Teaduseetika

Teaduseetika (ingl "research ethics"; "research integrity") on kõigi teadustööd tegevate ja rahastavate osapoolte (teadlased, teadus- ja arendusasutused, teadust rahastavad asutused) kohustus lähtuda vastutustundliku teadustöö tegemiseks vältimatult vajalikest eetilistest põhimõtetest ja kõrgetest professionaalsetest standarditest. Hea teadustava (ingl "good research practice(s)") on kõigi teadustööga seotud osapoolte teaduseetikast lähtuv käitumine.
Vajadus.
Teaduseetika normide täitmine on eeldus heale teadusele, see on eriti oluline ühiskonna ning teadlaskonna vastastikuse usalduse tagamiseks. Samal ajal kehtivad teaduses ka paljud tavamoraali normid nagu ausus või võrdne kohtlemine.
Teadlastel on reeglina ühiskonnas keskmisest suurem usaldus, mis põhineb ühtlasi rangematel kvaliteedi- ning eetikanõuetel. Eriti inimuuringute vallas on reeglid ranged, sest eesmärk on tagada, et osalejad oleksid kindlasti vabatahtlikud, et nad oleksid teadlikud osalemisega kaasnevatest võimalikest ohtudest ja võimalustest, mõistaks, milles osalevad ning kes ja mida nende kogutud andmetega peale hakkab.
Põhimõtted.
Euroopa teadusruumi teaduseetika ja teaduse hea tava reeglid määratletud Euroopa teaduseetikakoodeksis. Teaduseetika ja hea teadustava järgimise suuniseid on täpsustatud veel mitmete organisatsioonide poolt erinevates dokumentides. 
Teaduseetika on väga tihedalt seotud selle riigi tavade, kommete ja õigusega, kus teadlased töötavad. Kuivõrd aga teadus oma olemuselt on riigipiiride ülene, on teaduseetika põhimõtete kooskõlastamiseks hädavajalik rahvusvaheline koostöö. Selleks on loodud mitmeid rahvusvahelisi võrgustikke nagu näiteks European Network of Research Ethics and Research Integrity, European Network of Research Integrity Offices jt. 
Teaduseetika rikkumine.
Teaduseetika rikkumise all mõistetakse tavapäraselt fabritseerimist, võltsimist või plagieerimist teadustööks rahastuse taotlemisel, teadustöö tegemisel, retsenseerimisel või teadustöö tulemuste avaldamisel:
Need kolm teaduseetika kõige tõsisemat rikkumist on üldjuhul karistatavad ja nende rikkumiste menetlemine on paljudes riikides kas riiklikul või teadus- ja arendusasutuste tasandil reguleeritud õigusaktidega. Lisaks eristatakse teisi teadustöös lubamatu tegutsemise viise ehk eksimusi teaduse hea tava vastu, mis on taunitavad, aga mille tõendamine ja õiguslik sanktsioneerimine on väga keeruline. Seepärast on sellise taunitava tegutsemise vältimine või vähendamine võimalik eelkõige teadlaskonna sisese enesekontrolli meetoditega.
Mida tugevamaks muutub teaduseetika põhimõtete järgimise kontroll arenenud riikides, seda enam tuleb tähelepanu pöörata ohule, et eetilised rikkumised ei nihkuks ressursivaestesse riikidesse. Näiteks et teadlased ei rakendaks uurimismeetodeid, mis nende riigis on keelatud, riikides, kus vastavad regulatsioonid puuduvad vms. Seoses sellega koostati 2018. aastal rahvusvahelise TRUST projekti raames üleilmne käitumiskoodeks teadustööks ressursivaestes piirkondades. 
Teaduseetika Eestis.
Eestis on Eesti Teadusagentuuri initsiatiivil ja Tartu Ülikooli eetikakeskuse koordineerimisel koostatud hea teadustava kokkulepe, millele 2017. aasta oktoobris kirjutasid alla 21 Eesti teadus- ja arendusastutust, Eesti Teadusagentuur ning Haridus- ja Teadusministeerium. Hea teadustava eesmärk on toetada heade tavade tundmaõppimist, omaksvõtmist ja juurdumist Eesti teaduskogukonnas. Hea teadustava kirjeldab, millist käitumist teadlastelt oodatakse ning missugune on teadusasutuse vastutus hea teaduse tagamisel, aidates nõnda suurendada teaduse usaldusväärsust üksikisiku ja üldsuse silmis. 2022. aasta septembris kirjutasid hea teadustava kokkuleppele alla kümme Eesti rakenduskõrgkooli.
2022. aastal teadlaste seas korraldatud uuring näitas, et Eesti teadlaste eetikateadlikkus ja -käitumine võrreldav muu maailmaga. Mitmed eetikarikkumise probleemid (näiteks kingitud autorsus, uuringute tükkhaaval avaldamine, grandirahade mittesihtotstarbeline kasutamine) tulenevad Eesti projektipõhisest teadusrahastusest ning publitseerimissurvest.