tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Viimsi mõis

Viimsi mõis (saksa keeles "Wiems") oli rüütlimõis Jõelähtme kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal asub Viimsi valla territooriumil. 
Viimsi mõisale kuulus ka väike Lubja ("Kalkofen" ehk "Kiltze") karjamõis.
Ajalugu.
Viimsi piirkonna kohta on esimesed teated 1471. aastast, kui Pirita kloostri valdusest. 1629. aastal kinkis Rootsi kuningas Gustav Adolf mõisa Tallinna bürgermeister (1608–1630) Johann Derenthalile (1575–1630). 1643. aastal võeti Viimsi mõis Rootsi riigile ja alates 1643. aastast oli Viimsi mõis Eestimaa kindralkuberneri lauamõis. Drenthali pärijaile anti hüvitisena vastu Perila mõis.
1758. aastal kinkis Venemaa keisrinna Jelizaveta Lagedi, Saha ja Viimsi mõisa koos Aegna saarega Tallinna kubernerile, Eestimaa kindralkubernerile, Schleswig-Holstein-Sonderburg-Becki hertsogile Peter August Friedrichile igaveseks valduseks, kuid juba 1760. aastal müüs ta Viimsi mõisa ja Pirita maanõunik krahv Karl Magnus von Stenbockile. Karl Magnus von Stenbocki surma (1798) järel päris tema pojapoeg krahv Johann Diedrich von Stenbock 1800. aastal Haabneeme, Viimsi, Lubja ja Vohnja mõisa. 1800. aastal müüs Johann Diedrich von Stenbock, Haabneeme, Viimsi ja Lubja mõisa Tallinna sõjakomissarile, kindralmajor vürst Vassili Gortšakovile. 1802. aastal ostis mõisa ooberstleitnant Karl Ernst Silfwerharnisk ja 1810. aastal omandas pandiõiguse Eestimaa tsiviilkuberner (1808–1819) Berend Johann von Uexküll, kes 1818. aastal loovutas pandiloovutuslepinguga Haabneeme, Viimsi ja Lubja mõisa pandi tõelisele kammerhärrale riigikrahv Alexander von Buxhoevedenile. Alexander von Buxhoeveden ostis mõisa omandusse 1832. aastal ja tema surma (1837) ja lese surma järel (1849) sai Lubja, Haabneeme ja Viimsi mõisate koos Aegna saarega omanikuks Alexander von Buxhoevedeni poeg, krahv Theodor von Buxhoeveden (1813–1871). Krahv Theodor von Buxhoeveden, müüs 1868. aastal Haabneeme mõisa vennale krahv Konstantin von Buxhoevedenile (1824–1874). Krahv Konstantin von Buxhoevedeni surma järel (1874), omandas Lubja, Haabneeme ja Viimsi mõisa hilisem Tallinna linnapea (1885–1894) parun Viktor Karl Jakob von Maydell.
1883. aastal müüdi Haabneeme ja Viimsi mõis koos Aegna saarega Felix Schottländerile. Emil Felix Schottländeri surma järel (1914) pärisid valdused tema lesk Carolina Schottländer ja tütar. Viimsi mõisa viimase mõisahärra Felix Schottländeri tütar Benita, oli abielus Miiduranna Rannakaitsepatarei nr 13 komandandi Pjotr Filatoviga.
12. juunil 1919 sõlmitud lepinguga eraldati mõisast endise mõisniku Felix Schottländeri lesele Carolina von Wetter-Rosenthalile (sündinud Guzkowski) Karolinenhofi-nimeline maakoht (saksa keeles "Landstelle"), kuhu kuulusid Pirita rand ja Pirita kloostri varemed. See leping jäi siiski kinnistamata ning maakoht võõrandati maaseaduse alusel koos mõisaga. Pirita ranna valitsemine anti ühingule Sanatoorium Kloostrimets. 
Mõisa peahoones asub Eesti Sõjamuuseum.
Välja tänav

Välja tänav on tänav Tartus Raadi-Kruusamäe linnaosas.
Tänav algab Põllu tänavalt, kulgeb alguses loodesse, siis kirdesse ning viimaks kagusse ning lõppeb Põllu, Kruusamäe ja Kummeli tänava ristmikul.
Tänav on umbes 420 meetrit pikk.
Pastavy

Pastavy (transkribeerituna Pastavõ) on linn Valgevenes Viciebski oblastis, Pastavy rajooni halduskeskus. Leedu keeles" Pastovys", poola keeles "Postawy". Asub Miadziełka jõe kaldal.
Vaatamisväärsusteks on 18. sajandist pärinevate hoonetega keskväljak, 19. sajandi lõpus ehitatud katoliku katedraal, Püha Nikolai kirik aastast 1894, Tiesenhausenite palee. Pastavy on Jõhvi sõpruslinn.
Ajalugu.
Pastavy on tõenäoliselt endine Polotski vürstiriigi tugipunkt "Пасаднік", mis rajati 996. aastal. 1409. aastal andis Leedu suurvürst Vytautas asulale aleviõigused. Seejärel kadus see asula ajalooareenilt, aga 1552. aastal ilmus kaartidele Pastavy alev.
18. sajandi teisel poolel sattus Pastavy Tiesenhausenite suguvõsa valdusse. Antoni Tyzenhauz asus sinna rajama tööstust (1782. aastal valmis paberivabrik). Lisaks sellele asus ta asulat regulaarse põhiplaani järgi üles ehitama. Näiteks kujunes sel ajal välja Pastavy keskväljak, lisaks sai asula linnaõigused. Kui Poola teisel jagamisel asula Vene impeeriumi koosseisu läks, kaotas ta linnaõigused. Aastail 1814–1853 oli Pastavy omanikuks Konstantin Tyzenhaus, kes rajas sinna lossi.
1842. aastal sai Pastavy taas linnaõigused. Aastal 1897 rajati läbi Pastavy raudtee.
1921. aastal sattus Pastavy Poola riigi koosseisu, kus kaotas taas linnaõigused. 1939. aastal liideti Valgevene NSV-ga. Linn aastast 1940. Nõukogude ajal asusid seal 32. raketiväediviisi staap ja sama diviisi 346. polk, seega oli see kinnine linn.
Kazdanga

Kazdanga on küla ("lielciems") Lätis, Lõuna-Kuramaa piirkonnas. Kazdanga valla halduskeskus. 
Esimest korda mainiti aastal 1350. Aastani 2021 kuulus küla Aizpute piirkonda. 
Asulas asub Kazdanga mõisa ("Katzdangen") süda. Lisaks on seal veel raamatukogu, põhikool, postkontor, apteek, Kazdanga bussipeatus.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Kazdanga mõisakompleks (sealhulgas tallid, park, pargis asuv vaas, ait, kõrts, kavaleride maja koos selle parkettpõrandaga ja häärber). Kohaliku kaitse all on Kazdanga vesiveski ja koolimaja.
Külas asub mälestusmärk Teises maailmasõjas hukkunud valla elanikele.
Looduskaitse all on tammed ümbermõõtudega 4.68 ja 5.73 meetrit, saar ümbermõõduga 4.6 meetrit, pärnad ümbermõõduga 4.6 ning 3.75 meetrit, vahtrad ümbermõõtudega 3.57, 3.84 ja 3.67 meetrit, männid ümbermõõtudega 2.6, 2.53, 3.57, 2.53, 2.9, 2.82, 3.34, 2.76, 2.67, 3.39 ning 3.05 meetrit, punased tammed ümbermõõtudega 2.5, 2.7, 2.4, 2.31, 2.66 ja 2.33 meetrit, pöögid ümbermõõtudega 4, 3.15, 1.52 ning 4.45 meetrit, Euroopa lehised ümbermõõtudega 3.19, 3.8, 3.5, 3.3, 3.31, 4.01 ja 3.95 meetrit, lehis ümbermõõduga 3 meetrit, läänepärnad ümbermõõtudega 3.11, 3.63 ning 2.88 meetrit, hall pähklipuu ümbermõõduga 2.8 meetrit, valgepöögid ümbermõõtudega 1.81 ja 1.84 meetrit, Euroopa nulg ümbermõõduga 3.46 ning kõrgusega 27 meetrit, palsamnulud ümbermõõtudega 2.48 ja 1.93 meetrit, ebatsuugad ümbermõõtudega 2.56, 2.48, 2.78 ning 2.98 meetrit, must mänd ümbermõõduga 2.22 meetrit ja mägivaher ümbermõõduga 2.45 meetrit.
Aastal 2015 oli külas 600 elanikku. Aastal 2028 oli elanikke 552, aastal 220 aga 554.
Argpüks

