tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Imago

Imago (ka "imidž"; ladina keeles 'pilt, kujutis, kujutlus') on ühiskonnas kujunenud pilt kellestki või millestki.
Imagot kujundatakse imagoloogi sihipärase töö käigus, mille tööriistadeks on suhtekorraldus, propaganda ja reklaam ning teised turundusvaldkonnas tuntud hoovad. Imagoloogi töövahenditeks on nii reklaamiettevõtted, PR ettevõtted, kui ka objekti olemust ja sisekultuuri mõjutavad hoovad. Imagoloogi töö eesmärk on kujundada objektist uus teisenenud kujutluspilt ehk imago. Imago võib sisaldada nii reaalseid kui ka loodud imaginaarsete kujundite (neid, mida tegelikult ei ole) omadusi.
Imagoloog 
Spetsialist, kes on õppinud imagoloogiat.
Imago ja kuvand
Tänapäeval leidub imago ja kuvandi kohta mitmesuguseid seisukohti. Lääne erialakirjanduses tähistatakse terminiga "image" objekti kuvandit, mis luuakse meie psüühikas objekti iseloomulike tunnuste alusel. Seega on termin "image" laiem, kui lihtsalt „objekti kuvand” – see hõlmab peale väliste, nähtavate tunnusjoonte ka nähtamatuid.
„Kuvand” ja „imago” pole sünonüümid – imago on kuvandi liik. Täpsemini, imago on iseloomulik subjektile, mitte igale nähtusele. Mõistete „kuvand” ja „imago” sisu uurib lähemalt imagoloogia.
Objekti imago.
Objekti imago on emotsionaalse ja ratsionaalse tunnetuse käigus kujunenud pilt, mille inimesed kujundavad selle alusel, kuidas nad on objekti kuvandi (inimene, organisatsioon, süsteem jne) selle ühe või teise tunnusjoone järgi kujundatud pildi oma psüühikas vastu võtnud.
Riigi imago.
Igal riigil on siseimago (kodanikele) ja välisimago (avalikkusele).
Riigi imago on seotud paljude sotsiaalpsühholoogiliste aspektidega, nagu inimestevaheliste suhete, suhtumiste, stereotüüpide ja eelarvamuste, kommunikatsiooni ja mõjutamise, avaliku arvamuse, massimeedia, sotsiaalse interaktsiooni ja konformsuse, isiksuse ning sotsiaalse tajuga. Iga kategooria peegeldab nii riigi sise- kui ka välisimagot.
Organisatsiooni imago.
Organisatsiooni imago on see, kuidas inimesed tajuvad organisatsiooni. See on ettekujutus, mille kujunemist mõjutavad nii organisatsioonikäitumine ja kommunikatsioon kui ka tajuja suhtumine organisatsiooni. Imago põhjal eristavad inimesed üht organisatsiooni teisest.
Imagot mõjutavad tegurid:
Esmatõus

Esmatõus ehk esmavallutamine, ka esmavallutus, on alpinistide esmakordne tipputõus mäetipule. Tippujõudmine peab olema tõendatud pildimaterjali ja marsruudikirjelduse näol.
Isikut, kes sooritab esmavallutuse, nimetatakse esmatõusjaks või esmavallutajaks.
Kui alpinistid tõusevad tippu uut marsruuti mööda, nimetatakse seda esmatõusuks uuel marsruudil. Üldjuhul valitakse uued marsruudid tehniliselt raskemini läbitavatel tõusuteedel. Kuulsamaid esmatõuse uutel marsruutidel on esmatõus Eigeri põhjaseinal 1938. aastal (80 aastat pärast mäe esmavallutust).
Cis-soolisus

"Cis"-soolisus ehk paiksoolisus on olukord, kus inimese sooidentiteet kattub tema bioloogilise sooga. Paiksoolise inimese "sooidentiteet või sooroll vastab sellele, mida ühiskond peab kohaseks tema soole." Paiksoolisuse vastandmõisteks on transsoolisus.
= Viited =
Intersoolisus

Intersoolisus ehk vahesoolisus on olukord, kui inimene omab sootunnustes, muuhulgas kromosoomides, sugunäärmetes, suguhormoonides või suguelundites selliseid variatsioone, mis ei sobitu tüüpilise mehe või naise keha definitsioonidesse. Selliste variatsioonide alla võib kuuluda suguelundite mitmesus või kombinatsioon kromosoomi genotüübis ja seksuaalses fenotüübis, mis ei vasta XY-mees ja XX-naine mudelile.
Intersoolisi inimesi on varem nimetatud hermafrodiitideks, "kaasasündinud eunuhhideks" ning isegi kaasasündinud "sugukülmadeks". Need mõisted on langenud põlu alla. Näiteks terminit "hermafrodiit" loetakse eksitavaks, häbimärgistavaks ja teaduslikult petlikuks. Intersoolisuse lugemine sootunnuste kujunemise häireks on olnud vastuoluline alates mõiste kasutuselevõtust 2006. aastal.
Intersoolised inimesed seisavad sünni hetkest või intersoolisuse tunnuste avastamisest alates silmitsi stigmatiseerimise ja diskrimineerimisega. Osades riikides võib see hõlmata imikutappu, hülgamist ja perekonna häbimärgistamist. Üle maailma muudetakse osade intersooliste imikute ja laste keha kirurgiliselt või hormonaalselt, et viia see vastavusse sotsiaalselt aktsepteeritumate sootunnustega. Näiteks puudutab see neid, kelle välised suguelundid on mitmetimõistetavad. Selline keha muutmine on vastuoluline: puuduvad kindlad tõendid, et selline teguviis teeb inimesele head. Protseduur võib sisaldada muuhulgas ka steriliseerimist. Keha korrigeerimine võib puudutada ka täiskasvanuid, teiste seas naissoost tippsportlasi. Järjest enam peetakse mittekonsensuslikku kehade muutmist inimõiguste rikkumiseks. Seda seisukohta on väljendanud mitmed nii rahvusvahelised kui ka rahvuslikud inimõiguste ja eetika institutsioonid. Kolmas Rahvusvahelisel Intersoolisuse Foorum väljastas Malta deklaratsiooni, mis muuhulgas kutsub üles lõpetama kehade moonutamise ja "normaliseerimise".
2011. aastal sai Christiane Völling esimese intersoolise inimesena võidu kohtukaasuses, millega määrati talle kahjutasu mittekonsensusliku kirurgilise sekkumisega tehtud kahju eest. 2015. aasta aprillis sai Maltast esimene riik, mis keelas mittekonsensusliku meditsiinilise sekkumise isiku anatoomilisse soosse. Selle alla käivad ka intersoolised inimesed.
Enamik intersoolisi inimesi samastub neile määratud sooga ehk sooga, millega neid on üles kasvatatud. Samas võib osa neist end hiljem identifitseerida neile määratust erineva sooga.
Valdek Udris

