tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Eurolaul 1996

"Eurolaul 1996" oli 3. Eurolaulu konkurss, kus valiti Eestit 1996. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindavat laulu.
Osaleja valis taas välja ekspertkohtunikest koosnev žürii, Eurolaulu finaali pääses kolmteist osalejat. Eelvalik lõppeks punktide jagamisega, mille võitis Maarja-Liis Iluse ja Ivo Linna duett "Kaelakee hääl", mis sai teiseks jäänud Kadri Hundiga võrreldes rohkem maksimumpunkte. Eurovisiooni finaalis saavutasid Ilus ja Linna 5. koha.
Eurolaul 1996.
Eurolaulu finaal peeti 27. jaanuaril 1996 Tallinnas Dekoltee ööklubis, õhtujuhtideks olid Marko Reikop ja Karmel Killandi. Osa lauljatest tegelikult kohal ei olnud ja esinesid hoopis videoekraanil, näiteks Kirile Loo ei esinenud üldse (isegi mitte videoekraanile), nii et tema laulu ajal näidati lihtsalt lava.
Võitja valis välja üheksaliikmeline rahvusvaheline žürii. Hääletuses jäid Maarja-Liis Ilus ja Ivo Linna viiki Kadri Hundiga, kes said mõlemad 62 punkti. Pärast punktide ülevaatamist selgus, et Ilus ja Linna olid võitjad, kuna Soome kohtunik andis neile 10-punkti, samas kui Kadri Hunt ei saanud maksimumpuntke.
Zürii liikmed:
Eesti Eurovisioonil.
1996. aastal, ainsat korda Eurovisiooni ajaloos, korraldati märtsis ainult heliga kvalifikatsioonivoor, kus osales 29 laulu (välja arvatud võõrustaja Norra, kes olid vabastatud), et seitse madalaima punktisumma saanud laulu saaks enne finaali välja kukkuda. "Kaelakee hääl" platseerus 106 punktiga 5. kohale, pääsedes seega finaali.
Maarja-Liis Ilus ja Ivo Linna esinesid finaaliõhtul peale Kreekat ja enne Norrat üheteistkümnendana. "Kaelakee hääl" sai 94 punkti ja platseerus 23 konkureeriva riigi seas 5. kohale.
Hääletamine.
Finaal.
Kügelgen

Kügelgen oli Saksamaalt Bremenist pärit aadlisuguvõsa, kelle esindajad tegutsesid ka Baltikumis. 
Aadlisuguvõsast on teateid alates 1370. aastast, kui kullassepp Johannes Kogelke sai Bremeni linnakodanikuks.
17. sajandi lõpul jõudsid kaksikvennad Franz Gerhard ja Johann Karl Ferdinand Kügelgen Rooma õpingutelt Riiasse, kus mõlemad abiellusid Zöge von Manteuffelite esindajatega.
1933. aastal kanti Ernst von Kügelgen Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Sengbusch

Sengbusch (vene keeles "Зенгбуш", läti keeles "Zengbušs") on Mecklenburgist Bartenshagenist pärit baltisaksa käsitöölise- ja aadlisuguvõsa.
Suguvõsa liikmed oli aadeldatud Saksa-Rooma riigis 1796, Venemaa keisririigis 1816 ja 1854 ning immatrikuleeritud 1879 ja 1892 Saaremaa rüütelkonda, kantud 1877 ning 1895 Liivimaa kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse. Tänapäeval elavad suguvõsaliikmed Kanadas ja Saksamaal.
Ajalugu.
Suguvõsaliin algab Mecklenburgis elanud Ernst Sengbuschiga (1611−1675). Tema pojapoeg Cord Sengbusch (1700−1763) rändas 1725. aastal Riiga, kus tegutses rätsepana ja valiti Väikegildi oldermanniks; ta rajas suguvõsa Riia liini. Tema poeg Riia linnapea Alexander Gottschalck von Sengbusch (1738−1800) omandas 1796. aastal Püha Rooma keisrilt aadliseisuse. 
Pealiin jätkus tema vanema poja Riia vabrikant Konrad Heinrich von Sengbuschiga (1768−1849). Viimase järeltulijatest said alguse suguvõsa kolm haru. Pühalepa pastor Alexander Wilhelm von Sengbusch (1796−1882) jätkas pealiini. Tema poeg Johannes von Sengbusch (1828−1907) asus elama Saaremaale ja rajas Kaunispe liini. Ta immatrikuleeriti 1892. aastal Saaremaa rüütelkonna matriklisse; tema vend Kuressaare linnapea Konrad von Sengbusch (1831−1913) immatrikuleeriti juba 1879. aastal. Johannesest alguse saanud liin on alles tänini, tema järeltulijad elavad Kanadas. 
Konrad Heinrichi teine poeg õuenõunik Karl Johann von Sengbusch (1800−1893) oli Launkalne liini esiisa; see haru võeti 1877. aastal Liivimaa kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse ja see kustus meesliinis 1919. aastal. Tema nooremast vennast Riia kaupmees Wilhelm von Sengbuschist (1802−1880) alguse saanud haru suri meesliinis välja 1996. aastal; selle esindajad võeti Liivimaa kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse 1895. aastal. 
Konrad Heinrichi noorem vend staabikapten Johann Alexander von Sengbusch (1777−1838) rajas Venemaa-Poola liini, mis eksisteeris veel XX sajandilgi. Alexander Gottschalck von Sengbuschi noorem vend Cord Jakob Sengbusch (1743−1803) siirdus Riiast Tartusse, kus ta võeti 1768. aastal Tartu linnakodanikuks. Tema järeltulijad elasid Tartus 19. sajandi alguseni, hiljem rändasid Tallinnasse ja 19. sajandi lõpul Riiga. See liin tõusis oma teenistuse kaudu 1882. aastal aadliseisusse ja kustus meesliinis 1945. aastal.
Piotr Lisek

Piotr Lisek (sündinud 16. augustil 1992 Dusznikis) on Poola teivashüppaja.
2015. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Pekings võitis ta teivashüppes tulemusega 5.80 pronksmedali.
2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros võitis ta 4. koha.
2017. aasta märtsis sisekergejõustiku Euroopa meistrivõistlustel Belgradis võitis ta tulemusega 5.85 kuldmedali.
2017. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Londonis võitis ta isikliku rekordiga 5.89 hõbemedali.
2019. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Glasgow's võitis ta hõbemedali 5.85-ga. 2019. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Dohas võitis ta tulemusega 5.87 pronksmedali.
2021. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Torunis võitis ta tulemusega 5.80 pronksmedali. Tokyo suveolümpiamängudel sai ta 5.80-ga 6. koha.
2023. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Istanbulis jagas ta tulemusega 5.80 Emmanuíl Karalísega hõbemedalit. 
Tema isiklik rekord on 6.02 (püstitatud Monacos 12. juulil 2019), mis on ühtlasi ka Poola rekord.
Tittfer

Tit(t)fer oli baltisaksa aadlisuguvõsa. 
Tittferid olid Saaremaa piiskopi vasallid. Esimesena mainitakse 1368 Johann Tittferit, kes oli Lihulas tunnistaja. 1417 mainitakse Claus Tittferit, kes oli Tallinna komtuuri kaasistuja (saksa keeles "Beisitzer").
Suguvõsale kuulus Eesti alal näiteks Roobaka mõis.
Borch

Borch, ka Borch-Lubeschütz und Borchshoff, von der Borch, van der Borch ja Borch genaamd van Rouwenoort, on Vestfaalist Lippest pärit aadlisuguvõsa. Tänapäeval elavad suguvõsa liikmed Hollandis ja Saksamaal.
Ajalugu.
Aadlisuguvõsast on teateid alates 1310.
Saksa ordu vasall Friedrich von der Borch'i kaudu on suguvõsa alates 1442 tuntud ka Eestimaal.
Rüütelkonna matrikkel.
28. augustil 1814 võeti Gelderlandi rüütelkonda (nr 14) parun Allard Philip Reinier Carel van der Borch (1766–1836). Sama aasta 7. oktoobril immatrikuleeriti (nr 53) sinna parun Frederik Wilhelm van der Borch (1791–1866). 1862 kanti suguvõsa krahvistaatuses Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse nr 381 all.
Minckwitz

