tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Merovingid

Merovingid on 5.–8. sajandil praeguse Prantsusmaa ja Saksamaa aladel asunud Frangi riiki valitsenud kuningate suguvõsa. Dünastia on saanud nime saali frankidee kuninga Merovechi järgi.
Järgnevalt on toodud Merovingidest Frangi riigi ja selle osade valitsejad kronoloogilises järjekorras.
Saali frankide kuningad
"Poollegendaarsed kuningad:"
Chlodovech I surma järel jagati kuningriik tema nelja poja vahel.
Soissonsi kuningad:
Pariisi kuningad:
Pärast Childebert I surma sai ka Pariisi kuningaks Chlothar I.
Orleansi kuningad:
Pärast Chlodomeri surma sai ka Orleansi kuningaks Childebert I.
Pärast Childebert I surma sai ka Orleansi kuningaks Chlothar I.
Reimsi kuningad:
Pärast Theudebaldi surma sai ka Reimsi kuningaks Chlothar I.
Pärast Chlothar I surma jagati riik tema nelja poja vahel.
Soissons (Neustria):
Pariis:
Pärast Charibert I surma sai ka Pariisi kuningaks Chilperich I.
Pärast Chilperich I surma sai ka Pariisi kuningaks Chlothar II.
Orleans (Burgundia):
Metz (Austraasia):
Pärast Sigibert I surma sai ka Austraasia kuningaks Childebert II.
Pärast Theudebert II surma sai ka Austraasia kuningaks Theuderich II.
Pärast Theuderich II surma sai ka Austraasia kuningaks Sigibert II, tegelikult tema vanaema Brunhilda.
613 aastal ühendas Chlothar II kogu kuningriigi taas enda võimu alla
623 andis Chlothar II Austraasia oma pojale Dagobert I-le.
Austraasia:
634 andis Dagobert I Austraasia valitseda oma pojale Sigibert III-le.
Akvitaania:
Neustria ja Burgundia:
Dagobert I loetakse viimaseks Merovingi kuningaks, kellel oli märkimisväärsel määral tegelikku võimu. Pärast tema võimuperioodi hakkas suurenema nn kojaülemate ehk majordoomuste võim, mis viis Karolingide dünastia võimulepääsuni 8. sajandil.
Austraasia:
Neustria ja Burgundia:
Pärast Austraasia kuninga Dagobert II surma 679 sai Theuderich III kogu Frangi riigi kuningaks. Burgundia liideti Frangi riigiga ja sai sisuliselt selle hertsogkonnaks.
717–720 valitses Austraasiat Chlothar IV. 717–720 oli Chilperich II Neustria ja Burgundia valitseja.
751. aastal kukutas Karoling Pippin Lühike Childerichi troonilt ja võttis Rooma paavsti abiga ametliku võimu.
Kanarbiku tänav

Kanarbiku tänav on tänava nimi mitmetes Eesti linnades ja asulates:
Kanarbiku tänav on ka Tallinna Kibuvitsa tänava endine nimi.
Kanarbiku tänav (Kärdla)

Kanarbiku tänav on tänav Kärdla lõunaosas.
Tänav on 500 meetri pikkune. Ta algab Liiva tänavalt ja kulgeb valdavalt edela suunas, ületab Lodju tänava ja kulgeb mõnda aega Liivajõe paremal kaldal, teeb lõpus käänaku lõunasse ja lõpeb tupikuna. Tänava algus, 200 meetrit kuni Lodju tänavani, asfalteeriti 1990. aasta paiku, lõpuosa on kruusatee.
Sild üle Liivajõe.
1970. aastatel ei keeranud Kanarbiku tänav lõpus lõunasse, vaid selle asemel jätkus loode suunas, ületas puusilla abil Liivajõge ning lõppes Kabeli (tollal Säde) tänaval. Sild lagunes, taastati, kuid lagunes uuesti, põhjuseks asjaolu, et seda ületati korduvalt silla kandevõime jaoks ebakohaste sõidukitega.
2000. aasta paiku rajati Kabeli tänavale elamu, mis blokeerib ruumi läbimurde jaoks. Seetõttu Kanarbiku tänava silda arvatavasti ei taastatagi, vähemalt mitte autodele ületatavana.
Pärast silla lagunemist muutus Kanarbiku tänava lõpp tupikuks ja teda jätkati lõuna suunas kuni linna piirini. Tänava kunagist kulgemist meenutab asjaolu, et maja number 9 ei asu tänavast vasakul nagu paaritu numbriga majad harilikult, vaid paremal.
Google'i kaart annab käänukohast lõunasse jääva osa nimeks Luige tänav ja seetõttu Kanarbiku tänava pikkuseks umbes 350 meetrit.
Liiva tänava ristmik.
Kanarbiku tänav algab T-kujuliselt ristmikult, kus Liiva tänav on peatänav. Enne ristmikku Kanarbiku tänav hargneb ja jätab ristmikule väikese kolmnurga, millel kasvab mitu suurt kuuske ja väiksemaid puid. See on Kärdla ainus ristmik, mille keskel kasvab suuri puid.
Puud varjavad vaadet põhja, kesklinna poolt tulevatele sõidukitele, kuid see ei vähenda oluliselt liiklusohutust, sest Kanarbiku tänavalt tulevad sõidukid peavad nagunii ristmikul kiirust oluliselt vähendama.
Lodju tänava ristmik.
Enamik liiklusvahendeid, mis Kanarbiku ja Lodju tänava ristmikule idast lähenevad, keerab paremale, põhja poole, sest nii otse kui vasakule viiv tee lõpeb tupikus. Pöördel on Liivajõe kallas harilikust kõrgem ja erandlikult kivine. Liivajõgi ei ole Lodju tänavast eraldatud piirde ega mururibaga ega muudmoodi.
Olukorra teeb raskemaks asjaolu, et ristmikust ida poole jääb sirge ja hästi sõidetav asfalttee, mis ahvatleb kiirust lisama. Vahetult enne ristmikku on väike küngas, mis varjab vaate: ristmikku pole peaaegu näha ja Liivajõgi ei paista üldse. Pööre tuleb teha laskumise pealt ja võtta tuleb mitte täisnurk, vaid natuke rohkem. Lisaks kõigele on Lodju tänav sellel kohal kitsas, nii et pööre tuleb teha täpselt. Ristmik on tähistatud liiklusmärkidega "Anna teed", mis jätab mulje, et suurim oht ristmikul on mööda peateed, Lodju tänavat tulevad sõidukid.
Õnnetusi juhtub ristmikul siiski harvem kui võiks arvata. Ristmiku liiklustihedus on väga väike ning enamik liiklejatest on ümberkaudsed elanikud, kes teavad ristmiku ohtlikkust ja on sellega harjunud.
Kärdla tänavate loend

"Siin on loetletud Kärdla tänavaid ja muid aadressikohti.
Kostroma oblasti lipp

Kostroma oblasti lipp on Venemaa haldusüksuse Kostroma oblasti lipp.
Lipp võeti ametlikult kasutusele 28. aprillil 2006.
Lipu kirjeldus.
Kostroma oblasti lipuks on ristkülikukujuline kangas, mis on jagatud vertikaalselt kolmeks väljaks. Varda- ja lehvipoolne väli on punased ning kumbki moodustab lipu pikkusest 1/4, keskmine väli on aga sinine ning selle keskel on Kostroma oblasti vapilt pärit kollane laev. Laeva pikkuseks on 1/3 lipu pikkusest ja kõrguseks 1/2 lipu laiusest.
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 2:3.
Kostroma oblasti lipp aastatel 2000–2006.
Kostroma oblasti lipuks aastatel 2000–2006 oli ristkülikukujuline kangas, mis oli jagatud vertikaalselt kaheks väljaks. Vardapoolne väli, mis moodustas 1/8 lipu laiusest oli sinine ning lehvipoolne väli punane. Kanga keskel oli värviline Kostroma oblasti vapp, mille kõrguseks oli 1/3 lipu laiusest. Lipp sarnanes oma värvide paigutuselt Vene NFSV lipuga.
Ametlikult kinnitati see lipp 19. oktoobril 2000 ning oli kasutusel kuni uue lipu kinnitamiseni.
Kostroma oblasti vapp

