tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Theodosios III

Theodosios III või ladinapäraselt Theodosius III (kreeka keeles: Θεοδόσιος; surnud peale 717, võimalik, et 24. juulil 754) oli Bütsantsi keiser maist 715 kuni 25. märtsini 717.
Võimuletõus.
Keiser Anastasios II ajal oli Bütsantsi välispoliitiline olukord ärev. Araablased tegid ettevalmistusi Bütsantsi ründamiseks. Kuigi keiser andis käsu rünnata araablasi esimesena, puhkes Rhodose saarel mäss. Vastavalt tolle aja arusaamadele vajasid mässu initsiaatorid enesele kohe juhti, see tähendab uut keisrit, kelleks sai ootamatult ühe provintsi maksukoguja, praktiliselt tundmatu Theodosios. Väidetavalt polevat inimesena tagasihoidlik Theodosios kunagi sellisest aust isegi unistanud ning ta oli tehtud ettepanekust nii hullusti ära kohkunud, et põgenes mägedesse. Kuid üsna pea leiti ta sealt üles ja kuulutati sisuliselt vägisi keisriks. Nii sai Bütsants enesele paralleelselt Anastasios Il veel ühe keisri. Pärast neid sündmusi ei mõelnud enam keegi sõjalisest ekspeditsioonist araablaste vastu ning vastupidi varem kavandatud plaanile pöördus osa laevastikust tagasi Konstantinoopoli peale. Seega pidi araablasi üllatada tahtnud Anastasios asuma hoopis võitlusesse mässajatega. Kuna tal polnud sõjalisi kogemusi ja ta kartis jääda piiramisrõngasse, siis ta lahkus linnast, määrates seda kaitsma ustavad väepealikud.
Kokkupõrked Anastasiosele ustavate vägede ja mässajate vahel kestsid ligikaudu kuus kuud, kuni leidusid reeturid, kes avasid Konstantinoopoli väravad, ning araablaste asemel asusid linnas rüüstama ja tapma omad. Pärast pealinna langemist sai Anastasios aru, et tal pole mingeid väljavaateid Theodosiose sõjalise jõu vastu, ning ta nõustus keisritroonist vabatahtlikult loobuma. Vastutasuks tahtis Anastasios enesele vaid isiklikku puutumatust ning selle ka saanud, ilmus ta mungarüüs uue valitseja ette, kes saatis ta elama Thessalonikesse.
Valitsemine ja võimult kukutamine.
Konstantinoopoli langemisega sai Bütsants enesele uue keisri Theodosios III. Kuna Rhodose saarel toimunud valik jäi enamusele täiesti arusaamatuks, siis levisid kõikvõimalikud kuulujutud ja muu hulgas teati rääkida sedagi, et uus keiser on tegelikult Tiberius II poeg. Mingit täpsemat kinnitust sellele versioonile pole.
Kuigi Theodosios sai troonile sõjaväe toetusel, polnud tema positsioon kaugeltki kindel. Seda enam, et suurem osa ekspeditsioonis mitte osalenud väepealikest keeldus teda tunnistamast. Lisaks oli neil keisrivastase võitluse õigustuseks hea ettekääne: tuleb taastada õiglus ja maksta kätte kukutatud Anastasiose eest.
Theodosiose-vastase võitluse etteotsa asus tuntud sõjapealik Leon, kelle väed said hõlpsalt jagu keisri katsetest osutada vastupanu ja asusid teele pealinna suunas. Leoni kätte langes üsna pea vangi ka keisri poeg ning ta piiras Konstantinoopoli sisse. Mõistes vastupanu lootusetust loobus Theodosios Ill 25. märtsil 717. aastal troonist. Kogu oma ülejäänud elu, umbes kolmkümmend aastat, veetis ta askeedina, pühendades kogu jõu vaid Jumala teenimisele. On teada, et pärast Theodosiose surma austasid ümberkaudsed elanikud teda kui pühakut. Ka tema pojast sai hiljem metropoliit.
Helen Hindpere

Helen Hindpere (sündinud 7. juulil 1995) on Eesti luuletaja ja kriitik, kultuurirühmituse ZA/UM liige ja videomängu "Disco Elysium" laienduse "The Final Cut" teksti põhiautor. Hindpere tekitas 2019. aastal värsket "indie"-mängu auhinda vastu võttes väikese internetisensatsiooni, tänades muude eeskujude ees ka marksistliku filosoofia rajajaid Karl Marxi ja Friedrich Engelsit, mida nähti videomängutööstuses tavatult poliitilise seisukohavõtuna.
Isiklikku.
Helen Hindpere vanemad on professionaalsed tantsijad Ene ja Tiit Hindpere, tema vanaisa on helilooja Hans Hindpere.
Martin Luiga

Martin Luiga (sündinud 10. aprillil 1986) on Eesti esseist, kunstnik ja kodanikuaktivist, kodanikuühenduse Eesti Metsa Abiks ja kultuurirühmituse ZA/UM asutajaliige ning sekretär. 
On avaldanud tekste väljaannetes Müürileht, Vikerkaar, Sirp, NIHILIST.FM ning ZA/UM-i veebiblogis. 
Ta oli tegev videomängu "Disco Elysium" kirjutamise juures, olles mitmete tegelaste dialoogide autor. Ta osales katses mäng eesti keelde tõlkida. Varem aitas ta Elysiumi maailmaloome kujundamisel. Muuhulgas on ta novell "Fullcore riiginihilist" esimene avaldatud tekst, mille tegevus toimub Elysiumi maailmas. Samuti oli ta Robert Kurvitza romaani "Püha ja õudne lõhn" toimetaja. Pärast Robert Kurvitza, Aleksander Rostovi, Helen Hindpere ja Martin Luiga kõrvaldamist ZA/UM Studiost, teatas Luiga 2022. aastal algse kultuurirühmituse laialisaatmisest. 
2013. aastal oli lühidalt kultuurilehe Sirp toimetuses. 
Kunstnikuna on teinud peamiselt digikollaaže ja paberlõikeid. Osales Kristo Viidingu filmile "Gracias a La Vida" animatsioonide loomisel. 
Isiklikku.
Martin Luiga ema on kirjanik Mudlum.
Ta on elanud koos ajakirjanik Linda-Mari Väliga.
Oliver Reed

Robert Oliver Reed (13. veebruar 1938 – 2. mai 1999) oli inglise näitleja, kes oli tuntud oma "macho"-mehe kuvandi ning heitliku ja alkoholilembese elustiili poolest. Ta mängis umbes 90 mängufilmis.
Märkimisväärsed rollid on Reed teinud filmides "Lõks" ("The Trap", 1966), "Oliver!" (6 Oscari võitja, 1968), "Armunud naised" ("Women in Love", 1969), "Hannibal Brooks" (1969), "Kuradid" ("The Devils", 1971), "Kolm musketäri" ("The Three Musketeers (The Queen's Diamonds)", 1973) ja "Neli musketäri" ("The Four Musketeers", 1974), "Tommy" (1975) , "Leib" ("The Brood", 1979), "Kõrbelõvi" ("Lion of the Desert", 1981), "Merehädaline" ("Castaway", 1986), "Parun Münchauseni seiklused" ("The Adventures of Baron Munchausen", 1988), "Funny Bones" (1995) ja "Gladiaator" ("Gladiator", 2000).
Näitlejakarjääri tipus oli Reed 1971. aastal, kui ta hääletati Suurbritannias näitlejate hulgas populaarsuselt 5. kohale.
Tema viimane filmiroll oli Antonius Proximo, vana gladiaator, režissöör Ridley Scotti filmis "Gladiaator". Filmivõtted toimusid Fort Ricasoli kindluses Malta saarel. Oliver Reed suri enne filmivõtete lõpetamist südamerabanduse tagajärjel, olles võttevälisel ajal baaris tarbinud rohkelt alkoholi ning katsunud kohalikega jõudu käesurumises. Reed kandideeris selle filmirolliga 2000. aastal postuumselt Briti Filmi- ja Telekunsti Akadeemia auhinnale parima meeskõrvalosatäitja kategoorias.
Semnāni provints

