tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
2014. aasta Vormel 1 hooaeg

2014. aasta Vormel 1 hooaeg oli Vormel 1 maailmameistrivõistluste 65. hooaeg.
Hooaeg algas 16. märtsil 2014 Austraalias ja lõppes 23. novembril Araabia Ühendemiraatides.
Peeti 19 etappi ja maailmameistriks tuli Lewis Hamilton.
Rekordid.
2014. aasta hooajal suutsid üksnes kolm sportlast etapi võita: Lewis Hamilton (11), Nico Rosberg (5) ja Daniel Ricciardo (3). Seda on minevikus juhtunud 4 aastal, viimati 1988. Samuti suutsid üksnes kolm sportlast kvalifikatsiooni võita: Rosberg (11), Hamilton (7) ja Felipe Massa (1).
Fernando Alonso on kogunud karjääri jooksul 1767 punkti. Ta sõitis 86 etappi järjest ilma tehnilisel põhjusel katkestamata.
Lewis Hamilton on alates oma debüüthooajast saanud 8 järjestikusel hooajal vähemalt ühe võidu.
Nico Rosberg sai ühel hooajal 10 teist kohta.
Fernando Alonso on saanud 28 kolmandat kohta. Sama on suutnud Rubens Barrichello ja Kimi Räikkönen. Sel hooajal lisandus Alonsole üks kolmas koht, nimelt hooaja 4. etapil Hiina GP-l.
Adrian Sutil on osalenud 127 etapil ilma esikolmikusse jõudmata. Alles elu 92. etapil tõusis ta etapi liidriks (sellega jagab ta esikohta Nick Heidfeldiga).
Daniil Kvjat on noorim, kes tulnud punktidele. Austraalia GP ajal oli ta 19 aastat ja 324 päeva vana. See oli tema elu esimene MM-etapp.
Max Chilton lõpetas oma karjääri 25 esimest sõitu. Viimane neist oli hooaja 6. etapp Monaco "grand prix".
Tulemused.
"Sorteerimiseks klõpsa noolekestele veeru päises"
Marcus Ericsson

Marcus Thorbjörn Ericsson (sündinud 2. septembril 1990 Kumlas) on rootsi vormelisõitja.
2015. aasta hooajast sõidab ta Vormel 1 sarjas Sauberi meeskonnas.
2014. aasta hooajal sõitis ta Vormel 1 sarjas Caterhami meeskonnas.
Daniil Kvjat

Daniil Kvjat (sündinud 26. aprillil 1994 Ufas) on vene vormelisõitja.
Ta sõidab alates 2015. aasta hooajast Vormel 1 sarjas Infiniti Red Bull Racing meeskonnas. 2014. aasta hooajal sõitis ta Toro Rosso meeskonnas.
Oma esimesel võistlusel sai ta 9. koha ja temast sai 19-aastaselt noorim Vormel 1 sarjas punkte saanud sõitja. Seni oli see rekord olnud Sebastian Vetteli käes.
Wolansky mõis

Wolansky mõis (läti keeles "Volanska muižiņa" või "Ēlera muižiņa") oli suvemõis Lätis Riia linnas Mežaparksi asumis peahoone aadressil Ezermalas iela 22. Saksa keeles "Ehlers Gelegenheit".
Mõis rajati XIX sajandi lõpus. XX sajandi alguses oli mõisa omanik Marija Zeltinga, mõisas elas ka palju teenijaid, nii eestlasi kui ka lätlasi. Tõenäoliselt asus mõisa juures ka puusepatöökoda.
Aastal 1920 asus mõisas J. Klemani pagariäri. Mõisa lähedal Ķīšezersi järve ääres asus paik, kus Läti Kunstnike Liit pidas oma pidusid.
Aastal 1934 suvemõisa hooned lammutati. Nende asemele ehitati kahe korteriga elamu.
Meijermuiža mõis

Meijermuiža mõis ("Meijermuiža") oli suvemõis Lätis Riia linnas Mežaparksi asumis. Mõisa peahoone asus praegusel Cimze tänaval.Saksa keeles "Meyershof".
Mõis rajati XIX sajandi alguses. Aastal 1895 oli mõisa omanikuks Riia linnapea Kerkovius, kes rentis mõisa hoone tehasetöölise Simon Jakobsoni perele. Lisaks Jakobsonidele elasid seal veel teisedki lätlastest tehasetöölised, aednikud ja kalurid.
Tänapäevaks on mõisa peahoone hävinud.
Annasmuiža mõis

Annasmuiža mõis ("Annasmuiža") oli suvemõis Lätis Riia linnas Mežaparksi asumis. Mõisa peahoone asus praegusel Cimze tänaval. Saksa keeles "Annerhof" või "Annenhof".
Mõis rajati XIX sajandi algul Meijermuiža mõisa maadele. Aastal 1834 rajas mõisa omanik tekstiilitööstur J. Schopfeler mõisa tekstiilivabriku, millel ei olnud aga pikka iga.
Aastal 1886 ostis Riia Jahiklubi Annasmuiža ja Grave mõisa vahel asunud Kletnieki talu, kuhu rajati puhkusepaik. XX sajandi alguses hakati spordirajatisi püstitama ka Annasmuiža mõisas, mille omanikuks oli toona klubi liige vabahärra Reinhold Freitag von Loringhofen. Peale omaniku elas mõisas veel 24 teenijat, nende seas ka mõisa kalur.
Aastatel 1903–1939 kuulus mõis sakslaste spordiklubile Kaiserwald, mis oli Läti suurim spordiselts. Mõisa rajati spordiväljak, seal korraldati vabaõhupidusid, etendati näidendeid. Pärast Nõukogude võimu kehtestamist jäi kasutusele ainult spordiseltsi jahiklubi osa järve ääres, ülejäänud hooned jäid kasutuseta. Tänapäevaks on Annasmuiža mõisa hooned hävinud.
Imme Viidalepp

Imme Viidalepp (16. aprill 1947 – 7. aprill 2006) oli eesti naiskunstnik.
Imme Viidalepp sündis Tartus, kasvas üles Tallinnas. Õppis 1972–1976 Tartu Kunstikoolis, 1985–1986 Villu Tootsi kirjakunstikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis kujunduskunstnikuna, alates 1990. aastast ka graafika- ja kirjakunstiõpetajana Tartu Lastekunstikoolis.
Ta oli Eesti Kunstnike Liidu, Eesti Vabagraafikute Ühenduse ja Tartu Kunstnike Liidu liige.
Grave mõis

