tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nova Gorica

Nova Gorica on linn Sloveenia lääneosas Itaalia piiril. See on Nova Gorica valla keskus.
Ajalugu.
Nova Gorica on planeeritud linn, mis ehitati modernistliku arhitektuuri põhimõtete järgi nullist üles peale 1947. aastat, mil Pariisi rahuleping kehtestas Jugoslaavia ja Itaalia vahele uue piiri, jättes lähedal asuva Gorizia Jugoslaavia piiridest väljapoole ja lõigates seega Soča oru, Vipava oru, Gorizia mäed ja Karsti platoo loodeosa ära nende traditsioonilisest piirkondlikust linnakeskusest. 
Alates 2011. aasta maist on Nova Gorica ühendatud Gorizia ja Šempeter-Vrtojbaga ühiseks piiriüleseks suurlinnapiirkonnaks, mida haldab ühine haldusnõukogu. 
Aastal 2025 jagavad Nova Gorica ja Gorizia Euroopa kultuuripealinna tiitlit Chemnitziga.
Kaldtüür

Kaldtüür (ehk eleroon) on lennuki tiiva tagaserva küljes olev primaartüürpind, mis võimaldab muuta lennuki asendit pikitelje suhtes. Selle leiutaja ei ole kindel. Aastal 1906 käisid vennad Wrightid ja Glenn Curtiss kaldtüüri patendi pärast kohut. Mitu kohut otsustasid Wrightide kasuks ning leidsid, et Curtiss oli Wrightide leiutist kopeerinud. Samas oli Briti teadlane Matthew Piers Watt Boulton sarnase idee patentinud juba aastal 1868.
Smith &amp; Wesson Model 39

Smith &amp; Wesson Model 39 on Ameerika Ühendriikide poolautomaatpüstol. See konstrueeriti 1954. aasta Ameerika Ühendriikide maaväe püstolikonkursi jaoks. Armeesse see siiski kasutusele ei jõudnud ning aastal 1955 hakati seda pakkuma tsiviilturule. Model 39 oli Smith &amp; Wessoni esimese põlvkonna esimene poolautomaatpüstol.
BeReal

BeReal on Prantsuse suhtlusvõrgustik. See anti mobiilirakenduse kujul välja aastal 2020. BeReali sisu on, et see saadab kasutajatele iga päev juhuslikul hetkel teavituse, mille peale kasutajad jagavad oma sõpradega kahe minuti jooksul foto abil suvalist hetke oma igapäevaelust. Kasutajad on kiitnud, et rakenduse kaudu jagatakse autentseid hetki.
Apple'i App Store'i kirjelduse järgi julgustab BeReal kasutajaid "viimaks näitama oma sõpradele, kes nad päriselt on". Rakenduses ei ole filtreid ega fotode töötlemist.
Esimesed paar aastat oli BeReal avalikkuse jaoks üsna tundmatu, 2022. aasta keskel kasvas rakenduse kasutajaskond ühe kuuga 20 miljonilt ligi 73 miljonini. Aastal 2023 hakkas äpi kasutajaskond kahanema, 2024. aasta alguses kasutas BeReali taas ligi 20 miljonit inimest.
Tiibetlased

Tiibetlased on rahvus Aasias, Tiibeti põlisrahvas. Hinnanguliselt on neid 7,7 miljonit inimest, kellest enamus elab Hiina Rahvavabariigi Tiibeti autonoomses piirkonnas, kus nad on enamusrahvuseks. Väiksemad tiibetlaste kogukonnad elavad ka Hiina Gansu, Qinghai, Sichuani ja Yunnani provintsides ning Indias, Nepalis ja Bhutanis.
Suurem osa tiibetlasi praktiseerib tiibeti budismi, osad ka piirkonna traditsioonilist põlisusundit böni.
Tiibetlased räägivad erinevaid Tiibeti-Birma keelterühma kuuluvaid keeli.
Karl Ambrosius

Karl Ambrosius Joseph Johann Baptist (2. november 1785 – 2. september 1809) oli Austria-Estede dünastiast pärit Esztergomi peapiiskop ja ertshertsog. 
Elulugu.
Ertshertsog Karl Ambrosius Jopseh Johann Baptist sündis 2. novembril 1785 Milanos ertshertsog Ferdinand Karli ja Modena-Reggio printsess Maria Beatrice'i perekonda. Oma poja õrna iseloomu tõttu otsustasid vanemad, et Karl Ambrosiusest peaks sõjaväelase asemel vaimulik saama. Et Karl Ambrosiuse haridust kiiremini edendada, määras keiser Franz I talle kolm vaimulikust eraõpetajat.
Oma andekuse tõttu määrati Karl Ambrosius veel enne preestriordinatsiooni Mainzi peapiiskopkonna ja seejärel Váci piiskopkonna administraatoriks. Viimasesse ametisse kinnitati ta 17. novembril 1806. Karl Ambrosius ordineeriti preestriks 1807. aasta 4. novembril. 
Järgmise aastal määras keiser Franz ta Esztergomi peapiiskopiks. Paavst Pius VII andis oma kinnituse 25. veebruaril. Tema ordinatsioon toimus 24. juulil. 17. augustil võttis aset tema tseremoniaalne ametissepühitsemine. 
Peapiiskopina kogus Karl Ambrosius maale, gravüüre, münte jm. Ta oli tuntud oma tagasihoidlikkuse ja siiruse poolest, öeldes tihti, et "kui ausus oleks kuritegu, oleksin ma selles väga süüdi". Oma ametiajal organiseeris ta koos palatiin Joseph Antoniga vastupanu Napoleoni vägedele. Kui üks Ungari aadlikest ütles Karl Ambrosiusele, et Ungari seadusekoodeksi ("Corpus juris hungarici") järgi tohib sõjaväge kokku kutsuda vaid riigipäeva loal, tõstis noor peapiiskop koodeksi kaks köidet üles ja ütles: "Kas me peaksime Bonaparte'i nende paksude köidetega võitma?" 
Sõja tõttu paigutas peapiiskop Karl Ambrosius kohalikesse kloostritesse välilaatsaretid. 1809. aasta augusti lõpus külastas ta ühte sellist välihaiglat Tatas. Seal nakatus ta haavatud sõdureid külastades tüüfusesse ning suri 2. septembril pärast paaripäevast põdemist. Ta maeti Esztergomi katedraali. Tema hauamonument valmistati skulptor Giuseppe Pisani poolt.
Wuzhong

Wuzhong on 2. järgu haldusüksus (ringkonna õigustega linn) Hiinas Ningxia Huei autonoomses piirkonnas.
Haldusüksuse keskus on Litongi linnarajoon.
Pindala on 21 419 km².
Haldusjaotus.
Wuzhong jaguneb viieks maakonna tasemel haldusüksuseks: kaheks maakonnaks, kaheks linnarajooniks ja 1 linnaks:
Pilbara kraaton

Pilbara kraaton on mandrilise litosfääri vana ja stabiilne osa Lääne-Austraalia Pilbara piirkonnas.
Pilbara kraaton on üks kahest ehedast arhaikumi (3,8–2,7 miljardit aastat tagasi) maakooreosast, teine on Kaapvaali kraaton Lõuna-Aafrikas. Pilbara kraatoni noorimad kivimid on umbes 1,7 miljardi aasta vanused. Mõlemad olid võib-olla kunagi Vaalbara hiidmandri või Uri mandri osad.
Le Bon Marché

Le Bon Marché on üks maailma juhtivaid ja eksklusiivsemaid kaubamaju ning asub Pariisis Seine'i vasakul kaldal – "rive gauche" – Montparnasse'i ja Saint Germaini vahel. Kaubamaja asutas 1852. aastal Aristide Boucicaut ja see oli siis vaid väike pood, mis laienes suureks kaubamajaks laia valikuga ja mida peetakse maailma esimeseks tõeliseks kaubamajaks.
Kaubamaja ostis 1984. aastal Prantsuse luksuskonglomeraat LVMH ja 1987. aastal otsustas Bernard Arnault selle luksuskaubamajaks muuta. Alates 1988. aastast on selle filiaal "La Grande Epicerie de Paris" arenenud Pariisi suurimaks toidupoeks.
Moonidisain.ee