Semnāni provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Iraanis. Asub riigi põhjaosas. Provintsi keskus on Semnān, kuid suurim linn on Šāhrūd.
2016. aasta rahvaloenduse andmetel oli provintsi rahvaarv 702 360.
Provintsis asuvad Partia riigi pealinna Hekatompylose varemed.
Provints jaguneb 8 maakonnaks.
Kermānshāhāni provints

Kermānshāhāni provints (ka Kermānshāhi provints) on 1. järgu haldusüksus (provints) Iraanis. Asub riigi lääneosas ja piirneb läänes Iraagiga. Provintsi keskus on Kermānshāh.
2016. aasta rahvaloenduse andmetel oli provintsi rahvaarv 1 952 434.
Provints jaguneb 14 maakonnaks.
Turanism

Turanism (ungari keeles "turanizmus") on idee kõigi altai ja uurali rahvaste hõlmamiseks (st rahvaid, kes kõnelevad turaani keeli). 
Lokaalselt.
Türgis.
Turanism on osa Rahvusliku Aktsioonipartei ("Milliyetçi Hareket Partisi" ehk "MHP") ideoloogiast Türgis. Seda eristab pantürkismist asjaolu, et turanism hõlmab lisaks türgi rahvustele ka näiteks ungarlasi, soomlasi ja teisi soome-ugri rahvaid, mongoleid, tunguusse ning isegi jaapanlasi ja korealasi. 
Ungaris.
Ungaris oli turanism rahvusromantilise kultuurilis-poliitilise liikumisena kõige aktiivsem 19. sajandi teisest poolest kuni 20. sajandi keskpaigani. 1930. aastail oli soome-ugri hõimuliikumine Ungaris koondunud peamiselt Turaani Seltsi.
Stříbro

Stříbro (saksa keeles "Mies") on linn Tšehhis Plzeňi maakonnas Tachovi ringkonnas. Stříbro asub Mže jõe ääres, Tachovist umbes 26 km idas ja Plzeňist ligikaudu 27 km läänes.
Stříbro asub merepinnast 399 meetri kõrgusel.
Stříbrot on kaevandusasulana esmamainitud 1183. aastal. Linnaõigused sai Stříbro 1263. aastal.
Stříbro vanalinn on alates 10. septembrist 1992 ajalooline linnakaitseala.
Lovosice

Lovosice (saksa keeles "Lobositz") on linn Tšehhis Ústí maakonnas Litoměřice ringkonnas. Lovosice asub Elbe (Labe) jõe ääres, Litoměřicest umbes 6 km lääneedelas ja Ústí nad Labemist ligikaudu 16 km lõunas.
Lovosicet on esmamainitud 1143. aastal, linnaõigused sai 1600. aastal.
1. oktoobril 1756 toimus linna juures Preisi ja Austria vägede vahel Lobositzi lahing, mis oli Seitsmeaastase sõja esimene lahing.
Raudteeühenduse Prahaga sai Lovosice 1850. aastal.
Glencoe

Glencoe (gaeli keeles "A’ Chàrnaich") on Glen Coe peamine asula Lochaberi piirkonnas Põhja-Šoti mägismaal. See asub gleni loodeosas, Coe'i lõunakaldal, kus jõgi suubub Loch Levenisse (soolase veega järve Loch Linnhe lähedal).
Petr Fiala

Petr Fiala (sündinud 1. septembril 1964 Brnos) on Tšehhi politoloog ja poliitik, alates 28. novembrist 2021 Tšehhi peaminister. 2014. aastast on ta Kodanike Demokraatliku Partei esimees.
2002. aastast on ta Masaryki ülikooli professor, 2004–2011 oli ta ülikooli rektor. 2012–2013 oli ta Tšehhi haridusminister. 2013. aastast oli ta Tšehhi parlamendi liige.
Coe'i jõgi

Coe (gaeli keeles "Comhan") on Põhja-Šoti mägismaa jõgi, mis lähtub mäe Buachaille Etive Beagi kirdenõlvalt ja suubub Loch Levenisse. See läbib Glencoe küla.
Karl Philipp zu Schwarzenberg

 
Karl Philipp zu Schwarzenberg, ka vürst Schwarzenberg (15. aprill 1771 Viin, Habsburgide monarhia – 15. oktoober 1820 Leipzig, Saksimaa kuningriik) oli Austria väejuht ja diplomaat. Ta oli Kuuenda koalitsiooni sõjas liitlasvägede ülemjuhataja Napoleoni vägede vastu 1813. aastal peetud Leipzigi lahingus. 
2. detsembril 1812 nimetas Austria keiser Franz I Napoleoni õhutusel vürst Schwarzenbergi feldmarssaliks.
Elukäik.
Aadlisoost pärit Schwarzenberg astus 1788. aastal Austria sõjaväkke, kus ülendati 1790. aastal majoriks ja 1796. aastal koloneliks. Ta võttis osa Prantsuse revolutsioonisõdadest ja Napoleoni sõdadest. 
Pärast Tilsiti rahu sõlmimist 1807. aastal määrati ta Austria diplomaatiliseks esindajaks Peterburi. 1809. aastal naasis Schwarzenberg sõjaväeteenistusse, kus sama aasta septembris anti talle ratsaväekindrali auaste. Pärast 1810. aastal Schönbrunni rahu sõlmimist määrati ta Austria diplomaatiliseks esindajaks Pariisi. 
1812. aasta Prantsuse-Vene sõda.
Märtsis 1812 sõlmitud Prantsusmaa ja Austria vahelise kokkuleppe kohaselt kohustus Austria sõja korral Venemaaga toetama Grande Arméed 30-tuhandelise abikorpusega. Juhtima pidi seda Napoleoni isikliku soovi kohaselt vürst Schwarzenberg. 
Napoleoni sõjakäik Venemaale algas 24. juunil 1812 kui Grande Armée' põhikorpused forsseerisid Neemeni jõe. Schwarzenberg viis Austria abikorpuse Lublinisse (1809. aastast Varssavi hertsogiriigi koosseisus) ja sealt 1. juulil forsseeris Drohiczyni (1807. aastast Venemaa keisririigi koosseisus) juures Lääne-Bugi jõe ja liikus edasi kagu suunas hõivates Brest-Litovski, Kobryni ja Janaŭ.
Isiklikku.
Tema poegadest enam tuntum on 1867. aastal feldmarssaliks tõusnud Edmund zu Schwarzenberg (1803–1873).
Józef Poniatowski

 
Józef Antoni Poniatowski (7. mai 1763 Viin, Habsburgide monarhia – 19. oktoober 1813 Weiße Elster, Saksimaa kuningriik) oli Prantsusmaa marssal ja Poola kindral, Varssavi hertsogiriigi sõjaminister (1807), Poola armee ülemjuhataja (1808), viimase Poola kuninga Stanisław II vennapoeg, vürst. 
Oktoobris 1813 sai Poniatowski Leipzigi lahingu esimesel päeval Napoleonilt keisririigi marssali auastme.
Elukäik.
Austria kindrali Andrzej Poniatowski (hilisem feldmarssal) perekonnas sündinud Józef Poniatowski alustas sõjaväeteenistust Austria armees, kuid 1789. aastast sai temast Poola armee loojaid. Vene-Poola sõjas (1792) juhtis ta Poola armee Ukrainas tegutsenud korpust. 1794. aastal võttis osa Kościuszko ülestõusust. Pärast Pauli keisriks saamist (1796) kutsuti teda Vene keisri teenistusse, kuid Poniatowski vastas keeldumisega. 
1806. aastal astus Poniatowski Prantsuse keisririigi teenistusse. 1807. aastal oli ta Varssavi Suurhertsogiriigi (Prantsusmaa protektoraat) ajutise valitsuse loojaid ja temast sai sõjaminister.
1812. aastal juhtis Poniatowski Napoleoni sõjakäigus Venemaale Poola korpust (Grande Armée' 5. armeekorpus). Tema korpus võttis osa ka Borodino lahingust.
16.–19. oktoobril 1813 peetud Rahvastelahingus (Leipzigi lahing) juhtis Poniatowski Grande Armée' 8. korpust (Poola korpus). 16. oktoobril ülendas Napoleon ta keisririigi marssaliks.
Kolm päeva hiljem sai Józef Poniatowski haavata ja uppus Weiße Elsteris.
Poniatowski on maetud Krakówis Waweli katedraali krüptis.
Välislingid.
Loch Leven