Grave mõis ("Grāves muiža") oli mõis Lätis Riia linna Mežaparksi asumis. Mõisa peahoone asub aadressil Ezermalas iela 28, kuigi see asub tegelikult A. Sakse tänava ääres. Saksa keeles "Gravenhof" või "Hillebolts Hof".
Grave mõisa omanikuks oli aastal 1678 linnanõunik Johann Hillebold. Aastast 1698 kuulus see prefekt Gerhard Grenile. Mõis sai nime Riia Suurgildi gildivanema Grave järgi, kellele see kuulus aastast 1725.
XIX sajandi lõpus ja XX sajandi algul kuulus mõis Patrik Ruetzile. Tol ajal oli mõisa juures suur park, kus töötas lätlasest aednik Johans Vildfangs. Mõisa omanik oli ajalehe Rigasche Rundschau toimetaja sugulane, seetõttu avaldas leht ka mitmeid tema pilte Ķīšezersi järvest.
Aastal 1913 ostis mõisa Läti Haridusselts. Uueks nimeks sai Saules dārzs ('päikeseaed'). Paik sai nime seal asunud päikesekella järgi. Mõisa parki ehitati spordirajatised ja laululava. Paiga arengule pani aga piiri Esimene maailmasõda. Sõja ajal asus mõisas sõdurilaste varjupaik.
Kahe maailmasõja vahel jätkus pargis ürituste korraldamine. Üks populaarsemaid üritusi oli traditsiooniline Lastefestival. Kuna aga Riia ümbrusse tekkis uusi ürituste korraldamiseks sobivaid paiku ja Läti Haridusseltsi korraldatud ettevõtmised sattusid tihti kriitikatule alla, siis seltsi majanduslik olukord halvenes ja aastal 1936 olid nad sunnitud Saules dārzsi üle andma Mazpulksi nime kandvale lasteorganisatsioonile.
Teise maailmasõja järel nimetati Saules dārzs ümber Bernu parksiks ehk Lastepargiks. Paiga esimeseks direktoriks sai Julijs Pamiljens, kes aga aastal 1948 oli sunnitud ühe poliitiliselt ebakorrektse punanurga kohta käiva nalja tõttu tagasi astuma. Paigas korraldati siiski lastele mõeldud üritusi edasi, sinna kolis ka Noorte Naturalistide Selts.
Mõisa hooned jäid sel ajal hooldamata. Ka ehitati tasahilju kinni Ķīšezersi kaldapealne. Tänapäeval on mõisa pargi järvepoolne osa täielikult hoonestatud.
Pärast Läti iseseisvumist on mõisas asunud mitu lasteorganisatsiooni, nende seas ka noorte jalgpallikeskus Skonto. Peahoone on renoveeritud. Säilinud on kaks halvas seisus olevat kõrvalhoonet, nende seas ka pargis asuv uusgooti stiilis paviljon.
Liivaluite tänav

Liivaluite tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Liiva asumis. Liivaluite tänav on Viljandi maanteelt algav põhiosas lõunaedela-põhjakirde suunaline ligikaudu 220 meetri pikkune umbtänav.
Tänava varasem nimi oli Luite tänav. Praegust nime kannab Liivaluite tänav alates 13. juunist 1958. Tänav on saanud nime selle järgi, et asub luitelisel alal.
Aastatel 1975–1977 elas Liivaluite tänaval Gunnar Graps.
USS Thresher

USS Thresher on USA tuumaallveelaev.
1958. aastal alustati USA-s allveelaevade hävitamiseks mõeldud aatomiallveelaevade ehitamist. 9. juulil 1960 lasti Portsmouthis vette esimene selle klassi allveelaev SSN 593 Thresher. Allveelaev oli kaetud helineelava kihiga, mis pidi raskendama selle avastamist vaenlase poolt. Paraku ei andnud helineelav kiht mingi efekti, sest allveelaeva jõuseadmed tegid nii suurt müra, et Thresheri võis avastada üsna primitiivsete hüdrolokaatoritega.
Poolkuuklapid

Poolkuuklappideks ehk semilunaarklappideks (ladina ains "valvula semilunaris") nimetatakse paljude selgroogsete loomade teatud kehavedelike liikumist juhtivaid klappe, mille hõlmad on soone seina kinnitunud taskutaoliselt. 
Klassifikatsioon.
Poolkuuklapid on :
Lümfisüsteemis.
Lümfisüsteemi liigitatud lümfisoonte ja lümfiteede seintel on palju poolkuuklappe. Neid nimetatakse lümfiklapikuteks ja need reguleerivad lümfi voolu.
Kadrina Katariina koguduse segakoor

EELK Kadrina Katariina koguduse segakoor on Kadrinas, Lääne-Virumaal tegutsev kirikukoor. 
Koor on välja andnud kaks heliplaati: "EELK Kadrina koguduse segakoor" (2002) ja "Sa südames" (2007).
Emma Marrone

Emma Marrone (kodanikunimi Emmanuela Marrone; sündinud 25. mail 1984 Firenzes) on itaalia laulja.
Ta esindas lauluga "La mia città" Itaaliat 2014. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Kopenhaagenis. Finaalkontserdil sai ta 33 punktiga 21. koha.
Ta võitis 2012. aasta Sanremo muusikafestivali.
Ta on andnud välja neli albumit.
Soomuk

Soomuk on militaar- või sisekaitse otstarbeks valmistatud soomustatud maismaasõiduk. 
Nimetuse kasutus.
Soomuki nimetust võidakse kasutada, kui on vaja teha üldistusi või ei ole täpselt teada, millise konkreetse soomusmasinaga on tegemist. Nimetus ei oma otsest vastet teistes keeltes. Tavaliselt eesti militaarkeeles tanki soomukiks ei loeta. Külla aga hõlmavad mõisted "soomustehnika" ja "soomusmasinad" üldjuhul ka tanke ja nende baasil valmistatud sõjatehnikat. Soomukiks ei loeta tavaliselt ka soomustatud autot.
Soomukid.
Soomukina käsitletakse tavaliselt järgmisi masinaid:
Lisaks kutsutakse soomukiteks muid eelnimetatute baasil valmistatud (modifitseeritud) eriotstarbelisi masinaid.
Tilgaton

Tilgaton (inglise keeles "dropleton") on kvaasiosake, mis käitub vedelikusarnaselt.
Tilgatonist teatati esmakordselt 24. veebruaril 2014 teadusajakirjas Nature.
Viited.
Füüsikud leidsid tilgatoni
461 Ocean Boulevard

"461 Ocean Boulevard" on Eric Claptoni teine stuudioalbum, mis ilmus 1974. aasta juulis. 
Album ilmus plaadifirma RSO Records väljaandel. Plaadil salvestatud kaver Bob Marley laulust "I Shot the Sheriff" sai esimeseks Claptoni soolokarjääri esikohahitiks. Albumi kaanel kujutatud maja asus Florida osariigis Golden Beachil aadressil 461 Ocean Boulevard. Selles majas Clapton plaadi salvestamise ajal elaski.
2004. aastal ilmus uuesti masterdatud luksusduubelplaat. Teisel plaadil oli salvestis kontserdist, mis toimus HMV Hammersmith Apollo (algselt Hammersmith Odeon) kontserdimajas.
Esimesel plaadil olid ka stuudiosessioonil jämmitud lood.
Ajalugu.
See oli aeg, mil Eric Clapton oli just oma heroiinisõltuvusest jagu saanud. Ta soovis salvestada uut muusikat ja tema mänedžer Robert Stigwood korraldas salvestuse Criteria Studios Miamis. Bändikaaslased olid Carl Radle (bass), Dick Sims (klahvpillid), Jamie Oldaker (trummid) ja produtsent Tom Dowd. Selle plaadi lindistamisel kasutas Eric Clapton oma kuulsat Fender Stratocasterit hüüdnimega Blackie. Kui salvestamine oli juba alanud, palkas Clapton veel Yvonne Ellimani (vokaal) ja teise kitarristina George Terry. Viimane salvestas samal ajal ka Bob Marley and the Wailersi albumit "Burnin". Inspireerituna Marley muusikast soovitaski ta Claptonile laulu "I Shot the Sheriff". Clapton ei tahtnud esialgu seda pala plaadile lisada, kuid kaaslased veensid ta ümber. Lugu lasti välja singlina ja sellest sai edetabeli Billboard Hot 100 esikohalugu.
Retsensioonid.
Stephen Thomas Erlewine veebiandmebaasist Allmusicus kirjeldas albumit eelkõige kui esteetilist. Ajakirja Blender kriitik Jon Pareles aga väitis, et "I Shot the Sheriff" on ainult koopia ilma omapoolsete lisadeta. Samuti kritiseeris ta laulu "Let It Grow", sest see pidavat kõlama väga sarnaselt Led Zeppelini looga "Stairway to Heaven". Seda tõika on Clapton hiljem ka ise tunnistanud. Robert Christgau nimetas albumi ausaks ja pöördeliseks Claptoni jaoks, kuid märkis ka, et parimad lood sellel on kaverid. Ajakirja Rolling Stone kriitik Ken Emerson nimetas Claptoni kitarrimängu plaadil märkamatuks, ta kritiseeris meest, et see jääb liialt oma kaaslaste varju. Emerson seadis kahtluse alla ka asjaolu, et Clapton ise dobrot mängis. Parimaks looks plaadil nimetas ta "Let It Grow". Rolling Stone paigutas albumi oma 2003. aasta koostatud edetabelis "500 Greatest Albums of all time" 411. kohale.
Lugude järjekord.
Originaal-LP.
A-pool
B-pool
"Delux"-väljaande CD.
Esimene CD
Teine CD
Kõik laulud on salvestatud 4. ja 5. detsembril 1974. aastal Londonis Hammersmith Odeonis toimunud kontserdil
Muusikud.
Külalismuusikud:
Soomusjalavägi