Argpüks on arg inimene (või muu olend), pelgur.
"Argpüks" on mitme teose pealkiri:
Tiit Lehto

Tiit Lehto (5. september 1938 – 20. august 1967) oli eesti helilooja.
Tiit Lehto õppis Kildu 7-klassilises koolis ja Suure-Jaani Keskkoolis. Ta lõpetas 1962. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi ja töötas seejärel õpetajana Tallinna 46. Keskkoolis ning Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumis. 1965. aastal astus ta Tallinna Riiklikku Konservatooriumi professor Anatoli Garšneki kompositsiooniklassi.
Tiit Lehto hukkus liiklusõnnetuses.
Tiit Lehto kirjutas lastelaule ja koorilaule, kuid tema paremad loomingulised saavutused kuuluvad estraadilaulude valdkonda. Näiteks laul "Ära koo mu käpikuisse päikest".
Argpüks (film 1915)

"Argpüks" on Reginald Barkeri poolt Ameerikas 1915. aastal loodud tummfilm. Film jutustab Ameerika kodusõjast.
Sikupilli tänav

Sikupilli tänav on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Sikupilli asumis. Sikupilli tänav algab Kivimurru tänavalt, ristub Majaka, Killustiku ja Tuha tänavaga ning lõpeb seejärel umbtänavana.
Sikupilli tänav on peaaegu edela–kirdesuunaline ning ligi 400 meetri pikkune.
Tänava nimed ja ajalugu.
Tänava venekeelne nimi "Курганная улица" on fikseeritud juba 1916. aastal. 1923. aastal pandi tänavale nimeks Künka tänav. Nime kordumine tõttu sai 25. septembril 1959 tänava uueks nimeks Sikupilli tänav. 22. aprillil 1960 sai sellest Killustiku tänav. 3. augusti 1990 TLV korraldusega sai tänava nimeks 1. jaanuarist 1991 taas Sikupilli tänav.
Killustiku tänav

Killustiku tänav on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Sikupilli asumis. Killustiku tänav algab Sikupilli tänavalt ja lõpeb Majaka põigul.
Killustiku tänav on peaaegu loode–kagusuunaline ja ligikaudu 245 meetri pikkune.
Tänava nimed ja ajalugu.
Tänav rajati 25. veebruaril 1941 ja sai nimeks Künka põik. 25. septembril 1959 pandi tänavale nimeks Sikupilli põik ja 22. aprillil 1960 omakorda Killustiku põik. Praeguse nime sai Killustiku tänav 3. augusti 1990 TLV korraldusega, 1. jaanuarist 1992.
Harjumaa mõisate loend

Harjumaa mõisate loend on Harjumaal asunud mõisate loetelu.
Kaasaegne Harjumaa tekkis 1950.–1960. aastatel tollase Eesti NSV haldusreformi tulemusena. 
Seitse sajandit kestnud ajaloolise Harjumaa aladega võrreldes on see kaotanud Juuru ja Rapla ümbruse (kihelkondade) alad ja samuti suure osa Hageri ümbruse (kihelkonna) aladest Rapla maakonnale ja osa läänepoolsest alast Nõva ümbruses Lääne maakonna Lääne-Nigula vallale. Seetõttu on ajalooga seotud tekstides mõistlik kõrvutada ajaloolist Harjumaad ja kaasaegset Harju maakonda.
Harju-Madise kihelkond.
Hilisemad Risti kihelkonna mõisad
Artelli tänav

Artelli tänav on tänav Tallinnas Kristiine linnaosas Lilleküla asumis Marja allasumis.
Artelli tänav algab Marja tänavalt, ristub Liimi ja Forelli tänavaga ning lõpeb Kadaka teel. Artelli tänav on ligikaudu 1050 meetri pikkune.
Tänav paikneb Kadaka tööstuspiirkonnas.
Artelli tänav sai nime 22. veebruaril 1955.
Järvamaa mõisate loend

Järvamaa mõisate loend on Järvamaa mõisate loetelu.
Windecki suvemõis

Windecki suvemõis asus aadressil Tuulenurga tänav 3 (varem Kose tee 3).
Selle ostsid Scheelid 1925. aastal ja selle järgi on seda nimetatud ka Scheeli suvemõisaks.
Torupilli-Juss

Juhan Maaker ehk Torupilli-Juss (26. märts 1845 Muda küla – 21. september 1930 Muda küla) oli eesti torupillimängija. Teda peeti omal ajal üheks parimaks pillimeheks ja kutsuti tunnustavalt torupillikuningaks. Ta oli ka oma väikese purjelaeva Viidemann kapten. 
Jussil oli elu jooksul vähemalt neli enda valmistatud torupilli. Ta oskas mängida 56 pillilugu, millest 36 olid tema enda tehtud. 1921. aastal salvestas ta 38 torupillilugu. Neist 36 on digisalvestised. 
Aastail 1922–1929 esines ta Eestis rahvamuusika ringreisidel. Torupilli-Juss käis ka Soomes mängimas. 
Torupilli-Juss müüs Tallinnas Hiiumaa küttepuid. Et kaup paremini läheks, lubas ta ostjale mängida torupilliloo.
Isiklikku.
Tema vennapoeg oli torupillimängija Aleksander Maaker (Torupilli-Sass).
Kondor-klassi miinitraaler

Kondor-klass (MSR, MSR-kurz, MAW, Projekt 89.1, Projekt 65.1, Projekt 65.2) on külma sõja ajal Ida-Saksamaal rahvamereväele valmistatud rannikumere miinitraalerite ja muude abilaevade seeria. Tuntud ka kui Kondor I klass. Nüüdseks on suurem osa neist laevadest kasutusest eemaldatud.
Ajalugu.
Kondori projekt töötati välja instituudi Institut für Schiffsbautechnik Wolgast ja Peenewerfti koostööna aastatel 1965–1967. Aastatel 1967–1970 ehitati ühtekokku 21 seda tüüpi miinitraalerit. 1971. aastal otsustati 18 laeva anda üle Ida-Saksa piirivalvevägede 6. rannikubrigaadile, kus nad hakkasid piiri valvama kolme divisjonina. Nende ülesandeks oli tugevdada piirivalve tõhusust ja ühtlasi seista vastu riigist põgenemisele. Sõjaseisukorras pidanuks laevad minema tagasi rahvalaevastiku käsutusse, et VLO vastulöögiks NATO miinitõkkeid kahjutuks teha. Kolm ülejäänud miinitraalerit jäid õppelaevadeks.
1972. aastal ehitati Kondori projekti põhjal kaks luurelaeva – miinitraalimisvarustus ahtritekil asendati sideehitisega ja masti taha paigaldati optiline vaatlusvarustus. Lisaks ehitati kaks arhitektile paigaldatud kraana ja slipiga torpeedoretriiverit, mida sai mastireflektorite abil kasutada ka õppustel sihtmärgina.
1990. aastal arvati laevad hiljuti ühendatud Saksamaal teenistusest välja. Neist kolm müüdi Maltale, viis Tuneesiale, üks kingiti Roheneemesaartele ja kaks luurelaeva kingiti Eestile. Ülejäänud utiliseeriti. Kaks Maltale müüdud laeva on uputatud atraktsiooniks sukeldumisturistidele.
Kirjeldus.
Kondorite tugevaks küljeks oli hea merekindlus ja üldiselt õnnestunud konstruktsioon. Negatiivseks loeti nõrka õhukaitsevõimet ja askeetlikke elutingimusi pardal. Kokkuhoidlikud tingimused tulenesid kontseptsiooni väljatöötamisel tehtud prognoosist, et osa laevu suures sõjas traalimise ajal vältimatult uputatakse. Kahuri 2M-3 lahingkomplektis oli 2040 lasku. Laeval oli ka oma-võõra identifitseerimissüsteem ja vööris miinide avastamise sonarisüsteem KLA 58. 
Probleemiks osutus, et moodsad miiniotsimis- ja traalimisseadmed ei tahtnud laevale ära mahtuda ja seetõttu hakati varsti valmistama juba pikendatud uut modifikatsiooni Kondor II.
Colubroidea

Colubroidea on madude ülemsugukond.
Klassifikatsioon.
 