 
Valdek Udris (sündinud 13. märtsil 1960) on eesti mägimatkaja, mäesuusataja, lumelaudur alpinist ja seljakotirändur ning fotokonkursi Tamroni reisifoto kahekordne võitja.
Mägedes on ta matkanud ja alpinismiga tegelenud (alpilaagrites Kaukaasias ja Pamiiris) alates 1981. aastast. 1987. aastal sai ta 1. spordijärgu alpinimis.
Ta oli Jaan Künnapi Alpinismiklubi II taseme treener.
15. aprillil 1999. aastal tõusis Noorte Matkaklubi grupiga Elbruse idatippu ja 16. juulil 2000 soolotõusuna Elbruse läänetippu ning laskus mõlemalt lumelaual. 
2000. aastal võttis ta osa Valdo Kanguri juhtimisel toimunud ekspeditsioonist Pamiiris Lenini mäe (7134 m) tippu, mille käigus laskus ta 21. augustil esimese eestlasena tipult lumelauaga mööda mäe põhjaseina. Tema laskumine on ka kõigi aegade teine laskumine lumelaual Lenini tipust.
2001 tõusis Alpides nii Matterhorn'ile (4478m) esimese eestlasena mööda Leongrat marsruuti kui ka Dent du Geant'ile. Mont Blanc'i tippu on tõusnud 4 korda (3 erineval marsruudil).
2013. aastal osales Valdek Udris Go Traveli ja Matkaspordi poolt Aasta Seikluseks 2013 valitud matkal idarannikult läänerannikule läbi Kalimantani saare, mis on maailmas suuruselt 3 saar.
Pühendunud seljakotirändur, reisinud 52 riigis kõigis maailmajagudes ja mandritel, välja arvatud Austraalia ja Antarktis.
Ta on töötanud sporditarvete hulgi- ja jaemüügi alal, Nõmme seikluspargis ning praegu töötab ta mäesuusaõpetajana Nõmme Lumepargis.
Eeva Joenpelto

Eeva Elisabeth Joenpelto (aastast 1945 Hellemann; 17. juuni 1921 Sammatti – 28. jaanuar 2004 Lohja) oli soome kirjanik. Ta on kasutanud varjunimesid Eeva Helle ja Eeva Autere.
Ta sündis aastal 1921 Sammattis kaupmehe perekonnas. Ta lõpetas aastal 1940 keskkooli ja õppis aastatel 1940–1942 Sotsiaalteaduste Instituudis (Tampere Ülikooli eelkäijas). 1940. aastatel töötas ta reklaami ja ajakirjanduse alal. Aastatel 1964–1967 oli ta Soome PEN-klubi esimees.
Tema esimene romaan "Seitsemän päivää" ilmus pseudonüümi Eve Helle all aastal 1946. Tema teine romaan "Seitsemän päivää" ilmus pseudonüümi Eeva Autere all aastal 1950.
1970. aastatel ilmus talt neljaosaline niinimetatud Lohja-sari: "Vetää kaikista ovista" (1974), "Kuin kekäle kädessä" (1976), "Sataa suolaista vettä" (1978) ja "Eteisiin ja kynnyksille" (1980).
Eesti keeles on Eeva Joenpelto raamatutest ilmunud aastal 1967 kirjastuse Orto väljaandel Torontos "Rüütel laante süngusest" (originaalis "Ritari metsien pimennosta", Harry Ingelmani tõlkes), aastal 1981 kirjastuses Eesti Raamat "Tõmbab ustest ja akendest" (originaalis "Vetää kaikista ovista", Hella-Mare Männamaa tõlkes), aastal 1982 kirjastuses Eesti Raamat "Otsekui tulest tõmmatud tukk" (originaalis "Kuin kekäle kädessä", Hella-Mare Männamaa tõlkes), aastal 1984 kirjastuses Eesti Raamat poolt "Sajab soolast vihma" (originaalis "Sataa suolaista vettä", Hella-Mare Männamaa tõlkes), aastal 1987 kirjastuse Eesti Raamat poolt "Esikutesse ja künnistele" (originaalis "Eteisiin ja kynnyksille", Hella-Mare Männamaa tõlkes), aastal 1987 kirjastuse Sinisukk poolt "Kohtunik Müller, tõeline härrasmees", (originaalis "Tuomari Müller, hieno mies" Kadi Lehtmetsa tõlkes).
Isiklikku.
Ta oli aastatel 1945–1975 abielus kirjastaja Jarl Hellemanniga, neil oli kaks last.
Lex Nederlof

Leendert Arie Nederlof (sündinud 10. juunil 1966 Oostvoornes) on endine hollandi elukutseline jalgrattur. Ta oli kõige vanem võistlustel osalenud profi kuni karjääri lõpuni 2018. aastal.
Saavutused.
2007
2013
Hagar Olsson

Alli Hagar Olsson (16. september 1893 Kustavi, Päris-Soome – 21. veebruar 1978 Helsingi) oli soomerootsi kirjanik, kriitik ja tõlkija.
Hagar Olsson oli pärit kirikuõpetaja perekonnast. Ta lapsepõlv möödus Ahvenamaal, 1906. aastal kolis perekond Karjala kannasele Räisälässe (tänapäeval Melnikovo). Gümnaasiumi lõpetamise õppis ta mõnda aega Helsingis Rootsi Kõrgemas Kaubanduskoolis, mille jättis 1914. aastal pooleli ja asus õppima humanitaaraineid Helsingi Ülikoolis. Ülikooliõpingud katkesid 1916. aastal, mil Olsson pühendus kirjanduslikule ja ajakirjanduslikule tegevusele.
Hagar Olssoni esikromaan "Lars Thorman och döden" ('Lars Thorman ja surm') ilmus 1916. aastal. Samal aastal ilmus ka Edith Södergrani luulekogu "Dikter" ('Luuletused'). Seda peetakse modernismiperiooni alguseks soomerootsi kirjanduses.
Olssoni esimene novellikogu "Själarnas ansikten" ('Hingede näod') ilmus 1917. aastal, proosapoeem "Kvinnan och nåden" ('Naine ja arm') 1919. aastal. 1918. algas Hagar Olssoni ajakirjanduslik ja publitsistlik tegevus. Ta töötas toimetajana kirjandusajakirjas Ultra ja tegi kaastööd ajakirjale Quosego. 1920. aastatel ja 1930. aastatel oli Hagar Olsson soomerootsi modernismi üks juhtivamaid teoreetikuid, ta avaldas esseekogud "Ny generation" (1925) ('Uus põlvkond') ja "Arbetare i natten" (1935) ('Tööline öös').
Alates 1920. aastate teisest poolest kirjutas Hagar Olsson ka näidendeid.
Olssoni olulisemate teoste hulka kuulub 1933. aastal ilmunud autobiograafiline arenguromaan "Chitambo".
1940. aastal avaldatud müstiline romaan "Träsnidaren och döden" ('Puunikerdaja ja surm') kuulub samuti kirjaniku loomingu silmapaistvamate teoste hulka.
Hagar Olsson avaldas veel novellikogud "Hemkomst" ('Kojutulek', 1961), "Drömmar" ('Unenäod', 1963) ja "Ridturen" ('Ratsasõit', 1968).
1965. aastal sai ta Eino Leino auhinna.
Eesti keeles on 1987. aastal ühiste kaante vahel ilmunud Hagar Olssoni proosapoeem "Siidimaal" ja novell "Kojutulek". Valimikus "Vastutus : soomerootsi novelle" (1977) on avaldatud Hagar Olssoni novell "Tantsijatar".
Teine oopiumisõda

Teine oopiumisõda oli Suurbritannia ja Prantsusmaa ning Hiina Qingi riigi vaheline sõda aastatel 1856–1860.
Wuqimai

Wuqimai (hiina keeles 完顔呉乞買, "Wányán Wúqǐmǎi"; templinimi Taizong; 25. november 1075 – 9. veebruar 1135) oli tšurtšenite valitsetud Jini dünastia teine keiser 27. septembrist 1123 kuni oma surmani. Tema valitsusajal vallutas Jini riik kitanite valitsetud Liao riigi. Hiljem juhtis ta Songi riigi vastu tehtud sõjakäiku, vallutas 1127. aastal Songi riigi pealinna Bianjingi (Jingkangi intsident) ja hõivas suurema osa Põhja-Hiinast.
Ladumine

Ladumine on trükivormi tekstiosa koostamine. 
Selle protsessi tulemus on trükiladu, kusjuures kasutatakse trükikirja ehk laokirja. 
Olenevalt lao koostamise viisist eristatakse käsiladu ja masinladu. Masinladumiseks on olnud kasutusel tinavalul põhinevad tähe- ja realadumismasinad. 
Nüüdisajal toimub ladumine arvutil. Tinalaolt arvutilaole ülemineku ajal 1980. aastatel oli kasutusel ka fotoladu.
Küljendamine

