tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jon Robert Holden

Jon Robert Holden (vene Джон Роберт Холден; sündinud 10. augustil 1976 Pittsburghis) on ameerika päritolu mustanahaline endine Venemaa korvpallur, kes mängis 2002–2011 klubis Moskva CSKA. 
Holden sai Venemaa kodakondsuse 2003. aastal Vladimir Putini korraldusel. Selle põhjuseks olid uued reeglid Venemaa korvpalli Superliigas, mis ei lubanud ühes klubis pidada üle 5 välismaalasest mängija (neist kuni 2 ameeriklast). Moskva AKSK-s oli juba viis välismängijat ning neist 2 olid ameeriklased. Tollal ei osanud Holden üldse vene keelt. Holden säilitas ka USA kodakondsuse, kuid mängis Venemaa korvpallikoondises.
Karjäär.
Holden tuli 1998. aastal Euroopasse, hakkas mängima Läti klubis ASK/Brocēni/LMT ja tuli Läti meistriks. 1999–2001 mängis ta Belgia klubis Telindus Oostende ja tuli Belgia meistriks. 2001–2002 mängis ta Kreeka klubis Ateena ASK ja tuli 2002 Kreeka meistriks. Moskva CSKA ridades on ta tulnud 6 korda Venemaa meistriks (2003–2008).
Koos Venemaa korvpallikoondisega tuli Holden Euroopa meistriks 2007. aastal.
Ta on 1,85 m pikk ja kaalub 84 kg.
Svetlana Abrossimova

Svetlana Olegovna Abrossimova (vene Светлана Олеговна Абросимова; sündinud 9. juulil 1980 Leningradis) on Venemaa korvpallur.
1998. sai ta Venemaa korvpallikoondises MM hõbemedali ja 2007 tuli ta Euroopa meistriks. Ta on olnud Venemaa korvpallikoondises 2000. aasta suveolümpiamängudel ja 2008. aasta suveolümpiamängudel.
Ta on tulnud Tšehhi meistriks (2002) ja Venemaa meistriks (2003).
Klubid.
Ta on 1,85 m (teistel andmetel 1,88) pikk ja kaalub 77 kg.
Naha talu

Naha talu on Karisöödi küla koosseisu kuuluv talu Võru maakonna Rõuge valla edelapiiril. Naha talust 2 km kagus asub Eesti kõige lõunapoolsem punkt (57°30' N, 26°37' E).
Varem kuulus talu Naha küla koosseisu, kuid seda küla enam ei ole.
Naha talust algab Eestimaa lõunatipu looduse õpperada, mille pikkus on 4,8 km.
Saint Anni vald

Saint Ann on vald Jamaical Middlesexi maakonnas.
Saint Anni vallas on sündinud "reggae"-lauljad Bob Marley ja Burning Spear ning Jamaica rahvuskangelane Marcus Garvey.
Vald on tähtis turismisihtkoht, seal asub tuntud sukeldumis- ja veespordikeskus Ocho Ríos.
Otto Emil Seesemann

Otto Emil Seesemann (26. august 1866 Jelgava – 9. veebruar 1945 Megow, Saksamaa) oli baltisaksa päritolu Eesti teoloog ja Vana Testamendi teadlane.
Õppis aastatel 1877–1885 Viljandi maagümnaasiumis ning 1885–1890 Tartu Ülikoolis, täiendas end Leipzigi Ülikoolis 1892–1897. 1895. aastast "dr. phil.", aastast 1898 "lic. theol." (mõlemad Leipzigist), "mag. theol." 1899 (Tartust).
Töötas Tartu Ülikoolis semiidi keelte eradotsendina aastatel 1900–1912, dotsendina 1912–1914 ning professorina 1914–1916 ja lühikest aega ka 1918. aastal. 1927–1936 oli ta Uue Testamendi korraline professor. Emeriteerununa jätkas õpetamist eradotsendina kuni ümberasumiseni 1939.
Isiklikku.
Tema isa oli praost Heinrich Seesemann, tema vend Reinhold Engelbrecht Heinrich Leonhard Seesemann oli pastor mitmes kohas Kuramaal, poeg Heinrich Alexander Leonhard Seesemann oli teoloog, tegutsedes Riias ja hiljem Saksamaal, poeg Wolfgang Joachim Viktor Seesemann oli adjunktpastor Viljandi Pauluse koguduses ja Raplas ning Tallinnas Diakonisside Asutise rektor.
Christian Friedrich Segelbach

Christian Friedrich Segelbach (28. aprill 1763 Erfurt – 7. august 1842 Peterburi) oli usuteadlane, filosoof ja loodusteadlane.
Segelbach oli kingsepa poeg. Ta õppis 1780–1789 Erfurdi Ülikoolis, oli sealsamas eradotsent 1796. aastal, õppis 1782–1783 ka Jena Ülikoolis ja õpingute kõrvalt jutlustas Jena ülikooli kirikus. Perekondlikel põhjustel ei saanud ta Jena ülikooli lõpetada ja pidi Erfurti tagasi pöörduma. Seal kaitses ta väitekirja, sai doktorikraadi ning pidas eradotsendina kuni 1796. aastani loenguid ajaloost, matemaatikast ja filosoofiast.
Rahaliste raskuste pärast pidi Segelbach kolima Venemaale, kus ta töötas Peterburi peamises saksa koolis, kus õpetas filosoofiat, usuõpetust ja kirikulugu peaaegu 14 aastat.
1810 valiti Segelbach Tartu ülikooli korraliseks kirikuloo professoriks ja sellena töötas ta 1823. aastani. Suurema osa sellest ajast oli ta ühtlasi koolikomisjoni liige ja esimees. Aastatel 1811–1814 oli ta ühtlasi Tartu gümnaasiumi ja teiste Tartu koolide direktor.
Georg von Seidlitz

Georg Carl Maria von Seidlitz (7. (ukj 19. juuni) 1840 Peterburi – 15. juuli 1917 Irschenhausen, Baieri, Saksamaa) oli baltisaksa päritolu zooloog.
Elulugu.
Päritolu ja haridustee.
Pärit Eestimaa aadlisuguvõsast. Tema isa oli Tallinna kodanik, meditsiiniprofessor, tõeline riiginõunik ja Väätsa mõisnik Karl Johann von Seidlitz (1798–1885). Ema Justine Charlotte von Rauch (1818−1898) oli ihuarst salanõunik Georg von Rauchi tütar. Sai esmalt koduhariduse, seejärel õppis Tartu gümnaasiumis. Astus 1858. aastal Tartu ülikooli, kus tudeeris anatoomiat ja zooloogiat. Lõpetas stuudiumi 1862. aastal zooloogiakandidaadi kraadiga. Seejärel täiendas ta end kuni 1865. aastani Berliinis. Reisis Transilvaanias, Itaalias, Sitsiilias, Lõuna-Prantsusmaal ja Hispaanias. 1866. aastal kaitses ta Tartu ülikoolis zooloogiamagistri teaduslikku kraadi. 1867. aastal viibis Dresdenis ja Leipzigis. Naasis Tartusse, kus promoveerus 1868. aastal zooloogiadoktoriks.
Tartu ülikooli õppejõud.
Aastatel 1869−1874 oli ta Tartu ülikooli zooloogia eradotsent. 1871. aastal kandideeris ta dotsendi ametikohale, kuid ülikooli nõukogu lükkas tema kandidatuuri tagasi. Zooloogiadotsendiks kinnitati ta 1874. aastal. Sel ametikohal oli ta aastani 1877, mil ta lahkus Ida-Preisimaale Königsbergi.
Königsbergi periood 1877−1895.
Königsbergis sai temast 1877. aastal Kuramaalt pärit anatoomiaprofessori Karl Wilhelm von Kupfferi (1829−1902) juures anatoomiainstituudi assistent ja prosektor. Alates 1879. aastast oli ta Königsbergi ülikooli anatoomia- ja zooloogia eradotsent. Omandas Königsbergi lähedal Charlottenthali ja Ratshofi mõisad, mille ta müüs 1895. aastal. Aastatel 1887−1895 elas Königsbergis.
Viimased eluaastad ja surm.
Asus 1895. aastal elama Baierisse Münchenisse, kus tegutses eraõpetlasena. Alates 1901. aastast oli tema elukohaks Irschenhausen Müncheni lähedal, kus ta ka 1917. aastal 77-aastaselt suri.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli Tallinnas sündinud Amalie Karoline Elisabeth Koppelson (1846–1902). Abielust sündisid:
Tema poolõde Marie (1832–1903) oli abielus Tartu linnapea ja arstiteadlase Georg von Oettingeniga (1824–1916).
Carl Eduard Senff

