tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tüümuse stromaalne lümfopoetiin

Tüümuse stromaalne lümfopoetiin (inglise "thymic stromal lymphopoietin", lüh TSLP) on valk, mida ekspresseerivad ja eritavad mitmed loomarakud, interleukiin-7-sarnane tsütokiin, mis liigitatakse tsütokiinide hulka.
Tüümuse stromaalne lümfopoetiin on võimeline aktiveerima B- ja dendriitrakke.
Arvatakse, et tüümuse stromaalne lümfopoetiin mängib olulist rolli T-rakkude koolitamises – nende varustamises spetsiifilistele funktsioonidele vastavate retseptoritega rakumembraanil.
TSLP-d sünteesivad mitmed loomarakud, nagu epiteelirakud, fibroblastid, strooma rakud, basofiilid ja keratinotsüüdid.
TSLP aktiveerib nuumrakke.
Inimese tüümus.
Inimeste Hassalli kehad ekspresseerivad tüümuse stromaalset lümfopoetiini ("TSLP"). Inimese tüümuse stromaalne lümfopoetiin aktiveerib CD11c-positiivseid tüümuse dendriitrakke, ekspresseerimaks rohkelt CD80 ja CD86, mille tulemusel suudavad nimetatud rakud indutseerida CD4+CD8-CD25- tüümuse T-rakkude paljunemist ja diferentseerumist CD4+CD25+FOXP3+ regulatoorseteks T-rakkudeks.
Patoloogia.
Uuringud on näidanud, et TSLP tugevdab Th2-rakkude immuunvastust. Seda seostatakse immuunsusega teatud helmitide suhtes, aga ka selliste haiguslike seisundite patogeneesiga nagu atoopiline dermatiit, allergiline põletik, põletikuline soolehaigus ja astma.
Teadusuuringud.
TSLP ja allergiline riniit.
TSLP-d seostatakse allergiliste põletikreaktsioonidega, nii omistatakse sellele ka roll astmahaigete lastel allergilise riniidi väljakujunemisel.
Vähiuuringud.
Uuringud näitavad, et osad vähirakud ekspresseerivad TSLP-d. Arvatakse, et TSLP osaleb metastaaside levikul.
TSLP ja kõhunäärmevähk.
Kõhunäärmevähi kasvajaproovides ekspresseerivad ja eritavad vähirakud tüümuse stromaalset lümfopoetiini. Arvatakse, et see valk osaleb Th2 tüüpi põletiku tekkimises.
Ajaloolist.
Epiteelirakkudest pärinev TSLP tuvastati esmakordselt 1994. aastal hiire tüümuse strooma rakuliini – Z210R.1 kasvufaktorina.
Väärtuste realiseerimise teooria

Väärtuste realiseerimise teooria ("values-realizing theory") ehk suhtluse kontekstis ka väärtuste pragmaatika teooria ("values-pragmatics theory") on Bert H. Hodgesi väljatöötatud taju, tegevuse ja tunnetuse psühholoogiline käsitus, mille järgi väärtused on reaalsed hüved, mis määravad tegevusvälju "ökosüsteemides".
Näiteks autojuhtimisel tekib juhi tegevust suunav turvalise sõidu väli (Gibson, Crooks 1938), mida piiravad takistused (näiteks hooned, puud ja teised autod) ning mille suurus ja kuju pidevalt muutub. See on ka sotsiaalne väli, sest see sõltub teiste juhtide tegevusest. Väärtused määravad tegevusvälja ja on kohustuslikud, sest kui turvalisust, liikumisvabadust, hoolikust (näiteks pikivahe hoidmisel), sallivust ja muid väärtusi piisavalt ei realiseerita, siis tegevusväli sõna otseses mõttes lakkab olemast (Hodges 2007).
Väärtused ei ole inimestes ega asjades, vaid suhtele esitatavad reaalsed nõuded. Väärtused piiravad tegevuse ja taju võimalusi, isegi kui neid nõudeid ei teadvustata või ei tunnistata. Näiteks turvalise sõidu väli ei ole juhi projektsioon, vaid eksisteerib ka siis, kui juht ei vaata. Ta ei eksisteeri mitte asjades, vaid on dünaamiline heade ja halbade võimaluste väli, mis kohustab juhti asjade suhtes pidevalt tegutsema. Väärtused moodustavad reaalsed ontoloogilised, episteemilised ja eetilised nõudes võimalikele tegudele; need ei ole sotsiaalsed normid, isiklikud eelistused ega bioloogilised vajadused. Indiviidid või rühmad võivad konkreetseid paremini või halvemini tähele panna, aga väärtused ei ole nende omad, vaid väärtused määravad hüved, mis teevad nende olemasolu ja tegevuse võimalikuks.
Iga psühholoogilist tegevust kitsendab mitu hüve, asi ei ole kunagi ainult ühes väärtuses, näiteks turvalisuses, täpsuses või tõhususes. Kui hoolitaks ainult turvalisusest, siis ei hakatakski autot juhtima; kui hoolitaks ainult hoolikusest, muutuks juhtimine sallimatuks ja seetõttu ebatõhusaks ja ebaturvaliseks. Autojuhtimist kui väärtusi realiseeriva tegevust ei saa taandada eesmärgi taotlemisele (Hodges, Baron 1992). Väärtused on organiseeritud heterarhiliselt: puudub väärtuste kindel hierarhia, vaid eri aegadel ja eri ülesannete puhul on väärtuste järjekord erinev, et kõik väärtused realiseeruksid (Hodges 2009:632). Näiteks autojuhtimisel on mõnikord esiplaanil kiirus ja hoolikus, mõnikord turvalisus. Tegu pole lihtsalt kompromissiga, sest mõnikord nõuab turvalisus suuremat kiirust ja suuremat hoolikust. Hea autojuhtimine on pidev balansseerimine, et muutuvas olukorras kõiki väärtusi realiseerida.
Evángelos Venizélos

Evángelos Venizélos (Ευάγγελος Βενιζέλος) (sündinud 1. jaanuaril 1957) on Kreeka poliitik. Ta oli 25. juunist 2013 kuni 27. jaanuarini 2015 Kreeka asepeaminister ja välisminister. Enne seda 17. juunist 2011 kuni 21. märtsini 2012 oli ta asepeaminister ja rahandusminister. 
18. märtsil 2012 valiti ta sotsiaaldemokraatliku erakonna PASOK esimeheks. 
Ta on konstitutsiooniõiguse professor Thessaloníki Aristotelese Ülikooli õiguskoolis. 
Isiklikku.
Venizélos sündis Thessaloníkis. Ta ei ole Elefthérios Venizélose sugulane. Ta sai Kreekas tuntuks 1989. aastal, mil kaitses edukalt Andréas Papandréoud korruptsioonisüüdistuste asjus. Papandréoule avaldas Venizélose sõnaosavus muljet ja ta kutsus Venizélost kandideerima 1993. aasta parlamendivalimistel. 
Lisaks kreeka keelele räägib Venizélos prantsuse ja inglise keelt. Ta on kirjutanud raamatuid, monograafiaid ja artikleid näiteks hariduse korraldamisest, päevapoliitikast, välispoliitikast, meediast, ühiskonna arengust, politoloogiast ja kultuurist. Venizélos on teravalt kritiseerinud Samuel Huntingtoni tsivilisatsioonide põrkumise teooriat. Ta on kirjutanud, et Kreeka tsivilisatsioon on "tsivilisatsioonide tsivilisatsioon".
Karjäär poliitikas.
Venizélos valiti Thessaloníki valimisringkonnast parlamenti 1993., 1996., 2000., 2004., 2007. ja 2009. aasta üldvalimistel. Ta on kuulunud põhiseaduskomisjoni, riigikaitse- ja välisasjade komisjoni, avaliku halduse komisjoni, avaliku korra ja õigluse komisjoni ja Euroopa asjade komisjoni. 
Venizélos on olnud:
valitsuse pressiesindaja (1993–1994), 
ajakirjanduse ja meediaminister (1994–1995),
transpordi- ja sideminister (1995–1996),
justiitsminister (1996),
kultuurimister (1996–1999),
arenguminister (1999–2000), 
kultuuriminister (2000–2004),
rahandusminister ja asepeaminister (2011–2012),
välisminister ja asepeaminister (2013–2015).
Venizélos kandideeris PASOKi juhiks pärast erakonna kaotust 2007. aasta valimistel, kuid erakonna esimehena jätkas ametis olnud Geórgios Papandréou. Venizélos sai 38,18% ja Papandréou 55,91% häältest. 2012. aastal sai Venizélos ainukandidaadina erakonna juhiks. 
Venizélos oli osaline Makedoonia nimevaidluses. 1994. aastal veenis ta väidetavalt peaminister Andréas Papandréoud, et naaberriik ei tohi kasutada nime Makedoonia. Kreeka embargo tõttu on Makedoonia nimi rahvusvahelistes organisatsioonides endine Jugoslaavia Makedoonia Vabariik (FYROM). On oletatud, et Venizélose tegevuse eesmärgiks oli püüda oma valimisringkonna rahvuslaste hääli.
Ahhaia piirkonnaüksus

