Manfred Kalmsten

Manfred Kalmsten (pseudonüüm; sündinud 5. veebruaril 1982) on eesti ulmekirjanik.
Manfred Kalmsten õppis Lasnamäe üldgümnaasiumis aastatel 1988–1999. 
Ta on mänginud basskitarri ja laulnud mitmes Eesti punkbändis (Onu Ivar!, Chemical Bullshit, Venereal Disease), kirjutades neile ka laulutekste.
Kirjutama ja koomikseid joonistama hakkas Kalmsten varakult, ent esimese (võrgus) avaldatud looni jõudis alles aastal 2011. Selleks oli ulmekirjutajate blogis Jutulabor avaldatud lugu "Kosmosekass", mis pälvis karmi kriitikat. 
Järgmised avaldatud lood ("Väljalaenatud valitsusaeg", "Mina, kass ja avakosmos", "Loheisand" ja "Tshombiholokaust") ilmusid Reaktoris ning jäid suurema tähelepanuta. Lugejate huviorbiiti tõusis Manfred Kalmsten 2012. aastal looga "Põgeneda Rottidelinnast...", mis ilmus Raul Sulbi koostatud ulmeantoloogias "Täheaeg 12: Musta Roosi vennaskond". 
Järgnesid aastad, mil Kalmsten oli kimpus depressiooniga. Uuesti tõusis ta avalikkuse ette 2017. aastal ulmeühingu ja kirjastuse Fantaasia jutuvõistlusel üheksandale kohale tulnud looga "Raske vihm", mis järgmisel aastal ka Stalkeri auhinna võitis. 
Järgnes kaheksas koht 2019. aasta ulmejutuvõistlusel looga "Lumemarjaveri". Ka sel korral otsustas ulmelugejaskond teda loo eest Stalkeri hääletusel esikohaga pärjata. 
2020. aastal ilmus tema esimene autorikogu "Raske vihm", mis Kalmsteni sõnul "... pidi olema läbilõige kogu mu loominguteest ja ... see oli viga".
Jutukogu "Raske vihm" tuli 2021. aastal Stalkeri hääletusel teisele kohale, jäädes 16 punktiga alla Raul Sulbi koostatud mahukale antoloogiale "Eesti ulme XXI sajandil", milles Kalmsten on esindatud ühe Eestis enim antologiseeritud lühiromaaniga "Raske vihm".
2021. aastal jutuvõitlusele saadetud "Aekadioni pärand" ("Kaarna" tsüklisse kuuluv lugu) enam esikümnesse ei jõudnud. Samal aastal sai Kalmsten siiski kolmanda Stalkeri loo eest "Vampiiriprobleem ja selle mõnetine lahendus", mis žürii tahtel jäi 2019. aasta jutuvõistluse kolmandasse kümnesse. Samal aastal ilmus ka tema kolmest tihedalt seotud loost koosnev kogumik "Kaarnalaul", mille teine lugu, lühiromaan "Aekadioni hukk", tõi Kalmsteni riiulile neljanda Stalkeri. 
2022. aastal avaldas Kalmsten pseudopõhjamaise, saagasid ja müüte järele aimava lühiromaani "Täheraua saaga", mis samuti Stalkeriga pärjati.
2023. aasta jutuvõistlusel sai Kalmsten looga "Igaviku väravale" kaheksanda koha, jagades seda Lüüli Suuki ja Piret Freyga. "Igaviku väraval" ilmus samal aastal nii jutuvõistluse kogumikus "Täheaeg 22: Kalifaadi viirastused" kui ka uues autorikogus "Götterdämmerung". 
Kalmsten on tuntud oma postapokalüptiliste maailmade, Pseudo-Põhjala lugude ja "new weird fantasy" kategooriasse liigituvate lugude poolest.
2024. aastal alustas Kalmsten uue kodumaist ulmekirjandust propageeriva sarjaga Kaarnakirjas. Sarja esimeseks raamatuks oli koos Kääramehega koostatud lootusekeskne ulmekogumik "Kübeke elutervet vihkamist".
Looming.
Koostatud antoloogiad.
Kalmsten ja Kääramees, "Kübeke elutervet vihkamist" sarjas "Kaarnakirjas", Fantaasia, Tartu 2024, ISBN 9789916739181
Manfred Kalmsten ja Lüüli Suuk, "Lumetüdruk" sarjas "Kaarnakirjas", Fantaasia, Tartu 2025, ISBN 9789916739532
Kirjandusauhinnad.
Manfred Kalmsten on viiekordne Stalkeri laureaat.