainest ümbruskonnas moodustuvad planeedid ja muud väiksemad taevakehad.
Päikesetõus

Päikesetõus on hetk, mil Päikese ülemine serv paistab ilmuvat idas horisondi kohale. Seda ei tohiks ajada segi koidikuga, mis on hetk, mil taevaserv hakkab helenema, lõpetades hämariku juba mõnda aega enne Päikese enda ilmumist.
Kuna valgus atmosfääris murdub, võib Päikest näha juba siis, kui ta on tegelikult alles horisondi taga. Selles mõttes on nii päikesetõus kui ka päikeseloojang optilised illusioonid. Samuti ilmneb päikesetõusul sarnane optiline illusioon Kuu omaga. Päikese näiv liikumine läände ümber maakera pärast horisondi tagant tõusmist tuleneb Maa pöördumisest itta pöörlemise käigus, mis toimub põhjapooluselt vaadates vastupäeva. See silmapete on nii veenev, et enamik mütoloogiaid ja religioone tugineb geotsentrilisele maailmamudelile – uskumusele, et Päike liigub ümber Maa. Sama efekti võib näha ka poolustelähedastel satelliitidel.
Päikesetõusu ja päikeseloojangu hetke arvutatakse Päikese servade, mitte keskpunkti liikumise järgi. See kasvatab pisut päeva pikkust ööga võrreldes.
Päikeseloojang

Päikeseloojang on Päikese igapäevane kadumine läänes horisondi taha Maa või täpsemalt öeldes selle planeedi, kus vaatleja viibib, pöörlemise tulemusena.
Päikeseloojangu aeg on astronoomias määratletud hetkena, mil Päikese ülemine serv kaob läänes allapoole horisonti. Atmosfäärilise murdumise tõttu on valguskiirte trajektoor horisondi lähedal sirgjoonelisest tugevalt kõrvale kallutatud, seepärast toimub astronoomiline päikeseloojang alles siis, kui Päikese ketas on juba umbes ühe oma diameetri jagu allpool horisonti. Astronoomilisele päikeseloojangule järgneb ja päikesetõusule eelneb hämarik.
Päikeseloojangu aeg oleneb päevast ning vaatleja asukohast ehk tema pikkus- ja laiuskraadist, samuti kõrgusest maapinnast. Kui aeg läheb talvisest pööripäevast suvise poole, siis muutuvad päevad järjest pikemaks ja päikeseloojangu aeg järjest hilisemaks, aga suvisest pööripäevast talvise poole minnes päevad lühenevad ja päikeseloojang toimub järjest varem. Mida suurem on paiga geograafiline laius, seda rohkem päeva pikkus varieerub, ekvaatoril loojub päike iga päev umbes samal ajal. Päikeseloojangu aega mõjutavad veel ümbritsevad mäed, mis võivad päikese varem ära varjata.
Põhja pool põhjapolaarjoont ja lõuna pool lõunapolaarjoont pole aastas vähemalt ühel päeval päikesetõusu ega päikeseloojangut, kui polaarpäev või polaaröö kestab kogu ööpäeva.
Päikeseloojang loob kummalisi atmosfääritingimusi nagu Päikese ja seda ümbritseva taeva sageli erepunane või -oranž värvus. Vahel esineb päikeseloojangul ka roheline kiir.
Jaden Smith

Jaden Christopher Syre Smith (sündinud 8. juulil 1998) on USA laulja (räppar) ja näitleja.
Ta on Will Smithi ja Jada Pinkett Smithi poeg.
Ta on mänginud filmis "The Karate Kid" (2010) ja räppinud Justin Bieberi laulus "Never Say Never".
Ōfunato

Ōfunato on linn Jaapanis Iwate prefektuuris. Asub Vaikse ookeani ääres.
Ōfunato linn loodi 1952. aastal mitme valla liitmise teel. 2001 liideti Ōfunatoga Sanriku linn.
Ōfunato sai tuntuks 1960. aastal Tšiili rannikul toimunud Valdivia maavärina põhjustatud tsunami tabamuse poolest. 1896. aasta Meiji-Sanriku maavärin põhjustas 25 meetri kõrguse tsunami, mille tagajärjel hukkus 27 000 inimest. 1933 Sanriku maavärinas ja tsunamis hukkus 1522 inimest.
2011. aasta Sendai maavärinale järgnenud tsunami põhjustas linnas ulatuslikke purustusi. Hukkunute arv on teadmata.
Vello Loemaa

