tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Seuthopolis

Seuthopolis (vanakreeka keeles Σευθόπολις) oli Traakia kuninga Seuthes III rajatud hellenistlik linn, Odrysia kuningriigi pealinn. Tänapäeval asub see Bulgaarias Stara Zagora piirkonnas Kazanlaki lähedal.
Linn asutati millalgi vahemikus 325...315 eKr. See oli väike linn, mis ehitati varasema asula kohale. See oli ainus linn Traakias, mida ei ehitanud kreeklased, kuigi ka see ehitati vanakreeka stiilis. Seuthopolis ei olnud tegelikult polis, vaid Seuthese ja tema õukonna residents. Põhiosa linnast moodustasid ametihooned, enamik inimestest, kelle hulgas oli traaklasi ja kreeklasi, elas väljaspool linna. 281 eKr rüüstasid linna keldid.
Linna avastasid 1948. aastal bulgaaria arheoloogid Koprinka veehoidla ehitamise käigus ja seda uuriti kuni aastani 1954, misjärel otsustati veehoidla siiski selle kohale rajada. Linn on seni veehoidla all, kuid 2005. aastal pakkus bulgaaria arhitekt Zheko Tilev välja projekti linna vee alt välja toomiseks. Ümber iidse linna on plaanis ehitada müür, mis eraldab linna veest ning moodustab kunstsaare. Paik loodetakse muuta turismisihtkohaks ja UNESCO maailmapärandi objektiks.
Seuthopolis on 20 m sügavusel kuid on ideaalses seisukorras.
Heyden

Heyden (ka Heiden; vene: "Гейден") on Nordrhein-Westfalenist pärit Saksamaa, Hollandi, Eestimaa ja Venemaa Keisririigi aadlisuguvõsa.
1836. aastal immatrikuleeriti Tallinna sõjakuberner krahv Lodewijk van Heydeni suguvõsa Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Behr

Behr on Alam-Saksist pärit baltisaksa aadlisuguvõsa.
1908. aastal immatrikuleeriti parun Emmerich Heinrich Oskar von Behri suguvõsa Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Eestimaal kuulus perekond von Behridele Ubja ("Ubbia") ja Saaremaal Tõlluste ("Töllist") mõis.
Gert Kams

Gert Kams (sündinud 25. mail 1985 Koerus) on Eesti endine jalgpallur, parem äärekaitsja. 
Detsembris 2019 sai Kams Paide Linnameeskonna spordidirektoriks.
Klubikarjäär.
Aastatel 2006–2012 ja 2014–2019 mängis ta Tallinna FC Floras.
Koondisekarjäär.
Ta mängis Eesti koondises 60 korral ja lõi 3 väravat. Esimese värava sai ta kirja sõprusmängus El Salvadori vastu, kus tema seljapõrkest lendas väravasse Raio Piiroja löödud pall.
Teet Allas

Teet Allas (sündinud 2. juunil 1977 Pärnus) on endine Eesti jalgpallur (kaitsja).
Klubikarjäär.
2010. aasta mängis ta Rootsi kolmanda divisjoni klubis Dalkurd FF.
2011. hooaja eel siirdus ta Meistriliiga klubisse Paide Linnameeskond.
Koondisekarjäär.
Koondisedebüüdi tegi Allas 1. märtsil 1997 sõpruskohtumises Aserbaidžaani jalgpallikoondise vastu. 80. minutil vahetas ta välja Andres Operi. Mäng võideti 2:0. Mängu päeval oli Allas 19-aastane.
Mellin

Mellin on Mecklenburgist pärit Rootsi, Eestimaa, Liivimaa ja Soome põlisaadli suguvõsa.
Ajalugu.
Mellinid kandsid algselt perekonnanime Mallin. Nende kohta on esimesi teateid aastast 1229, mil Mecklenburgis Parchimis mainiti Gerardus de Malyni nimelist rüütlit. Tema järeltulijad jäid Mecklenburgiga seotuks 15. sajandini. Seejärel asus perekond ümber Pommerisse. Juba 15. sajandil hargnes perekond mitmeks eri liiniks. Reymer von Mellinist põlvnes Kammini liin, mis kustus XVII sajandil. Tema poolvend Paul von Mellin rajas Trieglaffi liini, mis suri meeliinis välja 1800. aastal. Faustin von Mellin (suri pärast 1547) rajas katoliikliku Orłowo () liini, mis võeti 1677. aastal Poola aadelkonda ja mis oli alles veel XX sajandi algulgi. Viimase vend Christoph von Mellin (suri pärast 1575) oli esimene, kes Eestimaal maavalduse soetas. Temast põlvnesid erinevad liinid Rootsis, Soomes, Pommeris, Eestimaal ja Liivimaal. Läänemereprovintsidesse elama asunud Mellinite peamiseks valduseks oli 18. sajandi lõpuni Tuhala Eestimaal, seejärel kandus nende valduste keskus aga Liivimaa läti distrikti.
1668. aastal immatrikuleeriti suguvõsa Rootsi rüütelkonda (aadliperekondade registris nr 736) ja 1696. aastal vabahärrade registris (nr 92). ning krahvide suguvõsana nr 43. 1746. aastal kanti Mellinid Eestimaa rüütelkonna ja 1783. aastal Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse. 25. jaanuaril 1818 immatrikuleeriti üks haru Soome rüütelkonda vabahärrade perekonnana nr 4.
Vabahärrade Mellinite haru kustus meesliinis 1964. aastal, krahviliin aga 1967. aastal.
Suguvõsa ei tohiks segi ajada Vestfaalist, Brabantist ja Austriast pärit samanimeliste aadliperekondadega.
Severinus (paavst)

Severinus oli paavst 640. aastal. Ta oli 71. paavst.
Severinus sündis Roomas. Ta oli Avienuse (Abienus) poeg.
Ta oli Honorius I ajal diakon (kardinaldiakon).
Paavstiks saamine.
Severinus pühitseti paavstiks vana mehena 28. mail 640, 20 kuud pärast paavstiks valimist.
Severinus valiti paavstiks arvatavasti 15. oktoobril, kolm päeva pärast Honorius I surma 638. aasta oktoobris, kuid Bütsantsi keiser Herakleios I keeldus teda tunnustamast enne, kui paavst toetab keisri monoteletistliku usutunnistust, mis oli esitatud tema ediktis "Ekthesis".
Severinus keeldus keisri nõudmist täitmast. Ta saatis saadikud Konstantinoopolisse, kes selgitasid keisrile, et paavst saab "Ekthesist" ametlikult kinnitada, kui keiser on paavsti tunnustanud. Saadikud said keisrilt mandaadi alles siis, kui nad soostusid, et veenavad Severinust toetama "Ekthesist".
Paavsti ei koheldud Roomas hästi ja Bütsantsi ametnikud püüdsid teda veenda toetama keisri edikti. Bütsantsi sõjaväeregistraator ("cartularius") Mauritios selgitas koos oma mõttekaaslastega Bütsantsi sõduritele, et mis kasu on Honorius I poolt Lateraani paleesse kogutud varast, kui Bütsantsi väed paavsti ei toeta.
Paavst ja teised kõrgemad vaimulikud varjusid Lateraani paleesse, mida Bütsantsi sõdurid piirasid kolm päeva. Mauritios lasi sulgeda palee sakristooriumi sissekäigu ja teatas sellest Ravenna eksarhile Isaakiosele Ravennasse.
Isaakios saabus Rooma ja saatis kiriku asevalitsejad teistesse linnadesse eksiili. Ta viibis 8 päeva Lateraani palees ja rüüstas seda. Ta jagas sõduritele suurema osa röövitud varast ja saatis osa keisrile. Sellega püüti saavutada Severinuselt järeleandmine. 
Severinus jäi endale kindlaks ning tema legaadid saavutasid tema kinnitamise paavstiks.
Tegevus paavstina.
Monoteletismi hukkamõistmine.
Kui Severinus oli 28. mail 640 paavstiks pühitsetud, kuulutas ta kohe ortodoksset õpetust Kristuse kahest loomusest ja kahest tahtest (düofüsitism ja düoteletism). 
"Liber Pontificalise" järgi mõistis Severinus monotelitismi hukka. Sellest said alguse pingelised suhted Konstantinoopoliga, mis kestsid mitme paavsti valitsemisajal.
Suhtumine munklusse.
Severinus taunis munklust ja soosis ilmikvaimulikke.
Piiskoppide ordineerimine.
Severinus ordineeris 4 piiskoppi.
Roll kunstiajaloos.
Severinuse ajal taastati Rooma Peetri kiriku apsiid.
Iseloom.
"Liber Pontificalis" iseloomustab teda püha, lahke, vagura ja suuremeelse vaimulikuna.
Surm.
Severinus suri 2. augustil 640 Roomas kõrge ea ja Bütsantsi sõdurite halva kohtlemise tagajärjel ning maeti Rooma Peetri kirikusse. Ta pärandas vaimulikele suure rahasumma.
Varssavi Frédéric Chopini lennujaam

Varssavi Frederic Chopini lennujaam (IATA WAW, ICAO EPWA) on Poola peamine rahvusvaheline lennujaam ja rahvusliku lennufirma LOT baasjaam.
Lennujaam asub Varssavi kesklinnast 11 kilomeetrit edela pool Okęcies. Lennujaama kõrgus merepinnast on 110 meetrit.
Lennujaama haldab Poola Lennujaamade Riigiettevõte. Lennujaama kasutavad nii tsiviil- kui sõjalennukid.
Lennujaamas on kaks lõikuvat maandumisrada. Need võimaldavad teenindada (õhkutõusud ja maandumised kokku) 34 lennukit tunnis.
Ajalugu.
Lennujaama hakati rajama 1924, kui linna areng Varssavi esialgse lennuvälja Pole Mokotowskie ümber hakkas lennuliiklust segama. Raudteevalitsus ostis maad Okęcie küla lähedal uue lennujaama ehituseks. 1933 viidi kogu Varssavi lennuliiklus üle uuele lennuväljale.
Teise maailmasõja ajal toimusid lennuväljal ägedad lahingud vastupanuliikumise ja Wehrmachti vahel ja lennujaam praktiliselt hävitati. Pärast sõda lennujaam taastati. 1956 võttis Poola riik lennujaama haldamise LOT-ilt endale. 1969 valmis rahvusvaheliste lendude terminal, mis võimaldas teenindada 1 miljonit reisijat aastas. Kodumaiste reiside teenindamist jätkati vanast terminalist.
1979. aastal valmis uus terminal saabuvate reiside jaoks. 2005 see terminal rekonstrueeriti ja hakkas Etluda nime all teenindama odavlennuliine.
1992. aastal valmis uus terminal, mis võimaldas läbi lasta 3,5 miljonit reisijat aastas. Seda terminali nimetatakse tänapäeval T1.
2001. aasta märtsis anti lennujaamale Fryderyk Chopini nimi.
2007. aastal valmis terminali T1 kõrvale teine terminal T2, mis pikkamööda võttis üle suurema osa lennuliiklusest. Täies mahus hakkas T2 tööle 12. märtsil 2008. 2009. aasta märtsis Etluda terminal suleti ja T1 võttis odavlennuettevõtete teenindamise üle.
Lennuõnnetused Varssavi lennujaamas ja selle lähedal.
19. detsembril 1962 kukkus alla LOT-i Vickers Viscount 804, mis oli startinud Brüsselist ja sõitis Berliini kaudu Varssavisse. Kõik 33 inimest pardal hukkusid.
14. märtsil 1980 kukkus maandumisel alla LOT-i Iljušin Il-62, mis oli startinud New Yorgist. Kõik 87 inimest pardal hukkusid, sealhulgas poola poplaulja Anna Jantar ja USA amatöörpoksijate koondis.
9. mail 1987 kukkus alla LOT-i Il-62, mis oli startinud New Yorki, kuid pardal toimunud plahvatuse ja tulekahju tõttu otsustas tagasi pöörduda. Kõik 183 inimest pardal hukkusid.
17. detsembril 1991 maandus Alitalia McConnell-Douglas DC 9-32, mis oli startinud Roomast ja jõudnud Varssavisse, pärast ebastabiilset lähenemist maandumisraja kõrval. Selle tagajärjel lagunes lennuki ninaosa täielikult. Kõik 96 inimest pardal jäid ellu, kuid lennuk hävis.
14. septembril 1993 sõitis Lufthansa lennuk Airbus A320-200 maandumisel üle maandumisraja tagumise piiri ja põrkas vastu lennuvälja tagapiiret. Teine piloot hukkus kokkupõrke tagajärjel ja üks reisija hukkus puhkenud põlengus, 68 inimest sai vigastada. Lennukis viibis ka Saksamaa suursaadik Poolas Franz Bertele.
31. detsembril 1993 sai LOT-i Boeing 767-300, mis oli startinud Chicagost, maandumisel tugevasti kahjustada. Inimohvreid ei olnud.
Embraer ERJ 145

Embraer ERJ 145 on Brasiilia lennukiehitusettevõtte Embraer ERJ 145 sarja lennuk. Sellesse lennukite perekonda kuuluvad ERJ 135, ERJ 140, ERJ 145, äriklassi lennuk Legacy ja sõjalennukite Embraer R-99 perekond. Lennuki prototüüpi esitleti 1989. aastal, esmalend toimus 11. augustil 1995.
Löökpillinui

Löökpillinui (inglise keeles "percussion mallet") on muusikas spetsiaalne vahend, mille abil tekitatakse löökpilli heli.
Löökpillinuia tüüpilisteks osadeks on pea ja vars. 
Löökpillinuia pea võib olla valmistatud 
Löökpillinuia vars võib olla valmistatud kase- või rotangpalmipuidust, metallist, plastikust.
Erinevat tüüpi löökpillinuiasid kasutatakse erineva tämbri saamiseks. Pehmemast materjalist peaga löökpillinuiasid kasutatakse tüüpiliselt madalamas registris löökpillide ning kõvemast materjalist peaga nuiasid kõrgemas registris löökpillide puhul.
Klassikalises muusika interpreteerimisel valib õige löökpillinuia traditsioonidest lähtuvalt harilikult löökpillimängija. Nüüdismuusikas kasutatavate tihti ebatraditsiooniliste lahenduste puhul kirjutab löökpillinuia valiku ja mänguviisi ette helilooja.
Raymond Ruyer

Raymond Ruyer (1902–1987) oli prantsuse filosoof. 
Ta peamisteks teemadeks olid bioloogia filosoofia ning informatsiooni ja väärtuse filosoofilised küsimused.
Morna (muusika)

Morna on Roheneemesaartelt pärit muusika- ja tantsustiil. Kuulsamaid "morna" artiste on Cesária Évora.
Bioloogia filosoofia

Bioloogia filosoofia ehk bioloogiafilosoofia on teadusfilosoofia osa, mis tegeleb bioloogiaga seotud epistemoloogiliste, ontoloogiliste, esteetiliste ja eetiliste küsimustega.
Bioloogia filosoofia temaatikasse kuulub ka üldbioloogia mõistete (nt elu, organism, evolutsioon) analüüs ja ajalugu.
Bioloogia filosoofias tegeldakse ka nt selliste küsimustega:
Bioloogia filosoofia Eestis.
Tartu Ülikoolis õpetatakse bioloogia filosoofiat Filosoofia ja Semiootika Instituudis (õppejõud Edit Talpsepp).
Margus Ott

Margus Ott (sündinud 7. oktoobril 1975) on eesti filosoof ja tõlkija.
14. mail 2014 kaitses ta Tallinna Ülikoolis doktoritöö "Vägi. Individuatsioon,
keerustumine ja praktika" (juhendajad Daniele Monticelli ja Peeter Müürsepp). Seejärel on ta õppinud Xiameni Ülikoolis Hiinas.
Isiklikku.
Tema vanaisa oli Roman Ott.
Aasta põllumees