 
Mooni Disain on väike Eesti ettevõte mis keskendub käsitöö kiikede ja tekkide loomisele. Asutatud 2024 aastal ja sai populaarsuse aasta hiljem 2025.
Kristian Gestrin

Lars Olof Kristian Gestrin (10. aprill 1929 Helsingi – 7. aprill 1990 Helsingi) oli Soome poliitik, jurist ja pangajuht. Ta oli Soome Rootsi Rahvapartei (RKP) esimees aastatel 1973–1974. Ta oli 15. juulist 1970 kuni 29. oktoobrini 1971 ja 4. septembrist 1972 kuni Soome kaitseminister Ahti Karjalaineni teises valitsuses ja Kalevi Sorsa esimeses valitsuses. 1. oktoobrist kuni 30. septembrini 1974 oli ta Soome kaubandus- ja tööstusminister Kalevi Sorsa esimeses valitsuses. 30. novembrist 1975 kuni 15. maini 1977 oli ta Soome justiisminister nii Martti Miettuneni teises kui ka Martti Miettuneni kolmandas valitsuses. 15. maist 1977 kuni 2. märtsini 1978 oli ta Soome haridusminister Kalevi Sorsa teises valitsuses.
Ta lõpetas keskkooli 1946. aastal ja omandas õigusteaduse bakalaureusekraadi 1952. aastal. 1956. aastal määrati ta kohtuniku asetäitjaks. Ta töötas aastatel 1952–1953 Erik Österbergi advokaadibüroos assistendina ning seejärel tegi ta pika karjääri juristina pangandusfirmas Ane Gyllenberg Oy aastatel 1954–1965 ja juhatuse liikmena aastatel 1958–1978. Gestrin oli ka Borgåbladeti tegevtoimetaja. peatoimetajana 1952. aastal ja ajakirja Vår tid toimetajana aastatel 1955–1962 ning peatoimetajana aastatel 1961 ja 1962.
Ta alustas oma poliitilist karjääri Soome Rootsi Rahvapartei noorteorganisatsiooni Svensk Ungdom keskjuhatuse sekretärina ja tegevdirektorina aastatel 1948–1949. Ta oli Helsingi linna valimisringkonna eduskunnaliige aastatel 1962–1979. Ta juhtis Soome Rootsi Rahvaparteid aastatel 1973–1974. Pärast eduskunnaliikme kohalt lahkumist määrati ta 1979. aastal Helsingi Hoiupanga peadirektoriks.
Isiklikku.
Tema tütar Christina Gestrin on samuti olnud Soome Rootsi Rahvapartei poliitik ja eduskunnaliige.
Kuninglik Gröönimaa Kaubandusamet

Kuninglik Gröönimaa Kaubandusamet (taani keeles "Den Kongelige Grønlandske Handel" ehk "KGH") oli Taani riigiettevõte, mille ülesandeks oli kuningriigi asunduste ja kaubanduse haldamine koloniaalimpeeriumisse kuulunud Gröönimaal.
Kopenhaagenis asunud kaubakompanii juhtkond ning kohapeal Godthaabis ja Godhavnis tegutsenud kuninglikud inspektorid ja kubernerid moodustasid täidesaatva võimuna Gröönimaa valitsuse aastail 1774–1908. Meresõite ja kaubavahetust korraldanud ettevõtte peakontor asus linna sadamas, Gröönimaa doki ääres kirdepoolsel tehissaarel Christianshavnis.
1979. aastal Gröönimaa omavalitsuse kehtestamise järel saadeti kompanii laiali. Ettevõte restruktureeriti aastate jooksul mitmeks õigusjärglaseks, sealhulgas konglomeraadiks KNI A/S, kalandusettevõtteks Royal Greenland A/S ja laevandusettevõtteks Royal Arctic Line A/S.
Angervaksa tänav

Angervaksa tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Pelgulinna asumis.
Tänav sai nime 14. septembril 2022 tänu Putukaväila projektile, mis nägi ette tänava renoveerimise. Nime inspiratsiooniks olid väilale rajatavad Angervaksa kooslused. Tänaval asuvad garaažikompleksid ning pärast Putukaväila Kolde puiestee ja Ristiku tänava vahelise lõigu valmimist loodi sinna ka vabaajaplats koos välijõusaaliga ning varjualused pinkide ja laudadega.
Varem kandsid tänaval asunud kinnistud Kaera tänava aadressi.
Emil Aništšenko

Emil Aništšenko (sündinud 15. augustil 2001 Võru linnas) on Võru linna poliitik, kogukonnahariduse edendaja, noorsootöötaja, ettevõtja ja ühiskonnaelu aktivist. Ta on alates 2021. aastast Võru linnavolikogu liige ja noorte komisjoni esimees ning kuulub alates 2022. aastast Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda. Aništšenko on töötanud MTÜ Võru Noortekeskuses noorsootöötajana (2019–2023) ja Parksepa Keskkoolis valikainete õpetajana (2022–2024). Alates 2024. aastast on ta SA Võrumaa Arenduskeskuse noorte ettevõtlikkuse spetsialist ja Võru HUUBi tegevjuht.
Lisaks poliitilisele ja noorsootööalasele tegevusele tegutseb Aništšenko ettevõtluses, korraldades sündmusi ning pakkudes heli- ja valgustehnika renti. Ta on asutajaliige mitmes noorteorganisatsioonis ning on algatanud Võru linna noorte omaalgatuse fondi loomise. Aništšenko on panustanud mitmete kogukonnaprojektide ja ürituste elluviimisesse, mille eesmärk on tugevdada piirkonna ettevõtlust, parandada noorte võimalusi ja rikastada kohalikku kultuurielu.
Karjäär ja avalik tegevus.
Ürituste korraldamine.
Aništšenko tegutseb ettevõtluses, korraldades sündmusi ja pakkudes heli- ning valgustehnika renti.
Isiklik elu.
Aništšenko on aktiivne kogukonnatöötaja, kelle huvialad on rattasõit, korvpall, turundus, teenusdisain, graafiline disain ja veebiarendus. Tema südameasjaks on toetada piirkonna ettevõtlust, noorte arengut, tugevat haridust ja mitmekesist kultuurielu. Aništšenko panustab hulgaliselt oma vaba aega sündmuste korraldamisse ja kohalikku piirkonda edendavatesse tegevustesse.
Ta on läbinud ajateenistuse Eesti Kaitseväes (2. jalaväebrigaad, 2020–2021).
Prantsusmaa välisministeerium

Euroopa- ja välisasjade ministeerium (prantsuse keeles "Ministère de l'Europe et des Affaires étrangères", MEAE) on Prantsusmaa Vabariigi välisministeerium. Välisministeerium tegutseb aastast 1855 aadressil Quai d'Orsay 37 ehk Rahvuskogust vaid mõnesaja meetri kaugusel. Välisministeeriumit juhib välisminister ("Ministre de l'Europe et des Affaires étrangères"), kelleks on septembrist 2024 Jean-Noël Barrot.
Prantsusmaa välisministeeriumi ajalugu ulatub 16. sajandi keskpaika, mil õukonnasekretärid spetsialiseerusid ning hakkasid hoolitsema kirjavahetuse eest võõrriikidega ning läbi rääkima rahuleppeid. Aastatel 1547–1589 oli Prantsusmaal neli riigisekretäri ehk välisministrit, kellel kõigil oli oma geograafiline vastutusala, pärast seda koondati välissuhete eest hoolitsemine ühe isiku vastutusalasse. "Ancien régime‘"i välisasjade riigisekretäridest said ametinime poolest välisministrid 18. sajandil. Aastal 1794 likvideeris Rahvuskonvent kõik ministripositsioonid, Direktoorium taastas need.
Ernst (ertshertsog, 1824–1899)

Ernst Karl Felix Maria Rainer Gottfried Cyriak (8. august 1824 Milano – 4. aprill 1899 Arco) oli Habsburgide-Lotringide dünastiast pärit Austria ertshertsog ja sõjaväelane. 
Elulugu.
Ertshertsog Ernst sündis ertshertsogi ja Lombardia-Veneetsia asekuninga Raineri ning Savoia printsessi Elisabethi peres. 
1845. aastal edutati ertshertsog Ernst ooberstiks ning määrati jalaväerügemendi nr. 48 inhaberiks. Kaks aastat hiljem sai ta juba kindralmajoriks. Rügemendiga osales ta esimeses Itaalia iseseisvussõjas. Pärast sõja lõppu võitles jalaväerügement veel Toscanas tegutsevate Giuseppe Garibaldi partisanidega. 
1850. aastal ülendati ta feldmarssal-leitnandiks. Kaheksa aastat hiljem sai ta Budapestis paikneva 2. ratsaväekorpuse ülemaks. Ratsaväekorpus pidi olukorras, kus Saksa konföderatsioon Itaalia teise iseseisvussõjaga liitub, liikuma Reini äärde, et konföderatsiooni vägesid toetada. Kuna Saksamaa aga sõjaga ei liitunud, viidi Ernst üle 3. armeekorpusse, mis paiknes Kärntenis. 1866. aastal osales ta korpusega Austria-Preisi sõjas. Samal aastal võitles ta Königgrätzi lahingus, kus oma positsioone kõigi vastaste rünnakute eest kaitses. 1867. aasta 16. jaanuaril ülendati ta ratsaväekindraliks. Järgmisel aastal läks ta sõjaväest erru ning asus elama oma venna, ertshertsog Rainer Ferdinandi juurde. 
Ertshertsog Ernst suri 4. aprillil 1899 Arcos kopsupõletikku. Ta on maetud Viini keiserlikku krüpti. 
Perekond.
1858. aasta 26. aprillil abiellus ertshertsog Ernst väidetavalt morganaatiliselt Ungari aadlinaise Laura Skublics de Velike et Bessenyöga. Abielust sündis neli last, kes ristiti aadlitiitliga von Wallburg. Ernsti surma järel proovisid tema järeltulijad ertshertsogi pärandust ning muid tema staatusele vastavaid rahalisi toetusi kätte saada. 1900. aastal esitasid lapsed keiserlikule perekonnale nõude 25 379 400 kroonile. Oma nõudluste kohta kirjutasid nad ka kaks raamatut.
Sovaičiai

Sovaičiai (žemaidi "Suovaitē") on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Mažeikiai vallas.
Küla asub Ašva jõe kaldal. Külas asuv Maigai mets on Natura 2000 ala. 
Küla on esmamainitud 1661. aastal ("Suwaycie"). Toona oli külas neli suitsu. Teise maailmasõja eel oli külas Krimas Borucha tellisevabrik. Teise maailmasõja järel oli küla ümbruse metsades mitmeid metsavendade onne. Sovaičiaisse viidi elekter 1964. aastal. 1991. aastal suleti küla pood. 
Küla on nime saanud isikunime Sovas järgi.
Gargždai (Mažeikiai)

Gargždai (žemaidi "Gargždā") on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Mažeikiai vallas.
Küla asub Ašva jõe kaldal. Seal asub loodusalune Gargždai suur tamm. Puu on kuivanud ja murdunud. Selle ümbermõõt on rinnakõrguselt 7,1 meetrit.
Külla jäi üks Purvėnai küla kalmistutest.
Küla nimi tuleneb sellest, et seal asusid kruusaaugud, kus kaevandatav kruus sisaldas ümaraid kive. Sellise kruusa nimeks oli "gargždas". Teise versiooni kohaselt tuleneb see isikunimest Gargžda.
Purvėnai

Purvėnai (žemaidi "Purvienā") on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Mažeikiai vallas.
Küla asub Purvase jõe kaldal. Külas on raamatukogu. Seal asuv jalajäljega kivi on muinsuskaitse all.
Küla kujunes kolme varasema küla – Paduobgiriai, Pagaidiniai ja Papurviai – kohale. Purvėnaid on esmamainitud 1661. aastal ("Purwiany"). 1738. aastal oli külas 11 ja 1775. aastal 21 talu. 1940. aastal valmis Purvėnai tulpkabel.
Küla on saanud nime Purvase jõe järgi.
Antanava

Antanava (ka Antanavas, žemaidi "Antanavs") on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Mažeikiai vallas.
Küla asub Purvase jõe kaldal. Antanavast idas asub Kamanose soo, mille kaitseks on loodud Kamanose looduskaitseala. 
Küla kujunes Antanava mõisa maadele. Mõis kuulus algselt Daugirdaste suguvõsale, ent teise maailmasõja järel oli selle omanikuks juudi soost Goldbergid. Aastal 1935 tükeldati mõisa maad uusmaasaajatele ja mõis lakkas eksisteerimast.
Küla nimi on arhailine vorm, mis tähendab Antanaste maad.
San Juan Bautista

San Juan Bautista on linn Paraguays, Misionesi departemangu keskus.
Linnas on üle 18 000 elaniku.
Žiogaičiai

Žiogaičiai (žemaidi "Žiuogaitē") on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Mažeikiai vallas.
Küla asub Ašva jõe kaldal. Selle kaguosa kutsutakse Bimbalynaseks.
Žiogaičiaid on esmamainitud 1661. aastal ("Zogaycie"). 1738. aastal oli külas 11 talu ja 1775. aastal 21 talu. Toona oli külas ka juut Jankelis Jaralovičiuse kõrts. XIX sajandil rajati külla kool, mis tegutses 1953. aastani.
Küla nimi on tulnud sõnast "žiogai", mis tähendab tirtse.
Dargiai

Dargiai on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Mažeikiai vallas.
Dargiai asub Ašva jõe ääres. Külas asub Mažeikiai linna prügila.
Dargiaid on esmamainitud 1661. aastal. XX sajandi alguses rajati külla kool, mis tegutses 1955. aastani.
Küla nimi tuleneb isikunimest Dargis.
Sarv-tardnahkis

Sarv-tardnahkis ("Crustoderma corneum") on klassi "Agaricomycetes" kuuluv kandseente liik.
Seen kasvab laguokaspuudel.
Vasarpea

Vasarpea ("Scopus umbretta") on vasarpealaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Välimus.
Vasarpea on 50–56 cm pikk. Noka pikkus on 80–85 mm. Kaalub 415–430 g.
Sulestik on pruun, seljal lillaka läikega. Sabal on tumepruunid triibud. Nokk ja jalad on mustad. "S. u. minor" on väiksem ja tumedama sulestikuga kui "umbretta". Kael ja jalad on suhteliselt lühikesed. Tiivad on laiad ja ümara otsaga.
Noorlinnu nokk on pruun ja tömbi otsaga. Udusulis pojad on hallid.
Lennates teeb vasarpea ühes minutis 180–190 tiivalööki. Nad oskavad puude ja teiste takistuste vahel hästi manööverdada. Vahel liuglevad nad tõusvatel õhuvooludel. Lennates hoiab vasarpea tavaliselt kaela veidi kõverdatuna. Liueldes on kael üleni välja sirutatud, pesamaterjali kandes hoiab kaela täiesti kõverdatuna.
Alamliigid ja levik.
Liigil on kaks alamliiki:
Elavad jõgede ja järvede ääres, padurates ning mangroovides, Tansaanias toituvad ka kivisel rannikul.
Toitumine.
Vasarpead toituvad väikestest kaladest, eriti noortest angersägadest, pardkaladest ja tilaapiatest, konnadest, koorikloomadest, putukatest, ussidest ja väikestest imetajatest. Lõuna- ja Ida-Aafrikas eelistavad nad kannuskonni ja nende kulleseid. Malis toituvad peaaegu täielikult kaladest.
Toituvad päeval. Toidu leidmiseks kasutavad nägemist. Toitu otsides kõnnivad aeglaselt vees, hoides pead 6–10 cm kõrgusel veepinnast. Saaklooma märgates haaravad ta kähku noka vahele. Mõnikord segavad jalaga vett või lehvitavad tiibadega, et saakloomi peidust välja ajada. Mudases piirkonnas toitudes raputavad saaklooma mudast puhtaks ja võimalusel pesevad teda vees, enne kui ta alla neelavad. Võivad kulleseid haarata ka lennates. Mõnikord järgnevad kahvripühvlitele või veistele, et püüda saakloomi, kelle suured kariloomad peidust välja ajavad.
Kilg-merikotkad varastavad mõnikord vasarpeadelt toitu.
Pesitsemine.
Vasarpead pesitsevad 9 meetri kõrgusel suure puu otsas. Pesa ehitavad mõlemad vanalinnud okstest ja mudast, mida nad korjavad kuni 100 m kauguselt, ja neil kulub selleks 3–6 nädalat. Pesa on 2 m kõrge ja 1–2 m lai ning võib kaaluda mitusada kilogrammi. Pesa ainus sissepääs on alaosas asuv 10–15 cm laiune ja 40–60 cm pikkune tunnel, mis viib 40 cm laiusesse ja 60 cm kõrgusesse pesitsusruumi. Vasarpeapaar ehitab aasta jooksul keskmiselt 3–5 pesa.
Mõnikord ajavad hall-kassikakud või loorkakud vasarpead pesast ära, et see omale võtta. Mahajäetud vasarpeapesa võivad hõivata vaaraohaned, kühmnokk-pardid, hall-tuuletallajad, aafrika pisipardid, prilltuvid, must-toonekured, genetid, mangustid, varaanid, mustkael-kobrad ja püütonid. Väiksed linnud võivad teha oma pesa ka kasutuses olevasse vasarpeapessa. Mõnikord kolivad vasarpead tagasi pessa, kus kakud on vahepeal pesitsenud.
Vasarpead on territoriaalsed. Malis on ühe paari territoorium 20–37 ha. Lõuna-Aafrika Vabariigist on teada juhtum, kus ühel hektaril pesitses viis paari.
Ida-Aafrikas pesitsevad nad aasta läbi, mujal vihmaperioodi lõpus või kuival perioodil. Kurnas on 3–6 valget muna mõõtmetega 44,5 × 33,9 mm. Muna kaalub 27,8 g. Mune haub peamiselt emaslind 28–32 päeva. Pojad lahkuvad pesast 47 päeva vanuselt.
Maigai

Maigai (žemaidi "Maigā") on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Mažeikiai vallas.
Maigai asub Kuziai-Mažeikiai raudtee ääres. Külas asub Maigai järv. Järve järgi on ka küla nime saanud.
Maigaid on esmamainitud 1661. aastal ("Maygie"). XVIII sajandil kuulus küla Ašvėnai mõisale ja XX sajandi alguses Viekšniai mõisale.
Vasarpea (perekond)

Vasarpea ("Scopus") on vasarpealaste sugukonda kuuluv lindude perekond.
Perekonna ainus retsentne liik on vasarpea ("Scopus umbretta").
Perekonda kuulub ka pliotseeni ajastikus Lõuna-Aafrikas elanud "Scopus xenopus".
Scopus

Scopus on peamiselt tasuline teaduskirjanduse bibliograafiliste andmete, resümeede ja tsiteeringute andmebaas, mis katab eelkõige teadusartikleid, monograafiaid, konverentsiettekandeid ja patente. Scopus on teenus, mida pakub alates novembrist 2004 teaduskirjastus Elsevier.
Vasarpealased

Vasarpealased ("Scopidae") on pelikaniliste seltsi kuuluv lindude sugukond.
Sugukonna ainus perekond on vasarpea ("Scopus").
Miliai

Miliai (žemaidi "Milē") on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Mažeikiai vallas.
Miliai asub Venta jõe ääres. Osaliselt ulatuvad külla Natura 2000 alad Venta jõe org ja Venta keskjooks.
Miliaid on esmamainitud 1626. aastal, mil see annetati Viekšniai kirikule. Taas on seda mainitud 1661. aastal ("Mile").
Küla on nimetatud isikunime Milius järgi.
Wildey

Wildey on Ameerika Ühendriikide püstol. Seda toodetakse ühe- või kahetoimelise mudelina. Relv kasutab suuremat laskemoona, nagu .45 Winchester Magnum. Wildeyt toodetakse Winstedi linnas Connecticutis.
Siil Sonic (tegelane)

""Super Sonic" suunab siia. Teiste tähenduste kohta vaata artiklit Supersonic (täpsustus)."
"Tegelase järgi nimetatud valgu kohta vaata artiklit Sonic hedgehog."
Siil Sonic (inglise keeles "Sonic the Hedgehog") on tegelaskuju, kelle lõid jaapani mängukunstnikud Yuji Naka ja Naoto Ohshima. Ta on Jaapani videomängutootja Sega samanimelise frantsiisi peategelane ning maskott. Sonic on antropomofistlik sinine siil, kellel on võime joosta ülihelikiirusel. Ta jookseb sõrmuseid kogudes ning takistusi vältides läbi mängutasemete. Sonicu vaenlane on Doctor Eggman. Sonicul on palju kõrvaltegelasi, nagu parim sõber Miles "Tails" Prower, tüdruksõber Amy Rose ja sõbralik konkurent Knuckles the Echidna.
Sonic tegi debüüdi kõrvaltegelasena mängus "Rad Mobile" (1990), aastal 1991 oli ta peategelane Sega Mega Drive'i mängus "Sonic the Hedgehog". Sega oli samas otsimas maskotti, et panna midagi vastu Nintendo Mariole, Ohshima kujundas Sonicu Naka poolt programmeeritud prototüübi järgi. Sonicu kujundamist mõjutasid Felix the Cat, Miki-Hiir, Michael Jackson ja Jõuluvana. Värv valiti sobima Sega logo sinise värviga. Aastal 1998 kujundati Sonic mängu "Sonic Adventure" jaoks veidi ümber, kuna mindi üle 3D-graafikale ja taheti kõnetada ka vanemat jälgijaskonda.
Sonic on rahutu ja kartmetu ning ei salli ebaõiglust. Ta võitleb hullu teadlase Eggmaniga, kes tahab varastada võluemeraldid ja maailma kontrollida. Sonic saab vastase ründamiseks muutuda palliks ning kasutada emeralde võitmatuks muutumiseks. Sonic on olnud tegelane enam kui sajas mängus ning astunud kõrvaltegelasena üles paljudes teistes teostes, nagu Nintendo "Super Smash Bros.". Eesti keeles on Sonicule hääle andnud Tõnis Niinemets.
Ilmo Paananen

Ilmo Severi Paananen (23. detsember 1927 Sortavala – 10. oktoober 2014 Lahti) oli Soome poliitik; ta oli Soome Sotsiaaldemokraatliku Partei liige. Ta oli aastatel 1966–1971 Eduskunna liige. Ta oli 13. juunist 1975 kuni 30. novembrini 1975 Soome tööminister Keijo Liinamaa valitsuses.
Ta lõpetas aastal 1946 Pieksämäel keskkooli ja aastal 1950 Helsingi Ülikooli politoloogia magistrina.
Ta oli aastatel 1949–1953 Soome Kiriku Misjoniühingu finantsdirektori asetäitja, aastatel 1951–1962 Soome Arengupuudega Inimeste Föderatsiooni (endine Soome Puuetega Inimeste Hoolduse Föderatsioon) tegevdirektor, aastatel 1954–1971 Vaalijala Arengupuudega Instituudi direktor, aastatel 1971–1974 Mikkeli lääni haldusnõukogu sotsiaal- ja tervishoiuosakonna juhataja ning aastatel 1974–1990 Oulu linnapea.
Ta oli aastatel 1966–1971 Eduskunna liige (Mikkeli valimisringkonnast), ta oli aastatel 1970–1972 eduskunna rahanduskomisjoni esimees, aastal 1968 presidendivalimistel valijamees. 13. juunist 1975 kuni 30. novembrini 1975 oli ta Soome tööminister Keijo Liinamaa valitsuses.
Ta osales Pieksämäki kohalikus poliitikas, olles aastatel 1957–1967 vallavolikogu liige ja aastal 1961 vallavolikogu esimees. Ta oli Pieksämäki Regionaalhaigla föderaalnõukogu esimees aastatel 1965–1969, Pieksämäki Linnavolikogu esimees aastatel 1969–1971, Maaomavalitsuste Liidu föderaalnõukogu liige aastatel 1965–1967 ja Soome Linnaliidu juhatuse liige aastatel 1976–1989.
Ta oli aastatel 1970–1974 kirikuvolikogu usaldusisik. Teiste usaldusametikohtade hulka kuuluvad Soome Arengupuudega Inimeste Ühing, Sotsiaalkindlustusasutus, Sotsiaaldemokraatliku Partei parteivolikogu, Soome-Nõukogude Liidu Selts, Mannerheimi Lastekaitseliit, Kemijoki Oy nõukogu ja Riiklik Investeerimisfond.
Isiklikku.
Ta oli aastast 1950 abielus Aulikki Haloneniga, perre sündis neli last.
Krakiai

Krakiai (žemaidi "Krakē") on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Mažeikiai vallas.
Krakiai asub Venta jõe ääres, küla läbib Kuziai-Mažeikiai raudtee. Osaliselt ulatuvad külla Natura 2000 alad Venta jõe org ja Venta keskjooks. Külas eristatakse Baibeliai ja Paulianka asumeid.
Muinsuskaitse all on Paulianka villakraasimishoone. Kahekorruselise nelinurkse betoonplokkidest hoone otsas on kahekorruseline tiibhoone. 
Venta jõe ääres asub Laumė kivi, mis on nime saanud mütoloogiliste vaimude (laumė) järgi.Kohaliku veskimehe jaoks oli kivi tähiseks, millest kõrgemale veetaset tõsta ei tohtinud.
Aastal 1918 rajati külla algkool. Nõukogude perioodil oli küla kohaliku kolhoosi keskosas. Aastal 1955 avati Krakiai raamatukogu. Aastal 1953 muudeti sealne kool kaheksaklassiliseks, aastal 1989 sai sellest keskkool.
Küla nimi tuleneb isikunimest Krakys.
Boriss Vladimirovitš (Rostovi vürst)

Boriss Vladimirovitš (ristinimega Roman; umbes 990 – 24. juuli 1015) oli Kiievi-Vene Rjurikovitšite soost vürst, Kiievi suurvürsti Vladimir Svjatoslavitši poeg, Jaroslavi noorem vend, aastail 1010—1015 Rostovi vürst. Ta on üks kahest Kiievi-Vene esimesest ristiusustamise järgselt kanoniseeritud pühakust ja teda austatakse nii õigeusu kui katoliku kirikus.
Eluloost.
Peamine info Borissi elu kohta pärineb kroonikast, mis on aluseks tema hagiograafiale. Erinevate allikate järgi oli tema ema kas kõrgest soost bulgaarlanna või Bütsantsi printsess Anna Porphyrogenneta; vastavalt paigutatakse tema sünniaeg kas 986. või 990. aastasse.
Borissi eluperioodi aastail 994–1015 allikates ei käsitleta. Ühe varasema Kiievi kroonika kohaselt sai Boriss umbes 1010. aastal valitseda Rostovi vürstiriigi, mida varem oli valitsenud tema vanem vend Jaroslav. Vassili Tatištševi kasutatud kadunud kroonikate kohaselt võis noor vürst varem valitseda Muromis.
Vladimir soosis oma poega ja arvatavasti pidasid kaasaegsed kristlikust abielust Annaga sündinud poega kõige tõenäolisemaks troonipärijaks. See sünnitas vastuolusid, kuna varem sündinud vennad Svjatopolk ja Jaroslav ei tahtnud oma õigusest troonile loobuda. 1015. aastal haigestus Vladimir raskelt. Tema kutsel tuli Boriss Rostovist Kiievisse. Varsti pärast tema saabumist sai teatavaks uudis petšeneegide sissetungist ning Vladimir saatis ta koos oma armeega nendega võitlema. Sel ajal, kui Boriss oli sõjaväljal, püüdsid Kiievis võimu haarata nii Svjatopolk kui ka Jaroslav. Borissi püüti veenda minna Kiievisse ja võtta võim enese kätte, ent Boriss loobus ja sõjavägi jättis ta maha. Mingil sel ajal tabasid mõrvarid Borissi ja viisid ta kroonika sõnade järgi haavatuna, aga veel elavana Kiievisse, kus ta Svjatopolki käsul tapeti.
Paljud teadlased peavad kroonika jutustust Borissi mõrvamisest Svjatopolki käsul usaldusväärskes. Borissi surma kohta on olemas ka teine versioon, mis lähtub konung Eimundist kõnelevast skandinaavia saagast "Eymundar þáttr hrings". Eimund oli varjaagide hulgas, kelle konung Jarisleif (Jaroslav) kutsus Novgorodi ajal, mil ta sõdis oma poolvenna Borisleifiga. Jarisleif andis Eimundile ja tema sugulasele Ragnarile käsu Borisleif tappa, mida need ka tegid. See on pannud mõned ajaloolased arvama, et Boriss tapeti hoopis Jaroslavi mõrtsukate käe läbi, kuid pärast Svjatopolki hukkumist 1019. aastal ja Jaroslavi toonile saamist esitasid kroonikad Jaroslavi versiooni juhtunust.
Jaroslavile andis Vladimiri nooremate poegade Borissi ja hiljem tema venna Glebi tapmine ettekäände esitada oma troonile pürgimine Svjatopolki asemele kättemaksu ja karistusena vennatapu eest. Pärast võimule tõusmist algatas Jaroslav Borissi ja Glebi kanoniseerimise, võimalik, et sellega lisada oma valitsemisele legitiimsust. Õigeusu kirik kanoniseeris Borissi ja Glebi pühade kannatajatena 1071. aastal ja nende säilmed viidi Võšhorodi katedraali, mis pühitseti ümber nende nimele.
Naikiai

Naikiai (žemaidi "Naikē") on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Mažeikiai vallas.
Naikiai asub Venta jõe ääres, küla läbib Kuziai-Mažeikiai raudtee. Osaliselt ulatuvad külla Natura 2000 alad Venta jõe org ja Venta keskjooks.
Muinsuskaitse all on Naikiai küla vana kalmistu. See oli kasutusel XIX sajandil ja XX sajandi esimesel poolel. Kalmistu on osaliselt karjääri alla jäänud. 
Külas on mitmed suvilakooperatiivid. Naikiais asub Mažeikiai teehooldusettevõtte asfaltbetoonibaas. Seal eristatakse järgmisi asumeid: raudtee ääres asub Azija, asfaltbetoonibaasi juures Brigade.
Külla jääb Naikiai linnamägi. Vanasti olevat inimesed sealt soola leidnud. Mäele olevat maetud üks piiskop, ka olevat linnuse omanikuks olnud Naikise nimeline vürst, kelle järgi siis ka ümbruskond nime sai.
Küla mainiti esimest korda aastal 1661 ("Najikie").
Aastail 1923–1926 ja 1948–1969 tegutses külas algkool.
Kodulind (ajakiri)

Kodulind oli aastail 1926–1927 Tallinnas ilmunud linnukasvatusajakiri.
Ajakiri pidi ilmuma 12 korda kuus, tegelikult ilmus oktoobrist 1926 kuni jaanuarini 1927 kolm numbrit üksiknumbri hinnaga 15 marka. Ajakirja vastutav ja tegevtoimetaja oli Rudolf Zero.
Ajakiri on digiteeritud.
Rudolf Zero

Rudolf Zero (12. oktoober 1887 Tartu – 21. september 1947 Hagenow, Mecklenburg) oli eesti trükkal ja linnukasvataja.
Aleksandr Iljin

Aleksandr Iljin (sündinud 10. novembril 1945 Mahilioŭs) on Eesti ja Venemaa näitleja.
Ta sündis aastal 1945 Mahilioŭs, tema isa oli ohvitser, ema raamatupidaja. Ta lõpetas aastal 1962 Minski 55. keskkooli ja aastal 1970 näitleja erialal GITIS-e.
Ta oli aastatel 1970–1982 (vaheajaga) Tallinna Vene Draamateatri näitleja ja aastatel 1982–2001 teatri direktor. Aastatel 1973–1974 oli ta Doni-äärse Rostovi noorsooteatri näitleja. Aastatel 2001–2005 oli ta Tallinna Vene Kultuurikeskuse direktor ja aastatel 2005–2011. Ta on teatrifestivali Kuldne Mask Eestis idee autor ja festivali algatajaid (2005).
Harald Joasoon

Harald Joasoon (kuni 6. juulini 1935 Harald Johanson; 2. juuli 1909 Peterburi – 19. juuli 1999 Tallinn) oli eesti tõlkija.
Lõpetanud 1928 Tallinna Poeglaste Humanitaargümnaasiumi, õppis Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas immatrikuleerimisest 1928 kuni lõpetamiseni 1935. Sakalanus. 
1929–1930 teenis 3. Suurtükiväegrupis (kapral). Alates 1930 Tallinna Majaomanike Panga ametnik.
Ta kandideeris Põhiseaduse Elluviimise Rahvarinde kandidaadina I Riigivolikogu valimistel 6. valimisringkonnas, kuid kaotas Oskar Lõvile.
1950–1954 oli ta arreteerituna Arhangelski oblastis vangilaagris.
Tõlkis venekeelset ilukirjandust.
Joasoon

Joasoon on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati "Joasoon" uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Johanson.
2025. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Joasoon Eestis 6 mehel ja 6 naisel.
Johannes Paabusk

Johannes Paabusk (8. juuni 1891 – 12. november 1968) oli Eesti poliitik.
Ta oli Rahvuskogu liige, Omavalitsuste esinduskogude poolt valitud esindajate kogu liige, Räpina vallavanem, 1938 osales Põhiseaduse Elluviimise Rahvarinde kandidaadina I Riigivolikogu valimistel 78. valimisringkonnas, kuid kaotas Eduard Peedoskile. Ta oli Järveotsa talu omanik Räpina vallas.
1945–1955 oli ta Nõukogude Liidu okupatsioonivõimu poolt vangistatud ja viibis vangilaagris Karaganda oblastis.
Johann Suurmets

Johann Suurmets (12. september 1882 Karksi vald, Pärnumaa – 26. jaanuar 1953 Tallinn) oli eesti koolijuht.
Ta oli Tallinna linna õhtualgkooli juhataja, Tallinna Plato-nimelise lastekodu ja 25. algkooli juhataja ning alates 1936 Tallinna 26. algkooli (Koplis) juhataja (veel kuni 1947. aastani 26. mittetäieliku keskkooli direktor). I Riigivolikogu valimistel kandideeris ta 2. valimisringkonnas Põhiseaduse Elluviimise Rahvarinde kandidaadina, kuid kaotas Louis Metslangile.
Juhan Murumets

Juhan Murumets (kuni 1936 Johannes Kirkmann; 30. jaanuar 1885 Piirsalu vald, Läänemaa – 22. juuni 1949) oli eesti koolijuht ja omavalitsustegelane.
Oli köster ja koolijuhataja Venemaal, osales Vene sõjaväe koosseisus Esimeses maailmasõjas, 1920 oli Eesti konsul Tiflisis.
Opteerunud Eestisse, oli õpetaja Nõmmel, 1927–1934 Nõmme 2. algkooli ja Kivimäe algkooli juhataja. Alates 1934 Nõmme linnavolinik ja linnanõunik. Kandideeris I Riigivolikogu valimistel 12. valimisringkonnas Põhiseaduse Elluviimise Rahvarinde kandidaadina, kuid kaotas Karl-Arnold Jalakale.
Elu lõpul oli Hiiu algkooli (28. mittetäieliku keskkooli) direktor.
Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk (1938).
Rein Randviir

Rein Randviir (kuni 26. veebruarini 1938 Friedrich Espenbaum; 24. märts 1894 – 28. aprill 1942 Sosva) oli eesti põllumees.
Ta oli Kärdla põllumeeste konvendi liige, kandideeris I Riigivolikogu valimistel 23. valimisringkonnas Põhiseaduse Elluviimise Rahvarinde kandidaadina, kuid kaotas Karl Kaupsile. 
14. juunil 1941 ta arreteeriti Pühalepa vallas. Mõisteti surma ja lasti maha.
Ivan Gorshkov

Ivan Gorshkov (ka Gorškov, Gorschkov; 7. mai 1889 Tallinn – 29. jaanuar 1943 Gorki oblast) oli Eesti venelasi esindav Eesti poliitik.
Elulugu.
Gorshkov lõpetas 1907. aastal Tallinnas Aleksandri gümnaasiumi ja õppis Peterburi ülikoolis õigusteadust. Lõpetanud ülikooli 1. järgu diplomiga, sai temast Peterburi kohtukoja vandeadvokaatide assistent. 1912. aastast oli Gorshkov Kirjandusringi juhatuse liige ja mitu korda selle esimees.
Eestisse naasnult asus ta tööle Tallinnas advokaadi abina Jaan Poska juures. 1917. aastal oli Gorshkov üheks Vabariikliku Liidu, mille ülesandeks sai veebruarirevolutsiooni käigus saadud vabaduste säilitamine, asutajaks ja esimeheks. Ta korraldas ka Rahvalik-Sotsialistliku Tööpartei haru loomist Tallinnas ning erakond esitas Gorshkovi Tallinna linnavolikogu kandidaadiks. 1917. aasta suvel võttis ta osa rahvaülikooli organiseerimisest Tallinnas, pidades selles loenguid mitmel alal.
Vabadussõja ajal oli ta Loodearmees. Ta oli seotud venekeelsete ajalehtedega, olles Revelskoje Slovo toimetuses ja (1919. aastal) Novaja Rossija kaastoimetaja, kus ta avaldas peamiselt Eesti vene rahvusvähemuse huvisid puudutavaid artikleid. Ta oli ka 1919. aastal loodud Vene Praktilise Rahvapartei liige, kuid erakonna tegevus lõppes vene asutuste toetuse puudumise tõttu peagi. 1920. aastast sai Gorshkov Eestis vandeadvokaadiks ja ta töötas edaspidi Tallinnas kohtuasutustes iseseisvalt vandekohtunikuna.
Ta osales vene vähemusrahvuse rahvuskultuuriliste eesmärkide arendamist taotleva Vene Rahvusliku Liidu asutamisel 23. augustil 1920 ja oli välja toodud ühe liidu asutajana. Gorshkov sai liidu esimeseks esimeheks. 1923. aastal kohalike omavalitsuste valimiste järel sai ta ühendatud vene rühma kandidaadina valitud Tallinna linnavolikogu liikmeks.
Gorshkov kandideeris nii Eesti Asutavasse Kokku kui ka Riigikokku, kuid ei osutunud 1932. aasta valimisteni valituks. 1932. aastal kandideerisid vene kogukonna esindajad Riigikokku ühendatud nimekirjadega ja V Riigikokku osutus valituks ka Gorshkov. Ta sai vene vähemusrahvuse fraktsiooni juhiks, kuid kasutas Riigikogus ainult eesti keelt. Pärast Pätsi riigipööret avaldas 1934. aasta sügisel Gorshkov fraktsiooni nimel riigivanem Konstantin Pätsi režiimile toetust.
Ta kandideeris 29. valimisringkonnas (Senno ja Irboska vallad) Rahvuskokku, kuid kaotas Vladimir Roslavlevile. 1938. aastal kandideeris Gorshkov I Riigivolikogu valimistel taas 29. valimisringkonnas parlamenti Põhiseaduse Elluviimise Rahvarinde kandidaadina, kuid kaotas taas Roslavlevile ja ei osutunud valinuks.
16. detsembril 1940 arreteerisid Nõukogude võimuesindajad Gorshkovi Tallinnas. Ta saadeti tribunali alla, mis mõistis ta 7. märtsil 1942 süüdi. Gorshkov suri 1943. aasta alguses Gorki oblastis.
Felipe Benítez Ruiz-Mateos

