tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ühinenud Marksistlik Töölispartei

P. O. U. M. ehk Ühinenud Marksistlik Töölispartei (hispaania keeles "Partido Obrero de Unificacion Marxista", katalaani keeles "Partit Obrer d'Unificació Marxista") on Kataloonia sotsiaaldemokraatlik partei aastast 1935. 
Ühinenud Marksistliku Töölispartei juhtideks olid Joaquín Maurín (teoreetik ja peasekretär) ja Andrés Nin (Trotski endine sekretär). 
P. O. U. M., mis aktiveerus otsekohe pärast fašistlikku putši 17. juulil 1936, moodustus kahest rühmitusest: Nini trotskistlikust grupist ja Mauríni juhitud buhhaarinlikest 1932. aastal Hispaania Kommunistlikust Parteist ["Partido Communista de España" (P. C. E.)] väljaheidetud vasakpoolsetest.
Eleutherus

Eleutherus (ka Eleutherius, kreeka keeles "Ἐλεύθερος"- 'vaba') oli 13. paavst. Ta valitses 174–189. Tema valitsemisaja pikkus oli 15 aastat ja 3 kuud ja ta oli kõige kauem valitsenud kreeka päritolu paavst. "Liber Pontificalis" pakub tema ametiaja pikkuseks 15 aastat 6 kuud ja 15 päeva ning ametiaja alguseks 179. aastat.
Eleutherus oli "Liber Pontificalise" järgi pärit Kreekast Nikopolisest ja ta oli Abundiose poeg. Ta oli Hegesippuse järgi Anicetuse ja Soteri ajal diakon.
Eleutherus pidi teadma montanistide tegevusest, kuid temalt pole säilinud ühtki otsust selle liikumise kohta.
"Liber Pontificalise" järgi külastas tema ajal Roomat kristlusesse pöördunud kuningas Lucius, keda seostatakse kas Edessa kuninga Abgar IX või ühe Briti kuningaga. Eleutheruse ajal käis Roomas ka Lyoni piiskop Ireneus, kelle Rooma piiskoppide nimekirjas sisaldub viimasena tema nimi. Eleutherus saatis kristliku traditsiooni järgi Fugatiuse ja Damianuse ristima britte.
Ta ordineeris 12 presbüterit, 8 diakonit ja 15 piiskoppi.
Eleutherus sätestas "Liber Pontificalise" järgi, et kristlased ei tohi põlata ühtki toitu.
Eleutherus maeti Vatikani Peetruse haua lähistele, kuid hiljem viidi tema säilmed San Giovanni della Pigna kirikusse, kust need Sixtus V õe Camilla Peretti palvel viidi 1591 Santa Susanna kirikusse.
Eleutherust austatakse katoliku kirikus ja õigeusu kirikus märtri ja pühakuna. Tema mälestuspäev on 26. mai.
Tema järglaseks sai Victor I.
Tomsk

Tomsk (vene "Toмск") on linn Venemaal, Tomski oblasti keskus. Asub Lääne-Siberis Tomi jõe kaldal.
Ajalugu.
Linn on rajatud Boriss Godunovi käsul 1604. aastal kindlusena Tomi jõele, tatarlaste maale. Linnaõigused sai 1782. aastal.
1804. aastal sai Tomski kubermangu keskuseks.
Haridus.
Tomski ülikool on esimene Siberis avatud ülikool (1880). Tomski ülikooli raamatukogu on üks suurimaid Venemaal. Linnas on mitmeid kõrgkoole.
Tomsk on kuulus puitarhitektuuri poolest.
Majandus.
Tänapäeval on Tomsk infotehnoloogiatööstuse keskus. Linnas on ka suured masinaehituse, keemiatööstuse ja metallurgiaettevõtted.
Sport.
Tomskis tegutseb jalgpalliklubi Tomski Tom.
Tuntud tomsklasi.
Tomskis on sündinud Karl Vaino.
Kummardus Katalooniale

"Kummardus Katalooniale" (inglise "Homage to Catalonia") on George Orwelli minavormis kirjutatud jutustus, mis põhineb autori Hispaania kodusõjas kogetul.
Teos valmis 1938. aasta jaanuaris, kuid kõikide Orwelli raamatute senine kirjastaja sotsialist Victor Gollancz keeldus selles sisalduva Hispaania kommunismi kriitika tõttu teost avaldamast. "Kummarduse Katalooniale" avaldas neli kuud hiljem kirjastaja Fredric Warburg.
Tšeptsa

Tšeptsa (vene "Чепца", udmurdi "Чупчи") on Vjatka parem lisajõgi. Saab alguse Ülem-Kama kõrgustikult Permi krais ja suubub Kirovo-Tšepetski linnas Vjatkasse.
Tšeptsa muudab korduvalt järsult suunda. Pikkus umbes 500 km.
Võsaülane

Võsaülane ("Anemone nemorosa") on tulikaliste sugukonda ülase perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaimeliik.
Nimi.
Võsaülast on rahvapäraselt nimetatud külmalilleks, haraklilleks, lumekellukeseks, lumelilleks, valgeks lilleks, varesjalaks ja vareselilleks.
Levila ja kasvukohad.
Levinud peaaegu kogu Euroopas, puudub Islandil, Lapimaal ja enamikul Pürenee poolsaarest. Eestis sage.
Suurbritannias peetakse võsaülast üheks iidsete metsaalade indikaatortaimeks.
Kasvab leht- ja segametsades, võsastikes, puisniitudel. Eelkõige salu- ja laanemetsas. Varjulembene ülane eelistab parasniisket huumusrikast mulda. 
Eestis on võsaülane ülaste perekonnast levinuim.
Liigikirjeldus.
Ilma õiteta on ta väga sarnane kollase ülasega. Erinevust võib tähelepanelikumal vaatlemisel märgata lehtedes: kollasel ülasel on lehtede üksikud osad kitsamad kui võsaülasel. Samuti on võsaülase õie alusel olevad lehed pikema rootsuga. Ülasel on üks juurmine leht. Ka ülase õis on ebatavaline. Tupplehed moodustavad valge ümbrise mitmele tolmukale ja emakale, kroonlehti ülasel aga üldse ei ole.
Võsaülane paljuneb kahel viisil. Risoomi külgedel asuvad harud moodustavad pungasid, millest kasvavadki uued taimed. Teatud aja möödudes kaob neil ühendus emataimega, uuel taimel moodustuvad õied aga alles kümne aasta pärast. 
Ülase viljaks on lühikese kõverdunud nokaga 4–5 mm pikkused paljad pähklikesed. Valmivad mai lõpul, juunis. Seemneid levitavad põhiliselt sipelgad.
Saadused.
Et tulikaliste sugukonda kuuluvad taimed on inimestele mürgised, siis on seda ka võsaülane. 
Võsaülase biokeemilist koostist on vähe uuritud, kuid värskena sisaldab ta glükoalkaloidi (anemoniin). 
Taimemahla sattumisel nahale võivad tekkida vesivillid.
Võsaülast on mõnel pool kasutatud ravimtaimena. Reuma korral on värskeid katkivajutatud lehti asetatud valu tekitavatele kohtadele. Tänapäeval mõistetakse selline käitumine hukka, sest mürgine mahl võib nahale tekitada raskesti paranevaid haavasid. Külmetuse korral tehakse kuivatatud võsaülase õitest teed. Mürgisus kuivatades kaob.
Võsaülase söömisel võib inimene saada ülasemürgituse. Inimese surma võib põhjustada 30 võsaülase söömine.
Koduloomad ei söö teda sellepärast, et tal on kibe maitse. On levinud omapärane uskumus, et kui kevadel esimene külmalille (võsaülase) õis ära süüa, siis ei ole vaja terve aasta jooksul külma karta.
Richard Earlom