Aasta põllumees (ka "Aasta Põllumees") on aunimetus, mille annavad Eesti Põllumajandus-Kaubanduskoda ja Maaleht aasta parimaks põllumeheks tunnistatud inimesele.
Esimene aasta põllumees valiti 2001. aastal. Aunimetus antakse tegevpõllumehele maamajanduse ja maaelu edendamise eest. Kandidaate saavad esitada nii põllumeeste ühendused kui ka omavalitsused.
Aasta põllumees saab auhinnaks Ferdi Sannamehe "Külvaja" pronkskuju vähendatud koopia, mille on modelleerinud skulptor Tiiu Kirsipuu. Esimese "Külvaja" kuju võitis 1927. aastal parima talumajapidamise tiitliga tunnustatud Theodor Pooli Piistaoja talu Pärnumaal. Praegu on see kuju eksponeeritud Theodor Pooli Muuseumis Tartumaal Kambja vallas Pargi talus endises Ränna mõisa häärberis.
Aunimetuse saaja selgitatakse välja konkursil ning kuulutatakse välja iga-aastasel konverentsil "Aasta Põllumees". 
2011. aastal said esmakordselt oma lemmiku valida veebiväljaande Maaleht.ee lugejad.
Poitiers' lahing (1356)

Poitiers' lahing peeti Inglismaa ja Prantsusmaa vägede vahel Saja-aastase sõja ajal 19. septembril 1356. Inglise väed, mida juhtis Must Prints Edward, purustasid lahingus Prantsuse sõjaväe ja vangistasid kuninga Jean II. 
Eellugu.
1355. aastal lõppes vaherahu Inglismaa ja Prantsusmaa vahel. Must Prints Edward marssis väikese sõjaväega Loire'i jõe äärde (6000 sõdurit). Poitiers' juures piiras Prantsusmaa kuningas Jean II ta väe ümber. Inglased, kes arvasid, et neil pole lootustki võita ülekaalukat vastast, palusid luba lahkuda võitluseta. Jean lükkas palve tagasi, olles veendunud, et vangistab Inglise troonipärija koos sõjaväega. Prints pani seejärel kaalule kõik, mis tal oli.
Lahing.
Esimesena ründasid inglasi prantsuse rüütlid. Inglise väes oli palju Walesi mägilasi, kes olid relvastatud hiigelsuurte terasvibudega. Nendega lasti 3 jala pikkusi nooli hobuste pihta, mis lõpuks halvas rüütlite rünnaku.
Järgmisena ründas prantsuse jalavägi, mis löödi tagasi veel enne kui kõik ründajad olid jõudnud lahingusse astuda.
Viimaks astus lahingusse Jean oma allesjäänud väega. Inglise vibuküttide nooled olid selleks ajaks otsa lõppenud. Järgnes lähivõitlus. Edwardil oli lähedal metsas peidus osa ratsaväest, mis ka rünnakule asus. Prantslased, kes kartsid ümberpiiramist, hakkasid põgenema, mille käigus vangistati nende kuningas.
Tagajärg.
Prantsuse kuninga kaotus Poitiers' lahingus andis tõuke Pariisi ülestõusu ja žakerii puhkemisele.
Kari (bioloogia)

Kari on ajutine (mõnikord ka püsiv) metsloomade rühm, mis ei pruugi koosneda ühe liigi isendeist (segakarjad).
Karjale on iseloomulik juhi (sageli isasloom) või juhtrühma olemasolu, enamasti on karja sees kujunenud hierarhiline struktuur ehk alluvusastmestik. Lisaks sellele on karjale sageli omane mingi kindel koopereerumispõhimõte, lähtuvalt näiteks soost, isendite vanusest jne. 
Kari põllumajanduslikus kontekstis (1).
Põllumajanduses on kari laiemas mõttes üheliigiliste põllumajandusloomade rühm. Kitsamas mõttes peetakse karja all silmas veiseid. 
Karja iseloomustab karja struktuur, mis kirjeldab vaadeldava karja soolist, vanuselist jm protsentuaalset vahekorda. 
Kari põllumajanduslikus kontekstis (2).
Kari on üheliigiliste, -sooliste ja -vanuste põllumajandusloomade rühm, keda koos mingil maa-alal peetakse.
Parv

Parv on ujuvast materjalist või ujuvatest esemetest valmistatud lamedakujuline, algeline ja lihtne veesõiduk. 
Parvega veekogul sõitmist nimetatakse parvetamiseks.
Kirjeldus.
Parv on tasane, ilma laevakere ja kiiluta ning tavaliselt ilma mootorita.
Jõel liigub parv peamiselt veega koos allavoolu. Paljusid parvi tõugatakse mõlaga põhjast. Parve võidakse ka aerudega sõuda. Keerulisematel parvedel võib olla suuna muutmiseks tüür. Jõge mööda sõites on parve keskmine kiirus 30–50 km päevas, aga soodsates oludes isegi üle 100 km.
Parve ujuvuse suurendamiseks kasutatakse tänapäevastes parvedes pontoone, õhkpatju või polüstürooli. Parvesid kaetakse vahel vastupidavuse suurendamiseks mitmekihilise kummiga.
Parved võivad tekkida ka looduslikult. Ujuvsaared või vette kukkunud puutüved võivad tuule ja hoovuste abil mööda merd kanduda ja jõuda vedamise korral teiste saarte ja maadeni. Looduslike parvede abil on peamiselt selgrootud, kuid ka kahepaiksed, roomajad ja pisiimetajad ning teised lennuvõimetud loomad suutnud koloniseerida palju saari. 
Ajalugu.
Oletatakse, et esimesi parvi kasutati Kagu-Aasiast Austraaliasse liikumisel ligikaudu 40 000 – 50 000 aastat tagasi. 
Vahemere maades tunti parvi juba ürgajal pärijõge liiklemise vahendina. Kreeklased, etruskid ja roomlased kasutasid parve ka mittelaevatavail veekogudel. Homerosel oli parv Odysseuse päästevahendina mõeldud isegi meresõiduks. Antiikaegseid parvekirjeldusi ei ole säilinud. 
Minevikus kasutati parvi palkide edasitoimetamiseks veepinnal. Seda kutsutakse ka (palgi)parvetamiseks. Alates 20. sajandi keskpaigast on palgiparvetamise ulatus ja tähtsus maailmas oluliselt vähenenud, kuid mitmel pool parvetatakse palke tänapäevani.
Parv (bioloogia)

Parv on ühe loomaliigi isenditest moodustunud ajutine koos liikuv kogum. Enamasti kasutatakse mõistet kas lendavate (näiteks linnud, putukad) või ujuvate loomade (kalade) puhul. 
Parvele nagu karjalegi võib olla omane hierarhiline struktuur ehk alluvusastmestik, mis küll sageli nii pidev ei ole. Mõnikord on parvel ka liider või liidrite grupp.
Sündinud 24. oktoobril

"Siin loetletakse 24. oktoobril sündinud tuntud inimesi.
Revillagigedo saar

Revillagigedo saar (inglise "Revillagigedo Island") on saar Põhja-Ameerika läänerannikul Aleksandri saarestikus. 
Saar on 89 km pikk ja kuni 48 km lai. Pindala on 2965 km2. Ta on pindalalt Ameerika Ühendriikide 12. saar.
Saarele andsid 1793. aastal nime hispaanlased Juan Vicente de Güemes Padilla Horcasitas y Aguayo, teise Revillagigedo krahvi ja hilisema Mehhiko asekuninga järgi.
2000. aasta rahvaloenduse ajal elas saarel 13 950 inimest. Saarel on kaks linna: Ketchikan ja Saxman.
Buddenbrock