Küljendamine (ingl "page layout") on laotud tekstiridadest, neist moodustatud veergudest, piltidest ja kujunduselementidest soovitud suuruse ja kujundusega lehekülgede – küljendite – koostamine.
Küljendid on trükise vm dokumendi üksustena kasutusel tekstitöötluses, kuvamisel, printimisel ja trükivormi valmistamisel.
Küljendaja määrab lehekülje paigutuse, veergude arvu ja veeriste laiuse. Lõigu piirides töötab küljendaja teksti joondusega ja sõna- ning tähevahedega, et vältida tüpograafilisi apsakaid, nagu jõed või orbread.
Orbrida

Orbrida on tekstilõigu üksik eraldiseisev rida lehekülje alguses või lõpus. Vastavalt on tegemist ülemise või alumise orbreaga:
Küljendamisel peetakse selliste ridade teket esteetiliseks veaks, sest nad mõjuvad häirivalt lugemisrütmile ja küljendipildile.
Ted 2

"Ted 2" on aastal 2015 valminud Ameerika Ühendriikide komöödiafilm Johnist (Mark Wahlberg) ja tema sõbrast, rääkivast karust, kes elavad Bostonis. See on järg 2012. aasta filmile "Ted".
Filmi režissöör on Seth MacFarlane.
Ökodukt

Ökodukt on sild või tunnel, mis võimaldab metsloomadel ületada teid, kanaleid või muid kunstlikke tõkkeid.
Ökoduktid võimaldavad ära hoida ülemäärast elupaikade fragmenteerumist, mis viiks elustiku vaesumiseni (elurikkuse vähenemise, liikide väljasuremiseni), need moodustavad osa rohetaristust. Ökoduktid vähendavad loomade põhjustatud liiklusõnnetusi ligi 90%. Samuti saab tänu ökoduktidele surma vähem loomi. Esimesed ökoduktid ehitati Prantsusmaal 1950. aastatel.
Toimepõhimõtted.
Õigesti rajatud ökoduktid töötavad ökoloogiliste koridoridena, mistõttu on olulisim õige koha valimine ehk nende rajamine loomade loomulikule liikumisrajale, kuna need on ajalooliselt väga püsivad. Samuti on oluline nende maastikku sulandumine, silla mõlemad otsad peavad hästi ümbritsevasse loodusmaastikku suubuma ning sild peab olema ehitatud sellise kallakuga, et loom saaks enne ületamist veenduda, et elupaik, kust ta tuleb, jätkub ka teisel pool sillakaart. Ideaaljuhul on raske eristada, kust sild lõpeb ja mets algab. Ökodukti läheduses ääristatakse tee taraga, mis suunab loomad sillale. Sillale istutatakse taimestik, kuhjatakse väikeloomade kaitseks risu ja paigaldatakse müra tõrjuvad aiad.
Oluline on ka rajatist ümbritsev keskkond, nii näiteks on segav asjaolu lageraie ökodukti vahetus läheduses, nagu juhtus Tallinna–Pärnu maanteel asuva Kohatu ökoduktiga, kus lageraie mõjutas rajatise omaksvõtmist loomade poolt märgatavalt ning esimese aasta jooksul põdrad seda rada ei kasutanud, kuna põder on üks ettevaatlikumatest ökoduktile liikujatest. 
Ökoduktid Eestis.
Eesti esimene ökodukt ehitati Tallinna–Tartu maanteele Kose-Uuemõisa lähistele. Teine valmis Tallinna–Pärnu maantee 35. kilomeetril ning tulevikus ehitatakse Tartu maanteele veel kolm sarnast rajatist: Rõõsa, Nõmmeri ja Puiatu.
Esimesel ökoduktil Kolus toimub ulukiseire. Arvukaim rajatise kasutaja selle algusaastail (2015–2016) oli kodukass, teisel kohal on rebane, kolmandal kohal metskits. Teised liigid on kährik, halljänes, pisinärilised, koer ja hunt. Jätkuseire Kolu ökoduktil aastatel 2020–2022 näitas, et suurulukite osakaal kahekordistus, esmajärjekorras metskitsede liikumine, aga lisandusid ka põdrad, samal ajal vähenes oluliselt koduloomade ja inimeste liikumine.
2022. aastaks oli Eestis rajatud viis ökodukti ja kolm suurulukitunnelit, mis seire andmeil olid kõik metsloomade poolt omaks võetud. 
Kriitika.
Paariaastase seire järel heideti ette, et kuigi Kolu ökodukt ehitati eelkõige põtrade jaoks, pole põdrad seda kasutanud. Vastuargumendina on rõhutatud, et hoolimata standardist ehitada ökodukt 50–80 meetrit, ehitati Kolu sild selle kitsaimas kohas 22 meetri laiuseks. Samuti kulub põtradel uue käiguraja omaksvõtmiseks rohkem aega ja Soome kogemuse kohaselt hakkavad põdrad viimaks uut ülepääsu kasutama.
Jätkuseire aga näitas, et põdrad hakkasid Kolu ökodukti kasutama. Rõõsal asuva ökodukti on metskitsed nii omaks võtnud, et lisaks sõidutee ületamisele kasutavad nad seda ka magamiseks ja toitumiseks. Lisaks on ökodukte kasutamas täheldatud ilveseid, hirvi, hunte ja karusid.
Mirabeli senjööria

Mirabeli senjööria (prantsuse keeles "Seigneurie de Mirabel") oli ristisõdijate Jeruusalemma ladina kuningriigi läänivaldus. Selle senjöör oli Jaffa ja Ashkeloni krahvi vasall.
Ajalugu.
Ristisõdijad vallutasid Mirabeli kindluse esimesel kümnendil pärast Esimest ristisõda ja see liideti Jaffa krahvkonnaga. Pärast Jaffa krahvi Hugues II mässu anti see Ibelini Barisanile, kelle järeltulijad seda edaspidi valdasid. Ehkki õiguslikult oli tegemist eraldiseisva lääniga, oli see väga tihedalt seotud Ibelini senjööriaga. 1187. aastal vallutas selle Egiptuse sultan Salah ad-Din ja see ühendati Aijubiidide valdustega.
Ibelini senjööria

Ibelini senjööria (prantsuse keeles "Seigneurie d’Ibelin") oli ristisõdijate Jeruusalemma ladina kuningriigi läänivaldus. Selle senjöör oli Jaffa ja Ashkeloni krahvi vasall.
Ajalugu.
Ibelini kindluse rajas Jeruusalemma kuningriigi kaitseks kuningas Foulques. Ashkelon jäi kuni 1153. aastani Egiptuse Fatimiidide kätte ja nad ründasid sealt igal aastal kuningriigi alasid. Rajatud kindlus pidi selle ohu tõrjuma. 1141. aastal anti senjööria Ibelini Barisanile tasuks lojaalsuse eest Jaffa krahvi Hugues II mässu ajal. Valdus jäigi tema järeltulijatele ja lääni järgi sai nende suguvõsa ka oma nime. 1187. aastal vallutas selle Egiptuse sultan Salah ad-Din ja see ühendati Aijubiidide valdustega.
Millennium Stadium

Millennium Stadium (kõmri keeles "Stadiwm y Mileniwm"), praegu tuntud sponsornimega kui Principality Stadium (kõmri keeles "Stadiwm Principality") on Walesi rahvusstaadion, mis asub Cardiffis. Walesi ragbi- ja jalgpallikoondised mängivad seal oma kodumänge.
UEFA Meistrite Liiga 2016/17 finaal toimus sellel staadionil 3. juunil 2017.
Pärast Wembley sulgemist renoveerimiseks 2000. aastal koliti EFL karikafinaal 2001–2007. aastateks Cardiffi Millennium Staadionile.
Aleksis Kivi auhind