Felipe Benítez Ruiz-Mateos ( 1932 Rota, Cádizi provints – 7. september 2020) oli Hispaania poliitik, pankur ja härjavõitluse ettevõtja, kes oli pikka aega Rota linnapea.
Elukäik.
Benítez Ruiz-Mateos sai 1967. aastal Rota linnavolikogu liikmeks. 1971. aastal määrati ta abilinnapeaks ja 1976. aastal, kaks kuud pärast Francisco Franco surma, valisid linnavolikogu liikmed ta linnapeaks.
1979. aasta esimestel demokraatlikel kohalikel valimistel juhtis ta Demokraatliku Keskliidu (UCD) kandidatuuri. Kuigi tema nimekiri sai enim hääli, takistas koalitsioon tal valitsemast ja ta kaotas linnapea ametikoha. Ta määrati kuuendaks abilinnapeaks, ametikohalt, millest ta varsti pärast seda tagasi astus, kuna sel ametiajal oli ta kuni 1983. aastani ka provintsi asetäitja. Samal aastal otsustas ta mitte kandideerida kohalikel valimistel ja asus tööle Rota Banco de Jereze filiaali direktorina.
1987. aastal naasis ta poliitikasse: juhtis Alianza Populari valimisringkonda ja saavutas lihthäälteenamuse ning sai valimiste kaudu esimest korda linnapeaks. Rahvapartei poliitikuna valiti ta kaks korda järjest tagasi ja ta jäi ametisse kuni 1999. aastani. Aastatel 1991–1995 naasis ta provintsi asetäitjaks. 1999. aastal loobus ta poliitilisest tegevusest.
Tunnustus.
Mereväe ettepanekul autasustati teda mereväe teeneteristiga valge sümboolikaga ja 2004. aastal nimetati ta Rota lemmikpojaks.
1978. aastal asutas ta koos perega linnapea Zoilo Ruiz Mateose fondi, mille asepresident ta oli. Ta oli seotud ka Rota vennaskonna kogukonnaga, kus ta asutas kohaliku vennaskondade ja konfraternite nõukogu ning oli selle esimene president.
Isiklikku.
Ta oli kirjaniku ja luuletaja Felipe Benítez Reyesi isa ning José María Ruíz-Mateose sugulane.
Olev-Märt Piirsalu

Olev-Märt Piirsalu (13. november 1904 Penuja vald, Läänemaa – oktoober 1976) oli Eesti poliitik.
Ta oli Üleriikliku Põllumeeste Esituse sekretär. Kandideeris I Riigivolikogu valimistel 38. valimisringkonnas Põhiseaduse Elluviimise Rahvarinde kandidaadina, kuid kaotas Oskar Gustavsonile.
Olnud Ülemaailmse Eesti Kesknõukogu esimees.
Voldemar Siil

Voldemar Siil (29. oktoober 1902 Vao vald, Virumaa – 29. oktoober 1979 Tartu) oli eesti advokaat.
Õppis 1922–1927 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, mille ka lõpetas. Frater esticus, tema initsiatiivil muretseti konvendile oma maja Tartus Aia tn. 54. 
Võttis osa Vabadussõjast. 1923–1926 politseinik Tartumaal. 1927–1934 vandeadvokaat Hermann Sumbergi abi, 1934–1935 patroonita vandeadvokaadi abi, alates 1935 vandeadvokaat Tartus. Osales Põhiseaduse Elluviimise Rahvarinde kandidaadina I Riigivolikogu valimistel 43. valimisringkonnas, kuid kaotas Jaan Vainule. Oli korduvalt valitud Tartu linnavolikogusse. Kotkaristi kuldrist 1938.
Arreteeritud 14. juunil 1941 Vabaduse puiesteel Tartus. Küüditati koos abikaasa Amata-Brigitte ning väikeste poegade, 11-aastase Ilmari ja 4-aastase Arvoga Siberisse. Oli vangistuses Sevurallagis ehk Sosva poliitiliste vangide laagris, kus lisaks varem määratud vanglakaristusele lisati 10 aastat vanglamässu organiseerimise eest. Naasis Eestisse 1959, sai tööd Tartu õlletehases.
= Välislingid =
Imre Siil. Kuidas minu vanaisa sai tuttavaks Konstantin Pätsiga. Harju Elu, 23.02.2017.
Albert Kevend

Albert Kevend (20. jaanuar 1883 – juuli 1945) oli Eesti poliitik.
Ta oli III Riigikogu liige, Kambja vallavanem, Kambja põllumeeste konvendi liige. Osales Põhiseaduse Elluviimise Rahvarinde kandidaadina I Riigivolikogu valimistel 53. valimisringkonnas, kuid kaotas Rudolf Riivesele.
Juhan Piirimaa

Juhan Piirimaa (Johannes Preimuth; 9. veebruar 1898 Püssi vald, Virumaa – surma aeg ja koht teadmata) oli Eesti poliitik.
Ta oli Rahvuskogu liige ja 71. valimisringkonnast valitud I Riigivolikogu liige (Põhiseaduse Elluviimise Rahvarinde kandidaat).
Osvald Laube

Osvald Laube (24. mai 1883 Paide – 3. märts 1961 Chicago) oli Eesti poliitik.
Ta oli Paide abilinnapea, Majaomanikkude Koja liige, Laupa mõisavalitseja ja Mündi postitalu pidaja, kui nimetada ainult mõningaid ametikohti.
Mügar-põldseen

Mügar-põldseen ("Agrocybe arvalis") on kandseente hulka kuuluv seeneliik põldseene perekonnast.
Seene jala otsas on sklerootsiumimügar, mille järgi see on nime saanud.
Polycephalomyces

Polycephalomyces on perekond kottseeni seltsist helekottseenelaadsed.
Selle perekonna seened on parasiitse eluviisiga.
Puna-ööhaigur