Minckwitz, ka Minckwitz von Minckwitzburg, Minkwitz ja Münckwitz on Osterlandist pärit põlisaadlisuguvõsa. Ehkki Mickwitzi suguvõsa üks haru kasutas alates XIX sajandist sama vappi, on tegemist erinevate suguvõsadega.
Ajalugu.
Suguvõsast on teateid alates 1168.
Kaader sekundis

Kaadrit sekundis (inglise keeles "frames per second", lühend FPS). Kaadrit sekundis või FPSi kasutatakse üldiselt kirjeldamaks, mitu kaadrit sekundis filmikaamera suudab salvestada. Kõige standardsem salvestamiskiirus Euroopas on 25p ehk kaamera salvestab 25 kaadrit sekundis progressiivses töörežiimis. USA-s üldiselt kasutatakse aga ülerea (inglise keeles "interlaced") salvestamisrežiimi ehk näiteks 30i või 60i. Ülerea režiim aga salvestab sekundis 60 poolkaadrit ehk vaid pool pildist iga 1/60 sekundi tagant. Seega loetakse progressiivset režiimi üldiselt paremaks, kuna kui video mingil hetkel pausile panna, näeme ikkagi tervet pilti, kuid ülerearežiimis näeme kahe pildi segu.
Orjuse kaotamise akt

1833. aasta orjuse kaotamise akt ("Slavery Abolition Act 1833") oli Suurbritannia parlamendi akt, mis keelustas orjade pidamise Briti impeeriumis. Eranditeks olid Ida-India Kompanii valduses olevad territooriumid, Tseilon (praegune Sri Lanka) ja Saint Helena. Erandites kaotati orjus 1843. aastal. 1998. aastal akt tühistati, kuid hiljem on püsima jäänud orjusvastased õigusaktid.
1722. aasta mais andis lord Mansfield'i kohus ühele Inglise orjale võrdsed õigused inglastega, see võimaldas alustada orjandusvastasel liikumisel. Juhtumi põhiseisukohaks oli, et ükski võim ei peaks nõus olema orjapidamisega Inglismaa või Šotimaa pinnal. 1785. aastal kirjutas Inglise poeet William Cowper:"Meie kodudes ei ole orje - Miks omame neid asumaades?
Orjad ei saa Inglismaal hingata, kui nende kopsudesse
satub meie õhk, sellest hetkest on nad vabad.
Nad astuvad meie pinnasele ja nende ahelad langevad.
See on üllas, ja muudab rahva uhkeks. Ning teised kadedaks.
Jagage õnnistust. Las see ringleb kõigi veenides."1783. aastaks oli orjapidamise vastane liikumine levinud üle kogu Briti Impeeriumi. 1793. aastal allkirjastas Ülem-Kanada leitnantkuberner orjapidamise vastase seaduse. Kohalik Seadusandlik kogu võttis seaduse vastu, mis tegi sellest esimese orjakaubandust keelustava seaduse Briti impeeriumis.
1807. aastal võttis Suurbritannia parlament vastu orjakaubandusseaduse, mis keelustas orjakaubanduse, aga mitte orjapidamise. Suurbritannia kuninglik merevägi asutas Lääne-Aafrika eskaadri, mis surus alla üle-Atlandilise orjakaubanduse, patrullides Lääne-Aafrika rannikut. See küll vähendas orjakaubandust, aga ei peatanud seda. Aastatel 1808–1860 võttis Lääne-Aafrika eskaader kinni 1600 orjalaeva ja vabastas 150 000 aafriklast. Nad vabastasid mõned Jamaical ja Bahama saartel. Suurbritannia eeskuju sundis mitmeid teisi riike samuti orjanduse vastaseid seadusi kehtestama ning lubama mereväel orjalaevu kinni võtta.
1823. aastal asutati Londonis orjandusvastane ühing, mille liikmed olid Joseph Struge, Thomas Clarkson, William Wilberforce, Henry Brougham, Thomas Fowell Buxton, Elizabeth Heyrick, Mary Lloyd, Jane Smeal, Elizabeth Pease ja Anne Knight. Briti poliitik ja filantroop William Wilberforce oli juba 1787. aastal oma päevikus seadnud endale eesmärgiks orjakaubanduse vähendamise. 
1831. aasta jõulude ajal puhkes Jamaical laiaulatuslik mäss, mis sai tuntuks kui Baptistlik sõda. Algselt plaanis selle eestvedaja, baptistist pastor, Samuel Sharpe väikest streiki. Mässu surusid 10 päeva pärast maha istanduste valvurid ja briti garnison. Kuna paljud kaotasid mässus elu ja vara, alustas Briti parlament järelepärimise. Järelepärimise tulemused aitasid kaasa orjuse kaotamise seaduse koostamisele 1833. aastal.
Östen Undén

Bo Östen Undén (25. august 1886 Karlstad – 14. jaanuar 1974 Stockholm) oli Rootsi jurist, poliitik (sotsiaaldemokraat) ja diplomaat.
Östen Undén oli aastatel 1913–1937 Uppsala Ülikoolis õigusteaduse professor. 1917–1920 ja 1932–1936 oli ta Rootsi valitsuses portfellita minister. 1920. aastal oli ta justiitsminister. Esimest korda oli ta Rootsi välisminister 18. oktoobrist 1924 kuni 7. juunini 1926.
Aastatel 1921–1926, 1928, 1930–1931, 1933–1935 ja 1937–1939 kuulus Östen Undén Rootsi delegatsiooni Rahvasteliidus. 1946–1961 oli ta Rootsi esindaja Ühinenud Rahvaste Organisatsioonis.
Teist korda oli Östen Undén Rootsi välisminister 31. juulist 1945 kuni 19. septembrini 1962.
Lühikest aega oli ta Rootsi peaministri kohusetäitja 1946. aasta 6. oktoobrist kuni 11. oktoobrini.
Lambsdorff

Lambsdorff (täisnimega von der Wenge gen. Lambsdorff) oli Vestfaali ja baltisaksa aadlisuguvõsa. 
Suguvõsast on teateid alates 1239.
Suguvõsa Vestfaali liin (said vabahärradeks; die Freiherren von der Wenge) jäi katoliiklikuks. Suguvõsa teine liin (said krahvideks; die von der Wenge genannt Lambsdorff) rändas 15. sajandi algul Baltikumi ja hakkas luterlikuks.
1800. aastal kanti suguvõsa Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse nr. 301 all.
Ginkūnai

Ginkūnai on küla Leedus Šiauliai rajoonis, Ginkūnai valla halduskeskus. Küla asub Šiauliai kirdepiiril, küla lääneservas asuv Ginkūnai järv jääb Šiauliai territooriumile. Ginkūnais on kool, postkontor ja raamatukogu. Seal tegutsevad kaks põllumajandusühistut.
Ajalugu.
Piirkond kuulus algselt Bojar Monkunile, aga aastast 1673 – Ginkąnastele. Selle suguvõsa järgi on asula ka nime saanud. Küla on esimest korda mainitud aastal 1690.
Aastal 1792 andis Katariina II varem Kristian Broderichile ja Johan Vendelisele kuulunud maad ja küla Platon Zubovile. XIX sajandi alguses rajas see külla Ginkūnai mõisa, mis kujunes tema ümbruskonna valduste administratiivseks keskuseks.
XX sajandi alguses rajati külla kalmistu, millest aastal 1966 kujunes Šiauliai kalmistu. Nõukogude ajal kujunes asula kohaliku aiandusliku suunitlusega sovhoosi keskasulaks.
Rönne