Buddenbrock, ka "Budenbrock" (vene keeles "Будденброк") on baltisaksa aadlisuguvõsa.
Esimene Buddenbrockide esindaja Läänemere-äärsetes provintsides oli Conrad Buddenbrock, kes oli Saksa ordu vasall ning omas ordult saadud lääni Lemburgi piirkonnas. Conrad Buddenbrock suri 7. augustil 1478 Paides (Weissenstein). Conrad Buddenbrocki poeg Gotthard Buddenbrock oli suguvõsa esiisa Liivimaal.
Aastal 1729 immatrikuleeriti Liivimaal sündinud Henrik Magnus von Buddenbrocki (1685–1743) suguvõsa Rootsi rüütelkonda aadlisuguvõsana nr. 1843 ja aastal 1731 vabahärrade suguvõsana nr 209. 1742. aastal kanti suguvõsa ka Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Eestimaal kuulus perekond Buddenbrockidele eri aegadel Sargvere ("Sarkfer"), Kirdalu ("Kirdal"), Kiviloo ("Fegfeuer"), Nõva ("Newe"), Kuie ("Kui"), Tuudi ("Tuttomäggi"), Silmsi ("Silms") ja Lokuta ("Teckel") mõis.
Liivimaa Läti alal Vibroka ("Sudden"), "Buddenbrockshof" Lemsalu juures, Budenbroka ("Schujenpahlen"), Puikule ("Puikeln"), Ēvele ("Wohlfart"), Sprēstiņu ("Spurnal") Lielā ("Essenhof"), Verene ("Fehren"), Zadzene ("Saadsen"), Kliku ("Kusemannshof"), "Neuhof", Pirkule ("Schloß Pürkeln", läti: "Ungurpils"), Aloja ("Allendorff"), Taurupe ("Taurup"), Zaube orduloss ("Schloß Jürgensburg"), Gulberis ("Gulbern"), Mēdzūla ("Meselau"), Strelnieki ("Kohlhausen"), Salenieki ("Lasdon"), Skujene ("Schujen"), Lode ("Lodenhof") ja "Weiszenbrunn"i mõisad.
Sugupuu.
vide sugupuu, mille esitamiseks on kasutatud de Villiers/Pama süsteemi ()
Naiskodukaitse Tallinna ringkond

Naiskodukaitse Tallinna ringkond on üks Kaitseliidu struktuuriüksuse Naiskodukaitse 15 ringkonnast ning kuulub koos Rapla ja Harju ringkonnaga Põhja maakaitseringkonda. 
Tallinna ringkonnas on 11 jaoskonda: Toompea, Sadama, Lääne, Põhja, Nõmme, Muusika (naiskoor), Akadeemiline, Kalevi, Brüsseli, Vägeva ja Lõuna jaoskond.
Juhtimine.
Ringkonna juhtimine toimub vabatahtlikest koosneva kollegiaalse organi kaudu, mis valitakse igal aastal.
Naiskodukaitse Tallinna ringkonna esinaised on olnud
Tegevus.
Kõik naiskodukaitsjad läbivad erinevatest moodulitest koosneva baasväljaõppe (BVÕ). Selle raames õpitakse tundma organisatsiooni, ohutushoidu, esmaabi, toitlustamist ja sõdurioskuseid. Erialagruppides ja -kursustel õpitud oskusi saab rakendada Kaitseliidu ja Naiskodukaitse üritustel ning kaitseväe õppustel, kuhu koolitatud naiskodukaitsjad on alati oodatud. Paljude naiskodukaitsjate kogemus ütleb, et neid oskusi läheb vaja ka eraelus. 
Ringkonna populaarseimate ürituste hulgas on sõjalis-sportlikud rännakud ja metsalaagrid, kus militaarsemalt meelestatud liikmed saavad end proovile panna. 
Kuid tegevust jätkub küllalt ka pehmema suuna pooldajatele: ettekandeõhtud, riigi tähtpäevadega seotud üritused, heategevus, masstoitlustamine Kaitseliidu õppustel, tegevus noortejuhina, erialarühmade ja jaoskondade koolituste korraldamine ning töö organiseerimine.
Liikmeskond.
31. detsembri 2023 seisuga koondas Tallinna ringkond 645 liiget.
Koosseis.
Tallinna ringkonnas on 11 jaoskonda: 
Tallinna ringkonnas on 
4 erialagruppi: 
4 toimkonda:
Tegevusvaldkonnad:
Franz Alexander

Franz Alexander Karl Friedrich Christian Hubert Georg Gabriel Maria Prinz von Isenburg (22. juuli 1943 Birstein – 5. mai 2018) oli Isenburgi vürstliku perekonna pea alates 9. detsembrist 1956.
Franz Alexander oli vürst Franz Ferdinandi (1901–1956) ja tema abikaasa, krahvinna Irina Tolstoi (1917–1998), ainus poeg. Ta abiellus 3. jaanuaril (tsiviilabielu)/15. jaanuaril (kiriklik laulatus) 1968 Saurma krahvinna Christinega (sündinud 2. oktoobril 1941), neil on kaks poega ja kolm tütart:
Zöge von Manteuffel

Zöge von Manteuffel, ka Zoege von Manteuffel, Manteuffel gen. Szöge ja Manteuffel, varem Soye (vene keeles "Цёге-фон-Мантейфель") baltisaksa aadlisuguvõsa.
Suguvõsa esindajad olid Eestimaale tulnud Pommerist juba 13. sajandil.
22. oktoobril 1751 naturaliseeriti ja 1752 immatrikuleeriti Kodasoo mõisniku pojapoeg Otto Jakob Zöge von Manteuffel (1718–1796) Rootsi rüütelkonda aadliperekonnana nr. 1909 ja aastal 1772 vabahärrade perekonnana nr. 307.
Eestimaal kuulus perekonnale eri aegadel Jõetaguse ("Jöhntack"), Põlula ("Poll"), Kodasoo ("Kotzum"), Vaiküla ("Waiküll"), Ojasoo ("Alt-Harm"), Harmi ("Neu-Harm"), Lööra ("Löra"), Küti ("Kurküll"), Kupna ("Kupnal"), Määri ("Meyris") ja Meriküla ("Merreküll") mõis. 
Liivimaal Adavere ("Addafer"), Eistvere ("Eigstfer"), Puurmani ("Talkhof"), Härjanurme ("Herjanorm"), Jõgeva ("Laisholm") ja Pakaste ("Pakkast") mõis.
Saaremaal Jõgise ("Jöggis"), Igi ("Schöneichen"), Vana-Nõmpa ("Alt-Nempa") ja Liiva-Nõmpa ("Neu-Nempa") mõis.
Suguvõsa liikmeid.
Kiltsi-Erastvere suguvõsaliin.
Gert Soye (surn. 1497), 1447. aastast vasall Liivimaa Kirumpää piirkonnas. Suguvõsa Kiltsi-Erastvere (saksa k. "Haus Weissenfeld-Errestfer") suguvõsaliin
Hoktember

Hoktember on linn Armeenia Armaviri maakonnas. Kandis 1935. aastani nime Sardarapat.
Linna lähedal asub Pärsia Kadžaaride rajatud Sardari Berdi kindlus.
Trebišnjica

Trebišnjica (serbia "Требишњица") on jõgi Balkani poolsaarel.
Jõgi saab alguse karstialalt Bosnias ja Hertsegoviinas. Osa jõest on maa-alune. Pikkus 187 km, millest 98 voolab maa peal.
Jõe ääres asub Trebinje linn.
Jõgi suubub ühe haruga Aadria merre, teise haruga Neretva jõkke.
Pääsuke (raamatusari)

"Pääsuke" on kirjastuses Valgus alustatud populaarteaduslik raamatusari taime- ja loomariigi esindajatest. Aastatel 1978–1992 ilmus kokku 20 pehmes köites taskuformaadis raamatut, neile andis ühtse kujunduse Jüri Kaarma. Sarja algataja oli Viktor Masing.
Välja kuulutati küll ka sarja 20. raamat (Heinrich Veromanni "Hallvares"), kuid see jäi toona ilmumata. Selle asemel ilmus lõpuks Eestimaa Looduse Fondi poolt 1992. aastal sarja kujundusega Tiina Randlase "Puuhabemed". "Hallvarese" ettevalmistatud käsikiri siiski säilis ja 2006. aastal andis kirjastus Eesti Loodusfoto samade materjalide põhjal välja samanimelise raamatu (mille autoriks on lisaks Veromannile märgitud ka Lemming Rootsmäe), siiski ei saa "Hallvarest" samasse sarja kuuluvaks lugeda.
Sarjas ilmunud raamatud.
! Jrk. nr. !! Aasta !! Autor !! Teose pealkiri
Albrecht (Mainz)