Soomusjalavägi ehk mehhaniseeritud jalavägi (ka motolaskurvägi, soomusgrenaderid), on maavägede koosseisu kuuluv relvaliik või soomusväe alamrelvaliik, mis koosneb jalaväe lahingumasinate, harvem soomustransportööridega varustatud jalaväest. 
Iseloomustus.
Soomusjalavägi moodustab tänapäeval paljude riikide armeede maaväe põhiosa. 
Soomusjalavägi sarnaneb struktuurilt suures osas tavalise kerge jalaväega, kuid omab märksa suuremat manöövrivõimet ja tulejõudu. Soomusjalaväelased tegutsevad reeglina lahingus koostöös tankiväega ehk tankide toetusel, vallutades, hõivates või hoides maa-alasid ja ehitisi ning hävitades vastase elavjõudu, relvasüsteeme ja kergemaid soomukeid. Soomusjalaväelased teostavad lahinguluuret ja tankitõrjet ning omavad orgaanilist kaudtulevõimet (peamiselt miinipildujad).
Soomustransportööridega varustatud jalaväeüksusi on võimalik lugeda soomusjalaväeks, kui nad on väeüksuse struktuuris koos tankidega.
Ajalugu.
Idee ja areng.
Soomusjalaväe loomisele hakati mõtlema I maailmasõja lõpus. Esimeseks algeks võib lugeda ideed paigutada jalaväejagu rünnakuks pikendatud Inglise tanki Mark V sisemusse, kus avastati selleks piisavalt ruumi olevat. Idee realiseerus Amiensi lahingus 1918. aastal, kuid ei saanud erilist tähelepanu. Probleem oli ka, et tanki sisemuses valitsevad tingimused kippusid lihtsalt jalaväelasi hirmutama.
1927. aastal formeeriti Suurbritannia ja Põhja-Iiri kuningriigis eksperimentaalne mehhaniseeritud brigaad, kuid see likvideeriti hiljem, jäädes ikkagi tankide ja jalaväelaste tegevuse eraldatuse juurde. 
1930. aastatel algatasid seoses välksõja kontseptsiooniga soomusjalaväe sakslased, kes mõistsid hästi jalaväe pideva koostöö vajadust koos tankidega. Saksamaa soomusjalaväe (soomusgrenaderid) standardveokeiks said soomustatud poolroomiksõidukid SdKfz 251, mis mahutasid jao ja olid relvastatud kuulipilduja või väiksema suurtükiga.
Teine maailmasõda.
Teise maailmasõja käigus arendasid vastavalt lahingutegevuse ja operatsioonide õppetundidele oma soomusjalaväe välja kõik sõdivad osapooled. Jalaväelasi veeti tankidega kaasa peamiselt poolroomiksõidukitel ja see võimaldas teostada ning julgestada sügavaid läbimurdeoperatsioone rünnakul, aga samuti tegutseda efektiivselt liikuvate katteüksustena taandumisel.
Külmast sõjast tänapäevani.
Alates külmast sõjast on soomusjalaväest saanud iga arenenud armee põhilisi relvaliike. 1970. aastatel arendati lisaks olemasolevaile soomustransportööridele välja soomusjalaväe põhisõidukid – jalaväe lahingumasinad. Esimene uudne lahingumasin oli Nõukogude Liidus valmistatud BMP-1. NATO esimeseks õnnestunud lahingumasinaks võib lugeda Saksa Liitvabariigi Marder 1.
Soomusautode dessandi idee Eesti Rahvaväes.
Eesti Rahvaväes liikus tegelikult samuti algse soomusjalaväe loomise idee juba Vabadussõja ajal vahetult enne sõja lõppu. Dokumentidest on selgunud, et soomusautode juurde kavatseti (arvatavalt soomusrongide eeskujul) formeerida oma dessantsalgad. Sõda sai aga enne läbi ja teadmata põhjusel selle oma aja kohta revolutsioonilise ideega enam ei jätkatud.
Sadestumiskoefitsient

Sadestumiskoefitsient ("s") (ka sedimentatsiooni koefitsient) iseloomustab osakeste sedimentatsiooni protsessi tsentrifuugimisel ja on defineeritud kui osakeste sadestumiskiirus mingi teatud raskuskiirenduse juures.
 formula_1
Sedimentatsiooni kiirus formula_2 (ms−1) on võrdne lõppkiirusega. See on konstantne, kuna jõud, mida rakendatakse osakestele gravitatsiooni toimel või tsentrifuugimisel ultratsentrifuugis taandub maha selle keskkonna viskoossuse arvelt, milles osake on ja liigub (tavaliselt vesi). Ultratsentrifuugimisel on osakesele rakendatav raskuskiirendus tavaliselt kümneid tuhandeid kordi suurem kui tavaline gravitatsiooniline raskuskiirendus. Rakendatav kiirendus formula_3 (ms−2) võib olla kas gravitatsiooniline raskuskiirendus formula_4, või tsentrifugaalkiirendus formula_5. Viimasel juhul on formula_6 pöörlemise nurkkiirus ja formula_7 osakese kaugus pöörlemisteljest (raadius).
Keskkonna viskoossusest tingitud vastupanu osakese liikumisele iseloomustab Stokesi seadus: formula_8, kus formula_9 märgib keskkonna viskoossust, formula_10 on osakese raadius ja formula_11 on osakese kiirus. See seadus kehtib ainult suurtele sfääriliste objektidele lõpmatus hulgas vedelikus.
Tsentrifugaaljõud antakse valemiga: formula_12, kus formula_7 on osakese kaugus pöörlemisteljest. Kui need kaks jõudu (viskoossusest tingitud vastupanu osakese liikumisele ja tsentrifugaaljõud) tasakaalustuvad (need on vastassuunalised jõud), hakkab osake liikuma konstantse kiirusega, ehk saavutabki vastavas keskkonnas oma lõppkiiruse. Lõppkiirus on antud järgmise valemiga:
 formula_14
Kohandades seda valemit, saame valemi sadestuskoefitsiendi arvutamiseks:
 formula_15
Sadestumiskoefitsiendi dimensiooniks on ajaühik, mida väljendatakse svedbergides. Üks svedberg on defineeritud kui täpselt 10−13 sekundit. Sadestumiskoefitsiendid, mida võib leida kirjandusest, tähendavad tavaliselt settimist vees 20 °C juures.
Suuremad osakesed settivad kiiremini ja nende sadestumiskoefitsiendid on seetõttu suuremad. Sadestumiskoefitsiendid pole aga omavahel liidetavad. Sadestumiskiirus ei sõltu mitte ainult osakese massist ja ruumalast, vaid ka pindalast, mis muutub kahe osakese liitumisel (tekkinud osakese kogupindala väiksem kui kahel eraldi). Kui mõõta nende osakeste sadestusmiskoefitsiente eraldi, võib nende koefitsientide väärtuste liitmise tulem erineda sellest, kui need osakesed oleksid liitunud üheks osakeseks. Niimoodi on see näiteks ribosoomidega, mida eristatakse tavaliselt nende sadestumiskoefitsientide järgi. Näiteks bakterite 70 S ribosoomi sadestumisskoefitsient on küll 70 svedbergi, aga koosneb 50S ja 30S alaühikutest.
Lümfiklapikud

Lümfiklapikuteks ehk lümfiklappideks ehk lümfisoone klappideks (ladina "valvulae lymphaticae") nimetatakse paljude selgroogsete loomade lümfikapillaarides ja lümfisoonte ning lümfiteede seintel paiknevaid klappe. 
Lümfiklapikud juhivad lümfi liikumist ja toimivad harilikult üsna pidavate tagasilöögiklappidena. Kui lümfisoonte lihased ahenevad või kui soont ümbritsevad koed pitsitavad soont liigutavad klapid lümfi vajalikus, harilikult suuremate lümfiteede, suunas. 
Lümfiklapikute olemasolu, areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.
Enamiku lümfivõrgustiku lõikes paiknevad lümfiklapikud on paarilised poolkuuklapid ja iga klapipaari kohal asetseb lihasmansett. 
Lihasmansett ja klapid moodustavad inimestel klapisegmente (ingl "lymphangion"), paljudel teistel loomadel lümfisüdamed, mida loetakse eraldi funktsionaalseteks üksusteks, nemad tagavad lümfi edasi suunamise. Suuremates lümfiteedes paiknevad klapid mõnemillimeetriliste vahedega. 
Kui lümfisoonte siserõhk tõuseb liiga kõrgeks võib lümfiklappide ja klapisegmentide töö häiritud saada ning lümf võib soontes tagasi valguda põhjustades organismis vastavas piirkonnas lümfödeemi.
Kortsuton

Kortsuton (inglise keeles "wrinklon") on kvaasiosake, mille abil püütakse kirjeldada erinevate materjalide (alates ühe aatomi paksustest grafeenilehtedest kuni tavaliste kardinateni) kortsumise seaduspärasusi.
Kortsutone kirjeldati esmakordselt 2011. aastal.
Moseli veinid

Moseli veinid ehk mooselid on veinid, mis on toodetud Moseli jõe ümbruses. Moseli veine toodetakse kolmes riigis:Saksamaal,Prantsusmaal jaLuksemburgis, kuid nimetusega "moosel" peetakse silmas eeskätt Saksamaal toodetud Moseli veine. 
Saksamaa.
Vaata ka Moseli veinipiirkond.
Moseli veinipiirkond on üks kolmeteistkümnest kvaliteetveine tootvast Saksa veinipiirkonnast. Olles pindala poolest natuke suurem kui 9000 hektarit, on see piirkond toodangu mahu poolest Saksamaa veinipiirkondade seas kolmandal kohal, tuntuse poolest aga esikohal.
Prantsusmaa.
Prantsusmaal toodetakse Moseli veine Lorraine'is Metzi linna lähedal. Kuna selle veini toodang on väike – ligikaudu 1500 hektoliitrit veini aastas –, siis seda veini eriti ei ekspordita. 
Luksemburg.
Moseli veini toodetakse Luksemburgi kaguosas. Vastava kvaliteediklassi nimi on "Moselle Luxembourgeoise" ja veinipiirkonna ligikaudne suurus on 1290 hektarit.
Euroopa noortepealinn

Euroopa noortepealinn (inglise keeles "European Youth Capital", lühendatult EYC) on tiitel, mis antakse igal aastal ühele Euroopa linnale üheks aastaks. Selle aja jooksul on linnal võimalus mitmekülgse programmi abil näidata oma noortega seotud kultuurilist, ühiskondlikku, poliitilist ja majanduslikku elu ja arengut. Tegemist on Euroopa noortefoorumi algatusega ning esimene pealinn valiti 2009. aastal.
Eesmärgid.
Euroopa noortepealinnade valimise eesmärk on edendada Euroopa riikide noorte vahelist koostööd. Üks olulisemaid organisatsiooni aspekte on noorte igapäevaelu parandamine pealinnaks valitud linnas ning seda mitte vaid pidustuste ajal, vaid pikas perspektiivis. Lisaks julgustatakse noori osalema pealinna plaanide loomise ja rakendamise juures ning üks ettevõtmise prioriteetidest on seegi, et noored oleksid hästi informeeritud ja ühiskonda kaasatud ning et neile antaks võimalusi paremaks tulevikuks. Noortepealinnaks nimetamise täiendav kasu tuleb turismist ja suurenenud rahvusvahelisest prestiižist.
Noortepealinnad 2009–2016.
Esimene noortepealinn valiti 2009. aastal, see oli Rotterdam.
Euroopa spordipealinn

Euroopa spordipealinn on nimetus, mida annab alates 2001. aastast välja Euroopa Spordipealinnade Assotsiatsioon (inglise keeles "European Capitals of Sport Association").
Spordipealinn valitakse üheks kalendriaastaks. Assotsiatsioon on eraettevõte, millel ei ole otsest seost Euroopa Liiduga.
Spordipealinnaks võivad kandideerida kõik Euroopa Liidu liikmesriikide pealinnad või liikmesriikide linnad, mille elanike arv on vähemalt 500 000.
Loetelu.
Järgmised linnad on olnud valitud Euroopa spordipealinnaks:
Alain Resnais

Alain Resnais (; 3. juuni 1922 Vannes – 1. märts 2014 Pariis) oli prantsuse filmilavastaja, -stsenarist ja -näitleja.
Göran Therborn

Göran Therborn (sündinud 23. septembril 1941 Kalmaris) on rootsi sotsioloog. Ta on üks tsiteeritumaid postmarksiste. 
Ta on põhjalikult kirjutanud klassistruktuuri ja riigiaparaadi kokkupuutepunktidest, ideoloogia kujunemisest, globaliseerumisest ja marksismi tulevikust. Ta toetab universaalset vabadust ja võrdsust, egalitaarseid ühiskondlikke liikumisi ja antiimperialismi.
Therborn sai doktorikraadi 1974. aastal Lundi Ülikoolist, kus õppis sotsioloogiat, politoloogiat ja majandust. Ta on töötanud mitmes maailma ülikoolis, pikemalt Lundi Ülikoolis (Rootsis), Nijmegeni Ülikoolis (Hollandis), Göteborgi Ülikoolis (Rootsis) ja Cambridge’i Ülikoolis (Suurbritannias). Therborn on Cambridge'i Ülikooli sotsioloogia emeriitprofessor. Pärast 2010. aastal pensionile minekut elab ta taas Rootsis, kuid on endiselt seotud ka Cambridge’i Ülikooliga, jätkates seal loengute pidamist ja doktorantide juhendamist. 
Raamatus "The Ideology of Power and the Power of Ideology" (1980) eemaldub Therborn Louis Althusseri kirjutistest ideoloogia formeerumisest ja kirjutab ideoloogia muutumise, klasside ideoloogilise ülesehituse ja ideoloogilise domineerimise teemadel. Ta annab üldise ülevaate, kuidas postmarksistliku vaatenurga järgi ideoloogiad kujunevad.
Raamat "From Marxism to Post-Marxism?" (2008) kujutab endast püüet anda lühike, kuid ulatuslik marksistliku teooria arenemise ajalugu ja marksistliku mõtte trajektoor 21. sajandiks.
Eesti keeles.
"Klassid 21. sajandil", Vikerkaar. 4–5/2013. 75–95.
Lausung