Kostroma oblasti vapp on Venemaa haldusüksuse Kostroma oblasti vapp.
Vapp võeti ametlikult kasutusele 28. aprillil 2006.
Heraklese vägitööd

Heraklese vägitööd on vanakreeka mütoloogias kaksteist kangelastegu, mida Herakles pidi sooritama karistuseks oma naise Megara ja kolme poja tapmise eest. Tapatöö saatis ta korda hullusehoos, mille talle saatis Hera, kes vihkas teda sellepärast, et ta oli Hera abikaasa Zeusi abieluväline laps.
Kõigepealt soovis Herakles ennast häbi pärast tappa, aga tema isa Amphitryon laitis selle plaani maha. Nad läksid koos Ateenasse, mille kuningas Theseus püüdis talle selgitada, et ta oli ajutiselt vastutusvõimetu ja teda ei tule karistada. Heraklesele tundus see ebaõiglasena ja ta tahtis saada karistust. Delfi oraakel käskis tal minna oma vanaisa vennapoja, Mükeene (mõnes variandis Tirynsi) kuninga Eurystheuse juurde ja sooritada tema antud 10 kangelastegu, kusjuures ilma kõrvalise abita.
Eurystheus polnud kaugeltki rumal, vaid üsnagi leidlik inimene, ja ta mõtles välja töid, mis normaalsele inimesele üle jõu käisid. Esimesed tööd nõudsid mõne ohtliku looma hävitamist kas Eurystheuse kuningriigist või mujalt Kreekast, hilisemad nõudsid niisuguste asjade toomist, mida oli raske kätte saada.
Eurystheus otsustas, et kaks sooritatud tegudest ei lähe arvesse, nii et kokku pidi Herakles sooritama 12 kangelastegu. Seda on nähtud kompromissina osas legendides esinenud 10 ja osas olnud 12 kangelasteo vahel.
Hüdra tapmist Eurystheus ei arvestanud, sest Heraklest abistas tema sõber Iolaos. Augeiase tallide puhastamine ei sobinud sellepärast, et Herakles oli varem tasu suhtes kokku leppinud.
Antiigileksikoni järgi lubati Heraklesele tasuks kõigi ülesannete täitmise eest surematus. Ta suri siiski enam-vähem inimese kombel, ent pärast surma võtsid jumalad ta igaveseks enda juurde Olümposele.
Teised kangelasteod.
Algselt ei olnud Kreekas vägitegude nimestik välja kujunenud. Esimesena loetles Heraklese vägitööd praegu levinud kujul Peisandros Rhodoselt umbes 600 e.m.a.
Heraklese muud vägiteod (enam-vähem kronoloogilises järjekorras):
Kirjandus.
Kuigi Heraklese vägitööd ja kogu ta elulugu oleks hea aines eepose kirjutamiseks, ei ole ükski antiigikirjanik üheski oma teoses kõiki tema vägitegusid kirjeldanud, kui üldse, siis vaid loetlenud. Ka hilisemad ilukirjandusteosed Heraklese vägitegudest ei ole tuntuks saanud.
Sellegipoolest on Heraklese müüt inspireerinud paljusid kirjanikke:
Duke'i Ülikool

Duke'i Ülikool on kõrgkool Ameerika Ühendriikides Põhja-Carolina osariigis Durhami lähedal.
Söögitoruahend

Söögitoruahend (ladina keeles "strictura oesophagi") on söögitoru valendiku ebanormaalne kitsenemine.
Söögitoru ahenemist võivad põhjustada allaneelatud ainetest tekitatud keemiline kahjustus, võõrkehad, söögitoru kirurgilised menetlused, söögitoru valendikusisesed ja -välised massmuutused (abstsessid, kasvajad). Samuti võib ahenemine tekkida gastroösofageaalse refluksi ja ösofagiidi tagajärjel
Kliinilised tunnused.
Kliinilised tunnused sõltuvad ahenemise ulatusest. Olulisemaks tunnuseks on süvenev regurgitatsioon ja düsfaagia. Samuti taluvad söögitoruahendiga patsiendid vedelat toitu paremini kui tahket.
Hamilton (Bermuda)

Hamilton on Bermuda pealinn, majanduskeskus, peamine sadam ja turismisihtkoht. See asub Pembroke'i vallas.
Linn on nime saanud Henry Hamiltoni järgi, kes oli Bermuda kuberner aastatel 1786–1793. Linn on olnud Bermuda keskus aastast 1815.
Hamiltonis on ehituspiirang, mis keelab ehitada hooneid, mis oleksid kõrgemad kui linna katedraal või varjaksid vaadet sellele.
2010. aastal elas seal 1010 inimest, kuid üle 13 000 inimese (40% Bermuda rahvastikust) töötas seal. Hamilton on püsielanike arvult teine linn Bermudal.
Bermudal on ka Hamiltoni vald, kuid see ei ole kuidagi seotud Hamiltoni linnaga.
Transport.
Bermuda 11 bussiliinist 10 algavad Hamiltonist.
Lohu II linnus

Lohu II linnus on linnus, mis asub Lohu külas Kohila vallas Rapla maakonnas Keila jõe läänekaldal.
Lohus asub kaks linnust, mida lahutavad teineteisest vaid Keila jõgi ja paarisajameetrine vahemaa. Suuremat Lohu linnust tuntakse ka Lohu Jaanilinna nime all. See on muistse Harjumaa üks keskseid kantse.
Lohu II linnus on vanem ja kokku kasvanud Lohu muinaskülaga. Seda kasutati 10.–12. sajandil.
Linnus on neemiklinnuse tüüpi muinaslinn Keila jõe läänepoolsel 3...4 meetri kõrgusel kaldapealsel. Umbes 1100 m² hõlmav linnuseõu on lõunast kaitstud 1...1,6 meetri kõrguse otsavalliga, mille madalduv põhjaots ulatub jõeni. Kaguosas tehtud väljakaevamiste järgi koosneb vall peamiselt kividest, välisküljel oli suurtest paeplaatidest laotud kuivmüür, tugevasti varisenud sisekülg on peamiselt maakividest. Valli algne laius oli 6 meetrit, kõrgus arvatavalt 3...3,5 meetrit. Valli peal olid puitrajatised. Valli õuepoolset seina toetasid nelinurksed tornid. 
Pärast suure Lohu Jaanilinna valmimist ei jäänud vana linnus kasutuseta, vaid seda tugevdati. Sinna rajati kõrgem kivivall ja vallile tugevad puitehitused. Võimalik, et Lohu II sai ka eellinnuseks ning kaitses Jaanilinna viivat teed ja silda. Linnuse alalt on leitud varasemast asulast pärit keraamilisi esemeid. 
Lohu II linnuse avastas 1974. aastal Evald Tõnisson, kes juhtis ka arheoloogilisi väljakaevamisi 1974. ja 1975. aastal.
Walnut

Walnut on linn USA-s California osariigis Los Angelese maakonnas. 
Elanike enamiku moodustavad Taiwanilt, Hiina RV-st (sh Hongkongist) ja Filipiinidelt pärit ärimehed ja nende perekonnad.
Eugene

Eugene [juudž'iin] on linn USA-s Oregoni osariigis, Lane'i maakonna halduskeskus. See asub Vaikse ookeani rannikust umbes 80 km kaugusel Willamette'i oru lõunaosas.
Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse kohaselt 176 654. Elanike arvult on see Portlandi järel Oregoni osariigis teisel kohal.
Eugene on asutatud 1846. aastal. See sai linnaõigused 17. oktoobril 1862.
Eugene'is asub Oregoni Ülikool.
Eugene on tuntud kergejõustikulinnana. Oregoni ülikooli kergejõustikustaadionil Hayward Fieldil on toimunud paljud suurvõistlused, sealhulgas 2022. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlused.
Sõpruslinnad.
Eugene'il on neli sõpruslinna:
Colditz