Carl Eduard Senff (8. aprill (ukj 20. aprill) 1810 Tartu – 31. detsember 1849 (ukj 12. jaanuar 1850) Tartu) oli baltisaksa matemaatik.
Professor Carl August Senffi poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1827–1830. Töötas sealsamas puhta ja rakendusmatemaatika eradotsendina 1834–1837 ja professorina 1837–1849.
1831 valminud töös "Theoremata principalia e theoria curvarum et superficierum" esitas ruumikõverate valemi (Frenet-Serret valem).
Ludwig Eduard Senff

Ludwig Eduard Senff (6. aprill 1842 Tartu – 2. juuli 1887 Riia) oli baltisaksa arstiteadlane.
Professori poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1861–1869, töötas sealsamas diagnostika ja elektroteraapia eradotsendina 1872–1881.
Conrad von Sengbusch (1849−1929)

Conrad Robert von Sengbusch (ka Konrad Robert von Sengbusch) (8. juuni 1849 Tallinn – 1929) oli baltisaksa arhitekt, kes tegutses muu hulgas Tartu linnaarhitekti abi ja Tartu ülikooli arhitekti kohusetäitjana.
Elulugu.
Õppis Tallinna gümnaasiumis ja 1867–1871 Karlsruhe Polütehnikumis, seejärel töötas Saksamaa raudteedel. 1875 tuli ta Riiga, kus õppis Riia polütehnikumis. Juba 1876. aastal jättis ta õppimise siiski katki ja siirdus Tartusse linnaarhitekti abiks. 
1877. aastal tegi Sengbusch Venemaa Keisririigi Siseministeeriumi ehituskomitee juures kutseeksami. 1878–1880 oli ta Tartu Ülikooli arhitekti ja ehituskunsti õpetaja kohusetäitja.
Carl Friedrich Eduard Siller

Carl Friedrich Eduard Siller (26. oktoober 1801, Danzig – 16. august 1852, Milwaukee, USA) oli farmakoloog.
Ta oli tolliametniku poeg. 
Alates 1810. aastast elas ta Danzigi orbudekodus. Ta õppis Danzigi linnakoolis ja Danzigi gümnaasiumis. Alates 1815. aastast oli ta apteekri õpilane Danzigis, 1818. aastast õpipoiss mõnede Saksamaa linnade apteekides. 1828. aastal sooritas ta apteekrieksami Peterburi meditsiini-kirurgia akadeemias. 1829. või 1830. aastal kaitses ta Jena ülikoolis filosoofiadoktori kraadi.
Aastatel 1828-1843 juhatas ta apteeke Vene sõjaväehospidalides.
Töötas Tartu Ülikoolis farmaatsia professorina 1843–1850. Ta oli ka Tartu ülikooli farmaatsiainstituudi esimene direktor. 1950. aastal lahkus Siller ametist haiguse tõttu ja emigreerus Ameerikasse.
Alates 1839. aastast toimetas Siller farmaatsiaajakirja ning andis 1843. aastal välja kaheköitelise farmaatsiaõpiku.
Vassili Sinaiski

Vassili Ivanovitš Sinaiski (vene Василий Иванович Синайский; 25. juuli 1876 Lavrovo, Tambovi kubermang – 21. september 1949 Brüssel) oli vene ja Läti õigusteadlane.
Vaimuliku poeg. Õppis Montpellier' ülikoolis, aastatel 1899–1903 ka Tartu ülikoolis. Töötas Tartu ülikoolis tsiviilõiguse eradotsendina aastatel 1907–1910.
Oli korporatsioon Fraternitas Arctica liige.
Viktor Skvortsov

Viktor Aleksejevitš Skvortsov (28. juuli 1872 Volsk, Venemaa – surmaaeg teadmata) oli vene farmakoloog.
Õppis Tartu Ülikoolis 1896–1897, enne seda tudeeris Kaasani Ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis farmaatsia eradotsendina 1908–1912.
Johann Wilhelm Snell

Johann Wilhelm Snell (8. aprill 1789, Idstein, Saksamaa – 8. mai 1851, Bern) oli saksa õigusteadlane.
Gümnaasiumi direktori poeg. Õppis Giesseni Ülikoolis 1806–1819. Töötas Tartu Ülikoolis kriminaalõiguse professorina 1819 (kust ta sunniti lahkuma), seejärel oli professor Baselis, Zürichis ja Bernis.
Peter Sniker

Peter Sniker, ka Snikers (25. november 1875 Skulte, Liivimaa – 5. detsember 1944 Riia) oli arstiteadlane.
Ta oli vallavanema poeg. Õppis Sõjalis-Meditsiinilises Akadeemias. Töötas Tartu Ülikoolis naha- ja suguhaiguste eradotsendina 1916–1918.
Arkadi Sokolov

Arkadi Aleksandrovitš Sokolov (31. mai 1848, Pärnu – surma aeg teadmata) oli filoloog.
Vaimuliku poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1866–1870, tudeeris ka Moskva Ülikoolis. Töötas Tartus slaavi filoloogia eradotsendina 1878–1883.
Aleksandr Solovjov (arstiteadlane)

Aleksandr Nikolajevitš Solovjov (Соловьев, Александр Николаевич, 23. veebruar 1844 – surma aeg teadmata) oli arstiteadlane.
Õppis Moskva Ülikoolis, tudeeris ka Kaasanis, Viinis ja Prahas. Töötas Tartu Ülikoolis sünnitusabi, naiste- ja lastehaiguste professorina 1901–1902, töötas ka Kaasanis ja Moskvas.
Boriss Sreznevski

Boriss Izmailovitš Sreznevski (vene Борис Измайлович Срезневский; 31. märts 1857 Peterburi – 24. märts 1934 Kiiev) oli vene meteoroloog, Tartu ülikooli füüsilise geograafia ja meteoroloogia professor. 
Boriss Sreznevski sündis Peterburis maailmakuulsa slavisti akadeemik Izmail Sreznevski perekonnas. Ta õppis Peterburi ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonnas, pärast täiendas ennast Berliini, Pariisi, Heidelbergi ja teistes Lääne-Euroopa ülikoolides. 
Aastatel 1882–1892 töötas Boriss Sreznevski Füüsika Peaobservatooriumi meremeteoroloogia osakonnas, 1892–1894 Moskva ülikoolis eradotsendina.
1893. aastal sai ta Tartu ülikooli audoktoriks. Aastal 1894 kutsuti ta tööle Tartu ülikooli, kus ta õpetas füüsikalise geograafia ja meteoroloogia kursusi ning oli geograafia ja meteoroloogia kateedri juhataja. Aastatel 1894–1918 oli Sreznevski ka Tartu Ülikooli Meteoroloogia Observatooriumi direktor.
Aastal 1918 oli Sreznevski Eesti Looduseuurijate Seltsi president. Samal aastal evakueerus ta Voroneži. Alates 1919. aastast töötas ta Kiievis ja oli Kiievi meteoroloogiaobservatooriumi direktor.
Lingtermomeetri leiutamise eest sai Sreznevski 1900. aasta Pariisi maailmanäitusel hõbemedali.
Oma sünoptiliste uurimuste "Ilmastikuülevaated" eest Füüsika Peaobservatooriumis sai Sreznevski Lomonossovi preemia.
Sreznevski tõi meteoroloogiasse külmalaine mõiste. Sünoptika arendamise eest sai ta Vene Geograafiaühingu väikese kuldmedali.
Ta valiti Kiievis Ukraina Teaduste Akadeemia akadeemikuks.
Julius Alfons Nikolai Szymanowski