Vello Loemaa (sündinud 18. jaanuaril 1951) oli Nõukogude Liidu sõjaväelendur ja on Eesti erusõjaväelane, kindralmajor.
Ta on lõpetanud 1973. aastal Nõukogude Liidu Komarovi-nimelise Jeiski Kõrgema Sõjalennukooli hävituslendurina. 1982. aastal lõpetas ta Moskva oblastis Moninos asuva Gagarini-nimelise Lennuväeakadeemia. Ta asus elama taasiseseisvunud Eestisse 1992. aastal.
1992. aastal osales Loemaa Eesti kaitsejõudude Peastaabis Eesti õhuväe loomisel. 7. veebruaril 1994 määrati ta Eesti õhuväe ülemaks.
Aastatel 1998–2002 oli ta Eesti sõjaline esindaja NATO-s ning aastatel 2005–2007 kaitseatašee Ameerika Ühendriikides ja Kanadas. Jaanuarist 2008 oli ta Eesti sõjaline esindaja NATO ja Euroopa Liidu juures. 
Vello Loemaa läks kaitseväest erru 14. märtsil 2011.
Nukuteater

Nukuteater on teatri liik, kus etendamiseks kasutatakse ka nukke.
Arvatakse, et nukuteater sai alguse juba 3000 aastat eKr. Nukuteatril on palju erinevaid vorme, kuid neid kõiki seob elututele objektidele elusolendite omaduste omistamine. Enamasti kasutatakse nukuteatrit narratiivi esitamiseks ehk loo jutustamiseks. Nukuteatri eesmärk võib olla meelelahutuslik või rituaalne.
Nukuteatris kasutatakse mitmesugust liiki nukke, mis võivad olla tehtud väga erinevatest materjalidest. Nukkude ehitus sõltub nende vormist ja kasutusotstarbest. Nad võivad olla nii väga keerulise kui ka väga lihtsa ehitusega.
Eestis tegutsevad NUKU teater (endine Eesti Nuku- ja Noorsooteater, Eesti ainus kutseline riiklik laste- ja noorteteater), Kehra Nukk, Kärdla Nukuteater ja Viljandi Nukuteater. Varem on tegutsenud ka näiteks teater Käpik.
Kirikupühade loend

"Siin on kirikuaasta järgi loetletud kirikupühi."
Hipólito Yrigoyen

Hipólito Yrigoyen (Juan Hipólito del Sagrado Corazón de Jesús Irigoyen Alem; 12. juuli 1852 Buenos Aires – 3. juuli 1933 Buenos Aires) oli Argentina poliitik, aastatel 1916–1922 ja 1928–1930 Argentina president.
Yrigoyen töötas enne poliitikasse siirdumist kooliõpetajana. Poliitikasse astus ta aastal 1891, kui asutas koos oma onu Leandro Alemiga poliitilise liikumise Kodanike Radikaalne Liit. Aastal 1896, pärast onu Leandro Alemi enesetappu tõusis ta Kodanike Radikaalse Liidu juhiks. Pärast Roque Sáenz Peña Seaduse vastuvõtmist (Seaduslik Akt № 8871; sisuliselt Üldise valimisõiguse seadus) aastal 1912 valiti ta aastal 1916 Argentina presidendiks. Tema valitsemise ajal jäi Argentina Esimeses maailmasõjas neutraalseks ja sai maailmaturul toiduainetega kauplemisel jõukaks. Jaanuaris 1921 lahkus Argentina delegatsioon protestiks uute liikmete tagasilükkamise vastu Genfist ja 10. jaanuaril 1921 sai Eesti välisministeerium Buenos Airesest telegrammi, et president Irigoyen on alla kirjutanud dekreedile, mis tunnustab "Eesti Vabariiki kui vaba ja iseseisvat riiki". Esimene ametiaeg kestis tal aastani 1926, mil tema asemele valiti Marcelo Torcuato de Alvear.
Teist korda valiti Yrigoyen presidendiks aastal 1928. Kuid juba 6. septembril 1930 kõrvaldas kindral José Félix Uriburu ta sõjaväelise riigipöördega võimult. Elu lõpu veetis Yrigoyen Buenos Aireses koduarestis.
Konstantaan

Konstantaan on vase ja nikli sulam.
Konstantaan on suure eritakistusega ja temperatuurist vähesõltuv sulam, mis sisaldab vaske, 39–41% niklit, 1–2% mangaani, 0,5% rauda ja kuni 0,1% kroomi.
Konstantaani eritakistus on 0,48 μΩ·m.
Kasutatakse reostaatide, elektrikuumutusseadmete, termopaaride ja mõõteaparaatide elementide valmistamiseks.
Nikroom

