tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Gifhorn

Gifhorn on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaa idaosas.
Gifhorn on samanimelise kreisi keskus. Linna pindala on 104,86 km². 31. detsembril 2015 elas seal 41 905 inimest. Gifhorni linnaosad on Gamsen, Gifhorn, Kästorf, Neubokel, Wilsche ja Winkel. Linn on mõjutatud peamiselt tööstuslikumate ja äriliselt tähtsate naaberlinnade Braunschweigi ja Wolfsburgi lähedusest. Gifhorn on osake Hannover-Braunschweig-Göttingen-Wolfsburgi metropolipiirkonnast.
Vanim kontrollitav allikas tõendab linna olemasolu 1196. aastal.
Gifhornis asub Rahvusvaheline Tuule- ja Vesiveskite Muuseum, kuhu kuulub ulatuslik kogu ja töötavad koopiad maailma kõige levinumatest tuulikutest. Gifhornis asub Gifhorni loss. Gifhorni raudteejaam on linna lõunaosas.
Asukoht.
Gifhorn asub Ise ja Alleri jõe kohtumiskohas. Gifhorn asub umbes 20 km Braunschweigi linnast põhjas ja umbes 15 km Wolfsburgist läänes. Linnas kohtuvad Bundesstraße 4 ja 188. Linna põhjaservast algab Lüneburgi nõmm.
Ajalugu.
Gifhorni on esmamainitud 1196. aastal. See paiknes kahe siis tähtsa kaubatee ristumiskohas: "soolatee" (saksa: Salzstraße) oli peamine soola kaubatee Lüneburgi ja Braunschweigi vahel ning "teraviljateel" (saksa: Kornstraße) veeti teravilja Celle ja Magdeburgi vahel.
Haridus.
Gifhornis on järgmised koolid: Humboldt-Gymnasium, Otto-Hahn-Gymnasium, Fritz-Reuter-Realschule, Dietrich-Bonhoeffer-Realschule, Albert-Schweitzer-Hauptschule ja Berufsbildenden Schulen I ja II. Alfred-Teves-Schule, mida aastatel 1954–1958 kutsuti Volksschule Süd, oli avatud aastatel 1954–2010.
Rahvusvahelised suhted.
Gifhorni sõpruslinnad on
Kelladepalee.
Glocken-Palast (Kelladepalee) on mälestusmärk ja suur ehitis Gifhornis. Seda ehitati 16 aastat, kombineerides Vene puitehitiste stiile. Sellele pani nurgakivi Nõukogude Liidu ekspresident Mihhail Gorbatšov 1996. aastal.
See ehitati keskusena kultuurivahetuse edendamiseks kogu Euroopas pärast raudse eesriide langemist.
Kelladepalee korraldab üritusi ja näitusi, mis tähistavad rahu, vabadust ja kultuurilist mitmekesisust.
Ilmenau jõgi

Ilmenau on jõgi Saksamaal Alam-Saksimaal. See on üks Elbe vasakpoolsetest lisajõgedest. 
Jõgi saab alguse Lüneburgi nõmmelt Uelzenist lõunas. See suubub Elbesse Winseni juures. Ilmenau on 107 km pikk. 
Suured linnad Ilmenau ääres on Uelzen ja Lüneburg. Ilmenau linn Tüüringis ei ole Ilmenau jõe ääres, vaid Ilmi jõe ääres.
Terese Adele Mugasto

Terese Adele Mugasto (sünninimi Terese Adele Krigul; 9. oktoober 1910 Pihkva – 10. detsember 1960 Tartu) oli eesti laulja (metsosopran).
Terese Adele Mugasto õppis laulmist Tartu Kõrgemas Muusikakoolis Angelina Mahotina lauluklassis ja lõpetas kooli 1937.aastal. Ta töötas lauljana Endla teatris aastatel 1945–1947 ning oli Vanemuise teatri ooperi- ja operetisolist aastatel 1940–1941 ja 1947–1960.
Isiklikku.
Aastatel 1934–1937 oli ta abielus Hando Mugastoga, sellest abielust on sündinud tütar Krista (Mugasto) Murumägi (1935). Aastatel 1938–1957 oli ta abielus Leonid Volmeriga, sellest abielust oli sündinud poeg Peeter Volmer (1940–2002). 1957. aastal abiellus ta Viktor Taimrega.
Spes

 
Spes ("spes" ladina keeles tähendab 'lootus') on Narva linnakindlustuse täiendamisel 1683–1704 ehitatud Rootsi riigitegelase ja sõjaväeinseneri Erik Dahlbergi projekti järgi bastionilaadne kindlustus ehk poolbastion. See asub linnuse lõunamüüri ees.
Wrangeli bastion

Wrangeli bastion (ka Vana bastion) on Narvas 1670. aastatel rajatud Narva kindluse bastion. 
17. sajandi lõpus hakati fortifikatsioonide direktori Erik Dahlbergi kava järgi kaitserajatisi uuendama. Wrangeli bastion plaaniti ümber ehitada Paxi bastioniks, aga seda ei jõutud teha.
Kalma–Avinurme tee

Kalma–Avinurme tee (registrinumbriga 13162) on kõrvalmaantee Mustvee vallas. Tee pikkus on 15,028 km.
Tee saab alguse Jõhvi–Tartu–Valga põhimaanteelt Kalmakülast ja lõppeb Avinurme asulas. Tee keskosas Jõemetsa lähedal ületab tee sillana Piilsi jõe.
Hõbekuuse tee

Hõbekuuse tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Merivälja asumis.
Tänav algab Lodjapuu tee ja Ida tee ristumiskohast ja lõppeb Ranna tee lähedal.
Tänav sai praeguse nime 25. septembril 1959. Varem kandis see nime "Põhja tee".
Kose tee (Tallinn)

Kose tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Maarjamäe ja Kose asumis.
Tänav algab Pirita teelt ja lõppeb Narva maanteega ristudes.
Ajalugu.
Tänav sai eestikeelse nime 1882 ja selle saksakeelne nimi oli Koschscher Weg ja venekeelne nimi Кошская дорога. Tänava nimi pandi lähedal asuva Kose suvemõisa (saksa keeles "Höfchen Kosch") järgi.
Kose teel asuvad endised Kose, Carlshof (Kose põik tn 9, Kose tee 9), Tannenrode (Kose tee 27) ja Annenhofi suvemõisad (Kose tee 66) ja Kose mõisahoone (Kose tee 55, 57; Vabaõhukooli tee 1 ja 3).
Kalju Kiis

Kalju Kiis (22. juuni 1934 Põltsamaa kihelkond, Viljandimaa – 19. juuni 2009) oli eesti keemik ja tehnikateadlane.
Ta lõpetas 1953. aastal Põltsamaa Keskkooli ning 1958. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi keemikuna. Ta oli samas kõrgkoolis aspirant (juhendaja Agu Aarna), kaitses 1971. aastal väitekirja "Исследование скоростного термического разложения горючего сланца в реакторе с внешним обогревом и состава получаемых продуктов" (Põlevkivi kiire termiline lagundamine välisküttega reaktoris ja saadavate produktide koostise uurimine) ning sai tehnikakandidaadi kraadi.
Ta töötas aastatel 1959–1962 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Energeetika ja Keemia Instituudi Rikastamiseprotsesside Sektoris.
Ta töötas aastatel 1958–1987 (vaheaegadega) Kiviõlis põlevkivikeemia uurimisel, sealhulgas alates 1966. aastast põlevkivikeemiatehaste kesklaboris. Ta töötas aastatel 1987–1992 Raplas liimvaikude uurimisel ning alates 1992. aastast Rapla maavalitsuses loodushoiu ja jäätmemajanduse peaspetsialistina.
Isiklikku.
Tema hobid olid genealoogia ja autograafide kogumine.
Lootuse puiestee

Lootuse puiestee on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Hiiu, Nõmme, Männiku ja Rahumäe asumis.
Tänav algab Vabaduse puiesteelt (Haava tänava lõpu lähedalt) ja lõppeb samuti Vabaduse puiesteel (Hiiu tänava lähedal).
Tänav sai nime 8. novembril 1927.
Tšagatai keel

Tšagatai keel on väljasurnud turgi keel, mida kõneldi laialdaselt Kesk-Aasias.
Tšagatai keelel oli ka kirjakeel, mida kasutati kuni 20. sajandi alguseni.
Tšagatai keelel oli mõju hindustani keele arengule.
Jumalaema Uinumise kirik

Jumalaema Uinumise kirik (vahel on kasutatud ka venekeelset vormi Uspenski kirik) on mitme Jumalaema uinumisele pühitsetud kiriku nimi või nimeosa:
Rauf Denktaş

Rauf Raif Denktaş (27. jaanuar 1924 Paphos – 13. jaanuar 2012 Nikosia) oli Küprose poliitik. Ta oli aastatel 1973–1974 Küprose Vabariigi asepresident ja aastatel 1983–2005 Põhja-Küprose Türgi Vabariigi president.
Ta sündis aastal 1924 Paphoses (asub Lääne-Küprosel Paphose ringkonnas) kohtuniku perekonnas. Ta on lõpetanud Londonis Lincoln's Inn'is juuridilised õpingud.
NSV Liidu rahvakunstnik

NSV Liidu rahvakunstnik oli Nõukogude Liidus aunimetus loomeinimestele nende tähelepanuväärsete saavutuste eest. Aastast 1936 anti välja aunimetust (vene keeles "Народный артист СССР") teatri, muusika ja filmi valdkonnas ning aastast 1943 (vene keeles "Народный художник СССР") kujutava ja tarbekunsti valdkonnas. 
Aunimetust anti NSV Liidu Kultuuriministeeriumi, NSV Liidu Riikliku Kinematograafia Komitee, NSV Liidu Kunstnike Liidu või NSV Liidu Kinematograafia Liidu ettepanekul. 
Aunimetuse saanud said vastava NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi diplomi ja tunnistuse. Rinnamärki algselt ei antud ja see asutati alles 19. augustil 1985. Ka varem aunimetuse saanud ja rinnamärgi asutamise ajal elus olnud rahvakunstnikud said rinnamärgi, kuid see oli ilma numbrita. Isikud, kes said rahvakunstnikuks pärast 19. augustit 1985, said diplomi, tunnistuse ja rinnamärgi, kuid rinnamärk oli seerianumbriga.
Märki kanti paremal pool rinnal ordenitest kõrgemal.
Kokku anti NSV Liidu rahvakunstniku aunimetus 1006 inimesele. 
Eesti NSV-s sai NSV Liidu rahvakunstniku aunimetuse 21 inimest:
Instrumentaalmaandumissüsteem

Instrumentaalmaandumissüsteem (inglise keeles "instrument landing system", akronüüm ILS) on lennuväljal paiknev raadiosidesüsteem, mille eesmärk on luua ja hoida vastastikust raadiosidet lennuväljale maanduva õhusõidukiga tingimustes, kus maandumisrada ei ole ilmastikutingimuste tõttu turvalist maandumist tagaval viisil nähtav, ja võimaldada piloodil maandada õhusõiduk sihtmaandumisrajale võimalikult turvaliselt.
Instrumentaalmaandumissüsteemis on kolm põhikomponenti. Need on kursimajakas (ingl "localiser"), glissaadimajakas (ingl "glide slope") ja markermajakas (ingl "marker beacon").
Kursimajakas.
Kursimajakas annab informatsiooni horisontaalseks lähenemiseks lennurajale. See edastab kaks kattuvat õhupallikujulist signaali, üks paremale poole ning teine vasakule poole lennuraja keskpunktist. Kursimajakas annab piloodile teada, kas lennuk kaldub kõrvale lennurajast või mitte. Kui lennuk on lennurajast vasakul, siis saab vastuvõtja lennukis 90 Hz-st signaali ning sellega kuvatakse näidikul, et lennuk asub rajast vasakul ja on vaja teha parandusi. Vastupidi, kui lennuk on rajast paremal, siis saab vastuvõtja 150 Hz signaali ja kuvatakse, et on vaja rohkem vasakule minna. Kui kabiinis ekraanil on joon keskel, siis on lennuk õige kursi peal. Kursimajakas töötab sagedustel 108.10–111.95 MHz (ehk väga kõrgetel sagedustel – ingl "Very High Frequency" või VHF) ja ainult paaritutel kümnendarvudel. Ehk kursimajaks töötab 108.10 MHz, aga näiteks 108.20 MHz sagedusel ei tööta.
Glissaadimajakas.
Glissaadimajakas töötab sarnaselt kursimajakaga, aga selle eesmärk on vertikaalseks lähenemiseks lennurajale. Sellel on kaks kattuvat signaali, üks madalamal, kui maandumiseks ette nähtud, ja teine kõrgemal. Glissaadimajakas paigutatakse 300 meetri kaugusele enne lennuraja algust. Ülemine signaal on 90 Hz ja alumine 150 Hz. Kui lennuk on liiga kõrgel, et täpselt maanduda lennukiga lennuraja algusse, siis vastuvõtja saab lennukis 90 Hz signaali. Tüüpiline maandumisnurk on 3 kraadi lennurajast, aga see nurk võib varieeruda vastavalt lennuväljale ja maastikule. Glissaadimajakas töötab sagedustel 329.15–335 MHz (ehk ülikõrgetel sagedustel – ingl "Ultra High Frequency" või UHF), sest siis on signaal väga täpne. Horisontaalteljes on glissaadimajakas 8 kraadi mõlemale poole lennurada ja ulatub kümne meremiili kaugusele.
Markermajakas.
Markermajakas määrab ära lennuki kauguse lennuvälja radadest. Piloot saab lennukis nii visuaalsed kui ka helilised märguanded sellest, kui kaugel asub ta lennurajast. Lennuradadel on kuni kolm markermajakat:
Kui lennuk lendab üle välimise markeri, siis lennukis vilgub sinine tuluke. Keskmise markeri juures vilgub merevaigukollane tuluke. Sisemise markeri juures vilgub valge tuluke. Sisemisi markermajakaid ei kasutata enam tänapäeval väga palju, kuna puudub vajadus. Markermajakad kasutavad 75 MHz (ehk väga kõrget sagedust – ingl "Very High Frequency" või VHF) signaali vertikaalselt üles.
Kalatööstus

Kalatööstus (inglise "fishing industry") on toiduainetööstuse haru, mis püüab, töötleb, kasvatab, säilitab, veab, turustab ja müüb kala, aga ka muid veeorganisme ja nende saadusi. 
Kalatööstuse puhul saab eristada kolme põhisektorit: kommerts-, traditsionaalset ja meelelahutussektorit.
Kalatööstusega on seotud mitmed teised valdkonnad: näiteks kalasport, kalapüük, töönduspüük, püüdmis-, töötlemis- ja turundussektorid. 
Ülemaailmselt organiseerib kalatööstust ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsioon. 
Kalatööstuse turundamine keskendub kala ja muude meresaaduste andmisele inimestele, et rahuldada nende toitumisvajadust. 
Arenguriikide üle 500 miljoni elaniku peamiseks elatusallikaks on otseselt või kaudselt kalandus ja põllumajandus.
Šrapnell