Colditz on linn Saksamaal Saksimaa liidumaal Leipzigi kreisis Mulde jõe ääres.
Teise maailmasõja ajal hoiti Colditzi kindluses liitlasvägede sõjavange.
Mulgimaa

Mulgimaa on kultuuriajalooline piirkond Lõuna-Eestis, mis koosneb viiest endisest kihelkonnast: Tarvastu, Paistu, Halliste, Karksi ja Helme. Mulgimaa aladel on tänapäeval kolm omavalitsust: Mulgi vald, Tõrva vald ja Viljandi vald.
Mulgimaaks on peetud ka Viljandi kihelkonna lõunaosa ja Saarde kihelkonna idaosa. Samas Eduard Vääri väitel suurem osa Helme kihelkonna põlistest elanikest end ise mulgiks ei pea.
Mulgimaaks nimetatud piirkond oli 19. sajandi lõpuni mulgi keele alusel selgelt eristatav etnograafiline ja lingvistiline ala, Muinas-Sakala maakonna järeltulija.
Tänapäeval märgistab ja määrab Mulgimaa viit kihelkonda (Halliste, Helme, Karksi, Paistu ja Tarvastu) vaid teatud rahvarõivaste tüüp ja vanemate inimeste seas ka mulgi ehk lõunaeesti keele läänemurde leviala.
Erinevalt paljude inimeste eksiarvamusest ei ole praegune Viljandimaa Mulgimaa. Viljandimaalased väljaspool viit kihelkonda pole mulgid, kuid siiski on sageli Mulgimaa pealinnaks ekslikult peetud Viljandit, ehkki see linn ei asu ajaloolise Mulgimaa piirides. 20. sajandi lõpupoole on mõned kohalikud pidanud Abja-Paluoja linna Mulgimaa keskuseks.
Ajalugu.
Mulgimaa nimetuse tekkimisest on mitmeid teooriaid. Arvatakse, et Mulgimaa nimetus arenes välja Mulgi nimelistest taludest või lätlaste kasutatud sõimusõnast eestlaste kohta ("muļķis ehk" "loll"). Talude päriseksostmine oli Mulgimaa piirkonnas populaarne ning 1895. aastaks oli Mulgimaa piirkonnast omandatud enamik vabadest talumaadest.
18. sajandi lõpupoole muutus populaarseks põllumajanduse haruks linakasvatus, kuna puuvillast oli maailmas tekkinud puudus ning seetõttu oli lina hind kõrge. 20. sajandi alguses peeti Mulke jõukaks rahvaks, kuna Mulgimaal olid viljakad põllumaad, siis tegeleti peamiselt põllumajandusega. Edukas põllumajandus tekitas Mulgimaal rahvastiku kihistumist ning suurtes taludes kasutati palju palgatöötajaid.
Nõukogude okupatsiooni ajal oli Mulgimaa piirkond endiselt üks paremini arenenud põllumajanduslik ala, kuid inimeste roll ei olnud enam sama. Talude kaotamine ja küüditamine oli inimeste staatust tugevalt mõjutanud.
Loodus.
Mulgimaa loodus on mitmekesine ja looduslikke vaatamisväärsusi leiab igast Mulgimaa osast. Sakala kõrgustik on tasase pinnamoega ning 2792 km² suurune. Mulgimaalt leiab mitmeid maastikukaitsealasid: Õisu, Karksi, Teringi, Muti, Rutu ja Ainja. Lisaks maastikukaitsealadele on ka Tündre ja Rubina looduskaitsealad. Veekogudest on tuntumad: Veisjärv, Koorküla Valgjärv ja Võrtsjärv. Mulgimaa aladele ulatub Võrtsjärve madalik. Karksi kihelkonnas asuvad ka looduslikud pühapaigad.
Kultuur.
Mulgimaa kultuurielu on üsna elav, korraldatakse erinevaid üritusi ja säilitatakse traditsioone. Mulgimaal on levinud oma rahvarõivad, toidukultuur ja keel. Mulgimaal on palju vaatamisväärsusi: erinevaid ajaloolisi ehitisi; siiani säilinud linnuste varemeid; kirikuid ja kabeleid; mõisaid ja losse; muuseume, monumente ja skulptuure.
Haanjamaa

Haanjamaa on kultuuriline ja geograafiline piirkond Lõuna-Eestis.
Vjatšeslav Tihhonov

Vjatšeslav Vassiljevitš Tihhonov (vene "Вячеслав Васильевич Тихонов"; 8. veebruar 1928 Pavlovski Possad – 4. detsember 2009 Moskva) oli vene filminäitleja.
Eriti tuntud on Tihhonov Stirlitzi osatäitjana teleseriaalis "Seitseteist kevadist hetke" (1973).
Ta mängis ka parima võõrkeelse filmi Oscari võitnud filmis "Sõda ja rahu", kus mängis vürst Bolkonskit. 
Vjatšeslav Tihhonov oli Lenini ordeni kavaler.
Ta on maetud Mosvas Novodevitšje kalmistule.
Atšinsk

Atšinsk on linn Venemaal Krasnojarski krais. Asub Tšulõmi jõe ääres.
Linn asutati 1682. aastal, linnaõigused sai 1782. Atšinskit läbib Siberi raudtee.
Aini jõgi

Ain [ään] (frankoprovanssaali keeles "En") on jõgi Prantsusmaal, Rhône'i parempoolne lisajõgi.
Ta saab alguse Juura mägedest ja ühineb Lyoni lähedal Rhône'i jõega. 
Jõe pikkus on umbes 200 km. 
Jõge kasutatakse hüdroenergia saamiseks. 
Ta on andnud nime Aini departemangule.
Aisne'i jõgi

Aisne [een] on jõgi Prantsusmaa põhjaosas, Oise'i vasakpoolne lisajõgi.
Ta saab alguse Argonne'ist ja suubub Oise'i jõkke. 
Jõe pikkus on umbes 280 km, mõnede andmete järgi 353 km.
Ta on andnud nime Aisne'i departemangule.
Sarah Wayne Callies

Sarah Wayne Callies (sündinud 1. juunil 1977 La Granges Illinois' osariigis) on USA filminäitleja, kes on tuntud eelkõige dr Sara Tancredi osatäitjana seriaalis "Põgenemine" ja Lori Grimesi osatäitjana seriaalis "Elavad surnud".
Elukäik.
Sarah' esimesel eluaastal kolis perekond Honolulusse. Juba nooruses oli näha Sarah' huvi näitlemise vastu. Ta osales näitemängudes Punahou koolis, mille ka 1995. aastal lõpetas.
Ehkki Sarah' mõlemad vanemad on professorid Hawaii Ülikoolis, ei soovinud Sarah vanemate rada käia, vaid otsustas karjääri teha näitlejana.
Pärast kõrgkooli lõpetamist asus Sarah Darthmouthi Kolledžisse, kus puutus palju kokku teatrikunstiga. Pärast kolledži lõpetamist jätkas ta õpinguid Denver National Theater Conservatorys, mille lõpetas 2002. aastal.
Samal aastal ta ka abiellus ning kolis New Yorki, kus sai oma esimese seriaalirolli NBC seriaalis "Queens Supreme".
Allier' jõgi

Allier [alj'ee] (oksitaani keeles "Alèir") on jõgi Prantsusmaa keskosas.
Ta saab alguse Lozère'i departemangust. Läbib Vichy linna. Moulins paikneb Allier' jõe paremkaldal.
Jõe pikkus on umbes 420 km. Jõgi suubub Neversi juures Loire'i jõkke.
Jõgi on andnud nime Allier' departemangule.
Ardèche

Ardèche [ard'ešš] (oksitaani keeles "Ardecha") on jõgi Prantsusmaal.
Ta saab alguse Keskmassiivist Sevennidest. 
Jõgi suubub Rhône'i jõkke ja on 120 km pikk.
Ta on andnud nime Ardèche'i departemangule.
Ardèche'i jõe kaldad on kohati kuni 300 meetrit kõrged lubjakivist kaljud. Vaatamisväärsusteks on üle jõe ulatuv looduslik kaljusild Pont d'Arc ja Aven d'Orgnac'i koopad.
Jõgi on populaarne veematkajate ja parvedega kärestikest laskujate seas.
Ariège

