tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hoyvíki leping

Hoyvíki leping on Fääri saarte ja Islandi vahel 2005. aasta 31. augustil Fääri saartel Hoyvíki linnas allkirjastatud vabakaubandusleping. Pärast lepingu sõlmimist tuleb Hoyvíki nõukogu kokku igal aastal; näiteks 2012. aasta 2. veebruaril kohtuti Islandil Reykjavíkis.
Tegemist on kõige ulatuslikuma vabakaubanduslepinguga, millega kumbki osapool on liitunud. See tagab peaaegu täielikku kaupade, teenuste, isikute ja kapitali liikumise vabaduse. Leping tegeleb ka konkurentsi ning valitsuste toetustega ja keelustab mistahes rahvuse põhjal diskrimineerimise, välja arvatud juhul kui see on lepingus eritingimustega ette nähtud. Leping on Islandi jaoks ainulaadne, kuna tegemist on esimese sellise leppega, mis kehtestab vabakaubanduse ka põllumajandustoodangule: sektorile, mida Islandi võimud reeglina suuresti kaitsevad.
Märkimisväärne erand lepingus on kalandustööstuse eristaatus. Antud tööstuses varem kehtinud piiranguid välismaistele investeeringutele selle lepinguga ei kaotatud.
Lisaks vabakaubandusele näeb leping ette ka raamistiku suurenenud koostööks kahe rahva kõigi ühiste huvide suhtes. Täpsemalt mainitud koostöövaldkonnad hõlmavad järgmist: kultuur, haridus, sport, tervishoid, transport, kommunikatsioon, turism, keskkonnateemad, energeetika ja loodusrikkuste haldamine.
Fääri saarte parlament Løgting ratifitseeris lepingu 2006. aasta 2. mail ning Islandi Alþingi tegi sama kuu aega hiljem: 3. juunil.
Sama aasta 21. augustil toimunud iga-aastasel Lääne-Põhjamaade Nõukogu üldkogul tehti avaldus, et võimalust laiendada lepingut ka Gröönimaale (luues seega Lääne-Põhjamaade vabakaubanduspiirkonna) peaks tõsiselt uurima. Fääri saarte parlamendis märgiti ära, et tulevikus võib lepingut laiendada ka Norrale ja Kanadale.
Aghori

Aghori (अघोर "aghōra") tähistab šivaistlikku sekti ja sinna kuuluvaid askeete, keda kutsutakse aghorideks või aghori "sādhu"'deks.
"Aghori’d on ühed salapärasemad India askeedid, elades sageli surnuaedades, kattes end põlenud kehade tuhaga ja süües väidetavalt võrdse entusiasmiga nii inimliha ja -väljaheiteid kui ka mitmekäigulisi gurmeelõunaid."
Oleksandrivka

Oleksandrivka on mitme koha nimi:
Sigonella lennuväebaas

Sigonella lennuväebaas, tuntud ka kui Sigonella 'Cosimo Di Palma' lennujaam ("L'aeroporto 'Cosimo Di Palma' di Sigonella"), on sõjaväelennuväli Itaalias Sitsiilia maakonnas, Siracusa ja Catania provintsi territooriumil, umbes 40 km Etna vulkaanist lõunas.
5. novembrist kuni 5. detsembrini 2012, naabruses asuva Catania Fontanarossa lennujaama remondi ajaks, oli Sigonella avatud ka tsiviilliikluseks.
Sigonella on kasutusel ka NATO baasina.
Vene-Ukraina sõja ajal on lennuväebaasist startinud mitmed USAF strateegilised luuredroonid RQ-44 Global Hawk ja teostanud lende vaenupoolte vahelise eraldusjoone kohal, Ukraina õhuruumis. 16. juulil 2017 16 000 meetri kõrgusel toimunud retk oli 14. maist 2017 alates kolmas.
Corrèze'i departemangu haldusüksuste loend

Siin on toodud ära kõik Corrèze'i departemangu haldusüksused (ringkonnad, kantonid ja vallad). Lisaks on märgitud ka valdade INSEE koodid.
Departemangus on 3 ringkonda:
Kantonid.
Departemangus on kokku 19 kantonit. Vald Brive-la-Gaillarde on jagatud mitme kantoni vahel. Igasse kantonisse mille vahel on vald jagatud kuulub ka kindel territoriaalne osa vallast. Kursiivis on toodud jagatud vallaga kantonite pindala kus puudub jagatud valla osa kantoni kogupindalast. 
Vallad.
Departemangus on 280 valda (seisuga 1. jaanuar 2019):
Ohvrikivi

Ohvrikivi on ohverdamiseks kasutatud püha kivi, tihti ühe või mitme lohuga.
Kõige levinum ohvrikivi rahvapärane nimetus on Richard Viidalepa järgi hiiekivi, mis esineb 21 teates Viidalepale kasutatud ligikaudu 500 teatest 340 ohvrikivi kohta. 158 kivi neist oli kunstlike, inimeste tehtud lohkudega.
Regulatoorsed T-lümfotsüüdid

Regulatoorsed T-lümfotsüüdid ehk regulatoorsed T-rakud ehk supressor-T-rakud (inglise "regulatory T cells", "Treg cells") on paljude selgroogsete lümfisüsteemi (lümfoid(-immuun)süsteemi) rakud.
Esmased regulatoorsete T-rakkude populatsioonid küpsevad harkelundis. Nad liigitatakse T-lümfotsüütide hulka.
Ülesanded.
Regulatoorsete T-rakkude molekulaartasandi funktsioonid on seni lõpuni uurimata. Arvatakse, et nad reguleerivad (püüavad piirata) krooniliste põletikega seotud haigusi, kuid nad piiravad ka eluterveid immuunvastuseid supresseerides kasvajatevastast immuunvastust.
Nende ülesandeks on immuunvastuse supresseerimine. Nad reguleerivad (harilikult vähemuse poole) plasmarakkude ja tsütotoksiliste T-rakkude ning autoreaktiivsete T-rakkude aktiivsust.
Nende talitluse häirumine, ülereageerimine või lakkamine aga võib indutseerida väärimmuunvastuse kujunemist ja seetõttu seostatakse neid ka autoimmuunhaiguste väljakujunemisega.
Regulatoorsed T-rakud ekspresseerivad dopamiiniretseptoreid ja sisaldavad dopamiini.
Liigitus.
Regulatoorsete T-rakkude liigitus pole päris selge, kuid enamasti liigitatakse regulatoorsete T-rakkude hulka järgmised rakud:
Kliiniline meditsiin.
Arvatakse, et regulatoorsed T-rakud osalevad selliste autoimmuunhaiguste limiteerimisel nagu I tüüpi diabeet, astma ja põletikuline soolehaigus (IBD).
Regulatoorsed T-rakud on aktiivsed ka mitmete geneetiliste haiguste nagu sarkoidoos ja IPEX sündroom (IPEX − "immunodysregulation polyendocrinopathy") põletikukolletes.
Pahaloomulistes kasvajates.
Regulatoorsete T-rakkude populatsioonid on suurenenud mitmete pahaloomuliste kasvajate kolletes.
Ajaloolist.
Regulatoorsete T-rakkude olemasolu oli pikka aega vaidlustatud.
Hillar Ojaste

Hillar Ojaste (kuni 6. märts 1939 perenimi Pappa; 21. juuli 1927 Narva – 3. märts 1992 Tallinn) oli eesti sporditegelane.
Lõpetas 1967. aastal Tallinnas kaugõppekeskkooli.
Harrastas Tallinna Kalevis Alfred Neulandi juhendamisel tõstmist.
Oli 1944–1954 Tallinna Tselluloosi- ja Paberikombinaadi kehakultuurikollektiivi esimees, 1954–1957 Tallinna Kalevi esimees, 1957–1967 Tallinna Kalevi tõstetreener, 1967–1987 Kalevi Harju territoriaalnõukogu esimees ja 1987–1992 Harju Kalevi vaneminstruktor.
Kuulus Tõstespordisektsiooni/-föderatsiooni (1950–1963) ja Kurniföderatsiooni presiidiumi.
Tegutses tõstekohtunikuna (vabariiklik kategooria 1957).
Tupp (anatoomia)