Aleksis Kivi auhind on Soome Kirjanduse Seltsi (SKS) elutööauhind soomekeelse ilukirjanduse toetuseks.
2013. aastal oli auhinna suurus 15 000 eurot, 2023. aastal 25 000 eurot.
Maroni senjööria

Maroni senjööria (prantsuse keeles "Seigneurie de Maron") oli ristisõdijate Jeruusalemma ladina kuningriigi läänivaldus. Selle senjöör oli Toroni senjööri vasall.
Ajalugu.
Maron kuulus Toroni koosseisu kuni aastani 1229, mil see loovutati Saksa Ordule. Viimane loobus vastutasuks oma nõudlusesest Toronile.
Chastel Neufi senjööria

Chastel Neufi senjööria (prantsuse keeles "Seigneurie de Chastel Neuf") oli ristisõdijate Jeruusalemma ladina kuningriigi läänivaldus. Selle senjöör oli Toroni senjööri vasall.
Ajalugu.
Chastel Neufi kindluse (ladina keeles "Castellum Novum") lasi ehitada Galilea vürst Saint-Omeri Hugues 1105. aasta paiku. 1157. aastal andis Toroni senjöör Onfroy II pool linnusest hospitaliitidele, et nad võtaksid selle kaitsmise enda õlule. 1167. aastal vallutas kindluse Aleppo ja Damaskuse emiir Nur ad-Din Zengi, kes selle lammutas. Chastel Neuf langes aga tagasi Toroni senjööri kätte ja seda hakati taastama. Kui Toroni Onfroy IV kihlus Jeruusalemma kuninga Baudouin IV õe Isabelle’iga, langes valdus kuningale. 1186. aastal andis kuningas selle Courtenay Joscelin III-le. 1187. aastal vallutas kindluse Salah ad-Din. Ehkki see tagastati 1190. aastal pärast oma naisest lahutamist nominaalselt Onfroy IV-le tagasi, jäi see Egiptuse kontrolli alla. 1222. aastal purustas linnuse Damaskuse valitseja al-Mu’azzam. Ristisõdijad said valduse tagasi 1241. aastal, kuid 1266. vallutas selle Egiptuse sultan Baibars I.
Elmer Diktonius

Elmer Rafael Diktonius (20. jaanuar 1896 Helsingi – 23. september 1961 Kauniainen) oli soomerootsi luuletaja, proosakirjanik ja helilooja.
Elmer Diktonius oli pärit rootsikeelsest perekonnast, kuid ta käis soomekeelses koolis ja oli kakskeelne. 1915–1919 õppis ta Helsingi Muusikainstituudis. 1919. aasta augustist kuni 1920. aasta septembrini teenis ta sõjaväes. 1920. aastal jõudsid avalikkuse ette Diktoniuse modernistlikud laulud, mis aga ei leidnud muusikakriitika poolehoidu. Diktoniuse esimene raamat "Min dikt" ('Minu luule') ilmus 1921. aastal ja koosned suuremas osas aforismidest. Aastatel 1921–1922 tegi ta kaastööd ajalehele Arbetarbladet. Diktoniuse teine luulekogu "Hårda sånger" ('Karmid laulud') ilmus 1922. aastal. Laiemalt tuntuks sai ta oma kolmanda luulekoguga "Brödet och elden" ('Leib ja tuli') (1922). 1927. aastal avaldatud luulekoguga "Stenkol" ('Kivisüsi') sai ta Rootsiski tuntuks noore vasakpoolse poeedina. 1930. aastal järgnes luulekogu "Stark men mörk" ('Tugev, kuid tume'). Diktonius oli ka üks aastatel 1928–1929 ilmunud kirjandusajakirja Quosego asutajaid.
Diktonius oli 1920. aastate–1930. aastate soomerootsi modernistliku luule üks juhtivamaid autoreid ja ideolooge.
Elmer Diktoniuse ainus romaan on 1932. aastal ilmunud "Janne Kubik". Eksperimentaalse romaani kulminatsiooniks on 1918. aasta sündmused Soomes.
Kaheköiteline novellikogu "Medborgare i republiken Finland" ('Kodanikud Soome Vabariigis') ilmus 1935. ja 1940. aastal.
Viimane luulekogu, mille Diktonius ise avaldas, oli "Novembervår" ('Novembrikevad') (1951).
Eesti keeles on 1968. aastal ilmunud Elmer Diktoniuse luule- ja aforismivalimik "Maine hellus".
Ta on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Esimene oopiumisõda

Esimene oopiumisõda (tuntud ka kui Oopiumisõda ja Inglise-Hiina sõda) oli Ühendkuningriigi ja Hiina Qingi riigi vaheline sõda aastatel 1839–1842, mille ajendiks sai riikidevaheline vaidlus diplomaatiliste suhete, rahvusvahelise kaubanduse ja välismaalaste jurisdiktsiooni üle Hiinas.
17. ja 18. sajandil Euroopas kasvanud nõudlus Hiina kaupade (eelkõige siidi, portselani ja tee) järele viis kaubandusbilansi tasakaalust välja, kuna Hiinas praktiliselt puudus turg Lääne kaupadele. Hiina majandus oli suuresti eneseküllane ning eurooplasi ei lubatud riigi siseprovintsidesse. Seetõttu liikus Euroopa hõbe Hiinasse, kus 18. sajandi keskel juurutatud Kantoni süsteem piiras merekaubanduse Cantoni (tänase Guangzhou) sadama ning Kolmeteistkümne Faktooria Hiina kaupmeestega. Analoogne monopol Briti kaubanduses kuulus Briti Ida-India Kompaniile, mis hakkas müüma oma India istandustes kasvatatud oopiumi hõbeda eest teiste riikide kaupmeestele. Seejärel hakati oopiumi vedama Hiina rannikule ja müüma kohalikele vahendajatele, kes seda Hiina sisemaal edasi müüsid. Hõbeda väljavool ja oopiumisõltlaste arvu kasv ärritasid Hiina ametnikke.
1839. aastal keeldus keiser Daoguang oopiumi legaliseerimast ja maksustamast ning määras asekuninga Lin Zexu oopiumikaubandust lõpetades probleemi lahendama. Lin konfiskeeris umbes 20 000 kasti oopiumit (ligikaudu 1210 tonni) ilma kompensatsiooni pakkumata, tõkestas kaubanduse ja sulges välismaised kaupmehed neile määratud kvartaleisse. Ehkki Briti valitsus ei eitanud ametlikult Hiina õigust kontrollida narkootikumi sissevedu, protesteeris siiski ootamatu konfiskeerimise vastu ning kasutas oma mereväge ja tulejõudu, et Hiinat kiirelt ja otsustavalt lüüa; hiljem hakati seda taktikat nimetama "suurtükilaevadiplomaatiaks" või "suurtükipaadidiplomaatiaks" ("gunboat diplomacy").
1842. aastal sõlmitud Nankingi rahuleping, esimene reast lepinguist, mida hiinlased hakkasid hiljem nimetama ebavõrdseteks rahudeks, andis Suurbritannia valdustele Hiinas puutumatuse ja ekstraterritoriaalsuse, avas kaubanduseks viis lepingusadamat ja kohustas Hiinat andma brittide käsutusse Hongkongi saare. Leping ei rahuldanud siiski Briti soove kaubanduses ja diplomaatias ning viis Teise oopiumisõja puhkemiseni (1856–60). Hiina ajalookirjanduses peetakse Esimest oopiumisõda Hiina tänapäevase ajaloo algustähiseks.
Faina Melnik

