Veebikoomiks

Veebikoomiksid või internetikoomiksid on veebis avaldatud koomiksid. Tagamaks neile lihtne juurdepääs avaldatakse neid tihti isiklikel kodulehtedel, aga ka raamatukogumikena või ajalehtedes.
Veebikoomiksid sarnanevad trükis avaldatud koomiksitega ehk igaüks võib neid ise avaldada. Veebikoomiksite eelis on see, et koomiksi internetis avaldamiseks on vaja vaid internetiühendust ja veebilehte. Üldiselt peetakse veebikoomiksiteks neid teoseid, mis on alul netis avaldatud. Lisaks on üle kolmekümne aasta proovitud eri viisidel veebiformaati ära kasutada, muutes koomiksi interaktiivseks või muud moodi paberil koomiksist erinevaks. Trükikoomikseid, mis on netti pandud arhiveerimise eesmärgil, ei nimetata veebikoomiksiteks, tegu on pigem konkreetse koomiksi digitaalse arhiiviga. 
Veebis on kümneid tuhandeid originaalseid veebikoomiksi sarju, nii lõpetatuid kui lõpetamata, traditsioonilistest koomiksitest kuni graafiliste romaanideni, hõlmates paljusid žanre ja teemasid ning eri oskustasemeid. Väga vähesed autorid on rahanduslikult isemajandavad, kuid aina rohkem autoreid on hakanud oma veebikoomiksite pealt raha teenima.
Veebikoomiksite teke ja areng.
Esimene teadaolev veebikoomiks avaldati 1980. aastate keskel. Selle nimi oli "Witches and Stitches" ja selle avaldas peamiselt Eric Millikin 1985. aastal Compuserve'i veebiteenusega. Järgmised tuntud veebikoomiksid on Joe Ekaitise "T.H.E. Fox" (1986), Hans Bjordahli "Where the Buffalo Roam" (1991, Usenet) ja David Farley "Doctor Fun" (1993, World Wide Web). Soomes ilmusid veebikoomiksid VerkkoSarjas (NetComics), mida avaldas Soome Koomiksiselts (Suomen Sarjakuvaseura RY) 1994. aastal. Vanim veebikoomiks, mida autor endiselt uuendab, on arvatavasti Bill Holbrooki "Kevin &amp; Kell" aastast 1995. Suur osa varaseid veebikoomikseid alustas koomiksiribadena, sarnaselt ajalehekoomiksitega. Mõnel oli ka maksemüür. Paljud veebikoomiksid olid siiski tasuta ning koomiksiautorid pidid leidma viise, kuidas oma veebisaite rahastada.
Koomiksikunstnik ning teoreetik Scott McCloud arutas oma raamatus "Reinventing Comics" (2000) koomiksiformaadi võimalustest veebis. Üks tema ideedest oli "lõputu lõuend" (ingl "infinite canvas"), mida ta tutvustas 1995. aasta loengus CD-ROM-ilt suure digitaalse lõuendina, kui ta raamatut veel koostas. Kunstnikku huvitas pärast esimest raamatut "Understanding Comics" (1993), kuidas pikemas vormis koomiks pildi ja kirja koosloominguna võib interneti võimalustega uusi väljendusviise leida. 1998. aastal avas ta oma veebisaidi ning 2000. aastal avaldas ta oma esimese n-ö lõputu koomiksi "I Can't Stop Thinking". McCloudi ideed on palju kritiseeritud, kuna avalikkus ei olnud selles kindel. Paljud leidsid, et nii suure (lõputu tunduva) pildi või lehe tegemine läheb liiga kulukaks. Arvati, et see on liiga ebatavaline ning hüperlinkide lisamine teeb lugemiskogemuse hüplikuks. Veel leiti, et sellised katsetused on omased pigem animatsioonile. Seda on kritiseerinud ka Heekyoung Cho oma 2016. aasta The Comics Journali artiklis, kirjeldades ideed kui "kontseptuaalselt, mitte tegelikult lõputu", leides, et mitmed korea veebikoomiksid said edukaks, kuna proovisid sarnast formaati vertikaalselt. Vaatamata sellele on eri kunstnikud katsetanud lõputu lõuendi ning horisontaalse formaadiga, tuntuimad Drew Weing (seeria "Pup", eriti "Heat Death"), Nicholas Gurewitch ("The Perry Bible Fellowship") ja Demian5 ("When I am King").