Tupeks ehk vagiinaks (ladina keeles "vagina") nimetatakse enamiku emasloomade (sh naiste) paaritut torujat (kanal) sisesuguelundit.
Tupe areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti.
Imetajatel.
Emastel imetajatel paikneb tupp vaagnaõõnes ja teda loetakse paarituselundiks, poegimisel aga sünnitusteeks.
Tupp ühendab emakat emasloomade välimiste suguelunditega.
Verevarustuse tagavad sisemisest häbemearteri haruna tupearter.
Lümfivoolu tagavad mediaalsed niude-, ristluu- ja päraku-pärasoole lümfisõlmed.
Närvivarustuse hulka loetakse emasloomadel vaagna- ja emaka-tupe põimiku närvikiud.
Emastel kukkurloomadel esineb kahekordne tupp ("vagina duplex").
Naistel.
Tulevasel naisel arenevad tupe ülaosa, munajuha, emakas ja emakakael paramesonefroni juhast.
Naistel loetakse tuppe paarituselundiks. Tupp on ka sünnitustee.
Tupp paikneb emakakaela ja häbeme vahel. Tupe ees paiknevad kusepõis ja emaskusiti ning taga pärasool ja kõhukelmemõõs.
Tupe ülemises otsas paikneb emakakaela alumine osa (eesmine ja tagumine tupevõlv) ja alumises otsas piirneb ta tupeesikuga ("vetibulum vaginae") ning avaneb väikeste häbememokkade vahelises pilus. 
Tupe ja tupeesiku vahel paikneb tupesuue ("ostium vaginae"), mida tütarlastel ja osadel naistel katab osaliselt tupe limaskesta kurd-neitsinahk.
Histoloogiline ehitus.
Tupe sein koosneb limaskestast, lihaskestast ja adventitsiaalkestast.
Tupe limaskesta katab mitmerealine sarvestumata lameepiteel, lapseeas tütarlastel ja postmenopausis naistel on hormoonidest sõltuv epiteel 6–8 rakukihi paksune, reproduktiivses eas naistel on rakukihte rohkem kui 10.
Patoloogia.
Tupe kaasasündinud arenguhäired.
Naistel seostatakse tupega mitmeid kaasasündinuid arenguhäireid nagu vagiinaagenees, ristivaheseinaga vagiina ja iatrogeensed tupe arenguhäired (peamiselt sünteetilise östrogeeni dietüülstilbesterooli (DES-i) manustamise järel naiste naissoost järglastel).
Tupepõletikud.
Tupepõletikud on vaginiidid ehk kolpiidid ja nendena käsitletakse tupe mis tahes põletikulisi seisundeid, etioloogiast sõltumata. Nende hulka liigitatakse infektsioossed seenkolpiidid (peamiselt "Candida" perekonda kuuluvad pärmseened, sh "Candida albicans"), bakteriaalsed vaginoosid (sh "Trichomonas vaginalis"'e infektsioon) ja mitteinfektsioossed vaginiidid.
Tupekasvajad.
Tupes esineb nii healoomulisi kui pahaloomulisi kasvajaid.
Tupes esinevate healoomuliste kasvajate rühma liigitatakse:
Tupes esinevate pahaloomuliste kasvajate ja kasvajaeelsete seisundite rühma liigitatakse: 
Välislingid.
"Selles artiklis on kasutatud soomekeelset artiklit seisuga 21.03.2014."
Heli Laaksonen

Heli Pauliina Laaksonen (sündinud 28. septembril 1972 Turus Soomes) on Rauma lähedal Lappi vallas elav Edela-Soome murdeluuletaja ja tõlkija. 
Laaksose teostes kõneldav murre on lähedane Uusikaupunki ümbruse Vakka-Suomi omale, selles on mõjusid ka teistest edelasoome murrakutest. Laaksose heliraamat "Jänes pussis" müüs esimese luuleplaadina Soomes üle 15 000 eksemplari ja pälvis detsembris 2006 kuldplaadi.
Elulugu.
Lapsena kasvas Laaksonen Uusikaupunkis. Ema poolt pärineb ta Halikkost, isa poolt Lokalahtist. 
Laaksonen õppis Turu Ülikoolis soome keelt ning kaitses magistrikraadi filosoofias 2000. aastal. 1992 ja 1999 õppis ta ka Eestis Tartu Ülikoolis. Ta töötas Helsingi sotsiaalinstituudis väljendusõpetuse ja eesti keele õpetajana 1996–2000 ja Helsingi rakenduskõrgkoolis Stadia väljendusõpetuse õpetajana 1997–2001. 2001–2004 juhti ta Laitila kultuurikeskust ja 2004. aastast on juhtinud oma kirjastust Sanatoimisto Hulimaa. 2011 kolis Laaksonen Rauma linna lähedale Lappi valda.
Laaksonen huvitus murdeluulest eesti luuletajate mõjul. 1997 tõlkis ta Jan Rahmani võrukeelseid luuletusi edelasoome murdesse. 2007 valiti Laaksonen Turu Ülikooli aasta vilistlaseks. 2009 pälvis ta Kalevalaisten naisten liittolt Larin Paraske preemia.
Eesti NSV teeneline sporditegelane

Eesti NSV teeneline sporditegelane on Eesti NSV-s välja antud aunimetus sporditegelaste tunnustamiseks.
Eesti NSV teenelise sporditegelase aunimetus kehtestati 1963. aastal. Aunimetust andis Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidium "kehakultuuri ja spordi alal töötajatele, samuti isikutele, kellel on suuri teeneid vabariigi kehakultuuri ja spordi arendamises ning kehakultuuri- ja spordialases pedagoogilis-metoodilises ning teaduslikus uurimistöös."
Harboes Bryggeri

Harboes Bryggeri A/S on Taani õlletootja, mille peakorter asub Taanis Skælskøris ning rajati 1883. Harboes on rahvusvaheline joogitootja, mil on tootmine kolmes riigis ja äritegevus enam kui 90 turul üle maailma. Kompanii kuulub juba 5 põlvkonda samale perekonnale.
Firma toodab õlut, pudelivett, siidrit, limonaadi, energiajooke, mahlu ja gaseerimata jooke, samuti linnastel põhinevaid koostisaineid.
Eestist kuulub Harboesi kontserni 1992. aastast AS Viru Õlu. Samuti kuulub firmale alates 2008. aastast ka Pärnu õlletehases kaks aastat varem kasutusele võetud kaubamärk H.F.Puls, mida samuti turustab Viru Õlu.
Brigita Pruul

Brigita Pruul (kuni 2020. aasta lõpuni Brigita Murutar; sündinud 9. veebruaril 1997) on eesti poplaulja.
Ta on õppinud Pärnu Ülejõe Gümnaasiumis, Valtu Põhikoolis ja Tartu Tamme Gümnaasiumis. Pärast gümnaasiumi lõpetamist läks ta õppima Tartu Tervishoiu Kõrgkooli füsioteraapiat, kuid pettus erialavalikus. 2018. aastal astus ta Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemiasse, kus õppis huvijuht-loovusõpetajaks.
Laulmist on ta õppinud Thea Paluoja ja Ursel Oja laulustuudios ning ukulele- ja klaverimängu Ülenurme Muusikakoolis.
Ta tegi lauljana debüüdi laulukonkursil Eesti Laul 2014 lauluga "Laule täis taevakaar", mis saavutas finaalkontserdil 7. koha.
Ta on töötanud Kanal 2 uudistesaate "Reporter" ilmatüdrukuna ja raadios Elmar.
Alates 2019. aasta sügisest töötab ta Jõgeva Põhikoolis muusikaõpetajana.
Ta on tegelenud triatloni ja ratsutamisega.
Isiklikku.
Tema vanemad on Alo ja Kati Saara Murutar. 
2017. aastal sündis tema ja Paul Neitsovi tütar Loore. Detsembris 2020 abiellus ta Priit Pruuliga. Neil on 2022. aastal sündinud tütar Sandra.
Tupp (täpsustus)