Ülemsugukonda "Colubroidea" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised madude sugukonnad:
Jämepeamadulased

Jämepeamadulased on maoliste alamsugukond ("Dipsadinae") sugukonnas "Colubridae" või sugukond ("Dipsadidae") ülemsugukonnas "Colubroidea". 
Klassifikatsioon.
Jämepeamadulaste süstemaatika pole päris selge. Jämepeamadulasi on klassifitseeritud mitmeti, neid on klassifitseeritud kui nastiklasi, "Xenodontidae" alamsugukonnana ja osa autoreid paigutab nad (2009. aasta seisuga) ka sugukonda "Dispadidae". 
Triibused.
Triibus Pseudoboini:
Triibus Dipsadini 
Maoperekonnad.
Jämepeamadulaste alamsugukond liigitatakse roomajate andmebaasis järgmisteks perekondadeks:
Levila.
Need väikesed (mitte üle 1 m pikad) maod elavad Lõuna-Ameerikas ja Kesk-Ameerikas, Aasias ja Indias.
Kopsud.
Erinevalt teistest madudest on jämepeamadulastel mitte vasak, vaid parem kops taandarenenud. 
Toitumine ja hambad.
Jämepeamadulased toituvad peamiselt väikestest selgrootutest. Nende madude alalõua parem ning vasak pool on kaotanud omavahelise liikuvuse ja on teineteisega jäigalt seostunud. Nendel väikestel madudel on soonilised hambad mis on suunatud kõri poole ja neid kasutavad nad toitumisel aga teadlaste arvates ka sisestamaks saakloomadesse mürgina toimivat süljenäärmete nõret. Nad toituvad peamiselt limustest ja kojaga tigudest. 
Teatmeteoses "Loomade elu" (5. kd, lk 295) kirjeldatakse seda järgmiselt
Teadlased on need maod inimestele "üldiselt ohutuks" tunnistanud. Osal "Dipsadidae" sugukonda kuuluvatel madudel on laboratooriumides Duvernoy näärme eritiste manustamisel biotestidesse kaasatud katseloomadele teatav oht loomade elule kinnitust leidnud.
Sulev (laev 1972)

Sulev M412 oli Saksa DV-st pärit Kondor-klassi kuuluv ja Eesti Mereväe esimene lipulaev. Algne nimi oli "Meteor".
Ajalugu.
"Meteor" valmis Ida-Saksamaal Peenewerft tehases Vollgastis 9. mail 1972 Kondor klassi miinitraaleri ja patrull-laeva projekti baasil luurelaevaks. Projekti number oli 65.2 ja seerianumber 65.201. Ainus sõsarlaev oli "Komet". Pärast Saksamaa taasühendamist arvati laevad 3. oktoobril 1990 Volksmarine teenistusest välja, kuid jäid esialgu siiski Bundesmarine koosseisu, Meteor pardanumbriga K42. 31. detsembril 1991 arvati laevad lõplikult teenistusest välja.
Märtsis 1994. aastal kinkisid sakslased mõlemad luurelaevad Eesti Mereväele, kus sõsarlaev "Komet" sai nimeks Vambola ja pardanumbri 411. Eesti Mereväe lipp heisati laeval pidulikult 4. mail 1995. Sulevist sai mereväe lipulaev. Ametlikult kutsuti seda "miinilaevaks", kuigi miinitraalimis ega -jahtimisvarustust tal tegelikult polnud. Laevaga oleks parimal juhul saanud meremiine veesata. Töökorras oli aga 25 mm automaatkahur 2M3. Sulev sobis sellisena siiski mereväelastele esmasteks õppe- ja harjutustegevusteks ning osales hiljem ka rahvusvahelistel mereväeõppustel. 
17. juulil 1995 kukkus sadamas seisva Sulevi mastist pärast radariantenni hooletut käivitamist alla ajateenija Dmitri Zolotuhhin, kes suri haiglas. Sulevi komandöri Edgar Haavikut süüdistati seejärel laevajuhtimiseeskirjade rikkumises. Kohus mõistis komandöri aga õigeks, kuna selliseid eeskirju polnud Eesti mereväes veel olemas. Kohtu arvates eirati ohutustehnika nõudeid, ent ka neid polnud Eesti mereväes olemas. Lisaks tegi kohus selgeks, et Sulevil polnudki komandöri, sest polnud paberit, millega Haavik oleks komandöriks määratud. Komandör vabastati Mereväe teenistusest. 
14. jaanuarist 1997 kuni 6. oktoobrini 1997 oli Sulevi komandöriks vanemleitnant Igor Schwede, kes oli aastatel 2007–2012 mereväe ülem.
1998. aasta sügisel juhtus Sulevil sadamas (väidetavalt kas ebavajalike, hooletute või pahatahtlike tegevuste tõttu) õnnetus, mille tagajärjel tungis laeva 60 t vett. Ametlikult juurdluse tulemusena süüdlast ei selgunud. Laev päästeti ja korrastati.
1990. aastate lõpuks jäeti Sulev seisma. Laev oli ehitatud luurelaevaks, millisena tal polnud Eesti mereväes rakendust. Samuti polnud otstarbekas seda ümber ehitada miinitraaleriks, sest Eesti merevägi oli juba selleks ajaks saanud abi korras Saksamaalt paar miinitraalerit. 2000. aastal kantigi Sulev maha ja lõigati vanarauaks. Sama nimi anti edasi Saksamaalt abina saadud miinijahtijale.
Pärnu sillad

Pärnu sillad on linna jaoks äärmiselt olulised, kuna Pärnu jagab kaheks Pärnu jõgi. Lisaks eraldab Sauga jõgi Vana-Pärnu ja Ülejõe linnaosa ja Pärnu kirdepiiril voolab Reiu jõgi. 
Algselt ületati Pärnu jõge paatide ja parvedega, kuid liikluse kasvades lasid Pärnu kaupmehed 1803. aastal ehitada üle Pärnu jõe ujuvsilla. Rahvasuus Nahksillaks ristitud silla asemele ehitati 1938. aastal Suursild, mis oli esimene püsisild Pärnu linnas üle Pärnu jõe. Aasta varem valmis Siimu sild üle Sauga jõe suudme.
Teises maailmasõjas purustati nii Suursild kui ka Siimu sild. Suursilla asemele ehitati 1944. aastal ajutine Puusild. Püsiv ühendus üle Pärnu jõe taastati 1956. aastal, kui avati Kesklinna sild kunagise Suursilla asukohale. Samal aastal taastati ka Siimu sild. Pärnu teine ehk Papiniidu sild ehitati aastatel 1973–1976 seoses Pärnu ümbersõidu rajamisega. Kesklinna silla suure liikluskoormuse tõttu rajati aastatel 2023–2025 Raba ja Laia tänava vahele kolmas sild üle Pärnu jõe.
Pärnu linnas asuvad veel Sauga sild ja Vana-Pärnu jalakäijate sild üle Sauga jõe, Sindi-Lodja sild ja Reiu raudteesild üle Reiu jõe ning kaks jalakäijate silda üle Pärnu vallikraavi.
Pärnu üldplaneering näeb ette ka jalakäijate silla rajamist A. H. Tammsaare puiestee pikendusele. Seoses Rail Balticu rajamisega plaanitakse Papiniidu silla kõrvale ehitada uus raudteesild.
Nahksild