Julius Alfons Nikolai Szymanowski (27. jaanuar 1829 Riia – 13. aprill 1868 Kiiev) oli arstiteadlane.
Aadlikust ametniku poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1850–1856. Töötas Tartu Ülikoolis kirurgia eradotsendina 1857–1858, pärast seda oli Helsingi Ülikooli professor kuni 1861, misjärel suundus Kiievi ülikooli, kus pidas professoriametit oma surmani.
Ernst Stadelmann

Ernst Stadelmann (8. detsember 1853 Insterburg, Ida-Preisimaa – 12. märts 1941 Berliin) oli saksa arstiteadlane.
Arsti poeg. Õppis Zürichis ja Königsbergis. Oli Königsbergis assistent 1878, pidas sama ametit Heidelbergis 1884–1887. Töötas Tartu Ülikoolis kliinilise propedeutika dotsendina 1887–1894, seejärel suundus Berliini Ülikooli.
Ernst Otto Staude

Ernst Otto Staude (27. märts 1857, Limbach, Saksamaa – 9. aprill 1928, Rostock) oli saksa matemaatik.
Arsti poeg. Õppis Leipzigi Ülikoolis 1876–1881 (Dr Phil 1881), oli Breslau Ülikooli eradotsent 1883–1886. Töötas Tartu Ülikoolis rakendusmatemaatika professorina 1886–1888, seejärel oli professor Rostockis kuni surmani.
Ludolf Eduard Stephani

Ludolf Eduard Stephani (29. märts 1816 Beucha, Saksamaa – 30. mai 1887 Pavlovsk) oli klassikaline filoloog ja arheoloog.
Vaimuliku poeg. Õppis Leipzigi Ülikoolis 1836–1842. Töötas Tartu Ülikoolis klassikalise filoloogia professorina 1845–1850.
Heinrich Kurt Stever

Heinrich Kurt Stever (14. oktoober 1789 Rostock – 21. aprill 1827 Riia) oli õigusteadlane.
Raehärra poeg. Õppis Rostocki Ülikoolis, tudeeris ka Berliinis, Jenas ja Göttingenis. Oli eradotsent Rostockis 1815–1817, töötas Tartu Ülikoolis kohaliku õiguse professorina 1819–1820.
Ludwig Stieda

Christian Hermann Ludwig Stieda (7. november 1837 Riia – 19. november 1918 Gießen) oli baltisaksa arstiteadlane (histoloog).
Stieda oli kaupmehe poeg. Ta õppis Tartu Ülikoolis 1856–60, tudeeris ka Gießeni, Erlangeni ja Viini Ülikoolis. 1861 kaitses ta Tartu Ülikoolis doktorikraadi ja 1862 habiliteerus ehk sai eradotsendiks, mis andis õiguse ülikoolis loenguid pidada. Alates 1864 töötas ta Anatoomikumis assistendina ja 1875 sai ta Tartu Ülikooli anatoomiaprofessoriks.
1885–1912 oli ta Königsbergi ülikooli anatoomiaprofessor.
Alates 1886 oli ta Saksamaa Loodusteaduste Akadeemia Leopoldina liige ja alates 1904 Peterburi Teaduste Akadeemia kirjavahetajaliige.
Temast järele jäänud dokumendid asuvad Saksi-Anhalti ülikooli ja liidumaa raamatukogu arhiivis.
Tal oli kaks poega: Alfred Stieda (1869–1945) ja kirurg Alexander Stieda (1875–1966).
Wilhelm Stieda

Wilhelm Christian Hermann Stieda (1. aprill (vkj. 13. aprill) 1852 Riia – 21. oktoober 1933 Leipzig) oli baltisaksa majandusteadlane ja statistik, Rostocki ja Leipzigi ülikooli rektor ning Tartu Ülikooli professor.
Stieda oli ametniku poeg. Pärast reaalkooli lõpetamist Riias 1868 õppis ta kuni 1873. aastani Tartu ülikoolis ja pärast Berliini ülikoolis poliitökonoomiat ja statistikat. Tartus astus ta korporatsiooni Fraternitas Rigensis. Berliinis oli tema õppejõud endine Tartu ülikooli kateedrijuhataja Adolph Wagner. Seejärel õppis ta Strasbourgi ülikoolis ajalugu ja sotsiaalpoliitikat, kus tema õppejõud olid Gustav von Schmoller ja Wilhelm Lexis – Lexis läks Strasbourgist kohe Tartu ülikooli professoriks. 1875 kaitses ta Tübingeni ülikoolis doktorikraadi riigiteaduste alal.
1875 asus ta tööle statistikabüroosse, 1876 sai ta Strasbourgi ülikoolis eradotsendiks, detsembris 1877 poliitökonoomia ja statistika erakorraliseks professoriks. 3. juunil 1880 abiellus ta Hessenis Auguste Kochiga (1857–1931).
Augustis 1880 valiti ta Tartu ülikooli geograafia, etnograafia ja statistika kateedri korraliseks professoriks.
1882 kutsuti ta Berliini keiserliku statistikabüroo nõunikuks. 1884 läks ta sealt Rostocki ülikooli riigiõiguse professoriks. Ühtlasi oli ta 1888–89 ülikooli dekaan ja 1896–97 rektor. 1887 astus ta Venemaa Läänemereprovintside Ajaloo ja Arheoloogia Seltsi ning 1892 Eestimaa Kirjanduse Seltsi.
1898 läks Stieda Leipzigi ülikooli. 1898–1925 kuulus ta Saksimaa riiklikku kultuurinõukokku, 1904 sai Saksimaa Teaduste Akadeemia liikmeks. 1909 sai ta ülikooli dekaaniks ja 1916–17 oli rektor. 1923 Stieda emeriteerus ja suri 21. oktoobril 1933.
Adalbert von Stromberg

Parun Adalbert Eduard Eugen Maximilian Otto von Stromberg (22. juuli 1880 Tāšu-Padure, Kuramaa – 31. detsember 1922 Tartu) oli baltisaksa usuteadlane.
Adalbert von Stromberg sündis Talsi kreisiülema, parun Adalbert von Strombergi (surnud 1907), ja Tāšu-Padure ("Tels-Paddern") mõisast pärit Anna Jeanette Theophile von Keyserlingi (1853–1910) pojana.
Õppis Tartu Ülikoolis 1901–1913, tudeeris ka Berliini Ülikoolis. 1908. aastal Tallinna toomkiriku koguduse adjunktpastor, 1912–1913 Tartu ülikooli kiriku adjunktpastor. 
Aastatel 1910–1911, 1913–1914 ja 1917–1918 oli Tallinna toomkooli juhataja. Töötas Tartu Ülikoolis eksegeetika ja Uue Testamendi eradotsendina 1914–1916 ja professorina 1919–1922.
Karl Ludwig Struve

Karl Ludwig Struve (2. mai 1785, Hannover – 17. juuni 1838, Königsberg) oli baltisaksa filoloog.
Gümnaasiumidirektori poeg. Õppis Göttingeni Ülikoolis 1801–1802, tudeeris ka Kieli Ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis klassikalise filoloogia eradotsendina 1805–1814.
Aktöbe

Aktöbe (kasahhi Ақтөбе 'valge küngas') on linn Kasahstanis, Aktöbe oblasti keskus. Asub Ileki jõe ääres.
Linn on asutatud 1869. aastal. Linnaõigused sai 1880.
Eesti ETNO

Eesti ETNO on pärimusmuusika õppelaager noortele pillimängijatele vanuses 16–30.
Eesti ETNO laager toimub igal suvel vahetult enne Viljandi Pärimusmuusika Festivali. Laagrist osavõtjad esinevad festivali lavadel laagris õpitud repertuaariga. Lugude õppimine toimub kuulmise järgi.
Ajalugu.
Eesti ETNO pärimusmuusikalaager sai alguse aastal 1997, nime all Noorte Moosekantide Pillimängupäevad.
Merihumur

