tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hando Tõnumaa

Hando Tõnumaa (sündinud 12. septembril 1981 Tallinnas) on eesti vandenõuteoreetik. 
Ta lõpetas Tallinna Ühisgümnaasiumi ning õppis Tallinna Ülikoolis meediat ja imagoloogiat. Viimase jättis ta pooleli. 
2009. aastal asutas Tõnumaa plaadifirma Technoir ning hakkas 2011. aastal koos vend Martiniga tegema bändi Future Brain. 2012. aasta märtsis ilmus nende esimene album. 
Ta andis välja ka (viimati 2015. aastal) "Nokuonu" koomiksit, mille peategelane käib ringi, noku püksist väljas, kuid kõik teda ümbritsevad tegelased on selle suhtes pimedad.
Hando Tõnumaa on veebilehe Telegram.ee juht. Eesti Rahvusringhäälingu teatel käis Tõnumaa Tartu Waldorfgümnaasiumis keskkooliõpilastele rääkimas, et maakera on tegelikult lame. 
Veebileht Skeptik.ee andis talle ja Telegram.ee-le aasta 2013 umbluu preemia.
Tõnumaa kandideeris üksikkandidaadina 2019. aasta Riigikogu valimistel, sai 191 häält ja valituks ei osutunud.
Telegram.ee rahastamine.
Eesti Rahvusringhäälingu teatel mõisteti Hando Tõnumaa ja Telegrami peatoimetaja Telegram OÜ juhatuse liikmetena suvel 2018 süüdi raamatupidamiskuriteos, mille eest karistati üldkasuliku tööga. 
Järgmisel aastal küsis Telegram raha Hando Tõnumaa juhitud Unlimited OÜ-le.
Debatt lameda Maa teooriast.
Tõnumaa pidas 8. septembril 2017 Õhtulehe vahendusel füüsiku ja astronoomi Üllar Kivilaga maha debati lameda Maa teooria tõestamiseks. Debatti modereeriks Anu Saagim. Arutelu käigus ei esitanud Tõnumaa peaaegu mitte ühtegi fakti ega konkreetset argumenti, Kivila käsutuses oli aga hulgaliselt fakte, viiteid, elulisi näiteid ja lihtsalt arusaadavaid katseid. Oma jutu mõtet tõestada üritades rebis Tõnumaa astronoomiaraamatust välja pilte, mis tema arvates olid võltsid.
Prantsuse rõdu

Prantsuse rõdu ehk palkonett on pseudopalkon; madal, sageli ornamenteeritud aknarinnatis.
Astmikviil

Astmikviil ehk treppviil on katuseviil, mille kontuur on astmestikuline. See ei vasta tihti katuse ristlõikele, vaid on (eriti saksa tellisgootikas) rikkalikult liigendatud, ažuursete ornamentide ja ehistornikestega kaunistatud dekoratiivne viilukuju. Algselt tulenes astmestamine ka tehnilistest põhjustest. Põhjamaade renessanss säilitas viilu gootilikult järsu astmestuse, ent täiendas üksikastmeid voluutide või püramiididega.
Arnold Karu (kunstnik)

Arnold Karu (13. oktoober 1917 – 15. september 2001) oli eesti kunstnik.
Elulugu.
Ta õppis Kuressaare ja Tarvastu algkoolis ning Viljandi Poeglaste Gümnaasiumis, mis jäi majanduslikel põhjustel lõpetamata.
Aastatel 1938–1939 teenis ta Eesti Vabariigi kaitseväes, 1944 mobiliseeriti Saksa sõjaväkke ning 1945 sattus Vene vangilaagrisse.
Arnold Karu abiellus 1948. aastal ja sai kahe tütre isaks. Ta töötas kuni pensionile jäämiseni 1979. aastal Viljandi Tarbijate Kooperatiivi Segatööstuskombinaadis tislerina.
Tegevus kunstnikuna.
Kunstiga hakkas ta abikaasa õhutusel tegelema 1960. aastate alguses, alustades eksliibristest ja jätkates söejoonistustega. Viimast peetakse tema tugevaimaks tehnikaks. On loonud ka linoollõikeid, pastellportreid, õlimaale. 1962. aastast osales Karu Viljandi Kultuurimaja kunstiringis ja tema tööd olid kõigil kunstiringi ülevaatenäitustel. On osalenud näitustel Viljandi Muuseumis (1977), teatris Ugala (1993) ning korduvalt ka Tallinnas, Kohtla-Järvel, Võrus, Tartus ja mujal. Tema töid on eksponeeritud ka Venemaal, Soomes, Rootsis ja Tšehhis.
Prosspulk

Pross(i)pulk või pross on aknaraami konstruktsiooni detail: peenike vahepulk, mis eraldab aknaklaase üksteisest. Prosspulgad kinnituvad raamipuude külge.
Luunja mõisa kalmistu

Luunja mõisa kalmistu on kalmistu Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Luunja alevikus Luunja vallas Tartu maakonnas.
Kirjeldus.
Kalmistu jääb Luunja mõisa südamest linnulennult ühe kilomeetri kaugusele põhjakirdesse. Kalmistul oli ka teadmata ajal rajatud kabel.
Ajalugu.
Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Münnichid arvatavasti varsti pärast 1767. aastat, kui Peterburis suri ja maeti Burchard Christoph von Münnich. Ta maeti millalgi ümber Luunja mõisa kalmistule. 19. sajandi algul maeti kalmistule mõisa tollaste omanike Nolckenite suguvõsa liikmeid. Kalmistule on üldse arvatavasti maetud 17 inimest.
Lammutamine.
Kalmistu oli jäetud maha, kui 1970. aastate algul hakkas Luunja sovhoos selle asukohta ehitama sigalat. Osa kalmistut ja selle kabel lammutati ning sealt saadud kive kasutati kohalike uute majade ehitusel. Ülejäänud osa kalmistut veeti täis prahti.
Korrastamine.
2008. aastal asutati lagastatud kalmistu korrastamiseks MTÜ Münnich. 2012. aastal avati kalmistu asukohta rajatud mälestuspark külastajatele, pidulik avamine toimus 9. augustil 2013.
Eesti Liikluskindlustuse Fond

Eesti Liikluskindlustuse Fond (lühend LKF või ELKF) on Eesti liikluskindlustuse garantiifond (õiguslikult vormilt MTÜ), mille eesmärk on tagada Eesti liikluskindlustuse toimimine.
LKF liikmed on kõik Eestis liikluskindlustuse kindlustusandjatena tegutsevad ettevõtted.
LKF:
Termokeemia

Termokeemia füüsikalise keemia haru, mis uurib keemiliste protsesside ja faasimuutuste soojusefekte.
Termokeemia tegeleb süsteemi energia muutustega ja süsteemi ning keskkonna energiavahetusega. Füüsikalis-keemilised ainete ja protsesside karakteristikud nagu soojusmahtuvus, põlemissoojus (kütteväärtus), tekkesoojus, entalpia, entroopia ja vaba energia on termokeemiliste arvutuste sisuks.
Hessi seaduse kohaselt keemilise reaktsiooni soojusefekt (Δ"H") sõltub ainult süsteemi alg- ja lõppolekust, mitte reaktsiooni käigust (vahestaadiumidest). Reaktsioonientalpia on selle vaheetappide entalpiamuutuste summa.
Kui viia keemiline reaktsioon läbi kalorimeetris, on võimalik mõõta soojushulka, mis vabaneb eksotermilises reaktsioonis või soojushulka, mis neeldub endotermilises reaktsioonis. Andmebaasidest on leitavad üksikute reaktsioonide soojusefektid ja neile vastavad entalpiamuutused Δ"H0".
Eesti Represseeritute Registri Büroo