Rönne on Saksamaa aadlisuguvõsa, kelle esindajad tegutsesid ka Baltikumis. 
Suguvõsa esindajad läksid 15. sajandi teisel poolel Saksamaalt Liivimaale ja Kuramaale. Siiski, juba 1340 mainitakse Tartu toomhärrat Johann Renne't.
1693 kanti suguvõsa (täpsemalt Rönne von Tammenhof) Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Römer (aadlisuguvõsa)

Römer oli Meißeni markkrahvkonnast pärit aadlisuguvõsa, mille üks liin oli ka Kuramaal. 
Römerite suguvõsa Kuramaa liin algab 1561, mil mainitakse Riias tegutsevat Symon Romer'it.
1841 kanti suguvõsa Kuramaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Allen Woodring

Allen Woodring (15. veebruar 1898 Hellertown, Pennsylvania – 15. november 1982 Clearwater, Florida) oli USA jooksja.
Woodring tuli 1920. aasta suveolümpiamängudel Antwerpenis olümpiavõitjaks 200 meetri jooksus.
Bengt Ahlfors

Bengt Gunnar Richard Ahlfors (sündinud 28. detsembril 1937 Helsingis) on soomerootslasest Soome kirjanik, lavastaja ja stsenarist.
Ta lõpetas 1957. aastal keskkooli ning 1967. aastal sai filosoofiakandidaadiks Helsingi Ülikoolis.
Ta oli aastatel 1963–1966 vabakutseline lavastaja ja 1966–1967 Svenska Teaternis lavastajana. Aastatel 1967–1970 töötas ta Lilla Teaterni juhina. Aastatel 1975–1978 oli ta Svenska Teaterni kunstiline juht.
Alina Tałaj

Alina Hienadzieŭna Tałaj (valgevene keeles Аліна Генадзеўна Талай; sündinud 14. mail 1989 Oršas) on Valgevene tõkkejooksja. Tema põhialaks on 100 meetri tõkkejooks.
Tema isiklik rekord 100 meetri tõkkejooksus on 12,63, mis on joostud 5. juunil 2016 Regensburgis.
Sergio Leone

Sergio Leone (3. jaanuar 1929 Rooma – 30. aprill 1989 Rooma) oli Itaalia filmilavastaja, produtsent ja stsenarist. Teda peetakse spagetivesterni žanri loojaks ja populariseerijaks.
Ta oli Itaalia filmitööstuse pioneeri Roberto Roberti (õieti Vincenzo Leone; 1879–1959) ja tummfilminäitleja Edvige Valcarenghi (1886–1969) poeg. Kuigi isa soovis, et poeg õpiks ülikoolis õigusteadust, oli Leone huvitatud hoopis filmitegemisest. Ta töötas alustuseks mitu aastat mitme Itaalia ja Itaalias tegutseva Ameerika lavastaja assistendina.
Leone oli ka mitme filmi kaasstsenarist. Tema esimene lavastatud film on "Pompei viimased päevad" ("Gli ultimi giorni di Pompei"; 1959). Algselt pidi filmi lavastama Mario Bonnard, kuid pärast Bonnardi haigestumist võttis Leone filmi lavastamise üle. 1960. aastatel sai Leone tuntuks vägivaldsete spagetivesternide filmitriloogiaga: "Peotäis dollareid" ("Per un pugno di dollari"; 1964), "Mõne dollari pärast" ("Per qualche dollaro in più"; 1965) ning "Hea, paha ja inetu" ("Il buono, il brutto, il cattivo"; 1966). Need, hiljem "dollaritriloogiaks" nimetatud filmid pälvisid tohutu publikuhuvi kogu maailmas. "Dollaritriloogia" filmid tõid tuntuse samuti peaosatäitjale Clint Eastwoodile ja heliloojale Ennio Morriconele.
Leone viimaseks lavastajatööks jäi Ameerika juudi allilmategelastest rääkiv film, peaaegu neljatunnine krimidraama "Ükskord Ameerikas" ("Once Upon a Time in America", 1984), mille peaosas mängib Robert de Niro. USA-s kärbiti filmist üle kolmandiku, mistõttu jäi publikule filmi sisu segaseks ja film kukkus Ameerikas läbi. Euroopas saatis filmi aga suur edu.
Pärast filmi "Ükskord Ameerikas" hakkas Leone plaanima filmi Leningradi blokaadist. Tal õnnestus saada selleks isegi Nõukogude Liidu toetus. See film ei saanud teoks, kuna Leone suri 1989. aasta aprillis.
Kuigi Leone tegi vaid kaheksa mängufilmi, on tal olnud märkimisväärne mõju hilisematele filmilavastajatele, kelle seas on näiteks Sam Peckinpah, John Woo, Quentin Tarantino ja samuti Eastwood, kes pühendas enda 1992. aastal lavastatud filmi "Armutu" ("Unforgiven"; 1992) Leonele.
AFI's 100 Years...100 Movies

AFI's 100 Years...100 Movies on 1998. aastal avaldatud koondedetabel Ameerika Ühendriikide kõigi aegade sajast parimast filmist. Nimekirja avaldas Ameerika Filmiinstituut. Kümme aastat pärast edetabeli avaldamist koostati 2008. aastal uus edetabel.
Klot

Klot, ka Klot-Trautvetter ja Klot-Heydenfeldt, on aadlisuguvõsa. Suguvõsa esindajaid on elanud Saksamaal, Rootsis, Preisimaal, Venemaal, Baltikumis.
Ajalugu.
Päritolu ja varasem ajalugu.
Klotide päritolu on jäänud ebaselgeks. Arvatavasti olid nad pärit Alam-Saksamaalt, sest nende nimi, mis tähendab kuuli − seda on kujutatud ka nende vapil −, on alamsaksa algupäraga. Saksamaal oli hulgaliselt Kloti-nimelisi suguvõsasid. Vestfaalist on teada nimekas Klot von Nantelni ministeriaalisuguvõsa, samuti Klot von Kobbenrode aadliperekond. Pommeris valdusi evinud veel ühel Klotide suguvõsa vapil oli kujutatud kolme kuuli. Nende suguvõsade seost baltisaksa Klotidega ei ole võimalik tõendada. Samuti ei olnud viimased suguluses Tallinna sündiku Jost Clodtiga, kelle järeltulijad aadeldati nime Clodt von Jürgensburg all.
Liivimaal on suguvõsa kohta esimesi teateid aastast 1501, mil Claus Klot (Kloth) (suri pärast 1541) esineb Cesvaines tunnistajana. 1504. aastal päris ta oma äialt Arndt Felixilt lääni Sarkaņis. (saksa keeles "Heydenfeld") Sellest sai mitmeks sajandiks Klotide tuumikvaldus. Mõisa saksakeelset nime "Heydenfeld" on kasutatud Klotide liitnimena, eristamaks neid teistest Kloti suguvõsadest. Claus Kloth sai 1529. aastal Püha Rooma keisrilt Karl V vapikirja. Tema pojapojad Tönnis (Anton) Klot ja Engelbrecht Klot rajasid suguvõsa kaks pealiini: esimene neist jätkas Liivimaa haru, tema nooremast vennast sai Poola liini esiisa. Liivimaa liin jagunes XVII sajandil kaheks: vanema liini rajaja oli major Otto Wilhelm von Klot (hukati 1702), noorem liin põlvnes kapten Wilhelm Johann von Klotist (suri u 1742).
Klotid rüütelkonna matriklis.
Suguvõsa on kantud Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Kristin Gierisch

Kristin Gierisch (sündinud 20. augustil 1990 Zwickaus) on Saksamaa kolmikhüppaja.
2017. aastal tuli ta kolmikhüppes Euroopa sisemeistriks, võites sisemeistrivõistlustel Belgradis kuldmedali tulemusega 14.37.
2018. aasta Euroopa meistrivõistlustel Berliinis võitis ta hõbemedali isikliku rekordiga 14.45.
Tema isiklik rekord sisetingimustes on 14.46, mis on hüpatud 8. märtsil 2015 Prahas.
Lõo oja

