Niasviž

Niasviž (transkribeerituna Njasviž, poola keeles "Nieśwież", leedu keeles "Nesvyžius") on linn Valgevenes Minski oblastis, Niasviži rajooni halduskeskus.
Haridust annavad neli keskkooli, laste spordikool ja muusikakool. Linnas on ka põhiharidust andev lütseum ja valgevenekeelne gümnaasium. Kõrgemat haridust annab Niasviži riiklik Jakub Kołasi nimeline kolledž. 
Niasvižis on kolm raamatukogu ja kino. Tegutseb ka teater.
Linnas on kergetööstus ja toiduainetetööstus ning meditsiinipreparaate valmistav vabrik.
Niasvižis asub Niasviži loss, mis on üks neljast UNESCO maailmapärandi nimistus olevast objektist Valgevenemaal. Linnas on ajaloomuuseum. Vaatamisväärsusteks on veel vanalinn, Bulgarini kabel aastast 1747, turuplatsil asuv hoone aastast 1721, benediktlaste klooster ja selle juures asuv katoliku kirik aastaist 1593–1596, XVI sajandil püstitatud Słucki Värav, bernhardiinide klooster aastast 1598, kiriklad (XVI–XIX sajandist), raekoda koos selle juures asuva turupaviljoniga (aastast 1586), XVI sajandist pärinev kindlustorn, pargikompleksid, katoliku kirik. Suur osa linna ajaloolisest pärandist, sealjuures Alba pargi juures asunud lossikompleks, viis katoliku kirikut, Suur Sünagoog ja kõik ajaloolised õigeusu kirikud on hävinud.
Ajalugu.
Esimest korda on Niasviži mainitud 1446. aastal, kui Kazimierz IV selle seni Korybutowiczide valduses olnud asula Niemirowiczitele andis. Traditsiooniliselt peetakse linna esmamainimisajaks 1223. aastat, mil Kalka lahingus langes Niasviži vürst Juri. Hiljem on mainitud teisigi Niasviži vürste, aga arheoloogilised andmed linna nii vana päritolu ei tõenda.
1492. aastal läks Niasviž Kiszkade valdusse. 1533. aastal omandasid asula abielu teel Radziwillid, kes rajasid sinna ka puidust lossi.
XVI sajandil muutus Niasviž üheks Valgevene reformatsiooniliikumise keskuseks. Seal elasid ja tegutsesid taolised luuletajad, filosoofid ja valgustajad nagu Szymon Budny, Maciej Kawęczyński, Salomon Rysiński ja Łaŭrencij Kryškoŭski. Mikołaj Radziwill Must muutis asula krahvkonna keskuseks. 1561. või 1562. aastal asutas Maciej Kawęczyński sinna Poola vendade trükikoja, kus esimesena hakati välja andma vanavalgevenekeelseid raamatuid.
1583. aastal alustati Niasviži lossi rajamist. Asulasse rajati benediktlaste klooster. 1584. aastal rajasid jesuiidid sinna oma kolleegiumi. Aastail 1584–1593 valmis selle juurde Giovanni Maria Bernardoni projekti põhjal barokkstiilis katoliku kirik, mis on vanim säilinud barokkstiilis kirik endise Rzeczpospolita territooriumil ja vanuselt teine barokkstiilis kirik Euroopas. 1586. aastal sai Niasvižist linn, kuhu rajati mitmeid kloostreid ja kirikuid. Mikolaj Krzysztof Radziwill Orb muutis Radziwillide Niasviži valdused 1586. aastal majoraatmõisaks, selle staatuse säilitas see 1939. aastani. 
XVI sajandi lõpus muutsid Radziwillid Niasviži kindluslinnaks. Linna kindlustised rajati Lääne-Euroopast pärinevate printsiipide kohaselt. Linnamüüri jäeti kaks väravat, mis asusid peatänava eri otstes. Linna ümbritsesid vallikraav ja müür. Väravate taga paiknesid eeslinnad.
1625. aastal laastas linna katk, selle tagajärjel avati 1627. aastal linnas apteek. 1651. aastal katkuepideemia kordus.
Uputuse ajal laastasid linna nii kasakad kui ka Moskva väed. Radziwillide kindlustatud lossi neil siiski vallutada ei õnnestunud. 1655. aastal alistusid lossi kaitsjad ilma lahinguta ja see laastati. 1672. aastal avasid linnas oma kloostri dominiiklased. 1681. aastal sai Niasviž õiguse pidada laata. 1706. aastal rüüstasid linna Rootsi väed.
1720. aastal valmis uus linnamüür. 1740. aastal hakkas tegutsema teater. Samal ajal rajati sinna ka manufaktuur, kus hakati valmistama tikitud kuntušše. See ettevõte viidi hiljem Słuckisse üle. XV sajandil tekkinud Alba eeslinna juurde rajasid Radziwillid Ermitaaži nime kandva lossi, XVIII sajandil aga uue tellistest suvelossi.
XVIII sajandil asus Niasvižis Radziwillide eraarmee kadettide kool. Linnas olid balletikool ja muusikakool, lossi juures tegutsesid kapell ja teater. Aastail 1750–1791 tegutses linnas ka trükikoda, kus anti välja poola keeles ja ladina keeles kirjutatud raamatuid.
Seoses Karol Stanisław Panie Kochanku Radziwilli ja Poola kuninga vahelise konfliktiga hõivasid Niasviži 1764. ja 1768. aastal Vene väed. 1772. aastal viisid linna hõivanud Vene väed minema sealse raamatukogu ja lossis asunud kunstiväärtused, mis jõudsid Peterburi Teaduste Akadeemia valdusse. 1792. aastal hõivasid linna taas Vene väed.
Poola jagamisel läks Niasviž 1793. aastal Venemaa koosseisu. Linn hakkas kuuluma Minski kubermangu.
XIX sajandi alguses liitus linna toonane omanik, Dominik Hieronim Radziwiłł, Napoleon I sõjaväega. Selle tagajärjel konfiskeerisid Vene võimud tema valdused, aga 1814. aastal suutsid tema pärijad välja võidelda õiguse tema pärandusele. Niasviži omanikuks sai Antoni Henryk Radziwiłł. Lossis asunud medalite ja müntide kogu anti eelnevalt siiski Harkivi ülikoolile, sealsed riitusesemed viidi Moskvasse, kunstiväärtused jagati aga mitme Venemaa ülikooli vahel.
1835. aastal suleti seoses Poola ülestõusudega dominiiklaste kloostri juures tegutsenud kool. 1900. aastal elas linnas 4687 juuti.
Pärast Esimest maailmasõda kuulus Niasviž Poola koosseisu. Tol perioodil avati seal valgevenekeelset haridust andev kool ja ajaloomuuseum, kus eksponeeriti ka linna kahe värava kuldseid võtmeid.
1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu, kus sellest sai 1940. aastal rajoonikeskus. Teise maailmasõja ajal kestis linnas 28. juunist 1941 kuni 4. juulini 1944 Saksa okupatsioon. Selle ajal koondati linna juudid (4500 inimest) getosse. 30. oktoobril 1941 lasti maha 4000 Niasviži juuti. 20. juulil 1942 piirati geto sisse, et see likvideerida, kohalikud juudid murdsid aga linnast välja ja liitusid partisanidega, kuigi suurem osa neist lahingu käigus hukkus. 1944. aastal avati lossi ruumides sanatoorium. 
1993. aastal moodustati Niasviži linna muinsuskaitseala.
Alba.
XV sajandil tekkinud eeslinna juurde rajasid Radziwillid XVI sajandi lõpus oma suveresidentsi. Mikolaj Krzysztof Radziwill Orb rajas sinna Ermitaaži nimelise hoone, mida kaunistasid vandlist pühakute kujud ja fajansist altarid. See hoone oli XIX sajandi keskpaigaks praktiliselt hävinud.
Lossi juures asusid tootmishooned nagu juustuvabrik, pruulikoda, pagaritöökoda. Nende juurde kujunes omakorda karjamõis. XVII sajandil see kompleks laastati.
1758. aastal rajati Albasse uus klassitsistlikus stiilis suveloss, samuti alustati esindusliku pargiansambli rajamist. Parki liigendasid mitmed veekogud, seal asusid Hollandi stiilis talu, faasanite aedik, koerte aedik, kolm loomaaeda. Pargi juures oli ka esinduslik juurviljaaed. Kokku muudeti pargiks 300 hektari suurune mets.
Hollandi stiilis talu oli kahekorruseline, ülemine osa oli vahvärkstiilis. Hoones paiknesid ruumid ka Radziwillide jaoks.
Teine märkimisväärne kõrvalhoone oli lehtla, mille juurest hargnesid kaheksa alleed.
1778. aastal hakati Alba kompleksi uuendama. Parki rajati kaheksast kanalist veekogude süsteem. Ühe loomaaia asemele rajati saarte kompleks. Kompleksi juurde rajati ka 180 majaga küla, eeskujuks oli sealjuures analoogne küla Versailles' lossi juures. Kompositsiooni keskmeks kujunes teine lehtla, mis jäljendas Hagia Sophia kirikut İstanbulis. Pargis asusid ka kasvuhooned, samuti oli seal mesila. Kompleksi juures oli ka haigla ühes apteegiga. Loomaaedadest jäi järgi vaid üks, aga seda laiendati märkimisväärselt.
Albas asus XVIII sajandil laevastikuohvitseride kool.
1812. aastal põletati Alba kompleks sõjategevuse käigus maha. Pärast sõda anti Alba rendile. Kompleksi asuti taastama 1875. aastal, tööd jätkusid ka pärast Esimest maailmasõda. Taastati 80 hektari suurune park, faasanite aedik, loomaaed ja majapidamishooned.