Psühhoos

Psühhoos on psüühikahäire, mille tunnuseks on häiritud tegelikkuse (objektiivse reaalsuse) tunnetus. Tegelikkuse tunnetuse häire aluseks on häired tajumises ja mõtlemises: hallutsinatsioonid, luulud.
Kuna psühhootiline inimene kujundab oma käitumise irreaalsete stiimulite põhjal, on ta sellises seisundis viibides piiratud teovõimega.
Psühhoos võib kaasneda depressiooni, bipolaarse häire ja skisofreeniaga ning alkoholi liigtarvitamisega.
Esmase psühhoosi teke.
"Oma haiguse tekkelugu meenutada on keeruline. Enne sümptomite algust tundsin ma lihtsalt, et ei saa endaga hästi hakkama – mul oli just lõppenud suhe ja tahtsin seda millegagi asendada. Kolisin Birminghami, et edasi õppima minna. 1992. aasta oktoobris elasin ma üksi ja olin Warwicki linnanõukogus praktikal. Sel ajal hakkasin kindlalt uskuma, et raadio DJ-d suhtlevad otse minuga. Ajapikku muutusid need DJ-d minu jaoks väga tähtsaks, aga hoidsin seda arusaama enda jaoks salajas – uskusin, et mul on DJ-ega oma salajane suhe ja mida iganes ma ka ei teeks, armastavad nemad mind ikka. Tasapisi hakkas mulle tunduma, et inimesed loevad mu mõtteid. Ühel päeval praktikal olles kogesin ma füüsilisi hallutsinatsioone – mulle tundus, et mu aju sõna otseses mõttes voolab tükkidena kõrvust välja. Hakkasin oma kolleegide ees nutma ja kui nad mu käsivart katsusid, et mind rahustada, oli see tulikuum. Sel päeval sain ma töölt varem koju minna – õhtul kodus nägin esimest korda, kuidas DJ konkreetselt raadiokastist välja ronis – jooksin tänavale ja karjusin. Kui mu naaber mulle politsei kutsus, olin ma kindel, et tema sees on kurat, ja hakkasin teda taguma."
– Sophie lugu
Psühhootiliste sümptomite all mõeldakse häiritust, mis võib olla seotud mõttetegevuse ja rääkimise, sensoorse taju, emotsioonide reguleerimise ja/või käitumisega. Paljud psühhootiliste sümptomite all kannatajad võivad langeda allakäigukeerisesse (downward drift) – põhjuseks see, et eespool nimetatud häired segavad nende igapäevast elu ja sotsiaalset hakkamasaamist nii suurel määral, et nende elu kvaliteet kannatab. Sophie lugu algas stressirikka elusündmusega, millele järgnes katastrofeeriv mõtlemine, et ta ei saa millegagi hakkama, sellele järgnes luulu teke (DJ-d räägivad temaga ja teised suudavad ta mõtteid lugeda) ja ta kujutas ette, et omab üleloomulikke võimeid. Ajapikku hakkas ta kogema ka sensoorseid hallutsinatsioone – Sophie lugu lõppes sellega, et ta muutus sotsiaalselt saamatuks ning kaotas palju oma produktiivsust ja motivatsiooni.
Paljude psühhootiliste sümptomite olemasolu võib viia skisofreenia diagnoosini. DSM-IV järgi esineb skisofreenia puhul kognitiivseid ja emotsionaalseid düsfunktsioone (taju eksimused, eksimused järelduste tegemisel, keeles ja kommunikatsioonis, käitumise jälgimises, afektis, soravuses, mõtte ja kõne produktiivsuses ning tähelepanuhäirena).
Psühhootilised sümptomid.
Taju ja reaalsuse moonutus.
Sellised aistingud võivad klassikaliselt patsientidel tekitada hirmu (ning ärevust ja segadust). Esinevad
Motoorse käitumise häired.
Selliseid häireid esineb pigem väga rasketel juhtudel või krooniliste psühhoosiga patsientidel.
Skisofreeniat hakati kiiresti pidama isiksuse lõhestumiseks (anekdoot: "Psühhiaatriahaigla ekskursiooni käigus seletab õde: "Siin on meie skisofreeniaosakond. Kaks tuba patsiendi peale."") – üks esimesi skisofreeniauurijaid, Šveitsi psühhiaater Eugen Bleuler (1908) aga väitis, et isiksusi on ikkagi üks, mitmeks "lõhenevad" hoopis inimese erinevad psühholoogilised funktsioonid.
Psühhootiliste sümptomite kulg.
Harilikult kujunevad psühhootilised sümptomid hästi defineeritavate (3) staadiumide kaupa.
Prodromaalne (ettenägev) staadium.
Suur osa psühhootiliste sümptomitega patsiente näitab esimesi märke hilises teismeeas või varases täiskasvanueas (WHO andmeil – 51% algas skisofreenia 15–25 e.a; 80% 15–35 e.a). Prodromaalne staadium kestab umbes viis aastat: tasapisi hakatakse irduma normaalsest talitlusest ja sotsiaalsetest suhetest, emotsioonid muutuvad pinnapealseks või kohatuks, isiklik või kooli-/karjääriedu kannatab. Arvatakse, et skisofreenia võib avalduda just sellises inimese eluea mõttes kriitilises perioodis, kuna just muutuste ja stressi käigus tulevad skisofreenia bioloogilised mehhanismid esile (70% inimesest, kes esimese psühhoosihoo on saanud, ütlevad, et kogesid viimase kolme nädala jooksul mingit stressirohket elusündmust).
Aktiivne staadium.
Sel perioodil hakkavad inimesel ilmnema mitmesugused psühhoosisümptomid (hallutsinatsioonid, luulud jne).
Residuaalne (allesjääv) staadium.
Harilikult paranetakse aktiivsest staadiumist järgemööda, aga paljud skisofreeniat põdevad inimesed jäävad mingeid sümptomeid siiski kogema (näiteks kindlad hallutsinatsioonid teatud olukordades – "pilved" ärevas olukorras vms), sagedamini jäävad alles negatiivsed sümptomid (lame meeleolu). Uuringud on näidanud, et pärast psühhoosist paranemist terveneb 28% skisofreeniahaigetest täielikult (normaalsesse seisundisse; ingl remit); 22 protsendil inimestest jäävad mingid sümptomid edasi esinema; 50% inimesi jääb aktiivse ja residuaalse staadiumi vahel pendeldama.
Skisofreenia korral on normaalne nähtus tagasilangus (relapse) – pärast esimesest psühhoosihoost paranemist esineb järgmise viie aasta jooksul tagasilangust 81 protsendil patsientidest. Peamised põhjused võivad olla