Eesti Represseeritute Registri Büroo (lühend ERRB) on 1990. aastal Leo Talve eestvõttel asutatud asutus, mis tegeleb 20. sajandi okupatsiooniaegadel represseeritud Eesti isikutega.
ERRB on välja andnud mitmeid nimekirjaraamatuid, näiteks "Poliitilised arreteerimised Eestis 1940-1988" (I köide, ilmus 1996), "Poliitilised arreteerimised Eestis 1940–1988" (II köide, ilmus 1998).
Eesti Teadusinfosüsteem

Eesti Teadusinfosüsteem (lühend ETIS; inglise "Estonian Research Information System") on Eesti infosüsteem (riiklik register), kuhu on koondatud info Eesti teadus- ja arendusasutuste, teadlaste, teadusprojektide ning teadustegevuse tulemuste kohta. ETISe kaudu saab muu hulgas esitada ka teadusega seotud taotlusi.
ETISe on loonud Eesti Haridus- ja Teadusministeerium koostöös Eesti Teadusfondi, Teaduskompetentsi Nõukogu, avalik-õiguslike ülikoolide, teadus- ja arendusasutuste, teadust rahastavate asutuste ning sihtasutusega Archimedes.
ETISe avalikkusele suunatud osa nimetatakse "Eesti Teadusportaaliks".
ETISe eelkäija oli "Eesti teadus- ja arendustegevuse infosüsteem" (lühend ERIS; inglise "Estonian Research Information System").
Eesti Kujutavkunstnike Keskus

Eesti Kujutavkunstnike Keskus (lühend EKK) oli 1946. aastal Saksamaal loodud väliseesti kunstnike organisatsioon. 
EKKi eestvõttel ilmus mitu kunstiväljaannet, näiteks "Eesti kunst paguluses" (album).
MTÜ Eesti Euroopa Liikumine

MTÜ Eesti Euroopa Liikumine (lühend EEL) on Eesti kodanikuühendus (õiguslikult vormilt mittetulundusühing), mille eesmärk on edendada ühendatud Euroopa liikumist. Euroopa liikumise all peetakse silmas taotleda Euroopa riikide kodanike rahu, solidaarsust ja majanduslikku heaolu, säilitades seejuures Euroopa rahvaste kultuuri ja isikupära.
2005. aastast annab MTÜ välja aasta eurooplase auhinda, mille on pälvinud näiteks PRIA (2005), Jaan Kross (2006), Arnold Rüütel (2007), Kersti Kaljulaid (2009) ja Marju Lauristin (2017).
2011. aastal sai teatavaks, et MTÜ-ga seotud Reformierakonna noorpoliitik Anna-Maria Galojan oli kõrvaldanud MTÜ raha, omastades üle 900 000 krooni. Galojan mõisteti 5. mail 2011 Harju maakohtus süüdi ja kohus määras talle osaliselt reaalse vanglakaristuse, mille kandmise eest ekspoliitik põgenes aga Suurbritanniasse. 2015. aasta 19. veebruaril toodi ta Eestisse vanglakaristust kandma, vanglast vabanes ta 2016. aastal. Galojanilt mõisteti välja MTÜ-le tekitatud kahju (maakohtus kahjusumma põhiosa 47 950 eurot, ringkonnakohtus ka 17 650 eurot viiviseid), kuid 2015. aastal kinnitas MTÜ juht Riivo Sinijärv, et Galojan ei ole kahjusid hüvitanud.
Eesti Bibliograafia Asutis

Eesti Bibliograafia Asutis oli aastatel 1921–1940 tegutsenud Eesti rahvusbibliograafiaga tegelenud asutus. 
Asutuse juhataja oli aastatel 1921–1923 Jakob Muide ja seejärel 1923–1924 Oskar Urgart.
1940. aastal moodustati Eesti Bibliograafia Asutise, Eesti Rahva Muuseumi koosseisu kuulunud Arhiivraamatukogu, Eesti Kultuuriloolise Arhiivi ja Eesti Rahvaluule Arhiivi põhjal Eesti Kirjandusmuuseum.
Krõmske (Luhanski oblast)

Krõmske on küla Ukrainas Luhanski oblastis Novoaidari rajoonis, umbes 50 km kaugusel Luhanskist loodes.
Krõmske asutati 1725. aastal.
Siverskõi Donetsi paremkaldal asuva asula kõrgus merepinnast on 58 meetrit.
2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas Krõmskes 1662 inimest, kellest 87,48% emakeeleks oli vene keel, 12,52% emakeeleks ukraina keel, asustustihedus inimest ruutkilomeetri kohta.
2014. aasta kevadel alanud Donbassi sõja ajal on asula lähistel toimunud mitmeid relvastatud kokkupõrkeid valitsusvägede ja valitsusvastaste relvajõudude üksuste vahel.
Joosep (Maarja abikaasa)

Joosep Naatsaretist (heebrea keeles: יוֹסֵף; kreeka keeles: Ἰωσήφ) oli vastavalt kanoonilistele evangeeliumitele abielus Jeesuse ema Maarjaga. Ta polnud Jeesuse lihane isa, aga tollaste tavade järgi peeti teda Jeesuse seaduslikuks isaks. Vastavalt Matteuse evangeeliumile oli Joosepi isa Jaakob, kuid Luuka evangeeliumi kohaselt oli ta hoopis Eeli poeg. 
Kuna evangeeliumites on Jeesuse sugupuud erinevad, on meil raske öelda, kes oli Joosepi tegelik vanaisa. Aga teoloogid nõustuvad, et Joosep sündis Taaveti perekonnas, ta polnud rikas mees ja elatas end kristliku traditsiooni kohaselt Naatsaretis puusepa käsitööga. Apokrüüfses Tooma lapsepõve-evangeeliumis kirjeldatakse teda tegemas atru ja härgade rakmeid. Arameakeelse ametinime "naggar" kreekakeelse teksti tõlkevaste "ho tekton" (Mt 13:55) tähendab oskustöölist ja sõna avaram tähendusväli ka õpetlast või meistrit. 
Uue testamendi kohaselt andis ingel talle unenäos mitu korda juhiseid. Teda kirjeldatakse õiglase mehena, kes armastas oma poega. Tema sündi ja surma piiblis ei kirjeldata. Teda ei mainita kunagi pärast Jeesuse lapsepõlve ja Maarjat esitletakse alati iseseisvana. Apokrüüfses Puusepp Joosepi loos, mis kirjutati 5. või 6. sajandil, on pikk ülevaade Joosepi rahumeelsest surmast 111-aastaselt Jeesuse, Maarja ja inglite juuresolekul. See stseen hakkab ilmuma kunsti 17. sajandil.
Jootme mõis

Jootme mõis (saksa keeles "Jotma") oli rüütlimõis Ambla kihelkonnas Järvamaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub see Jootme külas Tapa vallas Lääne-Viru maakonnas.
Mõis rajati 17. sajandil, mõisa esimene omanik oli Jürgen Uexküll. Tema kätte jäi mõis kõigest kümneks aastaks, kuni 1639. aastal ostis mõisa Berend Möller. 1694. aastal kinkis Rootsi kuninganna Kristiina Jootme mõisa Rootsi saadikule Moskvas – Johann de Rodesile, kes hiljem aadlikuna hakkas kandma von Tunderfeldti nime. 1710. aastal, Vene riigivõimu saabudes, sai Jootme mõis Eestimaa rüütelkonna kirurgi Michael Försteri omaks ja püsis selle perekonna valduses 95 aastat.
1805. aastal ostis Jootme mõisa Adam Gustav von Wrangell Raigu mõisast, 19. sajandil kuulus mõis von Wrangellidele. 1859. aastal Karl Jakob Wilhelm von Wrangelli ajal rajati uus mõisa peahoone, klassitsistlik kahekorruseline puidust hoone, mida kaunistas nelja kivisambaga kolmnurkviilne portikus.
1880. aastal müüs Karl Jakob von Wrangelli väimees Victor von Henning mõisa parun Karl Otto von Maydellile. Karl Otto von Maydellile kuulusid veel Räsna, Kuru ja Uudeküla mõis.
Maydellid rentisid mõisa 1883. aastal Adolph Kupfferile, kes oli Ambla kihelkonnaarst ja abielus Elisabeth Thomsoniga. Nende üks poeg, kes on seotud Jootme mõisaga, oli Elisar von Kupffer, kes oli visionäär, värvikas isiksus ja mitmekülgne looja. Maalinud Jootme mõisa. 
Pärast Annette Eleonore von Maydelli surma 1909. aastal sai fideikomissi asutaja Karl Otto Viktor von Maydelli otseste järglaste puudumisel tema määramise järgi fideikomissi pärijaks tema lellepoja Julius von Maydelli poeg Otto Wilhelm Eduard von Maydell. Talle kinnistati Jootme, Räsna, Kuru ja Uudeküla mõis. Maydellide valduses oli Jootme mõis kuni võõrandamiseni 25. oktoobril 1919 (kinnistatud 15. juunil 1925). Mõisa viimane omanik oli Otto Wilhelm Eduard von Maydell (1857–1923).
Mõisaansambel.
Mõisa peahoone oli suur kahekorruseline kelpkatusega puitehitis, mille keskosa kaunistas nelja kivisambaga portikus. Wrangellide ajal ehitatud suur härrastemaja anti Vabadussõja teenete eest Alexander Paulusele, kes lammutas selle otsad (mõlemalt poolt 3 aknarea jagu).
Praegu on mõis eravalduses.
Ruunikivi