Šrapnell on õhus lõhatav suurtükimürsk, mille sees on teraskuulid. Mürsk sai nime Briti ohvitseri Henry Shrapneli (1761–1842) järgi, kes selle 1803 leiutas.
Rannamõisa tee

Rannamõisa tee on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas.
Tänav algab Ehitajate tee ja Paldiski maantee ristmikult ning ulatub Tiskre ojani linnapiiril. Tänav kattub samanimelise aadressiobjektiga (liikluspind), mis erinevalt tänavast ulatub linnast välja kuni Tabasaluni. Samuti kattub tänav Tallinna–Rannamõisa–Kloogaranna teega.
Tänav sai praeguse nime 19. septembril 1958. Enne seda kandis tänav nimesid "Tiskre tee" (saksa "Tischerscher Weg") ja "Fišmeistri tee" (saksa "Fischmeisterscher Weg"). Tiskre nimi tuli tänava ääres asuva Tiskre küla järgi. Fišmeistri nimi tuli Fischmeistri suvemõisa järgi.
Rännaku puiestee

Rännaku puiestee on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Pääsküla asumis.
Tänav algab Liipri tänavalt ja lõppeb Sõbra tänava ja Lemmiku tänava ristumiskohas.
Tänav sai praeguse nime 1927 ja enne seda kandis tänav nime "Rõõmu puiestee".
Pax bastion

Pax bastion (ladina keeles "pax" 'rahu') on Wrangeli bastioni uus nimi seoses sellega, et Rootsi riigitegelane ja sõjaväeinsener Erik Dahlberg kavatses selle bastioni ümber ehitada Narva linnakindlustuse täiendamisel aastatel 1683–1704. Alanud sõja tõttu jäi tema projekti see osa teostamata.
Kuigi Wrangeli bastioni ei jõutud ümber ehitada, on nimi Pax juurdunud rahvasuus ja kasutatakse tänaseni algupärase Wrangeli bastioni nime asemel.
Pax bastioni territooriumil paikneb Pimeaia osa, nn Väike Pimeaed.
Lüchow-Dannenbergi kreis

Lüchow-Dannenberg (ka "Hannoversches Wendland") on kreis Saksamaal Alam-Saksi liidumaal.
Sellega piirnevad (alates läänest ja päripäeva) Uelzeni ja Lüneburgi kreisid ning liidumaad Mecklenburg-Vorpommern (Ludwigslust-Parchimi kreis), Brandenburg (Prignitzi kreis) ja Saksi-Anhalt (Stendali kreis ja Altmarkkreis Salzwedel).
Ajalugu.
Keskajal hõlmasid ala Lüchowi krahvkond ja Dannenbergi krahvkond (alates 12. sajandi algusest). Need krahvkonnad olid algselt Slaavi riigid, mis kaotasid oma sõltumatuse 14. sajandi alguses Braunschweig-Lüneburgi hertsogkonnale.
Ala valitses aastani 1705 Lüneburg ja seejärel sai see Hannoveri kuurvürstkonna osaks. Kui Preisimaa annekteeris Hannoveri kuningriigi (1866), loodi uues Hannoveri provintsis Lüchowi ja Dannenbergi kreisid.
Aastal 1932 ühendati Lüchowi kreis ja Dannenbergi kreis praeguseks kreisiks keskusega Dannenbergis. Aastal 1951 viidi valitsus Lüchowisse.
Geograafia.
Kreis on nime saanud kahe peamise linna järgi. See on tuntud ka kui Wendland, nimetus viitab slaavi rahvale vendidele obotriitide drevani hõimust, kes elasid siin kuni 18. sajandini – viimane teadaolev polaabi keele kohaliku murde kasutaja suri aastal 1752. Maastikku iseloomustavad jõeäärsed metsad piki Elbet ja künklik maa.
Lisaks on Wendland tuntud väikese Gorlebeni küla poolest ("Samtgemeinde" Gartowi osa), kuhu on kavandatud rajada radioaktiivsete jäätmete lõplik hoiupaik. Ette on pandud Gorlebeni soolakuppel, sügav geoloogiline hoidla. Veelgi enam, kasutatud tuumakütuse vaheladu paikneb Gorlebenis. Alal on 1980. aastatest alates toimunud kokkupõrkeid politsei ja tuumaenergeetika vastaste meeleavaldajate vahel.
Linnad ja vallad.
Samtgemeinden:"
1"Samtgemeinde" keskus; ²linn
Inkorporeerimata alad:
Helena Lass

Helena Lass (sündinud 3. juunil 1980) on eesti psühhiaater ja Practical Consciousness õpetaja. 
Ta uurib teadvuse kasutamise mõju elususe kogemusele ja vaimsele tervisele ning on avaldanud sellel teemal teadusartikli.
Helena Lass on lõpetanud Tartu Ülikooli arstiteaduskonna 2004. aastal ja residentuuri 2013. aastal. Ta töötas kuni 2013. aasta kevadeni Tallinna Psühhiaatriahaiglas. 2014. aasta algusest võtab arstina vastu patsiente Tallinnas tegutsevates erakliinikutes. Alates 2017. aastast on ta aktiivne ka Practical Consciousness õpetajana.
Spetsialiseerumine.
Helena Lass on spetsialiseerunud psühhiaatriks, erihuviga psühhiaatriliste haiguste ennetusel.
Oma töös on ta süvenenud teadvuse ja autopiloodi vastandliku mõju uurimisele vaimse tervise määrajana. Ta keskendub peamiselt sellele, kuidas võimaldab teadvuse omaduste praktiline kasutamine tervislikult vähendada autopiloodi rolli emotsioonide käivitumisele ja negatiivsetele mõttemustritele ning omab seeläbi mõju vaimsele tervisele. 
Koolitustegevus.
Helena Lass on tegelenud koolitamisega teadveloleku, vaimse tervise ja stressitaandamise teemadel.
Ta on aidanud välja töötada Eesti üldhariduskoolides õpilastele suunatud programmi "Vaikuseminutid" juhendite ja sisu osa.
Artiklid ja intervjuud.
Helena Lass on avaldanud eestikeelseid artikleid vaimse tervise teemal ajalehes Äripäev ja Meditsiiniuudised ning ajakirjades Director, Personali Praktik ning ingliskeelseid artikleid ajakirjades CoFounder (Eesti), HR Magazine (Inglismaa), Human Resources Magazine (Uus-Meremaa), Personnel Today (Inglismaa), InnoHealth Magazine (India) ja veebiväljaannetes Edasi.org ning Thrive Global (USA) jm. Temaga on intervjuusid teinud ETV, Kuku Raadio, ajaleht Meditsiiniuudised, USA ajakiri Corporate Wellness Magazine ja Iirimaa meediaväljaanne Silicon Republic.
Vaimse heaolu alane teadusartikkel.
Helena Lass avaldas oma lähenemise vaimse heaolu (inglise k. "mental wellness") käsitlusele teadusartiklina: "Developing Intra-personal Skills as a Proactive Way to Individual Resilience and Personal Sustainability: the Preventive Side of the Mental Health Equation" (Routledge, 2018), tuues välja, et "Vaimse tervise osas on seni olnud kogu fookus häiretel ja nende ravil. See kitsas lähenemine on jätnud inimestele justkui mulje, et vaimne tervis ei ole oluline muul ajal, kui siis, kui inimesel avaldub vaimne haigus. Reaalsuses on igal inimesel olemas sisemine sfäär ja nad kogevad igapäevaselt selles sündmusi nagu emotsioonid, õppimine, mõtlemine, planeerimine, tähelepanu suunamine, teadvustamine, taipamine jne. Vaimne heaolu oma õiges kontekstis tähendab võimekust neid seesmiseid protsesse juhtida."
Justitia bastion

Justitia (ladina keeles "iustitia" – 'õiglus') oli Narva linnakindlustuse täiendamisel 1683–1704 Rootsi riigitegelase ja sõjaväeinseneri Erik Dahlbergi projekti järgi Narva linnuse kirdenurka kavandatud bastionilaadne kindlustus ehk poolbastion.
Xaver Dombrowsky

Xaver Julius von Dombrowsky (10. mai / 22. mai 1852 Friedrichstadt (Jaunjelgava), Kuramaa kubermang Venemaa keisririik – 19. detsember 1921 Petrograd, Vene SFNV) oli baltisaksa arst.
Aastatel 1864–1871 õppis ta Jelgava (Mitau) kubermangugümnaasiumis. Aastatel 1873–1880 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, 1880. aastal kaitses ta samas arstiteaduse doktori kraadi (Dr. med) väitekirjaga "Zur orthopädischen Behandlung der fungösen Gelenkkrankheiten und Fracturen an den unteren Extremitäten".
Aastatel 1880–1881 töötas ta Tartu kirurgiakliinikus assistendina. 1882. aastal täiendas end Heidelbergis, Viinis, Berliinis ja Pariisis. 
Aastatel 1883–1895 töötas Peterburis Peter-Pauli hospitali arstina, aastatel 1895–1905 Oldenburgi printsi lastehospitali ülemarstina. 1904. aastast Venemaa keiser Nikolai II õukonna ihukirurg, aastatel 1904–1906 keisrinna Aleksandra Fjodorovna laatsareti peaarst Tsarskoje Selos. Aastatel 1905–1920 Peterburis (Petrogradis) Aleksandri haigla ülemarst, 1920–1921 Aleksandri haigla direktor.
Isiklikku.
1886. aastal abiellus ta Kundas parun John Carl Girard de Soucantoni tütre Ellinor Josephine Henriette Eleonore Girard de Soucantoniga.
Tema järgi on nimetatud Karepal asuv Villa Dombrovka.
Rein Sepp (füüsik)

Rein Sepp (11. august 1940 Põltsamaa – 9. november 1994 Tartu) oli eesti füüsik.
Elulugu.
Ta lõpetas 1958. aastal Põltsamaa Keskkooli ning 1963. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna teoreetilise füüsika kateedri füüsikuna. Ta oli samas aastatel 1963–1966 aspirant, kaitses 1966. aastal väitekirja ning sai füüsikakandidaadi kraadi.
Ta oli aastatel 1966–1969 Tallinna Pedagoogilises Instituudis vanemõpetaja. Ta oli aastatel 1969–1984 Pöögelmanni-nimelise Elektrotehnikatehase (Tallinnas) erikonstrueerimisbüroo uurimistööde juht. Ta oli aastatel 1990–1994 Lõuna-Eesti Keskkonnakaitse Labori Tahkuse Õhuseirejaama (Pärnumaal) peaspetsialist.
Teadustöö.
Rein Sepa uurimisvaldkonnad olid kvantmehaaniline mõõtmisteooria, kvantväljateooria, pooljuhtide tootmise automatiseerimine ja infosüsteemi väljatöötamine, suurte elektronarvutite arhitektuur ja automatiseeritud mõõtekompleksid; atmosfääriõhu saastefooni, sealhulgas ionisatsiooni ja NO2 kontsentratsiooni mõõtmine ning õhus toimuvad füüsikalis-keemilised protsessid.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli füüsik Hilja Iher.
Lydia Nirk-Soosaar

Lydia Nirk-Soosaar (30. juuni 1908 Viljandi – 11. märts 1995 Tallinn) oli eesti maalikunstnik.
Elukäik.
Lõpetas 1926. aastal Viljandi Eesti Haridusseltsi Tütarlaste Gümnaasiumi. 1928. aasta algul astus ta Kõrgemasse Kunstikooli Pallas, kus õppis maali esialgu Nikolai Triigi, siis Ado Vabbe ateljees. Kooli lõpetas ta 1936. aastal koos Johannes Võerahansu, Richard Sagritsa, Karl Pärsimäe ja Ellinor Aikiga. Asus tööle vabakunstnikuna.
Looming.
Oma lopsaka, intensiivsest loodus- ja värvielamusest kantud laadiga on ta lennukaaslastele väga lähedane. Näitustel esines ta alates 1928. aastast. Debüteerides Tallinna Kunstihoones 1937. aasta kevadnäitusel, äratas ta tähelepanu nii maalijaande kui ka tugeva realistliku koolitusega. Maastikke, natüürmorte ja portreid eksponeeris ta pidevalt ka Viljandi kunstinäitustel.
1948. aastal arvati Lydia Nirk-Soosaar Kunstnike Liidust välja; tema liikmestaatus taastus alles Eesti taasiseseisvudes. Pärast pikka pausi naasis ta kunstiellu meeldejääva isikunäitusega Tallinna kunstisalongis 1970. 1994. aastal võttis ta osa näituse "Eesti pere – 100 aastat kunstis" avamisest Pärnu kunstikeskuses Chaplin, kus oli väljas tema 1936. aasta Viljandi perekonnaseisuametile kavandatud kompositsioon. Vanameistri viimaseks esinemiseks jäi näitus "Maal 1995" Tallinna Kunstihoones.
Kunstnik on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Isiklikku.
Tema poeg on filmimees Mark Soosaar ja tütar arhitekt Kiira Soosaar.
Väike-Tartu maantee

Väike-Tartu maantee oli tänav Tallinna kesklinnas.
"Väike Tartu tänava" (saksa keeles "Kleine Dörptsche Str.", vene Малая Юрьевская ул.) nime on kasutatud alates 19. sajandi algusest. 1873. aastal oli kohanimena kasutusel ka Kivisilla põiktänav (saksa "Steinbrücksche Quergasse"), mis tulenes Tartu maantee alguses üle Härjapea jõe minevast Kivisillast.
19. sajandi viimasel veerandil olid Tallinnas tänavanimetustena kasutuses nii Väike-Tartu maantee kui ka Suur-Tartu maantee. Väike-Tartu maantee nimetus kehtestati ametlikult 1876. aastal.
Estonia seltsi teatritrupp, mis oli alates 1895. aastast hakanud lavastama laulumänge, rahvatükke, naljamänge, tegutses 1905. aastal “Estonia” ajutises teatrisaalis aadressil Väike-Tartu maantee 25. Aastatel 1930–1944 tegutses samas Väike-Tartu maantee 25 hoones (Väike-Tartu maantee ja Maakri tänava nurgal) Tallinna Töölisteater.
22. jaanuaril 1936 nimetati Väike-Tartu maantee ja Väike-Pärnu maantee Sakala tänavaks.
Väike-Tartu maantee jäi suurelt osalt 1940. aastate lõpus rajatud Lenini, praeguse nimega Rävala puiestee alla. Kunagise Väike-Tartu maantee ja Suur-Tartu maantee ristmiku asukoha juures paikneb tänapäeval City Plaza kõrghoone.
Helivõimendussüsteem

Helivõimendussüsteem on elektroakustiline seadmestik, mida kasutatakse siis, kui akustilise heli allika (kõneleja, muusikariista) helivõimsusest ei piisa vajaliku helivaljuse tekitamiseks kogu ruumi (saali, auditooriumi) ulatuses. Avalikes kohtades (reisiterminal, staadion) ning avalike esinemiste helindamise seadmestikku tuntakse PA-süsteemina (lühend PA ingl k sõnadest "public address").
Helivõimendussüsteemi põhielemendid on elektrisignaali allikas, helivõimendi ja kõlar. Signaaliallikateks on mikrofon või elektrooniline muusikariist. Võimendusseade koosneb eelvõimendist, mis võimendab allikate signaalid kindlale, nn liinitasemele, ja võimsusvõimendist, mis võimendab signaali kõlarisse andmiseks vajaliku tasemeni.
Kõlaritena kasutatakse PA-süsteemis peamiselt ruuporvaljuhääldeid.
Helivõimendussüsteemi võivad kuuluda mitmesugused lisaseadmed:
Ranniku tee

Ranniku tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Merivälja ja Mähe asumis.
Tänav algab Mähe-Kaasiku teelt ja lõppeb Palderjani teega ristudes.
Tänav sai praeguse nime 13. aprillil 1954. Enne seda kandis tänav nime "Tamme tee".
Vikerlase tänav

Vikerlase tänav on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Laagna asumis.
Tänav algab Kalevipoja tänavalt ja lõppeb Varraku tänavaga ristudes.
Tänav sai praeguse nime 19. juulil 1994. Varem (1979. aastast) kandis see Kuramaa tänava nime (Teise maailmasõja ajal toimunud Kuramaa koti mälestuseks).
Jeļena Ostapenko

Jeļena Ostapenko (ka Aļona Ostapenko; sündinud 8. juunil 1997) on Läti tennisist.
Ta võitis 2017. aasta Prantsusmaa lahtised meistrivõistlused tennises, alistades finaalis Simona Halepi 4:6, 6:4, 6:3. See oli tema esimene WTA-turniiri võit. Selle võiduga tõusis ta WTA edetabelis 12. kohale. Oma teise WTA turniiri võitis ta sama aasta septembris Korea Openil Seoulis. Kolmanda turniirivõidu sai ta oktoobris 2019 Luxembourg Openil, kus alistas finaalis Julia Görgesi. Neljanda võidu saavutas ta juunis 2021 Eastbourne Internationalil, kus alistas finaalis Anett Kontaveidi 6:3, 6:3.
Ostapenko on jõudnud lisaks 2 korral WTA turniiri finaali: septembris 2015 kaotas ta Coupe Banque Nationale'il Québecis Annika Beckile 2:6, 2:6 ja 2016. aasta Qatar Total Openil kaotas ta finaalis Carla Suárez Navarrole 6:1, 4:6, 4:6. Ta tõusis seejärel WTA edetabelis senise karjääri kõrgeimale, 40. kohale. Aprillis 2016 tõusis ta juba 37. kohale. Seni kõrgeima edetabelikoha saavutas ta 19. märtsil 2018, kui ta asus 5. kohal.
Ta on võitnud 8 ITF turniiri. 2014. aastal võitis ta Wimbledoni noorteturniiri ja tõusis noorte edetabelis teisele kohale.
Ta on olnud Anett Kontaveidi õpingukaaslane ja paarismängupartner.
Treener.
Tema peamine treener on olnud ema Jelena Jakovleva. Juulist 2018 kuni 2019. aasta aprilli alguseni oli tema treener hollandlane Glenn Schaap (Anett Kontaveidi varasem treener).
Lepa tänav

Lepa tänav on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Maarjamäe asumis ja Kesklinna linnaosas Kadriorus.
Tänav algab Saare tänavalt, kulgeb Maarjamäe staadioni ja Maarjamäe Saksa sõjaväekalmistu vahelt ja lõppeb Tuulenurga tänavaga ristudes.
Lepa tänav sai nime 1900. aastal. Tänava saksakeelne nimi oli "Ellern Strasse" ja venekeelne nimi "Ольховая улица".
Lepa tänav (täpsustus)

Lepa tänav on järgmiste Eesti asulate tänava nimi:
Niidu tänav

Niidu tänav on järgmiste Eesti asulate tänava nimi:
Niidi tänav

Niidi tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Sitsi asumis.
Tänav algab Kopli tänavalt ja lõppeb Sitsi tänavaga ristudes.
Tänav sai nime 4. veebruaril 1925.
Mustjõe tänav

Mustjõe tänav on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas Mustjõe asumis.
Tänav algab Paldiski maanteelt ja lõppeb Värvi tänavaga ristudes.
Tänav sai praeguse nime 24. mail 1939.
Johann Hermann Gressel

Johann Hermann Gressel (22. detsember 1769 Altona, Saksamaa – 24. mai 1845 Tallinn) oli Eestis tegutsenud sakslasest trükkal ja kirjastaja.
Gressel kolis Tallinna enne 1797. aastat ning avas 1802. aastal seal oma trükikoja, mis oli tol ajal Eestis kolmas. Tallinna kodanikuks sai ta 1804. aastal.
Ta oli üks tähtsamaid eestikeelsete raamatute trükkijaid 19. sajandi algul ja andis 1805. aastast välja rahvakalendrit- Eesti-Ma Rahwa Kalender. 
Johann Hermann Gressel suri Tallinnas 1845. aastal ja on maetud Tallinna Oleviste kirikusse.
Tema tegevust jätkas poeg Julius Hermann Gressel (1820–1889).
Lossi tänav (Tallinn)

Lossi tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Vana-Mustamäe asumis ja Mustamäe linnaosas Kadaka asumis.
Tänav algab Trepi tänavalt ja lõppeb Mäepealse tänavaga ristudes.
Juba 16. sajandil nimetati tänavat saksa keeles Schloss Strasse ('Lossi tänav'). Eestikeelset nime "Lossi tänav" kasutati vähemalt alates 1915. aastast. 1. oktoobril 1948 nimetati tänav ümber "Aleksander Lätte tänavaks" (helilooja Aleksander Lätte (1860–1948) auks). Lossi tänava nimi taastati 28. oktoobril 1987. 1940–1941 oli Vääna tänav. 1950.aastal nimetati Lossi tänav Basseini tänavaks.
Aadressil Lossi 13 asub Nikolai von Glehni perekonna rahula, mille juures tänav ületab Iisaku soone.
Kaevu tänav (Tallinn)

Kaevu tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Rahumäe asumis.
Tänav algab Pärnu maanteelt ja lõppeb Haava tänavaga ristudes.
Tänav sai nime 8. novembril 1927.
Kraavi tänav

Kraavi tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Männiku asumis.
Tänav algab Paul Kerese tänavalt, ristub muu hulgas Valdeku tänavaga ja lõppeb umbtänavana.
Tänav sai nime 8. novembril 1927.
Kraavi tänaval on Männiku lasteaed ja lasteaed Kraavikrõll.
Kraavi tänav (täpsustus)