Nahksild (ka "Pärnu ujuvsild") oli sild Pärnus üle Pärnu jõe. See ehitati 1803. aastal ja oli kasutuses aastani 1938, mil võeti kasutusele Suursild.
Pärnu asend jõe mõlemal kaldal tingis vajaduse pideva ühenduse järele Räämaga. Kui lotjade, paatide ja parvega jõeületus enam ei rahuldanud, ehitasid kohalikud kaupmehed nahksilla. Nahksild ühendas Vee väravat Jänesselja teega. Nahksilla võis jõejää kaasa viia. Nii juhtus 1903. aasta kevadel, kui ühendus kahe kalda vahel katkes kaheks nädalaks.
Momoiro Clover Z

Momoiro Clover Z (ももいろクローバーZ "Momoiro Kurōbā Zetto", sõna-sõnalt: 'roosa ristik Z') on 2008. aastal loodud Jaapani tüdrukutebänd.
Liikmed.
Endised liikmed.
Muud
Puusild

Puusild oli ajutine sild Pärnus üle Pärnu jõe teise maailmasõja järgsel perioodil. 
Tarinduselt oli see Howe' sõrestikuga sild, tüüpiline puidust ja terasest kombineeritud sild, mis leidis ulatuslikku kasutamist sõjajärgsel perioodil ajutiste sildade ehitamisel.
23. septembril 1944 õhkisid taganevad Wehrmachti väed Pärnus Suursilla, mis ühendas linna osasid kahel pool Pärnu jõge. Samal päeval jõudsid Punaarmee väeosad Pärnu jõe paremkaldale. Suurem osa vanalinnast ja mõlemad jõekaldad olid varemetes.
25. septembril alustasid linna võimumehed oma kohtadel tööd. Kolme päeva jooksul taastati ühendus vastaskaldaga lodja abil. Esimeseks ehituseks Pärnus pärast sõda oli uus ajutine sild, mis rajati purustatud sillast paarkümmend meetrit allavoolu (umbes sadama värava kohal). 
Eeltöid alustati 5. oktoobril ja seitsme päevaga jõuti valmis ehitada 10 tugisammast. Rajatis ehitati valmis kogu linna elanikkonna osavõtul paari kuuga ja avati liikluseks 5. detsembril 1944. 
Valminud kõrge metallpuitsild oli aastatel 1944–1956 ainus sild üle Pärnu jõe Pärnu linna piires. Sild lammutati pärast seda, kui Suursilla varemetele püstitati uus alaline sild, nüüdne Vanasild.
Cīrava

Cīrava on küla ("lielciems") Lätis Lõuna-kuramaa piirkonnas, Cīrava valla halduskeskus. 
Esimest korda on seda mainitud 1253. aastal. Aastani 2021 kuulus küla Aizpute piirkonda.
Asulas asub endine Cīrava mõis ("Zierau"), mis kuulus Behride suguvõsale. Cīravas asuvad kultuurimaja, raamatukogu, kaubanduskool, luteri kirik, Cīrava bussipeatus.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Cīrava vesiveski, Cīrava luteri kirik (altar, kantsel, orelikapp ja noodivihik), kirikuaias asuv J. E. Behri hauamonument, Cīrava mõisakompleks (sealhulgas tallid, mõisavalitseja maja ja häärber ning sealse viie ruumi interjöör) ning Lapegļi muinaskalmed. Kohaliku kaitse all on Cīrava mõisa teenijate maja.
Kalmistul asub mälestustahvel sinna maetud natsistliku režiimi ohvritele.
Külas asuv Cīrava pärnaallee on looduskaitse all. Kaitse all on veel Piecžuburi valgepöök, saarpöök, Euroopa nulud ümbermõõduga 3,08 m ja 3,45 m, valgepöögid ümbermõõduga 2 m, 3,16 m ja 1,74 m, vaher ümbermõõduga 3,7 m, sanglepp ümbermõõduga 2,83 m, saared ümbermõõduga 3,51 m, 3,5 m ja 3,59 m ning pärn ümbermõõduga 3,61 m.
Küla lähistel asub Cīrava lennuväli.
2015. aastal oli elanikke 479. 2018. aastal oli külas 428 elanikku, 2020. aastal aga 425.
Regina (perekond)

Regina on maoliste alamseltsi kuuluv maoperekond. Need väiksed ja üsna kõhnad maod on levinud Ameerika Ühendriikides ja Ontario provintsis Kanadas.
Klassifikatsioon.
Liigid.
"Regina" perekond liigitatakse roomajate andmebaasis järgmisteks liikideks:
Välislingid.
"Catalogue of North American Reptiles in the Museum of the Smithsonian Institution. 1.osa -Serpents.", lk 45-48, Smithsonian Institution, Washington, 1853, OpenLibrary raamat veebiversioon (vaadatud 22.09.2013)
Söekuningas

"Söekuningas" on Percy Nashi poolt Suurbritannias 1915. aastal loodud tummfilm.
Rudbārži

Rudbārži on küla ("vidējciems") Lätis, Kuldīga piirkonnas, Rudbārži valla halduskeskus. 
Küla asub merepinnast 95 meetri kõrgusel. Asulat läbib maantee A9.
Esimesed teated 16. sajandist. Aastail 2009–2021 kuulus küla Skrunda piirkonda.
Asulas asuvad Rudbārži mõisa ("Rudbahren") keskus, kool, kultuurimaja, kirik. Külas on ka raamatukogu. Sealne Teises maailmassõjas hukkunute vennaskalmistu on tähistatud mälestusmärgiga.
Küla piirneb Rudbārži parkmetsaga. Seal kasvav pensilvaania saar ümbermõõduga 3,82 ja kõrgusega 30 meetrit on looduskaitse all. 
Aastal 2005 oli külas 478 elanikku. Aastal 2021 oli elanikke 351.
Põhjamaade romaane

"Põhjamaade romaane" on raamatusari, mis ilmus aastatel 1936–1939 ning mida andis Tartus välja Eesti Kirjastuse Kooperatiiv.
Raamatud anti välja pehmes ja kõvas köites. Kõvas köites raamatute kaanekujundus oli kas punane, sinine (kahes toonis), roheline või pruun.
Ümbrispaberid olid üldiselt sama kujundusega, kuid osadel versioonidel olid sarnaselt raamatutega peal ka järjekorranumbrid (Rooma numbritena) ning raamatu seljal kasutati ka erinevaid fonte.
Raamatute ümbrispaberite ja siseillustratsioonide autor oli Ernst Kollom. Sarja iseloomulik kujunduselement oli põdramotiiv, mis oli ümbrispaberil ning ees- ja tagalehel.
Sarja raamatud.
I valik, ilmus 1936. aastal.
I Johannes Anker Larsen "Tarkade kivi"
II Bjørnstjerne Bjørnson "Jumala teedel"
III Johan Bojer "Vang, kes laulis"
IV Knut Hamsun "August"
V Ilmari Kianto "Punane joon"
VI Frans Eemil Sillanpää "Inimesed suveöös"
II valik, ilmus 1937. aastal.
VII Johannes Anker Larsen "Marta ja Maria"
VIII Johan Bojer "Uus tempel"
IX Gunnar Gunnarson "Õndsad on lihtsameelsed"
X Knut Hamsun "Viimne peatükk"
XI Selma Lagerlöf "Charlotte Löwensköld"
XII Frans Eemil Sillanpää "Mehe tee"
III valik, ilmus 1938. aastal.
XIII Herman Bang "Isamaatud"
XIV Olav Duun "Juviklased" (1. osa) Juviklased. Pimedusega löödud.
XV Olav Duun "Juviklased" (2. osa) Suurpulm. Seikluses.
XVI Olav Duun "Juviklased" (3. osa) Nooruses. Tormis
XVII Sigfrid Siwertz "Selambid"XVIII Sigrid Undset "Ida Elisabeth"
IV valik, ilmus 1939. aastal.
Auni Nuolivaara "Karjus, tüdruk ja perenaine"
Gunnar Gunnarsson "Borgi rahvas"
Jarl Hemmer "Mees ja tema südametunnistus"
Johan Bojer "Rahvas mere ääres"
Peter Egge "Lahe rüpes"
Sally Salminen "Katriina"
Võidu medal (Suurbritannia)