Ruunikivi (rootsi keeles "runsten") on surnu mälestuseks paigaldatud, harilikult püstine kivi, millel on ruunikirjas tekste. Enamik ruunikive on leitud Skandinaaviast ja need pärinevad 4.–12. sajandist.
Sirbi kaar

Sirbi kaar on tänav Tartus Ropka linnaosas.
Tänav algab Jalaka tänavalt ja kulgeb alguses itta, siis pöörab lõunasse, siis jälle itta (sellelt lõigult lähtub ühendustee lõunasse Sirbi tänavale) ning lõpuks põhja, lõppedes umbtänavana.
Mezzanino

Mezzanino (itaalia" mezzo" 'pool') ehk antresool (prantsuse "entresol" 'poolkorrus') on hoone osaline madalam vahekorrus ehk poolkorrus või avar palkon, mis harilikult paiknes soklikorruse peal või vahetult katuse all. Esines renessanss-, barokk- ja klassitsistlikus lossiarhitektuuris.
Harilik maarjaohakas

Harilik maarjaohakas ehk maarjaohakas ("Silybum marianum") on korvõieliste sugukonda kuuluv taimeliik. Eestis aedades, vahel metsistub.
Botaanilised tunnused.
Harilik maarjaohakas on kaheaastane (Eestis üheaastane) 0,7–1,5 m kõrgune rohttaim. Tumerohelised lehed on nahkjad ja läikivad, piki roode aga valgelaigulised, juurmisi leheservi katavad kollased ogad, ülemised lehed on süstjad.
Eestis õitseb harilik maarjaohakas juulis-augustis. Putkõie värvus varieerub purpurpunasest kuni punakasvioletseni.
Vili on 6–7 mm pikkune ja kuni 3 mm laiune seemnis.
Levila.
Hariliku maarjaohaka looduslikud kasvukohad asuvad Loode- ja Lõuna-Euroopas, Põhja-Aafrikas, Lõuna-Venemaal, Anatoolias, Põhja- ja Lõuna-Ameerikas.
Harilikku maarjaohakat kasvatatakse ka koduaedades ilu- ja ravimtaimena.
Saadused.
Droogina kasutatakse maarjaohaka vilju ("Cardui mariae fructus"), mida kogutakse augustist kuni septembrini (kuivatatakse) ja hariliku maarjaohaka ürti ("Cardui mariae herba") mida kogutakse enne õitsemist või õitsemise ajal.
Viljadest valmistatud fütopreparaadid põhinevad taimeosadest eraldatud silümariinil või droogi kuivekstraktil. Droogil on maksa (maksarakke) mürgistuste eest kaitsev ja maksarakkude taastumist kiirendav (silümariini – flavolignaanide kompleks – toimel) ning maksarakkude membraane stabiliseeriv toime aga ka põletiku- ja vähivastane (eesnäärme kartsinoom) toime. Vilju on pikka aega kasutatud erinevate maksakahjustuste ja maksahaiguste profülaktikas ja ravis. Droog on näidustatud ka maksatsirroosi, rasvmaksa ning krooniliste sapipõie- ja maksahaiguste ravis.
Viljade päevane annus võiks olla 12–15 g droogi (vastab 200–400 mg silümariinile).
Vana-Kreeka õpetlane Dioskorides olevat soovitanud maarjaohakat lastele kõõlusehädade ja maohammustuse korral.
Ohud.
Ürt võib lammastele ja veistele vahel isegi surmavalt mürgine olla.
Maarjaohaka seemned ja ürt võivad vähendada suukaudsete rasestumisvastaste ravimite ja tamoksifeeni efektiivsust.
Nimi.
Maarjaohaka liigiepiteet "marianus" viitab arvatavasti neitsi Maarjale. Legendi kohaselt nirises tema rinnapiim maarjaohaka lehtedele ja voolabki nüüd mööda valgelaigulisi roodusid.
Ahava hi shir lishnayim

"Ahava hi shir lishnayim" (heebrea keeles אהבה היא שיר לשניים) on heebreakeelne laul, mis esindas Iisraeli 1977. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel. Laulu esitas Iisraeli laulja Ilanit. Laulu autor on Edna Peleg. Laul sai kokku 49 punktiga 11. koha.
Surnud 13. oktoobril

"Siin loetletakse 13. oktoobril surnud tuntud isikuid."
Łosk

Łosk (transkribeerituna Losk; leedu keeles "Laskas") on küla (endine alev) Valgevenes Minski oblasti Vałožyni rajoonis Harodźki külanõukogus. 
Külas on põhikool, kultuurimaja ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on linnamägi, õigeusu kirik aastast 1856 ja katoliku kirik aastast 1930. Kooli juures on muuseum, kus kajastatakse XVI sajandi trükikunsti ja Szymon Budny tegevust.
Ajalugu.
Arheoloogiliste leidude põhjal saab väitam et Łosk asutati XI sajandil. Esimest korda on asulat kirjalikult mainitud siiski alles XIV sajandi lõpus. Łoskis asus XIV–XVIII sajandil puidust linnus. Alates XV sajandist kuulus see Kaributaitistele, sajandi lõpus läks see Mangirdaitiste valdusse.
XVI sajandi alguses läks Łosk Kiszkade valdusse, kes rajasid sinna kalvinistliku koguduse. Aastal 1574 asutas Jan Kiszka sinna trükikoja. Trükikoda kasutasid Szymon Budny juhitud ariaanlikud usureformaatorid oma trükiste välja andmisteks. Szymon Budnyst sai küla pastor ja Łoskist ariaanliku liikumise keskus. Lisaks anti trükikojas välja veel Andrzej Frycz Modrzewski ja Cyprian Bazyliku teoseid.
XVI sajandi lõpus sai Łoskist alev. 1630. aastatel müüs Stanisław Kiszka asula Vilniuse kapiitlile, selle valdusse jäi asula XIX sajandi lõpuni.
Poola jagamisel läks Łosk aastal 1793 Venemaa Keisririigi koosseisu. Alev hakkas kuuluma Vilno kubermangu. Kuni 1917. aastani oli Łosk Venemaa koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale, 1939–1991 kuulus Nőukogude Liidu koosseisu. Aastal 1940 muudeti alev külaks.
Rakaŭ