Faina Melnik (abielus Faina Veleva-Melnik; 9. juuni 1945 – 16. detsember 2016 Moskva) oli Ukraina päritolu Nõukogude Liidu kettaheitja, olümpiavõitja.
Faina Melnik sündis Bakotas juudi perekonnas.
1971. aasta Euroopa meistrivõistlustel Helsingis heitis ta viimases voorus maailmarekordi 64.22 ja võitis kuldmedali. Aasta hiljem võitis ta kuldmedali ka suveolümpiamängudel Münchenis. Tema parim heidetud tulemus 66.62 oli ühtlasi ka olümpiarekord. 1973. aasta suveuniversiaadil võitis ta kuldmedali tulemusega 64.54. 1974. aasta Euroopa meistrivõistlustel Roomas kaitses ta oma võitu, kui tuli teist korda Euroopa meistriks. Parimal katsel heitis ta 69.00 ja edestas seejuures teise koha saanud rumeenlannat Argentina Menist enam kui nelja meetriga.
Melnik oli esimene naiskettaheitja, kes heitis üle 70 meetri. See juhtus 20. augustil 1975 Zürichis, kui ta heitis ketast 70.20. Viimast korda parandas ta maailmarekordit 24. aprillil 1976 Sotšis, kui heitis 70.50. Kokku parandas ta maailmarekordit 11 korral, rohkem kui keegi teine sellel alal suutnud on. Melnikule kuulus maailmarekord 12. augustist 1971 kuni 23. septembrini 1972, kui selle ületas Argentina Menis. 25. mail 1973 ületas ta Menise tulemuse uuesti. Maailmarekord oli Melniku nimel kuni 12. augustini 1978, kuni selle ületas sakslanna Evelin Jahl.
Ta saabus favoriidina ka 1976. aasta suveolümpiamängudele Montréalis, kuid pidi tulemusega 66.40 leppima neljanda kohaga. Montréalis tegi ta kaasa ka kuulitõukevõistluse ja sai seal kõrge 10. koha. 
1978. aasta Euroopa meistrivõistlustel Prahas sai ta 62.30-ga viienda koha. 1980. aasta suveolümpiamängudel Moskvas ta eelringist edasi ei pääsenud, kuid heitis nädal pärast olümpiat 6. augustil Donetskis ketast 69.60, mis on üle 35-aastaste maailmarekordina tema nimel siiani.
Pärast sportlaskarjääri lõppu tegutses Melnik treenerina. Ta juhendas teiste seas 1988. aastal Seoulis kuulitõukes olümpiavõitjaks tulnud Natalja Lissovskajat ja neli aastat hiljem Barcelonas samal alal võidutsenud Svetlana Kriveljovat.
Faina Melnik oli abielus bulgaaria kettaheitja Velko Veleviga. Abielu lahutati. Aastatel 1977–1979 kandis Melnik oma abikaasa järgi perekonnanime Veleva.
Melnik suri 2016. aasta 16. detsembril 71-aastaselt. Ta on maetud Moskva Trojekurovo kalmistule.
Helsingi Ülikooli Observatoorium

Helsingi Ülikooli Observatoorium (soome keeles "Helsingin yliopiston Observatorio") oli Helsingi Ülikoolis aastatel 1834–2009 tegutsenud teadusasutus (observatoorium). Aastast 2012 tegutseb selle hoones näitustekeskus Helsingi observatoorium, mis on osa Helsingi Ülikooli muuseumist.
Ehitis kavandati koostöös professor Friedrich Wilhelm Argelanderiga ja arhitekt Carl Ludvig Engeliga ning see valmis aastal 1834. Observatoorium oli omal ajal maailma moodsaimate astronoomiaobservatooriumide seas ja mitmed Euroopa observatooriumid on ehitatud Helsingi Ülikooli observatooriumi eeskujul.
Hoone aeda rajati ka eraldi tähetorn, kuhu paigutati teleskoop astrofotograafia jaoks. See ehitis valmis aastal 1890.
Observatoorium paikneb kesklinna lähedal ning seda pole teaduslikeks vaatlusteks kasutatud alates 20. sajandi 70. aastatest.
Helsingi Ülikooli astronoomiaosakond liideti füüsikaosakonnaga 2010. aasta alguses ja astronoomid kolisid ümber Kumpula kampusesse. Observatoorium renoveeriti täielikult ning avati muuseumina 2012. aastal. Hoones tegutseb amatöörastronoomide ühendus Ursa..
Airi Rütter

Airi Rütter (12. september 1947 Tallinn, Harjumaa – 14. detsember 2016 Jõgeva) oli eesti rahvatantsujuht. 
Ta oli naiste rahvatantsu eestkõneleja, naiste tantsupidude idee algataja ning I Eesti Naiste Tantsupeo ja II Eesti Naiste Tantsupeo korraldusjuht.
Elulugu.
Airi Rütter lõpetas 1967. aastal Tallinna 7. Keskkooli, kus õppis lisaerialana žurnalistikat. 
Aastatel 1967–1970 õppis ta Viljandi Kultuurharidustöö Koolis klubitöö ja koorijuhtimise erialal. . 1975. aastal lõpetas Rütter Tallinna Pedagoogilise Instituudi kultuuritöötaja ja koorijuhi erialal. 1988. aastal lõpetas ta Eesti Rahvatantsujuhtide kooli. 
Rütter töötas aastatel 1970–1973 Türi Kultuurimaja piirkonnametoodikuna 9. Mai kolhoosi klubis. 1973–1977 oli ta Laiuse kultuurimaja direktor. 1977. aasta märtsist 1988. aasta augustini töötas Airi Rütter Jõgeva KEK-is taidluse instruktor-metoodikuna .
Aastatel 1988–1990 töötas ta Jõgeva kultuurikeskuse kunstilise juhina ja 1990–2013 kultuurikeskuse direktorina.
Jõgeva kultuurikeskuse seinal on Airi Rütteri bareljeef, mille autor on Jaak Soans.
Ühiskondlik tegevus.
Airi Rütter oli folklooriseltsi Jõgevahe Pere asutaja ja kauaaegne seltsi juht. Seltsis oli ta lisaks veel kunstiline juht, tantsuõpetaja ja akordionist-kontsertmeister.
Ta kuulus aastatel 1993–2002 ja 2009–2013 Jõgeva linnavolikokku ning juhtis volikogu sotsiaal- ja tervishoiukomisjoni.
Rütter oli Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku Jõgeva koguduse üks asutajaid ja koguduse kauaaegne juhatuse liige
Kolmikliidu sõda

Kolmikliidu sõda (tuntud ka kui Paraguay sõda) oli aastatel 1864–1870 Paraguay ning Argentinast, Brasiiliast ja Uruguayst koosnenud Kolmikliidu vahel võideldud sõda, mis lõppes Kolmikliidu võiduga. Hinnanguliselt 400 000 hukkunuga sõda peetakse üheks verisemaks kogu Lõuna-Ameerika ajaloos. Eriti laastav oli sõda Paraguay jaoks, sest riik kaotas sõja käigus 70% oma täiskasvanud meeselanikkonnast ning pidi loobuma mitmetest valdustest. Mõnede hinnangute kohaselt vähendas sõda Paraguay elanikkonda 525 000-lt 221 000-le, kellest vaid 28 000 olid mehed.
Sõda algas 1864. aasta teisel poolel Paraguay ja Brasiilia vahelise konflikti tagajärjena, mille oli põhjustanud Uruguay sõda. Argentina ja Uruguay liitusid sõjaga Paraguay vastu 1865. aastal ja selle järgi hakati sõda kutsuma Kolmikliidu sõjaks.
Ramla (suguvõsa)

Ramla oli perekond, kellele kuulus 12. sajandi alguses ristisõdijate Jeruusalemma ladina kuningriigis läänina Ramla senjööria.
Sugupuu.
Ramla Baudouin (surn II/XII 1138), Ramla kastellaan (1106–1134) ja senjöör (1134–1138); abiellus Nabluse Stephanie’ga
Narmasjumikas

Narmasjumikas ("Centaurea phrygia") on korvõieliste sugukonda jumika perekonda kuuluv taimeliik.
Eristub teistest Eesti jumikaliikidest mustade narmalise servaga õisikukattelehtede poolest. 
Eestis sagedam Põhja-Eestis. 
Narmasjumikat on kujutatud 2007. aastal välja antud 7 eurosendisel (1,10 kroonisel) Eesti postmargil.
Marten Esko

Marten Esko (sündinud 18. novembril 1990) on eesti kuraator ja kirjanik. Aastast 2015 on Eesti Kaasaegse Kunsti Muuseumi juhataja ja Tallinna Graafikatriennaali esimees.
Ta lõpetas aastal 2013 Eesti Kunstiakadeemia kunstiteaduse erialal bakalaureuseastmes.
Valiti üheks kunstnikupalga saajaks aastatel 2025‒2027.
Persona

Persona on ajaloolises tavatähenduses näitleja mängitav sotsiaalne roll või tegelaskuju. Sõna on tuletatud ladinakeelsest sõnast, mis tähendab teatrimaski. Ladinakeelne väljend on tõenäoliselt tuletatud etruski sõnast "phersu", sama tähendusega kreekakeelne sõna on "πρόσωπον (prosōpon)". Selle tähendus viimasel Rooma perioodil oli näidata "iseloomu" teatrietenduses või kohtus, kui selgus, et eri isikud kannaksid sama rolli, ja juriidiliste atribuudid nagu õigused, volitused ja ülesanded järgnevad rolli. Samad näitlejad võivad mängida erinevaid rolle, millest igal ühel on oma juriidilised atribuudid ja mõnikord isegi samasse kohtusse ilmumine. Teised allikad tunnistavad samuti, et mõiste päritolu ei ole täiesti selge. Sõna "persona" võib olla seotud ladinakeelse tegusõnaga "per-sonare", mille otsetõlge on “läbikõlav”. Sellel on ilmselge seos eespool nimetatud teatrimaskiga. 
Ka tänapäevastes suhtlusvõrgustikes loovad kasutajad virtuaalse "persona", mida nimetatakse ka interneti- või veebiidentiteediks.
Psühholoogias.
Carl Jungi ja Jungi psühholoogia järgi on "persona" mask või välimus, mida keegi maailmale esitleb. Seda võib esineda unes erinevate ilmingutena.
Turunduses.
Mõned turundusspetsialistid soovitavad luua turundus-"persona", mis esindab klientide gruppi nii, et ettevõte saab keskenduda oma jõupingutustele. 
Reklaamiettevõtted rajanevad mõnedele interneti-"personade" ärimudelitele. Nad jälgivad pilte, sirvivad ajalugu ja reklaame, millele internetis surfavad inimesed üldiselt tähelepanu pööravad või otsustavad klõpsata ning tuginedes andmetele saavad nad kohandada oma kauba vastavalt sihtrühmale. Tasuta suhtlusvõrgustiku lehtedel tehakse ettevõtetele reklaami põhimõttel "olla pidevalt pildil" ehk tuletada end potentsiaalsetele klientidele pidevalt meelde. Nad teevad koostööd, et arendada andmete jagamise lepingutingimusi nii, et mõlemad osapooled saaksid informatsioonist kasu. Seega on interneti-"personadel" ka oht saada kelmuse sihtmärkideks.
Yutu

Yutu (hiina keeles 玉兔 'nefriitjänes') on Hiina kuukulgur, mis oli osa missioonist Chang'e 3. See startis Kuule 1. detsembril 2013 ja jõudis pärale sama aasta 14. detsembril. Missioon sooritas esimese pehme maandumise Kuule pärast 1976. aastat. Yutu'st sai esimene kuukulgur pärast Nõukogude Liidu kulgurit Lunohod 2, millega saadi viimati ühendust 11. mail 1973.
Kulgur sattus raskustesse pärast esimest Kuu ööd, mis kestis 14 päeva (pärast 1 kuud Kuul) ja muutus pärast teist Kuu ööd liikumisvõimetuks. Teadusinstrumendid jätkasid siiski töötamist ja oktoobris 2015 sai kulgurist kõige kauem töötanud kuukulgur. Yutu lõpetas töö 31. juulil 2016. Kulgur töötas 31 kuud ja ületas tunduvalt planeeritud tööperioodi, mis oli 3 kuud.
Arnold Isotamm

Arnold Isotamm (9. november (vkj 27. oktoober) 1900 – 30. august 1967) oli Eesti sõjaväelane (major, 1940), Õhukaitse sideülem, seejärel NSV Liidu Punaarmee ohvitser.
Arnold Isotamm oli Eesti Raadioamatööride Ühingu president alates ühingu asutamisest 1935 kuni ühingu tegevuse peatamiseni 1940. Tegutses Lennukoolis ja Tallinna Merekoolis.
Pärast Eesti okupeerimist ja annekteerimist Nõukogude Liidu poolt teenis Isotamm 22. Eesti Territoriaalse Laskurkorpuses 415. sidepataljoni raadioroodu ülemana. On arvatud, et tema tegevuse tõttu sai Arnold Meri Nõukogude Liidu kangelase nimetuse väeosa staabi kaitselahingu juhtimise eest 17. juulil 1941 Dno lahingus. Meri osales küll lahingus ja sai neli korda haavata, aga tegelikult juhtis lahingut Isotamm, kuid Meri oli ideoloogiliselt sobivam kui Eesti ohvitserist Isotamm.
Alates 1951. aastast oli Isotamm Tallinna Polütehnikumi õppejõud.
Ta oli mitmete raadiotehniliste raamatute autor. Tema poolt 1950. aastal koostatud "Raadioamatööri käsiraamat" oli asendamatuks materjaliks raadiotehnikaalaste põhitõdede omandamisel ja seda nimetati erialainimeste kõnepruugis "Raadiotehnika piibliks".
Mälestuse jäädvustus.
9. novembril 2000. aastal andis Eesti Post tema 100 aasta sünnipäeva puhuks välja eritempli ja margita postkaardi nr. 25, mille kunstnikuks oli Jaan Saar.
KAIRA

KAIRA (akronüüm sõnadest Kilpisjärvi Atmospheric Imaging Receiver Array) on Soomes asuv astronoomiaobservatoorium.
See asub Norra piiri lähedal Kilpisjärvi külas. KAIRA instrumentide hulka kuulub kaks raadioteleskoopi ning seal on võimalik viia läbi vaatlusi HF- ja VHF-raadiosagedustel. KAIRA teleskoope kasutatakse põhiliselt atmosfääri ja maalähedase kosmose uurimiseks, kuid neid on kasutatud ka pulsarite vaatlemiseks. Observatooriumi teleskoopidel on lai vaateväli ning nende abil on võimalik luua terviklikke pilte tervest ionosfäärist. Signaali võimendamiseks kasutatakse KAIRA-s kosmilist raadiomüra (riomeetria). Samuti on KAIRA teleskoopide abil võimalik koostada atmosfääri elektrontiheduse profiile. KAIRA instrumentide abil on ka võimalik koguda sisendinfot EISCAT-i (mittekoherentne VHF-hajusradar) jaoks, mis paikneb Ramfjordmoeni lähedal Tromsøs.
Nyrölä Observatoorium

Nyröla Observatoorium on astronoomiaobservatoorium Soomes. Seal tegutseb amatöörastronoomide ühendus Jyväskylan Sirius ry. Observatoorium asub Jyväskylä lähedal Nyröla külas. Asteroid 22978 Nyrola avastati Nyröla Observatooriumis, tegemist oli esimese Soome amatöörastronoomide avastatud asteroidiga.
Elevandiluurannik 2016. aasta suveolümpiamängudel