Nikroom on nikli ja kroomi sulam. Sisaldab 65 - 80% niklit ja 10 -30% kroomi, lisanditena räni, alumiiniumi, tihti ka rauda ja muid elemente.
Nikroomile on iseloomulik suur kuumuspüsivus ja eritakistus.
Nikroomist valmistatakse elektriseadmete küttekehi.
Slaavlased

Slaavlased on indoeurooplaste haru, kes elab peamiselt Kesk- ja Ida-Euroopas ja kõnelevad slaavi keelkonda kuuluvaid keeli.
Slaavi keelkonna rahvaste hulka kuuluvad idaslaavlased (venelased, ukrainlased ja valgevenelased), lääneslaavlased (poolakad, tšehhid, slovakid ja sorbid) ning lõunaslaavlased (bulgaarlased, serblased, horvaadid, makedoonlased, sloveenid, bosnialased ja montenegrolased).
Alates 6. sajandist levisid slaavlased suuremasse ossa Kesk- ja Ida-Euroopast ning Balkani poolsaarest (Pannoonia, Karantaania). Ajapikku asusid mõned ida-slaavlased ka Siberisse ja Kesk-Aasiasse. Kõigist slaavi keelkonda kuuluvatest rahvastest on osa emigreerunud teistesse maailma osadesse. Praeguseks asustavad slaavi keelkonda kuluvaid keeli kõnelevad kogukonnad enam kui poolt Euroopat. Slaavi keelkonda kuuluvaid inimesi on maailmas üle 350 miljoni.
Tänapäeva rahvad ja etnilised rühmad, kes kuuluvad slaavi keelkonda ja keda nimetatakse slaavlasteks, on välimuselt ja kultuurilt üsna erinevad. Suhted nende vahel (ja isegi üksikute etniliste rühmade piires) on mitmekesised, ulatudes sugulustundest vastastikuse vaenuni.
Ajalugu.
Slaavlaste täpne päritolu on teadmata. Levinud hüpoteeside kohaselt jäi nende algne asuala enne 6. sajandit tänapäeva Lõuna-Valgevene, Lääne-Venemaa, Ida-Poola ja Põhja-Ukraina aladele.
Slaavlaste seosed Rooma-aegse venetite ("Veneti") hõimuga, kes elas ida pool Visla jõge, on teadmata. Nimi võib viidata niihästi slaavlastele kui ka baltlastele.
Nimede "Antes" ja "Sclaveni" all ilmusid slaavlased esimest korda Bütsantsi kroonikatesse 6. sajandi alguses. Justinianus I (527–565) aegsed Bütsantsi kroonikud nagu Caesarea Prokopios, Jordanes ja Theophylactos Simocatta kirjeldasid sellenimelisi hõime, kes elasid Karpaatidest idas, Doonau alamjooksul ja Musta mere ääres, tungides Ida-Rooma keisririigi Doonau-äärsetesse provintsidesse.
Slaavlaste peamine asuala oli tollal stepp Musta mere ja Kaspia põhjaosa vahel, kus nad liikusid mööda Volgat üles ka soome-ugri rahvaste (maride - merjalaste, mordvalaste - muromlased, kamasside, komide, udmurtide, vepslaste, vadjalaste, isurite, karjalaste jt) asualadele.
545. aastal kirjutas Prokopios: ""Sclaveni" ja "Antae" kandsid kauges minevikus õigupoolest üht nime: neid mõlemaid kutsuti "Spori"."
Arv.
Slaavi keelkonda kuuluvaid inimesi on maailmas üle 350 miljoni. Kolm suurimat slaavi keelkonna rahvast on venelased (150 miljonit), poolakad (60 miljonit) ja ukrainlased (50 miljonit). Slaavi keelkonda kuuluvad ka tšehhid (11 miljonit), bulgaarlased (10 miljonit), serblased (10 miljonit), valgevenelased (10 miljonit), horvaadid (8 miljonit), slovakid (6 miljonit), makedoonlased (3 miljonit), sloveenid (3 miljonit), bosnialased (3 miljonit), montenegrolased (ehk tšernogoorlased, 500 000).
Karl Brüllov

