tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ada (Vojvodina)

Ada on linn Serbias Vojvodinas Bácska idaosas Põhja-Banati ringkonnas Tisza jõe paremkaldal, Ada valla keskus. 
2002. aasta rahvaloenduse järgi on linna elanike arv 10 546. Ungarlased on enamuses. 
Linna nimi pärineb türgi sõnast "ada" ('(jõe-)saar'). 
Adas on sündinud Mátyás Rákosi.
Ajalugu.
Piirkonnas elati juba kiviajal. Seal leidub roomlaste, hunnide ja avaaride jälgi. Viimased tõid kaasa ka slaavlased. 
Ungarlased jõudsid piirkonda 895. Keskaja lõpus hõivas kogu piirkonna Türgi. Serblased rajasid Petrina küla arvatavasti 1694. Aastal 1702 sai ta nimeks Ostrova ('saar', 1723 Ada-Hatta (Timiși maakonnas). Alates 18. sajandist kuulus piirkond Habsburgide keisririigile. Serblased asutasid oma õigeusu kooli 1703, ungarlased katoliku kooli 1760. Ada sai linnaks 1836, serbia põllutöökool (üks vanemaid tänapäeva Serbias) asutati 1885, raudtee jõudis linna 1889. Linn kuulus Bács-Bodrogi komitaati. 
Aastal 1918 hõivasid piirkonna Serbia-Horvaatia-Sloveenia kuningriigi väed. Koos Pécsi ja teiste okupeeritud aladega kuulutati välja vabariik. Alates 1920. aastast kuuluti Serbia-Horvaatia-Sloveeniasse (1929. aastast Jugoslaaviasse). Aastal 1921 oli elanike arv 13 100 ning enamuses olid ungarlased. Aastatel 1941–1944 oli Ada Ungari okupatsiooni all. 
Välislingid.
Ada (Ghana)

Ada on linn Ghana idaosas Accrast ida pool Atlandi ookeani ääres Suur-Accra piirkonnas Volta jõe suudmealal. Geograafilised koordinaadid on 5°47' N, 0°38′ W.
Ada on tuntud oma supelrandade ja surfimisvõimaluste poolest. Peamised elatusallikad on soolatootmine ja turism.
Ada vald

Ada vald on vald Serbia autonoomse piirkonna Vojvodina Põhja-Banati ringkonnas.
Vallas on 2 linna, Ada ja Mol, ning 3 küla: 
2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli valla elanike seas ungarlasi 14 558 (76,6%), serblasi 3324 (17,5%) ja mustlasi 277 (1,45%).
Tarmo Tammiste

Tarmo Tammiste (sündinud 17. augustil 1962 Tartus) on Eesti poliitik, aastatel 2002–2013 ja 2015–2019 Narva linnapea.
Tammiste lõpetas 1989 Eesti Põllumajandusakadeemia. Ta on töötanud tootmisjuhina ning müügijuhina. 2000–2002 oli ta Narva munitsipaalaktsiaseltsi Heakorrastus juhatuse esimees.
Ta on alates 1999. aastast Eesti Keskerakonna liige.
Aastatel 2002–2013 oli Tammiste Narva linnapea. Pärast 2013. aasta kohalikke valimisi sai temast Narva linnavolikogu esimees. Novembris 2015 avaldas Narva linnavolikogu umbusaldust senisele linnapeale Eduard Eastile ning 3. detsembril 2015 valis volikogu häältega 17:12 linnapeaks uuesti Tarmo Tammiste.
2012. aasta jaanuaris saatis Viru ringkonnaprokuratuur Tarmo Tammiste ametialases võltsimises süüdistatuna ja linnavalitsuse nõuniku Pyotr Nyaki kaasaaitajana kohtu alla. Süüdistuse kohaselt esitas Tarmo Tammiste vastuseks linnale võetud rahaliste kohustuste asjaolusid puudutavale rahandusministeeriumi päringule enda allkirjastatud lepingu lisa, mis sisaldas valeandmeid.
Fotokunst

Fotokunst (ka kunstfotograafia ja "fine art" fotograafia) on kujutava kunsti liik, mis on loodud peamiselt kunstniku nägemuse väljendamiseks ja mis saavutab oma kunstilise mõjuvuse fotograafia vahenditega.
Ajalugu.
Edukaid katseid fotokunsti praktiseerimisel tegid juba Victoria ajastul sellised fotokunsti pioneerid nagu Julia Margaret Cameron, Charles Lutwidge Dodgson, William Henry Fox Talbot, Robert Adamson ja Oscar Gustave Rejlander.
1860. aastal pakkus briti portreefotograaf Cornelius Jabez Hughes välja kolm võimalikku jaotust fotograafia jaoks: mehaaniline fotograafia ("mechanical photography"), fotokunst ("art-photography") ja kõrgema klassi fotokunst ("high-art photography"). Nimetatutest esimesse kategooriasse oleksid kuulunud kujutavate objektide lihtsad reproduktsioonid, kus "kõik pildi osad on ühtlaselt teravad ja täiuslikud". Teise kategooriasse kuulumiseks oleks asjade käiku pidanud sekkuma kunstnik, kes looduslikku omatahtsi ümber kujundaks, et luua veelgi ilusam ja täiuslikum kujutis. Viimasesse gruppi kuulumiseks oleks aga fotod pidanud sihtima juba kõrgemaid eesmärke kui teise kategooria piltide enamik. Need fotod poleks mitte tohtinud piirduda pelgalt vaatajate lõbustamisega, vaid neid pigem "juhendama, puhastama ja õilistama".
Tammiku asum

Tammiku asum on Ahtme linnaosa asum, mida hakati ehitama 1990. aastatel, kuid mis jäi lõpuni ehitamata.
Tammiku asum paikneb Iidla asumist Jõhvi pool – planeeritava Pargitaguse ja Iidla asumi vahelisel maa-alal.
Tammiku asumisse on ehitatud 5–9-korruselisi maju.
Berenike Juuksed

Berenike Juuksed (varasem nimi "Bereniike Juuksed"; ladina keeles "Coma Berenices", omastav "Comae Berenices"; lühend "Com") on põhjataevas asuv tähtkuju. 
Berenike Juuksed on nime saanud Egiptuse kuninga Ptolemaios III naise Berenike II järgi. Seda on peetud eraldi tähtkujuks hellenismiajastust saadik, kuid sageli arvati see ka osaks Neitsi tähtkujust. Kindla koha tähtkujude seas saavutas ta alates Tycho Brahe 1602. aasta taevaatlasest.
Tähtkujus ei ole heledaid tähti, heledaim täht on Beta Comae Berenices (näiv suurus 4,26), mis asub 30 valgusaasta kaugusel.
Berenike Juustes asub palju galaktikaid, sinna jääb osa Neitsi galaktikaparvest ja kerasparv Messier 53. Samuti asub seal täheparv Melotte 111.
Ansel Adams

Ansel Easton Adams (20. veebruar 1902 – 22. aprill 1984) oli USA fotograaf, kes on tuntud eelkõige oma mustvalgete fotode poolest, mis kujutavad Ameerika Ühendriikide lääneosa. Tema stuudiost, mida haldab Adamsite perekond, on loodud Ansel Adamsi Galerii ("Ansel Adams Gallery"). 
Tunnustus.
5. detsembril 2007 võeti Ansel Adams vastu California Hall of Fame'i. Tseremooniat juhatasid California kuberner Arnold Schwarzenegger ja tema abikaasa Maria Shriver ning koos Adamsiga lisandusid kuulsuste halli sellised nimed nagu Milton Berle, Steve Jobs, Willie Mays, Robert Mondavi, Rita Moreno, Jackie Robinson, Jonas Salk, M.D., John Steinbeck, Elizabeth Taylor, Earl Warren, John Wayne ja Tiger Woods.
Looming.
Fotoraamatud.
Fotograafiat tutvustavad raamatud
Ada (eesnimi)

Ada on naisenimi.
Praegu levinud nime tõlgendatakse saksa lühendina nimedest, mis algavad "Ada-", "Adal-", "Ade-", "Adel-" (näiteks Adelheid).
Mõju on avaldanud ka Piiblis kahel isikul (Lemeki naine Aada ja Eesavi naine Aada) esinev nimi Aada, mis tähendab '[Issanda poolt] ehitud', 'õilis võitlejatar' või 'õilsa olemusega'. Selle nime kreeka- ja ladinakeelne kuju on Ada.
Nimi on levinud ristinimena püha Ada järgi.
Rööpvorm on Adda.
Ameerika Ühendriigid.
Nimi on populaarsuselt esimese 1000 hulgas, 1900. aastatel antud nimedest 80. kohal.
Eesti.
Eestis elas Rahvastikuregistri andmetel 9. mai 2012 seisuga 172 Ada-nimelist inimest. 1995. aastal oli Rahvastikuregistris 311 Adat. Rööpvormid on Aada ja Ade.
1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Ada 140 naisel. Ada oli Eestis populaarsuselt 636. naisenimi. Kõige populaarsem oli eesnimi Ada üle 85-aastaste vanuserühmas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 7,27, ning Järva maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 2,89. Ada oli keskmiselt 64 aasta vanune (mediaanvanus oli 68).
2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Ada 131 naisel. Ada oli populaarsuselt 668. naisenimi.
Itaalia.
Rööpvorm on Adina, mehenimevasted Ado ja Adino.
Nimepäevad on püha Ada mälestuspäev 4. detsember, kohati 4. mai, 28. juuni ja 16. detsember.
Norra.
Norras on 2008. aasta 1. jaanuari andmetel 1490 naist, kelle esimene eesnimi on Ada, ja 653 naist, kelle ainus eesnimi on Ada. Nime populaarsus on hakanud kasvama 1980. aastatel. Nimi on populaarsuselt esimese 100 hulgas.
Nimepäev on 4. märts.
Poola.
Nimi on sageli Adrianna või Adelajda lühend.
Nimepäevad on 6. aprill, 28. juuli, 8. juuni ja 12. detsember.
Rootsi.
Nimepäev on 10. märts.
Saksamaa.
Nimepäevad on 4. mai ja püha Ada mälestuspäev 28. juuli.
Soome.
Soomes kasutatakse ka rööpnimesid Aada, Aata ja Aatukka. Nimepäev on 16. detsember. Aprillis 2010 oli nimi Ada antud Soomes 3410 isikule, neist kaks olid mehed. Nimi Aada oli antud 5152 isikule, kes kõik olid naised.
Taani.
Taanis oli 2004. aastal 240 ja 2005. aastal 226 Adat.
Ungari.
Rööpnimi on Adina. Nimepäevad on 28. juuli ja 4. detsember.
Läti.
Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Ada 73 inimesel.
Nime kandjaid.
Eestis on tuntud näitleja Ada Lundver. Üle maailma on tuntud esimene programmeerija Ada Lovelace.
Mol (Vojvodina)

Mol (serbia Мол/Mol, ungari Mohol) on linn Serbias Vojvodinas Põhja-Banati ringkonnas Ada vallas. Geograafilised koordinaadid on 45°46′ N, 20°08′ E. 
2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli elanike arv 5411. Ungarlased on enamuses.
Moli vald

Mol on vald Belgias Antwerpeni provintsi kirdeosas Turnhouti ringkonnas.
Valla pindala on 114,26 km², elanike arv 33 054 (1. jaanuar 2007).
Moli linnaosi nimetatakse "küladeks" ("gehuchten"): need on kesklinn ("Centrum"), Achterbos, Donk, Ezaart, Ginderbuiten, Gompel, Heidehuizen, Millegem, Postel, Rauw, Sluis ja Wezel.
Postel piirneb põhjas Hollandi küla Reuseliga; Rauw piirneb idas Limburgi provintsi linna Lommeliga. Teised naabervallad on Geeli vald, Meerhouti vald, Baleni vald, Arendonki vald, Retie vald ja Desseli vald. Mol on Baleni, Meerhouti ja Desseli vallale kultuuri-, tuletõrje-, tervishoiu- ja hariduskeskus. 
Mol on kuurortlinn metsade vahel paiknevate järvedega. Zilvermeeri järve ääres on valge liivarand. 
Kohalikul toorainel põhinev tööstusliku ränidioksiidi valmistaja Sibelco on omal alal maailma juhtiv ettevõte. Gompelis on klaasivabrik. 
Molis on ka Belgia tuumauurimiskeskus SCK•CEN ja Flaami tehnikauurimisinstituut VITO.
Endises Sluisi pastoraadis on Jakob Smitsi muuseum, kus on eksponeeritud Jakob Smitsi jt Moli koolkonna kunstnike tööd. Nad maalisid Moli maastikke, kuhu kuulusid ka tuulikud, millest mõned on säilinud. 
Moli kirdenurgas Hollandi piiri lähedal Posteli külas on 900 aasta vanune Posteli klooster, kus pruulitakse õlut ja valmistatakse juustu. 
Peter Helseni ja tema kaastööliste rajatud 15 kabeliga ristitee Ezaarti külas on kaitsealune mälestis.
Kesklinnas on massiivne Peetruse ja Pauluse kirik 15. sajandist ning selle ees raekoda 18. kuni 19. sajandist. Muid ajaloolisi hooneid on kesklinnas vaid üksikuid.
Obornjača

Obornjača (serbia Оборњача/Obornjača, ungari Völgypart-Nagyvölgy) on küla Serbias Vojvodinas Põhja-Banati ringkonnas Ada vallas.
Elanike arv on 389 (2002. aasta rahvaloendus). Enamuses on ungarlased.
Adapazarı

Adapazarı ('turusaar, saareturg') on linn Türgi edelaosas Marmara piirkonnas Sakarya jõest läänes ning Sapanca järvest mõni kilomeeter kirdes, Sakarya provintsi keskus. Geograafilised koordinaadid on 40°47' N, 30°24' E.
Elanike arv on 391 102 (2008). 1920. aastatel oli elanikke 20 000. 
Adapazarı on üks Türgi viiest suurest tööstuspiirkonnast. Linnas on Toyota Motor Corporationi autotehas, TGV vagunitehas ning siidi- ja linavabrikud ja Goodyeari kummitehas. Toodetakse ka põllumajandustehnikat ning linnas on suhkru-, klaasi- ja puidutöötlemisvabrikud. Tubakat, pähklipuitu, kookoneid ja juurvilja viiakse İstanbuli. Linna ümbritseb Ak Ova tasandiku tubakakasvatuspiirkond. Linn on olnud ka tähtis nahatöötlemiskeskus. On plaanis rajada Suzuki ning taasavada Otokar &amp; Otoyoli tehas. 
Linn asub majanduslikul tõusuteel olevas piirkonnas ning lõikab kasu İstanbuli turust ja İzmiti sadamast. 
Linn on maanteesõlm. Läbi Adapazarı kulgevad tähtsad İstanbuli ja Ankara vahelised ühendusteed. 
Ajalugu.
Linn paikneb vanal İstanbulist ida poole viival sõjateel ning Siiditeel. 19. sajandi lõpust seob 5 km pikkune harutee teda Anatoolia raudteega. 
Suur osa elanikkonnast pärineb Musta mere äärest Trabzonist ja Rizest. Alates 1608. aastast oli linnas armeenlaste kogukond ning seal oli oluliselt esindatud "hayhurum". Nad käisid 1923. aasta Kreeka ja Türgi elanikkonna vahetamise alla ning asusid elama mitmele poole Kreekasse. Nende kultuuri on eksponeeritud Benáki muuseumis. 
Maavärin.
17. augustil 1999 aset leidnud maavärina ajal oli Adapazarı Gölcüki ja İzmiti kõrval üks kõige enam kannatada saanud linnu. Hävis väga suur osa kesklinnast ja hukkus tuhandeid inimesi. Linn paikneb ühe suure Anatoolia maalõhe lähedal ning on rajatud suhteliselt ebakindlale aluspõhjale. Maavärina ohvreid ja tagajärgi meenutab püsiekspositsioon. Linn on kogu maailmast tulnud annetuste toel taastatud.
Sakarya provints

Sakarya provints on provints Türgis Marmara piirkonnas Musta mere ääres. Naaberprovintsid on Düzce provints idas, Bolu provints kagus, Bileciki provints lõunas, Kocaeli provints läänes ja Bursa provints.
Ta on saanud nime Sakarya jõe järgi. Varasem nimi oli "Adapazarı provints" provintsi keskuse Adapazarı järgi. 
Provintsi pindala on 4895 km², elanike arv oli 835 222 (2007. aasta rahvaloendus). 
Kliima on Musta mere läheduse tõttu vahemereline. Külm ei ole kunagi, talvel sajab piisavalt vihma. Suved on soojad.
Sakarya jõgi voolab läbi soode ning tema vetega on seotud palju järvi.
Maakonna lõunaosas on kuni 1600 m kõrgusi mägesid. 
Provintsil on hea maantee-, raudtee- ja lennuühendus. Ankara-İstanbuli maantee läheb sealt läbi. Lähim lennujaam on İstanbulis. Heade ühendusteede tõttu alustavad turistid sealt provintsi vaatamisväärsustega tutvumist. 
Provints on seismiliselt aktiivses piirkonnas. 1967. ja 1999. aastal olid rängad maavärinad. 
Ajalugu.
Esimesed elanikud olid früüglased, kimmerlased, lüüdlased ja pärslased. 
Üks provintsi mälestisi on Justinianus I 533. aastal rajatud Justinianuse sild ("Bes Köprü").
Traktuur

Traktuuriks nimetatakse oreli mängumehhanismi.
Traktuuri järgi liigitatakse orelid mehaanilisteks, pneumaatilisteks ja elektrioreliteks.
Mehaaniline orel.
Kõla tekib kohe pärast klahvi vajutamist, ei hiline. Klahv on ühendatud abstrakti abil ventiiliga, mis asetseb tuulepõhjas. Kui ventiil avaneb, siis õhk pääseb vilesse ja tekib kõla. Mehaanilise traktuuriga orelitel on sobiv esitada erinevates stiilides orelimuusikat. Mehaanilised orelid on vastupidavad külmades ja niisketes kirikutes. Kuna kirikutes on temperatuur ja õhuniiskus muutlik, on vaja aeg ajalt oreli traktuuri reguleerida. Seda peab oskama teha organist või teeb oreliehitaja.
Pneumaatiline orel.
Kõla tekib hilinemisega pärast klahvi vajutamist. Õhk pääseb vilesse toonkanalite kaudu ja see võtab aega, sellepärast kõla hilineb. Kõla hilinemist pneumaatilisel orelil saab reguleerida väiksemaks. Pneumaatilised orelid olid levinud 19. sajandi lõpust kuni umbes 1940. aastani. Eestis on palju pneumaatilise traktuuriga oreleid. Pneumaatilise traktuuriga orelid ei ole nii vastupidavad ja seetõttu tänapäeval neid ei ehitata või kui ehitatakse, siis teatud stiili taotluse jaoks. Pneumaatilised orelid on parimad romantismi perioodi orelimuusika esitamiseks.
Elektriorel ehk elektritraktuuriga orel.
Kõik tööprintsiibid toimuvad elektri või elektroonika abil. Iga vile all on elektrimagnet, mis avab tuulele pääsu vilesse. Elektrioreli kõla erineb "elavast", st mehaanilise või pneumaatilise traktuuriga orelist. See meenutab süntesaatori oma, kuid mõned head elektriorelid suudavad jäljendada ka maailmakuulsate orelite kõla. Külmades ja niisketes kirikutes ei pea aga elektriorel vastu ja seepärast ei soovita sinna elektriorelit paigaldada. Kõige sobivam on muutliku temperatuuri ja õhuniiskusega kirikusse ehitada mehaaniline orel.
Čoka vald

Čoka vald on vald Serbia autonoomse piirkonna Vojvodina Põhja-Banati ringkonnas.
Vallas on Čoka linn ja 7 küla: 
2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli valla elanike seas ungarlasi 7133 (51,6%), serblasi 5205 (37,6%) ja mustlasi 337 (2,4%).
Numantia

Numantia (hispaania "Numancia") oli antiikaegne asula Pürenee poolsaarel tänapäeva Soria linna lähedal, keltibeeride pealinn.
Numantia oli asustatud pronksiajast alates. Ibeeria sõdade ajal kujunes linnast keltibeeride vastupanukeskus. Roomlased üritasid linna tulutult vallutada 153. ja 141. aastal eKr. Alles 133 eKr õnnestus roomlastel Publius Cornelius Scipio Aemilianuse juhtimisel Numantia vallutada. Sellega oli keltibeeride vastupanu murtud ja suurem osa Pürenee poolsaarest läks roomlaste kontrolli alla.
Numantia asulakoht avastati 1860. aastal. Regulaarseid väljakaevamisi alustati 1906. aastal.
Numantial on sümboolne tähendus vabadusearmastuse ja vapruse võrdkujuna. Mitmed vanarooma ajaloolased tunnustasid keltibeeride vaprust. Miguel de Cervantes on kirjutanud näidendi "El cerco de Numancia" (Numantia piiramine). Numancia on olnud mitmete Hispaania sõjalaevade nimeks. Soria jalgpalliklubi nimeks on CD Numancia.
Soo-alss

Soo-alss ("Eleocharis palustris") on lõikheinaliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Taim kasvab lisaks sooaladele ka veekogude kallastel ja niisketel niitudel. 
Eestis tavaline. 
Taime vars on püstine, ruljas, tumeroheline. Varre kõrgus on 10...60 cm. Taime tipuosas asub pruunikas õisik (pähik), mis on 3...20 mm pikk. Soo-alss õitseb maist juunini.
Vesikerss

Vesikerss ("Rorippa amphibia") on ristõieliste sugukonda kuuluv taimeliik. 
Taime võib kohata peamiselt seisuveekogudes, nagu järved, tiigid, kuid teda leidub ka aeglasevoolulistes veekogudes. 
Eestis esineb paiguti, Ida-Eestis sagedam. 
Kirjeldus.
Taime lehed on allosas hõlmised või jagused, ülemised lehed terved. Vili on kõdrake. Taime vars võib olla nii tõusev kui ka lamav, suhteliselt jäme ja tavaliselt harunev. Varre kõrgus on 35–100 cm, õitseaeg juunist juulini. 
Taime võib segi ajada suhteliselt väiksema kasvuga sookersiga ("Rorippa palustris").
Reimo Sildvee

Reimo Sildvee (sündinud 23. juunil 1981) on eesti raadio- ja teleajakirjanik. 
Ta töötab Eesti Rahvusringhäälingus, juhtides (ühe saatejuhina mitmest) ja toimetades eeskätt Eesti Televisiooni saadet "Terevisioon". Lisaks on ta "Ukraina Stuudio" saatejuht ning "AK Nädala" toimetaja. Lisaks kuulub Reimo Sildvee ka 2022. aastast Vikerraadio "Mnemoturniiri" mnemomeeskonna põhikoosseisu. 
Varem on ta olnud Vikerraadio ja Raadio 2 saatejuht ning ETV saate "Ringvaade" toimetaja.
Tours

Tours on linn Prantsusmaal Centre-Val de Loire'i piirkonnas, Indre-et-Loire'i departemangu keskus. Asub Loire'i jõe ääres Cheri suudme lähedal. Kuigi Tours on Centre-Val de Loire'i suurim linn, on piirkonna keskuseks Orléans.
Linn on tekkinud roomlaste asula Caesarodunum ehk Urbs Turonumi kohale ja on saanud nime seal elanud keldi hõimu turoonide järgi. 3. sajandil nimetati Gatianus esimeseks Toursi piiskopiks.
1920. aastal asutati Toursis Prantsusmaa Kommunistlik Partei. Teise maailmasõja ajal sai linn tugevasti kannatada.
Tours on veinipiirkonna keskus.
Toursis on iga-aastase jalgrattavõidusõidu Pariis–Tours finiš.
Linnas asub 1970 asutatud François-Rabelais' ülikool.
Tuntumad vaatamisväärsused on Toursi katedraal, Saint-Martini basiilika, endine piiskopipalee ja botaanikaaed. Linna nimetatakse ka Prantsusmaa aiaks ("Le Jardin de la France"), sest seal asuvad mitmed suured pargid.
Limburgi provints (Belgia)

Limburgi provints on provints Belgia idaosas. Limburgi provints on Flandria piirkonna kõige idapoolsem provints.
Idas lahutab Maasi jõgi Limburgi provintsi Hollandi samanimelisest provintsist. Lõunas piirneb Limburg Liège'i, läänes Flaami Brabandi ja loodes Antwerpeni provintsiga.
Limburgi pindala on 2414 km² ning see jaguneb kolmeks haldusringkonnaks (hollandi keeles "arrondissementen") ja 44 omavalitsusüksuseks. 
Tongereni linna peetakse Belgia vanimaks linnaks.
Haldusjaotus.
Limburgi provints jaguneb kolmeks haldusringkonnaks ("arrondissementen").
Limburgi omavalitsusüksused.
Limburgi provintsis on 44 valda ja linna.
"Märkus: loendi järjenumbrid vastavad parempoolsel kaardil toodud numbritele."
Aapo Pukk

Aapo Pukk (sündinud 3. oktoobril 1962 Tartus) on eesti kunstnik. Tema erialaks on portreekunst.
Elukäik.
Aapo Puki isa Aleksander Suuman (1927–2003) oli tunnustatud luuletaja, maalija ja õpetaja. Tema ema Laine Pukk (1935–2022) õpetas 30 aastat Tartu Lastekunstikoolis. Aapo Pukk sündis ja veetis lapsepõlve Tartus Karlova linnaosas, kus ta elas koos emaga 19-ruutmeetrises korteris.
Pukk õppis kaheksa aastat Tartu Pedagoogilise Kooli harjutuskoolis ja hiljem Tartu 10. Keskkoolis. Kunsti õppis ta Tartu Lastekunstikoolis aastatel 1971–1975. 
1980. aastal asus ta õppima Eesti NSV Riiklikku Kunstiinstituuti arhitektuuri eriala, pärast esimest kursust aga vahetas eriala: arhitektuuri graafika vastu ja sellel erialal lõpetas ka 1986. aastal ülikooli.
Kunstihariduse omandamise kohta on Aapo Pukk öelnud järgmist:
Aastatel 1984–1990 oli Pukk ajakirja Aja Pulss peakunstnik. 1987. aastal oli ta Tallinnfilmi muusikafilmi "Pingul keel" kunstnik-lavastaja. 
Pukk oli Eesti Televisiooni portreesaatesarja "Mõttemaal" (1993–1996) idee autor ja saatejuht. 2002–2003 juhtis ta Raadio 7-s saatesarja "Kunstigalerii". Ta on kujundanud raamatuid ja üle 40 plakati (Teater Estonia, kirjastus Eesti Raamat).
Aapo Pukk on mänginud kõrvalosa ema Teresa elust rääkivas USA filmis "The Letters", mis esilinastus detsembris 2015.Ta on teinud Üleriikliku Kinematograafia Instituudi (Moskvas) kursusetööna režissöörina mängufilmi "Katkemised", mis linastus juulis 1990, ja 1991. aastal dokumentaalfilmi "Supper-Comandos" (mõlema tootja ETF).
Isiklikku.
Tema ema oli kunstnik ja kunstipedagoog Laine Pukk (1935–2022), isa maalikunstnik ja luuletaja Aleksander Suuman.
Aapo Puki esimene abikaasa oli Maire Pukk. Nad abiellusid 1982. aastal, neil on 1984. aastal sündinud poeg Randolf Pukk.
2000. aastal abiellus Aapo Pukk Helge Käärikuga, neil on 2008. aastal sündinud poeg Aaron Norman Pukk.
Looming.
Portreed.
Tuntud eestlased
Aapo Pukk on portreteerinud paljusid tuntud eestlasi. Mõned näited:
Rühmitatud tööd
Välismaal tehtud tööd
2006–2011 elas Pukk Ameerika Ühendriikides Lõuna-Californias, Palos Verdes Estatesi väikelinnas Los Angelese külje all. See oli kunstniku jaoks väga viljakas aeg, ta maalis palju kohalikku loodust ja inimesi. Tema Ameerika-perioodi töödest on üks olulisemaid maal "Õde Terrence Landinist".
Soomes maalis Pukk 2008. aastal Helsingi Ülikooli mikrobioloogia professorit Mirja Salkinoja-Saloneni.
Liikmesus.
Näitused.
Isikunäitused
Grupinäitused
Pilkuse järv

Pilkuse järv on järv Valga maakonnas Otepää vallas Pilkuse külas.
Limnoloogiliselt tüübilt kuulub see kalgiveeliste eutroofsete järvede sekka.
Järve põhjas leidub rohkesti suuri järvekarpe.
Pilkuse järve ääres on filmitud filmi "Valgus Koordis" stseene.
Vidrike järv

Vidrike järv (ka "Topano järv") on järv Valga maakonnas Otepää vallas Vidrike küla territooriumil.
Vidrike järv on limnoloogiliselt tüübilt kalgiveeline eutroofne järv.
Metsateadus

Metsateadus on teadusharu, mille peamiseks uurimisobjektiks on metsad. Metsateadus hõlmab nii metsabioloogia, metsaökoloogia, dendroloogia, metsakasutamise jpt valdkonnad.
Teadusharuna hakati seda eristama 18.–19. sajandil. 
Kui metsandus on valdavalt rakendusliku laadiga, siis metsateaduses rõhutakse ka teoreetilist aspekti.
Metsateadus Eestis.
Aastal 1783 ilmus Eestis Balthasar von Campenhauseni metsainstruktsioon. Liivimaal tegeles metsateadusega Balti Metsaselts.
Alfred Hilbe

Alfred Hilbe (22. juuli 1928 Schaan – 31. oktoober 2011) oli Liechtensteini poliitik, Isamaalise Liidu liige. 18. märtsist 1970 kuni 27. märtsini 1974 oli ta Liechtensteini valitsusjuht.
Ta kandis vürstliku nõuniku tiitlit. Hilisematel aastatel tegutses ta Vaduzis rahandus- ja investeerimisnõustajana.
Walter Kieber

Walter Kieber (20. veebruar 1931 Schaan – 21. juuni 2014 Vaduz) oli Liechtensteini jurist ja poliitik, Progressiivse Kodanikepartei liige. 27. märtsist 1974 kuni 26. aprillini 1978 oli ta Liechtensteini valitsusjuht.
Kui Progressiivne Kodanikepartei kaotas 1978. aastal valimised, soovis Kieber säilitada välisministri ametikoha, kuid tema ametijärglane Hans Brunhart ei kinnitanud teda ametisse. Kieber keeldus ametist taandumast, põhjustades kaks kuud kestnud valitsuskriisi, mis lõppes vürst Franz Josef II sekkumisega ning välisministri kohustuste jagamisega valitsusjuht Brunharti ja Walter Kieberi vahel.
Hiljem tegutses Kieber taas juristina, olles aastatel 1981–1999 partner Vaduzi advokaadifirmas Marxer &amp; Partner. Ta oli õigusteaduse doktor (dr. iur.) ja kandis vürstliku õigusnõuniku tiitlit.
2006. aastal avaldas ta oma poliitilised memuaarid "Jahre des Aufbruchs".
Hertha BSC

Hertha BSC on Saksamaa pealinna Berliini 1892. aastal asutatud spordiklubi, mis on tuntud eelkõige oma jalgpallimeeskonna järgi. Kahekordne Saksamaa jalgpallimeister (1930, 1931) peab kodumänge Berliini Olümpiastaadionil.
Ajalugu.
Hertha on Saksamaa jalgpalliliidu (1900) ja Bundesliga (1963) asutajaliige. Klubi oli mässitud 1965. ja 1971. aasta pistiseskandaalidesse, kuid sellest hoolimata suutis palliväljakul veel mõningast edu saavutada (Bundesliga 2. koht 1974/1975, Saksamaa karikavõistluste finalist 1977, 1979 ja UEFA karika poolfinalist 1979).
Võlgadest kammitsetud Hertha langes 1980. aastal järjekordselt 2. Bundesliga, kus pealinnaklubi vireles suurema osa järgmisest 17 hooajast. Sportlik madalpunkt saabus 1986. aastal, kui meeskond pudenes kaheks hooajaks amatöörliigasse.
Hertha pääses 1997. aastal tagasi Bundesligasse, kus nad end seejärel tugeva keskmikuna kinnistasid. Meeskond on korduvalt mänginud eurosarjades, seejuures hooajal 1999/2000 Meistrite Liigas.
Hooajal 2009/10 kukkus meeskond 2. Bundesligasse. Kuigi järgmine hooaeg tõusti tagasi kõrgliigasse, langeti hooajaks 2011/12 taas tagasi esiliigasse. Alates hooajast 2013/14 mängis Hertha taas Bundesligas, kuid hooajal 2022/23 jäädi liigas viimaseks ja langeti jällegi tagas esiliigasse.
Praegune meeskond.
"Seisuga 1. august 2024"
Bremeni Werder

Bremeni Werder ("SV Werder Bremen") on Saksamaa linna Bremeni 1899. aastal asutatud spordiklubi, mille jalgpallimeeskond on Bundesliga edukamaid. 
Neljakordne Saksa jalgpallimeister ja viiekordne karikavõitja on pälvinud korra Euroopa karikavõitjate karika. Klubi on olnud Saksa tugevuselt esimeses liigas liiga asutamisaastast saadik, välja arvatud hooaegadel 1980/1981 ja 2020/2021, kui langeti 2. Bundesligasse. Bundesliga üldtabelis on Bremeni Werder Müncheni Bayerni ja Dortmundi Borussia järel kolmandal kohal.
Klubi spordialadeks on peale jalgpalli veel käsipall, kergejõustik, lauatennis, võimlemine ja male.
Klubi nimi tuleb Weseri jõel asuvast Werderi saarest. Werder tähendab saksa keeles jõesaart või jõe tegevuse teel tekkinud pinnavormi nagu näiteks Peterswerder, kus asub Bremeni Werderi kodustaadion Weserstadion ning kus toimuvad kõik klubi kodumängud.
Bremeni Werderi suurim rivaal on teine Põhja-Saksamaal tegutsev suurklubi, Hamburger SV, ning kahe klubi vaheline rivaliteet on tuntud nime all Nordderby.
Jalgpallimeeskond.
Praegune koosseis.
"Seisuga 6. jaanuar 2025"
Mönchengladbachi Borussia

Mönchengladbachi Borussia on Saksamaa linna Mönchengladbachi jalgpalliklubi, mis mängib Bundesligas.
Mönchengladbachi Borussia on viiekordne Saksamaa meister. Viimane meistritiitel pärineb hooajast 1976–77.
Alates 2004. aastast on klubi kodustaadion olnud Borussia-Park.
Klubi suurim rivaal on 1. FC Köln.
Praegune meeskond.
"Seisuga 5. mai 2023"
The Streets

Mike Skinner (sündinud 27. novembril 1978), esinejanimega The Streets, on Inglismaalt Birminghamist pärit räppar.
Jüri kihelkond

Jüri kihelkond (lühend Jür, saksa keeles "Kirchspiel St. Jürgens") oli kihelkond Harjumaal ja Eestimaa kubermangu Harju kreisis.
Piirkonna ajalugu.
Kihelkond moodustati aastail 1220–1221 ja kuni 16. sajandini kandis nime Vaskjala samanimelise küla järgi.
Jüri kihelkonna mõisad.
19. sajandi esimesel poolel kuulusid kihelkonda mõisad:
Eesti kihelkondade loend maakonniti

Selles loendis on esitatud Eesti kihelkonnad maakonniti rahvateadustes ning filoloogias tarvitatud traditsioonilises järjekorras.
Estelle Getty

Estelle Getty (sünninimi Estelle Scher; 25. juuli 1923 New York – 22. juuli 2008 Los Angeles) oli USA näitleja. Tema kõige tuntum roll oli Sophia Petrillo komöödiasarjas "Kullakesed" ("The Golden Girls"), mille eest ta võitis nii Emmy kui ka Kuldgloobuse auhinna. 
Getty põdes Lewy kehakeste haigust.
Hans Brunhart

Hans Brunhart (sündinud 28. märtsil 1945 Balzersis) on Liechtensteini poliitik ja pankur, Isamaalise Liidu liige. 26. aprillist 1978 kuni 26. maini 1993 oli ta Liechtensteini valitsusjuht ja välisminister. 
Detsembris 1992 korraldas tema valitsus rahvahääletuse Liechtensteini liitumiseks Euroopa Majanduspiirkonnaga. Liitumine kiideti referendumil ülekaalukalt heaks.
7. veebruaril 1993 toimunud parlamendivalimistel kaotas Isamaaline Liit ühe kohaga Progressiivsele Kodanikeparteile ja kolm kuud hiljem astus 15 aastat riiki valitsenud Hans Brunharti valitsus ametist tagasi.
Aastast 1994 on ta Vaduzis tegutseva panga Verwaltungs- und Privat-Bank AG juhatuse liige ja aastast 1996 ühtlasi juhatuse esimees. Aastal 2000 süüdistasid Saksamaa julgeolekuorganid Brunharti ja tema panka narkomaffia rahapesule kaasa aitamises, kuid süüdistuste uurimisega tegelenud sõltumatu ekspert Austriast lükkas sakslaste väited ümber.
Markus Büchel

Markus Büchel (14. mai 1959 – 9. juuli 2013) oli Liechtensteini poliitik ja jurist, Progressiivse Kodanikepartei liige. 26. maist 1993 kuni 15. detsembrini 1993 oli ta Liechtensteini valitsusjuht. 
Markus Büchel lõpetas õigusteaduse alal Šveitsis Berni Ülikooli ja Saksamaal Müncheni Ülikooli. Pöördunud tagasi kodumaale, praktiseeris ta juristina ning esindas Liechtensteini pangateenuste alastel kõnelustel Euroopa Ühendusega.
Poliitilist karjääri alustas ta rahandusministrina Hans Brunharti valitsuses. Pärast Progressiivse Kodanikepartei valimisvõitu veebruaris 1993 valiti ta peaministriks ja võttis sama aasta mais võimu üle viisteist aastat riiki valitsenud Hans Brunhartilt. Traditsiooniliselt kuulusid tema valitsusse nii Progressiivse Kodanikepartei kui ka Isamaalise Liidu liikmed. Büchelit saatsid aga süüdistused autoritaarses valitsemisstiilis ning juba septembris 1993 avaldas Liechtensteini Maapäev talle umbusaldust, sest väidetavalt keeldus ta teiste ministritega koostööd tegemast
Umbusaldusavalduse tõttu vürst Hans Adam II poolt välja kuulutatud ja oktoobris 1993 toimunud ennetähtaegsetel parlamendivalimistel saatis edu taas Isamaalist Liitu. Sama aasta detsembris oli Büchel sunnitud pärast seitsmekuulist võimuperioodi valitsusjuhi ameti üle andma Mario Frickile.
Markus Büchel oli ka Venemaa aukonsul Liechtensteinis.
Ta kuulus mitme konsultatsiooni-, investeerimis- ja telekommunikatsiooniettevõtte juhatusse. Ta oli investeerimisettevõtte Swiss Global Brokers nõunik ja 2000. aastast internetipangandusega tegeleva ettevõtte Winners Internet Network üks direktoreid.
Mario Frick

Mario Fricki nime kannavad kaks tuntud Liechtensteini inimest:
Mario Frick (poliitik)