Albrecht von Brandenburg ehk Albrecht von Hohenzollern (28. juuni 1490 Cölln, Brandenburg – 24. september 1545 Martinsburg, Mainz) oli Mainzi peapiiskop ja kuurvürst, samaaegselt ka Magdeburgi peapiiskop (Albrecht IV), Halberstadti piiskopkonna administraator, Saksamaa priimas ja kardinal.
Albrecht oli Brandenburgi markkrahvi Johann Cicero seitsmes poeg. 1506. aastal asutas ta koos vendadega Oderi-äärsesse Frankfurdi ülikooli, kus ta ka ise õppis. Juba varajasest noorusest määrati talle vaimuliku elukutse. 1513. aastal sai tast Brandenburgi mõjurkonda kuuluva Magdeburgi peapiiskop, aasta hiljem lisandusid veel Mainzi peapiiskopi ja kuurvürsti ning Halberstadti administraatori tiitlid. 1518. aastal nimetati ta kardinaliks. Et talle kuulusid kõrgeimad kirikuametid Saksa-Rooma riigis, siis oli ta ka Saksamaa priimaseks. Lisaks vaimulikele ametitele oli ta ka sünnipärane Brandenburgi markkrahv ning osales ka Brandenburgi valitsemises. Albrecht oli kultuurilembene valitseja ja kunstimetseen, kelle õukonnas viibis mitmeid humaniste, sealhulgas Ulrich von Hutten.
Albrechtil oli suur roll ka reformatsiooni vallapääsemises, sest 1517. alustati just tema nõudel Saksamaal järjekordset indulgentsikampaaniat, millele Martin Luther reageeris oma 95 teesi kirjutamisega. Ta saatis need muuhulgas ka Albrechtile, kes neis pakutud ettepanekud ka paavstile edastas. Albrecht polnud kuigivõrd äge Lutheri vastane, kuid pidas tema ettepanekuid kirikureformiks siiski liialt radikaalseiks ja jäi seetõttu truuks katoliiklusele. 1525. aastal sõlmis ta luterlusevastase Dessau liidu, mis oli ennekõike suunatud Saksa talurahvasõja vallapäästnud radikaalsete reformaatorite ja mässajate vastu. 
1530. aasta Augsburgi riigipäeval püüdis Albrecht katoliiklasi ja protestante igati lepitada, et ära hoida kodusõda. Pikemas perspektiivis see siiski ei õnnestunud, kuid Albrecht jätkas rahumeelset poliitikat, andes oma alamatele Magdeburgis usuvabaduse. Ta oli siiski üks neid väheseid Põhja-Saksamaa vürste, kes jäid katoliiklusele truuks ka veel 1540. aastatel. 1541. aastal pidi ta siiski asuma jäigemale seisukohale, sest pinged keisririigis üha kasvasid ning 1544. aastal astus ta juba selgelt protestantide vastu välja. 
Albrecht oli seotud ka Vana-Liivimaa asjadega, sest 1525. aasta järel, pärast seda kui Albrechti samanimeline ja samal aastalgi sündinud sugulane, Saksa ordu kõrgmeister Albrecht von Hohenzollern, oli Preisimaa sekulariseerinud, lootsid Liivi ordu maameistri Wolter von Plettenbergi saadik Riia peapiiskop Johann Blankenfeld, et Albrecht aitab kõrgmeistri tiitlit Plettenbergile saada. Albrecht toetaski pigem liivimaalasi kui Saksa meistrit, sest too tahtis Preisimaad tema sugulaselt sõjalisel teel tagasi vallutada. Lõppkokkuvõttes läks kõrgmeistri tiitel siiski Saksa harule, kuid Albrecht huvitus ka jätkuvalt Liivimaa asjadest, eriti pärast seda, kui Albrecht von Hohenzollerni vend Wilhlem oli Riia peapiiskopi koadjuutoriks (1529) ning seejärel ka peapiiskopiks (1539) saanud.
Tartu Ülikooli kirjastus

Tartu Ülikooli kirjastus (inglise keeles varem "Tartu University Press", alates 2012. aastast "University of Tartu Press") on Tartu Ülikooli juures tegutsev kirjastus, Lossi tänav 3 Tartu.
Kirjastuse direktorid on olnud Mart Orav ja Vaiko Tigane, alates 2013. aastast on selle tegevjuht Ülle Ergma. Kirjastuse peatoimetaja on alates 1. märtsist 2012 Ivo Volt.
Kirjastus kirjastab dissertatsioone, teaduskirjandust ja õppekirjandust, samuti teaduslikke sariväljaandeid ja ajakirju. Alates 2012. aastast ilmuvad Tartu Ülikooli kirjastuse kaubamärgi all ainult eelretsenseeritud õppe- ja teaduspublikatsioonid.
Tartu Ülikooli kirjastus on Eesti Kirjastuste Liidu liige ning kuulub organisatsioonidesse Association of European University Presses (AEUP), CrossRef ja OAPEN (Open Access Publishing in European Networks).
Ajalugu.
Kirjastus loeb oma asutamisajaks 1632. aastat, mil tööd alustas Tartu Ülikooli trükikoda, kus trükitud kaheksaleheküljeline Soomest pärit teoloogi Henricus Boismanni ladinakeelne disputatsioon oli arvatavasti esimene Eesti alal trükitud raamat. Trükikoda viidi koos ülikooliga 1699. aastal Pärnusse, kus selle tegevus katkes. 1789. aastal tõi, Põltsamaal lossiomanik Woldemar Johann von Lauw’le kuulunud trükikojas tegutsenud Johann Michael Gerhard Grenzius trükikoja üle Tartusse ja ning ostis Lauw1 varanduse oksjonilt sisseseade 1791. a. Lauw’ varanduse oksjonilt. 1792. aastal sai Grenzius Tartu linnakodaniku õigused, Grenziuse puust elumaja koos kõrvalhoonetega, asus Toomemäe jalamil I linnajaos, (praeguse TÜ administratiivhoone, Jakobi tänav 18 kõrval), samas töötas ka trükikoda. Trükikojas trükiti ajalehte "Dörptsche po­litisch-gelehrte Zeitung", "Dörptsche Zeitung". Eesti kultuuriloos omandas Grenzius silmapaistva koha lõunaeestikeelsete raamatute kirjastajana ja trükkijana. Tema trükikojas trükiti (1786–1817) üle 40 eestikeelse raamatu, alates 1796. aastast - "Eesti-Ma Rahwa Kalender" ja 1806. aastast - 41 numbrit "Tarto maa rahwa Näddali-Lehte". 1802. aastast nimetati Grenzius "ülikooli trükkaliks", 
lahkus ta ülikooli teenistusest 1817. aastal, müües oma trükikoja sisse­seade Johann Christian Schünmannile koos ajalehe väljaandmise õigusega. Pärast Schünmanni surma juhtisid ettevõtet tema lesk Justine Schünmann ja trükikoja ettevõtluspartner Carl Gottlieb Mattiesen (1809–1865).
, "Mattieseni trükikoda"
Nõukogude ajal tegutseti järgmiste nimede all: TRÜ kirjastusgrupp (alates 1959), TRÜ kirjastus- ja trükiosakond (alates 1971), hiljem TRÜ kirjastus. 1999. aastal sai kirjastusest omaette eelarvega ülikooli asutus, aastail 2001–2019 oli kirjastus 100% ülikoolile kuuluv osaühing. Alates 1. oktoobrist 2019 on kirjastus Tartu Ülikooli struktuuriüksus.
Tabelinus

Tabelinus (ka "Tabellinus", "Thabelinus", "Tabelin" või "Tabeline"; surnud umbes 1221) oli kristlasest Pudiviru vanem 13. sajandi alguse Virumaal.
Tabelinus esineb vaid Henriku Liivimaa kroonikas, kus teda on mainitud kolmel korral. Tema nime pole võimalik täpselt rekonstrueerida, sest ladinakeelse sufiksi -us äravõtmisel jääb järgi tüvi "Tabelin", mille järel võis aga olla veel mõni täht, näiteks e. Seetõttu kasutatakse tavaliselt nimekuju Tabelinus.
Tabelinus valitses Läti Henriku järgi Pudivirus ("Pudyviru", tõenäoliselt tähendas see Väike-Viru), kuid sellist muinaskihelkonda pole hilisemast ajast enam teada. Siin võis olla tegu Lemmu muinaskihelkonna pooliseseseisva lõunaosaga. Krooniku väitel oli temale alluvas muinaskihelkonnas 14 küla, mis kõik hiljem ristiti.
Tabelinus äratab huvi selle poolest, et Henriku teadaannete kohaselt oli ta sakslaste sissetungi ajal Virumaale (aastal 1219) juba ristitud. Seda olevat teinud Ojamaal saksa preestrid (Henrikul "meie omad"), kuid pole teada, mis ajal see täpselt võis toimuda. Samuti võis olla Tabelinusel isiklik kontakt kroonikakirjutajaga. Piiskop Albert saatis Soomest pärit Petrus Kaikewalde ja Ümera lätlaste preestri Henriku (Läti Henriku) Eestimaale, kus nad võeti vastu Pudivirust pärit virulaste poolt, eesotsas nende vanemga Tabelinusega.
1220. aastal Harju-, Järva-, ja Virumaal alanud sakslaste ja taanlaste vahelise võiduristimise käigus poodi Tabelinus taanlaste poolt üles, sest ta oli juba varem Riia sakslaste poolt ristitud.
Kirjanduses.
Tabelinust on ilukirjanduslikult kujutanud Ain Kalmus oma romaanitriloogia teostes "Jumalad lahkuvad maalt", "Toone tuuled üle maa" ja "Koju enne õhtut". Endel Nirk on kirjutanud dramaatilise lugulaulu viies jaos "Tabelinus" (Tallinn 1990, Loomingu Raamatukogu nr 47).
Heinrich Sprenge

Heinrich Sprenge oli Narva foogt 15. sajandil.
Sprenge pärines Vestfaalist Marki krahvkonnast. Nende suguvõsal oli mitu haru ja pole teada, millisest tema pärines. Kuid on teada, et ta suguvõsa kuulus väikeaadli hulka.
1435. aastal oli Sprenge Maasilinnas kumpan ja langes Swienta lahingus poolakate kätte vangi. Sealt mõne aasta pärast vabanenult tegi ta ordus aga kiiresti karjääri: sai millalgi enne 1438. aastat Liivi ordu majandusülemaks ("Schäffer") Riias ja 1439. aastal Dünaburgi komtuuriks. 1451. aastal on teda mainitud Narva foogtina, seejärel teated temast lõppevad.
Evald Oldekop

Evald Rudolph Oldekop (8. detsember 1885 Tallinn – 13. märts 1952 Tallinn) oli eesti hüdroloog ja bioloogiafilosoof. 
Elukäik.
Ta lõpetas 1903 Nikolai Gümnaasiumi Tallinnas ning õppis 1905–1911 Tartu Ülikoolis (vahepeal 1906–1908 ka Müncheni ja Leipzigi ülikoolis) ja töötas seejärel aastail 1912–1921 Taškendis, olles Turkestani meteoroloogia instituudi rajajaid ning Taškendi Ülikooli õppejõud. Naasnud Eestisse, töötas ta Tartu Tütarlaste Gümnaasiumis füüsikaõpetajana ja hiljem Tallinnas Hüdrometeoroloogia Teenistuse Valitsuses (1940–1947) ja Ehituse Teadusliku Uurimise Instituudis (1947–1951). 
Teadustöö.
Oldekopi väitekiri oli aurumise teemal. Selles esitas ta valemi vee aurumise arvutamiseks aluspinnalt. Valem osutus väga täpseks ning on olnud kasutuses ka 20. sajandi teisel poolele, tuntud kui Oldekopi valem. Oldekop oli tegev ka hüdroloogilise prognoosimise ja jõgede klassifikatsiooni alal. 
1920. aastate lõpul, viibides sanatooriumis Saksamaal, tegeles ta bioloogia filosoofiaga ning kirjutas uurimuse hierarhiaprintsiibist eluslooduses seotult vitalismi ja mehhanitsismi vahelise vaidlusega. Raamat ilmus Tallinnas saksakeelsena, ning on tõlgitud ka prantsuse keelde. See leidis tähelepanu mitmete tolleaegsete teoreetilise bioloogia liidrite poolt.
Ta avaldas ka mõned usuteaduslikud kirjutised.
Evald Oldekopi arhiiv asub alates 1994. aastast Tartu Ülikooli raamatukogus.
Isiklikku.
Ta on maetud Rahumäe kalmistule Tallinnas.
Tema vennad olid ajaloolane Hans Oldekop, vandeadvokaat Voldemar Oldekop ning arst Arnold Oldekop.
Ernest Bai Koroma

Ernest Bai Koroma (sündinud 2. oktoobril 1953) on Sierra Leone poliitik. 
Ta juhib üht kahest Sierra Leone suurest parteist, liberaalset erakonda All People's Congress (APC).
17. septembril 2007 sai temast Sierra Leone neljas president.
24. novembril 2012 toimunud presidendivalimistel valiti ta ka teiseks viieaastaseks ametiajaks presidendiks tagasi.
2023. aasta detsembris pandi Ernest Bay Koroma koduaresti pärast kahepäevast ülekuulamist pärast sündmusi, mis leidsid aset 26. novembril 2023 meeleavalduste ajal, mida Sierra Leone võimud kirjeldasid kui riigipöördekatset.
MYPA

Myllykosken Pallo -47 (või MYPA, endine MyPa) on Soome jalgpalliklubi Kouvola Myllykoski linnaosast.
MyPa ei saanud rahaliste raskuste tõttu 2015. aasta hooajaks Veikkausliigas mängimiseks litsentsi. Klubi ütles ära võimalusest mängida madalamatel tasanditel, ning 20. veebruaril 2015 kuulutas klubi juhatus välja pankroti. MYPA juunioride ja amatöörmeeskondade tegevus jätkus, ning 2015. aastal asutati MYPA juniorit. 
2017. alustab klubi mängimist Kolmenenis. 
 Võitja (1): 2005
 2. koht (5): 1993, 1994, 1995, 1996, 2002
 3. koht (3): 1999, 2000, 2001
 Võitja (3): 1992, 1995, 2004
Rovaniemi PS

Rovaniemi PS ("Rovaniemen Palloseura" ehk RoPS) on Soome jalgpalliklubi, mis tegutseb Rovaniemis. Klubi mängib Soome kõrgliigas Veikkausliiga.
 2. koht (1): 2015
 3. koht (2): 1988, 1989
 Võitja (2): 1986, 2013
 2. koht (2): 1962, 1993
 2. koht (2): 1996, 2015
Tampere United

Tampere United (TamU) on Soome jalgpalliklubi, mis hooajal 2021 mängib riigi neljandas liigaastmes Kolmonen.
Klubi baseerub Tamperes.
Tampere United on kolmekordne Soome meister (2001, 2006 ja 2007).
Klubi moodustati 1998. aastal. Esimesel liigahooajal 1999. aastal mängis klubi teises liigas. Aastatel 2000–2010 mängis meeskond Soome jalgpalli kõrgeimas, Veikkausliigas. 2011. aastal peatati klubi tegevus, sest nad olid saanud raha ettevõttest, mida kahtlustatakse kokkuleppemängude korraldamises. 2012 moodustasid klubi toetajad uue meeskonna, mis alustas mängimist Soome seitsmendas liigas. Järgmiseks hooajaks pääseti edasi kuuendasse liigasse ning 2014–2015 mängiti viiendas liigas. 2016. aastal mängiti neljandas liigas ning 2017–2019 kolmandas liigas. Seejärel langeti tagasi neljandasse liigasse.
Turu Palloseura

Turu Palloseura (ametlikult Turun Palloseura ehk TPS) on Turu jalgpalliklubi, Soome kaheksakordne meister ja kolmekordne karikavõitja. See mängib Soome kõrgliigas Veikkausliiga.
Klubi kuulub pallimänguühingusse Turun Palloseura, mis on tuntud ka oma hokimeeskonna poolest.
2019. aasta hooajal mängis TPS Soome esiliigas Ykkönen, kus saavutati teine koht ja tõusti järgmiseks hooajaks kõrgliigasse.
 Võitja (8): 1928, 1939, 1941, 1949, 1968, 1971, 1972, 1975
 2. koht (11): 1923, 1925, 1926, 1930, 1938, 1944, 1948, 1960, 1984, 1986, 1989
 3. koht (11): 1929, 1931, 1957, 1967, 1977, 1987, 1996, 2007, 2009, 2010, 2012
 Võitja (1): 1945
 2. koht (1): 1946
 Võitja (3): 1991, 1994, 2010
 2. koht (5): 1965, 1979, 1996, 1997, 2005
 Võitja (1): 2012
 2. koht (1): 2008
Vaasa PS

