tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Palazzo Pitti

Palazzo Pitti ehk Pitti palee on suur, peamiselt renessanss-stiilis palee Itaalias Firenzes.
Palazzo Pitti asub Arno jõe lõunakaldal Ponte Vecchio lähedal.
Palazzo põhiehitis pärineb 1458. aastast. Esialgu oli see Firenze pankuri Luca Pitti residents, tema järgi on hoone nimegi saanud. Hoone arhitekt oli Luca Fancelli. Giorgio Vasari andmetel oli küll arhitekt Filippo Brunelleschi ja Fancelli kõigest tema assistent, kuid tänapäeval seda ei usuta, sest selleks ajaks, mil hoonet ehitama hakati, oli Brunelleschi juba 12 aastat surnud.
1549. aastal müüs Luca Pitti järeltulija Buonaccorso Pitti lossi Toscana hertsogi Cosimo I abikaasale Toledo Eleonorale. Cosimo käskis Giorgio Vasaril lossi laiendada ning seda rohkem kui kahekordistati täiendava tiiva ehitamisega tagaossa. Lisaks projekteeris Vasari ja laskis ehitada Vasari koridori, mis kulgeb Ponte Vecchio kaudu üle Arno jõe ning ühendab Palazzo Pittit läbi Uffizi galerii teisel pool jõge asuva Palazzo Vecchioga, mis oli Cosimo vana palee ja valitsuse asukoht.
Esialgu kasutati Palazzo Pittit hertsogi ametlike külaliste majutamiseks ja aeg-ajalt õukondlikeks ülesanneteks. Alles Eleonora poeg Ferdinando I de Medici ja tema abikaasa Austria Johanna asusid Palazzo Pittisse alaliselt elama ning viisid sinna Medicite kunstikogu.
1737. aastal suri Medicite dünastia meesliinis välja ja 1743. aastal suri ka viimase Medicite soost suurhertsogi õde. Seejärel läks kogu Toscana koos Palazzo Pittiga Austria päritolu Lotringi dünastiale. 1860. aastal läks Toscana Savoia dünastiale. Pärast Itaalia ühendamist oli Firenze lühikest aega Itaalia pealinn ja kuni 1871. aastani elas Palazzo Pittis Itaalia kuningas Vittorio Emanuele II.
Tema pojapoeg Vittorio Emanuele III kinkis lossi 1919. aastal Itaalia riigile. Loss ja selle juurde kuuluvad hooned muudeti kunstigaleriideks ja muuseumideks, kus säilitatakse mitte üksnes selle originaalsisustust, vaid ka muid Itaalia riigi omandatud kunstiväärtusi. Külastajatele on avatud kokku 140 ruumi. Põhiliselt on need sisustatud 17. ja 18. sajandi alguse stiilis, aga mõned ka varasemas stiilis, ja on hilisemaidki lisandusi, näiteks kuninga troonisaal. Tänapäeval paikneb Palazzo Pittis Firenze suurim muuseumikompleks.
2005. aastal avastati paleest üllatuslikult 18. sajandist pärit vannitoad. Selgus, et tolle aja vannitubades sarnanes torude paigutus vägagi tänapäevaste vannitubade omaga.
Portugali riigipeade loend

Portugali riigipeade loend loetleb Portugali riigipead sõltumata nende ametinimetusest.
Aníbal Cavaco Silva