Loch Leven (gaeli keeles "Loch Liobhann") on mereloch, mis asub Šotimaa läänerannikul. See on Loch Linnhe jätk.
Koroonapandeemia Lõuna-Aafrika Vabariigis

Koroonapandeemia Lõuna-Aafrika Vabariigis oli osa 2019. aasta sügisel Hiinast Wuhanist alanud ja 2020. aasta märtsis pandeemiaks kasvanud kiiresti leviva SARS-CoV-2 koroonaviiruse põhjustatud ülemaailmsest koroonapandeemiast.
Esimene nakkusjuhtum tuvastati 5. märtsil 2020 Itaaliast naasnud meesterahval.
13. detsembril 2021 anti teada 69-aastase president Cyril Ramaphosa nakatumisest.
Colombia konflikt

Colombia konflikt (hispaania keeles "Conflicto armado interno de Colombia") on 1964. aastast Colombias väldanud madala intensiivsusega asümmeetriline relvakonflikt. Selle osapooled on Colombia valitsus, paremäärmuslikud grupeeringud, kuritegelikud rühmitused ja vasakäärmuslikud grupeeringud, nagu FARC, Rahvuslik Vabastusarmee ning Rahva Vabastusarmee. Lisaks on konfliktis oma roll rahvusvahelistel korporatsioonidel, Kuubal ja Ameerika Ühendriikidel.
Konfliktile eelnes 1948. aastal poliitik Jorge Eliécer Gaitáni atentaadiga alanud kodusõda la violencia, mille tulemusel formeerisid Colombia Liberaalne Partei ja Colombia Kommunistlik Partei end antikommunistlikule režiimile vastukaaluks FARC-iks.
Sõja osapoolte põhjused on erinevad. FARC ja muud sissiliikumised väidavad, et võitlevad vaeste õiguste eest ning kaitsevad neid valitsuse vägivalla eest. Nad loodavad kommunismiga saavutada sotsiaalse õigluse. Colombia valitsus võitleb korra ja stabiilsuse nimel ning tahab enda kodanike õigusi ja huve kaitsta. Paramilitaarühendused peavad end reaktsionäärideks ning tahavad end partisanide eest kaitsta.
Colombia Ajaloolise Mälu Riikliku Keskuse andmetel hukkus aastatel 1958–2013 konfliktis 220 000 inimest, kellest enamik olid tsiviilisikud. Aastatel 1985–2012 oli üle viie miljoni tsiviilisiku sunnitud enda kodudest lahkuma ning tegu on maailma suuruselt teise riigisisese pagulaskriisiga. Colomblastest on 16,9% sõja tõttu otseselt kannatanud. Kodudest on pidanud lahkuma 2,3 miljonit, UNICEF-i andmetel on tapetud 45 000 last. Kokku on kolmandik 7,6 miljonist konflikti ametlikust ohvrist lapsed ning pärast 1985. aastat on 8000 alaealist teadmata kaduma läinud. Relvakonflikti tõttu teadmata kaduma läinud inimeste otsimiseks loodi ka eriüksus.
Juunis 2016 sõlmis valitsus FARC-iga ajaloolise vaherahu, mis oli suur samm üle 50 aasta pikkuse konflikti lõpetamise suunas. Kuigi rahuleping lükati rahvahääletusel tagasi, sai president Juan Manuel Santos püüdluste eest Nobeli rahuauhinna. Järgmisel kuul allkirjastati rahuleping muudetud kujul ning saadeti Kongressile ratifitseerimiseks. Novembri lõpus andis rahulepingule oma ühehäälse toetuse ka Colombia Esindajatekoda ning järgmisel päeval sai see ka Colombia Senati heakskiidu.
Glen Coe

Glen Coe (gaeli keeles "Gleann Comhann") on Põhja-Šoti mägismaa vulkaanilise päritoluga glen, mille jalamil asub samanimeline küla Glencoe. 
Org on nime saanud Coe'i jõe järgi.
QI (Quite Interesting)

"QI" ehk "Quite Interesting" (eesti k 'päris huvitav') on humoorikas, mänguline populaarne Briti televiktoriin, mille looja ja kaasprodutsent on John Lloyd. 
Saade on 2021. aasta seisuga eetris Briti rahvusringhäälingu kanalis BBC Two. Saatejuht on Sandi Toksvig, teine põhiosaleja on komöödianäitleja Alan Davies ning igas saates on kolm külalisosalejat. 
Aastatel 2003–2016 juhtis saadet näitleja Stephen Fry.
Avo Kull

Avo Kull (31. juuli 1945 Tallinn – 23. juuni 2019) oli eesti kirjanik, ehitaja ja ettevõtja.
Ta sündis Tallinnas ja kasvas Järvamaal Vetepere külas. Ta lõpetas Albu Algkooli, hiljem Ambla Keskkooli. Tahtis minna Tartu Riiklikku Ülikooli õigusteadust õppima, kuid ei saanud katsetel läbi. Selle asemel tuli tal kolm aastat olla sõjaväes Araali mere ääres. 
1990. aastatel rajas ta valgusteid tootva ettevõtte Optima ja 2005. aastal ettevõtte Koduvalgus. 
Avo Kull oli Rapla Rotary klubi liige ja aastatel 2010–2011 klubi president. 
Elulugu.
Esimene töökoht oli Kullil Põlva MEK-is, kus ta töötas töödejuhatajana. 
1982. aastast sai temast Rapla MEKi juhataja. Kontrolli käigus avastati, et tal ei ole kõrgharidust ning ta saadeti Kuibõševi-nimelisse ehitusinstituuti õppima. Avo Kulli juhtimisel ehitas Rapla MEK algupärase Rapla Vesiroosi Gümnaasiumi hoone. 
Pärast rahareformi 1992. aastal hakkas ta rajama puidutööstusvabrikut Optima. Algul eksporditi puidust tooteid Skandinaaviasse, Inglismaale ja Prantsusmaale. Firma andis tööd 30 inimesele.
Avo Kulli hobiks oli veinide kogumine. Huvi sai alguse Prantsusmaal, kus iga eine juurde pakuti veini. Itaalias tutvustas sealne sõber talle veinimaju ja -kultuuri. Teine suur kirg oli lugemine ja kirjutamine. 
Tema abikaasa oli Maie Kull ja neil on tütar Katrin.
Looming.
Kirjandusele lähendas Kulli sõjaväeteenistuses loetud ajakiri Neva. Põlva ajalehetoimetuses pakkus toimetaja Enn Esko Avo Kullile võimalust tõlketöödeks. Sealt sai Kull enda sõnul aimu, kuidas peab tekst olema üles ehitatud ning mis vahenditega luua põnevust. Avo Kulli ajendasid tema enda sõnul kirjutama läbielatud sündmused. 
Tema sulest on ilmunud teosed "Haigla", "Kaubamaja", "Vabrik", "Reporter", "Ausammas" ja "Must klaasmaja". "Haigla" pani Kull kirja alles pärast 30 aastat peas läbimõtlemist. 
Avo Kull ei pidanud end kirjanikuks, öeldes: "Ma olen ärimees, kellele meeldib kirjutada." 
Avo Kulli romaanid kuuluvad ajaviitekirjanduse hulka. Tema romaanid on tõetruud, kannavad edasi ajastu hõngu. Kull kirjutab sellest, mida teab ja tunneb ning mida on omal moel kogenud. Enda sõnul peavad tema romaanide tegelased midagi tahtma, millegi nimel tegutsema. 2009. aastal saavutas romaan "Haigla" kirjastuse Tänapäev romaanivõistlusel esikoha. Kirjandusvõistlusel BestSeller 2015 saavutas romaan "Must klaasmaja" ilukirjanduse kategoorias teise koha. Avo Kull imetles eesti kirjanikku Tõnu Õnnepalu. 
Teosed ajalises järjestuses:
Andreas Pall