Lausung on peamiselt suulise keele analüüsimisel kasutatav keskne suhtlusüksus. Üks lausung on pidev kõne, mis algab ja lõpeb selgelt tajutava pausiga. Kõige olulisem piirimarker on suulise keele puhul intonatsioon. Lausungi mõistet kasutatakse mõnikord ka kirjaliku keele analüüsimisel. Tegemist on keeleteaduses laialt kasutatava mõistega.
Mõnede käsitluste kohaselt on lausung suulise keele analüüsimisel kõne väikseim üksus.
Lausung ja eesti dialoogiaktide tüpoloogia.
Vestlusanalüüsi järgi on lausung vooruehitusüksus. Eesti suulise kõne uurijad on määratlenud vestlusanalüüsile tuginedes lausungi järgnevalt:
Lausung võib koosneda osalausungitest.
Lümfoidkude

Lümfikoeks ehk lümfoidkoeks ehk lümfaatkoeks ehk lümforetikulaarseks koeks (ka:lümfoidkoe kogumikud; immuunkoed) (ladina "textus lymphaticus") nimetatakse paljude selgroogsete loomade lümfisüsteemi (lümfoid(-immuun)süsteemi) moodustavaid elundeid ja kudesid ning võrkkiude, mille struktuurides liiguvad lümfirakud.
Lümfikudede ja -sõlmede embrüogeneesis osalevad loote lümfoidkoe arengut mõjutavad rakud, need migreeruvad loote maksast perifeersetesse lümfoidkudedesse.
Lümfikudede olemasolu, areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti.
Lümfikudede eesmärgiks on peremeesorganismi immuunvastuse tagamine. Kuna immuunreaktsioonid leiavad paljuski aset lümfikudedes nimetatakse lümfikudesid ka immuunkudedeks.
Lümfikoed on lümfisõlmed, harkelund, luuüdi, põrn, mandlid, lümfifolliikulid, peensoole lümfoidsed naastud, ussripik (inimestel ussripiku seinas koondlümfifolliikulid, soolemandel), lümfotsüüdid.
Lümfikoed on ka lümforetikulaarse koe alad, nagu limaskestaga seotud lümfikude (sh BALT-süsteem – bronhidega seotud lümfikude, GALT-süsteem – sooltega seotud lümfikude).
Sveinn Björnsson

Sveinn Björnsson (27. veebruar 1881 Kopenhaagen – 25. jaanuar 1952 Reykjavík) oli Islandi Vabariigi esimene president aastatel 1944–1952.
Aastal 1912 sai temast Reykjavíki linnanõukogu liige ning ta oli nõukogu president aastatel 1918–1920. Elukutselt oli Sveinn Björnsson advokaat.
Isiklikku.
Sveinn Björnsson sündis Kopenhaagenis ning tema vanemad olid toimetaja ja hilisem minister Björn Jónsson ja Elísabet Sveinsdóttir. Ta oli abielus taanlanna Georgía Björnssoniga (neiuna Georgia Hoff-Hansen) ning nende abielust sündis kuus last.
Tema poeg Björn Sv. Björnsson teenis Teise maailmasõja ajal Saksa sõjaväes, kuuludes Schutzstaffeli ridadesse.
Tema lapselapselaps Henrik Björnsson on laulja ja kitarrist rokkbändis Singapore Sling.
Poliitiline tegevus.
Aastatel 1914–1916 ja 1920 oli ta Alþingi liige ning pärast Islandi Kuningriigi väljakuulutamist aastal 1918 oli ta aastatel 1920–1924 ja 1926–1940 ministriametis.
Olgugi et Islandist sai aastal 1918 suveräänne riik, korraldas riigi välissuhteid Teise maailmasõja alguseni Taani. Taani okupeerimine Saksa sõjaväe poolt 1940. aasta mais tõi kaasa Islandi suurema iseseisvuse ning Sveinn Björnsson valiti aastatel 1941–1943 kolm korda Islandi regendiks. Talle anti kõik riigi tegevuse juhtimisega seotud õigused, mis seni olid olnud Taanis resideeriva Taani ja Islandi kuninga Christian X käes. 1941. aasta juulis sisenesid Björnssoni valitsuse kutsel Islandile Ameerika Ühendriikide väed ning väiksem hulk sõjaväelasi jäi sinna ka pärast sõja lõppu. Nende jätkuv kohalolek kutsus esile riigi sõjajärgse välispoliitika peamise vaidlusküsimuse.
Alþing valis Björnssoni presidendiks 1944. aastal, mil Islandi Vabariik loodi. Kuna islandlased pidid 1945. aastal endale esimest korda presidendi otse valima, kestis tema esimene valitsemisaeg vaid aasta. Siiski ei kandideerinud keegi Björnssoni vastu 1945. ja 1949. aasta valimistel. Ta suri riigi pealinnas Reykjavíkis 1952. aasta jaanuaris: rohkem kui aasta enne oma kolmanda ametiaja täitumist. Ta on seni ainus Islandi president, kes on ametisoleku ajal surnud.
Tema presidendiks olemise ajal olid ametis järgmised peaministrid:
Muu tegevus.
Sveinn oli üks Islandi peamise laevakompanii Eimskipafélag Íslands rajajatest aastal 1914 ning selle juhataja aastatel 1914–1920 ja 1924–1926. Lisaks rajas ta kindlustusettevõtte Brunabótafélag Íslands ning oli selle direktor alates rajamisest 1916. aastal kuni 1920. aastani. Ta oli ka üks kindlustusettevõtte Sjóvátryggingafélag Íslands rajajaid ja selle juhatuse esimees alates rajamisest 1918. aastal kuni 1920. aastani ja vahemikus 1924–1926.
Svein Björnsson oli ka üks Islandi Punase Risti rajajaid 1924. aasta 10. detsembril ning kuni 1926. aastani ka selle juhatuse esimees.
Poolperioodiline protsess

Poolperioodiline protsess ("semibatch") kätkeb endas nii perioodilise kui ka pideva protsessi tunnuseid. See on perioodilise protsessi variatsioon, mille korral esineb süsteemis mingi lähtekomponendi pidev lisandumine või mingi produkti pidev eraldumine.
Näiteks gaasi-vedeliku reaktsiooni korral on reeglina vajalik reaktsiooninõus olevast vedelikust pidevalt gaasi läbi puhuda (kuna gaas ei neeldu piisavalt kiiresti). Perioodiliselt laetavas fermenteris pidevalt tekib ja eraldub süsinikdioksiid (nii nagu kääriva veini pudeliski).
Keemilistes protsessides võib poolperioodilisel režiimil olla mitmesuguseid eeliseid:
Augustas Pečiukevičius

Augustas Pečiukevičius (sündinud 2. detsembril 1991) on Leedu korvpallur.
Ta mängib alates 2013/2014 hooajast Tartu Ülikool/Rockis.
Diglossia

Diglossia on olukord, kus ühe keele kaks dialekti või kaks keelt, mis tavaliselt on lähisuguluses, on kasutusel ühes keelekogukonnas. Lisaks varieerub sellistes ühiskondades argisituatsioonides kasutatav keele valik ja nii-öelda teise keele valik. Teine keelevariant võetakse kasutusele kindlates situatsioonides nagu kirjanduse lugemisel, haridusasutustes, riigiteenistuses, sõjaväes ja muudes sarnastes olukordades.
Seda mõistet on defineeritud ka kui keelte (mitme keele või ühe keele variantide) ranget funktsionaalset jaotust ühiskonnas.
Keeleteaduses võttis diglossia mõiste esimesena kasutusele Charles Ferguson 1959. aastal, kuid tema definitsioon puudutas ainult variante ühe keele sees.
1967. aastal mõtestas Joshua Aaron Fishman diglossia mõiste ümber. Tema järgi ei kehti diglossaalsed suhted ainult geneetilises suguluses olevate variantide puhul, vaid ükskõik millise keelepaari puhul, kui esineb range funktsionaalne jaotus (näiteks ladina keel ja rahvuskeeled keskajal). Fergusoni määratlust on hakatud nimetama klassikaliseks diglossiaks ja Fishmani määratlust laiendatud diglossiaks.
Diglossaalsetes suhetes olevate keelte vahel on kindel hierarhia. Ühte keelevarianti hinnatakse kõrgelt ja kasutatakse ametlikes situatsioonides, teises toimub argisuhtlus.
Etümoloogia.
Kreekakeelne sõna διγλωσσία ("diglōssia") tõlgitakse kui bilingvism, kuid need mõisted ei ole kindlasti sünonüümid, sest diglossia on alati ühiskondlik nähtus, kuna diglossaalne saab olla ainult keelekollektiiv, mitte üksikisik, nagu võib olla bilingvismi puhul.
Lümfijuha