Ariège [arj'eež] (oksitaani keeles "Arièja") on jõgi Prantsusmaa lõunaosas.
Ta saab alguse Püreneedest Carlitte'i mäe lähedalt. 
Ariège suubub Garonne'i jõkke.
Ta läbib Foix' ja Pamiersi. 
Jõe pikkus on umbes 164 km.
Jõe järgi on saanud nime Ariège'i departemang.
Nulk

Nulk on traditsiooniline Setumaa piirkond.
Setumaa nulgad:
Ilomantsi lahing

Ilomantsi lahing (Ilomantsi tõrjevõit) oli Jätkusõja lahing Soomes Põhja-Karjalas 26. juulist kuni 13. augustini 1944. aastal.
Punaarmee suurpealetungid olid juba edukalt tõrjutud Tali-Ihantala, Viiburi lahe, Äyräpää-Vuosalmi ning U-liini (Nietjärvi) suurtes lahingutes.
Järgmiseks teostas Punaarmee Jätkusõja viimase suurpealetungioperatsiooni Ilomantsi lähedal, juuli- ja augustikuu vahetusel 1944. aastal, algselt kahe jalaväediviisi (176. ja 289) jõududega. Punaarmee püüdis vallutada tähtsa teeristi Ilomantsis ning jätkata sealt rünnakut Soome VI korpusele, mis pidas kinni Punaarmee kallaletungi tagalasse.
Jäägrikindralmajor Erkki Raappana juhitud ajutised üksused – viivituslahingutes kurnatud ja räsitud 21. brigaad (umbes 7000 meest) ning Karjala Kannaselt appi toodud puhanud ja täiendatud ratsaväebrigaad ("Ratsuväkiprikaati", umbes 6000 meest) – alustasid kahekordsel haardel põhinevat vastupealetungioperatsiooni. Mõlemad Nõukogude diviisid piirati ümber eraldi kottidesse Leppävaara-Lutikkavaara ja Vellivaara-Lehmivaara aladele ning neid asuti tükeldama ja hävitama. See Ilomantsi lahing peeti umbes 40 km laiusel ja umbes 30 km sügavusel alal.
Samal ajal püüdis kotti jäänud diviisidele idast appi tulla kolm Nõukogude merejalaväebrigaadi (69., 70. ja 3.), ning soomus- ja pioneeribrigaad, nende püüdlused aga tõrjuti.
Lõpuks nägi Punaarmee, et olukord on lootusetu ja diviiside riismed tegid läbimurde itta (põgenesid lahinguväljalt). Diviiside raskerelvastus ja muu materjal jäi soomlastele sõjasaagiks (näiteks said nad umbes 200 suurtükki).
Lahingugrupp Raappana suurtükivägi tulistas 10 ööpäeva jooksul 36 000 mürsku ning Nõukogude suurtükivägi umbes 10 000 mürsku. Suur roll oli soomlastest sissidel, kes hävitasid NSV Liidu alal Punaarmee kolonnid, mis olid toomas laskemoona. Näiteks Mannerheimi risti kavaleri Heikki Nykäse juhitud sissigrupp hävitas veoautokolonni, milles oli 30 autot, mis transportisid laskemoona suurtükiväele.
Kuressaare tänavate loend

"Siin on loetletud Kuressaare tänavaid ja muid aadressikohti.
Ü.
29. oktoobril 1940 nimetati Kuressaare Linnavalitsuse otsusega Kiriku ja Torni tänavad Võidu tänavaks, Garnisoni tänav 21. juuni tänavaks, Komendandi tänav Oktoobri tänavaks, Pruuli tänav Proletariaadi tänavaks, Konsul Oskar Vildebergi tänav Töö tänavaks
Novomoskovsk

Novomoskovsk on linn Venemaal Tula oblastis. Asub Tulast 60 km idas, Doni jõe lähte lähedal.
Asutatud 1930. aastal Bobriki küla juurde keemiakombinaadi ja elektrijaama rajamisel. 1930. aastal sai linnaõigused ja 1933–1961 kandis nime Stalinogorsk. 1961. aastal nimetati Novomoskovskiks.
Venevere (Põhja-Sakala)

Venevere on küla Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas. Asub Kõost lõunas Navesti jõe ääres.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kõo valda.
2000. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 57 elanikku. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 44 elanikku. 
Veneveres on puhkeküla ja Venevere järv.
Boriss Hrebtukov

Boriss Hrebtukov (tuntud ka kui Borka Hess; sündinud 5. oktoobril 1985 Tallinnas) on eesti trummar.
Trummimängu alustas ta 11-12-aastaselt. Borka on mänginud ansamblites Slobodan River, S.O.G., Nexus ja The Sun ja Traffic.
Lohu Jaanilinn

Lohu Jaanilinn ehk Loone linnamägi (ka "Lohu I linnus") on linnamägi Lohu külas Kohila vallas Rapla maakonnas Keila jõe idakaldal.
Lohus asus kaks linnust, mida lahutavad teineteisest vaid Keila jõgi ja paarisajameetrine vahemaa. Väiksemat ja vanemat Lohu linnust tuntakse ka Lohu II linnuse nime all. See oli muistse Harjumaa üks keskseid paariskantse.
Linnus paiknes Keila jõe käärus asuval künkal, mille pindala koos vallidega on 1,5 hektarit. Umbes 6500 m² suurust kultuurikihiga kaetud linnuse õue ümbritseb põhjas, läänes ja idas hobuserauakujuline kunstlik vall, mille pikkus on 300 ja kõrgus kuni 6 meetrit. Jõepoolses küljes vall puudub. Valli peal on tõenäoliselt olnud palkehitised, mis on toestatud kuivmüürseinaga. Põhja ja ida poolt on valli välisküljel 20–25 meetri laiune ja 2 meetri sügavune lame nõgu ja selle välisservas 2 meetri kõrgune ebamäärane kuhjatis, mis on arvatavasti looduslik. Sissepääs linnusesse on paiknenud idas ja selle kõrval oli tõenäoliselt tornitaoline rajatis, mida Liivimaa kroonikas on nimetatud "summitas munitionis".
Lohu Jaanilinn rajati 11. sajandi lõpus või 12. sajandi algul. Läti Henrik kasutab Liivimaa kroonikas Jaanilinnast kõneledes nime "Castrum Lone" (Loone linnus). Liivimaa ristisõja ajal 1216. ja 1220. aasta sõjaretkedel Harjusse kasutasid vallutajad Lohu (Loone) küla kogunemispaigana. Henriku kroonika kohaselt ründasid ristisõdijad 1224. aasta jaanuaris Lohu linnust. Pärast kahenädalast piiramist seesoljad alistusid, neil lubati lahkuda ja linnus süüdati põlema. Lohu linnusekoha arheoloogilisel uurimisel märke, mis osutaksid kunagisele piiramisele ristisõdijate poolt, ei avastatud. Kuna samas leiti Keava linnamäelt samast ajajärgust pärinevad kaks ammunoolt ja valli sisse tehtud kaevand, mis sobib kokku kroonika kirjeldusega linnusevalli õõnestamisest, siis on välja pakutud, et kroonik Henrik, kes ise sõjakäigul kaasas ei olnud, on Keava segi ajanud tema jaoks tuntuma Lohu linnuse nimega.
On arvatud, et Lohu Jaanilinna kohal oli Jüriöö ülestõusu ajal üks kahest Harju ülestõusnute linnusest, kus end 1343. aasta sügisel kaitsti ja mis lõpuks vallutati.
Lohu Jaanilinna uuris 1914. aastal baltisaksa arheoloog Adolf Friedenthal.
Philippe III