Merihumur ("Honckenya peploides") on nelgiliste sugukonda kuuluv õistaim. 
Merihumur kasvab eelkõige liivastel ja klibustel mererandadel, ka Eestis. Et sellises pinnases on vesi väga sügaval, kogub ta vett oma lihakatasse lehtedesse ja vartesse. Merihumur kasvab sageli rannaserval tiheda padrikuna.
Jarmo Karing

Jarmo Karing on eesti tantsija ja koreograaf.
1996. aastal lõpetas Karing Haapsalu Wiedemanni Gümnaasiumi. Ta lõpetas 2001. aastal Pedagoogikaülikooli koreograafia eriala ning sai magistrikraadi 2003. aastal Tartu Ülikooli Avatud Ülikoolis kultuurikorralduse erialal.
On loomingulise rühmituse ZUGA Ühendatud Tantsijad liige. Jarmo Karing oli 2001. aastal Nukuteatri muusikali "Risk" koreograaf.
Vaivara Vabadussõja mälestussammas

Vaivara Vabadussõja mälestussammas (ka Vabadussõjas langenute mälestussammas) on 1924. aastal rajatud mälestusmärk Vabadussõjas langenud 36 vaivaralasele. Mälestussammas asub Sinimägede juures Grenaderimäest veidi läänes, Vaivara uuel kalmistul.
Sammas purustati Nõukogude okupatsiooni ajal 1940. aastal ja taastati 1991. aastal.
Kiviplokkidest sambal on Voldemar Melliku dolomiitskulptuur (taastanud poeg Tõnu Mellik), mis kujutab isa hoidmas kätel surevat poega.
Ophelia (täpsustus)

Ophelia on mitme asja ja inimese nimi:
Niguliste tänav

Niguliste tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Vanalinna asumis.
Niguliste tänav algab Harju, Kullassepa ja Kuninga tänava ristmikult, suundub Toompea poole ning lõpeb Rüütli ja Rataskaevu tänava ristmikul.
Ajalugu.
Niguliste tänav Tallinnas on nime saanud aadressil Niguliste 3 asuva Niguliste kiriku ("Die Nikolaikirche") järgi.
Niguliste kirikusse viivat teed hakati 1367. aastal kutsuma "teeks, kust minnakse püha Nikolause juurde" ("… velud itur ad sanctum Nicolaum"). Niguliste tänav Tallinnas on kandnud ajalooliselt nimetusi - Nigolas uulits, Nigulaste uulits, Niggola ulits, Nikkola ulits; saksa keeles "Nikolaistraße, Nicolaistraße, Nicolai Straße", vene keeles "Липовая Городская ул., Нигулисте, ул." 1723. aastal eestikeelse nimega Nikkola ulits ja 1732. aastast Niggola uulits. Sellest kujunes 1861. aastal Nigulaste uulits, hiljem Niguliste tänav.
Hoones Niguliste 5 tegutses Niguliste apteek.
1944. aasta märtsipommitamises kannatada saanud Kullassepa ja Niguliste tänava nurgahoone taastati sõja järel, kuid lammutati 1950. aastate algul ning selle asemele ehitati stalinistlikus stiilis maja Kullassepa 4 // Niguliste 2, mis valmis 1953. aastal arhitekt Ilmar Laasi projekti kohaselt.
Aastatel 1948–1987 kuulus Niguliste tänava koosseisu tänavalõik Harju tänava ja Vana turu vahel (Kuninga tänav).
2022. aasta veebruaris avati Jaan Krossi auks tema 102. sünniaastapäevaks püstitatud Jaan Krossi monument Kullassepa, Kuninga, Niguliste ja Harju tänava nurgal.
Kuninga tänav

Kuninga tänav on tänav Tallinna kesklinnas vanalinnas. See ühendab Vana turu ja Suur-Karja tänava ristmikku ning Harju, Niguliste, Kullassepa tänava ristmikku.
Ajalugu.
Tänava nime kujunemise lugu ei ole täpselt teada. Kindlasti pole tänava nimi seotud kuningasooga. Pigem tekkis tänava nimi seal maja omanud Lambert Konnigisberghi (Koningesberch) nime järgi, kes 1436. aastal loovutas oma kinnistu sugulasele Hans Callele. Samas võib tänava nimi pärineda ka sel ajal linnakodanike sest levinud perekonnanime Koning (Koningk) järgi.
1910. aastast asus Kuninga 1 Parikaste fotoateljee.
Aastatel 1948–1987 kandis Niguliste tänava osa koos Kuninga tänava algusega, Kuninga tänava nime.
Hoones Kuninga tänav 3 tegutses Eesti NSV ajal Niguliste piimasaal ja keldris Karika baar, ja hiljem toitlustuasasutus. Alates 2017. aastast tegutseb aadressil Tallinna Rüütliordude Muuseum.
2022. aastal avati Jaan Krossi auks, tema 102. sünniaastapäevaks püstitatud Jaan Krossi monument Kullassepa, Kuninga, Niguliste ja Harju tänava nurgal.
Marija Abakumova

Marija Abakumova (vene keeles Мария Васильевна Абакумова; sündinud 15. jaanuaril 1986 Stavropolis) on Venemaa odaviskaja.
2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis võitis ta hõbemedali tulemusega 70.78, mis oli toona Venemaa rekord, neli aastat hiljem 2012. aasta suveolümpiamängudel Londonis sai ta kümnenda koha tulemusega 59.34.
2009. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Berliinis võitis ta pronksmedali tulemusega 66.06.
2011. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Daegus tuli ta maailmameistriks MM-i rekordiga 71.99, mis on ka uus Venemaa rekord ja ühtlasi maailma kõigi aegade teine tulemus.
2013. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Moskvas võitis oma teise MM-pronksmedali tulemusega 65.09.
Mais 2016 teatati, et Abakumova oli üks 14 Venemaa sportlasest, kelle Pekingi olümpiamängudel antud dopinguproovide järelkontrollil leiti neist keelatud aineid. Talt võeti ära Pekingis võidetud hõbemedal.
Sinta Ozoliņa-Kovala

Sinta Ozoliņa-Kovala (sündinud 26. veebruaril 1988 Riias) on Läti odaviskaja.
2007. aasta Euroopa juunioride meistrivõistlustel võitis ta tulemusega 57,01 hõbemedali.
2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis sai ta 12. koha uue Läti rekordiga 60,13.
Juunis 2012 viskas ta uueks rekordiks 60,70 m.
Sinta Ozoliņa-Kovala on abielus odaviskaja Ainārs Kovalsiga.
Fantasmagorie

"Fantasmagorie" on maailma esimene täisanimafilm. Filmi tegi Prantsusmaa kunstnik Émile Cohl seltsile Gaumont.
Film esilinastus 17. augustil 1908 Pariisi teatris Théâtre du Gymnase Marie Bell.
Film on 1 minut ja 40 sekundit pikk ning sisaldab 700 kaadrit. Iga kaader joonistati eraldi.
Vadims Vasiļevskis

Vadims Vasiļevskis (sündinud 5. jaanuaril 1982 Riias) on Läti odaviskaja. 
Tema isiklik rekord on 90,73 meetrit, mille ta saavutas 22. juulil 2007 Tallinnas. See on kõigi aegade 10. tulemus.
2004. aasta suveolümpiamängudel võitis ta odaviskes hõbemedali. 2008. aasta Pekingi olümpiamängudel sai ta 9. koha ja 2012. aasta Londoni olümpiamängudel 21. koha.
Ta kandis Läti lippu 2004. ja 2008. aasta suveolümpiamängude avatseremoonial.
Iiri keel