Karl Brüllov (venepäraselt "Karl Pavlovitš Brjullov", sündinud Charles Bruleau, 23. detsember 1799 Peterburi – 23. juuni 1852 Manziana, Paavstiriik) oli prantsuse päritolu maalikunstnik, kes töötas Venemaal ja Itaalias. 
Kunsti õppis Brüllov 1820–1821 Peterburi Kunstide Akadeemias, pärast õpingute lõpetamist elas ja töötas Itaalias. 1835. aastal naasis Peterburi, kus liikus kõrgemas seltskonnas ning oli kunstide akadeemias kõrgetel ametikohtadel. 1849 pöördus tervise halvenemise tõttu tagasi Itaaliasse, kus kolm aastat hiljem suri. 
Tema loomingule on iseloomulik figuuride klassitsistlik plastiline modelleering koos romantismile omase värvierksuse ja efektse heleda-tumeda-käsitlusega. Samuti on neis märgata realismile omast psühholoogilist peenust.
Brüllovi loomingu paremiku moodustavad vene haritlaste psühholoogilised portreed, hästi tuntud on tema maal "Pompei viimnepäev".
Soontaga mõis

Soontaga mõis (saksa keeles "Sontack", ka 1439 Sontacke, 1518 Sodatz, 1585 Sotak) oli metsamõis Rõngu kihelkonnas Tartumaal. Tänapäeval jääb kunagine mõis Tõrva valda Valga maakonnas.
Ajalugu.
Soontaga mõisa (saksa k. Sontack, Sotack) kohta vanim teade on aastast 1439, kui Tartu stiftifoogt Klaus Holstver müüs mõisa koos veski ja 16 adramaaga Ludeke Zögele (Soygerile). Zöged, kellele kuulus ka lähedalasuv Puka mõis, pidasid mõisa kuni Poola ajani. Poola ajal kaotasid rootsimeelsed Zöged mõisa ja pärijad vabahärra Reinhold Gustav von Ungern-Sternberg ja kindralmajor Wolmar Anton von Schlippenbach said selle tagasi aastal 1697. 1726. aastal jäi Soontaga mõis vabahärra Carl Heinrich von Wrangellile. Tema järglane Sophia Helena von Wrangell pantis valduse 3000 hõberubla eest Valga kaupmehele Heinrich Johann Franzenile. Enne 1776. aastat ostis mõisa rittmeister Valentin Johann von Loewenstern, kes liitis selle oma kõrvalasuva Kuigatsi mõisaga ja Soontagast sai karjamõis. Järgnevalt kuulusid Pringi, Kuigatsi, Soontaga ja Vaalu mõisad, Loewensternidele.
Kuna Soontaga mõisas on läbi ajaloo olnud väga vähe põllumaad (min 1725. aastal 2 1/4 adramaad), siis on ta olnud põhiliselt Aakre, vähem Puka, Kuigatsi ja Õru mõisate koosseisus niinimetatud metsamõisana. Lisaks metsarohkusele on metsanduse eelisarengule põllunduse ja karjanduse suhtes tuge pakkunud Soontaga oja oma suure languga alamjooksul ja stabiilse toitega Priipalu ja Rooni soodest ning seeläbi suhteliselt võimsa saeveskiga (38 kW, 4 turbiini 1940. aastal Eesti Rahvusliku Jõukomitee andmetel) ning mugav lähedus Väiksele Emajõele, mis lubas saematejalide toimetamist isegi Tartu linnani.
Ametliku metsamõisa staatuse sai Soontaga mõis Esimese maailmasõja eel, Aakre mõisa koosseisus. Vaid väike ala mõisasüdames jäi põllumaana kasutusse möldrile, metsavahile ja puulõikajaile. Pärast Eesti iseseisvumist ja viimase Aakre metsamõisa metsaülema Adalbert Walteri lahkumist Saksamaale moodustati Soontaga ja ümberasuvate mõisate (Aakre, Puka, Ruuna, Kuigatsi, Vaalu, Mägiste, Pringi) metsadest Aakre metskond kontoriga Soontagas Saeveskil.
Mõisakompleks.
20. sajandi keskpaigaks oli säilinud puust mõisahoone (1960. aastatel Aakre metskonna kontor), härjatall ehk Valgemaja, sepikoda (lammutatud 1989. aastal uue metskonnahoone ehituse käigus) ja niinimetatud Adleri vesiveski. Mõisahoone paikneb miniatuurses pargis, mis on piiratud idast sarapuuhekiga ja läänest Soontaga oja ja Soontaga Veskijärvega.