Tupp on mitmetähenduslik sõna.
Tupp on ümbritsev (kaitsev) moodustis või ese, ümbris, ka kest, kas organismi osal (nt lehetupp) või esemel (mõõgatupp).
Anatoomias.
Tupp (ladina "vagina") on emasloomade (sh naiste) paaritu sisesuguelund.
Tupp võib olla veel:
Silma nägemisnärvil eristatakse: 
Taimemorfoloogia.
Tupp ehk õietupp on õiekatte välimine ring.
Pariisi leping

Pariisi leping on nimi, mida kasutatakse paljude Prantsusmaa pealinnas Pariisis sõlmitud lepingute kohta.
Andres Käärik

Andres Lembit Käärik (27. jaanuar 1954 Stockholm – 20. oktoober 2007 Stockholm) oli eesti rahvusest Rootsi poliitik ja eesti aktivist Rootsis.
Ta lõpetas Stockholmi Kuningliku Tehnikaülikooli (rootsi keeles "Kungliga Tekniska högskolan") ja oli EÜS Põhjala liige.
Pärast kõrgkooli lõpetamist töötas ta ajakirjanikuna päevalehes Upsala Nya Tidning. Seejärel töötas ta Suur-Stockholmi omavalitsuses ja Stockholmi lääni omavalitsuses; ta oli ka tervishoiunõunik.
Ta oli Liberaalse Rahvapartei liige, Stockholmi Eesti Kooli juhatuse esimees. Ta astus pidevalt välja Balti riikide vabaduse eest kongressidel ja demonstratsioonidel ning osales resolutsioonide koostamisel. 
Ta osales Eesti kodanike komiteede tegevuses ning 1990. aastal valiti ta Eesti Kongressi liikmeks (1990–1992). 
Andres Käärik suri 20. oktoobril 2007 Stockholmis ja on maetud Stockholmi Metsakalmistule.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli ajakirjanik Katrin Käärik, isa Kaljo Käärik oli tehnikateadlane, ema Aino Käärik (neiuna Mathiesen) on botaanik ja metsateadlane, vanaisa Andres Mathiesen oli metsateadlane.
Bradley (jalaväe lahingumasin)

Bradley on Ameerika Ühendriikides firma BAE Systems Land and Armaments valmistatud jalaväe lahingumasin. Bradley on praegu Ameerika Ühendriikide maavägede relvastuses kasutusel.
Iseloomustus.
Bradley on mõeldud jalaväe või luurajate transportimiseks soomuskaitstud lahingumasinaga, pakkudes samal ajal kattetuld vaenlase vägede ja soomusmasinate tegevuse mahasurumiseks. Bradley variandid hõlmavad jalaväe lahingumasinat M2 Bradley ning luure- ja jalaväe lahingumasinat M3 Bradley. M2-l on kolmeliikmeline meeskond (komandör, laskur ja juht) ja kuus täisvarustuses sõdurit. Eesmärk on tagada jalaväerühma kaitstud transport kriitilistesse lahingupunktidesse. M3 viib peamiselt läbi luuremissioone ja kannab lisaks tavapärasele kolmeliikmelisele meeskonnale kahte luurajat. Lahingumasin kaalub üle 27 tonni ja selle maksimaalne kiirus on 56 km/h. 
Ajalugu.
Jalaväe lahingumasinate väljatöötamist ajendanud põhieesmärk oli vajadus soomustatud sõiduki järele, mis tegutseks Euroopas intensiivse sõjalise konflikti korral, kui see hõlmab ka tuuma-, bioloogiliste või keemiliste relvade kasutamist. 
Bradley töötati 1970. aastatel välja vastuseks Nõukogude Liidu BMP-1, BMP-2 jt jalaväe lahingumasinate loomisele. Bradley oli ette nähtud kasutamiseks nii soomustransportööri kui ka tankitõrjerelvana. Üks konstruktsiooninõue oli, et see peaks olema sama kiire kui M1 Abramsi põhilahingtank.
Esimesed Bradleyd võeti relvastusse 1981. aastal. 
Bradley tootmine lõpetati 1995. aastal. 2000. aasta mai seisuga oli USA armee jaoks toodetud 6724 Bradleyt (4641 M2 ja 2083 M3). Programmi kogumaksumus oli 5,7 miljardit dollarit ja lahingumasin maksis keskmiselt 3,2 miljonit dollarit.
2010. aastal alustas USA armee M2 Bradley asendamiseks programmi Ground Combat Vehicle.
Vene-Ukraina sõda.
2023. aasta jaanuaris teatas USA, et võib Ukrainale üle anda versiooni M2A2 ODS. Sama aasta jaanuaris avaldati esimesed kaadrid sellest, kuidas toimus Ukraina sõjaväelaste Bradley jalaväelahingumasinate väljaõpe. 2023. aasta veebruaris lõpetas esimene Ukraina pataljon Saksamaal Bradley väljaõppe.
Relvastus.
Bradley M2/M3 põhirelvastuseks on 25 mm kiirlaskekahur M242 Bushmaster. Laskekiirus kas 100 või 300 lasku minutis, täpsusega 3000 m (ligikaudu kaks miili). Samuti on see relvastatud TOW raketiheitjaga tankitõrjeks. Rakettmürske, mis on võimelised hävitama enamiku tanke kuni 4000 meetri kauguselt, saab tulistada ainult siis, kui sõiduk seisab. Lisaks on lahingumasin relvastatud keskmise kuulipildujaga M240C, millel on 2200 padrunit 7,62x51 mm laskemoonaga. Bradley on kaitstud lamineeritud soomusega 14,5–30 mm, samuti reaktiivsoomusega.
Unenägude seletaja

Unenägude seletaja on raamat, milles tõlgendatakse unenägude motiive. 
Iidsed rahvad uskusid, et une abil suudame suhelda üleloomulike jõududega. Tänapäeval seostatakse unenägusid pigem inimese enda alateadvusega.
Bladnochi destilleerimiskoda

Bladnochi destilleerimiskoda on Šotimaal aastal 1825 asutatud viski destilleerimiskoda.
Destilleerimiskoda asub Bladnochi jõe ääres.
Glenkinchie destilleerimiskoda

Glenkinchie destilleerimiskoda on Šotimaal aastal 1837 asutatud viski destilleerimiskoda.
See asub umbes 15 miili kaugusel Edinburghist.
Amazing

"Amazing" on Timo Vendti laul, millega poplaulja ja tantsija Tanja Mihhailova esindas Eestit 2014. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Taanis Kopenhaagenis. Laul ei pääsenud finaali, kuna hääletati võistluse I poolfinaalis 12. kohale.
Laul pääses 2014. aasta "Eesti laulu" finaali esimese poolfinaali võitjana. Lavaesituses tegid peale solisti kaasa taustalauljad Marilin Kongo, Kaire Vilgats ja Marvi Vallaste ning tantsija Argo Liik.
Haiti voodoo

