Hapnikuandur

Hapnikuandur ehk lambdaandur on elektrooniline seade hapnikusisalduse mõõtmiseks gaasides või vedelikes.
Kasutusalad.
Kõige laialdasemalt kasutatakse hapnikuandurit sõidukite heitgaasides sisalduva hapniku mõõtmiseks. Samalaadset seadet kasutavad sukeldujad sissehingatavas õhus hapniku hulga mõõtmiseks. Teadlased kasutavad hapnikuandureid hapniku tootmisel. Hapnikuandureid kasutatakse ka hapnikuanalüsaatorites, mida kasutatakse meditsiinis.
Ajalugu.
Hapnikuanduri töötas välja Robert Bosch GmbH koostöös dr. Günter Baumaniga 1940. aastate lõpust kuni 1960. Algupärane andur oli sõrmkübarakujuline keraamiline tsirkooniumiühend, mis oli mõlemalt poolt kaetud õhukese plaatinakihiga. Esimest hapnikuandurit, mis oli mõeldud sõidukitele, esitleti 1976. aastal. Selles oli märgatavalt vähendatud tsirkooniumi kogust anduri tundliku osa ehituses ja lisatud kütteelement selle keraamilisse struktuuri. Need muudatused võimaldasid anduril saavutada sobiv töötemperatuur ja reageerida muutustele kiiremini. Esimesed hapnikuandurid paigaldati Volvodele ja Saabidele. Hapnikuandur tänapäevasel kujul leidis laialdasemat kasutamist Ameerika Ühendriikides umbes 1979. aastal ja alates 1993. aastast on see olnud kohustuslik mitmes riigis Euroopas. 
Kasutus autotööstuses.
Hapnikuandurid teevad võimalikuks saada sisepõlemismootorist kätte maksimaalne kasutegur nii, et see põhjustaks minimaalselt kahju ümbritsevale keskkonnale. Need aitavad reaalajas tuvastada kas mootoris põlev kütusesegu on rikas või lahja. Kuna hapnikuandur on paigaldatud väljalaskekollektori järgi summutitorus olevasse õõnsusse, ei mõõda see siiski mootorisse siseneva õhu ja kütuse suhet, vaid hapniku sisaldust heitgaasidest ja annab mootori juhtplokile signaali vastavalt kas mootorisse pihustatava kütusekoguse suurendamiseks või vähendamiseks. Nii on võimalik vältida liiga rikka segu korral hapniku puudulikkuse tõttu põlemata jäänud kütuseosade sattumist atmosfääri. Võrreldes selliste mootoritega, kus lambdaregulatsiooni ei toimu ja mootorisse pihustatava kütuse hulk sõltub peamiselt karburaatori seadekruvide asendist, töötavad hapnikuanduriga mootorid puhtamalt.  
Hapnikuandur ei mõõda tegelikult hapniku sisaldust heitgaasides vaid pigem heitgaasides ja õhus oleva hapnikuhulga erinevust. Rikka küttesegu korral tekitab hapnikuioonide puudumine heitgaasides anduri sisemise ja välimise elektroodide vahel pinge, lahja küttesegu korral pinge langeb.
Heitgaasides on ohtlikke komponente ainult 1%. Siiski ei saa seda alahinnata, sest näiteks 2-liitrise töömahuga auto, mis töötab tühikäigule lähedasel pöörlemissagedusel 1000 l/min, toodab 1000 liitrit heitgaase minutis. Siit võib järeldada, et kaheliitrine mootor toodab minutis juba 10 liitrit mürgiseid gaase.
Heitgaaside mürgised komponendid on järgmised:
Vahel, näiteks kiirendamisel, võib mootori juhtplokk ignoreerida andurist tulevat signaali, et saavutada maksimaalne võimsus.
Anduril esinevad rikked.
Hapnikuanduri eluiga on tavaliselt 160 000 km sõiduki läbisõitu. Hapnikuanduri vananedes selle reaktsioonikiirus väheneb ning mootori juhtplokile edastatav signaal ei kajasta enam hetke tegelikku õhu ja kütuse suhet.
Enneaegse anduri riknemise võib põhjustada pliid sisaldava kütuse kasutamine ja silikoone sisaldavate ainete sattumine mootorisse. Sellised ained võivad sattuda mootorisse valede tihendusainete kasutamisel mootori koostamisel. Mootoriõli lekkimisel silindrisse võib anduri tundlik osa kattuda õlise kihiga, mis aeglustab anduri reaktsioonikiirust, pideva rikka küttesegu kasutamine põhjustab anduri pinnale nõekihi tekke, mis lõpuks rikub anduri tundliku elemendi.
Rikkis anduri sümptomid: