Shiba

 
Shiba inu.
Shiba inu (jaapani keeles: 柴犬) on Jaapanist pärinev väiksemat kasvu koeratõug. Jaapani keeles tähendab sõna "inu" (犬) koera, kuid sõna "shiba" tähendus pole teada. Arvatakse, et "shiba" (柴) võib viidata põõsastele ("brushwood"), mis kasvasid piirkondades, kus need koerad jahti pidasid. Koer aretati lindude ja väikeulukite jahiks mägisel maastikul ning on tänapäeval populaarne seltsikoer. 
"Shiba inu" on üks vanemaid ja tüüpilisi koeratõuge Jaapanis. 1936. aastal kuulutati "shiba inu" ametlikult Jaapani rahvuslikuks aardeks ja tõug on siiani tähtis osa Jaapani kultuuripärandist. 
Välimus.
"Shiba inu" on väike, kompaktse kehaehitusega ja hästi proportsioonis koer, kelle kehaehitus väljendab jõulisust ja liikuvust. Tal on tugev luustik ja hästi arenenud lihased, mis annavad talle vastupidava ja lihtsa kehaehituse. "Shiba inu" liikumine on vaba, vilgas ja kaunis. 
Täiskasvanud isased kaaluvad tavaliselt 8–11 kilogrammi ja emased 6,8–9 kilogrammi. Turjakõrgus jääb 33–41 sentimeetri vahele.
Tõul on kahekordne karvkate: pehme ja tihe aluskarv ning sirge ja veidi jäik pealiskarv. Lubatud karvavärvused on punane, must-pruun (musta ja helepruuni värvitoonide kombinatsioon), seesamisegu (punase ja musta karva segu), must seesam ja punane seesam. Kõigil värvustel peab olema iseloomulik "Urajiro" (jaapani keeles: 裏白) ehk valged märgised keha alaosas – rinnal, kõhul, jalgadel ja saba all.
Shiba inule on iseloomulikud kolmnurksed, kõrgele asetatud ja püstised kõrvad, tihe üles keerduv saba ning "rebasesarnane" näoilme, mida iseloomustavad teravad silmad ja enesekindel ilme.
Enne väljasuremis ohtu esines kolme liiki Shibasid: Shinshu, Mino ja San'in .Shinshu shibad olid väikesed ja punase karvkattega, tiheda aluskarva ja sirge pealiskarvaga. Mino shibadel olid paksud kõrvad ja sirge sirpjas saba. San'in shibad olid suuremad ja tihti musta värvusega. Tänapäevane "shiba inu" on nende kolme piirkondliku variandi kombineeritud järeltulija. 
Iseloom ja käitumine.
"Shiba inu" on tuntud oma iseseisvuse, valvsuse ja teravmeelsuse poolest. Nad on tugeva iseloomuga koerad, kes võivad olla võõraste suhtes reserveeritud, kuid oma perele väga lojaalsed. Tõug on energiline ja intelligentne ning vajab piisavalt vaimset ja füüsilist tegevust, et püsida tasakaalus ja rahulolev.
Hästi kasvatatud "Shiba inu" on heatahtlik, tähelepanelik ja julge. Samas on nad tugeva tahtega ja enesekindlad ning sageli omaenda arvamusega. Shiba võib olla omandikaitsja. Ta võib kaitsta oma toitu, mänguasju või territooriumi ning mõnikord esineb sellepärast agressiivsust teiste koerte suhtes.
Shiba inud on üldiselt vaiksed koerad, kes ei haugu ilma mõjuva põhjuseta. Võrreldes paljude teiste tõugudega eelistavad nad oma soovide ja vajaduste väljendamiseks kasutada muid viise. Näiteks vastu nühkimist, niutsumist või pilgu ja kehakeelega suhtlemist. Seetõttu sobivad nad hästi ka linna- ja korterikoeraks, kus liigne haukumine võib olla probleemiks.
"Shiba inu" väljendab end haukudes, kui olukord seda nõuab. Nad võivad haukuda näiteks siis, kui tunnevad end ohustatuna, soovivad oma territooriumi kaitsta või kui on ärevil, kurvad või igavlevad. Haukumine on nende jaoks loomulik suhtlemisviis, kuid nad kasutavad seda märksa harvemini kui paljud teised koeratõud.
"Shiba inu" on kuulus oma "Shiba karje" poolest (inglise keeles "Shiba scream") – see on vali ja kõrge kriiskav heli, mida nad võivad teha tugeva emotsiooni, näiteks rõõmu või pahameele väljendamiseks.