Kraavi tänav on mitme Eesti asula tänava nimi:
Leonhard Viljus

Leonhard Viljus (28. märts 1904 Kokora vald, Tartumaa – 17. jaanuar 1970 Nõmmküla, Rakvere rajoon) oli eesti laskur ja sõjaväelane (veltveebel, 1938). 
Ta kuulus aastatel 1933–1939 laskurina Eesti koondisse. 
Viljus lõpetas 1927 allohvitseride kooli. Ta teenis 1929–1940 Narvas Jaanilinna kindluses vanemallohvitserina noorte väljaõppe alal. 1938 sai ta veltveebli auastme. Samal aastal andis riigihoidja talle kuldkäekella. 
1940 võeti ta Punaarmeesse, 1941 andis end Porhovi all sakslastele vangi, misjärel jätkas teenistust Saksa sõjaväes, kus sai 1942 Stalingradi all haavata. 1943. aastal, kui Otto Skorzeny hakkas Saksamaal moodustama väesalka Itaalia vangistatud peaministri Benito Mussolini vabastamiseks, valiti sinna veel mõne eestlasega koos ka Leonhard Viljus.
1944 naasis ta Eestisse, elas ja töötas Nõmmküla sovhoosis. 
Ta on maetud Tapa linnakalmistule.
Saavutused.
Viljus on võitnud maailmameistrivõistlustel võistkondlikult 4 medalit: 
Ta osales Eesti-Soome maavõistlusel aastatel 1933–1934, 1935 (esikoht individuaalarvestuses) ja 1936. Tuli 1938–1939 5 korda meeskondlikult Eesti meistriks. On püstitanud 3 individuaalset Eesti rekordit ja osalenud 6 meeskondliku rekordi püstitamisel. 
Isiklikke rekordeid:
Viljus oli suurmeister täiskaliiber- (1935) ja väikepüssist (1937) laskmises.
Ralf Männil

Ralf Männil (eesnimi ka Ralph; 24. oktoober 1924 Tallinn – 27. september 1990 Tallinn) oli eesti geoloog.
Ta lõpetas 1943. aastal Tallinna Gustav Adolfi gümnaasiumi. Ta oli aastatel 1946–1950 Tartu Riikliku Ülikooli üliõpilane, kui märtsiküüditamise käigus viidi ära tema abikaasa Aino. Ta läks oma rasedale abikaasale vabatahtlikult Siberisse järele.
Ta lõpetas 1955. aastal ülikooli Irkutskis ning tuli 1956. aastal tagasi Eesti NSV-sse. Ta kaitses 1960. aastal Eesti NSV Teaduste Akadeemia Geoloogia Instituudis väitekirja "Распространение и стратиграфия озерных известковых отложений в Эстонии" ("Järvelubjalasundite levik ja stratigraafia Eestis"; juhendaja Karl Orviku) ja sai geoloogia-mineraloogiateaduste kandidaadi kraadi. Ta kaitses 1966. aastal Moskvas NSV Liidu Teaduste Akadeemia Geoloogia Instituudis väitekirja "История развития Балтийского бассейна в ордовике" ("Balti basseini areng ordoviitsiumis") ja sai geoloogia-mineraloogiateaduste doktori kraadi.
Ta töötas 1956. aastast Eesti NSV Teaduste Akadeemia Geoloogia Instituudis, oli 1966–1967 stratigraafia ja paleontoloogia ning mikropaleontoloogia sektori juhataja. 
Isiklikku.
Tema vend oli eesti päritolu Ladina-Ameerika ettevõtja Harry Männil.
NSV Liidu meistersportlane

NSV Liidu meistersportlane (lühend MS; vene keeles "Мастер спорта СССР", venekeelne tavalühend "МС") oli NSV Liidu sportlastele antud nimetus. 
Nimetus loodi 29. jaanuaril 1934, seda hakati andma 1935. aastal (males juba 1925) ning selle andmine lõpetati 1992. aastal.
Meistersportlaseks saamiseks tuli sportlasel täita üleliidulise ühtse spordiklassifikatsiooni järgunorm või järgunõuded ning nimetuse andis NSV Liidu Riiklik Kehakultuuri- ja Spordikomitee. Meistersportlaseks nimetamisega sai sportlane rinnamärgi ja tunnistuse.
Esimestel märkidel ei olnud järjekorranumbrit, neid hakati kasutama alles 1949. aastal ja siis anti märk nr 1 võimleja Albert Abramjanile. Seisuga 1. jaanuar 1975 oli meistersportlase nimetuse saanud 108 100 sportlast ja aastaks 1988 oli neid 250 000.
Compiègne'i vaherahu

Compiègne'i vaherahu oli 11. novembril 1918 Esimese maailmasõja ajal Antanti ja Saksamaa vahel Prantsusmaal Compiègne'i linna lähedal sõlmitud kokkulepe (vaherahu), mis lõpetas sõjategevuse läänerindel. Lepe sõlmiti kell 11.00 ehk 11. kuu 11. päeva 11. tunnil. 
Ametlikult ei kuulutatud leppega Saksamaad alistatuks. Saksamaa nõustus Ameerika Ühendriikide presidendi Woodrow Wilsoni neljateistkümne teesiga. Teeside põhinõuded olid vaenutegevuse lõpetamine, Saksamaa vägede taandumine oma riigipiiri taha, vangide vahetamine, kahjude hüvitamine, taristu taastamine, Saksamaa sõjalaevade ja allveelaevade loovutamine ning vaherahu pikendamise või lõpetamise tingimuste kinnitamine.
Ülemsootska

(Setu) ülemsootska (setu keeles "ülembsootska") on igal aastal Setu kuningriigi päevadel valitav setude kuninga Peko asemik maa peal.
Ülemsootska valitsussaua nimetatakse kiioraks.
Endised ülemsootskad moodustavad Seto kuningriigi kroonikogu, kes annab ülemsootskale nõu.
Vesilind

OÜ Vesilind on Eesti filmitootmisettevõte, mis toodab dokumentaalfilme ja telesaateid ning ühtlasi ka levitab neid. Ettevõtte asutas 1996 Riho Västrik.
Filmograafia.
Ettevõtte toodetud filmid:
Alaküla külanõukogu

Alaküla külanõukogu oli külanõukogu Põlva rajoonis Lämmijärve rannikul. Külanõukogu pindala oli 243 km² ja elanikke 3591 (1979. aasta seisuga). Külanõukogu keskus asus Räpina alevis.
Alaküla külanõukogu moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlusega Räpina valla koosseisus. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlusega Räpina vald likvideeriti ja Alaküla külanõukogu territoorium arvati Räpina rajooni koosseisu. Külanõukogu keskus asus Jaama asulas. Räpina rajooni kuulus Alaküla külanõukogu aastatel 1950–1961. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 14. aprilli 1961 seadlusega Räpina rajoon likvideeriti ning Alaküla külanõukogu liideti Põlva rajooniga.
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. märtsi 1966 seadlusega liideti osa Alaküla külanõukogu maadest (7,5 km² ja 190 elanikku) Mikitamäe külanõukoguga.
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 7. oktoobri 1968 seadlusega liideti Alaküla külanõukoguga likvideeritud Linte külanõukogu maad (9460 ha ja 1323 elanikku) ning osa Põlva külanõukogu maadest (2350 ha ja 191 elanikku).
Külanõukogu territooriumil asusid Ranna kolhoosi, Ruusa sovhoosi ja Räpina sovhoostehnikumi maad.
Külanõukogu metsamaad jäid Meeksi ja Räpina metskonda.
Eesti Vabariigi Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega 21. novembrist 1991 kinnitati Alaküla valla omavalitsuslik staatus. 12. detsembrist 1991 nimetati Alaküla vald ümber Räpina vallaks.
Haljala külanõukogu

Haljala külanõukogu oli külanõukogu Rakvere rajoonis. Külanõukogu pindala oli 180 km² ja elanikke 3068 (1987. aasta seisuga).
Külanõukogu külad asusid Viru kolhoosi ja Õitsengu sovhoosi alal.
Külanõukogu riigimetsamaad jäid Vihula, Kunda ja Sõmeru metskonda.
Jõgeva külanõukogu