 
Andreas Pall (sündinud 1. oktoobril 1998) on eesti poplaulja ja kitarrist.
Ta saavutas 2021. aastal telesaates "Eesti otsib superstaari" 5. koha.
Haridus.
Andreas Pall õppis kuni 7. klassini (aastatel 2005–2012) Kohila Gümnaasiumis, 8. ja 9. klassis (aastatel 2012–2014) õppis ta Rõuge Põhikoolis. Põhikoolis tegi sporti, sealhulgas mängis jalgpalli. 
2017. aastal lõpetas ta Võru Gümnaasiumi. Laulis Võru Gümnaasiumi segakooris ja õppis lisaks omal käel basskitarri, klaverit ja trumme. Õppis veidi ka Jaanipeebu Kitarrikoolis. 
Pärast gümnaasiumi õppis ta paar kuud Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemias rütmimuusika erialal Hedi-Kai Pai käe all laulmist.
Muusikaline tegevus.
Tema esimene bänd oli New Folder, millega kirjutati kiirelt mõned laulud, et esineda kord Kapa Festivalil, ning salvestati stuudios loo "Arctic Monkeys - R U Mine" kaver. 
Järgmiseks asutati sõpradega bänd SK!VE, millega esitati omaloomingut. Bänd salvestas kolm singlit ning võttis osa konkursist "Noortebänd 2019", kus jõudis finaali ning võitis Õhtulehe rahva lemmiku auhinna.
Gümnaasiumis esines ta solist Raina Luhta kitarrisaatjana ja aeg-ajalt ka taustalauljana. Pärast gümnaasiumi lõpetamist on tegutsenud sooloartistina.
Aleksander Rostov

Aleksander Rostov (pseudonüüm) on Eesti kunstnik, kultuurirühmituse ZA/UM asutajaliige ja videomängu "Disco Elysium" peakunstnik, kelle julgeid pintslitõmbeid on projekti juures töötanud kaaskunstnik Kaspar Tamsalu nimetanud mängu esteetikat kooshoidvaks elemendiks. Täielikult käsitsi läbi maalitud (vs 3D genereeritud) arvutimängud olid Disco Elysiumi ilmumise ajal pigem haruldus, Rostov on mängus kasutatud ekspressiivset pildikeelt selgitades maininud oma halvakspanu hüperrealismi suhtes, seletades, et kunst peegeldab pigemini peategelase ja maailma vahelist suhet: "Nende [kõrvaltegelaste] kodud on tegelikult mõeldud olema nende portreede laiendusteks. Nii mõneski mõttes on tegu mänguga portreedest -- kirjanik mõtleb välja tegelaste harjumused ja tõekspidamised, häälenäitleja annab seda edasi läbi hääletooni ja sõnarõhkude, kunstnik ja animaatorid saavad aga edasi anda nende nägu ja kehakeelt.". Mängu kunst peegeldab Elyysiumi maailma kestva hävingu mõju (enamik kunagi olnud maailmast on juba hävinud ning protsess on kiirenemas), mis ühel või teisel moel kajastub iga tegelase psühholoogias. Rostov lähtus mängu kunsti luues kaasaegse õlimaali paradigmast. 
Ka ZA/UMi blogi aegadel tegeles Rostov maalimise psühholoogia või videomängude vormi analüüsiga tekstivormis, ning tegutses "Disco Elysiumi" valmimise ajal TIGSource'i foorumis mängu valmimisprotsessi kroonikuna. 
Tunnustus.
2020. aastal võttis Rostov koos Robert Kurvitzaga antud mängu eest vastu presidendi noore kultuuritegelase preemia. 
Välislingid.
Aleksander Rostovi ArtStation
Parafüüsid

Parafüüsid on steriilsed hüüfid
Ämblik-kilpkonn

Ämblik-kilpkonn ("Pyxis arachnoides") on kumerkilpkonlaste sugukonda kuuluv ohustatud kilpkonnaline.
Välimus.
Ämblik-kilpkonn on nimetuse saanud oma kilbil oleva mustri järgi, mis meenutab välimuselt ämblikuvõrku. Roomaja pea on tumepruunikas ning kollaste laikudega, jalad ja saba on pruunid, kilp tumepruuni-kollasekirju. Isasloomad on emasloomadest väiksemad, see-eest nende saba on jämedam. Kumerkilpkonlastele iseloomulikult on ämblik-kilpkonnal varbad kokku kasvanud – selgelt eralduvad vaid küünised. Lisaks on ämblik-kilpkonn ainus kilpkonnaliik, kellel on liigendiga rinnakilp. 
Ämblik-kilpkonna karp võib kasvada kuni 17 cm pikkuseks. Emasloomade pikkus on tavaliselt kuni 12 cm, isasloomad on aga kuni 11 cm pikad. Tegu on ühe maailma väikseima kilpkonnaliigiga – Madagaskaril levinud neljast endeemsest kilpkonnalisest on ämblik-kilpkonn kõige pisem liik. 
Elupaik.
Ämblik-kilpkonnade looduslik elupaik on Madagaskari lõunarannik. Liik asustab 10–50 km raadiuses rannikust sisemaale jäävat ala, eelistades liivaseid ja okkalise taimestikuga alasid. Kivistes piirkondades näeb ämblik-kilpkonni harva. 
Paljunemine.
Ämblik-kilpkonnad saavutavad suguküpsuse 6–12-aastaselt. Täiskasvanud kilpkonnad veedavad 6–8 kuud aastast liiva sees uinunud olekus. Aktiivsete kuude jooksul munevad emased isendid korraga 1 muna. Looduslikes tingimustes ei ole suudetud kindlaks teha, mitu muna üks isend aastas kokku muneb, ent on teada, et loomaaia tingimustes elavad emased munevad aktiivse perioodi jooksul maksimaalselt 3 korda. Munade koorumine võtab aega 220–250 päeva ning koorunud pojad on 2,5–3 cm pikad. Ämblik-kilpkonna eluiga on ligikaudu 70 aastat. 
Vaenlased.
Looduses on ämblik-kilpkonnade vaenlasteks röövlinnud, fossad ja maod. Vaenlase kallaletungi korral sulgeb kilpkonn oma kilprüü eesosa, et end rünnaku eest kaitsta.
Toitumine.
Looduses toitub ämblik-kilpkonn rohust, noortest lehtedest, puujuurtest ning sõnnikus leiduvatest putukavastsetest. Loomaaedades elavaid kilpkonni toidetakse lisaks veel köögiviljade ja spetsiaalsete, kilpkonnadele mõeldud küpsistega. 
Kaitse.
Liigiomased eripärad muudavad ämblik-kilpkonna kollektsionääridele väga ahvatlevaks. Ehkki nii ämblik-kilpkonnade korjamine looduslikust elupaigast kui ka nende müük on keelatud, kaubeldakse kilpkonnadega illegaalsetel lemmikloomaturgudel siiani, ning kuna kilpkonnad osutuvad populaarseks, viiakse loomi salakaubana Madagaskarilt välja suurtes kogustes. 
Liigi säilimist ohustab suuresti ka elupaikade kadumine: elupaiku laastavad tulekahjud, põllumajandus, söe tootmine, inimpopulatsiooni kasv ja Madagaskarit asustavad invasiivsed liigid.
Kilpkonnade kaitsmiseks loodud Madagaskari ämblik-kilpkonna liigi säilitamise kavas, millega soovitakse hariduse ja põhjalikuma uurimistöö kaudu tagada liigi säilimine, osalevad mitmed loomaaiad üle maailma.
Ämblik-kilpkonn kuulub ka Rahvusvahelise Looduskaitseliidu (IUCN) punasesse nimekirja kriitilises seisundis liigina.
Udo Kallas