Richard Earlom (1742 London – 1822 London) oli inglise graafik, kes töötas peamiselt metsotintotehnikas. 
Tema kunstihuvi sai alguse imetlusest lordmeeri ametitõlla vastu, mis oli äsja saanud Giovanni Battista Cipriani maalingud. Ta püüdis neid maale kopeerida ja ta saadeti Cipriani juurde õppima. Ta oli hea joonistaja. Metsotintograveerimise õppis ta ära iseseisvalt. 
Aastal 1765 tellis tolle aja üks heldemaid kunstide soosijaid Alderman Boydell, temalt joonistuste sarja Houghton Halli piltide järgi. Hiljem graveeris ta need metsotintos. 
Tema kõige täiuslikumad metsotintogravüürid olid võib-olla puuvilja- ja lillepildid hollandi kunstnike Van Osi ja Jan van Huysumi järgi. Tema tööde seas on:
Earlom valmistas ka 200 faksiimilest koosneva sarja Claude Lorraine'i joonistustest ja visanditest. Need avaldati kolmes foolioköites pealkirja "Liber veritatis" all (1777–1819).
Jet Li

Jet Li (sünninimi 李連傑 "Li Lianjie"; 26. aprill 1963 Peking) on Hiina filminäitleja ja viiekordne meister "wushu"'s. 
"Wushu"'ga hakkas ta tegelema juba kaheksa-aastaselt ja esimest korda tuli selle ala meistriks 11-aastaselt. Ta oli ka Hiina "wushu" koondvõistkonna juht. 1979. aastal osales Jet Li filmis "Shao Lin Tzu" (Shaolin Temple) 
Elukäik.
Lapsepõlv.
Li Lian Jie sündis 1963. aastal Pekingis. Jet Li on pere viiest lapsest noorim. Li oli vaid kaheaastane kui kaotas oma isa. Kaheksa-aastaselt hakkas Li õppima võistluskunstide vormi "wushu". Pärast Li leitud annet "wushu"'s, saatis perekond ta edasi õppima erakooli. "Ma olin väga vaesest perest ja meil polnud hea kooli jaoks piisavalt raha, nii et spordikool oli hea. See andis mulle head toitu ja võimaluse Hiinast välja tulla," selgitas Li hiljem ajakirjale Muscle&amp;Fitness. 
11-aastaselt tuli Li esimest korda Hiina meistriks. Selle tulemusel reisis ta Beijing Wushu meeskonna koosseisus enam kui 45 riiki. 1974. aastal sõitis Li USA-sse ja esines president Richard M. Nixonile võistluskunstide demonstratsiooniga. Temast tuli sel aastal kõigi aegade "wushu" riiklik meister. Tiitlit hoidis ta enda käes viis aastat järjest. 
Li lõpetas tippspordiga tegelemise, kui ta oli 17-aastane. Režissöör Chang Hsin Yeniga koos töötades tegi ta oma esimese filmi "Shao Lin Tzu" (Shaolin Temple). Filmi linastumise järel sai List Hiinas filmitäht. 1980. aastatel kolis Li Hongkongi, kus ta astus võistluskunstide filmimaastikule. 
Isiklikku.
1987. aastal abiellus Jet Li "wushu" meeskonnaliikme Huang Qiuyaniga, neil on kaks last. 1990. aastal nad lahutasid abielu.
1999. aastast on Jet Li abielus Hongkongi näitleja Nina Li Chiga. Abielupaaril on kaks last: Jane (sündinud 2000) ja Jada (sündinud 2002).
Walter Nowotny

Walter Nowotny (7. detsember 1920 Gmünd (Austria) – 8. november 1944 Epe (Saksamaa)) oli Saksa hävituslendur.
Walter Nowotny sündis raudteeametniku peres. Napilt kuu aega pärast Teise maailmasõja puhkemist astus ta Saksa lennuväkke (Luftwaffe).
Esimesed lahinguülesanded täitis ta läänerindel, kuid esimesed 3 (ametliku statistika järgi 2) lahinguvõitu saavutas ta 19. juulil 1941 õhulahingus Saaremaa kohal. 
Nowotny allatulistamine Saaremaa ranniku lähedal juhtus 1941. aasta 19. juulil tema esimeses õhulahingus Nõukogude lennuväe lennukitega. Ta sai lahinguülesandeks lennuüksuse koosseisus rünnata lennukil Messerschmitt Bf 109 E-7 Kuressaare lähedal avastatud Nõukogude hävituslennukite baasi. Osa lennukeid hävitati maapinnal ning Nowotny laskis õhulahingus veel alla kaks vaenlase lennukit. Võimalik, et üks tema alla tulistatud vastastest oli hilisem Nõukogude Liidu kangelane Vladimir Avdejev. 
Tagasilennul Kuramaal asuvale lennuväljale kaotas Nowotny silmist oma lahingupaarilise. Märgates talle lähenevat lennukit, pidaski Nowotny seda oma paariliseks. Eksitus tuli ilmsiks alles siis, kui Nowotny lennuki mootor seiskus läheneva Nõukogude hävituslennuki kuulipilduja valangust. Nowotny tulistas vaenlase lennuki küll alla, nüüd juba kolmanda, kuid oli sunnitud maanduma rannavette. Kummipaadil kätega sõudes kulus Nowotnyl väga nõrgana Kuramaale jõudmiseks kaks ööpäeva.
Ametliku statistika järgi tulistas Walter Nowotny 15. juunil 1942 alla 100. vaenlase lennuki, sama aasta 18. augustil 150. ja 24. septembril 200. ning saavutas 14. oktoobril 1943 Leedu kohal esimesena 250. ametlikult kinnitatud lahinguvõidu.
Saksa Riigi kõrgeima autasuna pälvis ta esimese lenduri ja kaheksanda sõjaväelasena kõrgeima autasu: Raudristi Rüütliristi tammelehtede, mõõkade ja briljantidega. Walter Nowotny eeskuju etendas tähtsat osa Saksa relvajõudude võitlusmoraali ülevalhoidmisel.
1944. aastal määrati Nowotny esimese Saksa reaktiivhävituslennukite Messerschmitt Me 262 üksuse etteotsa. Tema juhiomadused said aga ülemuste ränga kriitika osaliseks. Püüdes end taas sõjamehena tõestada, suundus ta 8. novembril 1944 reaktiivhävituslennukil Me-262 eskadrilli koosseisus oma viimaseks osutunud võitlusse Saksamaa kohal lendavate USA pommituslennukitega. Naastes lahinguülesandelt, ründas Nowotny reaktiivlennukit maandumisel Achmeri lennuväljale USAAF-i hävituslennukite P-51 Mustang eskadrill. Walteril ei vedanud teist korda, avanenud langevari vedas ta üle langeva Me-262 kiilu, mis lõikas lenduri surnuks.
Walter Nowotny on allatulistatud lennukite hulga poolest seni viiendal kohal püsinud hävituslendur. Tema ametlikuks lõppskooriks jäi 258, koos kinnitamata võitudega koguni 281 allatulistatud vastast. Teise maailmasõja ja kõigi aegade edukaim hävituslendur Erich Hartmann tulistas alla 352 vaenlaslennukit.
Ruiz

Ruiz on vulkaan Lõuna-Ameerikas Andides. 
Kõrgus 5321 meetrit.
Tõstamaa valla lipp

Tõstamaa valla lipp on Pärnu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Tõstamaa valla lipp.
Lipp on kinnitatud 21. mail 1997. Pühaliku õnnistuse said lipp ja vapp esimestel valla päevadel Tõstamaa kirikus. 
Lipu kirjeldus.
Valla lipuks on ristkülikukujuline vapilipp, millel kulda asendab kollane. Lipp on jagatud horisontaalselt siniseks ja kollaseks väljaks. Kanga keskel on kollaseks ja mustaks jagatud kaheksakodaraline ratas, mille ülemisel poolel on laevarooli käepidemed. 
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:9. Kandelipu suurus on 105x135 cm.
Põhjendus.
Sinine tähistab merd, tõde ja lootust. Neitsi Maarja tunnusvärvidena viitab ta ka Tõstamaa kirikule. Kollane tähistab maad, Tõstamaa liivaluiteid ning märgib õnne ja heaolu. Kollane ja must on Pärnumaa vapivärvused. Ratas on päikese ja elu, liikumise ning arengu sümbol. Rooliratas osutab rannasõidule ja kalapüügile. 
Lipu kasutamine.
Valla lipp heisatakse:
Valla lipu heiskamise võib teha kohustuslikuks üksnes volikogu otsuse või valitsuse korraldusega vallale kuuluvatel hoonetel, rajatistel või maa-aladel. Teistele omanikele on niisugused otsused või korraldused üksnes soovitusliku iseloomuga. 
Kasutamiskõlbmatuks muutunud valla lipp kuulub sündsal viisil hävitamisele.
Tõlliste valla lipp