Aníbal António Cavaco Silva (sündinud 15. juuli 1939 Portugalis Algarve piirkonnas Boliqueimes) on Portugali poliitik, kes oli 9. märtsist 2006 kuni 9. märtsini 2016 Portugali president. Aastatel 1985–1995 oli ta Portugali peaminister.
Elulugu.
Koolis ei paistnud Aníbal millegagi silma. 13-aastaselt visati ta koolist välja ja vanaisa pani ta karistuseks oma tallu tööle. Järgmisel aastal naasis ta kooli ja temast sai eeskujulik õpilane. Ta hakkas õppima Lissaboni Tehnikaülikooli majandus- ja rahandusteaduskonnas ning lõpetas 1964, saades kokkuvõttes 20-pallisüstemis hindeks 16, mis on väljapaistev saavutus.
Kohustusliku sõjaväeteenistuse läbis Silva Mosambiigis, mis oli sel ajal Portugali asumaa, sõjaväeametnikuna Mosambiigi pealinnas Maputos, mis tollal kandis nime Lourenço Marques.
1966. aastast töötas Silva ülikoolis assistendina samas teaduskonnas, mille ta lõpetanud oli. 1968 läks ta Yorki ülikooli, kus 1973 kaitses väitekirja majanduse alal ja sai doktorikraadi. Ta naasis Portugali ning sai Lissaboni Tehnikaülikoolis 1974 abiprofessoriks, 1975 Portugali Katoliiklikus Ülikoolis professoriks, 1979 Lissaboni Uues Ülikoolis erakorraliseks professoriks ja lõpuks Portugali panga osakonnajuhatajaks. Ta on avaldanud teadustöid monetaarpoliika ja rahaliidu kohta.
Poliitikasse astus ta pärast 1974 Portugalis toimunud revolutsiooni, millega taastati demokraatlikud vabadused. Ta valiti Portugali Sotsiaaldemokraatliku Partei juhiks 2. juunil 1985. Samal aastal võitis tema erakond parlamendivalimised, saades senise 75 koha asemel 88 kohta 250-kohalises parlamendis ja moodustas uue valitsuse. 1987 ja 1991 peetud parlamendivalimised olid tema ja tema erakonna jaoks täielik triumf: PSP võitis vastavalt 50,2% ja 50,4% häältest ning saavutas absoluutse enamuse parlamendis. 1993. aastal tabas Portugali majanduskriis, mistõttu Silva otsustas 1995. aasta valimistel mitte kandideerida. Ilma korraliku juhita sai erakond valimistel lüüa. See-eest kandideeris ta 1996. aastal Portugali presidendiks ja kaotas ka nendel valimistel sotsialist Jorge Sampaiole.
22. jaanuaril 2006 toimunud presidendivalimiste esimeses voorus sai Cavaco Silva 50,6% häältest, mistõttu polnud valimiste teist vooru vaja korraldada.
Tunnustus.
Eesti president Toomas Hendrik Ilves andis aastal 2008 Cavaco Silvale mittetunnustamispoliitika toetamise eest Maarjamaa Risti keti.
Isiklikku.
20. oktoobril 1963 abiellus ta Maria Alves da Silvaga, Lissaboni ülikooli lõpetanud saksa filoloogiga, kellega ta sai kaks last, Patricia ja Bruno.
Ushuaia departemang

Ushuaia departemang on 2. järgu haldusüksus Argentinas Tulemaa provintsis, Tulemaa saare kaguosas.
Departemangu halduskeskus on Ushuaia, mis on ühtlasi departemangu ainuke kohalik omavalitsus. 
Departemangu pindala on 9390 km².
Departemangu elanike arv oli 2001. aasta rahvaloenduse andmetel 45 785. Rahvastiku tihedus selles departemangus on 4,9 in/km². 
Departemangus on Antarktisele kõige lähemal asuv süvaveesadam.
Ushuaia departemangus asub ka Tulemaa rahvuspark.
Kohtla valla lipp

Kohtla valla lipp on endise Eesti haldusüksuse Kohtla valla lipp.
Lipp kinnitati 10. septembril 1997.
Lipu kirjeldus.
Ristkujuline lipp on varda poolt lipu 1/3 pikkuse kohal püstiselt sirglőikega ning all servast lipu 2/7 laiuse kohal pőigiti lainelőikega jaotatud neljaks väljaks. Vardapoolne ülemine on valge ja alumine sinine ning väljad lipu lehvivas otsas on vastandvärvides. Ülemiste väljade, valge ja sinise piirile on paigutatud kollane kroon.
Lipu kujunduse aluseks on Kohtla valla vapp, kuid pööratud kujul, kuna seda eeldab lipu olemus ja sümbolite paigutus. 
Kandelipu suurus on 105×165 cm ning Laiuse ja pikkuse suhe 7:11.
Põhjendus.
Kroon viitab eeposele "Kalevipoeg", mille järgi saabus Kalev põhjakotka seljas ja maandus kõrgel Viru kaldal, milleks tõenäoliselt oli Ontika (56 m). Hõbedane piit on Ontika paekallas heraldilisel kujul. Vasakul asuv paekallas kujutab Kohtla valla paiknemist Toila vallast läänes. Toila vapil on paekallast kujutav piit paremal. Lainelõige ja jalus tähistavad vett ja veerikkust.
Lipu kasutamise kord.
Valla lipp heisatakse:
Elias Lönnrot