Lõo oja (ka Lõo-Luiga oja) on oja Sakala kõrgustiku idaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas, Ärmä jõe vasakpoolne lisajõgi.
Oja pikkus on 6,9 km, valgla pindala 8,7 km², langus 45,5 m ja lang 6,6 m/km. Oja saab alguse Holstre külas 93,5 m kõrgusel ning suubub Luiga ja Mõnnaste küla piiril 48 m kõrgusel vasakult poolt Ärmä jõkke 18 km kaugusel selle suudmest. Oja kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda.
California linnade loend

Siin on USA California osariigi linnade loend. Californias on 2011. aasta seisuga 482 linna. 
California osariigi seadused ei tee vahet "city"- ja "town"-staatusega linnade vahel ning omavalitsused võivad seetõttu linna ametlikus nimes kasutada emb-kumba terminit.
Kolmes maakonnas ei ole ühtegi linna. Nendeks on Alpine'i, Mariposa ja Trinity maakond. 2010. aasta rahvaloenduse kohaselt elab California 37,2 miljonist inimesest linnades tervelt 30,9 miljonit inimest ehk 82,97%.
Esimesena sai 27. veebruaril 1850 linnaõigused Sacramento. Kokku on kaheksa linna, mis said linnaõigused enne seda, kui Californiast sai osariik. Värskeim linn on Jurupa Valley, mis sai linnaõigused 1. juulil 2011. Elanike arvult ja pindalalt on suurim linn Los Angeles elanike arvuga 3,8 miljonit ja pindalaga 1213,8 km². Elanike arvult on väikseim linn Vernon, kus elas 2010. aasta rahvaloenduse järgi 112 inimest. Pindalalt on väikseim linn Amador City, mille pindala on 0,8 km².
Freya Stark

Dame Freya Madeline Stark, ka "Mrs Perowne, Briti Impeeriumi Ordu "dame commander" (DBE)" (31. jaanuar 1893 – 9. mai 1993) oli briti-itaalia maadeuurija ja reisikirjanik. Ta kirjutas veerandsada raamatut enda reisidest Lähis-Idas ja Afganistanis ning mitu autobiograafilist teost, ka esseesid. Ta oli üks esimesi mittearaablasi, kes reisis Araabia kõrbe lõunaosas.
Noorpõlv ja õpingud.
Freya Stark sündis 1893. aastal Pariisis itaallannast ema ja inglasest isa peres. Ta veetis suurema osa lapsepõlvest Põhja-Itaalias, kuna tema emapoolsel vanaemal oli Genoas kodu.
Üheksandaks sünnipäevaks kingiti Freyale raamat "Tuhat ja üks ööd", mis tekitas temas suurt huvi oriendi vastu. Noorena oli ta tihti tõbine, mistõttu veetis ta palju aega toas lugedes. Talle meeldis lugeda Dumas' teoseid ning ta õppis lisaks prantsuse keelele ka ladina keelt. Hiljem õppis ta araabia ja pärsia keelt. Stark õppis Londonis Orientaal- ja aafrikaõpingute koolis (SOAS) ajaloo erialal. 
Reisid ja kirjutised.
Esimese maailmasõja ajal töötas Freya Stark Itaalia põhjaosas vabatahtlikult õena. 1927. aasta novembris astus ta Beiruti poole sõitva laeva pardale ning tema seiklused oriendis võisid alata.
Naisvalitsusjuhtide loend

Siin on välja toodud loend naistest, kes on olnud riigi valitsusjuhid. Loendi naistest, kes on olnud presidentaalsetes süsteemides juhid, võib leida naisriigipeade loendist.
Qandeel Baloch

Fouzia Azeem (1. märts 1990 – 15. juuli 2016), tuntud kui Qandeel Baloch (urdu keeles قندیل بلوچ), oli Pakistanist pärit modell, näitleja, naisõiguslane ja sotsiaalmeedia kuulsus. Baloch sai kuulsaks tänu vlogidele, mis rääkisid tema igapäevarutiinist ning vastuolulistest teemadest.
Qandeel Balochi vend Waseem tappis oma õe "perekonna au" häbistamise eest.
Lapsepõlv.
Baloch sündis Dera Ghazi Khanis Punjabi provintsis 1. märtsil 1990. Tal oli kuus õde ja kuus venda. 
Karjäär.
Baloch sai kuulsaks tänu tema suhtlusmeedia postitustele. Ta laadis üles pilte, videoid ning avaldas ulatuslikult kommentaare. Tema postitusi peeti Pakistani konservatiivse üh1iskonna kontekstis hulljulgeks.
Rahvusvahelised uudistesaidid võrdlesid teda Kim Kardashianiga, kuid kohalikud kommentaatorid pidasid teda tähelepanuväärsemaks, sest Baloch “ei hoolinud sotsiaalsetest normidest” ning elas elu enda reeglite järgi. 
Kuulsuse kasvades hakkas Baloch kasutama sotsiaalmeediat platvormina, kus rääkida naiste positsioonist Pakistani ühiskonnas. Nädal enne surma avaldas ta muusikavideo “Ban”, milles ta käsitleb tögavalt naistele ühiskonna poolt seatud piire. Baloch pidas Sunny Leone'i, Rakhi Sawanti ja Poonam Pandeyt enda inspiratsiooniks.
Eraelu.
Baloch abiellus 2008. aastal 17-aastaselt Ashiq Hussainiga ning paaril oli poeg. Baloch jättis mehe maha aasta hiljem, öeldes, et Ashiq oli vägivaldne.
Surm.
15. juulil 2016 anti Balochile unerohtu ning seejärel kägistas ta vend Waseem noore naise, kui ta magas. See toimus nende vanematekodus Multanis ning Balochi isa Azeem teatas juhtunust politseile. Lahkamise järel teatati, et Baloch tapeti ööl 15. ja 16. juuli vahel. Selleks ajaks, kui ta keha leiti, oli ta juba 15–36 tundi surnud olnud. 
Balochi vend Waseem vahistati 16. juulil. Ta tunnistas, et sooritas mõrva üksinda ning põhjenduseks tõi ta Qandeeli teod, mis häbistasid tema meelest tervet perekonda. Järgnenud kohtukaasuses nimetati ka riik hagejana, et ohvri perekonnal ei oleks võimalik mõrva toimepanijale armu anda.
Ēvele vald

Ēvele vald (läti keeles "Ēveles pagasts") on vald Lätis Valmiera piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Rencēni, Jērcēni ja Naukšēni vallaga ning Valka piirkonna Härgmäe ja Kārķi vallaga.
Valla pindala on 92 km². 2016. aasta seisuga elas seal 506 inimest. Aastal 2011 elas vallas 464 lätlast, 20 venelast, 4 valgevenelast, 11 ukrainlast, 3 poolakat ja 5 leedulast. Valla keskus on Ēvele küla. Vallavanem on Sarmīte Rodziņa.
Ajalugu.
Valla varaseimad asukad on eestlased, ent 13. sajandil hakati sinna asustama Beverini linnuse ümbruskonna lätlasi. Aastal 1892 liideti Ēvele ja Ķempēni mõisavallad ühiseks Ēvele vallaks. Aastal 1935 oli valla pindala 89,9 km². 1945. aastal jagati vald Ēvele ja Daksti külanõukoguks, aastal 1949 likvideeriti vald ametlikult. Aastal 1954 liideti Ēvele külanõukoguga likvideeritav Daksti külanõukogu, aastal 1977 aga külanõukogu likvideeriti. Aastal 1990 muudeti Jērcēni külanõukogu taas vallaks ja aastal 1992 eraldus sellest Ēvele vald. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Burtnieki piirkonda.
Kultuurimälestistest on regionaalse kaitse all Ēvele kirik, selle orel ja Ēvele mõisa ait ning park.
Loodus.
Vald jääb Tālava madalikule, asudes selle idaosas. Valla kõrgeim koht on Rukši mägi (86,5 m). Valla suuremad jõed on valla põhjapiiril voolav Säde jõgi ja selle lisajõed Ošupīte ning Šūnupe. Looduskaitse all on Spriņģi pärnad, Kalējiņi tamm, Ķemere kooli tamm, Spriņģi künnapuu, Bračkase mänd, Veitase paju, Glāznieki mänd, Risttee kuusk, Sucēni pärn, Mācītājmuiža pärn, Mācītājmuiža tamm, Sucēni tamm, Vabadusetamm, Zīversi kraavi paju, Staiši tamm, Vīciepsi tamm ja Mācītājmuiža pärn. Ēveles ja selle ümbruskonnas kasvab arvukalt nimetuid põlispuid. Valla idaosa jääb osalt Seda soo hoiualale. Suur osa vallast asub Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealal.
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 868 lätlast, 29 venelast, 12 valgevenelast, 1 ukrainlane ja 6 poolakat.
Valla külad:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Rencēni vald