Vaasa PS ("Vaasan Palloseura" ehk VPS) on Soome jalgpalliklubi, mis tegutseb Vaasas. Klubi mängib 2017. aastal Veikkausliigas.
 Võitja (2): 1945, 1948
 2. koht (5): 1932, 1941, 1949, 1997, 1998
 3. koht (2): 1938, 2013
 2. koht (1): 1972
 Võitja (2): 1999, 2000
 2. koht (2): 1997, 2014
Enn Vetemaa

Enn Vetemaa (20. juuni 1936 Tallinn – 28. märts 2017 Tallinn) oli eesti kirjanik ja helilooja.
Ta õppis Tallinna 22. Keskkoolis. 1959. aastal lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi keemiainsenerina ja 1965. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi kompositsiooni erialal. Konservatooriumis olid tema õpetajate seas Anatoli Garšnek ja Heino Eller. Vetemaad juhendas Eesti Heliloojate Liidu noortesektsioonis heliloomingu alal Boris Kõrver ja Edgar Arro.
Ta töötas Tallinna Paberivabrikus meistrina (1959–1960), ajakirja Küsimused ja Vastused kaastöölisena (1963–1965), Eesti Televisiooni vanemtoimetaja ning kirjandus- ja kunstisaadete peatoimetajana (1965–1969), Kirjanike Liidu luulekonsultandina (1969–1976), kirjastuse Kupar juhina. Oli ka vabakutseline kirjanik.
Vetemaa kuulus aastast 1994 Eesti Heliloojate Liitu ja aastast 1966 Eesti Kirjanike Liitu.
Vetemaal oli suvila Raplamaal Raikküla vallas Lipa külas. Teda on ristinud Uku Masing.
Vetemaa meelisžanriks oli instrumentaalkontsert (sealhulgas kontserdid fagotile, oboele, trompetile) ja ta eelistas saksofonikvartetti (kirjutas 3 saksofonikvartetti, saksofonikvinteti, "Juunimuusikat").
Teoseid.
Enn Vetemaa on kirjutanud luuletusi, jutustusi, romaane, näidendeid, filmistsenaariume, muusikatekste, publitsistikat ja tõlkinud peamiselt laulusõnu (nt Frederick Loewe'i muusikalile "Minu veetlev leedi"), aga ka muid tekste.
Heliloomingut.
Heliloojana kirjutas ta eelkõige 1990. aastatel instrumentaalteoseid.
Poliitiline tegevus.
Aastatel 1966–1990 kuulus NLKP-sse.
2007. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Sotsiaaldemokraatliku Erakonna nimekirjas, kuid ei pääsenud riigikokku.
Muslim Magomajev

Muslim Magomajev (aseri "Müslüm Maqomayev", 17. august 1942 Bakuu, Aserbaidžaani NSV – 25. oktoober 2008 Moskva, Venemaa) oli aserbaidžaani ooperi- ja estraadilaulja (bariton).
Muslim Magomajev saavutas laialdase tuntuse kogu Nõukogude Liidus pärast Aserbaidžaani kunstifestivali Moskvas 1962. aastal. 
1963. aastast töötas ta solistina Aserbaidžaani Ahhundovi-nimelises ooperi- ja balletiteatris, aastail 1964–1965 stažeeris La Scalas (Itaalia). 
1969. aastal võitis Cannes'is (Prantsusmaa) "Kuldse plaadi" auhinna.
Samas tegeles Magomajev ka kergemuusikaga. 1969. aastal võitis ta esikoha Sopoti rahvusvahelisel estraadifestivalil. Aastail 1975–1989 juhtis endaloodud Aserbaidžaani riiklikku estraadi- ja sümfooniaorkestrit. Magomajev on kirjutanud üle 20 laulu ja filmimuusikat.
Magomajev oli abielus (1974) vene ooperilaulja Tamara Sinjavskajaga. Esimesest abielust Ofeliaga (1960) on tal tütar Marina (elab oma perega USA-s).
Viimastel aastatel elas Magomajev alaliselt Moskvas.
Muslim Magomajev maeti Bakuus Austuse alleele ("Fəxri Xiyaban") – kalmistule, kuhu on maetud ka teisi Aserbaidžaani riigi-, ühiskonna- ja kultuuritegelasi, kaasa arvatud ta vanaisa, tuntud aserbaidžaani helilooja ja dirigent Abdul Muslim Magomajev.
Magomajev valdas vene keelt paremini kui aserbaidžaani keelt; laulis aga aserbaidžaani keeles veatult.
Plaadid.
Magomajevi lauludega on välja antud 16 CD-d ja 45 vinüülplaati.
Sündinud 25. oktoobril

"Siin artiklis loetletakse 25. oktoobril sündinud tuntud inimesi.
Aserbaidžaanlased

Aserbaidžaanlased ehk aserbaidžaanid ehk aserid (ka "aserbaidžaanid"; aserbaidžaani Azərbaycanlılar آذربایجانلیلار, Azərbaycan türkləri ترکهای آذربایجانی ) on aserbaidžaani keelt emakeelena kõnelev turgi rahvas.
Tänapäeval on aserbaidžaanlasi umbes 28–35 miljonit inimest. Nad moodustavad enamusrahvuse Aserbaidžaanis, kus neid elab umbes 8,2 miljonit (2009), ja Iraani Aserbaidžaanis, kus neid elab hinnanguliselt 14,5–24 miljonit. Suuruselt kolmas aserbaidžaanlaste kogukond elab tänapäeval Venemaal, hinnanguliselt 1,5–2,5 miljonit inimest (2010. aasta rahvaloenduse ametlikel andmetel 603 070). Türgis elab 800 000 aserit. Gruusias elas 2014. aasta rahvaloenduse andmetel 233 024 aserit.
Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 940 aserbaidžaanlast, neist 576 Tallinnas. 2021. aasta rahvaloenduse andmetel elas Eestis 1546 aserbaidžaani (971 meest ja 575 naist). Neist 1083 (70%) emakeel oli aserbaidžaani keel ja 453 olid Eesti kodanikud.
Enamik aserbaidžaanlasi on šiiidid.
Hoolimata kuuluvusest turgi keeli kõnelevate rahvaste hulka ei erine aserbaidžaanlased antropoloogiliselt kuigi oluliselt teistest Taga-Kaukaasia rahvastest.
Sorts