Elevandiluurannik osales Rio de Janeiros toimunud 2016. aasta suveolümpiamängudel 12 sportlasega, kes võistlesid kuuel spordialal.
Elevandiluuranniku lipukandja avatseremoonial oli kergejõustiklane Murielle Ahouré.
Elevandiluuranniku sportlased võitsid kaks medalit: Cheick Sallah Cissé taekwondos kuldmedali ja Ruth Gbagbi samal spordialal pronksmedali. Cissé oli ühtlasi Elevandiluuranniku esimene olümpiavõitja.
UEFA Meistrite Liiga 2016/17 alagrupiturniir

UEFA Meistrite Liiga 2016/17 alagrupiturniir algas 13. septembril ja lõppes 7. detsembril 2016. Alagrupiturniiril osales kokku 32 meeskonda, et selgitada 16 edasipääsejat UEFA Meistrite Liiga 2016/17 väljalangemismängude faasi.
Loos.
Loosimine toimus 25. augustil 2016 kell 18.00 (CEST järgi) Grimaldi Forumis Monacos. 32 meeskonda loositi kaheksasse alagruppi (neli meeskonda igasse), piiranguga et meeskondi samast riigist ei saa kokku loosida. Meeskonnad asetati loosiks nelja kaussi järgnevaid põhimõtteid järgides:
Lisaks, loosimine kontrolliti samast riigist meeskondade jaoks, et jagada meeskonnad võrdselt gruppide rühma (A-D, E-H) tagamaks maksimaalne arv teleülekandeid.
Mänguajad otsustati pärast loosi. Igal mängupäeval mängis neli alagruppi oma mängud teisipäeval, ning teised neli mängisid oma mängud kolmapäeval. Kaks alagruppide rühma (A-D, E-H) vahetasid päevi igal mängupäeval. Teised piirangud on: Näiteks, meeskonnad samast riigist (nt., Real Madrid ja Madridi Atlético) ei mängi tavaliselt oma kodumänge samal mängupäeval (UEFA üritab ära hoida seda, et meeskonnad samast riigist mängiks oma kodumänge samal päeval või kahel järjestikul päeval, logistika ja rahvahulga kontrolli pärast), ning teatud riikid (nt., Valgevene, Venemaa, Kasahstan) ei mängi viimasel mängupäeval oma kodumängu (külma ilma ja samaaegsete algusaegade pärast).
17. juulil 2014 otsustas UEFA erakorraline paneel, et poliitiliste rahutuste tõttu ei loosita Ukraina ja Venemaa klubisid üksteise vastu "kuni edaspidise teatamiseni". 
Seega, Ukraina klubi Kiievi Dinamo (3. kauss) ja Venemaa klubisid Moskva CSKA (1. kauss) ja FC Rostov (4. kauss) ei saa samasse alagruppi loosida.
Meeskonnad.
Allpool on osalevad meeskonnad (nende 2016. aasta UEFA klubide koefitsientidega), grupeeritud vastavalt nende kausile.
Need sisaldavad 22 meeskonda, mis liitusid selles faasis, ning 10 võitjat väljalangemismängude ringist (5 Meistrite teekonnast, 5 Liiga teekonnast).
Formaat.
Meeskonnad mängisid igas alagrupis iga meeskonna vastu korra kodus ja võõrsil. Grupi võitjad ja teine koht pääsesid edasi 1/8-finaali, kolmanda koha saavutanud meeskonnad pääsevad mängima UEFA Euroopa Liiga 2016/17 1/16-finaali.
Viigimurdjad.
Meeskonnad on asetatud vastavalt punktidele (3 punkti võidu eest, 1 punkt viigi eest, 0 punkti kaotuse eest). Kui kaks või rohkem meeskonda lõpetavad võrdse arvu punktidega, siis tulevad asetuse määramiseks kasutusele järgnevad kriteeriumid (määruste artikkel 17.01):
Alagrupid.
Mängupäevad olid 13.–14. september, 27.–28. september, 18.–19. oktoober, 1.–2. november, 22.–23. november ja 6.–7. detsember 2016. Mängud algasid kell 20.45 CEST/CET, välja arvatud 5. mängupäev Venemaal, mis algas kell 18.00 CET. 4. ja 5. mängupäeva mängude algusajad Türgiis muudeti kella 20.45 CET pealt 18.45 CET peale, kuna Türgi valitsus otsustas alates 2016. aasta septembrist kasutada aastaringselt ajavööndit. Mängude algusajad kuni 29. oktoobrini 2016 (1.–3. mängupäevad) on CEST (), ning sealt edasi (4.–6. mängupäev) CET ().
Wise

Wise (eelmise nimega TransferWise) on P2P (inglise "peer to peer" – inimeselt inimesele) rahaülekandeteenus, mille asutasid 2011. aastal eestlased Kristo Käärmann ja Taavet Hinrikus.
Ettevõtte peakontor asub Londonis, aga lisaks on ettevõttel veel kaheksa kontorit üle maailma, sealhulgas New Yorgis, Sydneys, Singapuris ja Tallinnas. Ettevõtte suurim kontor asub Tallinnas, kus töötas 2025. aasta seisuga umbes 2200 inimest 60 rahvusest.
Wise'l on üle 12 miljoni kliendi, kes 31. märtsil 2024 lõppenud fiskaalaastal saatsid teenuse kaudu raha kokku rohkem kui 118 miljardi Suurbritannia naelsterlingi väärtuses. Tänaseks liigub raha Wise'i teel enam kui 645 suunas üle maailma.
Ajalugu.
Wise'i loomiseks said asutajad inspiratsiooni isiklikest töökogemustest. Finantskonsultandina töötanud Käärmann ja Skype'i esimene töötaja Hinrikus pidid nii Eestis kui ka Suurbritannias rahaülekandeid tehes pangale suuri teenustasusid maksma, sest eurod tuli vahetada Suurbritannia naelsterlingiteks ja vastupidi. 
2012. aasta veebruaris sõlmiti kokkulepe Suurbritannia finantsregulaatoriga. Esimese aastaga ulatus Wise'i vahendatud tehingute suurus 10 miljoni euroni.
2016. aasta septembris teatasid Wise'i juhid, et ühes kuus tehti ülekandeid rohkem kui 800 miljoni naela väärtuses. Võrreldes pangateenustega võimaldas Wise säästa keskmiselt miljon naela päevas. Veebilehe monito.com andmetel on Wise'i rahaülekandeteenus Suurbritannia suurimate pankade omadest keskmiselt 83% ja mõnel juhul lausa 90% odavam.
Kliendi vaatenurgast on Wise'i vahendatud rahaülekanne sama põhimõttega nagu tavaline pangaülekanne. Klient valib raha saaja ja valuuta, raha võetakse kliendi kontolt maha, vahendajafirma võtab teenustasu ja mõne aja pärast saabub raha saaja kontole. Erinevus seisneb selles, et Wise'i puhul liigub raha ainult riigi piires. Kui klient kannab raha riigist välja, siis otsib süsteem samaväärse vastupidise suunaga tehingu. Nii ei liigu raha riigist välja ja välditakse kulukat valuutakonverteerimist.
Wise võtab tehingult teenustasu, mille summa oleneb eri aspektidest. Näiteks on eurode Suurbritannia naelsterlingiteks konverteerimise vahendustasu 0,5% (2016. aasta lõpu seisuga), sealjuures miinimumtasuga kaks eurot. 
Wise'i süsteemi on tihti võrreldud Hawala ülekandesüsteemiga.
Altia