Rencēni vald (läti keeles "Rencēnu pagasts") on vald Lätis Valmiera piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Burtnieki, Valmiera, Ēvele, Jeri ja Naukšēni vallaga.
Valla pindala on 159 km². 2016. aasta seisuga elas seal 1526 inimest. Valla keskus on Rencēni küla. Vallamaja asub aadressil Valmieras iela 13, vallavanem on Inese Sippo.
Ajalugu.
Rencēni vald moodustati aastal 1819 Rencēni mõisa Dukuri karjamõisa juurde. Valla aladel olnud Labrenči, Sauļi, Lizdēni, Rencēni, Baloži, Ķiori ja Luteri mõisa aladele tekkinud valdu hakati 19. sajandi lõpus liitma. Aastal 1896 liideti Rencēni vallaga Baloži vald, aastal 1899 aga Lizdēni vald. Aastal 1935 oli valla pindala 137,6 km².
1945. aastal jagati vald Rencēni, Lizdēni ja Saulīši külanõukoguks, aastal 1949 likvideeriti vald ametlikult. Aastal 1950 liideti Rencēni külanõukoguga likvideeritav Saulieši külanõukogu, aastal 1954 aga Lizdēni külanõukogu. Aastal 1963 liideti külanõukoguga osa Valmiera külanõukogust, aastal 1981 aga osa Jērcēni külanõukogust. Aastal 1990 muudeti külanõukogu taas vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Burtnieki piirkonda.
Loodus.
Vald jääb Tālava madalikule, asudes selle idaosas. Valla kõrgeim koht asub selle idaosas (91,2 m). Valla suuremad jõed on valla põhjapiiril voolav Säde jõgi ja selle lisajõgi Baložupe. Valda jääb ka 5,4 hektari suurune Timba järv, samuti asub Ošupīte jõekesel Rencēnmuižas üks veskijärv. Seda jõe ääres asub 215 hektari suurune märgala Seda luht, samuti on seal ka mitmed sood: Mareņi-Kārēni soo (260 ha), Tautupurvs (142 ha) ja Vildēni-Brožēni soo (120 ha). Vald asub suuremalt jaolt Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealal.
Looduskaitse all on Rencēni pärn, Tilikase tamm, Uus mõisa tamm, Rencēnmuiža allee saar, Rencēnmuiža Zvārte tamm, Rencēnmuiža tammeallee, Rencēnmuiža Zvārte mänd, Rencēnmuiža vaher, Cālīši jalakas, Vecdambīši mänd, Rencēni kalmistu elupuud, Lizdēni lehiseallee, Lizdēni allee lehis, Vaģi tamm, Eži tamm, Brožēni tamm, Vecilmēni tamm, Jēkuļi tammed ja Lizdēni pärn.
Mälestised.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Sīleņi talutare ja kunstnik Emīls Melderise sünnikodu.
Regionaalse kaitse all on Rencēni mõisa valge ait, mõisavalitseja maja, viinaköök, uus häärber, vana härrastemaja ja pargikompleks, lisaks veel Zelti keskaegne kalmistu, Dravnieki keskaegne kalmistu, Lapaiņi ohvrikivi, Skābumi, Duņķi, Ārgaļi ja Gaidi muinaskalmed ning Deļi keskaegne kalmistu koos sealse kahe ristikiviga.
Kohaliku kaitse all on Vecdambīši muinaskalmed. Vaatamisväärsusteks on veel Rencēni hobupostijaama hoone ja Sauļi ning Lizdēni mõisasüda.
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 1337 lätlast, 56 venelast, 25 valgevenelast, 12 ukrainlast, 12 poolakat ja 10 leedulast.
Valla külad:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Jiří Lanský

Jiří Lanský (17. september 1933 Praha – 14. veebruar 2017) oli Tšehhoslovakkia kõrgushüppaja.
Kergejõustiku Euroopa meistrivõistlustel võitis ta kõrgushüppes kahel korral hõbemedali.
1960. aasta suveolümpiamängudel Roomas võitis ta 7. koha tulemusega 2.03.
Lohejooksja

"Lohejooksja" (inglise keeles "The Kite Runner") on Afganistani-Ameerika kirjaniku Khaled Hosseini esikromaan, mis ilmus 2003. aastal kirjastuses Riverhead Books. Raamat on osutunud rahvusvaheliselt menukaks, seda on tõlgitud enam kui 45 keelde ja müüdud üle 10 miljoni eksemplari. 2007. aastal valmis "Lohejooksja" põhjal lavastaja Marc Forsteri samanimeline film, selle alusel on tehtud ka koomiks ja mitu teatrilavastust.
Raamat kõneleb noorest poisist Amirist, kes elab Afganistani pealinna Kabuli Wazir Akbar Khani linnajaos ning kelle parim sõber on Hassan. Loo taustaks on dramaatilised ajaloolised sündmused: Afganistani kuninga kukutamine, Nõukogude sissetung, põgenike väljaränd Pakistani ja Talibani võimuletulek.
Eesti keeles ilmus "Lohejooksja" 2012. aastal kirjastuses Hea Lugu Helje Heinoja tõlkes.
Sasi-vesikaak

Sasi-vesikaak ("Bacopa monnieri") on taimeliik teeleheliste sugukonnast. Taime kasutatakse India traditsioonilises meditsiinis ajurveedas.
Ta on pärismaine Austraalias ja Indias. 
Ravimtaimena.
Indias kasutatakse sasi-vesikaagi lehtedest valmistatud preparaate (sanskritis "Brahmi") kognitiivsete võimete, mälu ja õppimise parandamiseks, valuvaigistina, epilepsia korral. Teda kasutatakse ajurveedas astma, bronhiidi, düspepsia, kuseteede haiguste jmt haiguslike seisundite korral, ka ärevuse, ängi ja depressiooni korral. 
Arvatakse (kliinilist tõendusmaterjali napib), et sasi-vesikaak võib soovimatut mõju avaldada ka lapseea aktiivsus- ja tähelepanuhäire korral.
Taimeekstraktide toimeid on uuritud närilistel ja rakukultuurides alljärgnevalt: antikonvulsant, antidepressant, valu vaigistav, põletiku-, mikroobide- ja haavanditevastane / "Helicobacter pylori" ja kasvajavastane, anksiolüütiline, hepatoprotektiivne, immunostimuleeriv jm.
Hiirtel on ravi esile kutsunud ajutise spermatogeneesi ja viljakuse supressiooni, alandas spermatosoidide liikuvust, elujõulisust, morfoloogiat ja arvukust.
Sasi-vesikaaki ja sellest valmistatud preparaate tuleks inimestel kasutada ettevaatlikult, kui neil esineb ülitundlikkus taimes sisalduvate ühendite vastu. Sasi-vesikaak võib negatiivselt mõjuda tsütokroom P450 ensüümidele, tõsta kilpnäärmehormoonide taset.
Sverdlovsk (täpsustus)