Tõlliste valla lipp on Valga maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Tõlliste valla lipp.
Lipp kinnitati 31. märtsil 1994.
Lipu kirjeldus.
Valla lipuks on ruudukujuline vapilipp normaalsuurusega 105×105 cm. Punast kangast läbib horisontaalne ülalt laineline laid. Valgel laiul on aga kolm musta kuuseoksa.
Põhjendus.
Laineline palk tähistab Emajõge, kuuseoksad märgivad metsa- ning jahimajandust. Kanga punane värvus sümboliseerib Tõlliste valla mail aegade jooksul peetud rohkeid heitlusi. Must, valge ja punane on ka Tsistertslaste ordu värvid. Selle ordu Kärkna kloostrile kuulusid ka praegused Tõlliste valla alad keskajal. 
Lipu kasutamise kord.
Lippu kasutati järgmise korra alusel:
Isamaaliit (1935–1940)

Isamaaliit oli organisatsioon Eesti Vabariigis aastatel 1935–1940. 
Isamaaliit loodi aastatel 1934–1940 kogu riigis kestnud kaitseseisukorra kehtimise ajal, pärast erakondade ja teiste poliitiliste ühingute tegevuse seismapanekut. Seetõttu ei ole tegemist erakonnaga, kuigi teda tihti nii nimetatakse. 
Isamaaliidu struktuur: täiskogu ja keskjuhatus; maakonnakomiteed ning Tallinna ja Tartu linnakomiteed; osakonnad (u 400). Juhtivateks organiteks olid keskkomitee täiskogu, keskjuhatus ja kesk-revisjonikomisjon. Põhimõtete ja kavade arutamiseks kutsuti kokku üleriiklik kongress.
Isamaaliit oli kavandatud Kaarel Eenpalu ja tema pooldajate poolt vastukaaluks Konstantin Pätsi asutatud kutsealastele omavalitsustele. Ühing "Isamaaliit" kanti Siseministeeriumi ühingute, seltside ja nende liitude registrisse 22. veebruaril 1935 (RTL 1935, 26) nr. 4571 all (nr. 4569 oli Rakke Turbaühisus ja nr. 4572 Evangelisatsiooni selts "Tänavmisjon"), juhatuse asukohaga Tallinnas. Asutajatena kirjutasid põhikirjale alla Hans Oidermaa, Hugo Kukke ja Edgar Kigaste. Juhtivad tegelased: Kaarel Eenpalu, Jüri Uluots, Ants Oidermaa, August Jürima jt. 
15. märtsil 1935 ütles Sõjavägede Ülemjuhataja Johan Laidoner kohtumisel diviisiülemate, Õhukaitse ülema, Merejõudude juhataja ja Sõjavägede Staabi ülemaga: "On asutatud uus liit: "Isamaaliit". Kuidas peavad sellele suhtuma sõjaväelased. Mina arvan, et sõjavägi on juba patriootiline liit, nii et Isamaaliit enam seda rohkem olla ei saa. Liidu põhikirjas tähendatud ülesanded on meie ülesanded. Seepärast ei soovita ka sõjaväelasile astuda selle liidu liikmeteks."
Offroad

Offroad (toorlaen inglise keelest) on sõitmine teekatteta maapinnal.
Motospordialana on see võidusõit, kus spetsiaalsed maastikuautod võistlevad raskel maastikul (soodes, rabades, metsades ja mujal). Eesmärgiks on jõuda esimesena finišisse.
Et maastik on valitud võimalikult keeruline, siis parandatakse autosid alatasa, sest elektroonika ega mootor ei talu niiskust ega tolmu.
"Offroad" on saanud terava kriitika osaliseks, sest see kahjustab taimi, häirib loomi ja põhjustab pinnase erosiooni.
=Välislingid=
Eesti offroadklubi foorum: http://www.4x4.ee/
Jaan Rannap

Jaan Rannap (kuni 1936 Jaan Reinbach; 3. september 1931 Halliste – 1. november 2023) oli eesti lastekirjanik ja kergejõustiklane.
Elukäik.
Jaan Rannap lõpetas 1950. aastal Abja Keskkooli, 1952. aastal Tallinna Õpetajate Instituudi ja 1956. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi matemaatika-füüsikaõpetaja erialal. 
Rannap alustas tööd 1955. aastal laste- ja noortelehe Säde toimetuses, seejärel töötas aastatel 1955–1977 noorteajakirja Pioneer toimetuses ja oli 1977. aastast lasteajakirja Täheke vanemtoimetaja.
Jaan Rannap oli Eesti Ajakirjanike Liidu liige 1959. aastast ja Eesti Kirjanike Liidu liige 1966. aastast.
Spordisaavutused.
Algkoolis innustas teda sportima Elmar Mölder, keskkoolis oli tema juhendaja Peeter Lapp, hiljem treenis teda Aleksander Tšikin. Rannap tuli aastatel 1948–1950 kaugushüppes Eesti noortemeistriks ja püstitas noorterekordi, aastatel 1953–1957 võitis ta Eesti meistrivõistlustel kaugus- ja kolmikhüppes kokku kolm hõbe- ja kolm pronksmedalit. Ta oli kolmikhüppes eestlastest üks esimesi 15 meetri ületajaid. Rannapi isiklikud rekordid: kaugushüppes 6.96, kolmikhüppes 15.00 (1955). Ta võistles 17 korda Eesti koondises. Rannap kuulus Eesti Spordiseltsi Kalev.
Kirjanduslik tegevus.
Rannap on kirjutanud hea loodustunnetusega loomajutte ning eriti populaarsed on tema humoristlikud kooliteemalised jutustused. Ta on käsitlenud ilukirjanduses sporditeemat.
Teoseid:
Jaan Rannapi raamatuid on tõlgitud armeenia, aserbaidžaani, bulgaaria, hispaania, inglise, jaapani, kreeka, leedu, läti, moldaavia, poola, saksa, slovaki, tšehhi, tšuvaši, turkmeeni, ukraina, ungari, valgevene ja vene keelde. Ta ise on tõlkinud lasteraamatuid vene keelest.
Isiklikku.
Tema isa oli kooliõpetaja Jaan Rannap, vend oli muusikapedagoog ja pedagoogikateadlane Heino Rannap ning vennapoeg on Rein Rannap. Kergejõustiklane ja treener Linda Rannap oli tema õde.
Tema abikaasa oli infoteadlane Evi Rannap. Jaan Rannapi tütred on Kaia Võhandu ja Riinu Rannap.
Voolutrafo

Voolutrafo on mõõtetrafo vahelduvvoolu tugevuse potentsiaalivabaks mõõtmiseks. Voolutrafo kaudu antakse mõõtevool ampermeetrisse, elektriarvestisse või kaitselülitusse.
Voolutrafo ehitus ja talitlus.
Voolutrafo koosneb primaarmähisest, mida läbib mõõdetav vool, ja sekundaarmähisest, milles indutseeritakse vool. Sekundaarvool on seda väiksem, mida väiksem on primaarmähise keerdude arv "N"1 sekundaarmähise keerdude arvu "N"2 suhtes. Piirjuhul võib primaarmähise aset täita tema südamikus olevat akent läbiv primaarvooluga juht (juhe, kaabel, voolulatt).
Voolutrafo sekundaarvool on võrdlemisi täpselt võrdeline primaarvooluga. Nimi-sekundaarvool on enamasti 5 A, kuid võib olla ka väiksem, näiteks 1 A.
Ohutuse pärast peab mõõteahelasse ühendatud voolutrafo sekundaarmähise üks klemm olema maandatud ja sekundaarahel mõõteriistaga ühendatud; sel juhul on sekundaarmähis praktiliselt lühistatud ja välditud eluohtlikult kõrge pinge.
Summavoolutrafo.
Summavoolutrafosid kasutatakse kolmefaasiliste ahelate rikkevoolukaitselülitites. Niisuguse elektriahela kõikide faasijuhtmete voolude summa on tavaolukorras nullilähedane. Summavoolu mõõtmine võimaldab tuvastada ohtliku rikkevoolu. Rikkevool võib esineda elektriseadmete või juhtmete isolatsioonirikke tõttu.
Iny Lorentz