Haiti "voodoo" ((hääldus vuuduu); ka "vodun" või "vodoun", "vudu" jm) on sünkretistlik religioon, mida praktiseeritakse peamiselt Haitil ja Haiti diasporaas. Praktiseerijaid kutsutakse "vodouistideks" (prantsuse päraselt ka "vodouisantideks") või "vaimude teenriteks" (Haiti kreoolkeeles: "sèvitè").
Vodouistid usuvad, et on üks peamine looja-jumal, keda kutsutakse "Bondye" ("Bondye" on tõenäoliselt tuletatud prantsuskeelsest terminist "Bon Dieu" – otsetõlkes "hea jumal"). Kuid kuna Bondye ei interakteeru inimeste maailmaga siis vodouistid kummardavad erinevaid Bondye alluvusse kuuluvaid vaime ehk "loa"'sid. Iga vaim ehk "loa" esindab mingit teatud aspekti inimeste elus.
Et tavaelus paremini toime tulla, kultiveerivad vodouistid loadega häid isiklikke suhteid, tehes neile annetusi, luues altareid ja muid pühendusega objekte. Tähtsad on ka tseremooniad, milles kasutatakse laulu, tantsu, muusikat ja esineb ka vaimude poolt seestumisi.
Haiti "vudu" on alguse saanud 18. sajandil prantslaste asutatud orjakolooniates Saint-Domingue'is (Haitil), kus orjastatud aafriklaste enda religiooni suruti aktiivselt maha ning neid sunniti üle võtma kristlust. Tänapäevane "vudu" on lähedaselt seotud ja välja kasvanud Lääne-Aafrika vodunist. "Vudu" sisaldab ka teiste Aafrika rahvaste sümboleid-elemente, näiteks jorubadelt ja bakongodelt; samuti Taíno religioonist, ja on ka elemente Euroopa vaimsest kultuurist – Rooma katoliiklusest, Euroopa müstitsismist, vabamüürlusest ja teistest.
Nimed ja etümoloogia.
"Vodou" on Haiti kreoolkeelne sõna, mis varem viitas ainult väiksemale kogumile Haiti rituaalidele. See tuleneb ayizokeelsest sõnast, mis tähendab müstilisi jõude, mis valitsevad maailma ja ka neid, kes selles asuvad, kuid ka mitmeid kunstilisi vorme, mis toimivad nn "voodoo" energiate abil. Haitil kasutavad "voodoo" praktiseerijad nimetust "vodou", kui viitavad Haiti religioonile üldiselt. Tavaline on ka see, et "voodoo" praktiseerijad kasutavad enda kohta väljendit "need, kes teenivad vaime" ("sèvitè") rituaalsetes tseremooniates osalemisega, mida kutsutakse ""loa"'le pühendatud teenistusteks" ("sèvis loa") või "Aafrika teenistusteks" ("sèvis gineh"). Neid nimetusi (kreoolkeelseid) võidakse kasutada märkimaks ka tervet Haiti "voodoo" usundid üldiselt.
New Orleansi voodoo

New Orleansi "voodoo ehk Louisiana "voodoo on nimetus Aafrika diasporaast pärinevale ja põhiliselt USA-s, Louisiana osariigis levinud uskumuste kogumile. New Orleansi "voodoo" on alguse saanud prantslaste poolt Aafrikast sinna toodud orjadest, kelle kultuuri ja religiooni segunemiselt kristlusega selline usundivorm tekkis. Louisiana "voodoo" võtmeelementideks on erinevate taimede kasutamine, mürgid ja rituaalide abil kõikvõimalike kaitsvate või vaenlasele kahjutoovate amulettide loomine.
Fonid

Fonid või "Fon nu" on Lääne-Aafrikas, Beninis ja edela Nigeerias peamine etniline ning ligvistiline grupp, koosnedes üle 3,5 miljonist inimesest. Lõuna Beninis räägitavatest keeltest peamine on Gbe keelte hulka kuuluv foni keel. Fonid arvatakse pärinevat Tadost, Benini piiri lähedal kagu Togos asuvast külast.
Enamik fone elab tänapäeval külades ja väikelinnades, mudast seinte ja lainelisest plekist katustega majades. Fonide ehitatud linnade hulka kuuluvad ajalooline Dahomee pealinn Abomey ja Orjarannikul asuv Ouidah. Need linnad olid orjakaubanduse ühed peamised keskpunktid.
Asuala.
Enamus fone elab Ida-Beninis ja Edela-Nigeerias Benini-Nigeeria piiri lähedastel aladel.
Päritolu.
Fonide suuliselt edasiantud pärimuse järgi on Benini fonid "aja"'de järeltulijad. Fonide suulise pärimuse kohaselt emigreerusid 12.-13. sajandi paiku mõned "ajad", kes ise olid pärit Kagu-Togo külast Tadost ja Mono Jõe äärest, idapoolsetele aladele, mis on praegune Benin, ja lõid seal Allada linna. Hiljem moodustasid Allada "ajad" uue riigi: Suure Ardra, kus kuningad valitsesid järgides küla vanemate juhiseid ja nõuandeid. Allada oli Suure Ardra pealinnaks.
Aasta 1625 paiku olevat tekkinud aga kuninga kolme poja vahel vaidlus, et kes nendest pärib isa trooni. Selle dispuudi tulemusel jagunes kuningriik kolmeks osaks: üks vend, Kokpon, püüdis säilitada Suurt Ardrat. Teine vend, Do-Aklin, rajas Abomey linna ja kolmas, Te-Agdanlin, rajas Ajatche linna või Väikse Ardra (kutsutakse portugali kaupmeeste järgi, kes seal kauplesid ka Porto-Novo'ks). Ajad, kes elasid Abomeys, segunesid aeglaselt kohalike hõimudega, mille tulemusel olevatki tekkinud "fonid".
Triatsetüültselluloos

Triatsetüültselluloos ehk triatsetaattselluloos on tselluloosi keemilisel modifitseerimisel saadav polümeerne saadus põhiliselt kiud- ja kilematerjalide tootmiseks. 
Triatsetüültselluloos saadakse tselluloosi (polüsahhariidi) molekulides hüdroksüülrühmade maksimaalsel asendamisel atsüülrühmadega (vähemalt 92% ulatuses). Selle keemiline valem on [C6H7O2(OOCCH3)3]n. Saadakse see tselluloosi atsetüülimisel jää-äädikhappe või äädikhappeanhüdriidiga. 
Triatsetaat sarnaneb monoatsetüültselluloosiga, kuid on oluliselt kuumuskindlam materjal.
Borõslav

Borõslav (ukraina keeles "Борислав", poola keeles "Borysław") on linn Ukrainas Lvivi oblastis Drohobõtši rajoonis. Borõslav asub Lvivist umbes 75 km edelas.
Linna on esmamainitud 1387. aastal. 
Borõslav on naftatööstuse keskus.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Borõslavi elanikest ukrainlasi 95,8%, venelasi 2,6% ja poolakaid 0,8%.
Gröönimaa leping

Gröönimaa leping (täielik nimi inglise keeles "Treaty amending, with regard to Greenland, the Treaties establishing the European Communities") oli Euroopa Majandusühenduse liikmesriikide vaheline kokkulepe seoses Gröönimaa väljaastumisega. See järgnes 1982. aastal toimunud Gröönimaa referendumile, millega valijad otsustasid ühendusest välja astuda. 1984. aasta 13. märtsil sai kaheksas ametlikus keeles leping Brüsselis kümne osapoole allkirjad. Leping jõustus 1985. aasta 1. jaanuaril ning sama aasta 1. veebruaril astus Gröönimaa ka vormiliselt ühendusest välja.
Lisaks Gröönimaa väljaastumisele parandas leping varasemaid ühenduse lepinguid ning sel kujul on tegemist ka Euroopa Liidu põhiseadusliku aluse lahutamatu osaga. Otsus ühendusest lahkuda tehti pärast seda, kui Gröönimaa oli saanud autonoomia, ning selle sammu eesmärk oli tagada Gröönimaa õigused oma kalavetele ja piirata väliseid mõjusid.
Mälu-T-rakud