Philippe III Julge (30. aprill 1245 – 5. oktoober 1285) oli Kapetingide dünastiasse kuuluv Prantsusmaa kuningas 1270–1285. Ta oli Louis Püha poeg.
Philippe suri düsenteeriasse, olles sõjaretkel Aragóni krooni aladele.
Donets

Donets [don'ets] (vene keeles Северский Донец "Severski Donets", ukraina keeles Сіверський Донець) on Doni parempoolne ja suurim lisajõgi.
Donets algab Venemaalt Belgorodi oblastist 200 meetri kõrguselt ja suubub Doni jõkke Rostovi oblastis, läbides vahepeal Ukrainas Harkivi, Donetski ja Luhanski oblasti. Ta suubub Doni jõkke 218 km kaugusel selle suudmest 5,5 meetri kõrgusel üle merepinna. Seega on jõe langus 195 meetrit ehk 0,18 m/km. Keskmine vooluhulk suudmes on 200 m³/s. Väikese languse tõttu on voolukiirus väike ja mõnes kohas peaaegu puudub: kõige väiksem Tšuhujivis 15 cm/s ja kõige suurem Lõssõtšanskis 141 cm/s.
Jõe ääres asuvad Belgorod, Vovtšansk, Izjum, Rubižne, Lõssõtšansk, Sjevjerodonetsk ja Kamensk-Šahtinski.
Jõe pikkus on 1053 km, valgla 98 900 km². Donetsi valglas on üle 3000 jõe, millest 425 on üle 10 ja 11 üle 100 kilomeetri pikad. Üle tuhande neist suubuvad vahetult Donetsi.
Jõe laius on enamasti 30–70 meetrit, mõnel pool kuni 200 meetrit, veehoidlas 4 kilomeetrit. Jõe sügavus on väga ebaühtlane: kärestikel 0,3 meetrit, hauakohtades 10 meetrit. Seetõttu on jõest laevatatav ainult 222 kilomeetrit kuni Donetskini (selles vahemikus on 6 lüüsi), ehkki 18. sajandi alguses oli ta märksa kaugemale laevatatav.
Donets on jääs tavaliselt detsembri keskpaigast märtsi lõpuni. Jääkate on keskmiselt 20–50 cm paks. Suurvesi on Donetsis lume sulamise ajal veebruarist aprillini. Sel ajal võib veetase jões tõusta 3–8 meetrit.
Sauga valla vapp

Sauga valla vapp on Pärnu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Sauga valla vapp.
Vappi etalonkujutis on kinnitatud riigisekretäri poolt 11. oktoobril 1996.
Vapi autor on M. Lauk.
Vapi kirjeldus.
Sauga valla vapiks on rohelisel kilbil ülaservast lähtuv, alaservani ulatuv hõbedane teravik, milles samasuunaline roheline teravik kümne kuldse viieharulise tähega 4+3+2+1. Vapi laiuse ja kõrguse suhe on 9:12.
Põhjendus.
Roheline tähistab loodust, ärassarikas märgib Sauga ja Pärnu jõe ühinemist, tähed tähistavad valla külasid.
Vapi kasutamise kord.
Sauga valla vappi kasutatakse:
Antonov An-2

An-2 (NATO koodnimi "Colt") on Antonovi konstrueerimisbüroos Nõukogude Liidus 1947. aastal loodud ning hiljem Poolas suursarjana ehitatud ühemootoriline, mitmeotstarbeline, suurim senini veel kasutusel olev kahepinnaline lennuk (biplaan). An-2 esmalend oli 31. augustil 1947. Aastail 1947–1992 ehitati neid umbes 17 000, sellest Nõukogude Liidus 3855 lennukit, Poolas litsentsi alusel 11 915 lennukit ja Hiina Rahvavabariigis litsentsi alusel 1027 lennukit (2013. aasta seisuga) Y-5 nime all.
Kirjeldus.
Metallkonstruktsiooniga lennuki mõlemad kahetalalised kandepinnad on kuni esimese talani kaetud duralumiiniumplekiga, esitalast tahapoole aga kaetud impregneeritud lõuendiga. Kõik tüürpinnad on perkalkattega.
Mõlema kandepinna allakallutatud tagatiib ja automaatselt ettepoole nihkuvad eeltiivad ning sama-aegselt 20° võrra täiendavalt langetatavad kaldtüürid (eleronid), võimaldavad An-2 kasutada väga lühikestel murukattega tõusu- ja maandumisradadel (150–180 m). 
Lennuki võimas 1000 hj õhkjahutusega tähtmootor AŠ-62 on ehitatud Wright R-1820 Cyclone'i litsentsi alusel. An-2 kütuse (aviobensiin oktaaniarvuga 92) kulu tunnis on 180 liitrit ja mootoriõli kulu 3 liitrit. Lendurite kabiini mõlemalt istmelt on juhtimine dubleeritud.
An-2 oli laialdaselt kasutusel põllumajanduses, Nõukogude Liidu hõredalt asustatud piirkondades, ALMAVÜ-s langevarjuhüpeteks, korraga mitme purilennuki sleppimiseks jne. An-2 võimaldab pardale võtta 12 reisijat või 10 langevarjurit. Venemaal plaanitakse suure hulga mootoriressursi lõppemise tõttu seisma jäänud An-2 moderniseerimist.
Lennuki An-2 levinud eestikeelsed hüüdnimed on „moosiriiul” ja „metsavaht”, NSVL-is ka „kukuruznik”. AN-2 oli kasutusel ka Eesti õhuväes.
Lohu linnus

Lohu linnuse nime kannavad kaks linnust Lohus:
Borissoglebsk

Borissoglebsk on linn Venemaal Voroneži oblastis. Asub Vorona jõe kaldal.
Moodustab koos Borissoglebski rajooniga Borissoglebski linnaringkonna.
Linn tekkis 1646. aastal rajatud kindluse juurde.
Maolävis

Maolävis ehk kardia ehk mao kardia ehk alumine söögitorusfinkter (kõnekeeles "maolukk"; ladina keeles "cardia ventriculi", "cardia", "pars cardiaca") on see mao osa, kus kahekihiline söögitorulihastik läheb üle kolmekihiliseks maolihastikuks. Maolävis kujutab endast mao sissekäiku.
Maolävise avanemise ja sulgumisega pärast suutäie läbiminekut on neelamine lõppenud. 
Ebapiisav sulgumine (kardiapuudulikkus) võimaldab toidumassil maost tagasi voolata või (sagedamini) maohappel söögitorru sattuda (gastroösofageaalne refluks). Võimalik tagajärg on reflukshaigus, mis umbes 10 protsendil haigetel võib viia refluksösofagiidi tekkeni. Osalise tervenemise korral võib tekkida Barretti sündroom (Barretti söögitoru). 
Teiselt poolt võimaldab maolävise lühiajamine avanemine röhitsemist ja oksendamist.
Maolävise toonus võib välis- ja sisemõjude toimel suureneda või väheneda. Toonust suurendavad maosisu tavalisest suurem pH (vähem maohapet), toidu suurem valgusisaldus ning gastrointestinaalsed peptiidhormoonid gastriin, motiliin ja substants P. Toonust vähendavad rasvased toidud, piparmündiõli, mõnuained šokolaad ja kohv ning alkohol ja nikotiin. Ülekaalu korral võib sulgurlihase iseenesest piisava toonuse korral kõhusisese rõhu tõttu maolävis avaneda. 
Erinevalt maolävise kui funktsionaalse üksuse lihasbaasist ei ole üleminek söögitoru lameepiteelilt mao silinderepiteelile kindlalt piiritletud. Nii ei ole ka maolävisenäärmed (teata maonäärmete rühm) paljudel imetajatel seotud maolävisega.
Kelnase

Kelnase on küla Harju maakonnas Viimsi vallas. Asub Prangli saare põhjaosas. Külas asub Kelnase sadam.
Administratiivselt kuuluvad Kelnase alla ka Keri saar ja mitmed väiksemad laiud Pranglist läänes nagu Allikari, Rohukari, Seinakari, Tursakari jt.
Küla lääne- ja põhjaosa jäävad Prangli hoiuala territooriumile.
Alavuse linn