Altia Oyj oli Soome riigiettevõte, mis tootis alkohoolseid jooke Soomes, Eestis ja Prantsusmaal. 
Ettevõtte peamised sihtturud olid Soome, Rootsi, Norra, Taani, Eesti ja Läti. Altia eraldati 1999. aastal Alkost ja ettevõte arenes kangete alkohoolsete jookide turuliidriks Soomes ja Rootsis, Eestis ja Lätis oli Altia teisel kohal ning Norras ja Taanis neljandal kohal. 2021. aastal liitusid Altia ja Arcus üheks ettevõtteks, moodustades Anora Grupi, mis on Altia järelkäija. Eestis kuulus Altia Grupi koosseisu Altia Eesti AS, mis tänapäeval on tuntud kui Anora Estonia AS.
Altia peakorter asus Helsingis, piiritusetehas Soomes Koskenkorval, villimistehased Soomes Rajamäkil ja Eestis Laabi külas ning konjakitehas Prantsusmaal Cognaci piirkonnas. Tuntuimateks Altia toodeteks Soomes olid Koskenkorva, Sisuviina ja Jaloviina, Rootsis Explorer Vodka, Grönstedts Cognac, Blossa Glögg ja Chill Out veinid, Taanis 1-Enkelt, Eestis Saaremaa Viin ja reisikaubanduses Renault Cognac ja Xanté. Altia tootis ka tollal USA ettevõttele Brown-Forman kuuluvat kaubamärki Finlandia Vodka. 
Altia oli 2018. aastast noteeritud Helsingi börsil. Grupi kogukäive 2020. aastal oli 342,4 miljonit eurot. 
Ajalugu.
Altia eraldus Alkost 1999. aastal Soomes 1990. aastatel käivitunud erastamisprotsesside tulemusel, kui vähendati tsentraliseeritud riigi osakaalu alkoholitootmises. Altia jäi küll riigiettevõtteks, kuid keskendus alkoholi tootmisele, samas kui Alko ülesandeks jäi alkoholi jaemüük.
2010. aastatel jäi Altia mitmeks aastaks kahjumisse, kuid laienes samal ajal jõudsalt edasi. Altia omandas 2009. aastal Grönstedtsi ja Amundseni konjakimargid, valiku Rootsi ja Taani traditsioonilisil kange alkoholi ja veinibrände ning Renault Cognaci kaubamärgi 2010. aastal ning Xanté ja Arsenitchi kaubamärgid 2012. aastal. Altia teatas 2013. aasta juunis ka Larseni ja Taani akvaviidi Brøndums omandamisest, millega kuulus Altiale 23 protsenti Taani akvaviidi turust.
2020. aasta septembris teatasid Altia ja Arcus liitumisplaanidest. Ettevõtete nõukogude teatel sai Altia aktsionäridel olema ettevõttes 53,5 ja Arcuse aktsionäridel 46,5 protsendi suurune osalus. Liitumise eesmärgiks oli koos tugevamalt kasvada Põhjamaades ja laieneda ka väljapoole. Norra, Rootsi ja Soome konkurentsiametitelt loa saamiseks pidid mõlemad firmad müüma maha mõned kaubamärgid, et vältida monopoolse seisundi teket turul. Näiteks Altia pidi lõpetama Eestis toodetud metsmaasikalikööri müügi Norra turul ning müüma Skåne akvaviidi ja mitmed teised kaubamärgid Rootsi firmale Galatea. 1. septembrist 2021 ühinesid ettevõtted lõplikult, moodustades Anora Grupi.
Gabriel Marcel

Gabriel Honoré Marcel (7. detsember 1889 Pariisi 8. linnajagu – 8. oktoober 1973 Pariisi 7. linnajagu) oli Prantsusmaa filosoof, näitekirjanik, kirjanduskriitik, muusik ja muusikakriitik, keda on tavaks nimetada kristlikuks eksistentsialistiks.
Elukäik.
Tema isa Henry Marcel oli mitteusklik riigiametnik ning lühikest aega suursaadik Rootsis. Ema Laure (hüüdnimi Laurine; sündinud Meyer) oli juudi päritolu pankuri Maurice Meyeri tütar. Ema suri 1893, kui Gabriel oli nelja-aastaseks saamas. Teda kasvatasid ema vanem õde Marguerite, kellega isa 1896 abiellus, ja vanaema Berthe. Isa viibis enamasti reisil või oma venna Julesi kodus ning pojal ei tekkinud temaga kontakti. 
Gabriel mäletas, kuidas isa laulis ilusa baritoniga Robert Schumanni, kes oli tema lemmikhelilooja, ning ema saatis teda klaveril. Muusika asendas perekonnas religiooni. 
Gabriel õppis Carnot' lütseumis. Ta õppis väga hästi, kuid talle ei meeldinud koolis. Ta tundis suurt huvi muusika vastu ning tahtis saada heliloojaks (ka isa ei olnud selle vastu), kuid muusikaõpetaja ei soovitanud seda, sest ei pidanud poissi piisavalt andekaks. Ka hiljem improviseeris ta klaveril; abikaasa kirjutas üht-teist üles ning seda on ka avalikult ette kantud. Huvi oli tal ka teatri vastu. Kui Gabriel avastas filosoofia, tegeles ta sellega suure andumusega ning otsustas saada filosoofiks. Ta kuulas Collège de France'is Henri Bergsoni loenguid. 
Ta lõpetas 1910 Sorbonne'is ja sai 21-aastaselt filosoofiaagregatsiooni. Tema esimene õpetajatöökoht oli Vendôme'i lütseumis (1911. aastast), hiljem õpetas ta Pariisis Condorcet' lütseumis, seejärel Sensis. Käheda hääle, kehva tervise ja vähese huvi tõttu loobus ta 1923 õpetajatööst. Étienne Fouilloux on öelnud, et Marcelil ei olnud õpilasi, vaid ainult jüngrid. 
Samal ajal tegutses ta näitekirjanikuna. Tema esimesed kaks näidendit ilmusid 1914 pealkirjaga "Le Seuil invisible". Hijem ilmusid "Le dard", "La chapelle ardente", "Un homme de Dieu", kuid tema näidendid ei olnud menukad ning see valmistas talle suure pettumuse.
Être et avoir

"Être et avoir" on Gabriel Marceli filosoofiline raamat, mis ilmus 1935 Aubier' väljaandel. 
Kokkuvõte.
I Metafüüsiline päevik (1928–1933).
10. november 1928
Kas saab öelda, et idee on olemas? Niivõrd kui ideed kujutletakse objekti mustri järgi, on ta mitteolemasolev, nagu ka objekt kui niisugune. Objekt on olemas ainult niivõrd, kui tal on sama loomus nagu minu kehal, st niivõrd, kui temast ei mõelda kui objektist. Idee saab olemas olla ja on olemas, kuid täpselt niivõrd, kui see ei taandu pseudoobjektiivsetele kujutlustele, mis me temast kujundame. Materialistlik tõlgendus on küll iseenesest absurdne, kuid kätkeb ähmast arusaama sellest, mis ma siin öelda tahan. Idee on olemas niivõrd, kui ta on rohkem või vähem külgejääv. Pöörasin ideed (või see pöördus) nagu täring, vaatasin selle eri tahke. 
22. november
Kas mitte süüdistus või vajadus kedagi süüdistada pole igasuguse põhjusliku seletuse aluseks? See tundub olevat lähedal Friedrich Nietzsche psühholoogiale. 
Märkmed (ettekandmata jäänud) ettekandeks filosoofiaseltsis (1927 või 1928)
Kui ma väidan, et mingi asi on olemas, pean ma alati silmas, et ta on seotud minu kehaga, et selle ja minu keha vahel saab olla kokkupuude, olgu see siis kui tahes kaudne. Prioriteet, mille ma oma kehale annan, sõltub sellest, et minu keha ei ole mulle antud kui eksklusiivselt objektiivne, st sellest, et ta on minu keha. Müstiline ja intiimne side minu ja minu keha vahel annab värvingu kõigile eksistentsiaalsetele otsustustele.