Udo Kallas (27. juuli 1913 Tallinn – 15. juuni 1983 Tallinn) oli eesti klarnetist ja saksofonist.
Ta alustas klarnetimänguga Tallinna poeglaste kommertsgümnaasiumi puhkpilliorkestris, aastast 1929 mängis juba mitmesugustes restorani- ja suveorkestrites, eriti paistis silma "Estonia Dance Orchestra" (juhendaja Victor Compe). Astus aastal 1933 Tartu Kõrgemasse Muusikakooli (Artur Ojassoni klassi). Ta oli ajateenistuses Tallinna garnisoni orkestris, mängis aastatel 1935–1937 Tartu restoranides "Sinimandria" ja "Vanemuine", paljudes Tallinna tantsuorkestrites (näiteks Dancing Travellers ja Merry Pipers) ning Kaitseliidu Tallinna m9aleva Kalevi malevkonna puhkpilliorkestris (juhendaja Julius Vaks). 
Aastal 1941 mängis ta Tallinna Töölisteatri orkestris (dirigent Linda Saul), aastatel 1942–1944 Tallinna kaitsepataljoni puhkpilliorkestris (dirigent Valfried Jakobson), aastatel 1944–1946 Eesti NSV Riikliku Filharmoonia suures džässorkestris (dirigent Vladimir Sapožnin) ning aastatel 1946–1968 Eesti Raadio estraadiorkestris (dirigendid Rostislav Merkulov ja Peeter Saul). Pillimängust tervislikel põhjustel loobunud, töötas ta kuni pensionile minekuni Eesti Raadio muusikasaadete toimetuses.
Isiklikku.
Ta oli abielus Rita Kallasega (neiuna Alver, äi oli Eduard Alver), nende poeg on rahandustegelane ja poliitik Siim Kallas, pojatütar on jurist ja poliitik Kaja Kallas. Tema vend oli levimuusik (akordionist ja kitarrist) Valter Kallas (1909–1958).
Piirkond (Läti)

Lätis on piirkond (läti keeles "novads") 1. järgu haldusüksuse tüüp. Seda tüüpi haldusüksused on ühtlasi omavalitsusüksused. Vabariigilinnad ei kuulu piirkondade koosseisu.
Praegused piirkonnad.
Alates 1. juulist 2025 on Lätis 35 piirkonda.
Ajalugu.
1999. aastal alustati piirkondade moodustamist valdade ühendomavalitsuse üksustena. Esimese piirkonnana moodustati 9. veebruaril 1999 Kandava piirkond. Enne 1. juulil 2009 jõustunud haldusreformi oli piirkondi 41. 2009. aasta haldusreformi järel oli Lätis 109 piirkonda, mis said rajoonide asemel 1. järgu haldusüksusteks ning ühtlasi ainsateks omavalitsusüksusteks üheksa vabariigilinna kõrval. 2011. aastal moodustati lisaks Mērsragsi piirkond. 2021. aasta haldusreformi järel oli Lätis senise 110 piirkonna asemel 36 piirkonda. 2025. aastal liideti Varakļāni piirkond Madona piirkonnaga.
Louis de Buade de Frontenac

Louis de Buade, Comte de Frontenac et de Palluau (22. mai 1622 Saint-Germain-en-Laye – 28. november 1698 Québec) oli Prantsuse kuningriigist pärit õukondlane ja sõdur, kes täitis Uus-Prantsusmaa kindralkuberneri kohustusi aastail 1672–1682 ja 1689–1698.
Ta korraldas mitmete fortide rajamise Suure järvistu äärde.
Ta osales samas inglaste ja irokeeside vastastes lahingutes.
Lewis Grabban

Lewis James Grabban (sündinud 12. jaanuaril 1988 Croydonis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib ründajana Inglismaa esiliiga klubis Nottingham Forest.
Ta alustas klubikarjääri Crystal Palace'is, debüteerides Inglismaa esiliigas hooajal 2006–07. Grabban on peaaegu kogu klubikarjääri jooksul mänginud Inglismaa liigasüsteemi neljas tugevemas liigas ning kuulunud järgmiste klubide koosseisu: Oldham Athletic, Millwall, Brentford, Rotherham United, AFC Bournemouth, Norwich City, Reading, Sunderland, Aston Villa ja Nottingham Forest, kus ta mängib alates 2018. aastast. Inglismaa kõrgliigas on ta mänginud hooajal 2015–16 Norwich City ja AFC Bournemouthi ning hooajal 2016–17 AFC Bournemouthi meeskonnas. Ainsa värava Inglismaa kõrgliigas on ta löönud 29. novembril 2015 Norwich Citys mängides Arsenali vastu. Inglismaa esiliigas on Grabbani edukamad hooajad olnud 2013–14, mil ta lõi AFC Bournemouthi meeskonnas 22 väravat, ja 2019–20, mil ta lõi Nottingham Foresti meeskonnas 20 väravat. Hooajal 2011–12 mängis ta Rotherham Unitediga Inglismaa tugevuselt neljandas liigas League Two ning valiti fännide poolt liiga hooaja parimaks mängijaks. AFC Bournemouthi hooaja parimaks mängijaks valiti Grabban hooajal 2013–14. Tema ainus klubi väljaspool Inglismaad on olnud Šotimaa kõrgliiga klubi Motherwell, kus ta mängis hooajal 2007–08 laenul Crystal Palace'ist.
2015. aastal kutsuti Grabban Jamaica jalgpallikoondisse, kuid koondisedebüüti ta ei teinud.
Kommunistide ülestõus Tais

Kommunistide ülestõus Tais oli aastatel 1965–1983 peamiselt Tai valitsuse ja Tai Kommunistliku Partei (TKP) vahel väldanud sissisõda. Konflikt hakkas lahenema 1980. aastate alguses, kui kuulutati välja amnestia. TKP lõpetas sõjategevuse täielikult 1983. aastaks.
Saint-Germain-en-Laye

Saint-Germain-en-Laye on vald Prantsusmaal Île-de-France'i piirkonnas Yvelinesi departemangus. See paikneb Pariisi lähistel Seine'i jõe suure looke vahel.
Roger Babson

Roger Ward Babson (6. juuli 1875 – 5. märts 1967) oli miljonärist Ameerika ettevõtja, majandusteadlane, äriteoreetik ja leiutaja. 
Ta on tuntud mitme ärikooli asutajana: Babson Kolledž (Babson College), Webber Kolledž (Webber College, nüüd Webber International University) Florida osariigis Babson Parkis ja Utopia Kolledž (Utopia College), mis asus Kansase osariigis Eurekas. Ta oli tuntud oma mõnede pseudoteaduslike tõekspidamiste poolest – muuhulgas tegeles ta gravitatsioonivastase kihutustööga, millest kasvasid välja antigravitatsiooni uuringud tema asutatud Gravitatsiooniuuringute Fondis.
1919. aastal asutas ta eramajanduskooli Babson College ning 1927. aastal ka Webber College', millest on tänaseks saanud Webberi rahvusvaheline ülikool. 1946. aastal asutas ta ka Kansase osariigis Greenwoodi maakonnas tegutsenud Utopia College'i, mis lõpetas tegevuse 1970. aastal.
5. septembril 1929 pidas ta kõne, milles kuulutas, et varem või hiljem tabab turge kriis ja see võib olla suur. Hiljem samal päeval langes aktsiaturg umbes 3%. See sai tuntuks kui "Babsoni Break". Must neljapäev ehk 1929. aasta Wall Streeti krahh saabus 24. oktoobril 1929, millest sai alguse ülemaailmne majanduskriis. 
Babsoni investeerimise kümme käsku.
Babsoni "kümme käsku", mida ta järgis investeerimisel ja julgustas oma lugejaid sama tegema:
Gravitatsiooniuuringute Fondi asutamine.
Babson asutas 1948. aastal Gravitatsiooniuuringute Fondi (Gravity Research Foundation), mis asub New Hampshire'i osariigis New Bostonis. Asukoha valikul sai määravaks, et see paiknes tuumarünnaku üleelamiseks piisavalt kaugel Massachusettsi osariigis asuvast Bostoni linnast.
Gravitatsiooniuuringute Fondi esialgne eesmärk oli leida viise, kuidas luua gravitatsiooni vastane kaitse. Aja jooksul loobus sihtasutus pseudoteaduslikust püüdest blokeerida gravitatsiooni ja hakkas uurima gravitatsiooni. Fond korraldab iga-aastast konkurssi, mille raames premeeritakse kuni 4000 dollari suuruse auhinnaga teadlaste esseesid gravitatsiooniga seotud teemadel. Konkursi on võitnud vähemalt kuus inimest, kes on saanud hiljem Nobeli füüsikaauhinna.
Jagadish Chandra Bose