Alavus on linnaks nimetatav omavalitsusüksus Soomes Lääne-Soome läänis Lõuna-Pohjanmaa maakonnas.
Linna territooriumil on 60 järve, kokku on linnas veekogusid 52 km².
Aleviks nimetati 1974. ja linnaks 1977. aastal. 2013 liideti Alavusega Töysä vald.
Peamised majandusharud on metsandus ja põllumajandus.
Alavuselt on pärit arhitekt Josef Stenbäck.
Külad.
Linna haldusalas on järgmised külad: Alavuse kirikuküla, Asema, Jokivarsi, Kaukola, Kontiainen, Kätkänjoki, Lapinkylä, Pollari, Rantatöysä, Sapsalampi, Seinäjärvi, Sulkava, Sydänmaa, Taipale, Vetämäjärvi, Timanttimaa, Kuivaskylä, Salonkylä, Kattelus, Sääskiniemi.
Elanike arvult on suuremad asulad Alavuse kirikuküla (4050), Alavuse jaamapiirkond (1397), Töysä kirikuküla (942) ja Tuuri (760).
Alastor Moody

Alastor "Hullsilm" Moody on tegelane J. K. Rowlingu romaanisarjast "Harry Potter".
Alastor Moody on hästi osav võlur, kes töötas aurorina. Ta omandas suure hulga arme, kaotas ühe jala, mille asendas puujalaga, samuti löödi tal tükk ninast välja. Lisaks kõigele sellele kaotas ta Moody ühe silma, mille asemele paigaldas ta elektrisinise hullu silma. See võimaldab tal paljudest asjadest läbi näha. Samuti on see aluseks ta hüüdnimele Hullsilm Moody.
Seejärel läks Alastor erru. Ta oli väga umbusklik ja valmis iga kahtluse puhul ründama. Mõnikord osutusid kahtlused alusetuks ja Moodyl tekkis pahandusi.
Aastal 1994 kirjutas Dumbledore Moodyle ning palus tal asuda tööle mustade jõudude vastase kaitse õpetajana. Alastor soostus tingimusel, et töötab vaid ühe aasta.
1. septembri hommikul 1994 tungisid Alastorile ta kodus kallale Peter Pettigrew ja Bartemius Crouch. Alastor kaitses end, kuid tast saadi jagu ja talle pandi peale Imperiuse needus. Bartemius Crouch valmistas mitmemahlamögina, mille abil sai temast Alastori teisik, muuhulgas tekkisid talle Alastori armid ning Alastoril puuduvad nina, jalg ja silm kadusid ka Bartemiusel ära. Bartemius võttis endale nii Alastori puujala kui ka hullu silma. Imperiuse needuse all oleva Alastori võttis ta alasti ja peitis kohvrisse. Seejärel läks ta Alastori asemel tööle.
Bartemius teeskles edukalt Alastori kuni 24. juunini 1995. Seejuures sai ta oma toas küsitleda endiselt Imperiuse needuse all olevat Alastori, kes oli ikka kohvris peidus.
24. juunil 1995 Bartemius paljastati ja Alastor leiti elusalt kohvrist ja lasti vabaks. Ta sai ka hullu silma ja puujala tagasi. Bartemius ei pääsenud Voldemorti juurde tagasi, vaid teda suudles dementor. Õige Alastor Moody ei hakanudki mustade jõudude vastast kaitset õpetama. Küll aga osales ta edaspidi Fööniksi Ordu töös. 1997. aasta juulis tappis Lord Voldemort Moody.
Rooma leping

Rooma leping on rahvusvaheline leping, mis allkirjastati 1957. aastal ja millega loodi 1. jaanuarist 1958 Euroopa Majandusühendus. Lepingu algne nimetus oli Euroopa Majandusühenduse asutamisleping, kuid Maastrichti lepinguga kustutati sõna "majandus-" ning muudetud redaktsioonis on seega lepingu nimi "Euroopa Ühenduse asutamisleping".
Lepingu sõlmisid Prantsusmaa, Lääne-Saksamaa, Itaalia, Belgia, Holland ja Luksemburg.
Dobby

Majahaldjas Dobby on tegelane J. K. Rowlingu Harry Potteri romaanisarjas.
Dobby on väikest kasvu hoolitsev majahaldjas ja ta teenis Malfoy perekonda, kuni Lucius Malfoy ta kogemata vabastas.
"Harry Potter ja saladuste kamber".
Kui Harry on 12-aastane, tuleb Dobby Harry juurde teda hoiatama, et Sigatüükas on teoksil vandenõu saatmaks korda kõige jubedamaid asju. Samal päeval on aga Harry onul Vernonil ja tädil Petunial ning nende pojal Dudleyl tähtis sündmus: neile tulevad külalised. Harry ei või seetõttu oma toast välja tulla, sest ta onu kardab, et ta rikub kõik ära. Kuid Dobby ei tahtnud, et Harry kooli läheb. Et Harry kooli minemist ära hoida näppas ta Harryle saadetud kirjad ära. Kuid ta lobises kogemata välja, et just tema need kirjad võttis. See ajas Harry vihaseks ning ta käskis Dobbyl talle kirjad tagasi anda. Dobby ei andnud neid tagasi, vaid jooksis Harry sugulaste juurde ning tõstis siis tordi õhku. Tort hõljus aeglaselt ning Harry hiilis tordi juurde üritades seda kätte saada, aga siis kukutas Dobby tordi otse külalisele pähe.
Hiljem takistas Dobby Harryl Sigatüükasse minekut sulgedes võluvärava, mis ühendas võlumaailma rongijaama mugumaailma omaga. Sellepärast jäi Harry koos oma hea sõbra Roniga rongist maha. Kuna Harry pääses sellegipoolest kooli, üritas Dobby teda klommiga vigastada. Oma sõnul tegi ta seda selleks, et Harry oleks ohutult haiglas seni kuni hirmsad sündmused toimuvad. Raamatu lõpus hakkab Harryl Dobbyst kahju ning ta üritab Dobbyt Malfoyde teenistusest vabastada. See tal ka õnnestub, kuna soki, mille sisse ta päeviku pani, viskas Lucius Malfoy minema, sest loomulikult polnud tal seda vaja. Luciuse õnnetuseks püüdis Dobby selle kinni ja sai niiviisi vabaks.
"Harry Potter ja tulepeeker".
Dobby töötab koos majahaldjaga nimega Winky Sigatüükas. Ta saab Albus Dumbledore'i käest palka: üks galeoon kuus ja üks vaba päev kuus. Harryl läheb Kolmevõluri turniiril abi vaja ning Dobby varastab tema jaoks kidemerohu, millega saab vee all hingata.
"Harry Potter ja segavereline prints".
Dobby jälitab koos majahaldjaga Kreacher Draco Malfoyd, sest Harry soovib teada saada, kus Malfoy käib, kui teda kelmikaardil näha ei ole.
"Harry Potter ja surma vägised".
Dobby päästab Harry ja ta sõbrad Malfoyde mõisast, kuid hetkel, kui ta kasutab kadumist, tabab Bellatrix Lestrange teda hõbedase noaga otse kõhtu. Harry matab Dobby maha, kirjutades hauale: "Siin puhkab Dobby, vaba haldjas". Sellega rõhutab ta, et Dobby oli vaba ning otsustas enda eest ise.
Borkum