Võidu medal (ingl Victory Medal; vahel ka "Inter-Allied Victory Medal") oli Suurbritannia esimese maailmasõja kampaania medal, mille peamised disainielemendid ja lindi adopteerisid Belgia, Brasiilia, Kuuba, Tšehhoslovakkia, Prantsusmaa, Kreeka, Itaalia, Portugal, Rumeenia, Siiam, Lõuna-Aafrika Vabariik ja USA.
Medal anti kõigile, kes said 1914 Stari või 1914–1915 Stari, ja pea kõigile, kes olid autasustatud British War Medaliga – seda ei antud kunagi üksikult.
Selle medaliga autasustati ka mõningaid Vabadussõjast veteranidest eestlasi.
Isotroopkiirgur

Isotroopkiirgur ehk isotroopne antenn on idealiseeritud punktkiirgur, mis kiirgab (või võtab vastu) elektromagnetenergiat isotroopselt, s.t igas ruumisuunas võrdse võimsusega, kusjuures kiirgamine toimub kadudeta (kasutegur 100 %). Isotroopkiirguri suunadiagramm on ringikujuline kõigis kiirguspunkti läbivates tasapindades.
Saatevõimsus "P"TX jaguneb ühtlaselt punktkiirgurit ümbritsevale kerapinnale "A"kera. Võimsuse pindtihedus "S"O kaugusel "r" punktkiirgurist on avaldatav järgmiselt:
 formula_1
Isotroopkiirgur on antennimudel, mida kasutatakse reaalse antenni suunatoime ja seega ka antenni võimenduse iseloomustamiseks.
Antenni võimendust isotroopkiirguri suhtes väljendatakse tavaliselt logaritmilise ühikuga dBi (i sõnast "isotropic" isotroopne).
Ekvivalentne isotroopne kiirgusvõimsus

Ekvivalentne isotroopne kiirgusvõimsus, lühend EIRP (inglise k sõnadest "equivalent isotropic radiated power" või "effective isotropic radiated power"), on raadiosaatja antenni toitevõimsuse arvutuslik väärtus, s.t selline võimsus, mis tuleks anda isotroopkiirgurisse, et luua niisama suurt võimsustihedust, kui tekitab vaadeldav antennisüsteem suunadiagrammi maksimumi suunas. Võimsustihedus on siin energiavoog läbi temaga ristuva pinna ühiku, mõõtühik W/m2. 
Ekvivalentne isotrooopne kiirgusvõimsus on antenni antava võimsuse ja antennivõimenduse korrutis:
formula_1
Võimsust "P" väljendatakse vattides (ka millivattides või kilovattides) ja võimendust "G"i detsibellides isotroopkiirguri suhtes (mõõtühik dBi); isotroopkiirguri enda võimendus on 0 dBi.
Kuna antenni võimendus näitab, mitme detsibelli võrra on reaalse antenni maksimaalne võimsustihedus vaadeldavas punktis suurem isotroopkiirguri tekitatud võimsustihedusest, siis vastavalt on tegelik antenni antav võimsus EIRP-väärtusest väiksem "G" detsibelli võrra ehk 10"G"/10 korda.
Kui näiteks antennivõimendus "G" = 12 dBi ehk 1012/10 = 15,8 korda ja antenni EIRP = 50 W, siis antenni antakse võimsus 50/15,8 = 3,16 W.
Võimsuse arvutused lihtsustuvad, kui antenni EIRP ja toitevõimsus väljendada logaritmühikutes dBm (baassuuruseks 1 mW) või dBW (baassuuruseks 1 W). Võimsuse millivattides või vattides saab detsibellideks ümber arvutada valemitega:
formula_2
ja
formula_3
Siis ekvivalentne isotroopne kiirgusvõimsus (ühikutes dBm või dBW)
 formula_4
Efektiivne kiirgusvõimsus

Efektiivne kiirgusvõimsus, lühend ERP (inglise k sõnadest "effective radiated power"), on raadiosaatja antenni toitevõimsuse arvutuslik väärtus, s.t selline võimsus, mis tuleks anda poollainedipooli (sirgdipooli) sisendisse, et luua niisama suurt võimsustihedust, kui tekitab vaadeldav antennisüsteem suunadiagrammi maksimumi suunas. 
Ekvivalentne kiirgusvõimsus on antenni antava võimsuse ja antenni võimenduse korrutis:
formula_1
Võimsust "P" väljendatakse vattides (ka millivattides või kilovattides) ja võimendust "G"d detsibellides poollainedipooli suhtes (mõõtühik dBd).
Efektiivne kiirgusvõimsus (ERP) erineb ekvivalentsest isotroopsest kiirgusvõimsusest (EIRP) ainult antennivõimenduse baassuuruse poolest ‒ vastavalt poollainedipooli ja isotroopkiirguri võimendus. Et poollainedipooli võimendus on isotroopkiirguri suhtes 2,15 dBi, siis vastavalt saateantenni toitevõimsus (ühikutes dBm või dBW, vt Detsibell)
formula_2
Suhtele 2,15 dBi vastab võimsuse suurenemine 1,64 korda, ehk võimsusühikutes
formula_3
Drakon

Drakon on vanakreeka nimi.
Sellega tähistatakse:
Harilik eefa

Harilik eefa ("Echis carinatus") on maoliik. Teda loetakse meditsiiniliselt oluliseks mürkmaoks, kuna loetakse, et tema hammustuse tagajärjel inimese vereringesse pritsitud süljenäärmete nõre toimel aga ka meditsiinilise abi puudumisel võib osadel juhtumitel (ligi 5%-l) saabuda ka surm.
Klassifikatsioon.
Harilik eefa liigitatakse roomajate andmebaasis järgmisteks alamliikideks:
Levila.
Nad elavad Afganistanis, Iraanis, Indias, Pakistanis, Sri Lankal, Bangladeshis, Araabia Ühendemiraadid, Usbekistanis, Turkmenistanis ja Tadžikistanis.
Eluviis.
Toitumine.
Nad on valdavalt loomtoidulised ning söövad närilisi, konnasid, väiksemaid madusid (veenastik, noolmadu, gürsa) jt.
Poegimine.
Harilikud eefad on eluspoegijad, pojad (3–15; 10–16 sm poega) arenevad valdavalt emaslooma kehas.
Álvaro Mutis

Álvaro Mutis Jaramillo (25. august 1923 Bogotá – 22. september 2013 México) oli Colombia kirjanik.
Eesti keeles on temalt ilmunud "Vana kaubaauriku viimane reis" (tõlkija Mare Vega Salamanca; Eesti Raamat 2009). Selle teose on Mutis pühendanud oma heale sõbrale Gabriel García Márquezele.
Ruba

Ruba on küla ("vidējciems") Lätis Salduse piirkonnas. Ruba valla halduskeskus.
Asula tekkis 1894. aastal, mil Reņģe mõisa ("Rengen") juurde rajati vana Liepāja-Jelgava raudteetrassi äärde jaam. Reņģe mõisas asub põhikool, lisaks on seal erivajadustega laste internaatkool. 
Aastal 2005 oli Rubas 330 elanikku. Aastal 2022 oli elanikke 222.
Jetty Paerl

Jetty Paerl (kodanikunimi Henriette Nanette Paerl; 27. mai 1921 Amsterdam – 22. august 2013 Amstelveen) oli Hollandi laulja.
Jetty Paerl esindas lauluga "De vogels van Holland" Hollandit esimesel Eurovisiooni lauluvõistlusel, mis toimus Luganos 1956. aastal. Samal aastal esindas Hollandit ka teine laulja, Corry Brokken. Kumbki neist sel aastal esikohta ei saavutanud.
Vello Janson

Vello Janson (sündinud 14. jaanuaril 1948 Pärnus) on eesti näitleja.
Ta lõpetas aastal 1965 Pärnu õhtukeskkooli ja aastal 1972 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (5.lend). 
Ta töötas aastatel 1972–1980 Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris ja aastast 1980 Vanalinnastuudios, hiljem vabakutseline (osalenud muu hulgas Vana Baskini Teatri lavastustes, olnud 2009. aastal asutajaliige ja lavastaja).
Ta on mänginud telelavastustes ("Plekkmehed", 1984) ja filmis "Indrek", aga ka teledraamasarjades ("Kalevipojad" ja "Pilvede all") ja ETV komöödiasarjas "ENSV".
Isiklikku.
Ta oli aastatel 1976–1984 abielus Ene Järvisega.
Cloud Peak