‎Iny Lorentz ja Eric Maron ning veel mitu nime on kirjanduslikud pseudonüümid, mille all avaldab oma raamatuid sakslastest kirjanikepaar Ingrid Klocke ja Elmar Wohlrath.
Ingrid Klocke sündis 1949. aastal Kölnis. Ta käis seal koolis ning õppis hiljem arsti abiks (õeks).
Hiljem õppis ta programmeerijaks. 1980. aastal kolis ta Münchenisse ning töötab 1981. aastast ühes kindlustusfirmas.
Tema abikaasa Elmar Wohlrath on Baieri päritolu. Mees kasvas üles ühes väikeses Baieri talus. Huvi kirjanduse vastu tekitas temas usuõpetaja, kes innustas teda kirjutama. Elmar Wohlrathi esimesed kirjatükid ilmusid kohalikus ajakirjas. Ta lahkus kolmekümneaastaselt oma sünnikodust ning leidis töökoha kindlustusfirmas, kus tutvus ka Ingrid Klockega. 1982. aastal nad abiellusid.
1986. aastal ilmus nende esimene lasteraamat, seejärel valmis mitu teleseriaalistsenaariumi.
Nende läbimurdeks sai 2003. aastal ilmunud ajalooline romaan "Die Kastratin".
Kõik nende järgnevad teosed on sündinud koostöös. Reeglina kirjutab Elmar raamatu üldise kontseptsiooni, misjärel Ingrid seda täiendab ja parendab.
Teosed.
Iny Lorenzi pseudonüümi all ilmunud ajaloolised romaanid.
Osa neist teostest moodustab tetraloogia:
Tõlked.
Ühtegi nende teost pole eesti keelde tõlgitud.
Brasiilia
Prantsusmaa
Itaalia
Poola
Venemaa
Hispaania
Tšehhi
Rudolf Reiman

Rudolf Reiman (ka Rudolf Reimann; 25. oktoober 1893 Mõdriku – 6. oktoober 1957 Mõdriku) oli eesti luuletaja, proosakirjanik ja pedagoog.
Elukäik.
Pedagoogikutse omandas Rakvere linnakoolis ning 1911. aastast töötas ta mitmel pool õpetajana. Aastatel 1922–1930 töötas ta eesti keele õpetajana Võru Õpetajate Seminaris. 
Lisaks ilukirjandusele (luule, näidend) avaldas ka mitu õpikut, lugemikku ja metoodikakäsiraamatut koolidele.
Ado Reinvald

Ado Reinvald (sünninimi Ado Jurik; 21. november / 3. detsember 1847 Uusna vald – 8. veebruar 1922 Kulbilohu, Elva) oli eesti kirjanik.
1867–1894 oli ta Tarvastu kihelkonna Tarvastu vallas Illissa talunik. Tema talust kujunes kohalik kultuurikeskus. 
Ado Reinvald oli Eesti Kirjameeste Seltsi auliige, oli ka Eesti Aleksandrikooli komitee liige, tegeles talupoegadele mitmesuguste palvekirjade kirjutamisega.
1894. aastal, pärast pankrotistumist elas Nõos ja Elva lähedal Kulbilohus. 1903.aastast 1910.aasta 23.aprillini elas Elvas Koidu tänav 11 enda majas, mis võlgade tõttu oli küll tütre nimel. Peale maja müüki Peeter Arussonile 19.aprillil 1909 elas Reinvald Piiri (Lauliku) tänavas ja hiljem Kulbilohus.
Ado Reinvald suri 1922. aastal ja on maetud Tartu Raadi kalmistule
Looming.
Kirjutas luuletusi, jutustusi, naljalugusid ja näidendeid. Tema isamaaluule järgib Lydia Koidula eeskuju ning kirjanduslikuks nõuandjaks oli Friedrich Reinhold Kreutzwald. Tema luuletuse "Kuldrannake" sõnadele on loodud laul "Kuldrannake". Reinvald oli üks Sakala kaastöölisi ja levitajaid ning osales ka kalendrite koostamisel.
Isiklikku.
Ado Reinvaldi tütar oli kirjanik Liisa Perandi, vend Jaan Reinvald Narvas ilmunud ajalehe Virmaline toimetaja. Teise tütre Maali abikaasa Oskar Mälk oli hilisema Eesti NSV Kirjanike Liidu sekretäri Magnus Mälgu onu.
Mälestuse jäädvustamine.
Tema järgi on nimetatud Ado Reinvaldi tänav Tallinnas. 1939.aastal sooviti Elvas Piiri tänavat Ado Reinvaldi tänavaks nimetada, kuid maavanem ei nõustunud võõrapärasusele viidates ja tänav sai nimeks Lauliku.
Franciscus Sylvius

Franciscus de le Boë Sylvius (15. märts 1614 Hanau – 16. november 1672 Leiden) oli hollandi arst ja anatoom.
Ta töötas Leidenis meditsiiniprofessorina ning oli iatrokeemia ehk meditsiini keemilise suuna üks olulisemaid arendajaid. 
Sylvius uuris seedimist, ainevahetust ja vere keemilist koostist ning pidas haiguste põhjuseks hapete ja leeliste tasakaalu häireid organismis. Tema nime kannab ka Sylviuse lõhe inimese ajus.
Rudolf Rimmel

Rudolf Rimmel (kuni 1945 Rudolf Ein; 27. juuli 1937 Gerassimovka küla, Tavritšeski rajoon, Kasahhi NSV – 6. september 2003 Tallinn) oli eesti kirjanik.
Ta õppis 1956–1960 Tartu Riiklikus Ülikoolis õigusteadust. Seejärel töötas militsionäärina, aastatel 1963–1970 ajakirja Pikker ja 1976–1995 ajakirja Noorus toimetuses.
Ta oli Eesti Kirjanike Liidu liige aastast 1966. Rudolf Rimmel oli NLKP liige aastatel 1964–1990.
Rimmelit on nimetatud üheks Eesti esimeseks linnaluuletajaks. Tema tekstidele on kirjutanud laule Eesti punkansamblid, eriti Vennaskond.
"Viimne kujund".
Vahetult enne seda, kui 2003. aasta 14. septembril toimus referendum Eesti astumiseks Euroopa Liitu, tegi Rudolf Rimmel enesetapu, kuna tema hinnangul tähendas EL-iga liitumine Eesti omariikluse äraandmist. Postuumseks avaldamiseks kirjutas ta manifesti "Viimne kujund", mille avaldasid vaid Õhtuleht ja Delfi kärbituna. Hiljem ilmus manifest ka Kesknädalas.
"Viimses kujundis" ennustas Rimmel eesti rahva ja keele kadumist sisserändajate survel Euroopa Liidus, mis laieneb Vladivostokini ja röövib eestlastelt rahvuse. "Praegu Euroopa Liidu nime kandev ühendus ei ole algusest peale olnud miski muu kui suurettevõtete/kartellide huve teeniv äriprojekt, mille vormistasid poliitiliselt ja õiguslikult riiklikud institutsioonid," kirjutas Rimmel. "Ärge võtke minu otsust ja tegu kui vabasurma, vaid kui viimset kujundit. Kui astume Euroopa Liitu, kustub eesti rahvas ajaloo seisukohalt sama kiiresti nagu mina hetkeajas."
Rudolf Rimmeli tuhastatud põrmust osa puistati Viljandi Pauluse kirikus toimunud mälestusteenistuse järel Viljandi järve. Osa maeti aga urniga Vanale kalmistule
Looming.
Rimmel kirjutas luulet, poeeme ja vasakradikaalset publitsistikat. Kokku ilmus tal 16 luulekogu.
Isiklikku.
Rimmel oli 1996. aastast 2. grupi invaliid (nägemispuudega).
Haarats