Mälu-T-rakkudeks ehk T-mälurakkudeks (inglise "memory T cells") nimetatakse paljude selgroogsete lümfisüsteemi (lümfoid(-immuun)süsteemi) rakke. Mälu-T-rakud liigitatakse T-lümfotsüütide hulka, kuna nad moodustuvad nii CD4+T- kui ka CD8+-T-rakkudest.
T-mälurakud on tüümustekkelised, kuid migreeruvad hiljem luuüdisse.
Ülesanded.
T-mälurakkude populatsioon on väike, kuid nad ringlevad mitte ainult lümfoidkoes, vaid kogu organismis. Nende ülesandeks loetakse antigeeniga kokkupuute kohta käiva informatsiooni säilitamist ja kiiret reageerimist sama antigeeniga kokkupuutel, isegi aastate möödudes.
Toime.
T-mälurakke ja B-mälurakke (indutseeritud vaktsiinipõhiseid) seostatakse immuunmäluga. 
T-mälurakkude kohta on vähe andmeid. Kokkupuutel sama antigeeniga aktiveerivad APC-rakud arvatavasti 2 tunni jooksul T-mälurakud. Pärast aktivatsiooni moodustavad T-mälurakud üsna kiiresti hulgaliselt T-abistaja- ja tsütotoksilisi T-rakke. 
Enamik T-lümfotsüüte hävib pärast ägeda nakkuse taandumist, kuid arvatakse, et T-mälurakud jäävad siis ellu.
Kliiniline meditsiin.
Arvatakse, et T-mälurakud on need, kes käivitavad siiratud elundite hülgamise.
Liigitus.
T-mälurakkude populatsioonil eristatakse järgmisi allpopulatsioone:
Kaljo Käärik

Kaljo Käärik (14. märts 1917 Pärnu – 14. märts 2008 Stockholm) oli eesti keemik ja metallurgiateadlane.
Ta lõpetas 1935. aastal Jakob Westholmi Gümnaasiumi ja 1944. aastal anorgaanilise keemia ja värviliste metallide metallurgia alal "cum laude" Tallinna Tehnikaülikooli, saades magistrikraadi. Ta oli EÜS Põhjala liige.
Ta on töötanud keemiaõppejõuna Tallinna Tehnikaülikoolis. Sügisel 1944 põgenes ta Saksamaale, 1945. aastal siirdus Saksamaalt Rootsi. 
1951. aastal sai ta Stockholmi Kuninglikust Tehnikaülikoolist (rootsi keeles "Kungliga Tekniska högskolan") tehnikalitsentsiaadi kraadi, tema litsentsiaaditöö oli uraani analüüsi probleemidest. 
Aastatel 1951–1984 oli ta Sandvik AB kõvasulamitehases keemiaosakonna ja labori juhatajana. Ta on viibinud firma ülesandel uurimistööl Suurbritannias, Prantsusmaal, Austraalias, Lõuna-Aafrikas ja USA-s. Ta on projekteerinud tehaseid Prantsusmaal Grenoble'is ja Austraalias. Tema nimel on mitu patenti uraani ja vanaadiumi tootmiseks ja üks patent mäepuuride alalt. Aastast 1982 oli ta mitme firma konsultant metallurgia alal.
Kaljo Käärik suri 14. märtsil 2008 Stockholmis ja ta maeti Stockholmi Metsakalmistule.
Liikmesus.
Ta oli Balti Humanistliku Ühingu asutajaid ja esimees, hiljem auliige; ta tegutses juhtivalt Eesti Rahvusfondis, Eesti Rahvusnõukogus, oli Rootsi Liberaalse Rahvapartei liige. Lisaks oli ta Eesti Keemia Seltsi auliige, Eesti Teaduslik Selts Rootsis liige, Balti Arhiivi juhatuse aseesimees. Ta oli Juhan Aaviku Seltsi ja fondi auliige, olles aastaid korrastanud selle muusikamehe suurt arhiivi.
Isiklikku.
Tema isa oli riigiametnik Theodor Käärik. Ta oli aastast 1950 abielus botaaniku ja metsateadlase Aino Käärikuga (neiuna Mathiesen), tema äi oli metsateadlane Andres Mathiesen. Nende poeg Andres Käärik oli Rootsi poliitik ja eesti aktivist Rootsis, tütar Aili-Reet Käärik on metsateadlane.
Ryhor Baradulin

Ryhor Ivanavič Baradulin (valgevene keeles Рыгор Іванавіч Барадулін; 24. veebruar 1935 Vierasovka talu, Haradok 2, Ušačy rajoon, Viciebski oblast Valgevene – 2. märts 2014 Minsk, Valgevene) oli valgevene luuletaja, esseist ja tõlkija.
Elulugu.
Rõhor oli Ivan ja Kulina Baradulini poeg. Ta lõpetas kooli Ušačys 1954. aastal ning jätkas õpinguid Valgevene Riiklikus Ülikoolis Minskis, mille lõpetas 1959.
Ta töötas toimetajana ajalehtedes ja ajakirjades, näiteks ajalehes Sovetskaja Belorussija – Belarus Segodnja ning ajakirjades Bjarozka ja Polõmja. Samuti töötas ta kirjastustes Belarus ja Mastatskaja Litaratura. Rõhor Baradulin kuulus Valgevene Kirjanike Liitu ja Valgevene PEN-klubisse, mille president ta oli 1990–1999. Ta oli Valgevene Rahvarinde (Партыя БНФ) liige.
Teosed.
Rõhor Baradulin oli viimane inimene, kes pälvis Valgevene rahvakirjaniku tiitli (1992). Oma luulekogude ja tõlgete eest sai ta ka auhindu. Avaldamist alustas ta 1953. aastal. Tema esimesed luuletused ilmusid ajalehes Tšõrvonaja zmiena. Baradulini esimene luulekogu "Maladzik nad stepam" ilmus 1959. Kokku avaldas Rõhor Baradulin umbes 70 luuleraamatut (sh lasteluule, satiir ja naljaluule), artikleid, esseid ja tõlkeid. 2006. aastal esitati ta luulekogu "Kstõ" eest Nobeli kirjandusauhinna kandidaadiks. Tema luuletsükli "Štšõmlivõja Ramansõ" viisistas Mikalai Jatskov.
Gröönimaa Ülikool

Gröönimaa Ülikool (grööni keeles "Ilisimatusarfik"; taani keeles "Grønlands Universitet") on Gröönimaa ainus ülikool. 
Ülikool sai ülikooli staatuse 1989. aastal, enne seda oli tegemist Inuiti Instituudiga ("Ilisimatusarfik"). Õppeasutus asub Gröönimaa pealinnas Nuukis, sel on samas linnas kolm instituuti. Enamik kursusi toimub taani keeles, osa ka grööni keeles.
2014. aasta seisuga õpib ülikoolis 600 üliõpilast. Üliõpilaste hulk on tagasihoidlik seetõttu, et valitsuse poliitika võimaldab üliõpilastel saada tasuta ülikooliharidust ükskõik kus Euroopas ja Põhja-Ameerikas ning seetõttu õpib enamik Gröönimaalt pärit üliõpilasi Taanis.
Ajalugu.
Ülikool rajati eesmärgiga anda kohapeal kõrgharidust. Algul asus kool endises hernhuutlaste misjonijaamas Nye-Hernhut, 2009. aastal koliti see selleks otstarbeks ehitatud uuringukompleksi Ilimmarfik. Ülikooli eelarve on 14,8 miljonit krooni.
Osakonnad.
Ülikool koosneb neljast instituudist, mis tegelevad uurimistööga ning annavad täielikku haridust järgmistel erialadel.
Raamatukogu.
Ülikooli raamatukogu kogud koosnevad 30 000 raamatust ja 125 eri distsipliine hõlmavast ajakirjast.
Olev Must