Rakaŭ (transkribeerituna Rakau; valgevene "Ракаў"; "Rakaŭ") on agrolinnake (endine alev ja linn) Valgevenes Minski oblasti Vałožyni rajoonis, Rakaŭ külanõukogu halduskeskus. Asub Islači jõe kaldal, merepinnast 200 meetri kõrgusel.
Asulas on keskkool. Rakaŭ on traditsioonilise käsitsi valmistatud keraamika tootmise keskus, tööstusettevõtetest on seal veel metsamajand. Asulas on puhkekodu, seal asub ka üheksa taastusravi keskust.
Rakaŭs asub muuseum-galerii Янушкевічы, üks osa galeriist on koduloomuuseum. Vaatamisväärsused on ka linnamägi, XIX sajandil ehitatud postijaam (tänapäeval varemeis), XIX sajandil ehitatud keraamikakoda, endise kloostri osad, endine katoliku, praegune õigeusu kirik aastaist 1730–1793 ja katoliku kirikud (vanem aastast 1830, uuem aastast 1906). Rakaŭ servas asub riikliku kaitse all olev loodusmälestis – Rakaŭ konglomeraat.
Rakaŭ oli poola kirjaniku Sergiusz Piasecki mitme teose tegevuskoht.
Ajalugu.
Rakaŭ ilmus ajalooareenile esimest korda XIV sajandil kui Leedu suurvürstide valdus. 1465 müüdi asula Kęsgailodele ja 1550. aastal sai sellest Zaviszade valdus. Seoses administratiivse reformiga hakkas Rakaŭ kuuluma Minski vojevoodkonda ja Minski maakonda. Aastal 1568 sai asulast alev.
XVII sajandi algul läks alev Sanguszkode valdusse. Rakaŭsi tähtis kaubanduslinn ja krahvkonna keskus. Ühtlasi avati linnas trükikoda. 1686. aastal asutati linna dominiiklaste klooster. 1701. aastal sai Rakaŭ õiguse pidada kaks korda aastas laata. 1702. aastal rajati linna veel teinegi klooster, mis kuulus basiliaanidele. Suurem osa linnast hävis 1742. aastal, tuli jättis mõlemast kloostrist alles vaid varemed, dominiiklaste kloostrist ka praeguse õigeusu kiriku.
Poola jagamisel hakkas Rakaŭ 1793. aastal kuuluma Venemaa Keisririigi koosseisu. 1794. aastal konfiskeeriti linn Sanguszkodelt ja anti marssal Saltõkovile. See müüs asula 1804. aastal Zdziechowskitele. 1835. aastal sulgesid Vene võimud dominiiklaste kloostri, sealse kiriku andsid aga Moskva patriarhaadile. 1839. aastal suleti ka teine klooster, sealnegi kirik anti Moskva patriarhaadi käsutusse. Kloostri arhiiv ja suur raamatukogu tassiti laiali, selle juures tegutsenud haigemaja aga suleti.
1843. aastaks oli Rakaŭ muudetud aleviks. Toona asutati seal töökoda, kus valmistati põllutööriistu. Töökoja tootlikkuse kohta on teada, et 1901. aastal valmistati seal 80 viljapeksumasinat. Lisaks oli alevis kaks veskit ja saekaater, seal valmistati telliseid ja pruuliti õlut. Alevis oli tervelt 16 klaasikoda. 
Aastatel 1919–1939 kuulus Poolale. Piiri läheduse tõttu sai sellest salakaubanduse keskus. Aastatel 1939–1991 kuulus Nõukogude Liidu koosseisu. 1940. aastal muudeti alev külaks.
Mäetaguse mõisa kalmistu

Mäetaguse mõisa kalmistu on kalmistu Jõhvi kihelkonnas Virumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Mäetaguse külas Alutaguse vallas Ida-Viru maakonnas. Kalmistu jääb Mäetaguse mõisa südamest linnulennult umbes 750 meetri kaugusele lääneloodesse.
Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Rosenid tõenäoliselt millalgi 19. sajandi esimesel poolel, kuid teadaolevalt toimus esimese matus alles 1915. aastal. Kalmistule on üldse maetud kaks lahkunut.
Mäetaguse mõisa kalmistu kabel.
Kalmistule rajati 1864. aastal ka kabel, mis on praegu eraldi kultuurimälestis. Seda kabelit on tihti nimetatud ka lihtsalt "Mäetaguse kabeliks".
Mõisa kalmistu kabeli kõrval üle tee asus aga Mäetaguse abikirik, mis allus Jõhvi Mihkli kirikule. See rajati 1849, ehitati uuesti üles 1939–1940, muudeti 1965. aastal spordisaaliks ja hävis tulekahjus 1970. Ka seda kirikuhoonet on nimetatud Mäetaguse kabeliks.
Surnud 14. oktoobril

"Siin loetletakse 14. oktoobril surnud tuntud isikuid."
Arthur Hill Hassall

Arthur Hill Hassall (13. detsember 1817 Teddington – 9. aprill 1894 Sanremo) oli Suurbritannia arst, mikrobioloog ja botaanik. 
Tema kirjeldatud liigid on tähistatud nimega Hassall (ka Hass).
Mälestuse jäädvustamine.
Hassalli auks on nimetatud inimese tüümuses teatavad rakkude kogumid, Hassalli kehad, mille ta 1846. aastal avastas.
Ivianiec

Ivianiec (valgevene-eesti transkriptsioonis Ivjanets, poola keeles "Iwieniec", leedu keeles "Ivenčius") on alev Valgevenes Minski oblasti Vałožyni rajoonis, Ivianieci külanõukogu halduskeskus.
Ivianiecis töötavad keskkool ja muusikakool, kultuurimaja, kino ja kaks raamatukogu. Alevis on toiduainetetööstus. Ivianiec on traditsiooniline käsitöökeskus, kus valmistatud keraamikat, kudumeid ja puitesemeid müüakse nii Vilniuses kui ka Minskis.
Ivianiecis asub traditsioonilise kultuuri muuseum, osa sellest on koduloomuuseum. Teised vaatamisväärsused on XIX sajandil ehitatud mõisakompleks, sünagoog aastast 1912 ja katoliku kirikud (vanem aastaist 1741–1749, uuem aastaist 1905–1907). 
Ajalugu.
Ivianieci mainitakse esimest korda XIV sajandi teisel poolel kui Leedu suurvürsti Vytautase valdust. Aastal 1522 sai asulast alev, mis kuulus Sołłohubidele. XVI sajandi keskel sai alevist protestantliku liikumise kohalik keskus. Aastal 1606 ehitati sinna esimene puidust katoliku kirik.
Uputuse ajal põletasid Moskva väeüksused suure osa alevist maha. XVIII sajandi algul sai alevist samanimelise krahvkonna keskus. Aastal 1702 ehitas Teodor Antoni Wańkowicz alevisse kiriku ja rajas kloostri. Aastal 1745 ehitati vana puidust kiriku asemele uus kivist kirik. 
Poola jagamise järel hakkas Ivianiec aastal 1793 kuuluma Venemaa Keisririigi koosseisu. Vene võimud muutsid seni vabad alevielanikud pärisorjadeks, vabaduse said nad alles aastal 1860. Aastal 1810 läks alev Plewakode suguvõsa valdusse. Aastal 1880 oli alevis 17 käsitöökoda, kord nädalas oli seal turupäev ja kaks korda aastas toimusid laadad.
1919–1939 kuulus Ivianiec Poolale. Aastal 1934 alustati alevi elektrifitseerimist, selleks rajati endise Sołłohubide mõisa asemele jõele elektrijaam. Elektrit hakkas kasutama ka kohalik saekaater. Aastaks 1938 oli alevisse rajatud kino, kasarmute juures asus ka sõjaväele kuuluv lennuväli. 1939–1991 kuulus alev Nőukogude Liidu koosseisu.
Hassalli kehad