Cloud Peak on mägi Ameerika Ühendriikides Wyomingi osariigis, Big Horni mägede kõrgeim tipp. Selle kõrgus on 4013 meetrit (13 167 jalga). Asub Johnsoni ja Big Horni maakonna territooriumil ning mägi on mõlema maakonna kõrgeimaks kohaks.
Cloud Peak paikneb 189 000 aakri (765 km²) suurusel Cloud Peaki ürgloodusealal, mis omakorda asub Bighorni metsakaitsealal.
Johnsoni maakond (Wyoming)

Johnsoni maakond ("Johnson County") on maakond USA-s Wyomingi osariigi põhjaosas.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Buffalo.
Maakonna pindala on 10 813 km², millest 21 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 8569. Aastal 2000 oli elanike arv 7075.
Ajalugu.
Johnsoni maakond moodustati 8. detsembril 1875 Albany, Carboni ja Sweetwateri maakonna osadest. Algul oli maakonna nimi Pease'i maakond. 1879. aastal nimetati see Johnsoni maakonnaks.
Moreenküngas

Moreenküngas on mandrijää sulamisel tekkinud moreenist koosnev küngas.
Eestis leidub moreenkünkaid eriti Haanja, Otepää ja Karula kõrgustikul, mujal on neid vähe.
Cloud Peaki ürgloodusala

Cloud Peaki ürgloodusala ("Cloud Peak Wilderness") asub Ameerika Ühendriikides Kesk-Wyomingi põhjaosas ja on 189 039 aakrit (765,01 km²) suur.
Paikneb täielikult Bighorni metsakaitsealal. Ürgloodusala loodi 1984. aastal Big Horni mägede kaitseks. Ürgloodusalal paikneb Bighorni mägede kõrgemad tipud: Cloud Peak ja Black Tooth Mountain.
USA ürgloodusaladel ei ole lubatud liikuda mootor- või mehhaniseeritud sõidukitega, kaasa arvatud jalgrattaga. Kuigi telkimine ja kalastamine on lubatud vastava loaga, ei ole 1964. aasta aktiga lubatud ehitatud teid ega ehitisi ning ei ole lubatud teha metsaraiet ega kaevandamist. Ürgloodusaladel, metsakaitsealadel ja Maahaldusbüroo aladel on lubatud jahipidamine jahihooajal.
Kristel Leesmend

Kristel Leesmend (sündinud 30. augustil 1968 Tallinnas) on eesti näitleja.
Ta on lõpetanud 1986. aastal Tallinna 56. Keskkooli ning 1992. aastal Tallinna Konservatooriumi lavakunstikateedri (15. lend).
Ta töötas aastatel 1986–1987 lasteaiakasvatajana ja 1987–1988 Vanalinnastuudios kostümeerijana. 1992. aastast on ta vabakutseline näitleja. 
Isiklikku.
Tema elukaaslane oli Ivo Uukkivi, neil on ühine tütar Ulrika Brett (sündinud 1995).
Serge Moscovici

Serge Moscovici (14. juunil 1925 Brăila, Rumeenia – 16. november 2014 Pariis) oli juudi-rumeenia päritolu Prantsuse sotsiaalpsühholoog. 
Ta uuris grupidünaamikat ja konsensuse kujunemist. Moscovicit on mõjutanud Gustave Le Boni, Gabriel Tarde'i, Émile Durkheimi ja Sigmund Freudi tööd. Tema tähtsamateks tulemusteks on üldlevinud arusaamade kujunemist käsitlevad sotsiaalsete representatsioonide teooria ja enamusgrupi veenmist kirjeldav vähemuse mõju teooria.
Isiklikku.
Poliitik Pierre Moscovici on tema poeg.
Agaminae

Agaminae on sisalikuliste alamseltsi agaamlaste sugukonda kuuluvate sisalike alamsugukond.
Klassifikatsioon.
"Agaminae" alamsugukond klassifitseeritakse järgmisteks perekondadeks:
Laine (laev 1986)

Laine oli Eesti mereväe abilaev ja taastatud mereväe esimesi laevu. Laeva pardatähis oli A432.
Ajalugu.
Tegemist oli 1986. aastal Nõukogude Liidus ehitatud kalatraaleriga, mis algselt kandis nime Revalia. 
Pärast Eesti iseseisvumist kuulus laev Eesti-Soome ühisettevõttele ja registreeriti lõbusõidulaevana. 
Laev sai kurikuulsaks 2. veebruaril 1993, kui randus Soomes 108 illegaalse kurdi põgenikuga (sealhulgas umbes 30 last) pardal. Arvatavalt oli Revalia väljunud ööl vastu 2. veebruari Pirita sadamast ja lubatava sõidusuunaga Saaremaale. Soome piirivalve avastas laeva u 10 km kaugusel rannikust ja eskortis Suomenlinna saarele piirivalvekordoni juurde. Enne kohale jõudmist sõitis Revalia veel kividele ja osa põgenikke üritas ujudes maale põgeneda, kuid püüti kinni. Laeva meeskond vahistati ja asja sõitis Soome arutama muuhulgas peaminister Mart Laar.
Eesti võimud otsustasid laeva konfiskeerida ja anda Eesti mereväele, mis oli sel ajal alles taastamisel. Mereväes sai ta 1994. aastal abilaevaks nimega Laine. Meeskond koosnes kahest kaadrimereväelasest (komandör, mehaanik) ja neljast ajateenijast-madrusest. Laevale oli mereväe arenedes aga raske asjalikku otstarvet leida. 2000. aasta paiku arvati Laine mereväe teenistusest välja. Algul plaaniti laev üle anda Kaitseliidule, kuid see ei õnnestunud.
Vidzy

Vidzy (valgevene-eesti transkriptsioonis Vidzõ) on alev Valgevenes Viciebski oblastis Brasłaŭ rajoonis, Vidzy külanõukogu halduskeskus. 
Asula nimi on poola keeles "Widze" ja leedu keeles "Vidžiai".
Ajalugu.
Sigismund Kęstutaitis andis piirkonna maad kolmele vennale, kellest üks, Naruš, pani aluse Vidzyle. 1481. aastal rajati Vidzy mõis ja ehitati esimene kirik. 16. sajandil sai Vidzyst alev. Kui Brasłaŭ 1794. aastal maha põles, sai Vidzyst piirkonna keskus. Aastal 1795 läks kolmandal Poola jagamisel Venemaa koosseisu. 1812. aasta isamaasõda tõi Vidzysse Vene vägede 30 000-mehelise garnisoni. Mõnda aega oli seal Aleksander I ja Michael Andreas Barclay de Tolly peakorter. Pärast Vene vägede taganemist valis Vidzy mõneks ajaks oma staabi asukohaks Prantsuse marssal Joachim Murat. Vilniuse ülikoolis käies suvitas seal oma onu pool poola kirjanik Adam Mickiewicz. 
Pärast 1835. aasta tulekahju kaotas Vidzy veidi oma tähtsusest, ent aastal 1843 sai siiski linnaõigused. Linnas oli peaaegu 4000 elanikku, seal peeti suuri hanelaatasid. I maailmasõda purustas asula peaaegu täielikult ja Poola riigi valdustesse sattudes sai Vidzyst taas alev. 
Vidzys sündis ja suri poola väejuht ja poliitik Tomasz Wawrzecki.
Välislingid.
Vabakund