Sir Jagadish Chandra Bose (bengali keeles জগদীশ চন্দ্র বসু; 30. november 1858 – 23. november 1937) oli Bengali teadlane, bioloog, füüsik, botaanik ja varajane ulmekirjanik, raadiopioneer, kelle avaldatud töödele toetus muuhulgas hiljem Guglielmo Marconi.
IEEE nimetas ta üheks raadiotehnika isaks.
Sandi Toksvig

Sandra Birgitte Toksvig OBE (/tɒksvɪɡ/ ; taani: [ˈsænti ˈtsʰʌksˌviˀ]; sündinud 3. mail 1958) on Briti-Taani kirjanik, näitleja, taskuhäälingu- ja telesaatejuht ning Briti produtsent. 
Ta on ka poliitaktivist ja kuulub 2015. aastal asutatud Naiste Võrdõiguslikkuse Partei asutajate hulka. 
Ta on kirjutanud näidendeid, romaane ja lasteraamatuid. 2017. aastast on Toksvig BBC populaarse televiktoriini "QI" saatejuht. 1994. aastast on ta avalikult lesbi.
Le Pecq

Le Pecq on vald Prantsusmaal Île-de-France'i piirkonnas Yvelinesi departemangus. See paikneb Pariisi lähistel Seine'i jõe kallastel.
Émile Marco de Saint-Hilaire

Émile Marco de Saint-Hilaire; sünninimi Émile-Marc Hilaire (mai 1796 Versailles – november 1887) oli prantsuse kirjanik ja sõjaajaloolane.
Saint-Hilaire on mitme romaani ja veel paljude teoste autor.
Vladimir Zemtsov

 
Vladimir Nikolajevitš Zemtsov (vene keeles "Владимир Николаевич Земцов"; sündinud 20. novembril 1960 Sverdlovskis) on vene ajaloolane.
Vladimir Zemtsov lõpetas 1983. aastal Sverdlovskis Gorki-nimelise Uurali Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna. 1986. aastal sai ta ajalookandidaadi kraadi kaitstes väitekirja Suurbritannia poliitikast Balkani riikides Teise maailmasõja ajal.
2002. aastal sai Zemtsov ajaloodoktori kraadi kaitstes väitekirja "Великая армия Наполеона в Бородинском сражении". Alates 2003. aastast töötab ta Gorki-nimelises Uurali Riiklikus Ülikoolis üldajaloo kateedri juhatajana. Professor 2010. aastast.
Zemtsovi peamised uurimissuunad on Napoleoni sõdade ajalugu ja Walesi ajalugu keskajal.
François Houdecek

François Houdecek (sündinud 1950) on prantsuse ajaloolane, Napoleoni-uurija ja üks Prantsuse esimese keisririigi militaarajaloo sotsiaalse suundumuse paremaid asjatundjaid.
Houdecek on lõpetanud Université Panthéon-Sorbonne'i. Tal on magistrikraad ajaloos ja bakalaureusekraadi arheoloogias.
2003. aastast töötab Houdecek Fondation Napoléonis. Aastatel 2004–2018 koordineeris ta Napoleoni fondi koostöös kirjastusega Fayard välja antud 15-köitelise teose "Correspondance Generale" koostamist, toimetamist ja väljaandmist.
Roustam Raza

Roustam Raza (1783 Tiflis, Kharthli-Kahhethi kuningriik – 7. detsember 1845 Dourdan, Essonne'i departemang) oli armeenia päritolu mamelukk, Prantsuse keisri Napoleon I ihukaitsja ja relvakandja.
13 aasta vanuses müüdi Roustam orjusse. 1797. või 1798. aastal Konstantinoopolis ostis Roustami üks Egiptuse ülik, kes kinkis talle vabaduse ja suunas ta mamelukkide ratsaväekorpusse. 1798. aastal hõivasid prantslased Kairo. Augustis 1799 võttis Prantsusmaa esimene konsul Napoleon Bonaparte 17-aastase Roustami enda teenistusse ihukaitsjana. Selles ametis oli Raza kuni Napoleoni sunnitud keisritroonist loobumiseni (1814).
Roustam Raza suri 1845. aastal. Ta jättis endast maha käsikirjalised mälestused, mis ilmusid trükis 1888. aastal.
Elizabeth Truss

Elizabeth Mary Truss (tuntud kui Liz Truss; sündinud 26. juulil 1975 Oxfordis) on Suurbritannia poliitik, alates 6. septembrist 2022 kuni 25. oktoobrini 2022 Ühendkuningriigi peaminister, ühtlasi Ühendkuningriigi ajaloo lühima ametisoleku ajaga peaminister. 
Ta on aastast 1996 Konservatiivse Partei liige. Alates 10. septembrist 2019 oli ta Suurbritannia naiste ja võrdõiguslikkuse minister ning alates 15. septembrist 2021 kuni 6. septembrini 2022 Suurbritannia välisminister. 
Ta sündis aastal 1975 Oxfordis. Ta veetis oma lapsepõlveaastad Leedsis West Yorkshire'i linnkrahvkonnas. 
Isiklikku.
Ta on aastast 2000 abielus Hugh O'Learyga, neil on kaks tütart.
Kristjan Priks

Kristjan Priks (sündinud 22. juunil 1977) on eesti muusik, helilooja, löökpillimängija ja pedagoog. Ta on tegutsenud mitmete tuntud folk- ja fusion-ansamblite liikmena ning loonud helikujundusi teatrilavastustele. Lisaks on ta andnud panuse Eesti muusikaharidusse kitarriõpetajana ning löökpillide õppe ja pärimusmuusika kontseptsiooni arendamisel.
Haridus.
Kristjan Priks on lõpetanud Viljandi Kultuurikolledži levimuusika (2000) ning TÜ Viljandi kultuuriakadeemia rahvamuusika (2006) erialal. Ta on kirjutanud diplomitöö "Kitarrimäng pärimusmuusikas Norra näidete põhjal" (2006) ning magistritöö "Pärimusmuusika löökpillide õpetamise võimalused Stockholmi Kuningliku Muusikakolledži näitel" (2012).
Muusikaline tegevus.
Priks on olnud ansambli Vägilased asutaja ja selle kunstiline juht aastatel 2000–2005. Samuti on ta loonud ansambli Zetod ja olnud selle esimene juhendaja.. Ta on kuulunud ansamblitesse Virre, Wirbel, Klapp, Riffarrica, ja alates 2010. aastast tegutseb trummarina ansamblis Dagö.
Tema osalusel on loodud mitmeid muusikalisi kooslusi ja kontsertprojekte, mis seovad pärimusmuusikat, pop-"jazz"'i ja kaasaegset helikeelt.
Teatritöö.
Kristjan Priks on loonud helikujundusi ja originaalmuusikat mitmele teatrilavastusele Vanemuises, Endlas, Ugalas, Rakvere Teatris ja Taarka Pärimusteatris. Tema töö lavastusega "Peko" pälvis 2012. a. Eesti teatriauhinna.
Õpetajatöö.
Kristjan Priks on olnud õpetaja Värska Muusikakoolis ja Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemias.
Muu tegevus.
2017. aastal oli ta XII noorte tantsupeo muusikajuht.
Avaldatud materjalid.
Priks on avaldanud artikleid ja kitarriõpetusi ajakirjas Kitarr, sealhulgas sarjas "Folk &amp; Kitarr". Tema loomingut saab kuulata ka tema SoundCloudi lehel.
Piia Vreintaal

