Ameerika kammloom

Ameerika kammloom ("Mnemiopsis leidyi") on Euroopas invasiivne kammloomaliik, kes esineb ka Läänemeres. 1982. aastal leiti liik Mustast merest ja samal ajal levis ta Kaspia meres, Läänemerest leiti seda esimest korda 2006. aastal.
Kirjeldus.
Ameerika kammloom on kuni 10 cm pikkuse kehaga, mis läbipaistev kuni piimjas, külgedelt veidi kokku surutud kujuga. Suupiirkonna ümber on neli väljaulatuvat sagarat, mille vahele jäävad neli silmatorkavat vagu kehal, iseloomulik tunnus tervele perekonnale. Kehal on neli topeltrida tihedalt paiknevaid arvukaid väikesi kammplaate, mis iridestseeruvad päevavalguses ja fluorestseeruvad rohekalt öösel.
Kammloom on röövloom, toitudes suuremast zooplanktonist, pelaagilisest kalamarjast ja maimudest. Plahvatusliku invasiooni tõttu Mustas meres ja selle mõjude uurimise käigus on temast saanud üks kõige põhjalikumalt uuritud eluviisiga kammloomaliike.
Levik.
"Mnemiopsis leidyi" põliskodu on Põhja-Ameerika ja Lõuna-Ameerika idarannikul. Liik on jõudnud Aasovi, Musta, Kaspia ja Marmara merre ning Vahemere idarannikule. Osas piirkondades on liik paljunenud tohutuks populatsiooniks ja hakanud mõju avaldama nende veekogude tervele ökosüsteemile.
Läänemeres leiti ameerika kammlooma esimest korda Taani väinadest 2005. aasta augustis ja novembris, Kieli lahes 2006. aasta oktoobris, Bornholmi ja Gotlandi basseinis 2007. aasta talvel ja kevadel ning Ahvenamaa merre ja Botnia lahte jõudis loom 2007. aasta augustis-septembris. Algselt arvati, et kammloom jõuab ainult Põhjamere lõunaossa ja Rootsi läänerannikule, kuid madalate temperatuuride hea taluvuse tõttu suudab "M. leidyi" asustada terve Läänemere. 2006. aasta sügise ja 2007. aasta kevade vahel toimus Läänemeres hüppeline kammloomade arvukuse tõus, suurim tihedus esines 2007. aasta augustis Botnia lahes.
Iseloomulikud suusagarad esinevad ainult täiskasvanud ameerika kammloomadel, mistõttu ameerika kammlooma noorjärgud ei eristu Läänemere kohalikest kammloomadest. 2009. aastal selgus, et lisaks ameerika kammloomale elab Läänemeres arktilise levikuga kammloom "Mertensia ovum". 2007–2010 kogutud DNA andmete põhjal tuvastati, et Läänemere põhjaosas oli ameerika kammloom võrreldes selle liigiga tugevas vähemuses.
Massesinemine.
Ameerika kammloom on hermafrodiit. Talle on omane iseviljastumine, mis võimaldab kiiret juurdekasvu sobivate keskkonnatingimuste korral, põhjustades hilissuvel ja sügisel massilist esinemist. Looma kehasuurus ja munade produktsioon sõltub temperatuurist. Kudemine toimub varasuvel kõrge zooplanktoni kontsentratsiooniga ja kõrge temperatuuriga (enam kui 21°C) piirkondades. Intensiivne paljunemine algab veetemperatuuri tõusmisel 23,5–24 kraadini, optimaalseks temperatuuriks on 24,5–25,5 °C.
Mida soojem on keskkond, seda arvukam on järglaskonna pealekasv.
Kammloomade kiire paljunemine, toitumine ja kasv isendile soodsates tingimustes hõlbustab populatsiooni suurendamist.
Kammlooma massesinemine mõjutab mere ökosüsteemi vähemalt kahel viisil. Kammlooma toitumine kalamarjast ja vastsetest pärsib otseselt kalade populatsiooni taastumist. Zooplanktonist toitumine teeb kammloomast planktonitoiduliste kalade toidukonkurendi ja vähendab kalade toidubaasi. Mustas meres täheldati juba 1980. aastatel, et kammlooma massilise vohamise korral kadusid ökosüsteemist pelaagilised kalad ning mõned zooplanktoni liigid. Kaspia meres oli kammlooma mõju ökosüsteemile veelgi kiirem ja teravam, 2001. aastal oli vähenenud isegi kaladest toituva kaspia hülge arvukus. Kalavarude kahjustumist kammlooma invasiooni tõttu on kardetud ka Läänemeres, kuid kartused pole realiseerunud.