Ahhaia piirkonnaüksus (kreeka keeles Περιφερειακή ενότητα Αχαΐας) on Kreeka piirkonnaüksus Lääne-Kreeka piirkonna keskosas. 
Piirkonnaüksuse halduskeskus on Pátra.
Haldusjaotus.
Ahhaia piirkonnaüksus jaguneb 5 vallaks. Need on:
Joona Toivanen

Joona Matias Toivanen (sündinud 4. juunil 1984) on soome päritolu eesti vaimulik.
Ta on sündinud Soomes, elanud neli aastat Tansaanias ja alates 2005. aastast elab Eestis.
Õppinud Tartu Ülikoolis farmaatsiat ja teoloogiat. 2011. aastal ordineeriti ta EELK diakoniks. 2013. aastal lõpetas ta Tartu ülikooli (usuteaduskonna magistriõppes).
31. oktoobril 2013 ordineeriti EELK Tartu Maarja koguduse õpetajaks. 
2019. aasta augustist on ta koos abikaasaga elanud ja töötanud Yangonis (Myanmar).
17. augustil 2022 andis Tampere piiskopkonnas Soome Evangeelse Luterliku Kiriku (SELK) vaimuliku ametivande. 
Isiklikku.
Ka Toivaneni vanaisa ja isa on vaimulikud. 
Joona Toivaneni abikaasa Helene on religiooniõpetuse õpetaja.
Egeuse saared

Egeuse saared (kreeka keeles Νησιά Αιγαίου ("Nisiá Aigaíou"); türgi keeles "Ege Adaları") on Egeuse meres asuvate saarte rühm Kreeka mandriosast idas ja Türgist lääne pool. Egeuse mere piiriks on lõunas Kreeta saar ning kagus Rhodose, Kárpathose ja Kásose saar.
Vana-Kreekas kasutati Egeuse mere kohta nime Arhipélagos ("ἀρχιπέλαγος"). Hiljem kasutati sama nime hoopis meres olevate saarte kohta ning terminist on tänapäevaks saanud mistahes saarterühmale viitav väljend.
Kuuluvus.
Suurem osa saartest kuulub Kreekale, olles halduslikult jaotatud üheksa piirkonna vahel. Ainsad Türgile kuuluvad märkimisväärse suurusega saared on mere kirdepoolses osas olevad Gökçeada (kreeka keeles Ímvros/Ímbros, kuni aastani 1970 kandis ametlikku nime İmroz) ja Bozcaada (kreeka keeles Ténedos). Lisaks neile kuulub Türgile ka väiksemaid saari riigi läänerannikul.
Jaotus.
Traditsiooniliselt jaotatakse Egeuse mere saared seitsmesse rühma (põhjast lõuna poole):
Ajalugu.
Väljendit Itaalia Egeuse saared (itaalia keeles "Isole Italiane dell'Egeo") kasutatakse nende Egeuse mere saarte kohta, mille Itaalia Itaalia-Türgi sõja käigus 1912. aastal vallutas ning Lausanne'i rahu sõlmimisega aastateks 1923–1947 annekteeris: Dodekaneesid, sealhulgas Rhodos ja Kastellórizo.
Piiskopkonnad.
Vana-Rooma "Insulae" provintsi piiskopkonnad, mis on Püha Tooli iga-aastases teatmikus Annuario Pontificio loetletud kui titulaarsed piiskopkonnad:
Vana-Rooma Lesbose provintsi piiskopkonnad, mis on Püha Tooli iga-aastases teatmikus Annuario Pontificio loetletud kui titulaarsed piiskopkonnad:
Bensoüülperoksiid

Bensoüülperoksiid on orgaaniline aine, mis kuulub nii peroksiidide kui ka aromaatsete ühendite klassi ning omab olulist tähtsust ravimina ja keemias vabade radikaalide moodustajana.
Bensoüülperoksiidi keemiline valem on [C6H5C(O)]2)O2 sisaldades peroksiidrühma -O-O-, mis on seotud kahe bensoüülrühmaga C6H5C(O)- (kasutusel on ka lühend Bz2O2). Bensoüülperoksiid on tahke värvitutest kristallidest koosnev aine, mis lahustub estrites js eetrites ning mõõdukalt mõnes teises lahustis. 
Bensoüülperoksiid vabade radikaalide allikana.
Peroksiidide O-O side (hapnik-hapnik side) katkeb kergesti ja seetõttu bensoüülperoksiid moodustab soojendamisel vabad radikaalid:
 [C6H5C(O)]2)O2 → 2 C6H5C(O)O• 
Need vabad radikaalid omavad paardumata elektroni ja on seega väga suure keemilise aktiivsusega. Selle omaduse tõttu on bensoüülperoksiid üks kõige enam toodetav ja kasutatav peroksiid. Suures hulgas kasutatakse seda radikaalinitsiaatorina polümerisatsioonireaktsioonides, aga ka paljude teiste radikaalreaktsioonide initsieerimiseks. Veel tarvitatakse bensoüülperoksiidi tänu tema pleegitavale ja antiseptilisele toimele (näiteks akne ravis).
Kalle Suuroja

Kalle-Mart Suuroja (sündinud 3. oktoobril 1945 Tudulinnas) on Eesti geoloog.
Ta lõpetas aastal 1969 Tartu Riikliku Ülikooli. 1996. aastal kaitses ta Tartu Ülikooli geoloogia instituudis teadusmagistri kraadi tööga "Formation and development of Kärdla impact crater" (juhendaja Väino Puura).
Aastatel 1968–1991 töötas ta Eesti Geoloogiakeskuses geoloogina, 1991. aastast samas geoloogilise kaardistamise osakonna juhataja.
Tegelenud peamiselt Eesti aluspõhja geoloogilise kaardistamise valdkonnaga, osalenud mitme maavara (põlevkivi, lubjakivi, graniidi, mineraalvee, polümetallide) otsingutes.
Lisaks erialasele kirjandusele avaldanud ka ilukirjandust (novellikogu "Viimane marsruut", 1983).
Isiklikku.
Tema poeg Martin Suuroja on matkakorraldaja ja avaldanud looduse alast kirjandust, ka isaga kahasse.
Teine poeg Sten Suuroja on meregeoloog.
Absterna järv