Haarats on seade, mille abil esemeid haaratakse, hoitakse kinni ja/või vabastatakse. Haaratsid on tihti tööstusrobotite lõpplüliks.
Metsanduses, ehituses ning paljudes teistes tööstusvaldkondades on haarats hüdrauliliselt juhitav seade, mida kasutatakse palkide või teiste kehade tõstmiseks ja liigutamiseks.
Haaratsi hoidejõu valem.
formula_1, kus
Arvestada tuleb kindlasti ka mehhanismi (näiteks tööstusroboti), mille külge on haarats kinnitatud, kiirendust.
Joachim Rossihnius

Joachim Rossihnius (Rossinius) (umbes 1600 Stargard, Pomorze – umbes 1646) oli saksa päritolu eesti kirjamees ning tartukeelse kirikukirjanduse rajaja.
Joachim Rossihnius õppis Frankfurdi ülikoolis.
Tegutses 1622. aastast peamiselt Lõuna-Eestis pastorina - Vigalas 1622–1625, Tartus 1626–1630, Sangaste, Laatre ja Karula koguduses 1631–1642, Kodaveres ja Alatskivil 1644–1645. 
Joachim Rossihnius oli 1636. aastast Tartu alamkonsistooriumi assessor, aastatel 1637–1645 Tartu praostkonna praost.
Ta avaldas esimesed lõunaeestikeelsed protestantlikud raamatud "Catechismus Herrn D. Martini Lutheri in sechs Hauptstücke verfasset..." ja "Evangelia vnd Episteln auff alle Sonntage durchs gantze Jahr" (mõlemad Riias 1632). Talle olid ilmselt eeskujuks käsikirjalised põhjaeestikeelsed tõlketekstid.
Kirjandus.
Friedrich Nikolai Russow

Friedrich Nikolaus Russow (14. aprill 1828 Tallinn – 22. juuli 1906 Peterburi) oli eesti luuletaja, muuseumitöötaja, kunstnik ja publitsist, Eestlaste Peterburi patriootide ringi liige.
Päritolu.
Tema isapoolne vanaisa Anton Russow oli pärisori parun Friedrich Gustav von Roseni Kauksi ja Kiikla mõisas. Roseni ajal lavastati Kiikla mõisa koduteatris mõisniku hea tuttava, kuulsa dramaturgi August von Kotzebue abiga nii saksa- kui ka eestikeelseid näidendeid, kus osales näitlejana ka Anton Russow. Kui Rosen kolis Tallinna, jätkas Anton Russow osalemist Kotzebue Tallinna asjaarmastajate teatri ("Revaler Liebhaber Theater", 1784–1792) etendustes.
Anton Russowi poeg ja Friedrich Nikolaus Russowi isa Carl Gustav Andreas sündis Tallinnas, kus töötas kirjutajana tollivalitsuses. Carl Gustav Andreas Russow abiellus Caroline Maria Nesoriga, kelle neiupõlve perekonnanimi Nesor oli Rosen tagurpidi loetuna. Caroline Maria ema oli parun Carl Gustav von Rosen noorema (1765–1833) ja eestlannast toatüdruku, pärisorjast kangru tütre Marie Jürgensi (tema perekond vabastati pärisorjusest 1805. aastal) väljaspool abielu sündinud laps.
Elulugu.
Friedrich Nikolai Russow sündis 1828. aastal Tallinnas eestlasest tolliametniku pojana. Õppis Paide kreiskoolis, Tallinna kubermangugümnaasiumis, Peterburi ülikoolis õigusteadust, mille lõpetas 1851. aastal.
Pärast Peterburi ülikooli lõpetamist töötas (1852–1863) Tallinnas Eestimaa kubermanguvalitsuses, 1859 määrati Toompea lossifoogtikohtu esimeheks. Ühtlasi oli Eestimaa kubermanguvalitsuse eesti keele tõlgiks. 
1863. aastal siirdus Peterburi, kus töötas sekretärina rahandusministeeriumile alluvas mäedepartemangus, 1886–1899 oli Peterburis, keiserliku Ermitaaži gravüüride ja joonistuste osakonna varahoidja, 1865–1905 ühtlasi varahoidja Keiserliku Peterburi Teaduste Akadeemia etnograafiamuuseumis.
Tegevus ajakirjanikuna.
F. Russowi tegevus ajakirjanduse alal: aastatel 1854–1857 ilmus temalt 8–12-leheküljelisete vihikutena sariväljaanne “Tallinna koddaniko ramat omma söbbradele male” (12 vihikut) Krimmi sõja sündmuste vahendamiseks talurahvale. Sariväljaanne oli poolperioodilise väljaandena eesti ajalehe asetäitja ja eelkäija. 1860. aastal asutas F. Russow Tallinnas koos juristi ning ajaloolase Thomas Wilhelm Greiffenhageniga päevalehe Revalsche Zeitung.
Tegevus kirjanikuna.
Kogus rahvaluulet ja tegeles kirjandusliku tegevusega ning avaldas 1854. aastal kaks Krimmi sõjast inspireeritud luuletust “Söalaul Eestima tüttarlastele” ja “Wenne soldati laul” ja värsivihiku “Ued Kandlekeled”,
Tegevus kunstnikuna.
1858 ilmusid Berliinis tema joonistuste järgi värvilisena litografeeritud Tallinna ja selle ümbruse vaated. Tema õlimaalid on kainelt asjalikud.
Kristjan Rajasaare

Kristjan Rajasaare (kuni 1936. aastani Christian Rutoff; 26. november 1879 Sõtke, Vaivara vald, Virumaa – 18. mai 1940 Vaivara) oli eesti näitekirjanik.
Ta õppis 1889–1893 Türsamäe vallakoolis ja 1894–1897 Vaivara kihelkonnakoolis. Seejärel töötas ta Peterburi kaubakontori ametnikuna. 1899. aastal naasis kodutallu. 1913. aastast töötas Narva ühispangas ametnikuna. Mobiliseeriti tsaariarmeesse ja teenis Soomes, seejärel oli Narva linnavalitsuse ametnik. 1920. aastast pidas Vaivaras Paasiku talu.
Ta oli Vaivara karskusseltsi "Külvaja" üks rajajatest ning tegutses samas näitejuhina, juhendades Vaivara näitetruppi. Lisaks oli ta ka Narva teatri "Võitleja" näitejuht. Ta oli ka Vaivara Elektriseltsi juht ja juhtis Vaivara talude elektrifitseerimist. Samuti oli ta tegev kohalikus piimaühisuses ja põllumeeste seltsis. Pikka aega oli ka Türsamäe lauavabriku asjaajaja ja raamatupidaja.
Ta on maetud Vaivara kalmistule.
Looming.
Tema näidendid kujutasid peamiselt taluolustikku ja külaühiskonda.
1912. aasta Eesti Kirjanduse Seltsi näidendivõistlusel sai tema kirjutatud draama "Kivi" sajarublase ergutusauhinna. Näidendit "Kivi" mängiti mitmes suuremas Eesti teatris.
Tema näidendiga "Vastu vett" andis 26. augustil 1916. aastal avaetenduse nn Pandorini trupp, millest kujunes välja Tallinna Draamateater.
Tema komöödiat "Väimehed" mängiti ka Estonia teatris.
Uurimisrobot

Uurimisrobot on autonoomne või kaugjuhtimisega kosmose, ohtlike alade
või süvamere uurimismasin.
Johannes Ruven