Lümfijuhadeks nimetatakse paljude selgroogsete loomade lümfisüsteemi (lümfoid(-immuun)süsteemi) kuuluvaid teatud jämedaimaid lümfisooni, mis moodustuvad väiksemate lümfisoonte liitumisel, milles liigub lümf ja mis suubuvad venoossesse vereringesse. 
Lümfijuhade areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.
Imetajatel.
Inimestel.
Inimestel koonduvad lümfisooned kahte suurde lümfijuhasse:
Pío Baroja

Pío Baroja y Nessi (28. detsember 1872 San Sebastián, Gipuzkoa, Hispaania – 30. oktoober 1956 Madrid, Hispaania) oli hispaania kirjanik. Ta kuulus kuulsasse hispaanlaste nn 1898. aasta põlvkonda.
Autor ise grupeeris oma teosed kaheksasse triloogiasse ja kahte tetraloogiasse.
Tõlked eesti keelde.
Pío Baroja "Tee täiusele", tõlkinud Aita Kurfeldt, Loodus 1938.
Pío Baroja "Vagabund Elizabide", tõlkinud Asta Põldmäe ja Jüri Talvet, Loomingu Raamatukogu 1979, nr. 8.
Pío Baroja "Nii see maailm on", tõlkinud Mari Laan, Tartu Ülikooli kirjastus 2014.
Palvekirjaaktsioon

Palvekirjaaktsioon oli 19. sajandil levinud talurahvaliikumise vorm, mis avaldus Venemaa keskvalitsusele (sh keisrile) palvekirjade esitamisena. Aktsiooni eesmärk oli, et Venemaa keskvalitsus pööraks tähelepanu mõisnike omavolile talupoegade suhtes.
1864. aasta palvekirjade aktsioon.
Eesti ajaloos on tuntuim 1864. aastal Johann Köleri isatalus koostatud palvekiri, mis Peterburi patriootide vahendusel esitati Aleksander II-le.
Jaan Muri

Jaan Muri (14. juuni 1937 Veeriku küla – 14. veebruar 2014) oli eesti kooliõpetaja ja näitleja.
Ta sündis koolmeistri perekonnas. Ta lõpetas 1955. aastal Leisi Keskkooli ja 1960. aastal füüsika-matemaatika erialal Tallinna Pedagoogilise Instituudi.
Ta töötas aastatel 1960–1962 Kingissepas ja aastatel 1962–1965 Sõmeral kooliõpetajana. Ta mängis asjaarmastajana Saaremaa Rahvateatris. 
1965. aastast töötas ta kooliõpetajana Sindis. Aastatel 1965–1970 oli ta Lydia Koidula nimelise Pärnu Draamateatri teatri näitleja.
Ta on maetud Sindi vanale kalmistule.
Saksimaa veinipiirkond

Saksimaa veinipiirkond asub Ida-Saksamaal ja on üks põhjapoolsemaid veinipiirkondi. Selle piirkonna suurus on ligikaudu 460 hektarit ja võrreldes lõuna pool asuvate veinipiirkondadega on sealne viinamarja saagikus väiksem. 
Saksimaad on esimest korda mainitud veiniviinimarjade kasvatamise kontekstis 1161. aastal. 
Saksimaa jaguneb kolmeks alampiirkonnaks:
Kvaliteetveini viinamarju kasvatatakse vaid Meisseni piirkonnas ja parimad veinid tulevad Proschwitzi lossist (saksa keeles Schloss Proschwitz) mis asub Zadelis.
Proschwitzi loss

Proschwitzi loss (saksa keeles Schloss Proschwitz) on uusbarokkstiilis loss Saksimaal. Alates 1996. aastast kuulub loss Lippe printsile Georgile. Lossi juurde kuulub Saksimaa vanim tegutsev veinimõis Zadeli külas.
Neelaps

Neelaps on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Neelaps" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Levila.
Neid võib kohata Austraalias.
Tiigermadu (perekond)

Tiigermadu ("Notechis") on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Tiigermadude perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik:
Levila.
Neid võib kohata Austraalias.
Kokkupuuted saakloomadega.
Tiigermaolt hammustada saanud väikesed saakloomad surevad silmapilkselt. 
Kokkupuuted inimestega.
Tiigermadude perekonda liigitatud tiigermaod on inimeste suhtes mürkmadudeks liigitatavad, kuna nende hammustus võib raske astmega mürgistusseisundeid esile kutsuda.
Põhjamaade muusikaauhind

 
Põhjamaade muusikaauhind on Põhjamaade aasta parima muusikaalbumi eest välja antav iga-aastane auhind. Auhinna loomisel saadi inspiratsiooni Mercury Prize muusikaauhinnast ning esimene auhinnasaaja kuulutati välja 2010. aastal. Auhinna jagamine algatati konverentsil Norras ning esimese auhinna andis 2011. aasta veebruaris Oslos samanimelisel muusikafestivalil üle Norra kroonprints Haakon. Auhinna suurus on 20 000 eurot. 
Auhind kutsuti ellu eesmärgiga luua tugevam ühtekuuluvus Põhjamaade muusikatööstuses ning et suurendada rahvusvahelist huvi ja teadlikkust selle vastu, mida piirkond muusikaliselt pakub. Veel on auhinna eesmärk seada uuesti fookusesse täispikk album kui kunstivorm. 
Esialgse valiku teeb iga riigi kodumaine muusikatööstus. Seejärel koonduvad nende esindajad koos enda riigist valitud kümne albumi nimega Oslosse ning nende seast sõelutakse välja 12 lõplikku kandidaati. Viimase valiku teeb žürii, mida juhib Andres Lokko ning mis koosneb rahvusvahelistest ajakirjanikest ja plaadifirmadega seotud inimestest.
Arseni

Arseni on mehenimi.
Kreeka ἀρσενικός, arsenikos ka Arsenios, Arsenius, Arsenii, Arseny, Arseniy, Арсеній, Арсений.
Seda on kandnud ja kannavad mitmed tuntud isikud:
Paul Sepp (maalikunstnik)