Hassalli kehad (ladina keeles "corpuscula thymi") on selgroogsete loomade tüümuse säsis (nii normaalses kui patoloogilises) olevad varieeruva suuruse ja arenguastmetega kindla päritoluta rakkude rühmad.
Hassalli kehade areng ja päritolu pole seni teada, arvatakse et kehad moodustatakse tüümuse epiteelirakkudest.
Hasalli kehade moodustumise (ilmumise) kohta inimloote tüümuses on andmed varieeruvad, neid on tuvastatud 8.–16. rasedusnädalani.
Hasalli kehad on tuvastatud osadel roomajatel, kuid nende olemasolu madude tüümuses on arvatavasti vähe uuritud.
On pakutud, et Hassalli kehade ülesandeks võib olla kas surnud tümotsüütide lõhustamine või ka alles arenevate tümotsüütide küpsemise tagamine.
Hassalli kehi ümbritsevad lümfisooned.
Lamba tüümuses on tuvastatud Hassalli kehade lõhustamine makrofaagide poolt – lamba embrüo tüümuses toimub suurenenud Hassalli kehade lõhustumine makrofaagide poolt kas tiinuse lõppedes või kohe peale lambatalle sündi ning asendatakse uute Hassalli kehadega. Arvatakse, et see on normaalne füsioloogiline protsess, mis peaks kestma läbi kogu eluperioodi.
Hassalli kehad inimese tüümuses.
Erinevas arengujärgus (11–40 arengunädalat) inimloodete uuringute alusel on Hassalli kehade morfoloogia varieeruv – mõõtmed võivad olla vahemikus 100–900 mikromeetrit või enamgi.
Inimeste Hassalli kehad ekspresseerivad tüümuse stromaalset lümfopoetiini ("TSLP"). Inimese tüümuse stromaalne lümfopoetiin aktiveerib CD11c- positiivseid tüümuse dendriitrakke ekspresseerimaks rohkelt CD80 ja CD86, mille tulemusel suudavad nimetatud rakud indutseerida CD4+CD8-CD25- tüümuse T-rakkude paljunemist ja diferentseerumist CD4+CD25+FOXP3+ regulatoorseteks T-rakkudeks.
Kehad on nimetatud nende avastaja Briti arsti, mikrobioloogi ja botaaniku Arthur Hill Hassall'i (1817–1894) auks, kes kirjeldas nende olemasolu inimese tüümuses 1846. aastal.
Surnud 15. oktoobril

"Siin loetletakse 15. oktoobril surnud tuntud isikuid."
Chandelier

"Chandelier" on Austraalia laulja Sia laul, mis avaldati 17. märtsil 2014 esimese singlina tema kuuendalt stuudioalbumilt "1000 Forms of Fear". Plaadifirmadeks on Monkey Puzzle Records ja RCA Records. Loo kirjutas Sia Furler ise koos Jess P. Shatkiniga ning muusikaprodutsentideks olid Greg Kurstin ja Shatkin.
Singel sai kriitikutelt positiivsed hinnangud (seda nimetati üheks parimatest singlitest 2014. aastal), laulu muusikavideo sai kaks nominatsiooni MTV Video Music Awards auhinnale (võites ühe kategoorias "Parim koreograafia"). Muusikavideos 11-aastase Maddie Ziegleri esitatud tantsu nimetas Nolan Feeney (Time) 2014. aasta parimaks tantsuetteasteks.
Lugu kirjeldatakse "synthpop"-ballaadina, kus on kasutatud süntesaatorit, trumme ning hiphopi ja elektroonilise muusika rütme. Seal on ka RnB ja "reggae" elemente.
Vałožyn

Vałožyn (valgevene-eesti transkriptsioonis Valožõn, poola keeles "Wołożyn", leedu keeles "Valažinas", jidiši keeles "וואָלאָזשין") on linn Valgevenes Minski oblastis, Vałožyni rajooni halduskeskus. Linn asub Vałožynka jõe kaldal.
Haridust annavad kolm keskkooli, spordikool ja muusikakool. Linnas on ka kultuurimaja, kino ja kaks raamatukogu. Vałožynis on toiduainetetööstus (kohukeste valmistamine) ja kergetööstus, seal töödeldakse puitu.
Linnas on koduloomuuseum. Vaatamisväärsusteks on veel vanalinn, juudi kool aastast 1803, Tyszkiewiczite suguvõsa loss (1782–1806), katoliku kirik aastast 1816 ja õigeusu kirik aastast 1865. 
Ajalugu.
Vałožynit on esimest korda mainitud XV sajandil. 1440. aastatel kinkis Kazimierz IV asula Manvydastele, aga aastal 1484 Vereiskitele. Aastast 1492 pärinevad esimesed teated sealse katoliku kiriku kohta.
Aastast 1507 kuulus Vałožyn Navahrudaki vojevoodkonda, ent pärast haldusreformi aastail 1565–1566 Vilniuse vojevoodkonda ja Ašmiany maakonda. Aastast 1582 oli asula Radziwillide valduses, aastast 1614 läks see aga Słuszkadele.
Józef Bogusław Słuszka asutas aastal 1682 Vałožynisse kloostri, selle juures hakkas tegutsema ka kool. Aastast 1683 ilmusid sinna ka õigeusklikud. XVII sajandi lõpuks oli Vałožynist saanud alev. Vahepeal veidi aega Dönhoffidele kuulunud asula läks aastal 1738 Czartoryskite valdusse.
Poola jagamisel läks Vałožyn aastal 1793 Venemaa koosseisu. Alev hakkas kuuluma Vilno kubermangu. Aastal 1803 sai alevist Tyszkiewiczite valdus. Aastail 1806–1892 tegutses Vałožynis juutide kool, kus õpetati vaimulikke tekste. Esimese maailmasõja ajal jäi alev rindejoonele ja sai tublisti kannatada.
Pärast Esimest maailmasõda kuulus Vałožyn Poola koosseisu. Aastal 1929 muudeti alev linnaks. Ühtlasi liideti vastse linnaga ümbruskonnast Kialevičy, Jeŭłašyja Paniźzie külad ja Bondary karjamõis.
1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu. Teise maailmasõja ajal tapsid Saksa väed koos kohalike elanikega enamiku linna juutidest. Aastal 1971 valmis linna generaalplaan.
Laur Joamets

Laur Joamets (sündinud 31. oktoobril 1988) on eesti kitarrist.
Laur on mänginud mitmes ansamblis, sealhulgas ka Dramamamas. Ta on mänginud telesaate "Eesti otsib superstaari" saateansamblis. Kuigi Laur on rohkem bluusikalduvustega, on ta mänginud ka koos tunnustatud USA kantrilaulja Sturgill Simpsoniga. Praegu kuulub ta USA rokkansambli Drivin N Cryin koosseisu. Esimese eestlasena osales ta menukas Ameerika telesaates "David Lettermani Show's".
Ta pärineb muusikute perekonnast ja tema isa on kitarrist Andres Joamets.
Surnud 16. oktoobril

"Siin loetletakse 16. oktoobril surnud tuntud isikuid."
Vałožyni rajoon

Vałožyni rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Minski oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1917 km². 2009. aasta seisuga elas seal 37 543 inimest.
Rajoon moodustati 1940. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Bahdanaŭ, Dory, Harodźki, Ivianieci, Jarševičy, Piaršai, Pralniki, Rakaŭ, Sakaŭščyna, Zaleśsie, Višnieva ja Ŭzbałaći külanõukogu.
Halduskeskus on Vałožyni linn. Teine tähtsam asula on Ivianieci alev. Muud huvipakkuvamad paigad on Višnieva ja Łoski küla ning Rakaŭ agrolinnake.
Rajooni tähtsam jõgi on Zachodniaja Biarezina. Teine suurem jõgi on Islač. Rajoon asub osalt Ašmiany kõrgustikul, osalt aga Minski kõrgustikul, lõunaosa ulatub ka Neemeni madalikule. Kõrgused ulatuvad valdavalt 150–250 meetrit üle merepinna. Kõrgeim koht (335 meetrit, Valgevene kõrguselt kolmas tipp) asub Šapavały küla lähistel.
2009. aasta seisuga olid elanikest 88,14% valgevenelased, 3,19% venelased, 7,41% poolakad ja 1,26% oli teistest rahvustest. 90,66% elanike emakeel oli valgevene keel, 8,1% elanike emakeel oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 80,51%, vene keelt aga 16,39% elanikke.
Centrs (Daugavpils)

