Kutsikasolge

Kutsikasolge ("Toxocara canis") on üks levinumaid koerlaste parasiite. Lahksuguline helmint (nugiuss) on täiskasvanuna 9–18 cm pikk, kollakasvalge ja leidub enamasti lõpp-peremehe soolestikus. Täiskasvanud koertel põhjustab solge tavaliselt asümptomaatilist haigust, seevastu võib kutsikatele olla tugev infektsioon surmav.
Peremeesorganismiks on üldiselt selgroogsed, harva ka selgrootud. Inimesed haigestuvad fekaal-oraalsel teel kutsikasolkme munadega, harvem halvasti töödeldud lihasaadustega, milles leidub parasiidi nakatamisvõimelisi vorme (nt kana-, sea- või veiseliha termiliselt ebapiisavalt töödeldud tooted). Kutsikasolkme põhjustatud toksokariaasil on kaks vormi: vistseraalne ehk siseelundite toksokariaas ja silma ehk okulaarne toksokariaas rändvastne.
Vältimaks haiguse kandumist tiinelt emakoeralt kutsikatele, on ennetatav anthelmintne ravi rangelt soovituslik. Efektiivsete anthelmintsete ravimite alla kuuluvad püranteel, fenbendasool, selamektiin.
Morfoloogia.
Täiskasvanud solge on tüüpiline ümaruss, mille ristlõige on ümar ja keha on kaetud kaitsva kutiikuliga. Ussil on võimalik eristada "ogalist" peapoolset osa ja peenemat sabaosa. Isane uss on 9–13 cm pikk ja 0,2–0,25 cm lai ning emane uss vastavalt 10–18 cm pikk ja 0,25–0,3 cm lai. "T. canis" munad on ümarad või ovaalsed, paksu krobelise seinaga, diameetriga 27–85 μm.
Nakatumine ja elutsükkel.
Kutsikad (koerad) võivad nakatuda toksokariaasi enamasti kahel moel: nakatunud ema kaudu vahetult kas enne või pärast sündi, või keskkonnast süües teise looma solkme munadega nakatunud väljaheiteid, nakatunud hiirt või muud looma. Koera organismi sattunud munad kooruvad ning neist saavad vastsed, kes on võimelised läbima seedetrakti seina. Järgnevalt vastsevormid sisenevad veresoontesse ja liiguvad edasi esiteks maksa siis kopsualveoolidesse ja trahheasse ning sealt köhimise kaudu neelatakse ümaruss tagasi seedetrakti. Rände ajal toimub nugiussi areng. Kutsika soolestikus saavad noored ussid täiskasvanuks ja hakkavad omakorda mune munema.
Inimene on solkmetele parateenseks ehk mitteadekvaatseks peremeheks, kelles parasiidi vastsed ehk larvid rändavad verega eri elunditesse ja kehaosadesse, kuid täiskasvanuks ei arene. Rändvastsed võivad kahjustada maksa ja kopsu, aga rännata ka silmadesse ja kesknärvisüsteemi. Sellised vastsed võivad koes kapselduda ja säilitada nakatamisvõime (kui on tegemist nt närilisega, keda süües nakatub koer) kuni peremehe elu lõpuni. Ka üksainuke larv võib olla inimesele patogeenne. Tavalisemateks sümptomiteks ongi nakatunud organismi tugev allergiline reaktsioon.
Ravi.
Inimeste jaoks, kes kannatavad kutsikasolkme sisikonnainfektsiooni all, kasutatakse ravimitena albendasooli, mebendasooli ja tiabendasooli. Koerte ja kutsikate usstõvede ravimiseks kasutatakse anthelmintikume. Parim ravi kutsikatele on ravi püranteelpamoaadiga. Lisaks helmintidevastasele ravile on soovitav lemmikloomi ravida ka nahaparasiitide tekitatavate haiguste vastu. Kasutatakse nt looma nahale määrimiseks selamektiini, mis vereringesse imendudes ravib efektiivselt ka lestadest, sügelistest ja kirpudestpõhjustatud haigusi, s.h hoiab ära ka looma nakatumise lülijalgsete abil levivate haigustega.
Ennetamine.
Toksokariaasi nakatumist pole võimalik täielikult vältida, mistõttu soovitatakse loomadele teha regulaarset ussitõrjet: kuuekuuseks saamiseni iga kuu, edasi neli korda aastas. Roojaproov võib olla heaks meetodiks kutsikal nakkuse tuvastamisel. Inimeste puhul on heaks ennetuseks regulaarne kätepesu, liha kuumutamine õigel temperatuuril ning jälgimine, et väikelapsed ei sööks mulda. Kuna inimeses kutsikasolge täiskasvanuks ei saa, siis inimese fekaalides ussimune ei leidu – diagnoosimine vastava sümptomaatika alusel ja immuunmeetoditega.