"Shiba inu" meenutab oma käitumiselt kassi. Nad on väga iseseisvad, kalduvad tegutsema omal algatusel ning on väga puhtad, hooldades sageli oma karva ja vältides määrdumist. Lisaks meeldib neile asuda teistest kõrgemal ja jälgida ümbrust.
"Shiba inu" on tuntud ka oma oskuse poolest kiiresti ja nutikalt põgeneda. Neil on tugev saagiinstinkt ning nad kipuvad taga ajama väikseid loomi, näiteks kasse, oravaid või jäneseid. Selle tõttu on väga oluline, et "shiba inu" oleks väljaspool turvalist aeda alati rihma otsas. Vastasel juhul võivad nad ootamatult minema joosta ja neid võib olla väga keeruline tagasi kutsuda, sest oma iseseisva loomuse tõttu ei pruugi nad kutsumisele alati reageerida. Shiba inu omanikel soovitatakse olla eriti tähelepanelikud ja kasutada turvalisi rihmasid ning aiapiirdeid, kuna need koerad on osavad põgenemismeistrid.
Tervis ja hooldus.
Shiba inud on üldiselt terve tõug, kuid nagu kõik koeratõud, võivad nad olla altid teatud pärilikele haigustele. Nende eluiga on tavaliselt 12–16 aastat, eeldusel et nad saavad korralikku hoolt ja regulaarset veterinaarjälgimist.
Levinumad terviseprobleemid shiba inudel on puusa- ja küünarliigese düsplaasia, silmaprobleemid nagu glaukoom ja progressiivne võrkkesta atroofia (PRA), samuti kilpnäärme alatalitlus ja allergiad. Samuti võib esineda patella luksatsiooni (põlvekedra nihkumist) ja harvematel juhtudel ka chylothoraxi ehk lümfivedeliku kogunemist rindkereõõnde.
Shiba inudel on esinenud toiduallergiat, kontaktallergiat ja taimeallergiat (reaktsioonina sissehingatavatele allergeenidele, nagu tolm või õietolm). Kõiki neid saab tavaliselt kontrolli all hoida sobiva ravi ja elustiili muutustega.
Shiba inu hooldus on üsna lihtne. Neil on tihe kahekordne karvkate, mis vajab regulaarset harjamist, eriti kevadel ja sügisel karvavahetuse ajal. Igapäevane või vähemalt kord nädalas harjamine aitab eemaldada surnud karvu ja jaotada naha loomulikke õlisid.
Pesemist vajavad shibad vaid aeg-ajalt, sest nad on loomulikult puhtad ja lõhnavabad koerad. Liiga sage pesemine võib kahjustada nende nahka ja karvkatet.
Lisaks tuleks regulaarselt hooldada nende küüsi, puhastada kõrvu ja pesta hambaid, et ennetada haigusi ja ebameeldivaid lõhnu. Varajane harjutamine hooldusprotseduuridega muudab hilisema veterinaar- ja hooldusekäitumise oluliselt lihtsamaks.
Shiba inud võivad olla isepäised ja tugeva tahtega, seetõttu on soovitatav alustada varakult kutsikakooli ja sotsialiseerimisega, et kasvatada tasakaalukas ja hästi käituv koer.
Ajalugu.
Shiba inu esivanemateks peetakse Lõuna-Hiinast pärit metsikuid koeri, kes saabusid Jaapanisse koos esimestega immigrantidega umbes 7000 eKr. Shiba inu esivanemate luid on leitud Jōmoni perioodi (13 000 eKr – 300 eKr) asulakohtadest, mis viitab nende varajasele kohalolekule Jaapanis. Tõenäoliselt on tänapäevane shiba inu Jomon-jin’i koerte ja umbes 300 eKr saabunud uute sisserändajate koerte ristumise tulemus. 
Shiba inu on üks baastõuge ("basal breed"), mis pärineb ajastust enne tänapäevaste koeratõugude tekkimist 19. sajandil. Arheoloogilised leiud näitavad, et koeri, kes meenutavad tänapäeva shiba inut, kujutati juba Jōmoni ajastu (umbes 14 000 – 300 eKr) ajal valmistatud "dogū" savifiguuridel.