Borkum on saar ja vald Põhjameres Saksamaal Leeri kreisis. Valla pindala on 30,74 km². 31. detsembril 2023 elas seal 5112 inimest. Saar asub Rottumeroogist idas ja Juistist läänes. Saarel on luiteid, kõrgus kuni 18 m.
Halduslikult hõlmab saart Borkumi linn (vald). See koosneb saare lääneosas paiknevast samanimelisest asulast ning kahest väiksemast idapoolsest osavallast (Ostland ja Reede).
Borkum külgneb läänes Westeremsi väinaga (mis moodustab piiri Hollandiga), idas Osteremsi väinaga, põhjas Põhjamerega ja lõunas Wattenmeeriga. See on Põhjameres asuvatest Ida-Friisi saartest suurim ja läänepoolseim ning paikneb Hollandi Groningeni provintsist otse põhja suunas.
Veel 1863. aastal koosnes Borkum kahest saarest, Westlandist ja Ostlandist, mida eraldas madal vesi. 1864. aastaks saared ühendati. Liitekohta ida- ja lääneosa vahel kutsutakse Tüskendör (alamsks 'vahelt läbi').
Ajalugu.
Byrchaniuse nime all on saart maininud Strabon. Plinius Vanem nimetab Ida-Friisi saartest kirjutades saart nimega Burchana. Karl Suure ajal oli Borkum osa suuremast Banti saarest, mis koosnes tänapäeva Borkumist, Juistist ja Norderney lääneosast.
1484. aastal läks Bant Ida-Friisimaa krahvidele, kes arendasid kaubandust, ning saar sai tuntuks kui piraatluse ja vaalapüügi keskus. 1781. aastaks jagasid 18. sajandi tugevad tormid Banti kolmeks saareks. Kuna vaalapüük vähenes, hakkasid elanikud vaesuma ja väga paljud lahkusid, saare elanikkond langes 852-lt 1776. aastal 406-ni 1811. aastal. Esimesed turistid saabusid saarele 1834. aastal ja nende abil kohalik majandus paranes.
19. sajandi lõpust hakati Borkumit reisijuhtides reklaamima kui juudivaba saart, seda aspekti rõhutasid ka Borkumi vaadetega postkaardid. Mõeldi välja antisemiitlik "Borkumlied", mida kohalik kuurkapell iga päev mängis ja suvitajad laulsid.
19. ja 20. detsembril 1934 startisid Borkumilt Ostbake lähedalt kaks Wernher von Brauni loodud A2-raketti, Max ja Moritz. Need olid maailmas esimesed ballistilised raketid, mis saavutasid rohkem kui kahekilomeetrise kõrguse ja panid aluse hilisematele suurrakettidele. Raketikatsetusi ja -uuringuid jätkati Peenemündes.
1944. aastal tapsid natsid seitse Borkumil hädamaandunud USA hävituslendurit, rikkudes sellega rahvusvahelist sõjavangide kohtlemise kokkulepet. 15 teoga seotud meest läksid hiljem sõjatribunali alla.
Kuna saar sai teises maailmasõjas väga vähe purustusi, saabus sinna pärast sõja lõppu palju endistelt Saksamaa idapoolsetelt aladelt pärit põgenikke, 1950. aastaks oli neid peaaegu veerand saare elanikest.
Transport.
Saar on osaliselt autovaba. Hooajaväliselt on autosõit lubatud kõikjal, muidu on seal autovabad alad. Tüskendöri alal asub lennuväli. Borkumi vahet sõidavad parvlaevad Emdenist Saksamaal ja Eemshavenist Hollandis. Sadama ja Borkumi linna vahel on rongisõit tasuta.
3C58

3C58 on pulsar ja seda ümbritsev udukogu Linnuteel Kassiopeia tähtkujus, mida seostatakse supernoovaga SN 1181.
3C58 on tähelepanuväärne oma kiire jahtumise poolest, mida ei suudeta selgitada tavalise neutrontähe tekkimise teooriaga. Arvatakse, et kiire jahtumise põhjustab erakordselt suur neutriinode voog, mis kannab ära energiat.
Oletatakse et 3C58 näol on tegemist kvarktähega.
3C58 kaugus on umbes 10 000 valgusaastat.
Richard Strauss

Richard Strauss [r'ihhart štraoss või eestipäraselt r'ihhard strauss] (11. juuni 1864 München – 8. september 1949 Garmisch-Partenkirchen) oli saksa helilooja ja dirigent, kes kirjutas peamiselt hilisromantismiaegset muusikat. Teda tuntakse peamiselt sümfooniliste poeemide ja ooperite järgi.
Elulugu.
Richard Straussi isa oli Franz Strauss, kes oli esimetsasarvemängija Müncheni Õukonnaorkestris. Ema Josephine pärines Müncheni ühest jõukamast perekonnast, õlletehase Pschorr omanikeperest. Richard sai noorpõlves isalt põhjaliku, kuid vanamoelise muusikahariduse. Oma esimesed palad pani Richard kirja kuueaastaselt ja kuni oma surmani tegeles ta pidevalt muusikaloominguga.
10-aastaselt kuulis Strauss Richard Wagneri oopereid "Lohengrin", "Tannhäuser" ja "Siegfried", ent isa keelas tal Wagneri muusikaloomingut õppida. Alles 16-aastaselt tohtis Richard tutvuda "Tristani ja Isolde" partituuriga. Isa arvates kuulus Wagneri muusika alamasse sorti ja hiljem väljendas Richard korduvalt oma kahetsust selle suhtumise üle.
1882. aastal astus Strauss Müncheni Ülikooli, õppides kunstiajalugu ja filosoofiat. Aasta hiljem siirdus ta Berliini. 1885 naasis ta Münchenisse, kus sai koha dirigendi assistendina. Aastatel 1898–1918 oli ta Berliini Riigiooperi peadirigent. See amet oli Saksa orkestrijuhtide jaoks kõrgeim positsioon. Hiljem töötas ta ka Viini Riigiooperi peadirigendina. Strauss reisis palju ning oli oodatud külalisdirigent.
Loomingus on näha Brahmsi, Liszti, Berliozi ja Wagneri mõjutusi.
Suurem osa tema noorpõlveloomingust on tänaseks unustatud. Esimesed olulised teosed on tema sümfoonilised poeemid. Need lähtuvad wagnerlikult hilisromantilisest helikeelest.
Maailmakuulsuse saavutas Strauss sümfoonilise poeemiga "Don Juan". Inspiratsiooni sai ta Austria luuletaja Nikolaus Lenau samanimelisest poeemist. Selles ülistatakse tugevat ja sõltumatut isiksust. Esiettekandel oli osa publikut vaimustunud, osa aga väga nördinud. Põhjus oli selles, et teos mõjus tol ajal harjumatult modernsena.
Straussi orkestratsioonioskus oli väga hea. Orkestripartiid on ülimalt virtuoossed, pillisoolosid kasutab ta meelsasti. Sageli lisab ta teostesse ka tavatuid pille, näiteks on ta kasutanud tuulemasinat.
10. septembril 1894 abiellus Strauss soprani Pauline Maria de Annaga. Naine oli tuntud oma võimuka ja impulsiivse loomu poolest, kuid abielu kujunes õnnelikuks. Kuni elu lõpuni ("Neli viimast laulu", 1948) eelistas Strauss oma loomingus sopranihäält kõigile teistele.
257

257. aasta
Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand
Aastakümned: 200. aastad 210. aastad 220. aastad 230. aastad 240. aastad - 250. aastad - 260. aastad 270. aastad 280. aastad 290. aastad 300. aastad 
Aastad: 252 253 254 255 256 - 257 - 258 259 260 261 262
Tallinna alumine tuletorn

