Alaska mäeliustik

Alaska mäed on peamine vaatamisväärsus nii külastajatele, fotograafidele, teadlastele kui ka seiklejatele. Piiride piires on ilmatu 14 mäestikku, mis põhimõtteliselt katavad riiki ülalt alla. Kolm suurimat on Denali, Mount Saint Elias ja Mount Foraker.
Kirjeldus.
Alaska mäeahelikud annavad nende osariigile kogu selle laiuses tugeva ja kauni maastiku. Nende hulka kuulub Põhja-Ameerika kõrgeim tipp ning neid iseloomustavad liustikud, maavärinad ja jätkuv vulkaaniline tegevus. Struktuurselt ulatuvad vahemikud Põhja-Ameerika Kivimägede ja Vaikse ookeani mägisüsteemi jätkuvast loodest. Alaska mäed, mis on ulatuslike lõikude jaoks veel vähe uuritud, sisaldavad suures osas kasutamata maavarasid või asuvad nende läheduses.
Mäeliustik.
Mägedes tekivad mäeliustikud, mille jää- ja lumemass valgub mööda mäenõlvu alla. Mäeliustike kuju ja liikumistee määrab ära mäestiku reljeef – jää voolab seal mööda orge. Seepärast kutsutakse neid ka jääjõgedeks. Mingil hetkel liigub voolava liustiku serv üle lumepiiri. Siis saab eristada liustiku toitumisala ühel ja sulamisala teisel pool lumepiiri. Serva asend sõltub sademete ja sulamise tasakaalust: külmal, sademerohkel ajal tungib liustiku serv toitealast järjest kaugemale, soojematel perioodidel taandub aga toitumisala poole. Tavaliselt voolab mäeliustik aastas edasi u 10–50 m. Lumepiirist allapoole jõudnud jää hakkab sulama. Jää paksus mäeliustikes on maksimaalselt paarsada meetrit.
Mandriliustik.
Kui toitumisalal sajab lund oluliselt rohkem, kui servas jõuab jääd ära sulada, kasvab liustik paksemaks ja hakkab kujunema mandriliustik. Need võivad tekkida nii mäestikes kui ka ulatuslikel tasasematel aladel, mis asuvad lumepiirist kõrgemal või pooluse pool. Mandriliustik hakkab liikuma siis, kui see on kasvanud 60–70 m paksuseks (mäenõlvadel ka õhemana). Aluspinna reljeef ei mõjuta oluliselt mandriliustiku pealispinna kuju ega jää liikumist: liustiku pinnamood on suhteliselt tasane ja liustik liigub toiteala keskmest radiaalselt igas suunas. Väiksemaid mandriliustikke kutsutakse jäämütsideks, suuremaid – pindalaga vähemalt 50 000 km2 – aga jääkilpideks. Praegu on Maal kaks jääkilpi: Gröönimaal ja Antarktikas. Jää paksus jääkilbis on tavaliselt paar kilomeetrit. Kõige paksem jää – 4785 m – on mõõdetud Antarktika jääkilbil.
Alaska mäeliustikud.
Denali.
Denali, mida kunagi nimetati McKinley mäeks, on Põhja-Ameerika kõrgeim mägi. Alaska keskosas lõunas paiknev mäetipp on 20 310 jalga (6 190 meetrit) merepinnast kõrgem, mis teeb sellest ka maailma kõrguselt kolmandaks mäeks – Mount Everesti Nepalis ja Argentinas asuva Aconcagua järel.
Mount Saint Elias.
Mount Saint Elias on tohutu ilus püramiid, mis asub merest vaid 35 miili kaugusel. See on Ameerika Ühendriikide kõrgeim tipp, McKinley mäe taga (20 322 jalga). See oli esimene avastatud hiiglaslikust Alaska mäest ja esimene, kuhu roniti (pärast kaheksat katset), ning pikka aega usuti, et see on Põhja-Ameerika kõrgeim mägi. Tegelikult on see ligi 2000 jalga väiksem kui põhjapoolse naabri lähedal Yukoni Logani mägi (19 550 jalga), ja on ka väiksema kasvuga. Lõunast vaadatuna on Mount Saint Elias aga tõeliselt tähelepanuväärne mägi, millel on fantastiline vertikaalne reljeef. See toodab ka Alaska suurimat üksikut jäävälja. Jää levib mäelt selle merepoolsel alusel üle 1500 ruutmiili ja lõpuks voolab Alaska lahte.
Mount Foraker.
Mount Foraker, mida nimetatakse ka Sultanaks, on Ameerika Ühendriikide kõrgeim mägi (Denali ja Saint Eliase mäe järel) ning Põhja-Ameerika kuues kõrgeim mägi. Forakeri mägi on 7220 jala (229 meetrit) silmapaistva kõrgusega tipp, mis teeb sellest Alaska suuruselt kolmanda mäe.