Centrs (vene keeles "Центр") on Läti linna Daugavpilsi osa. Asub Daugava jõe põhjakaldal, Gajoksist läänes ja Esplanādest idas
Centrs (Kesklinn) kandis kunagi nime Jaunā Forštate ehk uus eeslinn. Üleujutuste all kannatanud agul hakkas arenema vahemikus 1810–1826 seoses ajaloolise linnasüdame lammutamisega Daugavpilsi kindluse ehitamisel. Aastail 1833–1841 püstitati üleujutuste tõkkeks tamm (praegu asub sellel 18. novembra iela). Linnaosa arengut soodustas ka Riia–Viciebski–Orjoli raudtee rajamine, sest selle liini raudteejaam rajati just Centrsi aladele.
Aastal 1848 valmis Aheldatud Püha Peetruse katoliku kirik. Aastal 1850 valmis sünagoog (renoveeriti aastal 2005). Aastal 1882 rajas toonane linnapea Pavel Dubrovin 3 hektari suuruse pargi, mis kannab tänapäeval tema nime. Aastal 2004 pühitseti sealne õigeusu kabel.
Centrsis asuvad mitmed koolid, linnaosa läbivad kaks trammiliini. Centrsis asub Daugavpilsi Ülikooli vana hoonetekorpus. Linnaosa hoonete seas on nii juugendi kui ka ampiiri kauneid näiteid. Linnaosas asub Daugavpilsi raekoda, seda ehivad mitmed skulptuurid. Linnaosas paiknevad Daugavpilsi raudteejaam ja autobussijaam.
Kaubandusliku meresõidu koodeks

Kaubandusliku meresõidu koodeks (lühend KMK või KMSK; inglise Merchant Shipping Code) on Eesti seadus, mis reguleerib Eestiga seotud kaubanduslikku meresõitu. KMK võeti vastu 1991 ja jõustus 1992.
Eesti Põllumajandusloomade Jõudluskontroll

Eesti Põllumajandusloomade Jõudluskontrolli AS (lühend EPJ) on Eesti riigile kuuluv ettevõte, mis pakub põllumajandustootjatele ja teistele toidukäitlejatele erahaldustegevuse vormis kaupu ning teenuseid. Ettevõtte eesmärk on toetada põllumajandus- ja toiduvaldkonna tootjate konkurentsivõimet, eelkõige toodangu suurendamise või selle kvaliteedi parandamise kaudu. Aktsiaselts kuulub Regionaal- ja Põllumajandusministeeriumi haldusalasse.
Ettevõte tegeleb piimaveiste-, lihaveiste-, sigade- ja kitsede jõudluskontrolliga, loomade geneetilise hindamise ning toorpiima kvaliteedi sõltumatu määramisega. EPJ müüb veiste, kitsede, sigade ning lammaste kõrvamärke (samuti väljastatakse asendusmärke).
Ettevõtte eelkäija on Maaeluministeeriumi hallatav riigiasutus Jõudluskontrolli Keskus (lühend JKK), mille peamine ülesanne oli koguda, töödelda ja analüüsida andmeid põllumajandusloomade põlvnemise ja jõudluse kohta ning tagada riiklik sõltumatu piimakvaliteet. Keskus tegutses aastatel 1993–2014. 2015. aastast täidab keskuse seniseid ülesandeid Eesti Põllumajandusloomade Jõudluskontrolli AS.
Välislingid.
Eesti Põllumajandusloomade Jõudluskontrolli koduleht
Surnud 17. oktoobril

"Siin loetletakse 17. oktoobril surnud tuntud isikuid."
Vere-tüümuse barjäär

Vere-tüümuse barjäär (lad "claustrum haematothymicum") on paljudel selgroogsetel loomadel tüümuse kapillaaridest, endoteeli- ja tüümuse epiteelirakkudest ning mitmetest teistest rakkudest moodustunud barjäär tüümuse koores, mis reguleerib osade ainete ja rakkude ringlust vere ja tüümuse mikrokeskkonna vahel. 
Vere-tüümuse barjääri ülesandeks on koolitamata T-rakkude kokku puutumise takistamine vere-tekkeliste (võõraste) ja omade antigeenidega, et ei käivituks 'kulukad' immuunreaktsioonid, ja vähirakkudega. 
Tüümuse säsis nimetatud barjäär puudub.
Centrs (Riia)

Centrs on asum Lätis, Riia linna Keskrajooni osa pindalaga 5,732 km². Asum paikneb osalt ka Latgale ja Vidzeme eeslinnas ning Põhjarajoonis. Centrs asub Daugava kaldal. Asum piirneb lõunas Maskavas forštatega, kirdes Brasaga, kagus Avotu iela asumiga, läänes Vecrīgaga, idas Grīziņkalnsiga ning põhjas Pētersala-Andrejsala ja Skanstega. Asumis on 32 714 elanikku (2010). 
Centrs asub Riia vanalinna ümbruses, alal, mis on juba ammusest ajast olnud inimtekkeliste mõjude poolt muudetud. Sellele vaatamata on teada, et alal Riia vanalinnast idas asusid vanasti luited, mis on praeguseks tasandatud. Jõeäärne ala on kohati merepinnast vaid meetri kõrgusel, valdavalt ulatub aga 4–5 meetrit üle merepinna. Selles piirkonnas asub siiski asumi kõrgeim koht Bastejkalns, mis ulatub 16 meetrit üle merepinna. Jõest kaugemal on maapind kõrgem, ulatudes 8–10 meetrit üle merepinna.
Asumi pindalast võtavad 34,9 hektarit enda alla pargid, neist tähtsamad on Kronvaldsi park ("Kronvalda parks"), Vērmanesi park ("Vērmanes dārzs"), Esplanāde park ja Bastejkalns ("Kanālmalas apstādījumi").
Keskajal asusid Centrsi maadel mitmed Riia linnale kuulunud mõisad, nende seas ka Duveli mõis. Asumisse hakati hooneid rajama 18. sajandil, ühtlasi kujundati linnast välja viivad maanteed tänavateks, aga aastal 1812 põletati Napoleon I sissetungi kartes eeslinn maha. Hävisid ka sinna püstitatud suvemõisad, säilis vaid Wagneri mõis.
XIX sajandil oli Riia rikas kaubalinn ja laienes kiiresti. Centrs asus vanalinna läheduses ja seetõttu kerkisid sinna uhkemad hooned kui mujale. Nii on asum üks osa UNESCO maailmapärandi nimistusse kuuluvast Riia linna alast. Aastal 1857 kaotati Riia linn kindluste nimistust, vanad linnakindlustised muudeti vanalinna piiravaks parkide süsteemiks. Asumi arhitektuur kujunes XIX sajandi teisele poolele omaselt eklektiliseks. Olukorda muutis Mihhail Eisenstein (Sergei Eisensteini isa), kes ehitas endale juugendstiilis maja. Skandinaavia mõjutustega ja rahvusromantiliste elementidega juugendstiil hakkas asumis kiiresti levima ja on kohati valdav. 
Asumis paiknevad sellised arhitektuurimälestised nagu Läti Rahvusooper, Läti Ülikooli peahoone, Läti Kunstiakadeemia, Läti Rahvusteater, Vabadussammas ja Läti seltsi Riia maja. Uuematest ehitistest on tuntuim Läti Kunstiteater ("Dailes teātris").
Sia Furler