Paul Sepp (27. aprill 1874 Saadjärve vald – 3. september 1953 Tartu) oli eesti maalikunstnik ja pedagoog.
Ta oli Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingu asutajaid 1922. aastal ja selle esimene esimees ja Eesti Kunstnikkude Liidu asutaja 1923. aastal.
Elukäik.
Paul Sepp sündis Saadjärve vallas Küünimuru talu saunas. Omandas alghariduse Kärkna kihelkonnakoolis. Õppis aastatel 1889–1895 Riia Vaimulikus Seminaris, kust sai kunstialased algoskused. Järgmised aasta töötas Riias musterkooli õpetajana ning 1896 kolis Peterburi. Töötas seal õigeusu koguduse köstrina ning 1897. aastal alustas õpinguid Peterburi Kunstiakadeemiasse, kus õppis Ilja Repini meistriklassis. Läbis samas ka pedagoogikakursused ning muinasteaduste instituudi arheoloogia kursused. 
Oli Peterburis elades tegev kohalikus eesti seltsielus, olles üks Eesti Üliõpilaste Seltsi ellukutsujaid ning kolme aasta jooksul ka seltsi esimees. Töötas Peterburis ka Postimehe kirjasaatjana ning kunstinäituste arvustajana. Tegutses varjunimede Lont, - ja, - e-, - p ja P.S. all. 1905. aastal põgenes Paul Sepp Soome ning läks sealt edasi Dünaburgi (Daugavpilsi) ja Minski reaalkoolidesse kunstiõpetajaks. Peagi kutsuti ta Vilniuse kunstikooli direktori kohale.
1917. aasta revolutsiooni sündmuste ajal tuli Paul Sepp Eestisse ja asus Tallinna Reaalkooli direktori Nikolai Kannu kutsel tööle joonistusõpetajana. 1919. aastal valiti ta Tallinna 8. Õhtukeskkooli (hiljem Ühisgümnaasiumi) juhatajaks. Vabadussõja ajal oli Paul Sepp "Ühistöö" juhatuse liige. 15 aasta vältel oli Sepp Tallinna Õpetajate Seminaris, pedagoogilistel kursustel ja pedagoogiumis metoodikaõpetajaks kunstiaineis. 10 aastat oli ta Tallinna linnavolikogu liige ja linna saadik haridusnõukogus, lühemat aega linnavolikogu juhataja abi ja Tallinna Linna Pedagoogilise Muuseumi nõukogu liige. Pensionile läks 1935. aastal, mil pöördus tagasi kodukanti Äksi lähedale ning pühendus loomingule. 
Suured teened on Paul Sepal Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku lahkulöömisel Vene Õigeusu Kirikust.
Looming.
Paul Sepp paistis silma hea organisaatorina. Ta on Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingu esimene juhataja, Eesti Kunstnike Liidu mitmekordne esimees jne. Nooruses tegeles Jakob Hurda ülekutsel rahvalaulude ja mõistatuste kogumisega. 
Maalikunstnikuna oli Paul Sepp portretist ja maastikumaalija. Suur hulk välismaal teostatud töid ka sinna jäi. On teada, et kaks akadeemias valminud, väikese ja suure hõbeaurahaga hinnatud akti, jäid Peterburi. Kodumaal osales ta peamiselt Eesti Kunstnike Liidu korraldatud näitustel. Üksikud teosed omandas kultuurkapital avalikele asutustele.
Ussripik

Ussripik ehk ussjätke ehk apendiks (ladina keeles "appendix vermiformis") on inimeste kõhuõõnes umbsoole alumises osas paiknev ussripikusuudmest algav rudimentaarne jätke (torujas moodustis).
Ussripikut tuntakse ka pimesoolena.
Ussripiku areng, anatoomia, asend, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad indiviiditi erineda.
Ussripikul eristatakse sarnaselt seedekanaliga kolme kesta: 
Ussripik võib olla sirge või kõver ja ulatuda soolest välja mis tahes suunas.
Ussripiku mõõtmed on varieeruvad: 
Lümfoidkude.
Ussripik liigitatakse lümfisüsteemi GALT-iks ehk sooltega seotud lümfikoeks.
Ussripiku seinas paiknevad koondlümfifolliikulid. Ussripiku sees on aga rohkelt lümfisooni, milles liikuv lümf suunatakse lümfisoonte kaudu rinna ("ductus thoracicus") lümfijuhasse.
Patoloogia.
Ussripikupõletik on apenditsiit (äge apenditsiit ("appendicitis acuta") või krooniline apenditsiit). Ussripikut võivad sageli haarata ka sellised kroonilised põletikulised soolehaigused nagu Crohni tõbi ja haavandiline koliit.
Iga 200–300 apenditsiidi kohta leitakse keskmiselt üks-kaks ussripiku neuroendokriinset kasvajat (NET-kasvajat)
Ussripiku pahaloomulised kasvajad klassifitseeritakse jämesoolevähina.
Ajaloolist.
Saksa anatoom Robert Ernst Eduard Wiedersheim (1848–1923) avaldas 1893. aastal nn jäänukelundite loetelu ("list of vestigial organs"), kuhu oli lisatud ka apendiks.
Lymphocryptovirus

Lymphocryptovirus on viiruste perekond. 
Klassifikatsioon.
Perekonda "Lymphocryptovirus" liigitatakse järgmised viiruste liigid:
Nimetus.
"Lympho" tähendab tõenäoliselt perekonda liigitatud viiruste lümfotroopsust ehk lümfikoes paljunevat viirust.
CD (klassifikatsioon)

CD-rakkude pinnatunnuste klassifitseerimissüsteem (inglise "cluster of differentiation"; lüh CD) on rakkude pinnal ekspresseeruvate antigeenide numbrilise märgistamise ehk klassifitseerimissüsteem.
CD-klassifikatsioonisüsteem kooskõlastati 1982 aastal Pariisis peetud 
"1st International Workshop and Conference on Human Leukocyte Differentiation Antigens (HLDA)" konverentsil. 
Algselt kasutati laborites CD-klassifitseerimissüsteemi valdavalt leukotsüütide antigeenide numbrilise märgistamise ehk klassifitseerimissüsteemina, hiljem lisandusid ka teised rakud.
Inimestel on klassifitseeritud 350 CD-markerit (2009) (näit CD1, CD2, CD3, CD4, CD5, CD7, CD8, CD9, CD10, CD11c, CD46, ... , CD150, CD152, CD279...).
CD-d ehk diferentseerumise markerid.
CD-d ehk CD-molekulid täidavad organismis erinevaid ülesandeid, osaledes nii signaalrakkude, retseptoritena, osad vajavad diferenseerumiseks ensüümide kaasabi ja osad markerid leiavad kasutust kliinilises meditsiinis. 
Harilikult loetakse või mõõdetakse rakkude diferentseerumise markereid vooltsütomeetria meetodil. Rakkude populatsioon tähistatakse kas '+' või '-' märgiga. Kui eristunud molekul avaldub raku pinnal lisatakse molekuli tähisele ülaindeksiga '+'. Kui diferentseerunud molekuli pinnal diferentseerumise markerit ei tuvastata siis lisatakse molekuli tähisele ülaindeksiga '-'. 
Näiteks "CD34+ CD31-" on rakk, mille pinnal on ekspresseerunud CD34, kuid mitte CD31 molekul. 
Diferentseerumismarkereid võidakse kirja panna ka järgmiselt: CD3+CD8- lümfotsüüdid. 
Osade rakupopulatsioonide kohta kasutatakse variatsioonide ära märkimiseks ka tähiseid "hi", "mid" või "low".
Inventsioon

Inventsioon on lühike kahe- või kolmehäälses kontrapunktis, tavaliselt klahvpillile kirjutatud muusikateos, mis on eeskätt mõeldud harjutuspalaks.
Tuntumad inventsioonid on Johann Sebastian Bachi 15 kahehäälset ja 15 kolmehäälset inventsiooni (3-häälseid nimetas Bach ise "sinfoniateks").
Inventsioon sarnaneb vormilt fuugaga, kuid on palju lihtsam. See koosneb ekspositsioonist, töötlusest ja mõnikord repriisist. Peamine erinevus on, et inventsioonis ei ole tavaliselt teema vastust dominanthelistikus.
Ekspositsioonis esitab esimene hääl teema, mille järel esitab sama teema samas helistikus teine hääl, esimene hääl mängib samal ajal kõrvalteemat või vabas kontrapunktis. Töötluses on teema meloodilised või harmoonilised variatsioonid. Töötlus lõpeb põhihelistikus. Kui inventsioonil on repriis (teema uuesti esitamine muutmata kujul), on see väga lühike, tavaliselt ainult kaks või neli takti.
Hoyvík