Iiri keel (iiri keeles "gaeilge") on indoeuroopa keelkonna keldi keelte gaeli rühma kuuluv keel, mida kõneldakse peamiselt Iirimaal. Emakeelena kõneleb seda Iirimaal hinnanguliselt 138 000 iirlast. 
Iiri keel on Iirimaa riigikeel ja esimene ametlik keel (teine on inglise keel) ning on Iirimaa koolides kohustuslik õppeaine. 1. jaanuarist 2007 on iiri keel üks Euroopa Liidu ametlikest keeltest.
Iiri keele kõnelejate kompaktset asuala, kus iiri keelel on esimese keele staatus, nimetatakse Gaeltachtideks. Need asuvad peamiselt Donegali, Mayo, Galway, Kerry ja Corki krahvkonnas, väiksemad kogukonnad ka Waterfordi lõunaosas ja Meathi krahvkonnas. Kokku elab nendel aladel umbes 86 000 inimest, kes räägivad kõik kas esimese või teise keelena vabalt iiri keelt.
21. sajandi alguse seisuga on iiri keelel kolm murret: Munsteri murre (lõunamurre), Connachti murre (keskmurre) ja Donegali murre (põhjamurre). 20. sajandil suri välja Leinsteri murre (idamurre). Murdeerinevused on väikesed. Ametlikus läbikäimises ja hariduses kasutatakse 20. sajandi keskel standardiseeritud uusiiri keelt ("An Caighdeán Oifigiúil").
Ajalugu.
Umbes 5.–6. sajandist pärit tekstid vanagaeli keeles, millest iiri keel pärineb, on kirjutatud ogamites puutükkidele ja kivide servadele. 
7.–8. sajandil hakati iiri keelt kirjutama ladina kirja erivormis iiri kirjas. 
Vanaiiri kirjakeele norm oli kasutusel 8.–17. sajandil. 
Vanaiiri verbisüsteem oli väga keerukas.
18. sajandi lõpus rääkis iiri keelt umbes 3,5 miljonit iirlast.
Keldi keeled

Keldi keeled kuuluvad indoeuroopa keelkonda.
Esimesel aastatuhandel eKr kõneldi keldi keeli suures osas Euroopast Biskaia lahest ja Põhjamerest kuni Musta mere ja Väike-Aasiani. Tänapäeval räägivad keldi keeli vähemusrahvused Briti saartel, Bretagne'is Prantsusmaal, Cape Bretoni saarel Põhja-Ameerikas ja Patagoonias Lõuna-Ameerikas.
Keldi keeled jagunevad mandrikeldi ja saartekeldi keelteks.
Mandrikeldi keeled.
Kõik mandrikeldi keeled surid välja umbes 6. sajandil.
Amanda Lääne

Amanda Lääne (aastani 1932 Amanda Ulm; 9. märts 1897 Kiltsi-Aruküla, Vao vald – 24. aprill 1985 Rakvere) oli eesti näitleja ja laulja. 
Amanda Lääne töötas aastatel 1921–1944 Narva teatris ja 1944–1960 Rakvere teatris. Ta oli abielus August Läänega.
Hiina aktiniidia

Hiina aktiniidia ("Actinidia chinensis") on aktiniidialiste sugukonda kuuluv taimeliik ja ravimtaim.
Levik.
Hiina aktiniidia pärineb Hiina ja Jaapani subtroopilisest piirkonnast.
Kirjeldus.
Igihaljas põõsas kasvab kuni 8 m kõrguseks. Hiina aktiniidia on kahekojaline. Lehekuju on munajas, värvus tumeroheline ning lehetipp on terav. Taimelehed ja noored võrsetel on punased karvakesed. Õied on suured ning lõhn meenutab maikellukese oma. Õitseb ainult paar päeva. Vilju nimetatakse marjadeks. Need on suured, viljakest on pruun, viljaliha roheline. Saagi valmimise periood on oktoobris kuni novembris. Üks mari võib sisaldada üle 1000 seemne. 
Kasvatamise algus.
Kultuuristamist alustati 20. sajandi alguses, kui taime seemned viidi Hiinast Uus-Meremaale. Seal aretati esimene hiina aktiniidia sort 'Hayward' ning sealt levis kiiresti teistesse riikidesse. Algul nimetati vilju hiina karusmarjaks, kuid hiljem asendati see Uus-Meremaa rahvuslinnu nimetusega "kiivi".
Võidu orden

Võidu orden oli Nõukogude Liidu kõrgeim sõjaline autasu. 
Võidu orden (vene keeles орден «Победа») asutati NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega 9. novembril 1943. Ordeniga autasustati kõrgemaid sõjaväelasi, kes on edukalt juhtinud strateegilisi operatsioone.
Ordeni statuudi järgi autasustati sellega Punaarmee kõrgemaid sõjaväelasi selliste ühe või mitme rinde operatsioonide eduka läbiviimise eest, mis muutsid kardinaalselt olukorda Punaarmee kasuks. Autasu andmisel ei järgitud statuuti tegelikult alati sõna-sõnalt, näiteks said autasu mõned konstruktorid, aga ka välisriikide väejuhid, ometi kutsus hilisem Leonid Brežnevi autasustamine 1978. aastal ilmse põhjendamatuse tõttu esile NSV Liidu kodanike ja eriti režiimi suhtes muidu lojaalselt meelestatud sõjaveteranide pahameele. Brežnevi autasustamine tühistati perestroika ajal kui statuudile mittevastav.
Cape Breton

Cape Breton (inglise "Cape Breton Island", prantsuse "île du Cap-Breto"n, Kanada gaeli "Eilean Cheap Breatuinn", mikmaki "U'namakika") on saar Atlandi ookeanis Põhja-Ameerika mandri idaranniku lähedal. Kuulub Kanada Nova Scotia provintsi.
Saart erladab mandrist 1-3 km laiune Canso väin ja Newfoundlandi saarest Caboti väin. Saart ühendab mandriga 1385 m pikkune Canso teetamm.
Cape Bretoni pindala on 10 311 km² ja on seega suuruselt maailma 75. saar ja Kanada. 18. saar. 
Sisemaal asub 949 km² suurune Cape Breton Highlandsi rahvuspark.
Saare algasukad olid mikmaki indiaanlased. Tänapäeval on saarel 5 indiaani reservaati. Esimese eurooplasena külastas saart tõenäoliselt John Cabot 1497. aastal. 17. sajandil koloniseerisid saare prantslased. Nad ehitasid saarele Louisbourgi kindluse, mida peeti tollal läänepoolkera suurimaks. 1763 läks saar Briti Impeeriumi koosseisu. 19. sajandil saabus saarele palju immigrante Šotimaalt. 2001. aastal elas saarel 147 454 inimest.
Bathursti saar

Bathursti saar (inglise keeles "Bathurst Island") on saar Põhja-Jäämeres Kanada Arktika saarestikus Kaug-Arktikas.
Saare pindala on 16 042 km², millega ta on Kanada 13. ja maailma 54. saar. Saare kõrgeim punkt, Stokesi mägi Stokesi ahelikus, ulatub 457 meetrini. Bathurst kuulub Nunavuti koosseisu. 
Saart eraldab lõunas olevast Walesi Printsi saarest Vikont Melville'i väin, läänes olevast Parry saarestikust (Melville'i saarest ja Byam Martini saarest) Byam Martini väin, loodes olevast Lougheedist Desbaratsi väin ning idas olevast Devoni saarest ja kagus olevast Cornwallise saarest Penny väin. Kaugemale põhja jääb Ellef Ringnesi saar.
Bathursti rannajoon on väga liigestunud. Eriti suured fjordid on põhja- ja läänerannikul. Põhjaranniku suurima fjordi kaldal asubki saare kõrgeim tipp Stokesi mägi. Lääneranniku fjord lõikab saare peaaegu pooleks, pisut suuremaks põhja- ja väiksemaks lõunaosaks, mida ühendab Jääkaru kuru. Rannavetes on palju pisisaari, millest suurimad on Cameron loodes, Helena saar põhjas ja Lowther lõunas.
Varem elasid saarel inuitid. 1000. aasta paiku, kui seal oli tänapäevasest mõnevõrra soojem kliima, asus saare idarannikul Brooman Pointi küla, mis kuulus algul Dorseti kultuuri, hiljem Thule kultuuri. 13. sajandil jäeti asula maha.
Tänapäeval on Bathurst asustamata, kuid sellel on kaks polaarjaama: Jääkaru kurus asub samanimeline aasta läbi mehitatud Polar Bear Pass ja sellest kirdes, saare idarannikul üksnes suviti mehitatud Walker River.
Saare avastas eurooplastele William Edward Parry 1819. aastal Loodeväila otsingutel. Ta andis sellele nime 3. Bathursti hertsogi Henry Bathursti järgi, kes 1812–1827 oli Suurbritannia sõja- ja kolooniate riigisekretär.
Hea pinnas on loonud saarel pisut soodsamad tingimused taimestiku kasvuks kui teistel läheduses olevatel saartel. Seal kasvavad samblad, rohttaimed, õistaimed ja kääbuspõõsad, elavad karibuud ja rohkem kui 30 liiki linde. Suviti kohtab saarel jääkarusid. Selletõttu asub saarel Jääkaru kuru riiklik eluslooduse piirkond ja see soovitatakse arvata tulevikus loodava Tuktusiuqvialuki rahvuspargi koosseisu.
1960. ja 1970. aastatel liikus üle saare Maa magnetiline põhjapoolus. Tänapäeval asub magnetpoolus saarest märgatavalt põhja pool.
Helge Uuetoa