Olev Must (sündinud 7. jaanuaril 1950 Sangastes Valgamaal) on eesti psühholoog. 
Elukäik.
Ta lõpetas 1974. aastal Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogina. Teaduste kandidaadiks pedagoogikas sai ta 1986. aastal.
Aastatel 1974–1981 töötas ta Eesti Põllumajanduse Akadeemias teadurina, kust liikus edasi ENSV Teaduste Akadeemia Majanduse Instituudi teaduriks (1981–1986). 1986. aastast on Musta karjäär olnud seotud Tartu Ülikooliga, kus ta töötas esialgu vanemõpetajana (1986–1993). 1993. aastast oli Must Tartu Ülikooli psühholoogia instituudis sotsiaalpsühholoogia dotsent, märtsist 2014 kuni juulini 2015 ka psühholoogia instituudi juhataja kohusetäitja. 
Praegu töötab ta Tartu Ülikooli õpetaja- ja kõrghariduse keskuse psühhomeetria vanemteadurina. 2020. aasta oktoobris tunnustas ülikooli senat teda erilise panuse eest intelligentsusuuringutesse ja Tartu Ülikooli akadeemilise testi välja töötamise eest Tartu Ülikooli suure medaliga . Must on aastaid koostanud Tartu Ülikooli akadeemilist testi .
Tema peamisteks uurimisvaldkondadeks on olnud sotsiaalne taju, vaimne võimekus ja kõrgkooli akadeemilist toimetulekut mõjutavad tegurid. Ta on avaldanud teadusartikleid muuhulgas Flynni efekti kohta.
Isiklikku.
Olev Must on abielus ja tal on kaks tütart.
Alfred Schmidt (täpsustus)

Alfred Schmidt on mitme tuntud isiku nimi:
Sage Kotsenburg

Sage Kotsenburg (sündinud 27. juulil 1993 Coeur d'Alene'is Idahos) on USA lumelaudur. Ta võitis 2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis kuldmedali esmakordselt mängude kavas olnud lumelaua pargisõidus.
2010 ja 2012 sai Kotsenburg teise koha ekstreemspordivõistlusel X Games pargisõidus. 2011 saavutas ta samadel võistlustel vigurhüpetes kolmanda koha.
Aili-Reet Käärik

Aili-Reet Käärik (sündinud 30. jaanuaril 1957 Stockholmis) on eesti rahvusest Rootsi bioloog ja keskkonnateadlane.
Ta on lõpetanud Stockholmi Eesti Algkooli ja Skanstulli gümnaasiumi (Stockholmis) ning 1979. aastal Stockholmi Ülikooli, kus õppis bioloogiat, geograafiat ja keskkonnateadust. Aastatel 1985–1987 õppis ta Vancouveris Briti Columbia Ülikooli metsateaduskonnas, lisaks täiendas end 1987. aastal Viinis rahvusvahelises instituudis (International Institute of Applied Systems Analysis). 1993. aastal kaitses ta doktoriväitekirja bioloogias, tema doktoritöö oli seotud ühiskondliku planeerimise ja riigiteadusega.
Aastatel 1979–1984 töötas ta Stockholmi läänivalitsuse keskkonnaosakonnas. 1985. aastal siirdus ta kümneks aastaks Kanadasse. Ta on töötanud Kanada keskkonnaministeeriumis: aastatel 1986–1988 maakasutuse alal ja 1989–1993 märgalade kaitse alal; lisaks töötas ta 1989. aastal konsultandina Kanada metsandusministeeriumis. 1995. aastal töötas ta Brüsselis Euroopa Komisjonis keskkonnadirektoraadis. Samal aastal naasis ta Rootsi ja hakkas töötama keskkonnaministeeriumis elamumajanduse, planeerimise ja ehituse agentuuris. 2004. aastast töötab Stockholmi Kanada saatkonna poliitika- ja majandusosakonnas.
Isiklikku.
Tema isa oli keemik ja metallurgiateadlane Kaljo Käärik, ema on botaanik ja metsateadlane Aino Käärik (neiuna Mathiesen). Tema vanaisa oli riigiametnik Theodor Käärik, teine vanaisa oli metsateadlane Andres Mathiesen. Vend Andres Käärik (1954–2007) oli Rootsi poliitik ja eesti aktivist Rootsis.
Ta harrastab ratsutamist ja hõbeesemete valmistamist.
Aquino lennujaam

Aquino lennujaam on lennujaam Itaalias Lazio maakonnas Frosinone provintsis Aquinos.
Lennujaama ajalugu sai alguse 1920. aastatel. Lennujaama hakati ehitama 1937. aasta veebruaris ning 1939. aasta 1. jaanuaril kvalifitseeriti see III klassi relvastatud lennujaamaks. II maailmasõja lõpust kuni 1971. aastani oli see sõjaväelennuväebaas, misjärel sai sellest tsiviillennuväli.
Õigus linnale

Õigus linnale on mõte ja deviis, mille 1968. aastal pakkus esimesena välja Henri Lefebvre oma raamatus "Le Droit à la ville". Lefebvre'i jaoks tähendab see "linnaelule muudetud ja uuendatud juurdepääsu nõudmist" – et linnaelanikel oleks õigus oma linnale. David Harvey on seda kirjeldanud nii:
"Õigus linnale on midagi palju enamat kui individuaalne vabadus linna ressurssidele ligi pääseda: see on õigus linna muutes ennast muuta. Veelgi enam, see on ühine ja mitte individuaalne õigus, kuna see transformatsioon sõltub vältimatult kollektiivse jõu kasutamisest linnastumise protsesside ümberkujundamiseks. Tahan öelda, et vabadus oma linnu ja ennast luua ja ümber luua on üks väärtuslikemaid, kuid samas unarusse jäätumaid inimõigusi".
Fraasi "õigus linnale" on hakatud pruukima mitmesugustes tähendustes ja Marcelo Lopes de Souza on märkinud, et selle kasutamine on "moodi läinud". Samas on populaarsuse "hind tihti olnud Lefebvre'i mõiste trivialiseerimine ja rikkumine" ning ta kutsub üles kasutama seda mõtet selle algses radikaalses tähenduses. 
Mitmed liikumised, näiteks Lõuna-Aafrika Abahlali baseMjondolo hütiasukate ("shack dwellers") liikumine, Ameerika Ühendriikide allianss Õigus Linnale ("Right to the City Alliance"), Hamburgis tegutsev skvotterite, üürnike ja kunstnike võrgustik Recht auf Stadt, ja erinevad liikumised Aasias ja Ladina-Ameerikas on mõtte elanike õigusest oma linnale oma võitlustesse inkorporeerinud. 
Brasiilias 2001. aastal vastu võetud linnastatuut põhineb mõtteviisil "õigus linnale" ja on aastatepikkuse ühiskondliku võitluse tulemus. Sel föderaalseadusel on kaks ülesannet. Esiteks tagada, et linna maa ja hoonete ühiskondlikku funktsiooni eelistataks nende kaubanduslikule väärtusele ehk linnaruumi kasutusväärtuse prioriseerimine võrreldes ärihuvidega. Teiseks tagada linnaelu demokraatlik korraldamine – et linnade planeerimine, ehitamine ja valitsemine alluks ühiskondlikule kontrollile.
Benevento Olivola lennujaam

Benevento Olivola lennujaam on lennujaam Itaalias Campania maakonnas Benevento provintsis, 5 kilomeetri kaugusel Benevento keskusest põhjaloodes.
Lennuväli rajati 1930. aastate alguses Itaalia kuninglike õhujõudude (Regia Aeronautica) poolt Itaalia sõjalennuväe ja Saksamaa Luftwaffe operatiivbaasina. II maailmasõja ajal oli see kasutusel sõjaväelennuväljana. Praegu kasutab lennuvälja Benevento lennuklubi.
Gremmeniella abietina

Gremmeniella abietina on seeneliik tiksikulaadsete seltsist.
"Gremmeniella abietina" suguta arengujärk kannab nimetust "Brunchorstia pinea".
Rassid ja varieteedid.
Mõned uurijad jaotavad seeneliigi Põhja-Ameerika, Euroopa ja Aasia rassiks. O. Petrini jt. (1989) on liigitanud kõik kolm rassi varieteeti "Gremmeniella abietina" var. "abietina" ja eraldi varieteedina veel "G. abietina" var. "balsamea".
Levila.
Seeneliiki "Gremmeniella abietina" võib kohata Euroopas (sh Eestis), Jaapanis ja Põhja-Ameerikas.
Metsapuude haigustekitajatena.
Seeneliik "Gremmeniella abietina" on metsapuudel elav parasiitseen, kes nakatab okaspuid okaspuu-võrsevähki (peamiselt männipuid, aga ka kuusepuid, nulgi, lehiseid ja ebatsuugasid.
Seen "kodustab" kasvavad võrsepungad ja liigub edasi tüveni, kui seene levila on ulatuslik siis võib puu hukkuda.
Marder 1