Johannes Heinrich Ruven (18. oktoober 1902 Peterburi – 2. aprill 1942 Tallinn) oli eesti kirjanik.
Ta töötas aastatel 1923–1940 Tallinna elektrijaamas montööri ja ametnikuna, lõpetas 1938. aastal Tallinna Kolledži, oli 1940–1941 ajalehe Sirp ja Vasar vastutav sekretär ning juunis 1941 (pärast sõja algust) esitas avalduse Eestimaa Kommunistlikku Parteisse astumiseks.
Ruven hukati süüdistatuna kommunistlikus meelsuses Saksa okupatsiooni ajal, Eesti Julgeolekupolitsei ja SD korraldusel.
Looming.
Ta kirjutas novelle, näidendi ja ka vesteid varjunime Jaak Räbal all.
Juhan Saar

Juhan Saar (22. detsember 1929 Laeva vald, Kursi kihelkond, Tartumaa – 28. august 2007) oli eesti kirjanik.
Õppis 1938–1945 Laeva algkoolis, lõpetas 1949 Tartu Elektromehaanika Tehnikumi elektrikuna.
Töötas 1949–1950 Tartu Telefonivõrgus. Oli 1950–1953 ajateenistuses Nõukogude armees (Eesti Laskurkorpuses).
Aastatel 1953–1956 töötas ajalehe Säde toimetuses, hiljem kultuuritoimetajana, raadios, televisioonis ning ajakirjas Pikker. 1981–1990 juhtis Kultuuriministeeriumi kirjanduse propaganda bürood. Oli ka Nukuteatri kirjandusala juhataja.
1990. aastal oli ta kirjastuse Faatum asutajaid, kus oli peatoimetajana tegev oma elupäevade lõpuni. Tema algatusel toimus Faatumi eestvõttel esimene taasiseseisvusejärgne romaanivõistlus, mille järel, samuti tema ettepanekul, kutsuti ellu Eesti Romaanifond.
Looming.
Juhan Saar on kirjutanud luulet, lasteraamatuid, laulutekste ja dokumentaalnäidendeid.
Tema sulest on ka pärit Eesti tuntumaid unelaule "Mina ei taha veel magama jääda" (viis Heino Jürisalu, kitarril Emil Laansoo, vokaal Velda Otsus).
Veera Saar

Veera Saar (kuni 1936 Veera-Alise Döring; 28. märts 1912 Aasiku, Jamburgi maakond, Peterburi kubermang – 20. juuli 2004) oli eesti kirjanik ja pedagoog.
Ta lõpetas 1931. aastal Jõhvi Gümnaasiumi ja 1937. aastal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna. Ta kaitses seal 1940. aastal rahvaluule alal magistritöö "Luust sõrmus", mis 1947. aastal kinnitati teaduste kandidaadi kraadina. Akadeemiliselt oli ta korporatsiooni Lembela liige aastast 1935.
Töötas 1937–1959 õpetajana Tartus, Kehtnas ja Jänedal.
Alates aastast 1958 elas Arukülas (praeguses Raasiku vallas), kus kirjutas ka enamiku oma raamatutest.
2018. aastal valiti Veera Saar aktsiooni "Sajandi 100 arukülalast" raames toimunud rahvaküsitluse tulemusel saja meeldejäävama arukülalase hulka.
Looming.
Romaanid
Novellikogud
Lasteraamat
Juhtpult

Juhtpult ehk juhtimispult, ka kaugjuhimispult, on seade, kuhu on paigaldatud mingi tehnilise süsteemi juhtimiseks ja kontrollimiseks vajalikud lülitid, näidikud ja side loomise vahendid. Enamasti toimub juhtimine teatud vahemaa tagant infopunakiire või raadiolainete vahendusel. Tuntuimad on käes hoitavad puldid teleri, audio- ja videoseadmestiku juhtimiseks, samuti valgustuse lülitamiseks, uste ja väravate avamiseks/sulgemiseks. Pult võib olla seadmega ühendatud ka kaabli abil, näiteks mängupult.
Tehnoloogiasüsteemides on juhtimispult enamasti kujundatud operaatori või dispetšeri töölauana või paneelina, millel paiknevad juhtimislülitid, mõõteriistad, indikaatorid, signalisaatorid, ka mnemoskeem (objektidevaheliste sidemete skemaatiline esitus).
Mari Saat

Mari Saat (kodanikunimi alates 14. märtsist 1975 Mari Meel; sündinud 27. septembril 1947 Tallinnas) on eesti majandusteadlane, õppejõud ja kirjanik.
Elulugu.
Mari Saat õppis Tallinna 2. Keskkoolis ning lõpetas 1970 majanduse erialal Tallinna Polütehnilise Instituudi.
Ta töötas aastatel 1970–1982 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Majanduse Instituudis. 1993. aastast on ta Tallinna Tehnikaülikooli dotsent, juuli 2015 seisuga majandusteaduskonna ärikorralduse instituudi tootmis- ja teeninduskorralduse õppetoolis.
Isiklikku.
Mari Saadi isa oli Joosep Saat. Ka tema vend Maksim Saat on ning õde Luule Saat oli majandusteadlane ja TTÜ õppejõud. 
Tema abikaasa on kunstnik Raul Meel.
Georg Salemann

Georg Salemann (6. märts 1597 Ristow Schlawe lähistel, Pommeri – 6. august 1657 Tallinn) oli saksa päritolu eesti kirjamees.
Salemann õppis Schlau, Pasewalki ja Stettini (Szczecini) koolides. 1623. aasta oktoobris immatrikuleerus ta Rostocki ülikooli, kus oli kohal ka aastal 1624. 15. septembril 1626 ordineeriti ta õpetajaks 
Aastatel 1626–1632 oli Salemann Jüri koguduse pastor, 1632 Tallinna Pühavaimu koguduse abipastor ja 1640 sama koguduse eesti koguduse pastor. 
Tema poeg Joachim Salemann (1629–1701) oli Eestimaa ja Tallinna piiskop (1693–1701). ja väimees Peter Koch (1620–1669) oli 1650–1657 Tallinna Püha Vaimu koguduse abiõpetaja ja 1658–1669 koguduse õpetaja.
Looming.
Georg Salemann algatas riimi ja rütmi seatud kirikulaulu eestindamise (arvatavasti 1637). 1656 kirjutas Salemanni 45 kirikulaulu, lisaks on ta kirjutanud ka ilmalikus laadis eestikeelseid värsspalveid ja juhuluulet.
Rein Saluri

Rein Saluri (22. september 1939 Salla vald – 13. oktoober 2023) oli eesti kirjanik ja tõlkija.
Ta elas 1946–1951 küüditatuna Tobolskis. Koolis käis Saluri Tobolskis, Otepääl ja Tartus.
Ta lõpetas 1964 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogina ning õppis Leningradi Ülikooli geneetika aspirantuuris.
Saluri töötas ajakirjade Horisont, Noorus ja Looming toimetuses ja Draamateatris. 1982. aastast oli ta vabakutseline literaat.
Looming.
Saluri debüteeris trükisõnas (koolialmanahhis ja ajalehes Edasi) 1958. aastal. Ta kirjutas psühholoogilisi novelle, jutustusi, lühiproosat, filmistsenaariume, näidendeid ning lastele aimeraamatuid loomadest.
Saluri loomingut on tõlgitud inglise, saksa, prantsuse ja mitmesse teise keelde.
Ta eestindas inglise (John le Carré, Gerald Durrell jt), kanada (Farley Mowat) ja vene kirjanike (Fjodor Dostojevski, Daniil Harms, Vladimir Nabokov jt) loomingut.
Isiklikku.
Rein Saluri oli abielus Piret Saluriga. Neil on kaks tütart.
Nanorobot

Nanorobot (ka nanobot) on seni nanotehnoloogia abil valmistatud robot, mille mõõtmed on nanomeetri suurusjärgus ja mis suudab sooritada ülitäpseid mikroskoopilisi operatsioone (näiteks parandada inimese organismis vigastusi ja hälbeid raku kuni molekuli tasandil). Teooria kohaselt on makroskoopilise tasandi ülesannete täitmiseks vaja suurt hulka nanoroboteid. Tänaseni on nanorobotid veel ulmekirjanike pärusmaa; laborites on loodud alles üsna primitiivseid nanotehnoloogilisi seadmeid.
Pontšo