Elias Lönnrot (9. aprill 1802 – 19. märts 1884) oli soome rahvaluulekoguja, filoloog, arst ja botaanik.
Elias Lönnrot koostas rahvaluule ainetel soomlaste rahvuseepose "Kalevala" (1835; uus, täiendatud versioon 1849).
Teda teatakse ka kui soome keele arendajat.
Oleg Sõlg

Oleg Sõlg (Oleg Jolkin; 31. juuli 1951 Hiiumaa – 17. märts 2006 Tallinn) oli eesti muusik, ansamblite Polyphon ja Consilium solist.
Muusikutee.
Muusikaga tegelemist alustas ta Kärdlas koolis käies. Populaarsuse saavutas Sõlg 1974. aastal tegutsemist alustanud Keila ansambli Polyphoni liidrina, kus ta oli nii solist kui klahvpillimängijana. Tema kirjutatud ka valdav osa selle bändi lööklauludest nagu "Väike tüdruk", "Kägu", "Tore öö", "Jane, Jane", "Liisa", "Angelica", "Kadunud laps" jt. 1977. aastal oli Polyphon sunnitud punavõimude nõudmisel tegevuse lõpetama pärast seda, kui Liepajas toimunud ansambli kontserdi ajal toimusid vaimustunud publiku poolt tõsised korrarikkumised, mis levisid üle linna. 1978. aastal andis EKP Harjumaa Rajoonikomitee veidi muutunud koosseisus bändile nime all Consilium loa tegevust jätkata. 
Consiliumi aktiivne kontserttegevus kestis 1986. aastani, hiljem esineti veel aeg-ajalt, sealhulgas ka ärkamisaegsetel öölaulupidudel, kuid Polyphoni edu enam ei saavutatud. 1980. aastate lõpus elas ja töötas Sõlg Soomes. Peale Eesti taasiseseisvumist musitseeris Sõlg mõnda aega kollektiivis Alka and the Boys, hiljem esines kahemehebändiga, kus lisaks temale mängis pilli veel Consiliumi kitarrist Hillar Sutt ning peale viimase surma ka Polyphoni bassimees Allan Ladvas. 2005. aastal tegi Polyphon (koosseisus Oleg Sõlg – laul, Rein Laaneorg – soolokitarr, Allan Ladvas – basskitarr, Sulev Hermaste – trummid) eduka comebacki, korraldas kontserdituuri ja andis välja albumi. Oleg Sõlg oli produktiivne poplugude looja, kelle eluajal salvestati rohkem kui 150 tema kirjutatud laulu.
Isiklikku.
Oleg Sõle isa oli tšerkessi päritolu Igor Jolkin, kes peale demobiliseerumist armeest 1948. aastal jäi Hiiumaale, õppis ära eesti keele ja oli Hiiu maakonna spordikomitee esimeheks. Tema ema oli Hiie Sõlg (Jolkina) ning tal oli üks õde. Sõlg oli neli korda abielus ja tal on viis last. Ta suri kopsuvähki ja on maetud kodusaare Hiiumaa Kärdla kalmistule.
Biłgoraj

Biłgoraj on linn Poola kaguosas Lublini vojevoodkonnas, Biłgoraj maakonna halduskeskus. Linn asub Lublinist umbes 80 km lõunas.
Biłgoraj sai linnaõigused 1578. aastal.
1921. aastal moodustasid juudid 66% Biłgoraj elanikest ja 1931. aastal 60%.
Heino Rebane

Heino Rebane on mitme inimese nimi:
Heino Rebane (ajakirjanik)