Mario K. Frick (sündinud 8. mail 1965 Churis Šveitsis) on Liechtensteini jurist ja poliitik, Isamaalise Liidu liige. 15. detsembrist 1993 kuni 5. aprillini 2001 oli ta Liechtensteini valitsusjuht.
Ta on õppinud õigusteadust Šveitsis Sankt Galleni Ülikoolis.
Pärast Isamaalise Liidu valimisvõitu oktoobris 1993 toimunud ennetähtaegsetel parlamendivalimistel valiti Mario Frick valitsusjuhiks ja võttis sama aasta detsembris ameti üle vaid seitse kuud riiki juhtinud Markus Büchelilt. 28-aastaselt sai temast maailma noorim valitsusjuht.
Tema tagasivalimise järel pärast 1997. aasta parlamendivalimisi keeldus konservatiivne Progressiivne Kodanikepartei valitsuskoalitsioonis osalemast ja esmakordselt pärast 1938. aastat sai Liechtenstein endale üheparteivalitsuse.
Frick astus tagasi pärast Progressiivse Kodanikepartei valimisvõitu 2001. aasta valimistel, kuid jätkas aktiivset tegevust nii poliitiku kui ka juristina. 2003. aastal juhtis ta poliitilisi jõude, kes vastustasid vürst Hans Adam II ettepanekut vürsti võimupiiride laiendamiseks. Ettepanek pälvis siiski samal aastal korraldatud rahvahääletusel Liechtensteini kodanike enamuse toetuse.
Alates 2002. aastast on ta vandeadvokaat. Frick on advokaadifirma Seeger, Frick &amp; Partner partner. Tal on õigusteaduse doktori kraad (dr. iur.) ja ta on pidanu Liechtensteini õiguse loenguid Churi tehnika- ja majanduskõrgkoolis.
Anabioos

Anabioos (vanakreeka sõnast "ἀναβίωσις" ("anabiōsis") 'taaselustumine') on organismi (näiteks taime, looma, mikroorganismi) füsioloogiline seisund, kus vaadeldaval organismil nähtavad elutunnused puuduvad. 
Anabioosis olevate organismide ainevahetus on üldjuhul ebasoodsate keskkonnatingimuste (näiteks vee-elulise looma elukeskkonna ära kuivamise) tõttu märgatavalt aeglustunud. Soodsate tingimuste taasilmnedes nende organismide elutegevus jätkub normaalses elurütmis.
Taimede puhul võib anabioosist rääkida, pidades silmas näiteks mullas olevaid eoseid ja seemneid, mis pole veel idanema hakanud.
Otmar Hasler

Otmar Hasler (sündinud 28. septembril 1953 Bendernis) on Liechtensteini pedagoog ja poliitik, konservatiivse Progressiivse Kodanikepartei liige. 5. aprillist 2001 kuni 25. märtsini 2009 oli ta Liechtensteini valitsusjuht, vastutades ühtlasi valitsuses rahandus- ja ehitusküsimuste eest.
Ta omandas pedagoogilise hariduse Šveitsis Fribourgi Ülikoolis ja töötas alates 1979. aastast õpetajana Liechtensteinis Escheni keskkoolis. 
Riiklikusse poliitikasse sisenes Hasler 1989. aastal kui ta valiti Liechtensteini Maapäeva liikmeks. Aastatel 1993–1994 ja 1996–2001 oli ta Maapäeva asepresident (parlamendi aseesimees). Aastal 1995 oli ta ka Maapäeva president (parlamendi esimees).
Hasler on alates 1993. aastast Progressiivse Kodanikepartei juhatuse liige ja oli aastatel 1993–1995 ka partei esimees.
Pärast Progressiivse Kodanikepartei võitu 2001. aasta valimistel nimetati Hasler peaministriks ja võttis sama aasta aprillis võimu üle kaheksa aastat riiki juhtinud Isamaalise Liidu liikmelt Mario Frickilt.
Hasleri valitsus ja partei toetasid vürst Hans Adam II algatust vürstile senisest ulatuslikuma täitevvõimu andmiseks, mille Liechtensteini elanikud 2003. aasta rahvahääletusel ülekaalukalt heaks kiitsid. 
Pärast võitu 2005. aasta valimistel nimetati Hasler teiseks ametiajaks valitsusjuhiks. Ta naasis pärast kaheksa-aastast vaheaega süsteemi juurde, mille kohaselt on valitsuses esindatud nii valimised võitnud kui ka kaotanud erakond.
8. veebruaril 2009 teatas ta oma tagasiastumisest. Sama aasta 24. märtsil andis vürst Hans Adam II talle pikaajaliste teenete eest vürstliku nõuniku tiitli.
Otmar Hasler on abielus Traudi Hasleriga (sündinud Hilti). Neil on neli last.
Progressiivne Kodanikepartei

Progressiivne Kodanikepartei Liechtensteinis (saksa keeles "Fortschrittliche Bürgepartei in Liechtenstein"; ametlik lühend FBP) on 1918. aastal asutatud konservatiivne erakond Liechtensteinis.
Partei asutati pärast üldise valimisõiguse kehtestamist vastukaaluks liberaalsele Kristlik-Sotsiaalsele Rahvaparteile ning toetus algselt peamiselt talunikele ja vaimulikkonnale. Olles jäänud kaasajani kõige konservatiivsemaks Liechtensteini erakonnaks, on tänapäeval selle toetajaid kõigi elanikkonna rühmade seas.
Progressiivsesse Kodanikeparteisse kuulus ka Liechtensteini esimene valitsusjuht Josef Ospelt. Hiljem on partei võimul olnud aastatel 1928–1970, 1974–1978, 1993, 2001–2009 ja 2013–2021. 
Pärast 2005. aasta valimisi puudus parteil küll absoluutne enamus, kuid nende fraktsioon oli 12 saadikukohaga siiski parlamendi suurim. 2009. aasta valimistel kaotas erakond veel ühe saadikukoha ja pidi valitsuse juhtimise loovutama oma peamisele rivaalile Isamaalisele Liidule. 2013. aasta valimistel kaotas erakond küll veel 3,5% häältest, kuid võitis vaatamata sellele valimised, sest tema peamine rivaal Isamaaline Liit kaotas veelgi rohkem hääli – see oli seotud uue partei Sõltumatute tulekuga Liechtensteini poliitilisele maastikule.
Partei esimees oli 2006–2010 Marcus Vogt, 2010–2014 Alexander Batliner ja alates 2014. aastast Thomas Banzer.
Bioluminestsents

Bioluminestsents on elusorganismide võime iseseisvalt helendada ehk kiirata valgust. Tegu on kemoluminestsentsi ühe vormiga. Seda esineb mitmetel seentel, bakteritel, putukatel, vähilistel ja teistel organismidel. Paljudel süvamere kaladel on see võimaldatud sümbiontsete bakterite poolt. Looduses esinevatel taimedel ja imetajatel ei teata sellist võimet olevat, kuid näiteks helendavaid taimi on saadud geneetilise modifitseerimise teel. Bioluminestsentsi aetakse tihti segi fluorestsentsiga, vahel ka fosforestsentsiga. 
Üldiselt toimub bioluminestsents teatud orgaaniliste ühendite, lutsiferiinide reageerimisel hapnikuga, mida katalüüsivad ensüümid, üldnimetusega lutsiferaasid. Enamasti pärineb reaktsioonil vajatav energia ATP-st. Helendamisreaktsioon võib toimuda nii rakusiseselt kui ka -väliselt. 
Reaktsiooni käigus tekib väga vähe soojust, mistõttu nimetatakse seda vahel ka külmaks valguseks. Bioluminestsentsi käigus muudetakse valguseks umbes 98% vabanevast energiast, samas kui hõõglambi puhul kõigest ainult umbes 2% selle põletamiseks kasutatud energiast. 
Evolutsiooni käigus on bioluminestsents tekkinud eri organismidel iseseisvalt palju kordi, hinnanguliselt vähemalt 40 korda, kuid tõenäoliselt rohkem, üle 50 korra , või isegi kuni ligikaudu 100 korda. 
Bioluminestsentsil on looduses mitmeid funktsiooone, paarilise või saagi meelitamisest kuni varje-, hoiatus- ja kaitsemooduseni. Seda võidakse kasutada ka kommunikatsiooniks või niisama valgustamiseks. 
Helendavad organismid.
Bioluminestsentsi on vaadeldud ligikaudu 10 000 liigil 800 perekonnast. 
Seda esineb mitmetel merelistel selgrootutel ja selgroogsetel, samuti mikroorganismidel ja maismaa selgrootutel ning rohkem kui 80 liigil seentel (peamiselt seltsist "Agaricales" ja sugukonnast "Tricholomataceae"). 
Üheks tüüpiliseks bioluminestsentsi näiteks on jaanimardikas ("Lampyris noctiluca"), kelle emaste tagaosa tipuosa helendab rohekalt. Selle eesmärk on isaste jaanimardikate ligimeelitamine.
Isamaaline Liit