Pontšo (hispaania keeles "poncho") on Kesk- ja Ladina-Ameerika indiaanlaste traditsiooniline ülerõivas, nelinurkne riidetükk, mille keskel on peaauk. Hiljem on seda kantud mitmel pool ka moerõivana. 
Tänapäeval valmistatakse ka pontšolõikelisi vihmakeepe, millel on erinevalt traditsioonilisest pontšost kapuuts. Samuti on vihmakeep-pontšol esikülg pikem kui tagumine, et kaitsta põlvi märgumise eest. Selliseid vihmakeepe valmistatakse enamasti polüvinüülkloriidist (PVC), aga ka hingavatest materjalidest.
Vahel nimetatakse pontšoks ka ruudukujulisest siidist või muust õhukesest ja/või õhulisest materjalist õmmeldud suvehõlste.
Pontšo Eestis.
Pontšot kannavad Eestis rohkem naised, kuid saadaval on ka meeste ja laste pontšod. Populaarsed on väikelaste pontšo-vannilinad ja pontšo-rannalinad, mis on tavaliselt kapuutsiga ja õmmeldud pehmest froteest.
SSC Napoli

SSC Napoli (itaalia Società Sportiva Calcio Napoli) on Itaalias Napolis tegutsev jalgpalliklubi, mis asutati 1926. aastal. Klubi mängib Itaalia kõrgliigas Serie A. Klubi kodustaadion on Diego Armando Maradona staadion. Klubi on tulnud neli korda Itaalia meistriks (hooajad 1986–87, 1989–90, 2022-23 ja 2024-25).
Klubi president on filmiprodutsent Aurelio De Laurentiis.
Praegune meeskond.
"Seisuga 25. jaanuar 2023"
Helsingi Vantaa lennujaam

Helsingi Vantaa lennujaam (IATA: HEL, ICAO: EFHK; Soome keeles: "Helsinki-Vantaan lentoasema", rootsi keeles: "Helsingfors-Vanda flygplats" ) on Soome peamine rahvusvaheline lennujaam. Lennujaam asub Vantaa linnas, Helsingi südalinnast 17 kilomeetrit põhja pool. Lennujaama opereerib Finavia.
Lennujaam on Soome rahvusliku lennufirma Finnairi ja selle tütarettevõtte Nordic Regional Airlines kodulennujaam. Lennujaam on kodulennujaamaks ka CityJetile (SAS-i nimel), Jet Time'ile, TUI Fly Nordicule ja on Norwegian Air Shuttle'i ja Primera Airi lennuoperatsioonide baas. Lennujaam onThomas Cook Airlines Scandinavia fookuslennujaam. Helsingi lennujaamas on umbes 50 regulaarselt opereerivat lennufirmat. Lennujaamal on umbes 80 sihtkohta Euroopas ja 21 kauglennuliini Aasiasse, Lähis-Itta ja Põhja-Ameerikasse. Lennujaamal on 35 tšarterlennuliini (sh kauglennuliinid). Lennujaamas on praegu kaks terminali, 29 väravat ja 80 lennukiparkimiskohta.
Lennujaam rajati 1952. aasta Helsingi suveolümpiamängudeks, praegu töötab lennujaamas 25 000 inimest ja lennujaamas osutab teenuseid 1500 ettevõtet.
Terminalid.
Terminal 1.
Terminal 1 (väravad 5–15; 2020. aastast 1–15) on reisiterminal Helsingi lennujaamas, kus on 11 väravat, millest neli on varustatud reisijatesildadega. Terminal avati 1952. aastal ja see oli lennujaama esimene terminal. Praeguseks on vana terminal lammutatud ja ehitatud uus (praegune terminal). Terminali kasutatakse 2009. aasta seisuga riigisisesteks lendudeks, kuid ka rahvusvahelisteks lendudeks. Terminali 1 kasutavad Star Alliance'i lennufirmad, näiteks Aegean Airlines, Croatia Airlines, Lufthansa ja TAP Air Portugal. Lisaks Star Alliance'i lennufirmadele kasutavad ka terminali airBaltic ja Vueling. Icelandair kasutas 1. terminali, kuni ta paigutati ümber 2. terminali 13. aprillil 2015. Praegu ei lenda mitte ühtegi kauglennuliini 1. terminali. Terminalil on ühendus Helsingi rongijaamaga
Terminalis 1 on reisijate mugavusteks "tax-free" poed, tasuta Wi-Fi, laadimiskohad ja kapid. Lisaks nendele on 1. terminalis ka mitu restorani, kohvikut ja SAS Business Lounge.
Hoovõturajad.
Lennujaamal on kolm 60 meetri laiust asfaltkattega maandumis- ja hoovõturada:
kaks paralleelset rada
ning
Ideaaloludes kasutatakse rada 22R hoovõturajana ja 15 maandumisrajana (nn "Open-V" konfiguratsioon). 22 suunaga radade paralleelkasutuses on 22R hoovõtu- ja 22L maandumisrada. 04 suunaga radade paralleelkasutuses on 04L maandumis- ja 04R hoovõturada.
Loodesuunalist rada 33 kasutatakse harva, eriti maandumiseks, kuna sel puudub automaatne ILS-maandumissüsteem.
Ühistransport.
Lennujaama sõidavad taksod, mitu bussiliini ja Finnairi bussid Helsingi kesklinnast.
2015. aasta suvel avati rongiühendus lennujaama. Rongisõit Helsingi kesklinnast lennujaama kestab umbes 30 minutit. Sinna sõidavad lähirongide liinid I ja P.
Reamees Ryani päästmine

"Reamees Ryani päästmine" (inglise keeles "Saving Private Ryan") on Oscariga pärjatud 1998. aasta sõjafilm, mille on lavastanud Steven Spielberg. 
Filmi tegevus areneb Normandia dessantoperatsiooni esimestel päevadel. Ühe pere neljast vennast hukkub kolm. Ameerika sõjaväe ülemjuhatus otsustab ainsa ellujäänud venna Ryani koju toimetada. Häda on vaid selles, et Ryani täpset asukohta ei teata. Teada on vaid see, et ta kuulub 101 õhudessantdiviisi, mis sooritas dessandi Caeni linna juures. Ryanit saadetakse päästma rühm sõdureid.
Filmi muusika on kirjutanud helilooja John Williams.
Stockholmi Arlanda lennujaam

Stockholmi Arlanda lennujaam (IATA: ARN, ICAO: ESSA) on Rootsi peamine ja suurim rahvusvaheline lennujaam. See on Põhjamaade suuruselt kolmas lennujaam ja rahvusliku lennufirma SAS-i kodulennujaam. Lennujaam asub Sigtuna vallas 42 km Stockholmist põhjas.
Lennujaamal on kolm maandumis-hoovõturada:
Lennujaama hakati ehitama 1959. aastal ja see avati 1960. aastal.
Lennufirmade teenused.
Lennujaamas on 4 terminali. Terminalid 2 ja 5 on mõeldud rahvusvahelistele lendudele, terminalid 3 ja 4 riigisisestele lendudele.
Taavi Pedriks

Taavi Pedriks (2. november 1971 – 21. detsember 2000) oli eesti näitleja ja laulja. 
Nukuteatris tegutses ta näitlejana. Ta oli esimene laulja ansamblis Kosmikud (1999–2000). 
Ta läks 2000. aastal vabasurma.
Andres Vana

Andres Vana ehk Aleksander Vana (sündinud 10. septembril 1971) on ansambli Kosmikud kitarrist.
Ta oli ka ansambli Metro Luminal kitarrist.
Raivo Rätte

Raivo Rätte (hüüdnimi Kõmmari; 14. juuni 1970 – 19. juuli 2018) oli ansambli Kosmikud basskitarrist. Ta suri auto ja aia vahele jäämisel saadud vigastustesse.
Kristo Rajasaare