Jõgeva külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s. 
Jõgeva külanõukogu moodustati 1945 septembris Tartumaa Jõgeva valla koosseisus. Külanõukogu keskus asus algselt Jõgeva asunduses.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Jõgeva külanõukogu 1950 septembris Jõgeva rajooni koosseisu.
1954. aasta seisuga tegutsesid külanõukogu piirides "Suure Oktoobri", J. V. Stalini nimeline ja V. I. Lenini nimeline kolhoos ning Jõgeva Rajoonidevaheline Loomade Varumise Kontor ja Jõgeva Riiklik Sordiaretusjaam. Külanõukogu keskus asus Eristvere külas.
1975 liideti Jõgeva külanõukoguga endine Laiuse külanõukogu Sootaga, Lõpe, Raaduvere, Kasevere, Alavere, Vilina, Kirikuvalla, Altvälja, Lehtmetsa (endise Sootaga külanõukogu maa-alad 1945–1954), Kantküla, Iravere, Litsemaa, Ristimetsa, Kasvandiku, Vanatänava, Otiaru, Rava, Kirikuküla, Mõisaküla (endise Mõisaküla külanõukogu maa-alad 1945–1954), Kaude, Altküla, Teilma, Lemuvere, Saksamaa küla ning Kivijärve asundusega (endise Kivijärve külanõukogu maa-alad 1945–1954).
23. novembril 1979 liideti Jõgeva külanõukoguga endine Pedja külanõukogu Endla, Kõola, Kärde, Paduvere, Pedja, Rohe, Selli, Tooma, Vaimastvere ja Vägeva külaga. Samas liideti 5397 ha suurune osa senisest Jõgeva külanõukogu territooriumist, millel asusid Saduküla sovhoos ning Härjanurme, Jõune, Pööra ja Saduküla küla, Puurmani külanõukogu territooriumiga.
Külanõukogu külad asusid Jõgeva katsesovhoosi, Kuremaa sovhoostehnikumi ja Laiuse kolhoosi alal. Siimusti aleviku põllumaad kasutasid peamiselt põllumajandustehnika rajoonikoondis ja Tallinna Ehituskeraamika Tehase Jõgeva tsehh.
Külanõukogu riigimetsamaa jäi Laiuse ja Vaimastvere metskonda.
Külanõukogu pindala oli 460 km² ja elanikke 5732 (1988. aasta seisuga).
Koeru külanõukogu

Koeru külanõukogu oli külanõukogu Paide rajoonis. Külanõukogu pindala oli 240 km² ja elanikke 2843 (1988. aasta seisuga). 
Külanõukogu asulad asusid Järva, Koeru sovhoos ja Udeva sovhoosi alal.
Külanõukogu riigimetsamaad jäid Koeru metskonda.
Laekvere külanõukogu

Laekvere külanõukogu oli külanõukogu aastatel 1950–1962 Väike-Maarja rajoonis ja edasi Rakvere rajoonis.
Külanõukogu pindala oli 350 km² ja elanikke 2226 (1990. aasta seisuga).
Külanõukogu asulad asusid enamikus Laekvere sovhoosi alal.
Külanõukogu riigimetsamaad jäid Paasvere ja Venevere metskonda.
Linnamäe külanõukogu

Linnamäe külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s.
Linnamäe külanõukogu moodustati 1945 septembris Läänemaal Oru vallas. Külanõukogu keskus asus Oru-Linnamäe alevikus.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Linnamäe külanõukogu 1950 septembris Haapsalu rajooni koosseisu.
1955. aasta seisuga tegutsesid Linnamäe külanõukogus J. Lauristini nimeline, "Kalevipoja" ja "Esimese Mai" kolhoos. Samuti asus seal Räägu Invaliidide Kodu.
1989. aasta seisuga oli külanõukogu pindala 172 km² ja elanike arv 940.
Külanõukogu külad asusid Linnamäe sovhoosi alal, vaid Seljaküla jäi riigimetsamaale.
Külanõukogu riigimetsamaad jäid Seljaküla metskonda.
19. detsembril 1991 taastati Linnamäe vald, mis nimetati 1992 Oru vallaks ja ühines 2013 Lääne-Nigula vallaks.
Rõngu külanõukogu

Rõngu külanõukogu oli külanõukogu Tartu rajoonis (1950–1962 Elva rajoonis). Külanõukogu pindala oli 195 km² ja elanikke 3366 (1974. aasta seisuga).
Külanõukogus asusid Rõngu ja Teedla sovhoos ning Valguta kolhoos. 
Külanõukogu riigimetsamaad jäid Konguta ja Pikasilla metskonda.
Väike-Maarja külanõukogu

Väike-Maarja külanõukogu oli külanõukogu Rakvere rajoonis. Külanõukogu pindala oli 279 km² ja elanikke 5094 (1976. aasta seisuga).
Külanõukogus asusid Triigi ja Vao sovhoos ning Väike-Maarja kolhoos.
Külanõukogu riigimetsamaad jäid Lebavere, Varangu ja Porkuni metskonda.
Assanduni lahing

Assanduni lahing (või Essendune'i lahing) peeti 1016. aasta 18. oktoobril Taani ja Inglise vägede vahel. Ajaloolased on jätkuvalt eriarvamusel selle suhtes, kas lahingu asukoht Assandun võis olla Essexi põhjaosas Saffron Waldeni lähedal asuv Ashdon või, nagu pikka aega eeldati, Essexi lõunaosas Rochfordi lähedal asuv Ashingdon. Kuningasaagas "Knýtlinga saga" on kasutatud nimekuju "Assatún" (vanapõhja keeles).
Lahing lõppes Knud Suure juhitud taanlaste võiduga. Knud alistas lahingus kuningas Edmund II ja sellega sai Knudi Põhjamere impeerium oma suurima ulatuse. Lahinguga sai lõpplahenduse ka Inglismaa edukas taasvallutamine taanlaste poolt.
Lahing.
Lahingut mainitakse põgusalt saagas "Knýtlinga saga", kus tsiteeritakse Islandi skald Óttarr svarti ehk Knudi ühe õukonnapoeedi värssi. Saagas on kirjas: "kuningas Knut pidas kolmanda ja suure lahingu Ethelredi poegade vastu kohas nimega Assatún, põhja pool taanlaste metsa" ("Knútr konungr átti ena þriðju orrostu við Aðalráðssonu þar sem heita Assatún; varð þar enn mikil orrosta; þat er norðr frá Danaskógum"). Saagas järgneb sellele Óttarr svarti kaheksarealine värss.
Lahingu käigus tapsid Knudi mehed Dorchesteri piiskopi Eadnoth noorema ajal, mil ta Edmundi meeste nimel hingepalvet luges. 12. sajandi kroonika "Liber Eliensis" järgi raiuti tal kõigepealt sõrmuse kättesaamiseks käsi otsast ja seejärel raiuti tema surnukeha tükkideks.
Tagajärjed.
Kaotuse järel oli Edmund sunnitud Knudiga lepingu sõlmima. Selle lepingu järgi kontrollis Knud seejärel kogu Inglismaad peale Wessexi. Leping sätestas sellegi, et juhul kui üks kuningatest sureb, saab teisest kogu Inglismaa valitseja. Pärast Edmundi surma sama aasta 30. novembril lasi Knud lahingus langenud sõdurite mälestuseks ehitada kiriku, kabeli või pühapaiga. Mõni aasta hiljem, aastal 1020, lõpetati Ashingdon Minsteri mälestuskiriku ehitus oletatava lahingupaiga kõrval asuval künkal. Kirik seisab seal tänapäevani.
Ka Knud oma piiskoppidega võttis Ashingdon Minsteri pühitsemisest osa ja ta määras oma isikliku preestri Stigandi sinna preestriks. Kirik on tänapäeval pühitsetud Andreasele, kuid arvatakse, et varem oli kirik pühitsetud sõdurpühakuks peetavale Miikaelile: temale pühitsetud kirikud asuvad sageli künka otsas.
Lahinguvälja asukoht.
Lisaks Ashingdonile leidub teinegi võimalik lahingupaik – samuti Essexi läheduses asuv Ashdon. Sellest piirkonnast on leitud palju roomlaste ja anglosakside münte. Ajaloolased on aastaid tulemusteta nende kahe koha üle vaielnud.
Ashdoni kasuks räägib mitu tugevat tõendit: paar anglosaksi testamenti osutavad just Ashdonile kui lahingupaigale. Lisaks ehitati sealne 10. sajandist pärinev puust külakirik, mis ise võis olla ehitatud varasema kristluseelse templi asukohale, kivikirikuna uuesti üles just 11. sajandil ehk enam-vähem ajal, mil Knud Inglismaale tungis. Kahest varasemast ehitisest on aga väga vähe säilinud: need hävinesid suuresti praeguse kõigi pühakute kiriku ehitamisel vahemikus 13. sajandi lõpust kuni 15. sajandi alguseni.
Kraavi tänav (Narva)