Piia Vreintaal (sünninimi Pauline Wreintaal, 18. jaanuar (vkj 6. jaanuar) 1895 Koluvere, Läänemaa – 2. oktoober 1960 Tallinn) oli eesti arst.
Lõpetas Tartu Ülikooli arstiteaduskonna 1923. aastal, täiendas end Saksamaal, Prantsusmaal, Hollandis, Rootsis ja Venemaal. Töötas arstina Võrus, Pärnus, Tallinnas. Avaldanud trükis erialaseid töid. 
Naiskodukaitse liikmena sai ta 1939. aastal 3. klassi Kaitseliidu Valgeristi.
Maetud Kullamaa kalmistule.
Kuno-Aleksander Grünstamm

Kuno-Aleksander Grünstamm (25. august 1930 Tallinn – 29. aprill 2021 Tallinn) oli eesti purilendur, sporditegelane ja purilennukohtunik.
Grünstamm lõpetas 1949. aastal Tallinnas keskkooli ja 1953. aastal Mitšurinski lennukooli Vene Föderatsioonis. 
Ta hakkas 1962. aastal ALMAVÜ Tallinna Aeroklubis Hugo Abrami juhendamisel harrastama purilendu, täitis 1963. aastal NSV Liidu sportlase I spordijärgu ja 2. klassi purilendur-instruktori nõuded. Ta teenis välja FAI purilenduri C-märgi hõbepärjaga. Grünstamm lendas vaheldumisi Illar Lingiga lennukatsetajana Eestis konstrueeritud ja ehitatud purilennukil HLK-1.
Alates 1965. aastast oli ta üleliidulise kategooria purilennukohtunik, 1974. aastast rahvusvahelise (sotsialismileeri riikide) kategooria kohtunik, 1981. aastast oli Nõukogude Liidu purilennu aukohtunik. Aastatel 1962–1985 oli ta ühtlasi Eesti Lennuspordi Föderatsiooni purilennukohtunike kogu esimees. 
Ajakirjanduses on ilmunud tema lennundusartikleid. 
Aastatel 1968–1993 töötas ta ETKVL-i/ETK keskuses osakonnajuhatajana ning 1992–2001 Eesti Päästeameti päästeüksuste osakonna spetsialistina.
Ben Street

Benjamin Street (sündinud 13. veebruaril 1987 Coquitlamis Briti Columbias) on Kanada jäähokimängija, kes mängib keskründajana Saksamaa kõrgliigaklubis EHC Red Bull München.
Aastatel 2003–2005 mängis ta British Columbia Hockey League'i klubis Salmon Arm Silverbacks ja 2005–2010 Wisconsini Ülikooli jäähokimeeskonnas.
NHL-is debüteeris Street 9. veebruaril 2012 Calgary Flamesi meeskonnas mängus Vancouver Canucksi vastu. NHL-is on ta mänginud Colorado Avalanche'i, Detroit Red Wingsi, Anaheim Ducksi ja New Jersey Devilsi meeskonnas. Enim mänguaega sai ta hooajal 2018–19, mil ta sai kirja 21 mängu ja oma NHL-i karjääri ainsad kolm väravat.
Aastatel 2010–2021 mängis Street põhiliselt American Hockey League'is (AHL), kus ta esindas kokku seitset erinevat klubi. Tema resultatiivseim hooaeg AHL-is oli 2017–18, mil ta lõi Grand Rapids Griffinsis mängides 21 väravat ja andis 44 väravasöötu. 2017. aastal võitis ta Griffinsiga Calder Cup'i. Aastatel 2014 ja 2020 valiti ta AHL-i tähtede mängule.
2021. aasta augustis sõlmis ta üheaastase lepingu EHC Red Bull Müncheniga.
Kanada jäähokikoondise koosseisus osales ta 2022. aasta taliolümpiamängudel.
Virgo Vallik

Virgo Vallik (sündinud 3. veebruaril 2003 Kuressaares) on Eesti jalgpallur (ründaja), kes mängib Eesti Premium liiga klubis Pärnu JK Vaprus.
Elukäik.
Ta kasvas üles endises Lihula vallas Tuudi külas. Aastatel 2010–2012 õppis ta Tuudi Algkoolis ja 2012–2019 Lihula Gümnaasiumis. Alates 2019. aastast õpib Pärnumaa Kutsehariduskeskuses (koka erialal).
Klubikarjäär.
Lõuna-Läänemaa JK.
Vallik alustas jalgpallitreeninguid 2014. aastal treener Jaanus Getreu käe all klubis Lõuna-Läänemaa JK.
Pärnu JK Vaprus.
2017. aastal liitus Vallik Pärnu JK Vapruse noortesüsteemiga.
Meeste meistrivõistluste debüüdi tegi Vallik 31. märtsil 2019 Vapruse duubli võistkonnas II liigas. Vapruse debüüt oli 23. mail 2019 Esiliiga mängus Tallinna FCI Levadia U21 vastu. Kõrgliiga debüüt tuli kaks aastat hiljem, 13. märtsil 2021 hooaja avamängus Tallinna FCI Levadia vastu. Samal hooajal valiti ta viie parima noormängija hulka.
Koondisekarjäär.
Kask on mänginud Eesti U19 koondises kaks mängu 2021. aastal.
Karjääri statistika.
Klubi.
"Uuendatud seisuga 2. detsember 2023"
Saavutused.
Kergejõustikus.
2018. aastal tuli ta U16 vanuseklassis 1500 m takistusjooksus Eesti meistriks.
Adam Tambellini

Adam Tambellini (sündinud 1. novembril 1994 Edmontonis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib ründajana Rootsi kõrgliiga klubis Rögle BK.
Aastatel 2011–2013 mängis ta British Columbia Hockey League'i klubides Vernon Vipers ja Surrey Eagles. Hooaja 2013–14 alguses mängis ta Põhja-Dakota Ülikooli jäähokimeeskonnas. Aastatel 2014–2015 mängis ta Western Hockey League'i klubis Calgary Hitmen.
2013. aastal valis New York Rangers ta NHL-i "draft"is 65. valikuna. Aastatel 2015–2018 mängis ta kolm hooaega American Hockey League'is (AHL) Rangersi noorteklubis Hartford Wolf Pack, kuid NHL-is tal Rangersi meeskonnas debüüti teha ei õnnestunud. Hooajal 2018–19 mängis ta AHL-is Ottawa Senatorsi noorteklubis Belleville Senators.
Hooajal 2019–2020 mängis Tambellini Rootsi esiliiga klubis Modo Hockey. 2020. aasta aprillis sõlmis ta lepingu Röglega Hooajal 2020–21 saavutas ta Röglega Rootsi meistrivõistlustel teise koha, misjärel pikendas ta klubiga lepingut kolme aasta võrra.
2020. aastal võitis Tambellini Kanada jäähokikoondise koosseisus Spengler Cupi.
Tema isa Steve Tambellini on endine jäähokimängija. Tema vanem vend Jeff Tambellini on endine jäähokimängija.
Jaanuar 2022

Jaanuar 2022, kroonika.
2022. aasta jaanuar algas laupäeval ja lõppes 31 ööpäeva hiljem esmaspäeval.
Louis Bonaparte

Louis Bonaparte (hollandi keeles "Lodewijk Napoleon Bonaparte"; itaalia keeles "Luigi Bonaparte"; 2. september 1778 Ajaccio, Corse-du-Sudi departemang – 25. juuli 1846 Livorno, Toscana suurhertsogkond) oli Hollandi kuningas (1806–1810), 
keiser Napoleon I vend ja keiser Napoleon III isa.
1803. aastal sai Louis Bonaparte brigaadikindrali sõjaväelise auastme.
Välislingid.
Louis Bonaparte (1864–1932)