Sverdlovski nime on kandnud mitu asulat:
Kenotron

Kenotron kreeka k sõnadest "kenos" 'tühi' + [elek]tron) on kahe elektroodiga elektronlamp (elektrovaakumdiood) vahelduvvoolu alaldamiseks. Õhutühjas klaaskestas on elektronide allikaks kütteniidi abil kuumutatav katood ja vaakumi läbivate elektronide vastuvõtjaks tavaliselt torukujuline metallanood. Elektrivool (elektronide voog) läbib kenotroni vahelduvpinge sel poolperioodil, mille kestel anood on katoodi suhtes positiivselt pingestatud.
Kenotron on olnud laialdaselt kasutusel elektronlampidel põhinevate elektroonikaaparaatite (raadiod, telerid, side- ja meditsiiniseadmed) toiteallikates vooluvõrgu vahelduvvoolu muutmiseks alalisvooluks ehk vahelduvvoolu alaldamiseks. Pooljuhtseadistele ülemineku järel jäid kenotronid kasutusele kõrge (kuni mitmesaja-kilovoldise) vahelduvpinge alaldites.
Kenotroni kütteniidi ja katoodi väljaviigud on välja toodud soklisse, anood aga eraldi ülalt. Elektronlampidega aparaatide täisperioodaladite jaoks toodeti ka kahe anoodiga kenotrone. Neil olid anoodide ühendused eraldi välja toodud ja kütte ning katoodide väljaviigud olid ühised.
Palm Desert

Palm Desert on linn USA-s California osariigis Riverside'i maakonnas. See asub Coachella orus Palm Springsist umbes 23 km kaugusel idas ja Los Angelesest umbes 196 km kaugusel idas.
Elanike arv on 2020. aasta seisuga 51 163. 2010. aasta rahvaloenduse kohaselt oli elanikke 48 445.
Alates 1980. aastatest, mil linnas elas 11 801 inimest, on elanike arv enam kui neljakordistunud. Talviti saabub Palm Deserti külmematest piirkondadest USA põhja- ja idaosast või ka Kanadast pensionäre ja ettevõtjaid. Tänu neile niinimetatud "lumelindudele" (inglk. "snowbirds") suureneb igal talvel elanike arv ligikaudu paarikümne tuhande võrra. Viimastel aastatel on aasta läbi Palm Deserti inimesi California suurlinnadest ja rannikuäärsetest linnadest meelitanud kvaliteetsete elamispindade madalad hinnad.
Asend.
Palm Desert asub Kagu-Californias paikneva Riverside'i maakonna keskosas. See piirneb loodes Thousand Palmsiga, läänes Rancho Mirage'iga, kagus Indian Wellsiga ning idas La Quinta ja Bermuda Dunesiga, lõuna ja põhja jääb kohaliku omavalitsuseta piirkond.
Linna põhjapiiri tähistab kiirtee Interstate 10. Lisaks lõppeb Palm Desertis Orange'i maakonnas alguse saav maantee California State Route 74. See ristub Palm Desertis maanteega California State Route 111.
Palm Desert paikneb Coachella orus, mille üks osa jääb Colorado kõrbe ja teine, suurem osa Sonora kõrbe alale. Linna pindala on 69,97 km².
Kiirteest Interstate 10 põhjas paikneb Sun City Palm Desert. See ei kuulu halduslikult Palm Desertile, vaid tegu on kohaliku omavalitsuseta tarastatud kogukonnaga. Aastatel 1991–1996 kandis see nime Sun City Palm Springs.
Kliima.
Palm Deserti kliimat mõjutab ümbritsev pinnamood. Tänu selle asukohale kõrgete mäeahelike vahel ja lõunasse avanevas orus, on linna kliima aasta läbi soe. Talvi peetakse Coachella orus isegi USA lääneosa soojemateks. Valitseb ariidne kliima. Aasta keskmine õhutemperatuur on 24,3 °C. Suvel tõuseb õhutemperatuur sageli üle 40 °C ja öösiti langeb see harva alla 25 °C. Talvel on keskmine õhutemperatuur päevasel ajal 20–25 °C, miinuskraade esineb harva.
Aastas langeb umbes 87 mm sademeid. Kõige enam sajab talvekuudel (keskmiselt 15 mm kuus). Aprillist augustini ei saja peaaegu üldse.
Ajalugu.
Algselt oli praegune Palm Deserti ala tuntud nime all "Old MacDonald Ranch". 1920. aastatel, mil Coachella orus hakati kasvatama datlipalme, nimetati see ümber "Palm Village"iks. Enne 1950. aastaid elasid selles piirkonnas peamiselt kahuilja indiaanlased, kes tegelesid põlluharimisega.
Teise maailmasõja ajal paiknes Palm Village'is USA maaväe treeninglaager. Pärast seda hakati sinna ehitama ka elamurajoone. Mõni aeg hiljem nimetati Palm Village ümber Palm Desertiks. 26. novembril 1973 sai Palm Desert linnaõigused.
Kultuur.
Palm Desertis on alguse saanud mitu ansamblit, mis pandid 1990. aastate alguses aluse rokkmuusika alamžanrile "desert rock". Nendeks olid teiste seas Queens of the Stone Age, Kyuss ja Eagles of Death Metal. "Desert rock"i kõrval arenes välja teinegi žanr, "stoner rock".
Golfirajad.
Palm Desertis asub üle 30 golfiraja. Esimene golfirada rajati 1952. aastal.
Termopaber

Termopaber on paber, mis on kaetud sellise ainega, mis kuumutamisel tumeneb. 
Termopaberit kasutatakse printimiseks termoprinteriga (näiteks faksiaparaatides, kassaaparaatides ja kaardimakseterminalides). Enamasti on tulemuseks must värvus, kuid võimalik on katta paber ka nii, et tulemuseks on mõni muu värvus. 
1990. aastatel töötati välja termopaber, millel on võimalik korraga esile kutsuda mitut värvust.
Lao She

Lao She (hiina keeles 老舍, "pinyin"'is "Lǎo Shě"; sünninimi Shu Qingchun 舒慶春, "pinyin"'is "Shū Qìngchūn"; 3. veebruar 1899 Peking – 24. august 1966 Peking) oli Hiina kirjanik.
Lao She oli pärit mandžu perekonnast. Tema isa oli sõdur, kes hukkus Bokserite ülestõusu ajal 1901. aastal. 1918. aastal lõpetas Lao She Pekingi Pedagoogilise Ülikooli. 1918–1924 töötas ta õpetajana Pekingis ja Tianjinis. Aastatel 1924–1929 töötas ta hiina keele lektorina Suurbritannias Londoni Ülikoolis. 1929–1930 töötas ta õpetajana Singapuris. 1930. aastal pöördus ta Hiinasse tagasi ja töötas kuni 1937. aastani mitmes ülikoolis õppejõuna. 1938–1945 oli Lao She Ülehiinalise Kirjandus- ja Kunstitöötajate Vastupanuassotsiatsiooni üks juhte. Aastatel 1946–1949 viibis ta Ameerika Ühendriikides. 
1949. aasta oktoobris pöördus Lao She Hiinasse tagasi. 1950. aastatel oli ta üks tuntumaid Hiina kirjanikke.
Lao She hukkus Kultuurirevolutsiooni käigus.
Hiina Kommunistlik Partei rehabiliteeris Lao She postuumselt 1978. aastal.
Eesti keeles on 1972. aastal ilmunud Lao She romaan "Kassilinna saatus" ja 1999. aastal näidend "Teemaja".
La Quinta