Kristo Rajasaare (sündinud 21. oktoobril 1972) on ansamblite Kosmikud ja Metro Luminal trummar. 
Muusikuteed alustas ta Järvakandis kooliansamblis Velled. Hiljem on ta mänginud ansamblites Jaxy ja No-Big-Silence (kuni 2007. aasta lõpuni).
Kristo Rajasaare on muu hulgas korraldanud festivali Rabarock ja Tallinn Music Weeki.
Aastatel 2014–2023 oli ta Raadio 2 peatoimetaja.
Meelis Hainsoo

Meelis Hainsoo (ehk Hainz; sündinud 14. juulil 1972) on ansambli Kosmikud laulja (alates 2003. aastast). Samuti laulab Hainz RAM-i koosseisus ja mängib kitarri bändis Jahimehed. Lisaks mängis ta viiulit kollektiivis Eriti Kurva Muusika Ansambel.
Ta mängis Elo Seliranna filmis "Kutsar koputab kolm korda".
Madridi Barajase Adolfo Suáreze lennujaam

Madridi Barajase Adolfo Suáreze lennujaam (hispaania Aeropuerto Adolfo Suárez Madrid-Barajas; IATA: MAD, ICAO: LEMD) on Hispaania peamine rahvusvaheline lennujaam ja rahvusliku lennuliini Iberia baasjaam. Pärast Hispaania endise peaministri Adolfo Suáreze surma anti lennujaamale tema nimi. 
Lennujaam avati 1933. aastal. 
Lennujaam asub Barajases 13 km Madridi ajaloolisest keskusest Puerta del Solist kirdes. 
Lennujaamal on kaks paari paralleelseid 60 meetri laiusi asfaltkattega lennuradasid – 
5. veebruaril 2006 avati uus terminalihoone T4 ja kaks uut hoovõtu- ja maandumisrada:
Uute radade ja terminali avamisega suurenes lennujaama läbilaskevõime 120 stardi ja maandumiseni tunnis. 2006. aastal oli Barajase lennujaam liikluse aktiivsuselt Euroopa viies lennujaam.
Rosa Liksom

Rosa Liksom (kodanikunimega Anni Ylävaara; sündinud 7. jaanuaril 1958 Ylitornios) on soome kirjanik ja maalikunstnik. 
Ta on õppinud Helsingi ja Kopenhaageni ülikoolis antropoloogiat ning Moskva Riiklikus Ülikoolis sotsiaalteadusi.
Liksom esineb harva avalikkuse ees.
Berliini Tegeli lennujaam

Berliini Tegeli lennujaam (IATA: TXL, ICAO: EDDT, ametlik nimi "Berlin International Airport", ka Otto Lilienthali nimeline lennujaam) oli Berliini peamine rahvusvaheline lennujaam kuni Berliini Brandenburgi lennujaama avamiseni 31. oktoobril 2020. Tegeli lennujaam suleti 8. novembril 2020. 
Viimane Lufthansa lend Tegelisse (lend 1954 Münchenist) maandus lennujaamas 7. novembril 2020 kell 20:17: tavapärase Airbus A319 asemel lendas seekord Airbus A350-900. Tagasilend (lend 1955) startis lennujaamast kell 21.44. Kõige viimane lend lennuväljalt (Air France'i lend 1235 Pariisi) väljus lennujaamast 8. novembril 2020 kell 15.10. Air France oli ka esimene lennufirma, mis alustas lende Tegelisse 2. jaanuaril 1960. 
See asub Berliini põhjaosas Reinickendorfi linnarajoonis Tegeli linnaosas. 2010. aastal teenindas lennujaam enam kui 15 miljonit reisijat ning 2014. aastal ületas reisijate arv 20 miljonit. See oli reisijate arvu poolest Berliini suurim ja Saksamaa suuruselt neljas lennujaam.
Ajalugu.
Lennujaam avati 1948. aastal. Selle oli üks, toona Euroopa pikim lennurada (2400 m).
1960. aastal sai Tegel Lääne-Berliini pealennujaamaks, kui linna toonase põhilennujaama – Tempelhofi lennujaama lennurajad hakkasid jääma liiga lühikeseks uutele reaktiivreisilennukitele nagu Boeing 707, Douglas DC-8 ja Aerospatiale Caravelle. Esimese lennufirmana hakkas Tegelisse lendama Air France 2. jaanuaril 1960.
Tallinnast Berliini Tegeli lennujaama hakkas esimesena lendama Estonian Air 19. augustil 2003. Liin suleti 8. jaanuaril 2007 kaheks aastaks ning seejärel avati uuesti 8. juunil 2009. Teist korda suleti liin 22. septembril 2010. Estonian Air alustas liini teenindamist veel 1. mail 2011, kuid sulges selle samal aastal. 2014. aastal avati liin uuesti, 8. novembrist 2015 jätkas liini teenindamist Nordica. 2015. aastast teenindas liini ka airBaltic.
Pärast lennujaama sulgemist 2020. aastal hakati sealses piirkonnas arendama uut linnajagu, mis on mõeldud umbes 10 000 inimesele. Lennujaamahoone on ajaloomuistisena kaitse all ning seal hakkab tegutsema Berliini Beuthi Rakenduskõrgkooli linnaarenduskeskus.
Vahelepanemisega sortimine

Vahelepanemisega sortimine (inglise "insertion sort") on sortimisalgoritm, täpsemalt on tegu võrdlussortimisega, mis ehitatakse ühe sisestuse haaval. Antud sortimine on mõeldud eeskätt viitavale loetelule, kus elemendi lisamiseks tuleb vahetada väiksemalt elemendilt viit endale (ja/või temale) ja luua viit suuremale/võrdsele elemendile (ja/või temalt). Massiivide puhul (kus elemendid ei viita teineteisele) tuleks iga vahelepanemisega palju elemente nihutada ja algoritm oleks ebaefektiivsem.
Vahelepanemisega sortimise keskmine keerukus on Θ("n"2/4), mis tähendab, et see on ebaefektiivne suurte andmehulkade korral, kuid omab siiski mitmeid eeliseid:
Algoritm.
Lahendus C keeles.
void insertSort(int a[], size_t length) {
 int i, j, value;
 for(i = 1; i &lt; length; i++) {
 value = a[i];
 for (j = i - 1; j &gt;= 0 &amp;&amp; a[j] &gt; value; j--) {
 a[j + 1] = a[j];
 a[j + 1] = value;
Näited.
Näide, kuidas sortimise algoritm töötab viie elemendi korral (-&gt; sümboliseerib ühepoolset viitamist):
Näide teisele poole sortimisest:
Analüüs.
Parimal juhul, kui andmed on juba sorditud, on rakendamisel sortimise efektiivväärtus: Θ("n"): iga iteratsiooni (tsükli ületäitumise) korral võrreldakse ainult üks kord (seda viimase elemendiga) ja nõnda kogu andmehulga korral. See on kiirsordi kõige ebameeldivaim juhtum. Kui andmed on peaaegu sorditud, annab algoritm märgatavalt paremaid tulemusi kui kiirsortimine.
Kõige ebameeldivam juhtum oleks, kui andmed oleksid sorditud tagurpidi, kuna iga element peab otsima kõik sorditud andmed läbi, et leida endale koht. Antud juhul oleks algoritmi efektiivsusfaktor Θ("n"2), mis veelkord näitab algoritmi ebapraktilisust suurte andmekoguste korral. Siiski on vahelepanemisega sortimise sisemine kordus väga kiire, mis teeb ta üheks kiiremaks sortimisalgoritmiks väheste elementidega (u 10).
Üks universaalne sortimisprotseduur oleks sortida keeruka sortimisalgoritmiga algselt andmed ära ja lõpetada vahelepanemisega sortimisega.
Call of Duty 3

"Call of Duty 3" on Teise maailmasõja teemaline FPS tulistamismäng ja kolmas osa "Call of Duty" videomängude sarjas. See on välja antud konsoolidele Xbox, Xbox 360, PlayStation 2 ja PlayStation 3 ning Wii.