Sorts on müütiline tegelane, kes tegeleb võlukunstiga, nõidade liik või analoog. Eesti rahvaluules ja sellel põhinevates kirjandusteostes on sortsid enamasti pahatahtlikud nõiad (nt August Kitzbergil, Karl August Hindreyl ja Henrik Visnapuul). Fantaasiakirjanduses, rollimängudes jt ulmežanrites võivad sortsid olla ka konkreetne liik maagiakasutajaid, kes võivad olla nõidadele ja võluritele vastandatud (nt Dungeons &amp; Dragons, Steven Brust).
Sortsid "Kalevipojas".
Friedrich Reinhold Kreutzwaldi "Kalevipojas" on sortsid nõiad või paharetid, kes on Kalevipoja suhtes vaenulikud. Sortse on mainitud rahvuseepose kümnendas loos ("Kikerpära soo. Vetevaimu kuld. Jõukatsujad. Võlatasumine Soome. Ilmaneitsi sõrmus.").
Kalevipoeg saatis Alevipoja Soome sepale mõõga eest tasu viima, otsustas rajada rahvale varjupaikasid ning heitis puhkama. Kuu paistel ilmus Ilmaneitsi.
Ilmaneitsi märkas kaevu ja tahtis võtta keelekastet. Metsapoeg nägi seda ning tahtis aidata kaevust vett vinnata. Ilmaneitsi ehmatas ja kaotas sõrmuse kaevu. Kalevipoeg kuulis Ilmaneitsi kurvastamist ja tuli asja uurima. Murest aru saades hüppas Kalevipoeg kaevu. Sortsid nägid asja pealt ning otsustasid Kalevipoega kiusata.
"Hiir on ise hüpand lõksu,
Karu kammitsa kaevusse!"
Veskikivi veeretati
Kiirest′ kaevuraketelle,
Kõrgelt kaevu kukutati,
Mis pidi mehe murdemaie,
Suure karu surmamaie. 
Veskikivi kukutatigi kaevu. Kalevipoeg otsis all mõnda aega, kargas siis kaevust välja ning veskikivi oli tal sõrmes. Ta küsis Ilmaneitsilt üle: "Kas see on sõrmus on sinulta...?"
Eepose "Kalevipoeg" üheteistkümnendas loos (Lauatoomine üle Peipsi, Mõõga vargus, Mõõga needmine, Väikemehe seiklus) jutustatakse, kuidas Kalevipoeg käis Pihkvas laudu toomas. Tulnud läbi Peipsi järve tagasi, heitis vägimees puhkama. Seda nägi kohalik sorts:
Seisis peidus sortsilane,
Peipsi ranna parem tarka.
Mehike kui metsaline
Karvu kasvand üle keha,
Orikana harjaline
Kui üks kahejalgne karu.
Seasõõrik pilusilmad
Seisid rähmasidemessa,
Käias ilakammitsassa;
Sorts otsustas Soome sepa taotud mõõga varastada. Salasõnade abil suutis ta mõõga endale kaenla alla kergitada. Põgenedes üle Kääpa jõe, pillas sorts mõõga vette. Kui Kalevipoeg pärast pika otsimise peale mõõga leidis, ei andnud see ennast enam veest kätte - tal oli meeles, kuidas Kalevipoeg tüli käigus Soome sepa vanema poja surmas. Kalevipoeg otsustas mõõga varastanud sortsile needuse peale panna, et mõõk selle jalad murraks. Kuna ta ise oli Soome sepa needuse all, eksis ta sajatades sõnadega:
Kui aga juhtub kõndidessa
Jalakanda pistma jõkke,
Kes sind enne i s e k a n n u d:
Siisap, mõõka, sõbrakene,
Murra jalad tal mõlemad!"
Monoteletism

Monoteletism (ka "monotelitism") on hereetiline kristoloogiline õpetus, mille kohaselt Kristusel on küll kaks loomust (jumalik loomus ja inimlik loomus; düofüsitism), kuid ainult üks tahe ("thelēma"; eesmärk, suunitlus). Selle õpetuse järgi on Kristus küll omaette isik, kuid tema tahe on Jumala poolt täielikult dikteeritud. 
Selle õpetus töötas välja 7. sajandi alguses Bütsantsi keisri Herakleiose ülesandel Konstantinoopoli patriarh Sergios I, et lepitada Chalkedoni kirikukogul fikseeritud ortodoksset õpetust Kristuse kahest loomusest monofüsitismiga. See pidi võimaldama monofüsiitide tagasivõtmist ortodokssesse kirikusse, millest nad olid ekskommunitseeritud. Varem välja pakutud monoenergism ei olnud suutnud seda ülesannet täita. 
Algul pooldasid monoteletismi idakiriku piiskopid ning ka paavst Honorius I. Monoteletismi vastustas eriti jõuliselt Maximos Usutunnistaja, samuti vastustas seda teiste seas Sophronios Jeruusalemmast. Monoteletismi ei tunnustanud paavst Johannes IV. 
Vaidlused monotelismi üle olid nii ägedad, et aastal 648 andis keiser Constans II välja edikti, mis keelas küsimuse edasise arutamise. Paavst Martinus I hülgas Lateraani sinodil 649 monoteletismi ning kuulutas ainsaks ortodoksseks õpetuseks düoteletistliku õpetuse Kristuse kahest tahtest ja kahest energiast (monoenergismi vastu). Keiser Constans II laskis hiljem paavsti Konstantinoopolisse tuua, kõrvaldas ta ametist ning saatis ta pagendusse Chersonesosele (Krimmi). Samasugune saatus sai osaks Maximos Usutunnistajale. See tegi vaidlustele lõpu. 
Kui 668 sai keisriks Konstantinos IV Pogonatos, algasid vaidlused taas. Keiser lükkas monoteletismi ametlikult tagasi. Aastal 680 toimus Roomas kohalik kirikukogu paavst Agatho juhtimisel. Agatho järgi on tahe loomuse omadus, nii et kui on kaks loomust, peab olema ka kaks tahet, ent inimlik tahe määrab end alati kooskõlas jumaliku ja kõigeväelise tahtega. Konstantinoopoli III kirikukogul (kuues oikumeeniline kirikukogu), mille Konstantinos IV kokku kutsus, mõisteti see õpetus 680 hereesiana hukka ning esitati tänini püsiv õpetus, et Kristuse kummagi loomuse juurde kuulub oma tahe ning inimlik tahe allub jumalikule tahtele. Antiookia patriarh Makarios ning surnud Konstantinoopoli patriarh Sergios I ja Rooma paavst Honorius I mõisteti ketseritena hukka. 
Ka monofüsiidid ei aktsepteerinud monoteletismi. 
Bütsantsis taaselustus monoteletism keiser Philippikos Bardanese valitsemisajal (711–713). See armeenia päritolu keiser tühistas esimese asjana III Konstantinoopoli kirikukogu otsused ja kuulutas monoteletismi ainsaks ortodoksseks õpetuseks. Kõrgemad ilmalikud ja vaenulikud aukandjad toetasid keisrit, kuid paavsti kuuria keeldus tavalistest austusavaldustest keisrile. Philippikos kukutati varsti. 
Maroniidid loobusid monoteletismist 12. sajandil.
Kupreanofi saar

Kupreanofi saar (inglise Kupreanof Island) on saar Põhja-Ameerika läänerannikul Aleksandri saarestikus. 
Saar on 84 km pikk ja kuni 32 km lai. Pindala on 2813 km2. Pindalalt on see Ameerika Ühendriikide 13. saar.
Saar on nime saanud vene kaupmehe, Vene-Ameerika Kompanii juhi Ivan Kuprejanovi järgi.
2000. aasta rahvaloenduse ajal elas saarel 785 inimest. Saare ainsad linnad on Kake ja Kupreanof.
Kuiu saar

Kuiu saar (inglise "Kuiu Island") on saar Põhja-Ameerika läänerannikul Aleksandri saarestikus.
Kuiu saar jääb Ameerika Ühendriikide Alaska osariigi territooriumile.
Saar on 105 km pikk ja 10 kuni 23 km lai. Pindala on 1962 km². Kuiu saar on pindalalt Ameerika Ühendriikide 16. saar.
Saarel asub tuletorn Cape Decision Light.
2000. aasta rahvaloenduse ajal elas saarel 10 inimest.
Walesi Printsi saar (Alaska)

Walesi Printsi saar (inglise Prince of Wales Island) on saar Põhja-Ameerika läänerannikul, Aleksandri saarestiku suurim saar. 
Saar on 215 km pikk ja kuni 72 km lai. Pindala on 6675 km2. See on pindalalt Ameerika Ühendriikide 4. saar.
2000. aasta rahvaloenduse ajal elas saarel 6000 inimest. Suuremad asulad on Craig, Klawock ja Hydaburg. Saare põliselanikeks on haidade kaigani hõim.
Saarel on Klawocki lennujaam.
Sündinud 26. oktoobril

"Siin artiklis loetletakse 26. oktoobril sündinud tuntud inimesi.
Etolini saar

Etolini saar (inglise Etolin Island) on saar Põhja-Ameerika läänerannikul Aleksandri saarestikus. 
Saar on 48 km pikk ja 16 kuni 35 km lai. Pindala on 870 km2. See on pindalalt Ameerika Ühendriikide 24. saar.
Saar on nime saanud Vene Ameerika kuberneri Arvid Adolf Etholéni (tuntud kui Adolf Etolin) järgi.
2000. aasta rahvaloenduse ajal elas saarel 15 inimest.