Puna-ööhaigur ("Nycticorax caledonicus") on haigurlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Välimus.
Puna-ööhaigur on 55–59 cm pikk. Tiibade siruulatus on 95–110 cm. Kaalub 550–900 g. Emaslind on veidi väiksem kui isaslind.
Ülapool on punakaspruun või tumepunane. Alapool on valge. Pealagi ja kukal on tumehallid. Kael on lühike ja jäme. Valjasriba on rohekaskollane. Nokk on must. Silmad on kollased. Jalad on rohelised või kollased. Pulmarüüs muutuvad silmad oranžiks ja jalad ereroosaks või punaseks.
Noorlinnu sulestik on punakaspruun valgete ja helepruunide täppide ja triipudega. Pealagi on tumepruun heledate triipudega. Noka ülapool on tumehall, alapool on kollane. Jalad on rohelised. Silmad on kollased või oranžikaskollased.
Udusulis poegade ülapool on tumepruun, alapool valge. Valjasriba on valge või oranžikasroosa. Nokk on beež. Jalad on oliivikarva. Silmad on kollased või oranžikaskollased.
Sarnaneb välimuselt ööhaigruga, kuid ööhaigru ülapool on must.
Alamliigid ja levik.
Liigil on viis retsentset alamliiki:
19. sajandi lõpus suri välja "N. c. crassirostris", kes elas Ogasawara saartel.
Elavad rannikul, soodes, jõgede ja järvede ääres, mangroovides, lammidel, padumere rannikul, roostikus ja atollidel. Uus-Guineal on neid nähtud kuni 1600 m kõrgusel merepinnast.
Toitumine.
Toituvad kaladest, kahepaiksetest, koorikloomadest. limustest, veeputukatest ja nende vastsetest, vastkoorunud kilpkonnadest ning teiste lindude munadest ja poegadest.
Peamiselt öise ja videvikulise eluviisiga, pesitsusajal võivad toituda ka päeval. Tavaliselt toituvad üksi. Toitu otsides seisavad paigal või kõnnivad aeglaselt.
Pesitsemine.
Pesitsevad 200–3000-linnulistes kolooniates, vahel koos teiste haigurlaste, iibislaste ja kormoranlastega. Pesa asub 20 m kõrgusel puu otsas. Võivad pesitseda ka maapinnal, koopas või kaljuserval. Pesa läbimõõt on 20–30 cm ja paksus 3–4 cm. Pesa ehitavad mõlemad vanalinnud isaslinnu korjatud okstest. Mõnikord varastavad oksi teistest pesadest.
Austraalias pesitsevad oktoobrist märtsini, Filipiinidel ja Jaaval veebruarist juunini. Kurnas on 2–3 rohekassinist muna mõõtmetega 50 × 37 mm. Mune hauvad mõlemad vanemad 21 päeva. Pojad saavad lennuvõimeliseks 6–7 nädala vanuselt.
Maru (eesnimi)

Maru on eesnimi.
Eesti.
Eestis on see mehenimi, mida üksikutel juhtudel on pandud ka tüdrukutele.
2025. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 591. mehenimi. 1. jaanuari 2025 seisuga oli Eestis eesnimi Maru 134 mehel ja alla viiel naisel. Maru oli keskmiselt 7 aasta vanune (mediaanvanus oli 6). Kõige populaarsem oli eesnimi Maru vanuserühmas 0–4, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 9,03.
Jüri Ehasalu

Jüri Ehasalu (5. juuni 1953 – 17. august 2025) oli eesti jurist, ajakirjanik, äri- ja kirikutegelane ning suurannetaja.
Töö nõukogudes ja juhatustes.
Jüri Ehasalu juhtis ühel ajal Silberauto AS-i, Eesti Post AS-i ja Maalehe nõukogu.
Aastaid oli Jüri Ehasalu Eesti suurima tiraažiga ajalehe Maalehe omanik, kuniks ta müüs selle Hans H. Luigele.
Ehasalu oli ettevõtete Injurbüroo OÜ, Ehasalu Varahalduse OÜ, Osaühing Ehasalu Kinnisvara ja 
OÜ Ehasalu Ärivara juhatuse liige.
Isiklikku.
Tema isa oli Karl Ehasalu ja ema Leili Suits.
Jüri Ehasalu on maetud Metsakalmistule.
Käimislint

Käimislint on kompaktne ja sageli kokkupandav jooksulindisarnane treeninguseade, mis mis on mõeldud eelkõige kõndimiseks või kergeks sörkimiseks siseruumides. Seadme põhiosa on lint, mis liigub konveiermehhanismi abil. Käimislint on erinevalt traditsioonilisest jooksulindist väiksema suuruse, madalama kiiruse ja lihtsama ehitusega. Käimislinti kasutatakse peamiselt madala intensiivsusega liikumiseks, näiteks tööpäeva jooksul aktiivsuse suurendamiseks või istuva eluviisi tasakaalustamiseks.
Ajalugu.
Kaasaegse koduse käimislindi kontseptsioon on arenenud välja sellest, et traditsioonilised jooksulindid olid suured ja mõeldud jooksmiseks ning kontoris või kodus oli vajalik väiksem, vähem ruumi võttev trenažöör. 2010. aastate keskel hakati turule tooma kokkupandavaid "under-desk" variante (nn "walking pads").
Tervis ja ohutus.
Käimislint aitab parandada kardiovaskulaarset tervist, tõsta aeroobset võimekust ja soodustada kaalulangust. Samas võib intensiivne või ebaõige kasutamine põhjustada liigeseprobleeme või vigastusi. Seetõttu soovitatakse järgida kasutusjuhiseid ning valida treening vastavalt tervislikule seisundile. 
Viited.
Pervomaisk (Nižni Novgorodi oblast)

Pervomaisk (vene keeles Первомайск) on linn Venemaal Nižni Novgorodi oblastis, Pervomaiski rajooni keskus. Asub Nižni Novgorodist 190 km lõunas. Läbi linna voolab Umotši jõgi.
Pervomaisk asutati 19. sajandil Tašino külana. 1951. aastal sai linnaõigused ja praeguse nime.
Linnas asub masinaehitusettevõte Transpnevmatika.
Arsen Torosjan

Arsen Torosjan (armeenia keeles Արսեն Գեւորգի Թորոսյան; sündinud 21. juunil 1982 Jerevanis) on Armeenia arst, tervishoiujuht ja poliitik. Ta oli aastatel 2018–2021 Armeenia tervishoiuminister. 27. augustist 2025 on ta Armeenia töö- ja sotsiaalminister.
Ta sündis aastal 1982 Jerevanis. Ta lõpetas aastal 2004 Jerevani Riikliku Meditsiiniülikooli raviteaduskonna. Aastal 2006 akadeemik S. Avdalbekjani nimelise Riikliku Tervishoiuinstituudi (sisuliselt arstide täiendusinstituudi) spetsialiseerumisega sotsiaalhügieenile ja tervishoiu korraldamisele ning aastal 2009 sama instituudi magistriõppe spetsialiseerumisega rahvatervisele ja tervishoiu korraldamisele.
Ta alustas oma karjääri pärast ülikooli lõpetamist. Sel ajal juhtis ta sotsiaaltöötajate rühma MTÜ-s "Reaalne Maailm, Reaalsed Inimesed". Ta töötas juhtival ametikohal aastani 2005, misjärel määrati ta esmatasandi tervishoiu reformide prorektoriks, peremeditsiini ja tervishoiu kvaliteedi koordinaatoriks. Pärast viit aastat prorektorina töötamist määrati ta Armeenia tervishoiuministeeriumi riikliku tuberkuloositõrje keskuse seire- ja hindamisosakonna juhatajaks. Seejärel töötas ta ajutiselt direktori kohusetäitjana. Aastatel 2011–2015 ja 2016–2018 oli ta MIBS-i diagnostika- ja ravikeskuse direktor. 12. mail 2018 määrati ta Armeenia presidendi määrusega Armeenia tervishoiuministriks, tervishoiuministrina töötas ta 18. jaanuarini 2021.
Aastatel 2015–2016 teenis ta Armeenia relvajõududes. Tal on meditsiiniteenistuse leitnandi auaste.
Ta on 27. augustist 2025 Armeenia töö- ja sotsiaalminister.
Isiklikku.
Ta on abielus ja kahe lapse isa.