Isamaaline Liit (saksa keeles "Vaterländische Union"; lühend VU) on 1936. aastal asutatud kristlik-demokraatlik erakond Liechtensteinis.
Isamaaline Liit tekkis 1936. aastal kahe partei – Kristlik-Sotsiaalse Rahvapartei ning autoritaarset režiimi pooldava ja saksameelse väikepartei Liechtensteini Koduteenistus ühinemisel. See on olnud ajalooliselt eelkõige tööliste huve esindav partei, mille jaoks on oluline demokraatia edendamine, sotsiaalne võrdõiguslikkus, ühiskondlik solidaarsus ja isikuvabadused. 
Poliitilisel skaalal on tegu kristlik-demokraatliku või niinimetatud liberaalkonservatiivse parteiga, mis on liberaalsem oma peamisest rivaalist Progressiivsest Kodanikeparteist.
Isamaaline Liit oli võimul aastatel 1970–1974, 1978–1993, 1993–2001, 2009–2013 ja 2021. aastast. Parteisse on kuulunud valitsusjuhid Alfred Hilbe, Hans Brunhart, Mario Frick, Klaus Tschütscher ja Daniel Risch.
Pühajärve Puhkpillipäevad

Pühajärve Puhkpillipäevad on Otepääl 1998. aastast korraldatav puhkpillimuusikakontsertide sari. Osa võtavad peamiselt eesti puhkpilliorkestrid ja -ansamblid, kuid peaaegu igal aastal on kutsutud külalisesinejaid ka välismaalt. Peamised esinemiskohad on Otepääl ja selle lähiümbruses: Pühajärvel, Sihval ning Hellenurmes. 2008. ja 2009. aasta lõppkontsert peeti Rõngu kirikus.
Esimesed Pühajärve Puhkpillipäevad korraldasid Peep Peterson ja Tiit Veigel, kellelt pärineb ka sellise ettevõtmise korraldamise idee. Alates 1999. aastast on Pühajärve Puhkpillipäevi korraldanud Arno Anton ja Külli Teearu.
Mihhail Pugovkin

Mihhail Ivanovitš Pugovkin (vene keeles Михаил Иванович Пуговкин; 13. juuli 1923 Rameški küla, Kostroma kubermang – 25. juuli 2008 Moskva) oli Nõukogude Liidu ja Venemaa teatri- ja filminäitleja.
Mihhail Pugovkin mängis ühtekokku 101 filmis, nende hulgas sellistes filmides nagu "12 tooli", "Operatsioon Õ", "Šuriku seiklused", "Ivan Vassiljevitš vahetab elukutset" ja "Pulmad Malinovkas".
Ukrainas Harkivis on Pugovkinile püstitatud mälestusmärk isa Fjodori rolli eest komöödias "12 tooli".
Mihhail Pugovkin maeti 29. juulil 2008 Moskva Vagankovo kalmistule.
Piibe mõis

Piibe mõis (saksa keeles "Piep") oli rüütlimõis Järvamaal Koeru kihelkonnas. Tänapäeval jääb kunagine mõis Lääne-Viru maakonna Väike-Maarja valda.
Ajalugu.
Piibe mõis rajati 17. sajandi keskel, mil ta eraldati Liigvalla mõisast.
18. sajandi esimesel poolel oli mõisa omanik Rudolph Magnus von Stackelberg. 1750. aastatel omandasid mõisa Baerid, kelle kätte see jäi kuni 1919. aastal toimunud võõrandamiseni.
Piibe mõisas on sündinud Eestimaa rüütelkonna peamees Magnus Johann von Baer ja ka tema poeg, maailmakuulus loodus- ja arstiteadlane Karl Ernst von Baer, kellele kuulus Piibe mõis aastail 1834–1866.
Mõisaansambel.
Piibe mõisa 19. sajandil rajatud puidust peahoone on hävinud, selle kohal paikneb praegu Karl Ernst von Baeri mälestuskivi.
Säilinud on mõisa park ja mõned ümberehitatud kõrvalhooned. Pärast Teist maailmasõda oli mõisatallis Paala kolhoosi lehmalaut.
Mõisa kalmistu.
Kalmistu jääb kunagisest mõisasüdamest umbes 1 km kaugusele lääneedelasse.
Friedrich Bidder

 
Georg Friedrich Karl Heinrich von Bidder (9. november 1810 Bormaņi mõis ("Treppenhof"), Kuramaa – 22. august 1894 Tartu) oli baltisaksa füsioloog ja anatoom.
Ta lõpetas 1826. aastal Miitavi (Jelgava) gümnaasiumi ja 1834. aastal doktorikraadiga Tartu ülikooli. Ta oli Tartu ülikooli prosektor aastatel 1835–1836, töötas 1836–1843 anatoomia- ning 1843–1869 füsioloogia- ja patoloogiaprofessorina, juhtis füsioloogiainstituuti ning oli 1846–1850 ja 1854 ühtlasi dekaan ja 1858–1865 rektor. Ta õpetas Tartu ülikoolis anatoomiat, histoloogiat, füsioloogiat, üldpatoloogiat ja patoloogilist anatoomiat.
Koos keemik Carl Schmidtiga tõestas ta esimesena, et maomahl sisaldab vaba soolhapet. Ta selgitas sapi tähtsust rasvade seedimisel, avastas maomahla psühhomotoorse sekretsiooni (maomahla eritub juba toidu nägemisel). Koostöös Carl Wilhelm von Kupfferiga tõestas Bidder 1857. aastal, et närvirakkudest lähtuvad närvikiud. Pärast emerituuri jäämist töötas Tartus eraarstina. Peterburi Teaduste Akadeemia korrespondentliige (1857) ja auliige (1884) ning Tartu Ülikooli auliige (1884).
Isiklikku.
Tema poeg Friedrich Ernst Bidder oli Tartu ülikooli arstiteaduskonna õppejõud, teine poeg Paul Roderich Bidder oli Laiuse koguduse õpetaja.
Friedrich Ernst Bidder

Friedrich Ernst Bidder (7. oktoober 1839 Tartu – 21. november 1902 Eisenach) oli Tartu Ülikooli eradotsent aastatel 1861–1862 füsioloogia ja patoloogia erialal.
Õppis 1853–1856 Tartus gümnaasiumis. Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas õppis aastatel 1856–1859. Õppis arstiteadust Erlangenis ja Würzburgis, kust ta sai ka aastal 1861 dr. med. kraadi.
Isiklikku.
Tema isa Georg Friedrich Karl Heinrich von Bidder oli baltisaksa füsioloog ja anatoom, Tartu Ülikooli arstiteaduskonna professor ja Tartu Ülikooli rektor aastatel 1858–1865. Tema vend Paul Roderich Bidder oli Laiuse Püha Jüri koguduse õpetaja.
Nikolai Bervi

Nikolai Vassiljevitsh Bervi (3. november 1869 Tver – ) oli vene matemaatik.
Sündis kirjaniku perekonnas. 
Õppis Moskva ülikoolis, kus sai magistrikraadi 1896.
Ta oli aastatel 1896–1898 Tartu Ülikooli professor; tema eriala oli puhas matemaatika.
Vao mõis (Koeru)