Marder 1 on külma sõja ajal Lääne-Saksamaal valmistatud jalaväe lahingumasin. Esimesi jalaväe lahingumasinaid NATO-s.
Ajalugu.
Esimene seeriamasin valmistati 1971. aastal Rheinstahl AG ja Maschinenbau Kiel koostööna. Kokku on valmistatud umbes 3000 masinat, mis on peamiselt Bundeswehri teenistuses. Kõige levinum Marderi modifikatsioon on A3. Viimane võimalik versioon on Marder 1A5. Edasisest arendamisest on loobutud uue lahingumasina Puma kasuks.
Mardereid kasutati võrdlemisi edukalt lahingutes Talibaniga Afganistanis, aga kuumas kliimas tekitas probleeme konditsioneeri puudumine. Ühes IED-ga rünnatud masinas sai 1 sõjaväelane surma ja 5 vigastada.
Kirjeldus.
Masin on lihtsa ehitusega, kaalub 33 tonni ja arendab kiirust kuni 50 km/h. Kasutatud on osaliselt tanki Leopard 2 veermiku osi. Relvastuseks on 20 mm automaatkahur, 7,62 mm sünkroonkuulipilduja MG3 ja juhitav tankitõrjeraketisüsteem MILAN 2. Meeskond on 3-liikmeline, kellele lisandub 6–7 jalaväelast.
Peedi mänd

Peedi mänd ehk Peedi talu mänd on looduskaitsealune (harilik mänd), mis kasvab Pärnumaal Põhja-Pärnumaa vallas Kaisma külas.
Peedi mänd kanti looduskaitseobjektina põlispuude nimekirja 8. oktoobril 1958 kui omapärase võraga mänd.
Tänapäeval on Peedi mänd kaitstav loodusmälestis.
Universum (ajakiri)

Universum (Universum-Extra) oli ufoloogiline kuukiri, mida aastail 1992–1996 andis Viljandis välja AS Sünnimaa. 
Ajakirja toimetaja oli Viljo Saldre.
Aprillist 1992 kuni novembrini 1996 ilmus kokku 41 ajakirjanumbrit, sealhulgas kuni maini 1994 20 numbrit, aastail 1994–1995 kuus paarisnumbrit (1/2–11/12) ning 1995. aastal 7 ja 1996. aastal 8 numbrit Universum-Extra nimega.
Ca' Negra lennujaam

Ca' Negra lennujaam, tuntud ka kui Ca' Negra lennuväli ("Aviosuperficie di Ca' Negra"), on lennujaam Itaalias Veneto maakonnas Rovigo provintsis Ca' Negras (Loreo omavalitsusüksuse fraktsioon).
Ulrich Beck

Ulrich Beck (15. mai 1944 Stolp (tänapäeval Słupsk, Poola) – 1. jaanuar 2015 München) oli saksa sotsioloog. Ta oli Müncheni Ülikooli ja Londoni Majanduskooli ("London School of Economics") professor. 
Becki uurimishuvide hulka kuulusid moderniseerumine, ökoloogilised probleemid, individualiseerumine ja globaliseerumine. Viimasel ajal uuris ta töö mõiste muutumist globaliseeruva kapitalismi, ametiühingute mõju vähenemise ja tööprotsesside paindlikumaks muutumise tingimustes. Beckilt pärineb nii mõnigi sotsioloogiamõiste, näiteks "riskiühiskond", "teine modernsus" ja "refleksiivne moderniseerumine".
Beck toetas Euroopa Liidu föderaliseerumist. 
Akadeemiline karjäär.
Beck õppis Müncheni Ülikoolis sotsioloogiat, filosoofiat, psühholoogiat ja politoloogiat ja sai sealt 1972. aastal doktorikraadi. Beck oli Müncheni Ülikooli sotsioloogia professor ja sealse sotsioloogia instituudi direktor. Samuti oli ta külalisprofessor Londoni Majanduskoolis. Beck oli saksakeelse sotsioloogia ajakirja Soziale Welt toimetaja. Ta kirjutas artikleid ja raamatuid ning kuulus maailma tsiteeritumate sotsiaalteadlaste hulka. Ta sai akadeemilise töö eest mitu auhinda. 
Riskiühiskond.
Riskiühiskond on termin, mille 1980. aastatel võtsid kasutusele sotsioloogid Beck ja Giddens. Nad väitsid, et modernse ühiskonna traditsiooniline klassistruktuur on hägustumas. Sellised globaliseerumise tekitatud riskid nagu radioaktiivsus, reostus ja töötus puudutavad kõikidesse klassidesse kuuluvaid inimesi. Beck märkis, et riskid on sotsiaalselt konstrueeritud – teatud riske (nt terrorism) tajutakse teistest ohtlikumana, kuna massimeedias räägitakse neist tihedamini.
Keere

Keere on detaili silindrilise või koonilise kujuga sise- või välispinnale mööda kruvijoont moodustatud kindla profiiliga soon. Välis- ja sisekeerme koos kasutamine võimaldab masinaelemente lahtivõetavalt ühendada (keermesliide), muuta pöördliikumist sirgliikumiseks (käigukruvi) või üle kanda jõudu (kruvipress). 
Keermesliite kruvidel ja mutritel on peaaegu alation paremakäelised keermed. 
Mõõtmine.
Levinud keermete õigsust saab hinnata väliste parameetrite järgi: keerme diameeter, keerme samm ja keerme profiili nurk. ISO üldtarbelised meeterkeermed on enamjaolt 60-kraadise profiilinurgaga ja peamiselt on torukeermed 55-kraadise profiilinurgaga.
Keerme õigsust hinnatakse keermekammiga, mille abil on võimalik hinnata keermesammu ja keermenurka. Keerme sammu tuvastamiseks peab sobima nii keermeprofiil kui ka samm.
Keermete täpsemaks mõõtmiseks mõõdetakse keerme keskmist. Üks võimalus keerme keskmise mõõtmiseks on keermemikromeeter, mis võimaldab keerme keskmist mõõta täpsusega 0,01–0,05. Mõõteriista täpsus sõltub tootjast ja mõõteriista täpsusklassist. 
Keermetraatidega mõõtmist kasutatakse juhul, kui on vaja saada võimalikult täpne tulemus. Keermetraadiga mõõtmist saab teha ühe, kahe või kolme traadi meetodil. Väliskeerme keskmise läbimõõdu täpseks määramiseks kasutatakse kolme traadi meetodit. Keermetraat valitakse vastavalt keerme sammule. Keerme süvenditesse asetatakse ühele poole kaks traati, teisele poole üks traat, mõõdetakse suurust M ning arvutatakse keerme keskläbimõõt toodud valemite abil. Keerme keskläbimõõdu mõõtmisel on eriline tähtsus, et selle summaarne tolerants arvestab keerme sammu, profiili nurga ja keskläbimõõdu enese tolerantsi.
Kruvijoon

Kruvijoon on joon, mille kujundab punkt kruviliikumisel, s.t ühtlasel tiirlemisel mingi telja ümber ja samaaegsel ühtlasel nihkumisel telje sihis. Lõiku, mille võrra punkt nihkub ühe tiiru vältel, nimetatakse kruvijoone sammuks. Kruvijoon võib paikneda silindrilisel või koonilisel pinnal ja lõikub pinna moodustajatega ühesuse nurga all. 
Kruvijoon on kas parema- või vasakukäeline. Kui kruvijoone telje suunas vaadates pöörleb kõver vaatajast eemaldudes päripäeva, siis on tegemist paremakäelise, vastasel juhul vasakukäelise kruvijoonega. Selline käelisus ei sõltu vaatleja asukohast: paremakäelist kruvijoont ei saa pöörates vasakukäeliseks muuta.
Silindriline kruvijoon on defineeritav parameetriliste võrranditega. Paremakäelise kruvijoone võrrandid, kui kruvijoone teljeks on "z"-telg, saab esitada ristkoordinaatide kujul järgmiselt:
 formula_1
 formula_2
 formula_3
Siin on konstant formula_4 selle silindri raadius, mille pinnal kruvijoon on. Kui parameeter "t" suureneb, läbib punkt ("x"("t"),"y"("t"),"z"("t ")) paremakäelise spiraali kujulist rada, kus tehakse täispööre ümber telje iga kord, kui "t" suureneb 2π/"b" võrra. Sel juhul on vahemaa 2π"b" võrdne kruvijoone sammuga.
Dino Buzzati