Absterna järv (valgevene keeles "Возера Абстэрна", vene keeles "Обстерно" ehk Obsterno järv) on järv Valgevenes Viciebski oblastis Miory rajoonis. Järv asub merepinnast 139,7 meetri kõrgusel. Absterna kuulub Absterna järvestikku. Absterna järve kaguosa kutsuvad kohalikud elanikud Łuša järveks.
Kaldajoone pikkus on 18,8 kilomeetrit. Kaldad on madalad ja liivased, kohati soostunud, edelakadal on järve ääres õõtsik. Kalda ääres (5-6 meetri sügavuseni) on põhi liivane, sügavamal katab põhja sapropeel. Veetaimestik ulatub kaldast 100-150 meetri kaugusele, valdavad järvkaisel ja harilik pilliroog.
Absterna järv on puhta veega, vee läbipaistvus on 3 meetrit. Järve voolab oja Ukla järvest, välja voolab Chrabroŭka jõgi, mis viib Absterna järve vee Nabista järve. Absterna järve valgala on 114 km².
Kaladest elavad järves peipsi siig, koger, säinas, koha, latikas, linask ja luts. Sinna on korduvalt lastud ka angerjat.
Aastal 1967 tõsteti Absterna järve veetaset 1 meetri võrra, mis tõi kaasa järve kallaste soostumise. Veetaseme tõstmise eesmärgiks oli parandada veevahetust Absterna järvede vahel; see eesmärk ka saavutati.
Bohina järv

Bohina järv või Bogina järv või Boginskaje järv (valgevene keeles "Богінскае возера", ka "Богіна", vene keeles "Богинское" ehk Boginskoje) on järv Valgevenes Viciebski oblastis Brasłaŭ rajoonis. Järv asub merepinnast 129,8 meetri kõrgusel, selle valgala on 914 km².
Kaldajoone pikkus on 32,2 kilomeetrit. Järves asub kaheksa saart kogupindalaga 32,5 hektarit. Kaldad on madalad ja liivased, lõuna- ja edelaosas soostunud. Kallaste ääres ja saarte ümber kasvavad järves harilik pilliroog, järvkaisel, harilik kalmus ja vesiroosid.
Vee läbipaistvus on 3,1 meetrit. Bohina on eutroofne järv. Kaladest leidub järves haugi, lutsu, ahvenat, kokre, latikat, linaskit, särge ja roosärge. Järve idakaldal asub kalamajand, kus kasvatatakse karpkala, valgeamuuri ja pakslauba maime. Järvel ja selle ümbruses elutseb Valgevenes haruldane väikepütt.
Järve läbivale Drysviata jõele on ehitatud hüdroelektrijaam.
Maimu Palm

Maimu Palm (10. jaanuar 1925 – 20. november 2014) oli eesti arhitekt.
Kesago Nakajima

Kesago Nakajima (jaapani keeles 中島 今朝吾, "Nakajima Kesago"; 15. juuni 1882 Ōita prefektuur – 28. oktoober 1945) oli jaapani kindral.
Ta sündis Ōita prefektuuris. Ta lõpetas aastal 1903 Keiserliku Jaapani Sõjaakadeemia ja aastal 1913 Keiserliku Jaapani Kõrgema Sõjaakadeemia.
Ta võttis osa Vene-Jaapani sõjast. Juulist 1918 maini 1923 oli ta Prantsusmaal Jaapani sõjaväeatašeeks.
Ileía piirkonnaüksus

Ileia piirkonnaüksus (kreeka keeles Περιφερειακή ενότητα Ηλείας) on Kreeka piirkonnaüksus Lääne-Kreeka piirkonna lõunaosas. 
Piirkonnaüksuse halduskeskus on Pýrgos.
Haldusjaotus.
Ileia piirkonnaüksus jaguneb 7 vallaks. Need on:
Mõisaküla kogudus

EELK Mõisaküla kogudus on luterlik kogudus Mulgi vallas Mõisakülas, mis kasutab Mõisaküla Maarja-Magdaleena kirikut.
Kogudus kuulub Viljandi praostkonda. 
Koguduse hooldajaõpetaja on Arvet Ollino.
Jumalateenistused toimuvad iga kalendrikuu 2. ja 4. pühapäeval kell 11.00 Mõisaküla Maarja-Magdaleena kirikus.
Tori kogudus

EELK Tori kogudus (nimetatud ka "Tori Püha Jüri kogudus") on luterlik kogudus Pärnu maakonnas Toril, mis kasutab Tori kirikut.
Kogudus kuulub Pärnu praostkonda. 
Koguduse hooldajaõpetaja on Ants Kivilo. Juhatuse esimees on Jüri Kask.
Jumalateenistused toimuvad iga kalendrikuu teisel ja neljandal pühapäeval kell 14.00 Tori kirikus.
Abole järv

Abole järv (valgevene keeles "Возера Аболе", vene keeles "Оболе" või "Оболь", Obole või Oboli järv) on järv Valgevenes Viciebski oblastis Brasłaŭ rajoonis. Järv asub merepinnast 137 meetri kõrgusel, selle valgala on 744 km².
Kaldajoone pikkus on 17,6 kilomeetrit. Järves asub kaks saart kogupindalaga 1,6 hektarit. Kaldad on madalad ja liivased, kohati soostunud, kohati palistatud õõtsikuga. Taimestikuga kaetud ala ulatub kaldast 30–600 meetri kaugusele.
Vee läbipaistvus on kolm meetrit. Abole on eutroofne järv. Kaladest leidub järves angerjat haugi, säga, ahvenat, kokre, latikat, linaskit, särge ja roosärge.
Strusta järv

Strusta järv (valgevene keeles "Возера Струста", vene keeles "Струсто" (Strusto)) on järv Valgevenes Viciebski oblastis Brasłaŭ rajoonis. Järv asub merepinnast 129 meetri kõrgusel, selle valgala on 223 km². Strusta kuulub Brasłaŭ järvestikku, asudes Brasłaŭ järvestiku rahvuspargi territooriumil.
Kaldajoone pikkus on 27,8 kilomeetrit. Järves asub seitse saart kogupindalaga 2,58 km², neist suurim on Čajčyn pindalaga 1,6 km². Kaldad on madalad. Strusta järv on Brasłaŭ järvestikus kesksel kohal, olles ühenduses paljude teiste seasete järvedega. Enim vett voolab Strusta järve Snudy järvest, mida ühendab Strusta järvega 80 meetrit lai ja 3 meetrit sügav väin. Strusta järve vesi voolab omakorda 40 meetrit laia ja 3-4 meetrit sügava väina kaudu Vojsa järve.
Lõuna ja idakallast palistab kuni 600 meetri laiune veetaimestiku riba, seal kasvavad harilik pilliroog ja järvkaisel. Kuni kuue meetri sügavuses vees kasvavad penikeeled, kanada vesikatk, kardhein, samuti ka mändvetikad.
Vee läbipaistvus on 4,8 meetrit. Järves elab 22 liiki kalu, nende seas rääbis, meritint, siig, säinas, linask. Vahemikus 1950–1970 olid tööstusliku tähtsusega kalad veel peipsi siig, latikas ja angerjas. Kalapüük on Strusta järvel tasuline.
Snudy järv

Snudy järv ehk Snudõ järv (valgevene keeles "Возера Снуды", vene keeles "Снуды" (Snudõ)) on järv Valgevenes Viciebski oblastis Brasłaŭ rajoonis. Järv asub merepinnast 130 meetri kõrgusel, selle valgala on 113 km². Snudy kuulub Brasłaŭ järvestikku, asudes Brasłaŭ järvestiku rahvuspargi territooriumil. Lisaks rahvuspargile asub järvel veel ornitoloogiline kaitseala, Snudy ja Strusta järvede vahel asub aga maastikukaitseala
Kaldajoone pikkus on 34,4 kilomeetrit. Järves asub 11 saart kogupindalaga 1,6 km². Madala veetaseme korral võivad mitmed madalikud kuivale jääda, sellisel juhul kasvab saarte arv Snudy järves kuueteistkümneni. Suuremad saared on kõrgem osa Snudy järve läbivast oosist. Järve kaldad on üldiselt madalad, kohati liivased. Järve idakallas on kõrgem, selle moodustab metsaga kaetud oos.
Snudy järve vesi voolab Strusta järve. Kaht järve ühendab 80 meetrit lai ja 3 meetrit sügav väin. Strusta järve vesi voolab omakorda 40 meetrit laia ja 3-4 meetrit sügava väina kaudu Vojsa järve.
Järve põhi on valdavalt liivane, kohati ka savine või kivine. Järve madalamas osa kasvab harilik pilliroog, kohati ka järvkaisel. Kuni viie meetri sügavuses vees kasvavad penikeeled, samuti ka mändvetikad.
Vee läbipaistvus on 6,6 meetrit. Tähtsamad kalad Snudy järves on rääbis, ahven, haug, angerjas, linask ja särg. Leidub ka säinast ja viidikat, teistest veekogudest on Snudy järve elama asunud hõbekoger, karpkala ja valgeamuur.
Flórina piirkonnaüksus

Flórina piirkonnaüksus (kreeka keeles "Περιφερειακή ενότητα Φλώρινας") on Kreeka piirkonnaüksus Lääne-Makedoonia piirkonna põhjaosas. 
Piirkonnaüksuse halduskeskus on Flórina.
Haldusjaotus.
Flórina piirkonnaüksus jaguneb 3 vallaks. Need on:
Grevená piirkonnaüksus

Grevená piirkonnaüksus (kreeka keeles "Περιφερειακή ενότητα Γρεβενών") on Kreeka piirkonnaüksus Lääne-Makedoonia piirkonna lõunaosas. 
Piirkonnaüksuse halduskeskus on Grevená.
Haldusjaotus.
Grevená piirkonnaüksus jaguneb 2 vallaks. Need on:
Kastoriá piirkonnaüksus

Kastoriá piirkonnaüksus (kreeka keeles "Περιφερειακή ενότητα Καστοριάς") on Kreeka piirkonnaüksus Lääne-Makedoonia piirkonna lääneosas. 
Piirkonnaüksuse halduskeskus on Kastoriá.
Haldusjaotus.
Kastoriá piirkonnaüksus jaguneb 3 vallaks. Need on:
Naiseks olemise kunst

"Naiseks olemise kunst. Avasta naiselik vägi läbi arhetüüpide maagilise maailma" on pereterapeudi ja holistilise terapeudi Katrin Saali Sauli 2015. aastal ilmunud raamat, mis käsitleb naiseks olemist ja naiselikkust läbi arhetüüpide prisma.
Autori käsitluses on igas naises sünnihetkel olemas eluterve arhetüüpide palett: elurõõmus Tütarlaps, sensuaalne Armastaja, hoolitsev ja hoolitsetud Perenaine ning väärikas Kuninganna. Ema arhetüüp sisaldub Perenaise arhetüübis. Kasvatus, elukogemus ja ühiskondlikud tabud võivad pärssida mõnede arhetüüpide arengut (näiteks ignoreerimine lapsepõlves vähendab lootusi hilisemas elus enesekindla Kuningannana esineda ja vanemlikustatud lapse staatus asendab Tütarlapse muretuse vastutuse koormaga) või – vastupidi – sundida neid hoopis üleeksponeerima (madal enesekindlus võib viia eluterve Armastaja iga hinna eest tähelepanu poole püüdleva variarhetüübi rüppe). Kui arhetüüp ei saa esineda oma eluterves vormis, avaldub see üle- või alakompenseeriva variarhetüübina. Näiteks Tütarlapse nõrgad variarhetüübid on Kuivik (Tütarlapse energia puudub täiesti) ja Inetu Pardipoeg; ülekompenseerivad varjud on Naiivitar ja Amatsoon (ülevõimendatud Tütarlapse energiale lisanduvad mehelikud omadused).
Kuna erinevad eluolukorrad vajavad erinevate arhetüüpide sekkumist, on autori käsitluses tasakaalus elu jaoks tarvis saavutada hea läbisaam kõigi arhetüüpidega. Variarhetüübid ei ole läbinisti halvad – näiteks naissportlased vajavad Amatsooni energiat oma alal läbilöömiseks – kuid pikaaegne ja teadvustamata püsimine variarhetüüpide vallas hakkab kurnama nii naist ennast kui teda ümbritsevaid inimesi. Seetõttu ongi raamatus ka praktilised näpunäited, kuidas end ühes või teises arhetüübis kindlamalt tunda, neid endas taasäratada ja kuidas needsamad arhetüübid mõjutavad naise suhteid.
Ilmumise aastal oli "Naiseks olemise kunst" Eesti enim ostetud raamatute edetabelis 12. kohal.
Rein Riitsalu

Rein Riitsalu (kuni 1935. Raimond Riedemann; 16. mai 1923 Tallinn – 20. juuni 1970 Helsingi, Soome) oli eesti arst ja karikaturist.
Sündis Tallinnas trükitöölise Heinrich Riedemann/Riitsalu pojana. Lõpetas 1941. aastal Gustav Adolfi Gümnaasiumi. Aastatel 1942–1944 õppis Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas. 
1944. aastal põgenes Saksamaale Heidelbergi, kus õppis 1945–1949 Heidelbergi Ülikoolis ("Universität Heidelberg"). Töötas assistentarstina mitmes Saksa linnas, peamiselt Heidelbergis, kus 1955. aastal kaitses kraadi Heidelbergi Ülikoolis teemal "Vere alkoholi sisalduse probleemidest". Saksas oli ta ka Eesti Üliõpilaskonna abiesimees. 1955. aastal liikus edasi Soome, kus oli 1955–1959 stipendiaadina uurimistööl Helsingi Ülikoolis ("Helsingin yliopisto"), seal tutvus ja abiellus soomlanna Ritva Mäkeläga ning jäi Helsingisse elama kuni surmani. Soomes Riitsalu arstina ei töötanud, vaid teenis leiba eesti keele tundide andmise ja kantseleitööga. 1957. aastal korraldas kohalike estofiilidega Eesti pagulaskirjanduse ja 1958. aastal Eesti pagulaskunsti näitused. 1957. aastal toimetas koos Ivar Grünthali ja Imant Rebasega Stockholmis Jaan Oksa "Kogutud teosed". Rein Riitsalu üritas 1960. aastate lõpul organiseerida Tuglase teoste tõlkimist, et toetada Friedebert Tuglase kandideerimist Nobeli auhinnale (esitajaks Soome Kirjanike Liit). 1962. aastal avaldas Stockholmis uurimuse "Kahe eestlase kannatustee. Herman Treiali ja Artur Lõokese juhtum". 
Ühines Rootsis asutatud Eesti Vabadusmeelsete Föderalistidega, esindades neid rahvusvahelistel kongressidel. Tegi kaastööd ajalehega "Vaba Eesti", kus kokku ilmus seal tema 34 karikatuuri ja 11 artiklit. Samas oli ta "Vaba Eesti" esindaja Saksamaal ja mitteametlik esindaja Soomes. 1963–1967 oli peatoimetaja ja illustraator Helsingis ilmuvale ajakirjale, mis kandis õige pikka nime: "Ivan Käbina nimeline: "Eestimaa Naerupooldajatega Sidemetepidamise Rahvusvahelise Ühisuse Eesti Muigkonna pjäälekandja"", kokku ilmus neid 17 numbrit, millest kümme numbrit on täidetud tema enda teksti ja illustratsioonidega. 
Riitsalu põrm on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Juuru Püha Vassili Suure kogudus

Juuru Püha Vassili Suure kogudus oli aastatel 1887–1963 tänase Rapla maakonna Rapla valla territooriumil Juuru Juuru vallas asunud õigeusu kogudus, mis kasutas Juuru Püha Vassili Suure kirikut.
Ajalugu.
Õigeusu levimine Juuru aladel toimus 1880. aastatel Lääne- ja Põhja-Eestis aset leidnud kirikuvahetusliikumise kontekstis. 1886. aastal soovisid mitmed tänase Harju- ja Raplamaa alade Tallinna kreisi talupojad üle minna õigeusku. Riia piiskopi nõusolekul saadeti neid õigeusku salvima toonane Tallinna Issanda Muutmise peakiriku preester Andrei Teppaks-Pavlov ja köster Mihhail Uusna. Kokku läks õigeusku umbes 1000 inimest Angerja, Järlepa, Mahtra, Kuimetsa, Kaiu, Juuru ja Lohu vallast.
Juuru kogudus avati Vene Õigeusu Kiriku Pühima Valitseva Sinodi loaga 12. mail 1887 ja koguduse esimeseks vaimulikuks nimetati piirkonnas varem õigeusu levitamisega tegelenud ülempreester Andrei Teppaks-Pavlov. Juuru õigeusu koguduse koosseisu arvati toonase Juuru, Ingliste, Vahastu, Kaiu, Kuimetsa, Triigi, Kuivjõe, Tuhala, Kohila, Hageri, Kernu ja Rapla valla õigeusklikud elanikud.
Kogudus pidas esialgu jumalateenistusi Juuru vallas Kärneri ja Hansu taludes. 1890. aastal kinkis kohalik Juuru mõisnik Boriss von Maydell kogudusele kiriku ja kalmistu jaoks 5 hektarit maad. Koguduse maja valmis 1891. aastal, suur kahe altariga kivist Püha Vassili Suure kirik 1893. aastal. Kiriku ehitamist toetas 27 000 rublaga Ufa kaupmees Mihhail Pupõšev. Kirik pühitseti 4. sajandi Bütsantsi teoloogile, kirikuisa Basileios Suurele, keda venepäraselt tuntakse Vassili Suure nime all. Nime valikul mängis olulist rolli see, et kaupmees Pupõševi isa nimi oli Vassili. 
1890. aastate alguseks oli kogudus kasvanud 1471 liikmeni, liikmete seas oli nii eestlasi kui ka venelasi. Juuru õigeusklike suure arvu tõttu eraldus 1893. aastal Angerja kogudus ja 1896. aastal Kuimetsa kogudus. Edaspidi hakkas Juuru kogudus kahanema, 1933. aastal oli seal veel ainult 241 liiget. 
Nõukogude võimu religioonipoliitika mõjutas olulisel määral koguduse tegevust. 1955. aastal riigistati Rapla rajooni TRSN täitevkomitee ja Vene Õigeusu Kiriku Asjade Nõukogu kohaliku voliniku ühisel algatusel 1891. aastal ehitatud kogudusemaja. Suurema osa nõukogude ajast haldasid kogudust hooldajapreestrid. Jumalateenistuste pidamine lakkas koguduses lõplikult 1961. aastal, kui Jakob Kiiratsi asemel kogudusele enam uut hooldajapreestrit ei nimetatud.
Kogudus suleti ametlikult 15. novembril 1963 ja selle liikmed ühinesid Lelle Püha Kolmainu kogudusega. Kirikuhoone anti üle Mahtra sovhoosile.
Koguduses teeninud preestrid.
Juuru õigeusu kogudust on alates selle asutamisest teeninud järgmised preestrid:
Koguduses teeninud köstreid.
Siin on loetletud mõned Juuru õigeusu kogudust teeninud köstrid:
Raul Vahisalu

Raul Vahisalu (sündinud 29. juulil 1973) on eesti ärijuht ja alpinist.
Ta võttis alpinistina osa Baltikumi aasta parimaks kõrgtõusuks tunnistatud tõusust Denali tippu (1999).
Töökäik.
Ta töötas aastatel 2011–2013 ajatempliteenust pakkuva aktsiaseltsi GuardTime juhina. Seejärel asus ta juhtima navigatsioonikaartide tootmisega tegelevat osaühingut Navionics.
Alpinism.
1999. aastal osales ta Mägiekspeditsioonide Klubi korraldatud esimeses Eestist lähetatud ekspeditsioonis Põhja-Ameerika kõrgeimale mäele Mount McKinleyle. 31. mail tõusis ta koos kuue kaaslasega Tõivo Sarmeti juhtimisel mäe tippu. 
2000. aastal võttis ta koos Ivar Laiga osa kaheliikmelisest ekspeditsioonist Lõuna-Ameerika kõrgeima mäe Aconcagua tippu. Tipputõus sooritati 9 päevaga, mis oli tol ajal eestlaste parim tulemus sellel mäel.
Isiklikku.
Tema isa oli südamearst Rein Vahisalu.
Dollaritriloogia

"Dollaritriloogia" (itaalia "Trilogia del dollaro"; inglise "Dollars Trilogy") on filmitriloogia, kuhu kuuluvad Sergio Leone spagetivesternid "Peotäis dollareid" (itaalia "Per un pugno di dollari"; inglise "A Fistful of Dollars"; 1964), "Mõne dollari pärast" (itaalia "Per qualche dollaro in più"; inglise "For a Few Dollars More"; 1965) ning "Hea, paha ja inetu" (itaalia "Il buono, il brutto, il cattivo"; inglise "The Good, the Bad and the Ugly"; 1966). 
Kõigi kolme filmi peaosatäitja on Clint Eastwood ja helilooja Ennio Morricone. Lisaks Eastwoodile teevad kõikides filmides kaasa veel Mario Brega, Aldo Sambrell, Benito Stefanelli ja Lorenzo Robledo.
Filmid panid aluse spagetivesterni žanrile ja neid peetakse läbi aegade ühtedeks parimateks vesternideks.
Velise Ristija Johannese kogudus

Velise Ristija Johannese kogudus on EAÕK Tallinna peapiiskopkonna kogudus Rapla maakonnas Märjamaa vallas Velise külas.
Ajalugu.
Usuvahetusliikumine Velisel algas detsembris 1884. Esimesed 8 perekonda salviti õigeusku 1884. aastal Kergu Püha Suurkannataja Sinaiida koguduse preestri Kapiton Lebedevi poolt.
Velise Ristija Johannese kogudus avati 18. juulil 1885. Riia ja Miitavi piiskopkonna piiskop Donat pühitses avatava koguduse vaimulikuks 1859. aastal Pärnus sündinud Riia Vaimuliku Seminari kasvandiku preester Nikolai Pokrovski. Juba sama aasta lõpuks tõusis koguduse liikmete arv viiesajani. Seoses Raplamaal Velisele rajatud õigeusu koguduse liikmete arvu kasvuga tekkis vajadus oma pühakoja järgi. Velise Ristija Johannese kirik ehitati aastatel 1888–1889 ning pühitseti Riia ja Miitavi ülepiiskop Arseni poolt.
Velise kihelkonnakool ja Vigala abikool avati koos kogudusega. Velise kalmistu rajati 1888. aastal.
1905. aasta revolutsioon Eestis algas Läänemaal talurahvarahutustega Märjamaal 22.–24. juunini 1905. Rahutustes hukkus mitu koguduse liiget ning haavata sai ka Velise koguduse tollane preester Joann Allik. Mälestuskivi 1905. aastal talurahvarahutustes hukkunuile avati Velise kirikuaias 23. juunil 1936.
Velise Ristija Johannese kogudust külastas 1927. aastal Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Aleksander. 1928. aastal tähistati Velisel pidulikult Eesti Vabariigi aastapäeva.
Eduard Schults

Eduard Schults (7. jaanuaril 1932 Leningrad – 11. detsember 2015) oli eesti raadiotehnikateadlane ja alpinist, Tallinna Tehnikaülikooli emeriitprofessor.
Tema peamised uurimisvaldkonnad olid raadioelektroonika ja raadiotehnilised seadmed; raadiosignaalide töötlemine; televisioonitehnika. Ta on loonud signaalide ja ruumiliste objektide näitajate mõõtmise
meetodeid ja vahendeid, optiliste impulsskujutiste televisiooniregistraatoreid ning ringhäälingu- ja telekommunikatsioonisüsteemide näitajate standardimise metoodilisi aluseid.
Schults on esimesi eesti alpiniste, kes on tõusnud kuuetuhandelise mäe tippu (1960).
Haridus ja töökäik.
Schults lõpetas 1946. aastal 7 klassi Pärnu 1. Keskkoolis, 1950. aastal Tallinna Elektromehaanika Tehnikumi raadiotehnika erialal kiitusega ja 1956. aastal Leningradi Bontš-Brujevitši-nimelise Elektrotehnika Sideinstituudi raadioside ja raadiolevi erialal kiitusega. 1963. aastal kaitses ta tehnikakandidaadi kraadi.
Ta oli teaduslikul tööl 1963. aastast. Dotsendi teadusliku kutse sai ta 1970. aastal. Tallinna Polütehnilises Instituudis alustas ta tööd 1965. aastal, algul automaatika kateedris ning hiljem raadiotehnika kateedris selle loomisest 1966. aastal vanemõpetaja ja dotsendina.
Aastatel 1981–1986 oli ta raadiotehnika kateedri juhataja. Schults on käinud erialaliselt stažeerimas Suurbritannias, Prantsusmaal, Itaalias ja Saksamaal.
Aastatel 1995–2000 oli Schults Tallinna Tehnikaülikooli professor, juhatades nii raadio- ja sidetehnika instituuti (1996–2000) kui telekommunikatsiooni õppetooli. 2000. aastal Schults emeriteerus.
Alpinism.
1957. aastal tõusis ta koos Bruno Sauliga Kaukasuses Lagan-Hohi (5033 m) tippu mööda 4. raskuskategooria marsruuti.
1960. aastal võttis ta osa ekspeditsioonist Pamiiris Taga-Alai ahelikus. Selle käigus 30. juulil esmavallutati Hillar Kaalu juhtimisel 6211 meetri kõrgune seni veel vallutamata mäetipp. Tipp nimetati Estonia mäetipuks. Esmatõusjate seas tõusis tippu ka Eduard Schults See oli eestlaste esimene kõrgtõus.
Isiklikku.
Tema isa oli Aleksander Schults, ema Helene Schults (sünninimi Hendrikson) ja abikaasa Milvi-Lien Schults (sünninimi Murumets). Lapsed Margus ja Kristiina.
Schults harrastas lisaks alpinismile kergejõustikku ja suusatamist.
Väino Lepasepp

Väino Lepasepp (22. november 1931 Lümati küla, Ranna vald – 27. juuli 1963 Mooste lähedal) oli eesti geograaf ja alpinist.
Ta on esimesi eesti alpiniste, kes on tõusnud kuuetuhandelise mäe tippu (1960). 1960. aastal osales ta ka Eesti noorteadlaste esimeses kompleksekspeditsioonis Kamtšatkale, juhtis selle käigus alpinistina tõusu Avatša ja Kljutševskaja Sopka vulkaanile.
Ta hukkus liiklusõnnetuses.
Haridustee.
Ta õppis aastatel 1947–1950 Tartu Õpetajate Instituudis. 1956. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli mullastikugeograafia ja geomorfoloogia erialal. Alates 1961. aastast oli ta TRÜ geograafiakateedri aspirant.
Töökäik ja teadus.
Enne aspirantuuri astumist töötas ta mullastikukaardistajana ja kaardistusrühma juhina.
Peamiselt tema metoodika alusel hakati 1956. aastal koostama Lõuna-Eesti künkliku moreenmaastiku kohta kompleksseid analüütilis-sünteetilisi kaarte. Ta esitas Haanja kõrgustiku künkliku moreenreljeefi näitel idee, et mandrijää pealetungi suunda saab kindlaks teha mitmesuguste mullatüüpide ilmakaarelise paiknemise alusel.
Alpinism.
1958. aastal juhtis ta eestlaste grupi tipputõusu Kaukasuses Elbrusele (5642 m).
1960. aastal võttis ta osa ekspeditsioonist Pamiiris Taga-Alai ahelikus. Selle käigus 30. juulil esmavallutati Hillar Kaalu juhtimisel 6211 meetri kõrgune seni veel vallutamata mäetipp. Tipp nimetati Estonia mäetipuks. Esmatõusjate seas tõusis tippu ka Väino Lepasepp See oli eestlaste esimene kõrgtõus.
Mõnnuste Kolmainu Jumala Ilmumise kogudus

Mõnnuste Jumalailmumise õigeusu kogudus oli tegev Saaremaal Kärla kihelkonnas Mõnnustes aastatel 1846–1950.
Ajalugu.
Esimesed saarlased salviti Saaremaal õigeusku 1846. aastal Mõnnuste mõisa üürihoones. Usuvahetusliikumise kõrgperioodil suunati Riia ja Miitavi vikaarpiiskopkonna poolt Saaremaale Pihkva Vaimuliku Seminari 1836. aastal lõpetanud Peeter/Pjotr Koljukovski. Ta pühitseti preestriametisse Pihkva piiskopkonna Riia vikaarpiiskopi Platon I poolt Tornimäe Jumalaema Kaitsmise kirikus vkj 18. mail 1847. aastal. Samal aastal salviti õigeusku ainuüksi Lümandas ja Mõnnustes ligi 1000 inimest. Mõnnuste Jumalailmumise kogudus avati 14. juunil 1851. aastal. Esimene jumalateenistus peeti Mõnnuste Jumala Ilmumise kirikus 6. detsembril 1857.
Mõnnuste Kolmainu Jumalailmumise kogudus oli Eesti piiskopkonnas esimene, mis likvideeriti kunstlikult 7. juunil 1950 põhjendusega, et kogudus on liiga väike. Kiriku lammutamise ja koguduse likvideerimise peapõhjus oli aga pühakojast 30 m kaugusel paikneva sõjaväelennuvälja "Kagul" põhistardirada. Mõnnuste kiriku 20 meetri kõrgune kellatorn segas lennuliiklust. Usuasjade volinik Aleksander Tarassov andis üle koguduse sulgemisotsuse Eesti ja Tallinna piiskopile Romanile 14. juulil 1950. Mõnnuste koguduse vara toimetati piiskopi käsul Pihkva piiskopkonda. Koguduseliikmete palvel jätkati siiski jumalateenistustega ka pärast koguduse ametlikku sulgemist 1953. aastal  köster Aleksander Alliku kodus kuni tema surmani 1956. aastal. Seejärel koguduse tegevus soikus ja järelejäänud liikmed siirdusid Kuressaare Püha Nikolai kogudusse.
Mõnnuste õigeusu kirik.
Kivikiriku ehitamist alustati 1866. aasta suvel ehitusettevõtja ja Kuressaare kaupmehe Ivan Konstantinovi poolt. Paekivist seintega kahe torniga kirik valmis 1868. aastal ja pühitseti Kolmainu Jumala Ilmumise auks sama aasta 6. jaanuaril. 1870. aastal kinkis koguduse liige Ivan Tšetverkin kirikule uue kujuseina. Vana kujusein anti üle 1873. aastal avatud Tiirimetsa Kristuse Sündimise kirikule. 1940. aastal lammutati kiriku kellatorni kiiver, mis segas pühakoja lähedal asuvalt lennuväljalt sõjalennukite õhkutõusmist ja maandumist. 1950. aastal võõrandati kirikuhoone lennuvälja personalile kasiinohooneks. Mõnnuste Jumala Ilmumise kirik on tänapäeval varemeis, EAÕK alustas 2016. aastal kiriku ümbruses hooldustöid.
Koolid.
Vene keiser kinnitas usuvahetusliikumise algjärgus 25. aprillil 1845. aastal instruktsiooni, mis nägi ette õigeusu kirikute juurde kihelkonnakoolide loomist. Mõnnuste õigeusu koguduse juures tegutsesid kuni 1918. aastani järgmised koolid: kihelkonnakool (1851), Kaarmise (1847), Suuremõisa (1848), Sõmera (1876), Kärla (1847), Mullutu (1849–1859), Koimla, Sauvere (1895) ja Kaarma (1905) abikoolid.
Kalmistud.
Mõnnuste õigeusu koguduse kalmistu rajati 1852. aastal ja on tänaseni kasutusel ning asub Lääne-Saare vallas Mõnnuste külas. Kärla luterlikule kalmistule on aja jooksul maetud ka õigeusklikke.
Ivanka Trump