Algselt eksisteerisid Jaapanis erinevad shibade variatsioonid, millel olid sõltuvalt geograafilisest piirkonnast erinevused suuruses, koljukuju ja karvkatte värvis. Kolm peamist piirkondlikku tüüpi olid Shinshu shibad (Nagano piirkonnas), Mino shibad (Gifu piirkonnas) ja San'in shibad (Tottori ja Shimane piirkonnas).
Kui 1639. aastal Jaapani riigipiir avati, hakati väljastpoolt Jaapanit sisse tooma erinevaid tõugusid. Eriti aastatel 1868–1912 toodi sisse settereid ja pointereid segamaks neid Jaapani tõugudega. Eriti Meiji ajastu moderniseerimise ajal, hakati Jaapanisse tooma ka lääne koeratõuge, mille tulemusel hakkasid kohalikud tõud segunema. Aastatel 1912–1926 oli peaaegu kadunud puhtatõulised shibad. Umbes 1928. aastast hakkasid jahimehed ja teadlased püüdma shiba inu tõugu säilitada. 
Kõige rohkem aitas kaasa Jaapani algupäraste tõugude päästmisele oli Dr. Hirokichi Saito. Tema eestvedamisel loodi 5. mail 1928 Jaapani päritolu koeratõugude ühing Nihonken Hozonkai ehk NIPPO kolme mehe poolt: Tatsuo Nakajo – shinshu-shibade asjatundja, Masayu Ishikawa – mino-shiba ja Mazuso Ozaki – san in-shiba eksperdi poolt. Igaüks loetles ning kaardistas shibasid oma piirkonnas.
Esimene rahvuslik koertenäitus toimus Tokyos 6. novembril 1932, kus esitleti muude tõugude seas ka ühte shibat ja kes sai tulemuseks "suisho ken" ehk "soositud" koer.
Tõu nimi "shiba" hakkas levima 1920. 15. septembril 1934 pani NIPPO ühing kirja tõustandardi aastatel ning 1936. aastal kuulutati shiba inu ametlikult Jaapani rahvuslikuks aardeks ehk loodusmälestiseks. See tunnustus saavutati suures osas tänu Nippo (Nihon Ken Hozonkai) organisatsiooni pingutustele.
Pärast Esimest maailmasõda ja veelgi enam Teise maailmasõja ajal langes shiba inu populatsioon kriitilisele tasemele (mõned üksikud isendid säilisid). Peamiseks põhjuseks oli toidupuudus. Sellele lisandus lisandus katkulaadse viirushaiguse distemperi puhang 1950. aastatel, mis ohustas tõu säilimist veelgi.
Teise maailmasõja lõppedes oli hävinud suur osa mino ja san-in shibadest. Shinshu shibad jäid ellu tänu sellele, et elasid maapiirkondades, eemal suurlinnadest. Loodi aretusprogrammid eesmärgiga kaitsta olemasolevaid shibasid ja panna alus tõu taastumisele. Selleks ristati allesjäänud "mino" (praegusest Gifu prefektuurist) ja "sanin (Tottori ja Shimane prefektuuridest)" shibasid "shinshu (Nagano prefektuurist)" shibadega.
Shiba inu jõudis Ameerika Ühendriikidesse esmakordselt 1954. aastal, kui sõjaväepere tõi koera kaasa. Tõsisem aretustegevus algas USA-s alles 1970. aastatel ning esimene Ameerika Ühendriikides sündinud pesakond registreeriti 1979. aastal. American Kennel Club (AKC) tunnustas shiba inut ametlikult 1992. aastal ja lisas selle mittesportlike tõugude gruppi 1993. aastal.
"Shiba inu" popkultuuris.
"Shiba inu" tõug saavutas ülemaailmse tuntuse tänu internetimeemile "Doge", mis põhineb 2010. aastal Jaapani lasteaiaõpetaja Atsuko Sato tehtud fotol tema koerast Kabosust. Pildil on Kabosu iseloomuliku külgvaatega ja käpad risti ees, mis sai kiiresti internetis populaarseks. Meemile lisati värvilises kirjas humoorikaid fraase nagu "such wow", "much noble" ja "very skill", mis esindasid koera sisemonoloogi. 
"Doge"-meemi populaarsus kasvas kiiresti, inspireerides 2013. aastal krüptoraha Dogecoini loomist, mille logoks sai Kabosu pilt. Algul naljana loodud Dogecoin saavutas kiiresti märkimisväärse turuväärtuse ja sai tuntuks kui esimene meemipõhine krüptoraha. Ühe krüptoraha väärtus on 0,16 eurot (27.04.2025 seisuga).