Vabakund oli 2013. aasta kohalike omavalitsuste volikogude valimiste jaoks loodud valimisliit Tartus, mis sai Tartu linnavolikogus kolm kohta.
Oma manifestis ja programmis kinnitas valimisliit, et eesmärk oli tuua Tartu linnavolikokku aktiivseid kodanikke, seejuures ilma kohustuseta siduda end selle tarvis mõne erakonnaga. Valimisprogrammis esitati oma seisukohad osaluse ja vastutuse kohta linnavalitsemisel ning esitleti visioon Tartust kui "moodsast vabalinnast".
Valimisliidu nimekirjas kandideeris 49 kandidaati ja linnapeakandidaat oli Gea Kangilaski. Valituks osutusid Gea Kangilaski, Jüri-Ott Salm ja Jüri Ginter. Valimisliidu nõunik oli Märt Põder ja sellel oli esindajad kõigis volikogu komisjonides.
Pärast valimisi lõi valimisliit volikogu komisjonidele vastavad "varikomisjonid", mille eesmärk oli linnaelanike kaasamine otsustusprotessi. Valimisliit korraldas koostöös Genialistide Klubiga "linnarahva volikogueelseid arutelusid", kus linnaelanikud said omavahel ja koos volikogu liikmetega eelnevalt läbi arutada volikogus otsustamisele tulnud asju.
Ajalugu.
Valimisliit kasvas välja Tartus valeliku poliitika vastaseid proteste korraldanud seltskonnast ning selle töös osales nii piraadiliikumise kui ka rohelise liikumise aktiviste.
Vabakund lõpetas tegevuse pärast nelja aastat volikogus, sest algse demokraatiauuenduse manifesti egiidi all tegutsemine polnud uute aktuaalsete poliitiliste küsimuste kerkimise tulemusel enam võimalik.
Lõgismadulased

Lõgismadulased ("Crotalinae") on madude alamsugukond. 
Klassifikatsioon.
Lõgismadulaste alamsugukonda liigitatakse roomajate andmebaasis järgmised maoperekonnad:
Kokkupuuted inimestega.
Alamsugukonda liigitatud maod on inimeste suhtes mürkmadudeks liigitatavad, kuna nende hammustus võib erineva raskusastmega maohammustuse mürgistusseisundeid esile kutsuda.
Hambad.
Lõgismadulaste (ka rästiklaste) ülalõualuul paiknevad liikuvad nn kanaliga eesmürgihambad. Kui mao suu on suletud siis paiknevad need hambad piki lõualuud.
20 000 ljööd vee all (täpsustus)

"20 000 ljööd vee all" on Jules Verne'i teaduslik-fantastiline seiklusromaan.
"20 000 ljööd vee all" on mitme teose pealkiri:
Pierre Moscovici

 Pierre Moscovici (sündinud 16. septembril 1957 Pariisis) on Prantsusmaa ja Euroopa Liidu poliitik. Ta on alates 3. juunist 2020 Prantsusmaa riigikontrolör. 
Moscovici oli aastatel 1994–1997 ja uuesti aastatel 2004–2007 Euroopa Parlamendi liige. 
1997. aastast oli ta Rahvuskogu liige, kes oli valitud 4. valimisringkonnast Doubs' departemangust. Juunist 1997 kuni maini 2002 oli ta Prantsusmaa Euroopa asjade minister Lionel Jospini valitsuses. 
16. mail 2012 sai temast Jean-Marc Ayrault' valitsuses majandus- ja rahandusminister. Pärast 2012. aasta parlamendivalimisi oli ta 2014. aastani rahandusminister.
Aastatel 2014–2019 oli ta Euroopa Komisjoni majandus- ja rahandusvolinik Junckeri komisjonis.
Isiklikku.
Tema isa oli Prantsuse sotsiaalpsühholoog Serge Moscovici.
20 000 ljööd vee all (film 1916)

"20 000 ljööd vee all" on Stuart Patoni poolt Ameerikas 1916. aastal loodud tummfilm. 
Filmi süžee tugineb peamiselt Jules Verne'i samanimelisele romaanile. Filmis on kasutatud motiive ka Jules Verne'i teosest "Saladuslik saar". 
Tegemist on esimese filmiga, mille osa võtteid toimus vee all.
Ivan Kožedub

Ivan Kožedub (vene Иван Никитович Кожедуб, ukraina Іван Микитович Кожедуб; 8. juuni 1920 Tšernigivi oblast – 12. august 1991 Moskva) oli ukraina päritolu Nõukogude sõjaväelane ja Teise maailmasõja äss-hävituslendur.
Rein Kotkas

Rein Kotkas (sündinud 11. mail 1950 Kehras) on eesti endine näitleja.
Ta lõpetas aastal 1968 Kehra Keskkooli (ning samal ajal ka Harju rajooni spordikooli) ja aastal 1972 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (5.lend).
Ta töötas aastatel 1971–1991 Eesti Draamateatris. Hiljem on ta tegutsenud pulmavanemana ja teinud dokumentaalfilme. Ta on mänginud telelavastustes ("Üksteisest läbi ja mööda", 1991) ja kuuldemängudes ("Duell", 1971) ning esinenud meeleolulauljana.
Õlimäe õied

"Õlimäe õied" on 2013. aasta Eesti dokumentaalfilm, mille režissöör on Heilika Pikkov. 
Dokumentaalfilmis portreteeritakse Jeruusalemmas Õlimäel asuva Issanda Taevaminemise kloostri eestlasest nunna, 80. eluaastates ema Ksenjat. Idee õigeusu kloostris elavast eakast nn väikese skeema nunnast film teha tekkis režissööril Eestis, kus nunn käib korra aastas inimestele hingeabi andmas. Mõte idanes ligi seitse aastat ning sai siis kolme aasta kestel teoks. 
Filmi rahvusvaheline esilinastus toimus Šveitsis 66. Locarno filmifestivalil. 2013. aasta novembris näidati filmi koostöös filmifestivaliga Zürichi kinos Xenix. 
Film sai Šveitsis 66. Locarno filmifestivalil 2013. aastal Zonta Club Locarno auhinna täispikkade dokumentaalfilmide võistlusprogrammis "Semaine de la Critique". (Selle preemia saab film, mis käsitleb parimal moel õigluse ja sotsiaalse eetika teemat.) Film sai ka 2013. aasta Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali preemia (aasta dokumentaalfilm).
2013. aastal käis filmi Eesti kinodes vaatamas 4803 inimest. 
Retseptsioon.
Kriitikud võtsid filmi hästi vastu, kuigi mainiti ka mõningaid puudujääke: küsitavat Eesti-külastamise osa ja eluloo detailide "kloostrielu olmesse" pudenemist (Tiit Tuumalu) ja nappivat üldistamist (Tiina Lokk). Eriliselt on kiidetud Sven Grünbergi loodud muusikat.
Birmarästiklased

Birmarästiklased ("Azemiopinae") on madude alamsugukond, millesse kuulub perekond birmarästik ("Azemiops").
Tooma tuulik

Tooma tuulikuid on Eestis mitu:
Birmarästik (perekond)

Birmarästik ("Azemiops") on maoperekond. Nende pea on kas oranž või kollane.
Klassifikatsioon.
Birmarästiku perekond liigitatakse roomajate andmebaasis 2 liigiks
Märkus:
"Azemiops fea" (birmarästik)
Levila.
Nad elavad Põhja-Vietnamis, Lõuna-Hiinas (Fujianis, Guangxis, Jiangxis, Guizhous, Sichuanis, Yunnanis, Zhejiangis), Birmas ja Tiibetis.
Käitumine.
Neil on märgatud enesekaitsega seotud käitumist. Esialgu võivad nad proovida põgeneda, aga võivad ka avatud suuga ja püstiasendis hammastega rünnata.
Toksilisus.
Teadlased on uurinud birmarästiku perekonna madude mürginäärmete eritisi ning leidnud sealt aineid, mis mõjuvad surmavalt katseloomadele, kuid inimestele eluohtlikuks neid veel ei peeta.
Cenere

"Cenere" (itaalia keeles 'põrmud') on Febo Mari poolt Itaalia kuningriigis 1916. aastal loodud tummfilm. 
Film tugineb 1926. aastal Nobeli kirjandusauhinna pälvinud Sardiinia kirjaniku Grazia Deledda 1904. aastal valminud samanimelisele romaanile. 
Rosalia Deriose roll oli Itaalia näitleja Eleonora Duse ainus filmiroll. Duse kirjutas filmi stsenaariumi koos Febo Mariga.
Filmi võtted toimusid Sardiinias 1916. aasta suvel.
Kaarel Kais