Ivanka Marie Trump (õieti Ivana; sündinud 30. oktoobril 1981 New Yorgis) on USA ettevõtja, modell ja seltskonnadaam, alates 29. märtsist 2017 kuni 20. jaanuarini 2021 USA presidendi nõunik. 
Ta on Donald Trumpi ja tema esimese abikaasa, endise modelli Ivana Trumpi tütar. 
Ta oli 2007–2017 asepresident oma isa ettevõttes The Trump Organization.
Elulugu.
Ta on sündinud Manhattanil New Yorgis ja ta on Donald Trumpi teine laps. Ta oli 10-aastane, kui ta vanemad lahku läksid ning ta saadeti internaatkooli. Ta on olnud asepresident Trump Organizationis. 
Ta on abielus ettevõtja Jared Kushneriga ja neil on 3 last.
Karjäär.
2007. aasta suvel nimetati Ivanka Trump Trumpi Organisatsiooni asepresidendiks. 
Ivanka Trumpil oli suuremates kaubanduskeskustes oma rõivakollektsioon. Tema väidab, et seal oli olemas kõik vajalik, riietest eheteni. 
2017. aasta veebruaris eemaldati Trumpi rõivakollektsioon poeriiulitelt halva kvaliteedi pärast. 
Ta on kirjutanud kaks eneseabiraamatut.
Jukk Raudsepp

Jukk Raudsepp (1. mai 1927 Tartu – 9. veebruar 2014) oli eesti sporditegelane ja alpinist.
Ta on esimesi eesti alpiniste, kes on tõusnud kuuetuhandelise mäe tippu (1960). 
Haridus ja töökäik.
Raudsepp lõpetas 1945. aastal Valga 1. Keskkooli ja 1951. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi autoteede erialal.
Ta töötas aastatel 1952–1964 Eesti Põllumajandusprojektis vaneminsenerina, 1967–1976 spordiühingu Jõud kesknõukogus spordiehituse vaneminstruktorina ning spordiehitiste ja -inventari osakonna juhatajana, 1976–1987 Metsamajanduse Ministeeriumis konstrueerimisbüroo peainsenerina ning 1987–2000 TPÜ kinnisvaraosakonna insenerina.
Alpinism.
Mägironimisega hakkas Raudsepp tegelema Peeter Varepi juhendamisel. 1960. aastal võttis ta osa ekspeditsioonist Pamiiris Taga-Alai ahelikus. Selle käigus esmavallutati 30. juulil Hillar Kaalu juhtimisel 6211 meetri kõrgune seni veel vallutamata mäetipp. Tipp nimetati Estonia mäetipuks. Esmatõusjate seas tõusis tippu ka Jukk Raudsepp. See oli eestlaste esimene kõrgtõus.
Kalju Jõeväli

Kalju Jõeväli (20. jaanuar 1931 – 19. august 2012) oli eesti alpinist, kes oli esimesi eestlasi kuuetuhandelise mäe tipus (1960). 
Ta lõpetas 1950. aastal Tallinna 2. Keskkooli. Ta oli erialalt arst.
1960. aastal võttis ta osa ekspeditsioonist Pamiiris Taga-Alai ahelikus. Selle käigus 30. juulil esmavallutati Hillar Kaalu juhtimisel 6211 meetri kõrgune seni veel vallutamata mäetipp. Tipp nimetati Estonia mäetipuks. Esmatõusjate seas tõusis tippu ka Kalju Jõeväli. See oli eestlaste esimene kõrgtõus.
Naujoji Akmenė maavald

Naujoji Akmenė maavald (leedu keeles "Naujosios Akmenės kaimiškoji seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Akmenė rajoonis. Vald piirneb põhjas Lätiga.
Valla pindala on 240 km². 2011. aasta seisuga elas vallas 2329 inimest. Valla keskus on Naujoji Akmenė linn, mis aga valla koosseisu ei kuulu. Vallamaja asub aadressil L.Petravičiaus a. 2 (samal aadressil nagu Naujoji Akmenė linnavalitsuski). Vallavanem on Viktorija Malinauskienė.
Ilmar Milliste

Ilmar Milliste (13. juuni 1928 – 6. märts 2008) oli eesti alpinist.
Ta on esimesi eesti alpiniste, kes on tõusnud kuuetuhandelise mäe tippu (1960). 
1960. aastal töötas ta tselluloosikombinaadis insenerina.
Alpinism.
1960. aastal võttis ta osa ekspeditsioonist Pamiiris Taga-Alai ahelikus. Selle käigus 30. juulil esmavallutati Hillar Kaalu juhtimisel 6211 meetri kõrgune seni veel vallutamata mäetipp. Tipp nimetati Estonia mäetipuks. Esmatõusjate seas tõusis tippu ka Ilmar Milliste. See oli eestlaste esimene kõrgtõus.
Lea Prunsvelt

Lea Prunsvelt (varem Lea Kukk; 19. november 1931 – 31. detsember 2020) oli eesti alpinist.
Ta oli esimesi eesti alpiniste, kes tõusis kuuetuhandelise mäe tippu (1960). 
1960. aastal töötas ta Kontrollmõõteriistade tehases.
Alpinism.
1960. aastal võttis ta osa ekspeditsioonist Pamiiris Taga-Alai ahelikus. Selle käigus 30. juulil esmavallutati Hillar Kaalu juhtimisel 6211 meetri kõrgune seni veel vallutamata mäetipp. Tipp nimetati Estonia mäetipuks. Esmatõusjate seas tõusis tippu ka Lea Kukk. See oli eestlaste esimene kõrgtõus.
Aita Lumiste-Eek

Aita Lumiste-Eek (26. november 1930 – 22. august 2018) oli eesti alpinist.
Lumiste-Eek oli esimesi eesti alpiniste, kes tõusis kuuetuhandelise mäe tippu (1960). 
1960. aastal töötas ta Kalinini rajooni spordikooli direktorina.
Alpinism.
1960. aastal osales ta ekspeditsioonil Pamiiris asuvasse Taga-Alai ahelikku. Selle käigus 30. juulil esmavallutati Hillar Kaalu juhtimisel 6211 meetri kõrgune seni veel vallutamata mäetipp. Tipp nimetati Estonia mäetipuks. Esmatõusjate seas tõusis tippu ka Aita Lumiste. See oli eestlaste esimene kõrgtõus.
Torgu Apostel Johannese kogudus