La Quinta on kuurortlinn USA-s California osariigis Riverside'i maakonnas. See paikneb Indian Wellsi ja Indio linna vahel Coachella orus.
Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse kohaselt 37 558. Rahvastikukasv protsentuaalselt (umbes 350%) oli La Quintas aastatel 1990−2010 tunduvalt suurem kui enamikus teistes California linnades.
Seltskonnaajakiri Robb Report on nimetanud La Quintat USA üheks juhtivaks golfikeskuseks. Golfimänguvõimalusi pakub teiste seas 1926. aastal asutatud puhkekeskus La Quinta Resort &amp; Club, kus Frank Capra kirjutas stsenaariumi oma 1937. aasta filmile "Kadunud silmapiir" ("Lost Horizon").
Turism on linnas elav, eriti talvekuudel, mil külmematest piirkondadest USA põhja- ja idaosast tulevad pensionärid ja ettevõtjad soojematesse piirkondadesse talvituma.
Geograafia.
La Quinta asub Riverside'i maakonna keskosas. See piirneb loodes Indian Wellsi ja Palm Deserti linnaga, põhjas Bermuda Dunesi asulaga ning kirdes Indio linnaga. Linnast lõunasse jääb kohaliku omavalitsuseta piirkond. La Quinta põhjaosa läbi maantee California State Route 111.
La Quinta ja selle ümbrus on tuntud Santa Rosa mägede poolest, mis kõrguvad La Quintast läänes ja lõunas.
Kogu Coachella oru piirkond asub väga lähedal San Andrease murrangule.
Kliima.
La Quinta kliimat mõjutab ümbritsev pinnamood. Tänu selle asukohale kõrgete mäeahelike vahel ja lõunasse avanevas orus, on linna kliima aasta läbi soe. Talvi peetakse Coachella orus isegi USA lääneosa kõige soojemateks. Valitseb soojade talvede ja kuumade suvedega ariidne kliima. Suvel tõuseb õhutemperatuur sageli üle 40 °C, harva isegi üle 50 °C. Ka öösiti ei lange suvel õhutemperatuur tavaliselt alla 25 °C. Talvekuudel on õhutemperatuur päeval tavaliselt 20–22 °C. Miinuskraade esineb harva. Aasta keskmine sademete hulk võib jääda alla 100 mm. 
Ajalugu.
19. sajandi lõpul ja 20. sajandi alguses kasutati Coachella orgu peamiselt põllumajandusalana. Maamõõtjad kuulutasid aga liivaluiteid elamiskõlbmatuks, elamumaaks sai toona kasutada ainult Marshall Cove'i kivist pinnast.
1926. aastal rajas Walter Morgan Marshall Cove'i põhjaossa La Quinta Resorti eraldatud peidupaigaks läheduses paikneva Hollywoodi kuulsuste ja seltskonnategelaste jaoks. Villas paiknes Coachella oru esimene golfiväljak. 1930. aastatel ehitati läbi oru maantee California State Route 111.
Seoses ümbritsevate kõrbelinnade kasvuga arenes La Quinta alates 1980. aastatest samuti märgatavalt. 1. mail 1982 sai La Quinta linnaõigused. Kui 1980. aastal elas linnas veel 3328 inimest, siis 1990. aastal juba üle 11 000.
Filmirežissöör

Filmirežissöör ehk filmilavastaja on filmi tegemise loominguline, kunstiline juht.
Filmirežissöör kujundab filmistsenaariumi põhjal näitlejate ja võttemeeskonna töö. Filmirežissööril on tähtis roll ka näitlejate valimisel.
Filmi eri elementide või etappide jaoks võidakse kasutada kitsama eriala spetsialiste, näiteks helirežissöör, montaažirežissöör.
Režissöör võib filmi tegemisel täita ka muid rolle, näiteks olla ka stsenarist, operaator, monteerija, näitleja või helilooja.
Filmirežissöörid võivad töötada üsna erineva tööstiiliga: ühed annavad ette vaid üldise tegevuskirjelduse ja lasevad näitlejatel teksti improviseerida, teised kontrollivad võttemeeskonna ja näitlejate tegevuse iga detaili.
Verona (laul)

"Verona" on laul, mis esindas Eestit Kiievis 2017. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel, kuna võitis konkursi Eesti Laul 2017. Loo autor on Sven Lõhmus, esitajad Laura Põldvere ja Koit Toome, taustalauljad Kaire Vilgats, Dagmar Oja ja Rolf Roosalu. Laul esitati inglise keeles.
"Verona" kogus Eesti Laulu superfinaalis 55% häältest.
Laul ei jõudnud Eurovisiooni lauluvõistlusel poolfinaalist edasi.
Singel.
"Track listing".
"Veronast" valmis ka ametlik muusikavideo.
Kaverid ja paroodiad.
TV3 saate "Su nägu kõlab tuttavalt" 6. hooaja 5. saates parodeerisid Koidu ja Laura "Veronat" Hele Kõrve ja Valter Soosalu.
6. juulil 2018. a. andis briti plaadifirma Energise Records välja Peter Wilsoni duubelalbumi "The Passion And The Flame", millel on ka "Verona" kaver. Seekordne uusversioon oli kahe meeslaulja, Peter Wilsoni ja Sean Smithi duett ning 2018. a. augustis ilmus see ka eraldi singlina. Ka sellest kaverist on tehtud mitmeid remikse.
Müncheni lennujaam

Müncheni Franz Josef Straussi lennujaam (IATA kood MUC, ICAO kood EDDM, saksa keeles "Flughafen München "Franz Josef Strauß"") on rahvusvaheline lennujaam Müncheni lähedal. See on teenindatavate reisijate arvu järgi Saksamaa suuruselt teine lennujaam (42 miljonit inimest 2016. aastal).
Lennujaam asub Münchenist 28,5 kilomeetri kaugusel, linnaga ühendab seda kiirtee A92.
Lennujaam avati 17. mail 1992, vahetades välja vana, alates 1939. aastast tegutsenud München-Riemi lennujaama, mis hakkas juba 1960. aastatel kitsaks jääma. Ehitus algas 3. novembril 1980.
Lennujaam on saanud nime endise Baieri ministerpresidendi Franz Josef Straussi järgi, kes oli üks uue lennujaama projekti algatajaid.
Karõškiv

Karõškiv (ukraina keeles Каришків) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Bari rajoonis. Elanike arv on 1000.
Tiia Kõnnussaar

Tiia Kõnnussaar (kirjanikunimega ka Tia Navi; sündinud 12. aprillil 1965 Võrus) on eesti kirjanik, toimetaja ja publitsist. 
Kõnnussaar on lapsevanematele suunatud ajakirja Pere ja Kodu asutajaid ja oli selle esimene peatoimetaja aastail 1994–2011. 2015–2021 töötas Tartu Ülikooli eetikakeskuses kolumnist-toimetajana. 
Alates veebruarist 2023 kuni 15. maini 2025 oli ta ajakirja Universitas Tartuensis peatoimetaja. 
Tema lasteraamatuid on ilmunud ka soome, korea, rumeenia, vene, ukraina ja makedoonia keeles. Eesti Kirjanike Liidu liige.
Toimetatud raamatuid.
jpt
Artikleid.
jpt
Merimänd