Heino Rebane (6. detsember 1912 Tartu – 19. jaanuar 1990 Toronto, Kanada) oli eesti ajakirjanik.
Ta lõpetas 1931. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi ning õppis Tartu Ülikoolis vaheldumisi õigus- ja tehnikateaduskonnas. Lõpetas õigusteaduskonna 1941. aastal ja uuesti 1942. aastal.
Töötas aastatel 1933–1940 ajalehe Postimees ja 1942–1944 Landessender Revali kaastöölisena.
1938. aastal valiti ta Tartu Skautide Maleva propaganda- ja informatsioonijuhiks.
1944. aastal põgenes Eestist Saksamaale, alates 1951. aastast elas Kanadas ja töötas sealse eestikeelse ajalehe Meie Elu toimetuses.
Tema vend oli jurist Ilmar Rebane.
Akadeemiliselt kuulus ta Eesti Üliõpilaste Seltsi.
Klemens von Metternich

Klemens Wenzel Lothar Nepomuk, Metternich-Winneburg-Beilsteini vürst (tuntud ka kantsler Metternichi või vürst Metternichina; 15. mai 1773 Koblenz – 11. juuni 1859 Viin) oli Austria riigitegelane ja kauaaegne riigikantsler (1821–1848).
Metternich pärines Vestfaali katoliiklikust perest. Ta tegi 18. sajandi lõpul diplomaatilist karjääri ning resideeris 1801 Dresdenis (Saksimaa pealinnas), 1803 juba Berliinis. 1806, kui Saksa-Rooma riik kadus, asus Metternich tööle aga Austria keisri alluvana. 1808 määrati ta Austria välisministriks.
Metternich sai Austria poliitika peamiseks suunajaks 1809. aastal, pärast seda, kui riik oli Napoleon I-lt rängalt lüüa saanud. Metternich suutis prantslaste keisri lepitada, aidates temaga naita Austria keisri Franz I tütre Marie Luise. Järgnevatel aastatel sai ta tuntuks oma ettevaatliku poliitikaga, mis tagas Austriale suhtelise rahu ja stabiilsuse. 1813. aastal liitus ta viimaks Napoleoni-vastase koalitsiooniga, kui läbirääkimised rahulepingu osas olid läbi kukkunud. 1815. aastal saavutas Metternich Viini kongressi kokkukutsumise, misjärel Austriast sai mõneks ajaks Euroopa diplomaatiliselt mõjukaim riik. Ka Euroopa kongressi-järgset ülesehitust ning riikidevahelisi liitudesüsteeme peeti väga suures osas just Metternichi teeneks, mistõttu on Euroopat aastatel 1815–1848 nimetatud ka Metternichi süsteemi Euroopaks.
25. märtsil 1821 sai Metternich Austria riigikantsleriks, mis tähendas tema kui Austria mõjukaima mehe positsiooni lõplikku kinnistumist. Kui keiser Franz I suri, sai võimule tema poeg Ferdinand I, kes oli vaimselt piiratud ja kannatas vesipealisuse all, mistõttu Metternichi tähtsus tõusis veelgi. Siiski hakkasid tema positsiooni õõnestama mitmed kadedad Habsburgide koja liikmed, kellest osa pooldasid liberaalsemat poliitikat, teised ei soovinud aga lihtsalt tema mõjuvõimu liigset kasvu. Seetõttu ei olnud Metternichil oma poliitika ajamine sugugi lihtne ning kui midagi ebaõnnestus, süüdistati selles vaid teda. Nii tekkis Metternichi suhtes üha suurem rahulolematus, mis kulmineerus 1848. aasta Märtsirevolutsiooni ajal, mil ta pidi riigikantsleri kohast loobuma ning Inglismaale põgenema. 1851. aastal tuli ta Viini tagasi ning oli keiser Franz Josephile mõjukas nõuandja kuni oma surmani 1859. aastal.
Maailma lõunapoolseim linn