Kraavi tänav on tänav Narva Vanalinnas. Algab Vestervalli tänavalt, ristub Moonalao, Karja ja Sepa tänavaga ning lõpeb Pimeaia tänavaga ristudes. Tänava pikkus on umbes 410 m. Oletatavasti on tänav saanud nime linnamüüri ümbritseva vallikraavi järgi, mis kulges samas kohas.
1905. aasta linnaplaanil selle tänava nimi oli "Ровяная" 1912. ja 1927. aastate linnaplaanidel "Kraawi" ehk "Kraavi tänav". 
Pärast Teist maailmasõja aastast 1952 tänav kandis nime "O. Koševoi tänav" ("улица им. О. Кошевого") Nõukogude Liidu kangelase Oleg Koševoi järgi. 11. mail 1994 linnavalitsuse otsusega Kraavi tänava nimi taastati.
Aadressil Kraavi 136 (tänapäeval Kraavi 1) asus enne Teist maailmasõda Narva Tütarlaste Gümnaasium. See oli kahekorruseline maja, mille omanikuks oli Narva linnapea Adolf Theodor Hahn. Esimene korrus oli kivist, teine puidust. Majas oli keldrikorrus, 15 tuba, puhtaveetorustik ja vesiküte. 1890. aastal ehitati hoone ümber, selle juurde ehitati keldrikorruse ja plekk-katusega kahekorruseline telliskivist hoone. Teise maailmasõja ajal hoone hävitati.
Aadressil Kraavi 2 asub endise Narva Poeglaste Gümnaasiumi, tänapäeva Narva Vanalinna Riigikooli hoone (Narva gümnaasiumi hoone). See klassitsistlikus stiilis hoone oli ehitatud 18. sajandi lõpul ja oli tol ajal üks suuremaid elumaju Narvas. 19. sajandi esimesel poolel sai maja omanikuks Narva komandant parun von Velio, kelle nime järgi seda maja ka tunti. 1845. aastal peatus majas keiser Nikolai I. 1916. aastal renoveeriti maja arhitekt Aleksandr Vladovski projekti järgi ja nii sisemus kui ka välisilme muutusid. Välisilme on nüüdisajal suures osas sama ja hoone üks vanemaid säilinud ehitisi Narva Vanalinnas.
Nutistu

 
Nutistu ehk asjade internet (inglise keeles "Internet of things", lühend "IoT"), ka esemevõrk ja värkvõrk, on interneti kaudu seotud asjade võrk, kus need kasutaja ja üksteisega teavet jagavad ja vahetavad ning koos teatud ülesandeid täidavad. 
Need seadmed võivad olla nii nutitelefonid, köögitehnika, pesumasinad, autod, meditsiiniseadmed, aktiivsuskuvarid, hooned ja kasvõi foorid. Asjatundjate hinnangul on aastaks 2020 maailmas üle 50 miljardi nutistuseadme. Turu väärtuseks on ennustatud 80 miljardit dollarit.
Lihtsaim asjade interneti näide see, kui garaažiuksed „saavad aru”, et omaniku auto on läheduses või kui omanik saadab käsu ukse avamiseks oma nutitelefonilt ja infot sellekohase teabega vahendatakse interneti protokollide abil.
Ajalugu.
Esimesena kasutas ingliskeelset väljendit "Internet of Things" inglise ettevõtja Kevin Ashton 1999. aastal.
Esimene internetti ühendatud nn ebatraditsiooniline seade pärineb aastast Carnegie Melloni ülikoolis oli Coca-Cola müügiautomaat, mille programmeerijad ühendasid internetti. Nad said kontrollida masina seisukorda ning kindlaks teha, kas masinas on neid vajadusel jook ootamas.
Eestikeelne väljend „nutistu“ pärineb Euroopa Komisjoni Eesti esinduse, Eesti Keele Instituudi ja ajalehe Postimees 2015. aastal korraldatud sõnavõistluselt, kus otsiti eestikeelseid vasteid populaarsetele võõrsõnadele. Samal võistlusel märgiti ära ka vaste "värkvõrk", mida žürii pidas ametliku kasutuse jaoks siiski liiga kõnekeelseks.
Nutistu Eestis.
Eesti ettevõte Autlo on loonud seadme, mis ühendatakse auto OBD2-liidesesse ning mis võimaldab autol iseseisvalt fikseerida, millises tasulises parklas ta asub, ja tasuda seejärel parkimise eest. 
Tallinnas asuv Kalaranna tänav on Eesti esimene nutitänav, kus jälgitakse reaalajas õhu saastatust, liikluskoormust ja prügikastide täituvust. Kõik kogutud andmed on reaalajas nähtavad veebis. Lisaks arvutatakse veebilehel välja kui suurt säästu annavad tänaval kasutatavad LED-lambid võrreldes sama hulga naatriumlampide energiatarbega. 
9. märtsil 2016 avati Tartu ülikooli arvutiteaduse instituudi ja Telia Eesti koostöös Tartus näitliku nutika kodu ja nutika kontori keskkonda illustreeriv nutistulabor. Omavahel võrgu kaudu ühendatud seadmed koguvad ja vahetavad andmeid, mis võimaldavad seadmetel vastavalt olukorrale ise reguleerida oma käitumist ehk olla nutikad.
Tehnoloogiad.
Tehnoloogiaid, mis aitavad kaasa nutistu arengule:
Lüneburgi Sate

"Lüneburgi Sate" (saksa: "Lüneburger Sate") või Lüneburgi leping ("Sate" on alamsaksa keeles leping) oli aastal 1392 koostatud territoriaalne kokkulepe maaisanda ("Landesherr"; s.o Welfist Lüneburgi vürsti) ja seisuste ("Landesstände") vahel Lüneburgi vürstkonnas. 
Leping lõi õigusliku kehandi, mille ülesanne oli tagada osaliste õigused. Selleks moodustati kohus, "Satekollegium". Valitsejate liikmesus selles kehandis oli vastutasu laenu tagamiseks summas 50 000 marka võlakirjades ning oli seotud laenu kestusega, nii et "Lüneburgi Sate" oli tegelikult hüpoteegileping. Tegeliku "Sate" kirja kõrval sisaldas leping veel kolm kirja, mis kirjeldasid detailselt seisuste õigusi. Lüneburgi Sate jõustus aastal 1392, kuid lõppes "de facto" pärast "Sate"-sõda aastal 1396. See tühistati ametlikult aastal 1519.