Helge Uuetoa (kuni 1957 Soomet, kuni 1964 Uustalu; 16. aprill 1936 – 16. august 2008) oli eesti lavastuskunstnik.
Ta lõpetas 1954. aastal Tallinna 7. Keskkooli ja 1960. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi. 
Samast aastast töötas Eesti Draamateatris, kus oli mitme Voldemar Panso lavastuse kunstnik (nt „Inimene ja jumal” (1962)”, „Kihnu Jõnn” (1964), „Tabamata ime” (1965)). 1973. aastast töötas Rakvere Teatris. 
1973. aastast töötas Helge Uuetoa Eesti Televisioonis (1982. aastast peakunstnikuna). Ta oli näiteks lastelavastuse "Hunt Kriimsilma 9 ametit" nukkude looja.
Ta on juhendanud lasteringe, 2000. aastatel tegi kujundustöid Kaari Sillamaa muusikateatris.
Jaan Teemanti neljas valitsus

Jaan Teemanti neljas valitsus tegutses 19. veebruarist kuni 19. juulini 1932.
Jaan Teemanti neljas valitsus asus ametisse, sest Konstantin Pätsi valitsus astus Riigikogu jõudude vahekorra muutumise tulemusel tagasi.
26. jaanuaril ühinesid Põllumeeste Kogude ja Põllumeeste, Asunikkude ja Väikemaapidajate Koonduse Riigikogu rühmad. 29. jaanuaril ühinesid Rahvaerakonna ja Tööerakonna saadikurühmad Riigikogus Rahvuslikuks Keskerakonna saadikurühmaks. Lisaks moodustunud rühmale tegutsesid Riigikogus ka Ühinenud Põllumeeste ja Sotsialistide saadikurühmad.
21. kuni 23. maini 1932 toimusid V Riigikogu valimised, mille tulemusel asus 19. juulil 1932 ametisse Kaarel Eenpalu esimene valitsus.
Konstantin Pätsi kolmas valitsus

Konstantin Pätsi kolmas valitsus tegutses 12. veebruarist 1931 kuni 19. veebruarini 1932.
23. jaanuaril 1931 lahkus põllutööminister August Kerem omal soovil ametist ja 3. veebruaril astus Otto Strandmani valitsus tagasi.
Konstantin Pätsi valitsus otsustas 29. jaanuaril 1932 esitada Riigikogule ametist lahkumise teadaande, sest jõudude vahekord Riigikogus oli saadikurühmade ühinemise tulemusel muutunud. Jaan Teemanti neljas valitsus asus ametisse 19. veebruaril 1932.
Valitsuse tegevus.
25. märtsil 1931 kaotas Vabariigi Valitsus kaitseseisukorra kehtivuse kitsaroopaliste raudteede piirkonnas.
13. mail 1931 otsustas valitsus esitada Riigikogule Põllutöökoja seaduse eelnõu.
23. septembril 1931 vabastas valitsus Eesti Entsüklopeedia trükkimiseks sisseveetava paberi (16 250 kg neto) sisseeveotollimaksust.
30. septembril 1931 lubas valitsus Pikalaenu Pangal loobuda kirjastusühisuse Postimees võlalt intresside arvestamisest ja nõudmisest viie aasta kestusel.
28. jaanuaril 1932 esitas valitsus Riigikogule Töölistekoja seaduse eelnõu.
5. veebruaril 1932 otsustas valitsus riigiteenistuses vabade kohtade täitmisel võimalust mööda eelistada vabadussõjalasi, kui muud tingimused teiste soovijatega on võrdsed.
Otto Strandmani teine valitsus

Otto Strandmani teine valitsus tegutses 9. juulist 1929 kuni 12. veebruarini 1931.
11. kuni 13. maini 1929 toimusid IV Riigikogu valimised, mille tulemusel sai Eesti Sotsialistlik Tööliste Partei 25 kohta ja Põllumeestekogud 24 kohta. 29. juunil lahkus August Rei valitsus ametist. 1. juulil alustas tööd Raha- ja Kaubandus-Tööstusministeeriumi liitmise teel loodud Majandusministeerium ning ühendati Kohtu- ja Siseministeerium. 2. juulil toimus IV Riigikogu avakoosolek. 9. juulil astus ametisse Otto Strandmani juhitud valitsus. Strandman oli eelnevalt olnud saadikuks Varssavis.
23. jaanuaril 1931 lahkus põllutööminister August Kerem omal soovil ametist ja 3. veebruaril astus Otto Strandmani valitsus tagasi.
Lars Ivarsson Fleming

Lars Ivarsson Fleming (surnud 27. veebruaril 1562 Tallinnas) oli Rootsi riigitegelane ja väejuht, Nynäsi vabahärra.
Lars Ivarsson Fleming sündis admirali ja riiginõuniku Ivar Joakimsson Flemingi (u 1490 – 1548) pojana.
1540. aastatel õppis ta Saksamaal. 1553. aastal viibis ta Rootsi saadikuna Taani õukonnas. 1556. aastal määrati ta Viiburi asehalduriks ja Tallinna all paikneva laevastiku admiraliks. Samal aastal on teda mainitud ka Ålandi kihelkonnakohtunikuna ning 1559. aastal Stockholmi linnuselääni asehaldurina. 
Võttis osa Stockholmi 1560. aasta ja Arboga 1561. aasta riigipäevast.
Erik XIV kroonimisel 1561. aastal löödi ta rüütliks ja anti talle Soome Turu linnuselääni Nynäsi vabahärra tiitel (soome keeles "Nyynäisten vapaaherra", ) (rootsi k. "Lars Fleming till Nynäs"), kuid ei introdutseeritud Rootsi rüütelkonda. Flemingite suguvõsa kanti alles 1625. aastal tituleerimata aadlisuguvõsana Rootsi rüütelkonda nr 4 all.
Aastatel 1561–1562 oli Lars Ivarsson Fleming Rootsi asehaldur Tallinnas ja Rootsi asehaldur Eestimaal.
Ta suri 1562. aastal katku ja on maetud Tallinna Oleviste kirikusse.
Perekond.
Flemingite suguvõssa kuuluv Lars Ivarsson Fleming abiellus 1549. aastal Lars Turesson Tre Rosori (surnud 1560) tütre Brigitta Larsdotter Tre Rosoriga, kes oli Norrtälje vallas asuva Penningby lossi pärijanna. Abielust sündisid:
August Rei valitsus

August Rei valitsus tegutses 4. detsembrist 1928 kuni 9. juulini 1929.
III Riigikogu valimistel 1926. aastal said ESDTP saadikud 22,9% häältest ning 100 kohast, 24 kohta.
Valitsuse moodustamine.
August Rei alustas valitsuse kokkuseadmist 16. novembril 1928. Riigikogus tekitasid ministrivalikud erinevaid reaktsioone. Nii ei meeldinud keskparteidele Leopold Johanson, keda nad pidasid liiga sõjakaks ja äkiliseks. Reile heideti ette, et ta riigivanemaks ei sobi, sest ta on ka Bekkeri tehases hooldajana ametis. Aleksander Oinase kui pahempoolse kandidatuur ei sobinud pangandus- ja majandusringkondadele .
Lahkhelide tulemusena jäi Rahvaliit valitsusest kõrvale ja ka kristlased kaalusid eemale jäämist, kuid siiski jäid. 
Lõpuks moodustati valitsus 24 sotsialisti, 13 tööerakondlase, 14 koonduslase ja 5 kristlase häälega, kokku 56 häält
Jaan Tõnissoni kolmas valitsus