Tallinna sihi alumine tuletorn (ka "Tallinna põhja tuletorn, Valge majakas") on tuletorn Tallinnas Lasnamäe kaldal Valge tänava ääres.
Tuletorn rajati 1806. aastal. See oli kahekorruseline valge kivihoone, mille teise korruse otsaaknast tuli paistis. 1839. aastal ehitati hoone merepoolsesse otsa punane kaheksatahuline püramiid. Sellisena on hoone säilinud tänapäevani.
Hoone tipus on metallvarras, mille küljes on ilmakaari ja tuule suunda näitavad vahendid.
Asukoht.
Tuletorni geograafilised koordinaadid on . Asub 1,1 kilomeetrit Tallinna ülemisest tuletornist põhjas. Lähedal on Kadrioru park ja Kumu. Tuletorni aadress on Valge 3, selle kõrval asub Veeteede Ameti hoone.
Tuli on merepinnast 49 meetri kõrgusel. Hoone ise on tervikuna 18 meetri kõrgune, kuid tuli ei ole hoone tipus.
Tule omadused.
Tuletorn töötab iga päev ööpäev läbi.
Tuli paistab hoone rõdu taga asuvast laternaruumist järgmise tsükliga: 1,9 sekundit tuli põleb ning 3,1 sekundiks on see varjutatud. Tuli on sihi ülemise torniga sünkroonitud ning mõlema tuletorni tule tsükli pikkus on 5 sekundit. Tuli paistab kahes erinevas sektoris erineva intensiivsuse ja värviga. Esimeses sektoris (asimuudist 154,5° asimuudini 165°) paistab valge tuli 12 meremiili, teises sektoris (143–154,5°) aga roheline tuli 6 meremiili kaugusele.
Varasem tsükkel oli 3 sekundi pikkune: 1,5 sekundit valge ja 1,5 sekundit pime. Esimeses sektoris (asimuudist 156° asimuudini 165°) paistis valge tuli 19 meremiili, teises sektoris (143–156°) aga roheline tuli 13 meremiili kaugusele.
Vanem Edda

"Vanem Edda" on kogumik Skandinaavia eelkristlikku mütoloogilist luulet, mida tuntakse keskaegsete Islandi käsikirjade kaudu.
Edda-luule on säilinud mitmes käsikirjas, millest tähtsaim on 13. sajandil kirjutatud "Codex Regius". "Codex Regius" leiti uuesti aastal 1643. Erinevates käsikirjades säilinud laulude valik täpselt ei kattu, ka kaasaegsed väljaanded ja tõlked erinevad laulude valiku poolest. Edda-laulude autorid ei ole teada, laulude aluseks on suuline rahvapärimus. Laulud pärinevad keskajast ja viikingiajast, kuid paljud neist sisaldavad veel vanemat materjali. Üksikute laulude dateering on sageli väga vaieldav. Kindlalt ei ole teada ka nende loomise koht, arvatavasti on enamik neist loodud Islandil ja Norras.
"Vanem Edda" on tuntud 'vanemana' sellepärast, et kui "Codex Regius" leiti, peeti seda allikaks, mille põhjal Islandi skald Snorri Sturluson kirjutas oma skaldikunsti õpperaamatu "Edda" – edaspidi tuntud ka "Noorema Eddana". "Vanemat Eddat" nimetatakse mõnikord ka Sæmundri "Eddaks", sest esialgu arvati, et selle on kirja pannud preester Sæmundr Õpetatu; praegu seda teooriat enam usutavaks ei peeta. "Vanem Edda" ja "Noorem Edda" on kõige olulisemad allikad, mille kaudu tuntakse paganlikku Skandinaavia mütoloogiat.
Jumala- ja kangelaslaulud.
Edda-laulud võib jagada kahte rühma: jumala- ja kangelaslauludeks. Tuntumateks jumalalauludeks on Völuspá (Nägijatari kuulutus), Hávamál (Õilsa ütlemised), Rígsþula (Rígri lugu), Þrymskviða (Thrymri lugu). Jumalalaulud räägivad maailma ja inimühiskonna tekkimisest ja hävimisest, jumalate ja teiste üleloomulike olendite tegemistest, jagavad inimestele õpetussõnu. Mõned laulud sisaldavad ka pikki vanu teadmisi edasiandvaid loetelusid (nt kääbuste nimed). Jumalaid ei kujutata alati aupaklikult ja soodsas valguses (nt pilkelaul Lokasenna, Loki riiukõned).
Kangelaslaulud räägivad germaani rahvaste ühistest muinaskangelastest, kellest tuntuim on Sigurd Fafniritapja. Sigurdi lugu jutustavad ka Saksa eepos "Nibelungide laul" ja Islandi "Völsunga saaga". Mõned "Vanema Edda" kangelaslaulude prototüübid pärinevad rahvasterändamise ajast, näiteks peetakse üheks prototüübiks hunnide juhti Attilat - Atlit.
Keel ja värsimõõt.
Edda-luule tähtsamd värsimõõdud on fornyrðislag, "vanade sõnade värsimõõt" ja ljoðaháttr, "nõiduslaulude värsimõõt". Mõlemas kasutatakse alliteratsiooni ja assonantsi. Edda-luulet iseloomustab napp, lihtne väljendusviis. Kasutatakse kenningeid ja heitisid, kuid keel on suhteliselt ilustamata. Edda-laulud on skaldiluulest lihtsamad, sageli põneva sündmustikuga ja tunduvalt kergemini mõistetavad. Tõenäoliselt olid nad ka skaldiluulest laiemalt tuntud.
Chausey saared

Chausey on saarestik La Manche'i väinas. Pindala 68 ha, kõrgus kuni 24 m. Kuulub Prantsusmaale.
EMT

EMT ("AS EMT", varasem ärinimi "AS Eesti Mobiiltelefon") oli Eesti suurim mobiilsideoperaator. Ettevõte tegutses aastatel 1991–2014.
Koostööd tehti lauatelefonide operaatoriga Elion (mõlemad kuulusid valdusettevõttele Eesti Telekom).
AS EMT alustas tegevust 28. aprillil 1991, mil ühisettevõtte moodustasid Eesti Telekom (51%), Rootsi Telia (24,5%) ja Soome Sonera (24,5%). 1. septembril 2014 ühendati ettevõte oma emaettevõttega Eesti Telekom, mis jätkas mobiilsideteenuste pakkumisel kaubamärgi EMT kasutamist. 20. jaanuaril 2016 muutis Eesti Telekom oma ärinime Telia Eesti AS-ks ning ühendas ka senised brändid Elion ja EMT üheks Teliaks.
Seoses Eesti Telekomi restruktureerimisega sai 1999. aasta aprillis AS EMT ainuomanikuks AS Eesti Telekom – rahvusvaheline börsiettevõte, mille aktsiad on noteeritud nii Tallinna kui ka Londoni börsil ning kelle strateegiline investor TeliaSonera tagab rahvusvahelise oskusteabe.
AS EMT tegevusala ja eesmärk on üldkasutatavate telekommunikatsioonivõrkude loomine ja opereerimine ning üldkasutatavate telekommunikatsiooniteenuste osutamine või vahendamine Eesti Vabariigis ja välismaal.
AS EMT haldab GSM 900, GSM 1800, 3G-, 3.5G- ja 4G-mobiilsidevõrku. 
AS EMT on seadnud eesmärgiks olla turuliider innovaatiliste lahenduste pakkumistel ja rakendamisel, mis põhinevad nüüdisaegseimal telekommunikatsiooni- ja infotehnoloogial. AS EMT loob ettevõtetele, asutustele ja eraklientidele keskkonna ja võimalused edukaks ning efektiivseks tegutsemiseks globaalses infoühiskonnas.
EMT innovatsiooni näited: 
2007. aasta lõpu seisuga osutas EMT teenuseid 765 000 kliendile. Neist 469 000 on lepingulised kliendid ja 296 000 kõnekaardi kasutajad.
Strelna

Strelna [str'elna] on Peterburi haldusalasse kuuluv alev Soome lahe kaldal, mis kuulub Petrodvoretsi rajooni. Asub Strelka jõe suudmes.
Strelnas asub Peeter I ajal ehitatud paleedekompleks, mis kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse. 2003. aastal loodi sinna Venemaa presidendi "mereresidents".
15.–17. juulil 2006 toimus seal G8 riigipeade kohtumine.
837

837. aasta
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Aastakümned: 780. aastad 790. aastad 800. aastad 810. aastad 820. aastad - 830. aastad - 840. aastad 850. aastad 860. aastad 870. aastad 880. aastad 
Aastad: 832 833 834 835 836 - 837 - 838 839 840 841 842
836

836. aasta
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Aastakümned: 780. aastad 790. aastad 800. aastad 810. aastad 820. aastad - 830. aastad - 840. aastad 850. aastad 860. aastad 870. aastad 880. aastad 
Aastad: 831 832 833 834 835 - 836 - 837 838 839 840 841