Vao mõis (saksa keeles "Waoküll") oli rüütlimõis Koeru kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva valda Järva maakonnas.
Ajalugu.
Vao mõis rajati 1663. aastal ning selle esimeseks omanikuks oli Detloff Hauenschildt (1618–1703). 1703. aastal sai mõisa omanikuks tema poeg Robert Wilhelm Hauenschildt. Tema surma järel läks mõis viimase õele Hedwig Elisabethile, kes oli abielus Väike-Keskküla (hiljem Kasari mõis) mõisniku Christoph Jürgen von Baranoffiga. Baranoffide kätte jäi mõis kuni 1799. aastani, mil selle ostis krahv Peter Douglas.
1808. aastal suri krahv ja mõisa ostis Christoph von Brevern. Brevernidele kuulus mõis kuni 1919. aasta võõrandamiseni.
Mõisakompleks.
Poolkelpkatusega puidust härrastemaja rajati umbes 1800. aasta paiku. Kivist ehitatud tiibhoone rajati tõenäoliselt 19. sajandi lõpus. Samal ajal rajati ka kaarakendega väike veranda.
Pärast mõisa võõrandamist asus hoonesse kool, mis tegutses seal 2004. aastani. Nüüdisajal tegutsevad hoones lasteaed ja raamatukogu.
Säilinud on ka mitu kõrvalhoonet.
Fjodor Berjozski

Fjodor Semjonovitš Berjozski oli teoloog.
Lõpetas Tartu Ülikooli praktilise usuteaduse erialal ja oli usuõpetuse õpetaja aastatel 1838–1850.
Wilhelm Bergmann

Wilhelm Karl Emil Bergmann (19. detsember/31. detsember 1864 Dobele – 20. aprill/3. mai 1907 Tartu) oli Eesti vaimulik ja teoloog.
Ta õppis aastatel 1879–1882 Riia kubermangugümnaasiumis, aastatel 1883–1885 õppis ta oma isa poeglaste asutuses. Aastatel 1885–1891 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, saades aastal 1889 auhinnaks kuldauraha. Aastatel 1892–1901 oli ta reaalkoolis usuõpetajaks. Kaitses aastal 1898 mag. theol. väitekirja. Ordineeriti 4. oktoobril/16. oktoobril 1898 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1898–1901 Tartu Ülikooli usuteaduskonna eradotsent, aastatel 1901–1907 oli ta samas tegeliku usuteaduse professor. Lisaks oli ta aastatel 1898–1907 Tartu Ülikooli koguduse õpetaja.
Tema eriala oli eksegeetika/praktiline usuteadus.
Isiklikku.
Tema kälimees Hermann Arnold Lezius oli Mihkli Miikaeli koguduse õpetaja.
Carl Bergbohm

Carl (Karl) Magnus Bergbohm (6. september / 18. september 1849 Riia – 12. november 1927 Bonn) oli baltisaksa õigusteadlane, kaupmehe poeg.
Lõpetas 1867 Riia reaalgümnaasiumi. Õppis 1867–68 Tartu Ülikoolis astronoomiat ja 1869–74 õigusteadust. Täiendas end Berliinis ja Leipzigis. Oli 1876–1877 Tartu Ülikooli riigi- ja rahvusvahelise õiguse eradotsent ja 1877–93 dotsent. Õigusteaduse magister (1876, TÜ), õigusteaduse doktor (1884, Berliini ülikool). Oli 1893–95 Marburgi, aastastst 1895 Bonni ülikooli professor.
Ta oli Rahvusvahelise Õiguse Instituudi ("Institut de droit international") liige.
Alexander Berendts

Alexander Johannes Berendts (14. september 1863 Peterburi – 1912) oli ajaloolise usuteaduse eradotsent Tartu Ülikoolis 1895–1896, dotsent 1896–1911 ja professor 1911–1912.
Ta õppis aastast 1884–1890 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas.
Isiklikku.
Tema vend Eduard Berendts oli Venemaa jurist ja ökonomist, Venemaa Keisririigi senaator.
Nikolai Beljavski

Nikolai Nikolajevitš Beljavski (1869–1927?) oli jurist. 
Ta töötas Tartu Ülikooli dotsendina 1894–1898 ja professorina 1898–1913, erialaks poliitiline ökonoomia, statistika ja politseiõigus.
Jan Baudouin de Courtenay

Jan Niecisław Ignacy Baudouin de Courtenay (vene "Иван Александрович Бодуэн де Куртенэ"; 13. märts 1845 Radzymin, Poola – 3. november 1929 Varssavi) oli poola keeleteadlane.
Õpingud.
Jan Niecisław Ignacy Baudouin de Courtenay lõpetas 1862. aastal Varssavi reaalgümnaasiumi ja 1866. aastal Varssavi ülikooli slavistika osakonna, täiendas end 1867 Praha ülikoolis, Jena ülikoolis ja Berliini ülikoolis ning 1868 Peterburi ülikoolis, kus kaitses ka magistrikraadi.
Aastatel 1870–1875 uuris ta Põhja-Itaalias ja Austrias slaavi murdeid ning kaitses kogutud ainese põhjal 1875 Peterburi ülikoolis doktoritöö.
Teadustöö.
Ta töötas professorina aastatel 1875–1883 Kaasani, 1883–1893 Tartu (slaavi keelte võrdleva grammatika ala), 1893–1899 Krakówi ja 1900–1918 Peterburi ülikoolis ning 1918–1929 Varssavi ülikoolis auprofessori ja võrdleva keeleteaduse kateedri juhatajana. Ta oli Krakówi Teaduste Akadeemia tegevliige (1887) ja Peterburi Teaduste Akadeemia korrespondentliige (1897).
Baudouin de Courtenay töötas võrdlev-ajaloolise keeleteaduse alal. Tollal oli levinud seisukoht, et keelte ajalugu ja arengut tuleb uurida kirjalike allikate põhjal. Baudouin de Courtenay näitas oma töödes, et see, kuidas keelt tegelikult räägitakse, on kirjutamisest olulisem. Seetõttu keskendus pigem suulise rahvaloomingu, elavate keelte ja dialektide uurimisele. Ta andis 1903–1914 välja Vladimir Dali vene keele seletava sõnaraamatu 3. ja 4. trüki, mida oli ise parandanud ja täiendanud. Sealhulgas lisas ta sõnaraamatusse vulgaarseid ja sõimusõnu, mille eest kaasaegsed teda rängalt kritiseerisid. Nõukogude ajal välja antud Dali sõnaraamatu järgmised väljaanded lähtusid Dali enese 2. trüki tekstist; Baudouin de Courtenay väljaandeid loeti eraldi sõnaraamatuks ja sellest kordustrükke ei tehtud.
Ta hakkas keeleteaduses esimesena kasutama matemaatilisi mudeleid. Ta väitis, et keelte arengut on võimalik suunata. Tema tööde põhjal on tekkinud eksperimentaalfoneetika. Baudouin de Courtenay tundis huvi tehiskeelte vastu, sealhulgas oskas ta hästi esperanto keelt, kuid ennast esperantistiks ei pidanud.
Oma teadustöid kirjutas Baudouin de Courtenay mitte üksnes vene ja poola, vaid ka saksa, prantsuse, tšehhi, itaalia ja leedu keeles.
Ta oli Kaasani lingvistikakoolkonna rajaja. 1910. aastatest lõi kaasa poliitikas, nõudes poola keelele Poolas vene keelega võrdseid õigusi. Selle eest ta isegi vahistati.
Pärast Poola iseseisvumist asus ta elama Poola ja jätkas võitlust vähemuskeelte õiguste eest, kaitstes sealhulgas vene keelt. Seetõttu esitasid vähemusrahvad Baudouin de Courtenay 1922. aastal kandideerima Poola presidendiks.
Tunnustus.
Ta oli ta Eesti Kirjameeste Seltsi auliige ja 17. aprillil 1920 sai ta Tartu Ülikooli audoktoriks filosoofia alal.
Pere.
Baudouin de Courtenay oli prantsuse päritolu aadlisuguvõsa, mille liikmed pidasid end põlvnevaks Louis VI-st. Suguvõssa kuuluvaks peeti ka Ladina keisririigi valitsejaid. Poolasse asus see suguvõsaharu 1700. aasta paiku.
Jan Baudouin de Courtenay oli kaks korda abielus.