Rosa Montero

Rosa Montero Gayo (sündinud 3. jaanuaril 1951 Madridis) on hispaania ajakirjanik ja kirjanik.
Elukäik.
Rosa Montero sündis tagasihoidlikus perekonnas. Banderiljeero ja koduperenaise tütrena kirjutas ta oma esimese romaani viieaastaselt. Ta astus 1969. aastal Madridi Madridi Complutense Ülikooli (tollal Madridi Ülikooli). Ülikooliõpinguid alustas ta humanitaarteaduskonnas kavatsusega õppida psühholoogiat ja hiljem ajakirjandust. 
1970. aastast töötas ajakirjanikuna mitmes meediaväljaandes, nende hulgas Pueblo, Fotogramas ja Posible. Pärast neljandat kursust jättis ta psühholoogiaõpingud pooleli ning omandas hoopis ajakirjanduse kraadi (Escuela Superior de Periodismo de Madrid). Neil ülikooliaastatel tegutses ta ka iseseisvates teatritruppides, näiteks Canonis ja Tábanos. 
1988. aastal abiellus ta ajakirjanik Pablo Lizcanoga. Mees suri 2009. aastal pärast pikka haigust.
Töö.
Ajakirjanikuna.
1976. aastal asus Rosa Montero tööle äsja asutatud päevalehe El País toimetuses. Algul kirjutas ta seal isikupärase stiiliga kolumne. Aastatel 1980–1981 oli ta pühapäevase lisalehe peatoimetaja. 
Kirjutava ajakirjanikuna spetsialiseerus ta intervjuužanrile ja avaldas neid artikleid peamiselt El Paísi pühapäevalehes. Nii mõnigi tema intervjuudest, näiteks Palestiina poliitiku Yāsir ‘Arafātiga tehtu, osutus väga menukaks. Ta andis žanrile kirjandusliku vormi, mitmekülgsema ja vähem stereotüüpsema kui pelgalt küsimuste ja vastustega intervjuu. Ta kirjutab peamiselt arvamusartikleid üleriigilistes ajalehtedes. 
Oma Hiina reisil 2018. aastal külastas ta esinejana Pekingi Välisõpingute Ülikooli, Pekingi Cervantese kooli, võttis osa Macao rahvusvahelisest kirjandusfestivalist, kus kõneles ühel konverentsil, käis Shangais, kus külastas Cervantese instituuti ja pidas muu hulgas seminari Fudani ülikoolis. 
Rosa Montero ametliku kodulehe eluloos on märgitud, et "tema ajakirjandustekstid ilmuvad regulaarselt mitmes Ladina-Ameerika ajalehes. Ta on regulaarselt kirjutanud ajalehtedele nagu Clarín (Argentina) ja El Mercurio (Tšiili) ning on teinud kaastööd sellistele meediaväljaannetele nagu Stern (Saksamaa), Libération (Prantsusmaa), La Montagne (Prantsusmaa) ja The Guardian (Suurbritannia). Ta on oma elu jooksul teinud üle 2000 intervjuu (lisaks paljudele teistele Ayatolá Jomeiniga, Yaser Arafatiga, Olof Palmega, Indira Gandhiga, Richard Nixoniga, Julio Cortázariga ja Malalaga) ning tema tehnikat intervjueerijana õpitakse nii Hispaania kui ka Ladina-Ameerika ajakirjanduse ülikoolides." 
Kirjanikuna.
1979. aastal avaldas Rosa Montero oma debüütraamatu "Crónica del desamor", mis pani tollase Hispaania kirjandusmaailma kihama. Romaani taustaks on naiste vabadusliikumise tipp. See räägib kolmanda isiku perspektiivis kangelanna armastuse ja abielu kogemustest. Naiste eneseteadvuse kirjeldamise ja kujutamise kaudu näitab teos Hispaania naiste kogemusi sotsiaal-poliitilises üleminekus.
Järgnevatel aastatel avaldas ta lisaks lastelugusid ja teoseid ka kümmekond romaani.
1995. aastal avaldas ta teose "Historias de mujeres" ja 2005. aastal anti välja selle hiinakeelne tõlge Nanhai Publishing Company poolt (Hiinas). See raamat sisaldab 16 Lääne silmapaistva naise dokumentaalses stiilis kirjutatud legendilisi elulugusid, sealhulgas ka prantsuse kirjaniku Simone de Beauvoiri, George Sandi ja prantsuse skulptori Camille Claudeli elulugusid. 
1997. aastal võitis ta romaaniga "La hija del caníbal" Hispaania Premio Primavera de Novela auhinna. Romaani tõi mehhiklane Antonio Serrano kinoekraanidele samanimelise filmina, "La hija del caníbal". 
Eesti keeles on Rosa Montero loomingust ilmunud teos "Hurm ja pimedus" ("Bella y oscura"). See avaldati Marin Mõttuse tõlkes Loomingu Raamatukogu kirjastuselt 1996. aastal. 
Rosa Monterot on autasustatud mitu korda ajakirjanikutöö ja kirjandusteoste eest nii kodumaal Hispaanias kui ka väljaspool seda. Tema teoseid on tõlgitud paarikümnesse keelde.