Jaan Tõnissoni kolmas valitsus tegutses 9. detsembrist 1927 kuni 4. detsembrini 1928.
Jaan Teemanti kolmas valitsus

Jaan Teemanti kolmas valitsus tegutses 4. märtsist 1927 kuni 9. detsembrini 1927.
Kiivi

Kiivi ("Apteryx") on lennuvõimetute lindude perekond. Kiivid elutsevad Uus-Meremaal.
Perekonda kuulub viis liiki mitme alamliigiga.
Kiivit peetakse üheks Uus-Meremaa sümboliks ja on saanud riigiga nii tugevalt seotuks, et linnu ingliskeelne nimi "Kiwi" on saanudki uusmeremaalaste demonüümiks.
Sade Adu

Helen Folasade Adu (joruba keeles Fọláṣadé Adú; sündinud 16. jaanuaril 1959), esinejanimega Sade, on Nigeeria päritolu Suurbritannia lauljatar, helilooja ja plaadiprodutsent, kes sai tuntuks 1980. aastail ning esitab popmuusikat tänini.
Elizabeth II tegi ta 2002. aastal Briti impeeriumi ordu ohvitseriks ja 2017. aastal Briti impeeriumi ordu komandöriks.
Elulugu.
Sade on sündinud Nigeeria Oyo osariigi pealinnas Ibadanis. Tema isa oli nigeeria õpetlane ja ema inglise ringkonnaõde. Tema pärisnimi Folasade tähendab tõlkes 'au, mis nõuab krooni'.
Tema vanemad lahutasid abielu, kui ta ise oli nelja-aastane, misjärel kasvatasid teda ja ta vanemat venda Banjit Colchesteris vanavanemad. 11-aastaselt kolis Helen Adu Holland-on-Seasse ema juurde.
Pärast keskkooli lõpetamist õppis ta Londoni kõrgkoolis Saint Martin's School of Art moedisaini (lõpetas).
Isiklikku.
Adu elab 2005. aastast Gloucestershire'i krahvkonnas ühes renoveeritud maamajas. Sestpeale annab ta intervjuusid haruharva.
Adul on Jamaica muusikaprodutsendi Bob Morganiga transsooline poeg Izaak ning uuest suhtest lisaks kasupoeg.
He Kexin

He Kexin (何可欣; sündinud 1. jaanuaril 1992 või 1994 Pekingis) on Hiina naissportvõimleja, kahekordne olümpiavõitja. Ta võitis kulla 2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis Hiina võistkonna koosseisus ja individuaalselt rööbaspuudel.
Ajakirjanduses on väidetud, et He Kexin on noorem, kui ametlikud andmed kinnitavad. Et võimleja tohiks olümpiamängudel osaleda, peab ta olema vähemalt 16-aastane või vähemalt saama olümpia-aastal 16-aastaseks. Hiina ajakirjandusest on leitud mitmeid viiteid selle kohta, et He Kexin on noorem kui 16-aastane. 21. augustil 2008 andis ROK käsu alustada uurimist He Kexini tegeliku vanuse kindlakstegemiseks.
Falgi tee

Falgi tee on tänav Tallinna Kesklinna linnaosas Vanalinna asumis.
Falgi tee algab Toompealt, suundub Toompuiestee poole tugeva langeva nurga all ning lõpeb Toompuiestee ja Paldiski maantee ristmikul. Falgi teed ääristab lõuna poolt Hirvepark.
Falgi tee rajati aastatel 1856–1857 Eestimaa kubermangu maamõõtja Johann Heinrich Schmidti 1852. aastal koostatud kava kohaselt koos Komandandi tee ja Toompea tänavaga Toompeaga otseühenduse loomiseks. Planeeritud maa-alad tükeldati ja anti ehituskruntidena obrokirendile. 
Hoonestus.
Falgi tee 6 // Toompuiestee 18 esinduslik puitelamu ehitati 1881. aastal kaupmees Friedrich Blumwerki tellimisel. Hoone projekteeris arhitekt Rudolf Otto von Knüpffer.
Tänava loomislugu.
1856. aastal vedasid Toomgildi oldermann Hans Heinrich Falck ja Tallinna komandant kindral parun von der Salza kihla, et Hans Heinrich Falck suudab ehitada ühe kuuga uue tee Toompealt kuni Paldiski maantee alguseni. Selleks pidi ta läbi kaevama Rootsi kantsi läänekülje, tasandama vallid, mis olid selle ees ja täitma vallikraavid. Salza ei pidanud seda võimalikuks ja teatas, et kui Falck suudab enne ühe kuu möödumist ehitada tee, siis ehitab tema omal kulul teise tee Toompealt kuni Harju väravani (Komandandi tee). 
Falck sai oma ülesandega hakkama ja 1856. aasta novembris avati tee. Salza sai oma tee valmis mõne aasta hiljem.
Falgi tee Tallinnas on kandnud ajalooliselt nimetusi Falki tee, saksa keeles "Falkensteg, Falckensteg", vene keeles "Фалькскій подъемъ, Фалькенштегская ул., Соколиный спуск, Балтийскопортский подъем".
Falcki nime all tunti teed kuni 1948. aastani, kui Falcki tee ja Komandandi tee nimetati ümber Nõukogude tänavaks. 1989. aastal taastati endised nimed.
Hans Heinrich Falck

Hans Heinrich Falck (15. aprill 1791 Järvajõe, Ambla kihelkond – 19. november 1874) oli Toomgildi oldermann ja Tallinna Toompea lossifoogtikohtu esimees. 
Elulugu.
Ta sündis Ambla kihelkonnas mölder Niklas Falcki ja tema eestlannast abikaasa Gertrude Koppelsohni pojana. Perekonnapärimuse järgi on ta Linköpingi piiskopi Erik Falcki järglane. 
Kaks aastat õppis ta Tallinna Tallinna Püha Vaimu koguduse koolis. Juba 12-aastaselt alustas ta mööblitisleri õpilasena ameti õppimist. Väidetavalt olevat ta omandanud möldri, sepa, tisleri, kübarsepa, klaverimeistri ja -häälestaja ning ka kaupmehe elukutse; ta ka pidanud neist iga ametit lühemat aega.
1812. aastal Vene-Prantsuse sõja ajal oli ta Venemaa sõjaväe varustaja ning teenis sellega kena varanduse. Pärast sõda rajas ta Tallinna oma tislerikoja, kuid tugeva konkurentsi tõttu spetsialiseerus peagi klaverite ja teiste muusikariistade tootmisele. 1818. aastal alustanud väikesest klaverikojast sai peagi suur vabrik.
1828. aastal omandas ta maatüki Toompea eeslinnas, praeguse Luise tänava piirkonnas. Ta laiendas pidevalt seda maatükki, ostes kokku naaber- ja muid lähiümbruse krunte. Hiljem rajati tema sinna, Wismari ja Adamsoni tänava vahele, avalik park (Falgi park).
1830. aastal valiti ta Toompea lossifoogtikohtu vanemaks, 1848. aastal Toomgildi oldermanniks ja Toompea maksuvalitsuse esimeheks. 
1850. aastal müüs ta oma klaverivabriku maha.
Tallinna linna arendamine.
Falckil oli teeneid ka Tallinna linnatänavate rajamisel ja korrastamisel. 1849. aastal viibis Tallinnas Venemaa keiser Nikolai I koos perekonnaga ning nad soovisid külastada Alexander von Benckendorffi Keila-Joa mõisa. Tee sinna viis mööda Paldiski maanteed, mis oli tol ajal halvas korras, mudane ja isegi linna piires kohati sõidukõlbmatu. Linnavalitsus ei osanud midagi ette võtta, kuid Falck lasi kümne päevaga Paldiski maanteelt ära vedada palju muda ja mulda ning tee siledaks rullida.
1856–1857 rajati tema initsiatiivil ja suuresti ka tema raha eest Toompea ja Paldiski maantee vahele ühendustee, mida tuntakse Falgi teena. Samal ajal korrastati ja ääristati puudega Toompuiestee ning rajati Suur-Falgi tänav ehk Kaarli puiestee.
Tema eestvõttel rajati Tallinna uus eesti kogudus – Kaarli kogudus. Falcki raha eest valmis ka väike puust Kaarli hädakirik. Hilisem uhke Kaarli kirik rajati samuti Falcki antud maatükile. Algul ehitati kirikut tema ehitusmaterjalidest, mis olid pärit samas paiknenud linnakindlustiste lammutamisest.
Ta on toetanud ka mitme andeka noore eestlase õpinguid. Tuntuim neist oli keisrite ihuarst Philipp Karell (1806–1886).
Isiklikku.
Hans Heinrich Falck oli abielus Emilie Nestleri (1803–1866), Tallinna kaupmehe Johann Friedrich Nestleri (1772–1841) tütrega, järglased:
Falgi park