Hoyvík on Streymoy saarel asuv Fääri saarte suuruselt kolmas linn. 2011. aasta 1. jaanuari seisuga elas linnas 3633 inimest.
Aastast 1978 moodustab Hoyvík Fääri saarte pealinna Tórshavniga ühe omavalitsuse ja sellest ajast peale on linna elanike arv väga kiiresti kasvanud. Hoyvík on muutunud pealinna põhjapoolseks eeslinnaks.
Ülevaade.
Kohanime Hoyvík esimene osa tuleb sõnast hein ("hoyggj") ja teine osa viitab lahele ("vigen"), kus asula asub. Sealt pärit inimeste kohalik nimetus on "hoyvíkingur".
Linnast idas asub väike, 0,8 hektari suurune asustamata Hoyvíkshólmuri laid, mis on üks Fääri saarte 11 laiust. Aastal 1939 ehitati sinna väike tuletorn, mis on alles ka praegu. Üle laiu avaneb vaade Nólsoyarfjørðuri väinale ja ida pool paistab Nólsoy saar. Kirdes paistab Eysturoy saar, millega ühenduse loomiseks on plaanitud ehitada merealune tunnel. Linnast lõunas asub Hoydalari org, kus asub gümnaasium ja mis moodustab ka piiri Tórshavniga. Lisaks asub linnas Fääri saarte ajaloomuuseum.
Ajalugu.
Hoyvík on vana kuninga vabatalupoegade asundus ja aastal 1584, mil alustati sealsete maade kohta raamatute pidamist, asus seal kaks talu. Aastal 1600 liideti need talud aga üheks. Tänu pealinna, kus töötasid ja elasid Taani ametnikud, lähedusele proovisid ametnikud saada talu enda renditaluks, et saada sealt lisa oma palgale. See õnnestus esimest korda aastal 1802 ja seejärel jagati talu üle kahe sajandi taas kaheks võrdseks osaks, millest üks kuulus ühiselt politseiülemale ja kohtunikule. Aastast 1819 kuulus see talu vaid politseiülemale.
Just see talu muudeti aastal 1920 põllumajanduslikuks uurimisjaamaks ja sinna ehitati uued hooned. Kui jaam aastal 1982 põhja poole Kollafjørðurisse koliti, avati talus tänini tegutsev vabaõhumuuseum. Muuseumihoonena kasutatakse enne 1813. aastat ehitatud vana hoonet, mis sisaldab tööriistu ja nõusid, mida Fääri saarte taludes 200 aastat tagasi leidus. Talu teine osa jäi pärast 19. sajandi alguses toimunud jagamist perekonnale, kes on seal elanud alates 1600. aastast kuni tänapäevani.
Asula elanike arv oli enne 20. sajandit väga väike ja kuni 19. sajandi keskpaigani koosnes kogu rahvastik ühe talu elanikest. Hiljem jagunes talu kaheks ja väljapoole neid talusid ehitati esimesed majad aastal 1835. Pärast Teist maailmasõda ehitati talu maade lähedale veel mõni maja, kuid tõeline arendusbuum on seal olnud alates 1980. aastate algusest. Uued majad on ehitatud maale, mida varem peeti taluniku talust eemal asetsevaks põllumaaks.
2005. aasta 31. augustil kirjutati kohalikus muuseumis alla Fääri saarte ja Islandi vaheline vabakaubandusleping, mida tuntakse nimega Hoyvíki leping.
Sealsele esimesele kirikule pani nurgakivi 2005. aasta juunis Taani kuninganna Margrethe II. 2007. aasta 4. novembril pühitses kiriku ligikaudu 1000 külalise juuresolekul piiskop Hans Jacob Joensen.
Hoyvíkisse plaanitakse rajada Fääri saarte peaministri ("Løgmaður") ametlik elukoht.
VAZ-2102

VAZ 2102 on Volga autotehase esimene klassikaline viieukseline universaal. 
Esimene VAZ-2102 väljus konveieriliinilt 1971. aastal ning koosnes suuresti sedaani VAZ-2101 osadest ja detailidest. Esimesel tootmisaastal jõuti valmistada vaid 185 autot. Juhikoht on identne baasmudel VAZ-2101 omaga.
Üles avaneva tagaluugi alumine äär ulatub kaitserauani ja on samal kõrgusel pakiruumi põrandaga, selline konstruktsioon lihtsustab nii kauba maha- kui ka pealelaadimist. Tagavararatas ja bensiinipaak on viidud pakiruumi põranda alla, laiendades niimoodi pakiruumi ja muutes põranda tasapinnaliseks.
Tagumine iste on allaklapitav ja nii suureneb pakiruumi maht veelgi.
Tagumine registreerimisnumber asub tagaluugil, tagumised tuled on vertikaalsed ja asuvad tagaosa äärtes, tagurdustuli asub tagumise kaitseraua all tuledeplokist eraldi.
2102 ehituskvaliteet oli kehvem kui 2101, eriti hästi paistis see silma tagaluugi juures, mille tihendid kippusid tolmu läbi laskma ning kütusepaagi puhul, millest bensiin ajapikku välja auras.
Suurendamaks kandevõimet tugevdati sel mudelil nii tagavedrusid kui ka amortisaatoreid. VAZ-2102 suudab korraga ära vedada 2 inimest ja 290 kg kaupa, seda on üle 50 kg rohkem kui VAZ-2101-l. Erinevad olid ka veljed ja rehvid, rehvi laius oli 165 mm VAZ-2101 155 mm vastu. Suurendati ka kütusepaagi mahtu, mis nüüd küündis 45 liitrini.
VAZ-2102 on varustatud 64 hj bensiinimootoriga, suurimaks pöördemomendiks on 88 Nm ja väntvõlli pöörete arv maksimaalsel pöördemomendil on 3400 p/min. Auto tagadiferentsiaali ülekannet muudeti 1:4,44-ni. Selle tõttu vähenes tippkiirus 5 km/h võrra.
1974. a sai 02 VAZ-2101 moderniseeritud karburaatori, alates aastast 1976 pandi autole n-ö kolmanda seeria karburaator seerianumbriga 2101-1107010-03 ja alates 1979. aastast 2106 karburaator. 
1977. a sai auto uut tüüpi generaatori, 1983 uuendati elektrisüsteemi. 
1978 tuli välja uue 69 hj ja 1,3 l mootoriga VAZ-21021 ning VAZ-21023 71 hj ja 1,5 l mootoriga. 21023 oli mõeldud peamiselt ekspordiks. 
Eksport “nullkahele” paigaldati tagaklaasipesur ning klaasipuhasti, 2103 armatuur ja 2106 peatugedega istmed.
1980. aasta moderniseerimise käigus sai 02 uue süütesüsteemi, 2-liitrise klaasipesuvedeliku paagi ning jalgpumba klaasipesuvedeliku pumpamiseks. 
Aastatel 1982–1984 töödeldi nookureid ja nukkvõlle lämmastikuga, et saavutada suurem korrosioonikindlus ning kulumisele ja koormustele vastupidavus (seega karastati).
Nukkvõlli kiire kulumise probleemile tuli aga lahendus alles siis, kui mindi üle uuele tehnoloogiale koos nukkide valgendamisega, sellega lahendati ka nukkvõllide defitsiidiprobleem 1970. aastatel ja 1980. aastate esimesel poolel. Nende nukkvõllide erinevuseks on kuuskantvöö kolmanda ja neljanda nuki vahel.
Vaz 2102 tootmine lõpetati 1985. aasta suvel ning VAZ 2102 vahetas välja alates 1984. aastast tootmises olnud VAZ 2104.
Inimese lümfisõlmede loetelu

Inimese lümfisõlmede loetelu
Inimese lümfisõlmede loetelu loetleb inimese lümfisõlmi. Siia nimekirja palume kanda inimese lümfisõlmede nimetusi (ühel inimesel on tõenäoliselt 500 kuni 1000 lümfisõlme)
Ogmodon

Ogmodon on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Ogmodon" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik:
Levila.
Neid võib kohata Viti Levu saarel (Fidži).