Dino Buzzati (kodanikunimega Dino Buzzati-Traverso; 16. oktoober 1906 – 28. jaanuar 1972) oli itaalia romaani- ja novellikirjanik. 
Samas oli ta ka kunstnik ja luuletaja ning ajalehe Corriere della Sera ajakirjanik. 
Tema kuulsaim teos on romaan "Il deserto dei Tartari" (eesti keeles "Tatarlaste kõrb"). Buzzatit on mõjutanud sellised kirjanikud nagu Albert Camus ja Jean-Paul Sartre.
Elu.
Buzzati sündis Itaalias Belluno linna San Pellegrino linnaosas oma perekonna villas. Buzzati veterinaarist ema oli päritolult veneetslanna ning isa, kes oli ametilt rahvusvahelise õiguse professor, oli pärit põlisest Belluno perekonnast. Buzzati sündis pere neljast lapsest teisena, üks tema vendi oli tuntud Itaalia geneetik Adriano Buzzati-Traverso. 
1924. aastal astus ta Milano Ülikooli õigusteaduskonda, kus tema isa oli kunagi õpetanud. 22-aastaselt oli ta just juuraõpinguid lõpetamas, kui Milano ajaleht Corriere della Sera võttis ta tööle ning sinna jäi ta surmani. Ta alustas seal tööd korrektuuriosakonnas, kuid hiljem töötas juba reporteri, erikorrespondendi, esseisti, toimetaja ja kunstikriitikuna. Tihti on öeldud, et tema ajakirjanduslik taust mõjutas tema kirjutisi, andes isegi kõige fantastilisematele lugudele realistliku õhustiku.
Teise maailmasõja ajal teenis Buzzati Aafrikas, olles Itaalia kuningliku laevastikuga ("Regia Marina") seotud ajakirjanik. Pärast sõja lõppu avaldati Itaalias tema romaan "Tatarlaste kõrb", mis tõi autorile kiiresti kriitikute tunnustuse ja kuulsuse. 1964. aastal abiellus ta Almeria Antoniazziga ning samasse aega langeb ka tema viimase romaani "Un amore" ilmumine. 1972. aastal suri Buzzati pärast pikaajalist haigust vähki.
Ta oli ateist.
Tööde kokkuvõte.
Buzzati alustas ilukirjanduse kirjutamist aastal 1933. Tema ilukirjanduslooming koosneb viiest romaanist, näite- ja kuuldemängudest, libretodest, arvukatest novellikogudest ja luulest. Tema libretode hulka kuulub neli Luciano Chailly ooperit ja Giulio Viozzi ooper "La giacca dannata". Ta kirjutas ka lasteraamatu "La famosa invasione degli orsi in Sicilia" ("Karude kuulus sissetung Sitsiiliasse").
Tunnustatud ja näitustel eksponeeritud kunstnikuna kombineeris Buzzati oma loomingus ka kunsti ja kirjandust, luues Orpheuse müüdil põhineva koomiks "Poema a fumetti" (1969).
Tema kõige kuulsam romaan "Tatarlaste kõrb" räägib loo sõjaväe eelpostist, mis ootab tatarlaste sissetungi. Arvamustes ja kokkuvõtetes on romaani võrreldud eksistentsialistlike töödega, eriti Albert Camus' teosega "Sisyphose müüt".
Buzzati kirjutamisviisi on tihti määratletud kui maagilist realismi või sotsiaalset võõrandumist ning tema raamatutest leiab läbivate teemadena ümbritseva keskkonna saatuse ja kujutlusvõime saatuse ohjeldamatu tehnoloogilise progressi valguses. Buzzati loomingust leiab ka valiku lühijutte, mille tegelasteks on muinasjutulised tegelased, nagu koletised ja tema enda väljamõeldis "il colombre" (eesti keeles 'merekoll').
Filmid.
Buzzati teoste põhjal on valminud ka filme:
Dranka

Dranka (ukraina keeles Дранка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Tultšõni rajoonis. Elanike arv on 470.
Vinnõtsja rajoon

Vinnõtsja rajoon (ukraina keeles "Вінницький район") on haldusüksus (rajoon) Ukrainas Vinnõtsja oblasti põhjaosas. Selle halduskeskus on Vinnõtsja linn.
Rajoon moodustati 1923. aastal.
Seoses 2020. aastal toimunud haldusreformiga suurenes Vinnõtsja rajoon oluliselt. 2021. aasta seisuga elab Vinnõtsja rajoonis 652 126 inimest ja selle pindala on 6889 km². 2013. aastal elas rajoonis 78 461 inimest. Rajooni pindala oli enne haldusreformi 950 km².
Peamised jõed on Lõuna-Bug ja selle lisajõgi Desna.
Vinnõtsja rajoon on põllumajanduspiirkond. Põllumajandusettevõtted spetsialiseeruvad vilja ja suhkrupeedi tootmisele, loomakasvatuses liha- ja piimatootmisele.
Külasid.
Agronomitšne, Bohhonõkõ, Havrõšivka, Horbanivka, Hõžõntsi, Ilkivka, Ivanivka, Jakušõntsi, Kordõšivka, Luka-Meleškivska, Mizjakivski Hutorõ, Nekrassove, Parpurivtsi, Pereorkõ, Stadnõtsja, Zarvantsi, Žabelivka, Tjutkõ, Tsvižõn, Velõki Krušlõntsi, Vinnõtski Hutorõ.
Csongrád

Csongrád on linn Ungaris Csongrád-Csanádi komitaadis, Csongrádi kreisi keskus. Asub Tisza jõe paremal kaldal.
Torino Aeritalia lennujaam

Torino Aeritalia lennujaam on lennujaam Itaalias Piemonte maakonnas Torino provintsis Collegno omavalitsusüksuse territooriumil. Torino ajalooline lennujaam kannab Edoardo Agnelli nime.
Salerno Pontecagnano lennujaam

Salerno Pontecagnano lennujaam, tuntud ka kui Salerno Pontecagnano "Costa d'Amalfi" lennujaam ("Aeroporto di Salerno-Pontecagnano "Costa d'Amalfi""), on lennujaam Itaalias Campania maakonnas Salerno provintsis Bellizzi ja Pontecagnano Faiano omavalitsusüksuste territooriumil, 21 kilomeetri kaugusel Salernost.
Ekartee

Ekartee (prantsuse keeles "Écarté") on Prantsusmaalt pärinev kaardimäng, mida mängitakse kahekesi.
Mäng oli populaarne 19. sajandil, tänapäeval mängitakse seda vähe.
Mängitakse 32 kaardist koosneva kaardipakiga (52 kaardiga pakist on eemaldatud kaardid kahest kuueni).
Rivolto lennujaam

Rivolto lennujaam on sõjaväelennuväli Itaalias Friuli-Venezia Giulia maakonnas Udine provintsis Codroipo omavalitsusüksuse Rivolto fraktsioonis. Lennujaamale on antud lennuäss Mario Visintini nimi.
Rivolto lennujaam on esmajoones tuntud "Frecce Tricolori" ('Kolmevärvilised nooled') kodubaasina. Itaalia lennuväe 313. vigurlennu treeningsalka ("313º Gruppo Addestramento Acrobatico") kuuluv "Frecce Tricolori" loodi 1961. aastal.
Karavan (täpsustus)

Karavan võib tähendada mitut asja.