Sia Kate Isobelle Furler (sündinud 18. detsembril 1975), esinejanimega Sia, on Austraalia "downtempo"-, pop- ja džässlaulja ning helilooja.
2000. aastal jõudis tema laul "Taken for Granted" Suurbritannia singlite edetabelis esikümnesse. Tema 2008. aasta album "Some People Have Real Problems" jõudis edetabelis Billboard 200 26. kohale. 
2009. aasta ARIA muusikaauhindade jagamisel võitis ta kategoorias "Best Music DVD" ('parim muusika-DVD'). 2010. aasta ARIA muusikaauhindade jagamisel sai ta kuus nominatsiooni ning võitis auhinna kategooriates "Best Independent Release" ('parim enda väljaantud album') ja "Best Pop Release" ('parim popalbum') "We Are Born" eest ning "Best Video" ('parim video') "Clap Your Hands" eest.
Heliloojana on Furler koostööd teinud paljude artistidega, sh Christina Aguilera, Eminemi, David Guetta, Flo Rida, Afrojacki, Jennifer Lopeze, Shakira, Lea Michele'i, Rihanna, Beyoncé, Kylie Minogue'i, Leona Lewise, Hilltop Hoodsi, Katy Perry, Kesha, Rita Ora, Britney Spearsi, Jessie J, Oh Landi, Angel Haze'i, Celine Dioni ja Maroon 5-ga.
Koos David Guettaga loodud ja esitatud laul "Titanium" jõudis USA singlite edetabelis Billboard Hot 100 seitsmendale kohale. Guettaga koos esines Sia ka laulus "She Wolf (Falling to Pieces)". Koos räppar Flo Rida-ga esitas Furler laulu "Wild Ones". Kõik kolm laulu saavutasid rahvusvahelist edu.
2014. aastal osutus edukaks tema singel "Chandelier", mis saavutas USA singlite edetabelis kaheksanda koha ning mida peetakse Sia seni kõige kõrgemalt hinnatud soololauluks.
2016. aastal jõudis Sia laul "Cheap Thrills" Billboard Hot 100 edetabelis esikohale. "Cheap Thrills" on pärit tema albumilt "This Is Acting".
17. novembril 2017 tuli Sial välja jõulualbum "Everyday Is Christmas". Albumil on 10 originaallugu, mis on kirjutatud ja produtseeritud koos Greg Kurstiniga.
Varangu mõisa kalmistu

Varangu mõisa kalmistu on kalmistu Haljala kihelkonnas Virumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Varangu külas Haljala vallas Lääne-Viru maakonnas. 
Ajalugu.
Kalmistu rajasid Varangu mõisa tollased omanikud Luederid tõenäoliselt 1890. aastatel. Kalmistul valmis 1895. aastal kabel.
Esimene matus toimus 1892. aastal. Kalmistule on teadaolevalt maetud kaheksa inimest. 
Kirjeldus.
Kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umbes 600 meetri kaugusele põhjakirdesse.
Kalmistu kabel.
Kalmistu keskosas paikneb 1895. aastal valminud matusekabel. Seinad on ehitatud graniitplokkidest, nurgad, avaääred ja karniisid on tehtud peeneteraliselt lubjakivist. Katust katab keraamilistest kividest kate. Peafassaad on edelas, viiluväljal on Luederite raidvapp. Viilu tipus on olnud rist, mille jäänused on praegu paigutatud väravapostide peale. Trepp on suurtest graniitpokkidest.
Nõukogude ajal kasutati kabelit silohoidlana, kuid peale parkettpõranda hävinemise pole see kabelit kuigi palju kahjustanud.
JKK

JKK on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Tartu Ülikooli raamatukogu Euroopa dokumendikeskus

Tartu Ülikooli raamatukogu Euroopa dokumendikeskus (ka "Eurodokumentatsiooni Keskus"; lühend EDK) on Tartu Ülikooli Raamatukogu juures tegutsev üksus, mis pakub juurdepääsu Euroopa Liidu materjalidele ja seeläbi toetab ülikoolis tehtavaid uuringuid ja õppetööd.
EDK on Euroopa Liidu dokumendikeskuste võrgustiku Europe Direct üks teabeteenistuse.
Riigikogu Euroopa Liidu asjade komisjon

Riigikogu Euroopa Liidu asjade komisjon (lühend ELAK; enne Euroopa Liiduga ühinemist "Euroopa asjade komisjon" (lühend "EAK")) on Riigikogu alatine komisjon, "millel on Riigikogus Euroopa Liidu küsimustes otsustav ja koordineeriv roll. Erinevalt teistest alatistest komisjonidest võivad Euroopa Liidu asjade komisjoni liikmed kuuluda samal ajal mõnda muusse alatisse komisjoni. Samuti võivad sellesse komisjoni kuuluda Riigikogu juhatuse liikmed. Komisjoni seisukohtadest juhindub Euroopa Liidu küsimustes ka Vabariigi Valitsus."
Hasartmängumaksu Nõukogu

Hasartmängumaksu Nõukogu (lühend HMN) oli Eestis tegutsenud nõukogu, kus muu hulgas otsustati hasartmängumaksust saadud tulu jagamist. HMNi tegevust Kultuuriministeerium.
HMNis oli üheksa liiget, kellest kuus olid Riigikogu liikmed ja kolm ministeeriumide (kultuuri-, sotsiaal- ning haridus- ja teadusministeerium) esindajad.
Hasartmängumaksu Nõukogu moodustati 2011. aastal.
Riigikontroll juhtis tähelepanu, et see süsteem ei ole efektiivne ning 2018. aastal otsustas valitsus nõukogu kaotada. Sama aasta oktoobris kiitis Riigikogu heaks hasartmängumaksu seaduse ja Eesti Kultuurkapitali seaduse muutmise seaduse eelnõu, millega kaotati 2019. aasta algusest hasartmängumaksu nõukogu.
Jack Bruce

Jack Bruce (14. mai 1943 Glasgow – 25. oktoober 2014 Suffolk) oli šoti basskitarrist, laulja ja laulude autor. Ta oli psühhedeelset rokki viljelenud ansambli Cream üks asutajaliikmeid koos Ginger Bakeri ja Eric Claptoniga. 
Ta oli Šoti Muusikaakadeemias õppinud tšellist ja pidas end džässmuusikuks, kuigi tema looming kuulub pigem bluusi ja "rock'n'roll"'i hulka. Lisaks basskitarrile ja tšellole mängis ta ka kontrabassi, suupilli ja klaverit.
Enne Creami asutamist mängis ta 1960. aastate keskel Graham Bond Organizationis, lühikest aega John Mayall's Bluesbreakersis ja seejärel Manfred Manni ansamblis.
Ta on mitme Creami loo, näiteks ”I Feel Free”, ”White Room” ja ”SWLABR”, autor. Koos Claptoniga kirjutas ta loo ”Sunshine of Your Love”. 
Pärast Creami lagunemist 1968. aastal alustas ta soolokarjääri. Ta tegi koostööd selliste ansamblite ja muusikutega nagu New Jazz Orchestra, Tony Williams’ Lifetime, Mike Gibbs, Dick Heckstall-Smith, Larry Coryell ja Carla Bley. 1972–1973 moodustas ta koos endiste ansambli Mountain liikmete Leslie Westi ja Corky Laingiga ansambli West, Bruce &amp; Laing. 
1981. aastal salvestas ta koos Robin Troweriga albumid "B.L.T." ja "Truce". 1994 ilmus esinejanime BBM all album "Around The Next Dream", mille Bruce salvestas koos Ginger Bakeri ja Gary Moore'iga.
Suvel 2003 diagnoositi tal maksavähk. Septembris tehti talle maksasiirdamine, mille tüsistuse tõttu oli ta pikka aega kriitilises seisundis. 2005. aastaks oli ta sedavõrd paranenud, et andis Royal Albert Hallis koos Eric Claptoni ja Ginger Bakeriga mitu Creami kontserti, kus esitati vanu lugusid.
Noorte Arhivistide Nõukogu

Noorte Arhivistide Nõukogu (lühend NAN) oli 1986. aastal loodud arhivistide nõukogu.
NAN koos teiste seotud organisatsioonidega lõi eeldused Eesti Arhivaaride Ühingu (asutati 1939) taasasutamiseks. NANi tegevus lõppes pärast Eesti Arhivaaride Ühingu asutamist.
Aleksander Viljamson