Merimänd ("Pinus pinaster") on männiliste sugukonda männi perekonda kuuluv okaspuu.
Merimändide eluiga on kuni 300 aastat.
Merimänd oli 2008. aastal Soome aasta ravimtaim; tema koore ekstrakt on üks uuritumaid loodusravimeid maailmas.
Klassifikatsioon.
Merimännil on kaks alamliiki: 
Merimänni kooreekstrakt.
Merimänni kooreekstrakt on looduslik taimeekstrakt. Helsingi Ülikooli professori Raimo Hiltuneni arvates on see ainulaadselt tugev looduslik taimne antioksüdant, sisaldades 40 aktiivset ühendit. Kooreekstrakt takistab vere LDL-i ehk nn paha kolesterooli oksüdeerumist, vähendab trombide teket, kaitseb rakke vabade radikaalide eest.
USA-s on merimänniekstraktile tema südame- ja veresoonkonnahaigusi takistava mõju kohta väljastatud kaks patenti.
Antioksüdandina on meremänni ekstrakt 50 korda aktiivsem kui E-vitamiin ja 20 korda aktiivsem kui C-vitamiin. Kollageeniga liitudes tugevdab koeehitust, alandab turseid kogu kehas, muudab naha siledaks.
Meremänniekstrakt aitab leevendada ka kevadist õietolmuallergiat.
Pycnogenol on Prantsusmaa rannikul kasvavate merimändide värskest koorest vesiekstratsiooni teel valmistatud looduslik ekstrakt. Pycnogenoli kvaliteedinõuded on määratud Ameerika Ühendriikide farmakopöas.
Pycnogenoli kasutatakse vereringe häirete, õietolmuallergia, allergia, astma, tinnituse, hüpertoonia, lihasevalu, valu, osteoartriidi, diabeedi, lapseea aktiivsus- ja tähelepanuhäire, endometrioosi, menopausi sümptomite, düsmenorröa (valulik menstruatsioon), erektsioonihäirete ja retinopaatia korral. Kasutatakse ka südame ja veresoonkonna haiguste (sh insult, südamehaigus (CVD), veenilaiendid) ennetamiseks.
Pycnogenoli kasutatakse ka vananemise aeglustamiseks, naha seisukorra parandamiseks, sportliku võimekuse ja meeste viljakuse parandamiseks.
Autoimmuunhaiguste (nt polüskleroos, süsteemne erütematoosne luupus, reumatoidartriit jm) korral võib immuunsüsteemi talitlus kiireneda ja haiguse sümptomeid intensiivistada.
Immunosupressandid reageerivad Pycnogenoliga.
Vecate vald

Vecate vald (läti keeles "Vecates pagasts") on vald Lätis Valmiera piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Burtnieki, Matīši, Jeri, Skaņkalne, Sēļi ja Mazsalaca vallaga ning Limbaži piirkonna Braslava vallaga.
Valla pindala on 90 km². 2016. aasta seisuga elas seal 428 inimest. Aastal 2011 elas vallas 273 lätlast, 100 venelast, 20 valgevenelast, 31 ukrainlast, 2 poolakat ja 1 leedulane. Valla keskus on Vecate küla. Vallavanem on Maija Kozlovska.
Ajalugu.
Vecate valla aladel elasid 12. sajandi lõpus liivlased, piirkond jäi Metsapoole muinasmaakonna idapiirile. Piirkonnas asusid Vecate mõis ja Košķele mõis. Aastal 1935 oli valla pindala 42,6 km². 1945. aastal moodustati vallas Vecate külanõukogu, mis aastal 1947 likvideeriti, aga aastal 1949 likvideeriti vald ametlikult ja külanõukogu moodustati taas. Aastal 1954 liideti külanõukoguga osa Ziemeļi külanõukogust. Aastal 1990 muudeti külanõukogu taas vallaks. Aastatel 2006–2021 kuulus Vecate vald Burtnieki piirkonda.
Loodus.
Vald jääb Tālava madalikule, asudes Asti järve põhjakaldal. Selle idaosas asuvad Ķirumsi järv (53,5 ha) ja Rebele järv (1,5 ha). Valla suuremad jõed on Salatsi jõgi ja järve voolavad Ruhja jõgi ning valla lõunapiiril voolav Säde jõgi. Vallas asuvad ka Sepata soo (304 ha) ja Ķirumsi soo (157 ha).
Valla maastikku iseloomustavad ligi kümne kilomeetri pikkused voored. Piirkonna kõrgeim koht asub selle lääneosas ja ulatub 70 m üle merepinna. Maavaradest leidub vallas liiva ja sapropeeli.
Mälestised.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Kaulēnkalnsi muinasasula, Riņņukalnsi muinasasula koos selle juures asuva Upurakmensi kultusekiviga, Zvejnieki I ja II asulapaik koos nende juures asuva muinaskalmega ja Tūtere tammeaseme pühapaik. Zvejnieki muinasasulate juures on säilinud ka jäljed omaaegsetest põldudest. Regionaalse kaitse all on Dārziņi muinaskalme ja Vecate muinaskalmed. Looduskaitse all on Purmaļi tammed, Pīņi tammed, Melderīši paju, Sautēni saar, Simise pajud, Vecate pargi sanglepp, Vecate pargi tammed, Baltākrogsi pappel, Vecate pargi elupuud, Bērzi pärnad ja Spilvase tamm. Valla idaosa asub Vidusburtnieksi hoiualal, vald tervikuna asub Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealal.
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 273 lätlast, 100 venelast, 20 valgevenelast, 31 ukrainlast, 2 poolakat ja 1 leedulane.
Valla külad:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Joseph Smith

Joseph Smith noorem (23. detsember 1805 Sharon, Vermont, Ameerika Ühendriigid – 27. juuni 1844 Carthage, Illinois, Ameerika Ühendriigid) oli usujuht, kes algatas mormoonluse ehk viimse aja pühade liikumise. 
24-aastaselt avaldas ta Mormoni raamatu ja umbes kuu aega hiljem rajas ta kiriku, mida kutsutakse Viimse Aja Pühade Jeesuse Kristuse Kirikuks. Tema lühikese elu jooksul liitusid tuhanded selle kirikuga ja usuliikumine kestab tänapäevani.
Karl Alfred Jentson

Karl Alfred Jentson (19. mai 1879 Tartu – 18. märts 1965 Tallinn), pseudonüümiga Pessimist, oli eesti litograaf ja karikaturist.
Ta oli aastatel 1895–1899 Tartus E. Bertelseni trükikojas graveerija õpilane ja õppis 1904–1905 Peterburi Stieglitzi kunsttööstuskoolis. 1906. aastal oli ta Helsingis litograaf, hiljem töötas Peterburis ja Grodnos, seejärel Tallinnas ja Tartus litograafina. Mõnda aega juhatas ta Päevalehe litograafiaosakonda. Oli Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisuse litograafiaosakonna juhataja. Töötas Heinrich Laakmanni trükikoja juhatajana. 
Tema loomingu olulisim osa jääb aastatesse 1905–1906. Venemaa revolutsiooni ajal loodud karikatuurid ilmusid Vene väljaannetes Маляр, Овод, Пути, Секира ja Скорпион, Soome ajakirjas Kurikka ja Eesti ajakirjas Kaak.
John D. Barrow

John David Barrow (29. november 1952 London – 27. september 2020) oli Briti füüsik, matemaatik ja teaduskirjanik. 
John Barrow oli tunnustatud teaduse populariseerija. Ta on avaldanud üle 420 artikli ajakirjades, tema raamatuid on tõlgitud 28 keelde. Kokku on tal ilmunud 19 raamatut. Ta on pidanud loenguid paljudes kohtades, sealhulgas Downing Street 10-s, Windsori lossis, Vatikani palees ja Veneetsia filmifestivalil.
Haridus ja töökäik.
Ta lõpetas 1974. aastal Durhami Ülikooli füüsika ja matemaatika erialal bakalaureusekraadiga ning kaitses 1977. aastal Oxfordi Ülikoolis doktoritöö astrofüüsikas (juhendaja Dennis W. Sciama).
Pärast kahte aastat järeldoktorina töötamist California Ülikoolis Berkeleys asus Barrow 1981. aastal tööle Sussexi Ülikooli astronoomiakeskusse lektorina. Aastatel 1989–1999 oli ta samas professor ja 1995–1999 ühtlasi astronoomiakeskuse direktor.
Alates 1999. aastast töötas ta matemaatikaprofessorina Cambridge'i Ülikoolis. Aastatel 2003–2007 oli ta ühtlasi Greshami Kolledžis astronoomiaprofessor ja 2008–2011 geomeetriaprofessor.
Teadustöö.
Barrow' teadustöö põhivaldkond oli matemaatiline füüsika aktsendiga kosmoloogiale, gravitatsiooniteooriale, osakestefüüsikale ja nendega seotud rakendusmatemaatikale.