Kaarel Kais (sündinud 13. septembril 1974 Tallinnas) on Eesti rannavõrkpallur ja advokaat.
Haridus.
Ta on lõpetanud 1992. aastal Pärnu 1. Keskkooli ja 2006. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.
Töö.
Ta on 2006. aastast Eesti Advokatuuri liige ja 2010. aastast vandeadvokaat. Oktoobris 2015 asutas ta advokaadibüroo Kais, Pihlak &amp; Partnerid. Veebruaris 2017 asutas advokaadibüroo Premium, kus tegutseb tänaseni advokaadibüroo omaniku ja juhtivpartnerina. 
Sport.
Alustas sportlasteed isa Peeter Kaisi juhendamisel. Aastatel 1995–2002 esindas koos vend Kristjan Kaisiga rannavõrkpallis Eestit rahvusvahelistel suurvõistlustel ja karikasarjades. Parim saavutus rahvusvahelistelt suurvõistlustelt on rannavõrkpalli EM-i 9. koht (1997). 2010. aastal tegi koos vahepeal samuti tippspordist taandunud vend Kristjan Kaisiga "comeback"'i rahvusvahelisel areenil, aidates Eesti rannavõrkpallikoondisel võita Londoni olümpiamängude valikturniir Kreekas.
On tulnud kuuel korral Eesti meistriks rannavõrkpallis (1999–2002 koos vend Kristjaniga, 2008 ja 2012 koos Argo Arakuga) ning võitnud seitse hõbemedalit (1994–1998, 2006 ja 2009) ja neli pronksmedalit (2003, 2007, 2011 ja 2021). Koos vennaga oli ta Eesti parim rannavõrkpallur 1999–2002. Võitnud kahel korral Eesti Rannakuninga turniiri. Lisaks võitnud Eesti meistrivõistlustel saalivõrkpallis kaks hõbemedalit (aastal 1999 Pärnu Võrkpalliklubi ja aastal 2001 Tartu Pere Leiva meeskonnas).
2009. aastast juhib spordiklubi Rannahunt, mille alla kuulub muu hulgas Eesti meeste võrkpalli esiliiga meeskond AB Premium/Rae vald. 
Poliitiline tegevus.
Kohalike omavalitsuste volikogude valimistel aastatel 2013 ja 2017 kandideeris Eesti Reformierakonna nimekirjas Rae vallas ja sai vastavalt 116 ja 143 häält, millega osutus mõlemal korral valituks. Aastatel 2013–2017 oli Rae vallavolikogu aseesimees ning 2013–2021 ka Rae vallavolikogu haridus- ja kultuurikomisjoni esimees. 
Isiklikku.
Sündinud Tallinnas, kuid üles kasvanud Pärnus. Kaarel Kais on 189 cm pikk ja kaalub 85 kg. Vend Kristjan Kais on samuti võrkpallur. Nende isa Peeter Kais on võrkpallur ja sporditegelane.
Välislingid.
Mürknastiklased

Mürknastiklased ("Elapidae") on maoliste alamseltsi kuuluv madude sugukond. 
Mürknastiklaste sugukonna madude hammustus on loomadele eluohtlik ja võib surmavaks saada. Samas peavad teadlased neid ka meditsiiniliselt olulisteks mürkmadudeks. Mitmetelt mürknastiklaste sugukonda liigitatud madudelt lüpstud süljest on hakatud valmistama mitmesuguseid ravimeid. 
Klassifikatsioon.
Mürknastiklaste sugukond jagatakse roomajate andmebaasis 354 liigiks.
Rahvahääletus põhiseaduse muutmiseks (1932)

Rahvahääletus põhiseaduse muutmiseks oli rahvahääletus mis toimus 13. kuni 15. augustini 1932. 
Hääletusele oli pandud Riigikogu eelnõu, millega Eesti oleks muudetud presidentaalseks vabariigiks. Hääletamine oli 5-kroonise trahvi ähvardusel kohustuslik ja hääletamas käis 91 protsenti. 
Tulemused.
Parandamise poolt oli 333 947 ja vastu 345 215 inimest. Põhiseaduse muutmise vastu olid Tallinn, Harjumaa, Viljandimaa, Pärnumaa ja Valgamaa ning poolt Virumaa, Järvamaa, Läänemaa, Saaremaa, Petserimaa ja Võrumaa. Peamised vastuhääled tulid suurematest linnadest ja ajakirjandus järeldas, et Eesti linnade inimesed on vasakpoolsemad kui maaelanikud. Vastuhääletajad (sotsialistid) nägid valitsuse võimu suurendamises rahva õiguste kärpimist. Keskerakonna juht Jaan Tõnisson selgitas, et osad tema erakonna liikmed leidsid, et põhiseaduse muutmisel võib põllumeeste erakonnast keegi presidendiks saada ja see ei sobi neile. (Kaja. 18.08.1932, lk. 2)
Rahvahääletuse ajal Tallinnas viibinud Inglise turistid väitsid, et hääletuse ajal oli mitmel pool kahjutulesid ja punakaartlased sõitsid linnas ringi, punased lipud autodel. Oma elu olevat nad suutnud päästa Helsingisse põgenemisega.
Meeme (laev)

Meeme oli Eesti Merejõudude abilaev, suurtükilaev ja miinitraaler. Hukkus pärast Vabadussõda meremiini plahvatuse tagajärjel. On ainus sõjalisel ülesande täitmisel hukkunud Eesti sõjalaev.
Ajalugu.
Teenistus Lätis.
Laev, algse nimega "O", ehitati 1911. aastal Göteborgis Riia linnavalitsuse tellimusel reisilaevana. 
Aprillis 1919 läks laev Läti punaväelaste kätte, kes kasutasid seda sõjalaevana. 22. mail 1919 vallutas Landeswehr Riia ja laev läks nende valdusse. Relvastus oli sel ajal 2 kahurit. 
Eesti mereväes.
Landeswehri sõja lõpus sai Eesti merevägi laeva Väina jõesuudmes koos veel kolme väiksema laevaga sõjasaagiks. Osa laevu jäeti samas lätlastele, kuid "O" võeti alates 5. juulist 1919 Eesti mereväe koosseisu ja sai uueks nimeks Meeme.
Osales Vabadussõja edasistes merevõitlustes abilaevana. 7. novembril 1919 toimus Meemel Koporje lahes vöörpiigis plahvatus, mille tagajärjel vööriosa sai kahjustusi. Laev sõitis Tallinna remonti.
Rahuajal kasutati algul suurtükilaevana. Relvastus oli alates 1922. aastast 1 x 75 mm kahur. 1923. aastal kohandati Meeme miinitraaleriks. 3. juulil 1924 sai traalipadruni plahvatuse tagajärjel surma laeva pootsman Roman Krimming.
Hukkumine.
14. novembril 1924 teostas laev koos Mardusega miinide traalimist Naissaarest loodes asunud endisel miiniväljal. Traalimisel jäi arvatavasti üks miin traali külge kinni. Traali väljavõtmisel (mis ei tahtnud sujuda), toimus laeva ahtri all traali ilmselt kinnijäänud miini plahvatus, milles laeva ahter sai raskelt vigastada. Komendor Johannes Karus jäi plahvatuses kadunuks, ülejäänud (kellest mitu sai vigastada) päästeti samas olnud teiste laevade poolt. Üks päästetuist – komandöri abi nooremleitnant Karl Haberman – suri hiljem haiglas.
Meemet üritati seejärel Naissaare juurde madalikule pukseerida, kuid ta uppus saarest umbes kahe miili kaugusel.
Vrakk.
Meeme vraki leidsid 29. juulil 2000 Eesti Meremuuseum ja OÜ Tuukritööd 44 m sügavuselt. Laeva kell tõsteti üles ja anti laeva omanikule (Eesti Mereväele) tagasi.
2007. aastast on vrakk Eesti kultuurimälestis (arheoloogiamälestis, veealune mälestis).