Veebikoomiksite narratiivne struktuur on aastatega arenenud järjejututaoliseks. Ühe lühikese jutu asemel annab autor tavaliselt nädalas välja kindla arvu (tavaliselt ühe või natuke rohkem) lehekülgi nädalas, luues lõpuks üks pikk koomiks. Olenevalt autori enda vabast ajast on levinum postitada iga kuu üks leht nädalas või isegi üks leht iga kahe nädala tagant. Formaat erineb ajalehejutustustest, raadio järjejuttudest ja televisiooniseriaalidest, kuna iga seeria – peatükk või jutustus – on välja antud väiksemate tükkidena. Tihti puudub vaheredigeerija või -toimetaja ja see suurendab autori osakaalu loo jutustamises, kuna enamasti tehakse tervet koomiksit üksinda.
Tavaliselt on veebikoomiksitel oma sait, kuid on ka eraldi veebikoomiksite majutussaite, nagu Smackjeeves (kinni pandud 31. detsembril 2020), TheDuck (alul DrunkDuck), Spiderforest või Comicfury. Mõned autorid hakkasid kasutama selliseid saite nagu Deviantart või Tumblr, mis pole otseselt koomiksitele loodud (üks on kunstisait ja teine mõeldud blogimiseks), kuid kuhu saab peaaegu lõputult lehti üles laadida ja arhiveerida. Paljusid veebikoomikseid säilitatakse nii oma saidil kui ka tasuta majutussaitidel. Mitmed autorid on aastate jooksul otsustanud veebikoomiksist teha trükiversioone (näiteks Raina Telgemeieri autobiograafiline graafiline novell "Smile", mis algas saidil Girlamatic). Tihti on võimalik koomiksi trükiversioon koomiksipoest meenena osta.
2000. aastate algusest on üks meediumi probleem olnud raha teenimine. Alguses oli lahenduseks "sündikaatide" tegemine ning maksemüüride kasutamine. Mitmed 2000. aastate keskpaiga autorid otsustasid oma koomiksi tasuta üles jätta ning hakkasid lisaelatist teenima veebikoomiksiteemaliste meenete müümise abil. Üks pikemaaegsem näide on veebikoomiksi meenete pood , mille autor alustas enda veebikoomiksi T-särkide, kleepsude ja muude toodete müüki, kuna oli 2004. aastal tööst ilma jäänud. "Hark! A Vagranti" autor Kate Beaton on öelnud, et parim aeg alustada veebikoomiksi tegemist oli 2006.–2008. aasta, sest siis oli nii vähe oma saidiga autoreid ning nime teha ja tuntuks saada oli kergem. Beatoni kirjelduse järgi oli see täiesti vastuvõetav, et ta oli tavaline autor ja kunstnik. Lisaks kirjeldab Beaton, kuidas siis sai veel kergesti TopatoCo kaudu meeneid müüa ning kasum tuli reklaamidest.
Veebikoomiksi autori Shaenon K. Garrity sõnul on veebikoomiksi žanr arenenud võrreldes 2000. aastaga kunstiliselt kõrgemale tasemele. Ta on oma veebikoomiksi ajaloo artiklis saidil "The Comics Journal" väitnud, et praegused veebikoomiksid on enamasti paremad kui paljud peavoolu koomiksid.
Paljud vanemad lugejad ning autorid igatsevad 2000. aastate algust. Veebikoomiksi autor Sunspeakgreen on kirjeldanud aastaid 2000–2007 kui veebikoomiksite kuldajastut. Siis postitasid inimesed koomikseid niisama jagamiseks, mitte rahasaamise eesmärgil. Küsimusele "missugused olid 2000. aastate alguse veebikoomiksid?" vastab Tumblri kasutaja Calamity: "Kui 2001 võis iga halb kunstnik lihtsalt postitades ja koomiksit uuendades üles ehitada jälgijaskonna, siis Bushi administratsiooni lõppedes muutus see aina raskemaks". 
Veebikoomiksid nüüdisajal (2007– ).
Kümnendi vahetudes toimus veebikoomiksi skeenel mitmeid muutusi. Aina enam kasvas veebikoomiksite kunstiline ning narratiivne kvaliteet. Peagi sai raskeks reklaamimine ning reklaambännerite kaudu lisatasu teenimine. Suurimaks teguriks võis olla aastatel 2005–2006 sotsiaalmeedia teke ning MySpace'ist ja LiveJournalist välja kasvamine. Kui enne Facebooki ja Twitterit jagati tihti uudiseid ja linke kas jututubade või meili kaudu, siis nüüd sai kõike jagada kinnistel platvormidel. 
Ühest küljest tundus paljudele, et koomiksite postitamine ning reklaamimine muutus veel ligipääsetavamaks, enam polnud vaja enda saiti ega kellelegi lehekülje rendi eest maksta. Sellised saidid saavad oma reklaamiklikke tänu kasutajate loodud sisule, kuid kasutaja annab mõned piltide (koomiksite) omanikuõigused ära. Kui on vaja näiteks pilt kustutada, jääb Facebooki puhul sellest tihti koopia alles teiste kasutajate profiilidele. Koomiksiautoritele on silma jäänud Facebooki ebaeetiline modereerimine ja tsensuur. 
Adblockeri pluginate tekkega kadus ära suurem reklaampind, millele koomiksiautorid sissetuleku saamiseks toetusid. Lisaks on Facebook ja teised sarnased teenusepakkujad muutnud üldise reklaamimise raskemaks, sellest on kirjutanud ka mõned koomiksiautorid. Suur mõjutegur oli Facebooki kasv 2000. aastate lõpus. Veebikoomiksite reklaamisait Project Wonderful lõpetas 2018. aastal tegutsemise, mis tähendas, et paljud autorid, kes varem võisid mitteinvasiivsete veebikoomiksite reklaamide pealt kasumit teenida, pidid lülituma tagasi tavaliste Google'i reklaamide peale. Teenuse autor Ryan North on märkinud, et suurte saitide kinniste süsteemide tõttu on kaduvas blogimiskeskkonnas arvatavasti raskem sarnastel projektidel edasi toimetada. Sellele vaatamata on mõned reklaamiteenused, mida veebikoomiksite autorid soosivad, veel alles. 
Veebikoomiksite ajaloo alates 2010. aastast on hästi kokku võtnud Mazha Zhdanova The Comics Journali artiklis "A Brief History of Webcomics: 2010 to Now" (2021). Enda toetamine veebikoomiksite abil muutus kergemaks. Tekkis mitmeid saite ja teenuseid, nagu Gumroad (2011), Patreon (2013), Ko-fi (2012) ja Kickstarter (2009), mis tegid lisaelatise teenimise veebikoomiksi lugejate abiga hõlpsamaks. Veebikoomiksite autorid said lisatoetust kas tänu meenete või trükiversioonide müügile (Kickstarter), digitaalsete versioonide müügile (Gumroad ja Patreon) või annetustele (Ko-fi ja Patreon). 
2011. aastal tekkis Hiveworks Comics, veebikoomiksite kollektiiv ja kirjastus, mille eesotsas olid kväärkoomiksite autorid ning toimetajad. Kollektiivi eesmärk oli originaalsete veebikoomiksite aktiivne avaldamine, arhiivimine ja muud moodi toetamine. Hiveworksis on avaldatud üle 180 veebikoomiksi, millest 41 on lõpetatud. Enne Hiveworksi oli lääne veebikoomiksite puhul ebatavaline, et autorit toetab toimetaja, kes jagab temaga oma kogemusi veebikoomiksite vallas. 
2009. aastal alustas Andrew Hussie oma uut veebikoomiksit "Homestuck". Nii "Homestucki" kui ka varasemate koomiksitega "MS Paint Adventures" parodeeris Hussie 1980. aastate alguse . Koomiksit mõjutasid alguses lugejate soovitused, hääletused ning lehed, kus olid animatsioon, muusika ja interaktiivsed mängud. Oktoobris 2011 pani Newgrounds "Homestucki" flash-animatsiooni portaali [S]Cascade kinni, kuna liiga paljud lugejad üritasid seda samal ajal vaadata. Kinni läks ka varuvariant Megauploadis. "Homestuck" oli nii populaarne ja meeldejääv veebikoomiks, et see mõjutas veebikoomikseid ja animatsiooni pikka aega pärast populaarseks saamist. Kuigi sarnast formaati võis märgata ka varasemates veebikoomiksites, on Hussie "Homestuck" ning varasemad MSPA tööd suureks eeskujuks olnud hilisematele töödele. Sarnast ühe paneelilehe formaati koos animatsioonidega on teinud Kazerad 2011. aastal koomiksiga "Prequel" ning Michelle Czajkowski oma 2012. aasta koomiksiga "Ava’s Demon".
2011. aastast alates on rohkem välismaist tähelepanu saanud ka korea veebisaidid ja , kus panustatakse rohkem mobiilseadmete kasutajatele ning eelistatakse rohkem vertikaalformaati, mis teeb koomiksite lugemise mobiilseadmetes lihtsamaks. Vertikaalformaadiga on võimalik teha huvitavaid efekte, nagu korea õuduskoomiksis "Bongcheon-Dong Ghost Horang", muutes kogemuse üllatavamaks läbi koomiksi paneel-paneeli kaupa lugemise. Mõlemal saidil on tekkinud teistsugused tavad võrreldes eelnevate saitidega. Selle asemel, et lasta koomiksit välja leht lehe haaval, on igal koomiksil uued osad ja hooajad, sarnaselt telesarjadega. Mitmed välismaa autorid väljaspool Lõuna-Koread jätkavad aga endale tuttavate veebikoomiksite tavadega. Webtooni emaettevõte Naver on palju panustanud sellele, et palgata ingliskeelsete koomiksite autoreid, et teha uusi koomikseid konkreetselt Webtooni postitamiseks. Mitmetel Naveri Webtooni autoritel on oma toimetaja või isegi assistendid, kes aitavad neil koomiksit joonistada või värviliseks teha, kirjatüüpe sättida (lettering) või muudmoodi toimetada. 
Kuna Webtoon on kaua veebikoomiksitega tegelenud, on populaarsemad korea koomiksid saanud ka erinevaid adaptatsioone. Tihti on need olenevalt žanrist kas K-draama telesarjad, animeeritud telesarjad (fantaasia või ulmežanrite jaoks ideaalne),
või ka filmid. Enim tuntud adaptatsioonid on "The God of Highschool", "Cheese in the Trap" ning "Lookism". Hiljuti on ka briti veebikoomiks ja graafiline novell "Heartstopper" Netflixi telesarja adaptatsiooni saanud. 
2017. aastal teatas Adobe, et 2020. aastal Flash-"player"'i teenus suletakse. Flashi programmi abil loodi palju varaseid netikoomikseid ja mänge, mida Flash-teenuse puudumisel on võimalik säilitada ainult mitteinteraktiivsete videotena. Flashi kasutavate veebikoomiksite puhul on neid võimalik ümber teha HTML5 või muusse formaati nagu – Flashi emulaator. Sarnaselt Flash-mängude säilitamisega üritavad ka veebikoomiksite fännid oma lemmiksarju arhiveerida, kas saidil Web Archive, PDF-kujul või muudel viisidel. Sel moel on trükivalmis veebikoomiksitel eelis teiste multimeedia koomiksite ees.
Viimase 15 aasta jooksul on paljud veebikoomiksid nii kõrgele tasemele jõudnud, et on raske alustada ilma kunsti- või kirjutamiskogemuseta. Sarnaselt 2000. aastate nostalgiaga, mis nüüd 20 aastat hiljem kultuuriruumis levib, imestavad nii lugejad kui autorid, miks on vaja panna veebikoomiksisse nii palju vaeva, kui lõpliku teose saab nii kiiresti läbi lugeda. Siiski on veebikoomiksi formaat hea viis järjejuttu, väikest lugu või muud projekti ilma suuremate kuludeta edasi anda. 
Veebikoomiksid Eestis.
Kuigi Eesti autoritelt pärit veebikoomiksid pole Eesti ringkondades eriti tuntud, on need siiski olemas. Huvi on noorte kunstnike ja koomiksiautorite seas olemas, sest koomiks on hea viis avaldada trükimustas veidi riskantsemat materjali ja tihti on koomiksit ka lõbus teha.