Napoléon Louis Joseph Jérôme Bonaparte, ka Louis Bonaparte, ka prints Louis (vene keeles "Луи Наполеон Жозеф Жером Бонапарт"; 16. juuni 1864 Meudon, Hauts-de-Seine'i departemang – 14. oktoober 1932 Prangins, Vaud' kanton, Šveits) oli Prantsuse keisririigi prints, keiser Napoleon I venna Jérôme Bonaparte'i lapselaps, Venemaa keisririigi kindralleitnant. 
Louis Bonaparte sündis Napoléon-Jérôme Bonaparte'i (1822–1891) perekonnas. 1884. aastal astus sõjaväeteenistusse. Pärast 1886. aastal jõustunud seadust, mis keelas Prantsusmaa trooninõudlejate dünastiate perekondadel elamise Prantsusmaal, elas esialgu mõnda aega Itaalias ja seejärel 1890. aastast Venemaal, kus ta võeti sõjaväeteenistusse alampolkovniku auastmes. 
1900. aastal ülendati Bonaparte kindralmajoriks. Esimeses maailmasõjas, kui Itaalia astus sõtta, määrati kindral Bonaparte Venemaa Keisririigi sideohvitseriks Itaalia armee juurde.
Välislingid.
Muusikalinn

Muusikalinnade programm on osa UNESCO loomelinnade koostöövõrgustikust, mis rajati 2004. aastal. Võrgustik sai alguse 2002. aastal loodud UNESCO ülemaailmse kultuurilise mitmekesisuse liidu algatusest ("Global Alliance for Cultural Diversity initiative"). 
Liidu eesmärk on "edendada linnade sotsiaalset, majanduslikku ja kultuurilist arengut nii arenenud kui ka arengumaades". Võrgustiku linnad edendavad kohalikku loometegevust ja juhinduvad UNESCO eesmärgist toetada kultuurilist mitmekesisust. Loomelinnade tähtis aspekt on avaliku ja erasektori partnerlus ("public/private partnership", PPP) toetamine, eriti julgustades väikeettevõtete ettevõtlikkust ja loomepotentsiaali. Muusika on vaid üks loomelinnade kategooria; teised on kirjandus, film, meedia, gastronoomia, käsitöö ja rahvakunst ning disain.
2021. aasta juunis esitas Tallinn muusikalinnaks kandideerimise taotluse. Linn kinnitati loovlinnade võrgustiku liikmeks 2021. aasta novembris ning kannab UNESCO muusikalinna nimetust alates 2022. aastast.
Antoine de Jomini

Antoine Henri de Jomini (6. märts 1779 Payerne, Vaud' kanton, Šveits – 24. märts 1869 Pariis) oli Šveitsi päritolu kindral ja sõjateoreetik, kes oli Prantsuse esimese keisririigi (kuni 1813) ja alates 1813. aastast Venemaa keisririigi teenistuses.
Jomini oli Prantsuse revolutsioonisõdade ajal pataljoniülem. 1804. aastal ilmunud tema sõjateoreetiline töö "Traité de grande tactique" avaldas keiser Napoleonile muljet ning ta ülendas Jomini 1805. aastal koloneliks ja 1806. aastal määras ta tööle oma staapi. 
1808. aastal tõstis Napoleon Jomini paruniseisusse ja 1810. aastal ülendas brigaadikindraliks. 1812. aasta Venemaa sõjakäigus oli Jomini esmalt Vilno ja hiljem Smolenski kuberner.
1813. aastal sai Jomini marssal Michel Ney juhitud armeekorpuse staabiülemaks, kuid augustis vahetas ta pooli – asus prantsusevastase koalitsiooni poolele. Keiser Aleksander I võttis ta teenistusse kindralleitnandi auastmes.
Ali Ertan Toprak

Ali Ertan Toprak (sündinud 25. aprillil 1969 Ankaras) on kurdi rahvusest Saksamaa poliitik. Ta on kurdi kogukonna juhtiv esindaja Saksamaal. Ta oli aastatel 2006–2009 Saksamaa aleviitide koguduse peasekretär ja 2009–2012 selle aseesimees. Ta oli aastani 2014 erakonna Liit 90/Rohelised liige, misjärel astus ta Saksamaa Kristlik-Demokraatlik Liidu liikmeks.
Ta sündis aastal 1969 Ankaras Türgis. Aastal 1971 tuli ta ema Hamburgi võõrtöölisena ja tõi aastal 1972 kaasa poja; siiski elas ta mõned aastad paralleelselt mõlemas riigis ja alustas kooliteed Türgis. Alles 4. klassist jäi ta alaliselt Saksamaale ja elas Recklinghausenis, kus isa õpetas türgi võõrtööliste lastele türgi keele õpetajana nende emakeelt. Pärast keskkooli lõpetamist õppis ta õigus- ja sotsiaalteadusi Münsteri, Bochumi ja Duisburgi-Esseni ülikoolides.
Hunter Shinkaruk

Hunter Shinkaruk (sündinud 16. märtsil 1995 Calgarys) on Kanada jäähokimängija, kes mängib ääreründajana Rootsi klubis HV71.
Aastatel 2010–2014 mängis ta Western Hockey League'i klubis Medicine Hat Tigers.
2013. aastal valis Vancouver Canucks ta NHL-i "draft"is 24. valikuna. Aastatel 2014–2016 mängis ta American Hockey League'is (AHL) Canucksi noorteklubis Utica Comets. NHL-is debüteeris ta Canucksi meeskonnas 16. novembril 2015 mängus Montreal Canadiensi vastu, kuid see jäi ka tema ainsaks mänguks Canucksis.
2016. aasta veebruaris kaubeldi ta Calgary Flamesile, asudes mängima AHL-is Flamesi noorteklubis Stockton Heat. Flamesi meeskonnas debüteeris Shinkaruk 28. märtsil 2016 mängus Arizona Coyotesi vastu ja sai selles mängus kirja väravasöödu. Kaks päeva hiljem lõi ta mängus Anaheim Ducksi vastu oma esimese värava NHL-is. Kahel järgmisel hooajal mängis põhiliselt Stockton Heatis, pääsedes NHL-is Flamesi meeskonnas väljakule veel vaid hooajal 2016–17 kokku seitsmes mängus. Hooajal 2018–19 mängis ta AHL-i klubis Laval Rocket ja hooaja 2019–20 alguses Charlotte Checkersis. 2016. aastal valiti Shinkaruk AHL-i tähtede mängule.
2019. aasta detsembris liitus ta KHL-i klubiga Kunluni Red Star. Hooajal 2020–21 sai ta KHL-is kirja 12 väravat ja 18 väravasöötu, millega oli sel hooajal Ethan Wereki järel klubi resultatiivsuselt teine mängija. 2021. aasta juunis sõlmis ta lepingu Riia Dinamoga. 2022. aasta veebruaris liitus ta Rootsi kõrgliiga klubiga HV71.
2012. aastal võitis Shinkaruk Kanada kuni 18-aastaste koondisega omavanuste maailmameistrivõistlustel pronksmedali.
Dominikaani kodusõda

Dominikaani kodusõda (hispaania keeles "Guerra Civil Dominicana") toimus 24. aprillist 3. septembrini 1965 Santo Domingos Dominikaani Vabariigis. Konflikt algas, kui varem kukutatud demokraatlikult valitud ekspresident Juan Boschi toetajad kukutasid sõjaväevalitsuse presidendi Donald Reid Cabrali. Pärast seda organiseeris kindral Elías Wessin y Wessin Reid Cabrali toetajad ning hakkas konstitutsionalistide vastu vedama n-ö lojalistide kampaaniat. Tema jõud jagasid tuhandetele tsiviilisikutest toetajatele Cristóbali karabiine. Uut võimu süüdistati välismaistelt kommunistidelt abi saamises ning konfliktiga liitusid Ameerika Ühendriigid (operatsioon "Power Back"), millest hiljem sai Ameerika Riikide Organisatsiooni ja Inter-Ameerika Rahuväe okupatsioon. Pärast kodusõda toimusid 1966. aastal valimised ning presidendiks sai Joaquín Balaguer. Hiljem samal 1966. aastal lahkusid riigist võõrväed.