Aleksander Viljamson (vene "Вильямсон, Александр Александрович"; 13. august 1918 Toržok – 23. veebruar 1986 Simferopol) oli eesti päritolu Nõukogude Liidu hävituslendur, kellest sai Teise maailmasõja ajal Nõukogude Liidu kangelane (1945).
Ta isa oli Eestist Venemaale välja rännanud eestlane Aleksander Kristofori poeg Viljamson, kes võitles Esimeses maailmasõjas, kus haigestus tuberkuloosi ja suri aasta pärast poeg Aleksandri sündi. Ema Anna Mihailovna oli Krimmist pärit venelanna, ametilt õpetaja.
Surnud 18. oktoobril

"Siin loetletakse 18. oktoobril surnud tuntud isikuid."
Mikaela Shiffrin

Mikaela Pauline Shiffrin (sündinud 13. märtsil 1995 Vailis) on Ameerika Ühendriikide mäesuusataja. Ta on kõigi aegade kõige edukam mäesuusataja. Ta on võitnud 104 maailma karikasarja etappi ning jõudnud poodiumile 159 korral (seisuga detsember 2025), neist 67 etapivõitu slaalomis, 22 suurslaalomis, 5 ülisuurslaalomis, 4 kiirlaskumises, 3 linnavõistluses, 2 paralleelslaalomis ja üks alpi kahevõistluses. Ta on ainuke mäesuusataja, kes on võitnud karikasaraja etappe kõigil Rahvusvahelise suusaföderatsiooni FIS kuuel mäesuusatamise alal.
Shiffrin tuli olümpiavõitjaks 2014. aastal Sotši olümpiamängudel slaalomis ja 2018. aastal Pyeongchangi olümpiamängudel suurslaalomis, kus sai ka hõbemedali alpi kahevõistluses.
Maailmameistri tiitli on Shiffrin võitnud neljal korral slaalomis (2013, 2015, 2017, 2019), ühe korra suurslaalomis (2023), ülisuurslaalomis (2019), alpi kahevõistluses (2021) ja võistkondlikus kahevõistluses (2025). Maailmameistrivõistlustel on ta võitnud veel hõbemedalid slaalomis (2023), suurslaalomis (2017 ja 2021) ja ülisuurslaalomis (2023) ning pronksmedalid slaalomis (2021), suurslaalomis (2019) ja ülisuurslaalomis (2021). Kokku 15 maailmameistrivõistluste medaliga jagab ta medalite arvu esikohta saksa mäesuusataja Christl Cranziga.
Viiel korral, hooaegadel 2016–2017, 2017–2018, 2018–2019, 2021–2022 ja 2022–2023 on Shiffrin tulnud maailma karikasarja üldvõitjaks.
Ta on võitnud slaalomi maailma karika 2013., 2014., 2015., 2017., 2018.,
2019., 2023. ja 2024. aastal lõppenud hooajal, kahel korral (2019 ja
2023) suurslaalomis ning 2019. aastal ka ülisuurslaalomis.
2019. aastal sai temast esimene talisportlane, kes on ühel hooajal saanud 17 MK-etapivõitu.
2023. aastal valis Time Shiffrini saja mõjukaima inimese hulka.
Karjäär suusatajana.
Mikaela alustas suusatamist kolmeaastaselt koduhoovis Vailis, Colorados. Juba 15-aastaselt osales ta Põhja-Ameerika karikasarja etappidel mäesuusatamises. Maailma karikasarjas jõudis ta 16-aastaselt esimest korda poodiumile slaalomis. Esimese karikasarja etapivõiduni jõudis Shiffrin 17-aastaselt 2012. aasta detsembris ning juba 2013. aastal võitis karikasarja slaalomis, olles kõigi aegade noorim karikasarja võitja. Enne 19-aastaseks saamist võitis Shiffrin olümpiakulla 2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis, olles kõigi aegade noorim olümpiavõitja slaalomis. Shiffrin on oma kätte koondanud kõikvõimalikud esikohad ja rekordid mäesuusatamises. Ainuke suurem ebaõnnestumine oli 2022. aasta taliolümpial, kus ta sõitis favoriidina rajalt välja nii slaalomis kui suurslaalomis ja jäi individuaalaladel medalita. Shiffrin jõudis sajanda karikasarja etapivõiduni 23. veebruaril 2025 slaalomis Sestrieris, teisel stardil pärast kahekuist vigastuspausi.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Maailma karikasarja etapivõidud.
Mikaela Shiffrin on () jõudnud poodiumile 159 korral, millest 104 korda kõige kõrgemale astmele.
Glen Campbell

Glen Travis Campbell (22. aprill 1936 – 8. august 2017) oli Ameerika Ühendriikide kantrilaulja, kitarrist, telesaatejuht ja näitleja.
Glen Campbellilt ilmus üle 70 albumi. Tema tuntumate laulude seas on "Rhinestone Cowboy", "Gentle on My Mind", "By the Time I Get to Phoenix", "Wichita Lineman", "Galveston".
Aastatel 1969–1972 juhtis ta telesaadet "The Glen Campbell Goodtime Hour". Ta mängis mitmes filmis ja telesarjas.
Glen Campbell võitis muu hulgas üheksa Grammy auhinda, sealhulgas 2012. aastal elutöö auhinna. Aastast 2005 kuulub ta Kantrimuusika kuulsuste halli.
Aastal 2011 teatas ta, et põeb Alzheimeri tõbe. Ta lõpetas esinemise 2012. aastal.
Oktoobris 2014 linastus Glen Campbellist jutustav dokumentaalfilm "".
Surnud 19. oktoobril

"Siin loetletakse 19. oktoobril surnud tuntud isikuid."
Libaoperatsioon

Libaoperatsioon () on avalikkuse eksitamine, petmine infosõjas. 
Eesmärk on eksitada avalikkust, viies mitmesuguseid tegevusi läbi nii, et need tunduksid meedia vahendusel loogilised ja põhjendatud. Läbi ajaloo on sõdimise õigustamiseks kasutatud erinevaid libaoperatsioone ning leiutatud olematuid ohte. Sõjas on oluline, et oma eluga riskivad sõdurid usuks, et nad võitlevad ülla eesmärgi nimel. Libaoperatsiooni võtet kasutatakse ka mittesõjalistes olukordades.
Libaoperatsioone kasutatakse laialdaselt luures, sõjatööstuses ja suurriikide vahelistes sõdades. Kui inimesed saavad aru, et neid on petetud, siis on juba liiga hilja. Juhtumid on strateegiliselt ajastatud ja kannatada võivad ka süütud ohvrid. Tänapäeval tundub, et sellised võtted on tavapärased, mitte erakorralised tegevused.
Näited.
Vene rahva toetuse saamiseks föderaalvägede uuele Kaukaasia sõjakäigule sooritati kuritegu – detsembris 1999 lasid Vene eriteenistused Moskvas, Buinakskis ja Volgodonskis õhku elumajad, kus hukkus rohkem kui 300 inimest ja seda esitati tšetšeeni võitlejate kätetööna. Kuritegu sai avalikuks, kui Kaasanis jäid tšekistid kohalikule miilitsale vahele 150-kilogrammise lõhkelaengu paigutamisel elumajja. 30. septembril 1999 alanud 90 000 inimesest koosnevate föderaalvägede ohvriterohkeTšetšeenia sõjakäik viidi lõpule 2003. aastal.
Libaoperatsiooni näiteks, kuidas CIA sõda kavandas ja õigustas, on 2003. aastal alanud USA-Iraagi sõja eel toimunu. Suveräänsesse riiki tungiti sisse rahvusvahelise julgeoleku tagamise ettekäändel. Väideti, et Iraagil on massihävitusrelvad, mida kunagi ei leitudki. On võimalus, et keemiarelvad viidi Iraagist Süüriasse aga seda pole tõestatud.