Falgi park (varasem nimi ka "Lastepark") asub Tallinna kesklinnas Wismari, A. Adamsoni tänava ja Toompuiestee vahelisel alal. 
Falgi pargi keskmeks oli kunagi tiik, mis kuulus seal omal ajal elanud värvalile. Toomgildi oldermann Hans Heinrich Falck ostis selle maalapi, lasi tiigi kinni ajada, sinna mulda vedada ja puid istutada. Pargi rajamine läks talle maksma 10 000 rubla. Falck kinkis pargi 1868 Toomgildile ja seadis tingimuse, et seda tuleb rahval kasutada lasta ja korras hoida. 
1860. aastast asus pargis mitmeid lõbustusasutusi. 1882.–1887. aastal renditi parki suviti eesti seltsile Lootus, kes korraldas seal suvepidusid. 1887. aastal toimus seal Harju kooride laulupidu, kust võttis osa 13 koori, Saku ja Kuusalu orkestrid.
1926. aastal, pärast Toomgildi likvideerimist, anti park Tallinna linnavalitsusele ja 1937 Kehakultuurihoone sihtasutisele.
Pargi pindala vähenes mõnevõrra, kui 1990. aastail kolis pargis asuvasse hoonesse Suurbritannia saatkond ja piiras oma kinnistu vastavalt turvanõuetele.
2008. aastal korrastati pargi teid ja müüri. Rajati purskkaev "Ring voolavale veele". Purskkaev koosneb ringikujulisest graniitplaadist, mille ümber on graniidist täringukividest kujundatud ring. Vesi hakkab voolama umbes 10 meetri pikkusesse graniiti uuristatud kanalisse ning sealt alla ja tagasi ristkülikukujulise avause kaudu.
Lohusuu lahingu mälestussammas

Lohusuu lahingu mälestussammas on püstitatud Lohusuu lahingus hukkunute mälestuseks. Mälestussammas asub Lohusuul Jõgevamaal.
Mälestussammas avati 26. juulil 1931. 1940. aastal mälestussammas lammutati Nõukogude võimu poolt. Mälestussamba detaile kasutati hiljem Avinurme Suure Isamaasõja mälestussambal.
Mälestussammas taastati ja avati uuesti 23. juunil 1990.
Mälestussamba esiküljel on tekst: "Venna verega / võietud pind, / terve eluga / hoian sind! / Vabadussõja / Lohusuu / lahing / 14 dets. 1918. a."
Mälestussamba tagaküljel on tekst: "Avatud 26. juul. 1931 / lõhutud 1940 / taasavatud 23. juun. 1990".
Ambon (varakristlik kirik)

Ambon (kreeka keeles 'mäe äär') oli varakristlikus kirikus kõrge poodiumiga ja trepiga lugemispult, kust preester luges Pühakirja ja pidas jutlust. 
Statsionaarne ambon oli kirikutes kasutuses alates V–VI sajandist.
Ambon (õigeusu kirik)

Ambon (kreeka keeles 'mäe äär') on õigeusu kirikus altariesise keskmine osa kuninglike uste ees, kus diakon ütleb ekteeniat, loeb evangeeliumi ja preester peab jutlust.
Enne XVII sajandit kasutati Bütsantsi tüüpi amboneid, mis sarnanesid varakristlike ambonitega.
Stuudioalbum

Stuudioalbum on muusikaalbum, mis on kokku pandud helistuudios salvestatud lugudest.
Stuudioalbumi salvestamine stuudios ja järeltöötlus võib võtta aega mõnest päevaks mitme aastani. Tavaliselt on albumi salvestamine ette planeeritud ja paika pandud ka avaldamise aeg. Kuid stuudioalbum võib ilmuda ka aastaid pärast salvestamist, isegi pärast esitaja tegevuse lõpetamist või surma.
Enamasti sisaldab stuudioalbum esitaja varem avaldamata originaallugusid. Stuudioalbumil võib olla ka kavereid. Täielikult kaveritest koosnevat albumit nimetatakse ka kaveralbumiks.
Stuudioalbumi materjali salvestamisel võib osaleda lisaks albumi põhiesitajale külalisesinejaid, keda tavaliselt esitaja kontsertidel ei ole.
Tähtsamatest ja menukamatest stuudioalbumitest võidakse teha uusväljaandeid. Need võivad olla originaalalbumi salvestiste uuestitöötlused (näiteks omaaegsest täiuslikuma tehnika abil).
Stuudioalbumil sisalduvaid lugusid võidakse välja anda ka singlitena, tihti enne kogu albumi avaldamist.
Akon

Akon ['eikon] (täisnimega Aliaune Damala Bouga Time Bongo Puru Nacka Lu Lu Lu Badara Akon Beikon Thiam; sündinud 16. aprillil 1973) on USA R&amp;B-laulja, helilooja ja produtsent.
Akon sündis Ameerika Ühendriikides, kuid veetis oma varase lapsepõlve Senegalis. Kui ta oli seitsmeaastane, kolis perekond tagasi USA-sse.
Tema esimese albumi lugudest "Lonely" ja "Locked Up" said edetabelite hitid. Praeguseks on neile lisandunud muu hulgas "Belly Dancer", "Smack That", "I Wanna Love You", "Don't Matter", "The Sweet Escape", "Wanna Be Startin' Somethin' 2008". 
Tema singel "Smack That" tõusis nädalaga maailma edetabelis 95. kohalt seitsmendaks. See oli edetabeli 48-aastase ajaloo jooksul suurim tõus. Akoni esimest albumit osteti üle 2,5 miljoni eksemplari ja teist albumit on seni müünud rohkem kui 3,5 miljonit eksemplari. Mõlemad albumid on saanud kuue nädalaga plaatinaplaadiks. Akon on koostööd teinud rohkem kui 130 artistiga, kelle hulgas on ka Michael Jackson, Eminem, Gwen Stefani, Snoop Dogg, P Diddy, R Kelly, Fergie, Busta Rhymes, Timbaland, Pitbull ja teised.
2008. aasta Austria parlamendivalimised

2008. aasta Austria parlamendivalimised toimusid 28. septembril. Tegemist oli erakorraliste valimistega.
Valimiste erakorralisus oli tingitud Austria Rahvapartei ("ÖVP") liidri Wilhelm Moltereri lahkumisest koalitsioonist (mida juhtisid sotsiaaldemokraadid ("SPÖ")). Seoses rahulolematusega koalitsiooniparteide suhtes prognoositi uue koalitsiooni tekkimist. Samuti oli oodata parlamendis ("Nationalrat"is) esindatud erakondade arvu suurenemist kuni seitsmeni.
Uus valimisseadus.
Nendest valimistest alates kehtestati Austria parlamendivalimistel valimisiga 16 aastat, samuti lihtsustati posti teel valimist. Lisaks hakati alates nendest valimistest parlamenti valima 5 aasta tagant varasema 4 aasta asemel. Samal nimekirjal ei tohtinud eri liidumaades olla erinev nimi. Eelmistel valimistel kasutas Allianss Tuleviku Austria Eest ("BZÖ)" Kärnteni liidumaal teist nime.