Torgu Apostel Johannese kogudus oli aastatel 1849–1944 Saaremaal Torgu vallas IIde külas tegutsenud õigeusu kogudus.
Ajalugu.
Saaremaal algas soovijate üleskirjutamine õigeusku siirdumiseks 9. juunil 1846.
Torgu apostel Johannese õigeusu kogudus avati eestlastele 22. novembril 1849 Tiirimetsa Kristuse Sündimise kogudusest eraldamise teel . Torgu õigeusu koguduse esimene vaimulik oli preester Kosma Muraveiski ja pühitseti ametisse Riia ja Miitavi ülempiiskopi Platon I poolt 25. oktoobril 1850 Torgu mõisa puuhoones. Koguduse liikmeid oli algaastail 341 inimest. Kuni 1854. aastani peeti jumalateenistusi üürihoonetes. Koguduse elus toimus aastatel 1854–1856 oma preestri puudumise tõttu seisak. Alates 1. juunist 1856 toimusid jumalateenistused Torgu mõisa puuhoones. Koos kirikuameti ruumidega tasuti üüri 250 rubla aastas. Kogudus kasutas alates 26. septembrist 1868 kirikuks kohandatud vana hoonet. Torgu kroonumõisa maadest eraldati kogudusele kiriku ja kirikuteenrite hoonete ehitamiseks ning kalmistu rajamiseks kokku üle 100 tiinu maad. Torgu õigeusu kirik ehitati tüüpprojekti järgi 1873. aastal ja pühitseti Riia ja Miitavi ülempiiskop Veniamini (Karelin)) poolt apostel Johannese auks.
1944. aasta sügisel sai kirik mürsutabamuse tagajärjel rängalt kannatada. Sõda pillutas laiali ka enamuse koguduse liikmetest: kes sai surma, kes küüditati, kes põgenes.
Nõukogude okupatsioonivõimu survel vähenes alates 1944. aastast Saare- ja Muhumaal õigeusu vaimulike ja koguduseliikmete arv järsult. Valitsev võim pooldas eestlaste üleminekut õigeusu kirikust luteriusu kirikusse, et kontrollida uskkondi n-ö rahvuslikul alusel ehk siis venelastele õigeusk ja eestlastele luterlus.
9. septembril 1948 esitas praost Viktor Lind Eesti Piiskopkonna Nõukogule taotluse taastada Torgu Apostel Johannese kogudus ning võtta kasutusele säilinud kogudusemaja.
Vene Õigeusu Kiriku (VÕKN) usuasjade volinik selleks luba ei andnud. Usuasjade volinik "soovitas" liita Torgu koguduse liikmed Kuressaare Püha Nikolai kogudusega, kiriku varad natsionaliseeriti.
Praegu toimuvad Torgu piirkonnas õigeusu preestri talitused vastavalt vajadusele. Hingepalvus peetakse üks kord aastas Torgu kalmistul.
Torgu Apostel Johannese kirik asub Iide külas ja on tänapäeval varemeis. Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik kavandab 2017. aastal kirikuvaremete ümbruse hooldustöid koos infotahvli paigaldusega.
Akmenė vald

Akmenė vald (leedu keeles "Akmenės seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Akmenė rajoonis. Vald piirneb põhjas Lätiga.
Valla pindala on 191 km². 2011. aasta seisuga elas vallas 4211 inimest. Valla keskus on Akmenė linn (aastal 2011 oli seal 2593 elanikku). Vallamaja asub aadressil Sodo g. 5. Vallavanem on Vladimiras Silvaško.
László Szabó

László Szabó (ungaripäraselt Szabó László; 19. märts 1917 Budapest – 8. august 1998 Budapest) oli Ungari male suurmeister.
18-aastaselt astus Szabo pauguga malelavale, võites esimesed Ungari meistrivõistlused, rahvusvahelise turniiri Tatatóváros ja valiti Ungari koondisse 1935. aasta Varssavi maleolümpial. 1937. aasta olümpial sai Ungari esindus USA järel teise koha, eriti tõsteti esile Szabó mängu.
Teise maailmasõja algul võttis Natsi-Saksamaa Szabó tööteenistusse, hiljem langes ta Nõukogude vägede kätte sõjavangi. Pärast sõda naasis ta male juurde ja mängis paljudel suurtel rahvusvahelistel turniiridel. Ta lõpetas Groningenis 1946. turniiri viiendana (teda edestasid Botvinnik, Euwe, Smõslov ja Najdorf, Kerest ei lubanud Nõukogude valitsus turniirile). 1948. aasta tsoonidevahelisel turniiril Saltsjöbadenis tuli ta Bronsteini järel teiseks ning võttis esikoha turniiridel Hastingsis 1947/48, Budapestis 1948 ja Hastingsis 1949/50. Viienda koha jagamine 1952. aasta Saltsjöbadeni ja 1955. aasta Göteborgi tsoonidevahelisel turniiril tagas Szabole koha kandidaatide turniiril. Amsterdamis 1956. aasta kandidaatide turniir oli tema kolmas ja viimane, mil ta tegi oma parima tulemuse, jäädes maha vaid Smõslovist ja Keresest ning jagas kolmandat kohta Bronsteini, Gelleri, Petrosjani ja Spasskiga.
Ka 1960. ja 1970. aastatel paistis Szabó silma rahvusvahelistel turniiridel. Kokku esindas ta Ungarit maleolümpial 11 korda (5 korda esimesel laual). Szabo oli ungari parim maletaja kahe kümnendi jooksul, kuni Lajos Portischi esiletõusuni.
Kruopiai vald

Kruopiai vald (leedu keeles "Kruopių seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Akmenė rajoonis. Vald piirneb põhjas Lätiga.
Valla pindala on 129 km². 2011. aasta seisuga elas vallas 949 inimest. Valla keskus on Kruopiai alev (aastal 2011 oli seal 508 elanikku). Vallamaja asub aadressil Vytauto Didžiojo g. 4. Vallavanem on Rasa Statkuvienė.
Papilė vald

Papilė vald (leedu keeles "Papilės seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Akmenė rajoonis.
Valla pindala on 238 km². 2011. aasta seisuga elas vallas 3183 inimest. Valla keskus on Papilė alev (aastal 2011 oli seal 1449 elanikku). Vallamaja asub aadressil J.Basanavičiaus g. 23. Vallavanem on Antanas Vaičius.
Vallas on ka paar huutorit:
ATHLETE

ATHLETE (All-Terrain, Hex Limbed, Extra-Terrestrial Explorer) on NASA poolt arendatav kuukulgur. Aparaadil on kuus robootilist jalga, millest iga otsas on ratas. Jalgu on võimalik kasutada ka robootiliste kätena, millega saab viia läbi erinevaid operatsioone. Aparaat saab nii sõita, kui ka "kõndida". Viimane on vajalik siis, kui on vaja läbida rasket maastikku.
ATHLETE’i pikad robootilised jäsemed on võimelised kantavat lasti pidevalt horisontaalsel tasapinnal hoidma, seda ka järskudel kallakutel. Samuti suudab aparaat hoida kantava lasti raskust ühtlaselt jaotatuna kõikide robotjalgade vahel.
New Frontiers

New Frontiers on NASA programm, mille eesmärgiks on uurida Päikesesüsteemi. Keskmiselt saadetakse programmi raames uus sond kosmosesse iga 36 kuu tagant. Programmi alustati 2003. aastal. New Frontiersi programmi käigus teostatakse kallimaid ja ajakulukamaid missioone kui Discovery programmi käigus.
Missioonid.
New Horizons.
New Horizons on esimene missioon, mis sooritas 14. juulil 2016 möödalennu Pluutost ja tema kaaslastest. Pärast Pluuto möödalendu suunati 486958 Arrokoth poole ning sond möödus sellest 1. jaanuaril 2019.
Juno.
Juno on 5. augustil 2011 startinud missioon, mis saabus Jupiteri juurde 2016. aastal. See on esimene hiidplaneeti uuriv missioon, mis kasutab energiatootmisel päikesepaneele. Juno tiirleb polaarorbiidil ning selle eesmärkideks on uurida planeedi magnetvälja ja sisestruktuuri. 
OSIRIS-REx.
OSIRIS-REx (Origins-Spectral Interpretation-Resource Identification-Security-Regolith Explorer) on missioon, mille eesmärgiks on tuua tagasi pinnaseproove asteroidilt 101955 Bennu (varem 1999 RQ36), tegemist on kõige kergemini ligipääsetava asteroidiga, kus leidub rohkesti orgaanilisi ühendeid.
Planeeritud missioonid.
27. juunil 2019 teatas NASA, et New Frontiersi neljandaks missiooniks saab Dragonfly, mis stardib 2026. aastal.
Dragonfly on droonhelikopter, mis suundub uurima Saturni suurimat kaaslast, Titani. Kopter toodab vajaliku elektri radioisotoopgeneraatorite abil. Projekti maksumus on umbes miljard dollarit.