Maailma lõunapoolseima linna staatusele pretendeerib mitu asulat. ÜRO inimasustuse klassifitseerimise kriteeriumide järgi loetakse linnaks asulat, kus elab üle 50 000 elaniku. 
Maailma lõunapoolseim mandrilinn (123 403 elanikuga linn) on Punta Arenas Tšiilis. 
Maailma lõunapoolseim linn on Ushuaia, Argentina linn Tulemaa lõunarannikul, kus elab 82 615 elanikku.
Teisel pool Beagle'i väina Navarino saare põhjarannikul paikneb Ushuaiast pisut lõunapoolsem Tšiili asula Puerto Williams, kus elab 1868 inimest ja mida Tšiilis loetakse linnaks.
Velika Morava

Velika Morava (serbia keeles "Велика Морава", ka "Морава") on jõgi Euroopas Serbias, Doonau jõe parempoolne lisajõgi. 
Velika Morava algab Zapadna Morava ja Južna Morava jõe ühinemisel Kruševaci linnast 15 kilomeetri kaugusel, voolab laias orus põhja ja suubub paremalt Doonausse.
Jõe pikkus on 185 km, valgala pindala 38 207 km².
Velika Morava ääres asuvad Ćuprija, Lapovo ja Jagodina.
Puidutöötlemise tehnoloogia

Puidutöötlemise tehnoloogia on puitmaterjali tooteks või detailiks töötlemise tehnoloogia.
Taakselkuunar

Taakselkuunar (ingl "staysail schooner", holl "stagzeil schoener") on kahe- või enamamastiline pikipurjestusega purjelaevatüüp, mille põhiline purjestus koosneb taakslitest ja kuunarpurjedest. 
Kirjeldus.
Taakselkuunari vööris, pukspriidi ja kliiverpoomi kohal on üldjuhul kolm eespurje – fliiger, kliiver ja fokktaaksel. Fokkmasti ja grootmasti vahel on fokkmasti tagakülje ja taagi vahel kuunarpuri, peeli ja taagi vahel on groottaksel. Grootmasti ja besaanmasti vahel on grootmasti tagakülje ja taagi vahel grootpuri, peeli ja taagi vahel besaantaaksel. Tagumise masti tagaküljel on ainus poomiga besaanpuri (bermuudapuri).
Raapuri

Raapuri ehk täispuri ehk ristpuri ehk raaseil (inglise keeles "square rig", hollandi keeles "razeil") on risti laevakerega asetsev, raa keskosaga masti või tengi esiküljele kinnitatud ja raa külge soritud (kinnitatud) nelinurkne puri. 
Raapurje ülaliik ehk purjeliik (ülaserv) on kinnitatud raa alaküljel asetseva jaktaagi ehk varda külge. Ülemised purjenurgad on seotud raa välisotste (raanukkade) külge lühikeste trosside ehk nokkpentslite abil. Alumised purjenurgad ehk soodinurgad kinnitatakse kas allpool asetsevate raade välisotste külge või soodinurkadel asetsevad soodi ja halsitrossi abil kinnitatakse laevatekil raapurje tuulde seadmisel. Põhiliselt seatakse raapurjed tuulde raanukkade külge kinnitatud brasside abil. 
Raapurje korjamisel (mahavõtmisel) tõmmatakse puri kokku koordingute ja kiitaude abil, rullitakse raa peale ja seesitakse (seotakse) sellele kinni.
Teleostomi

Teleostomi on lõugadega selgroogsete klaad, kuhu kuuluvad tetrapoodid, luukalad ja väljasurnud kalade klass – akantoodid. Seda rühma iseloomustavad lõpuskaas ("operculum") ja üks paar hingamis- (lõpusavasid), mis mõnedel siia rühma kuuluvatel taksonitel on muundunud või kadunud. "Teleostomi" hõlmab kõiki lõugsuuseid ("Gnathostomata"), välja arvatud kõhrkalad ("Chondrichthyes") ja "Placodermi".
Taksonoomia ja fülogenees.
 Alamhõimkond Vertebrata
 ├─(määratlemata takson) Gnathostomatomorpha
 └─Infrahõimkond Gnathostomata
 ├─Klass Placodermi - "extinct"
 └Mikrohõimkond Eugnathostomata 
 ├─Klass Chondrichthyes 
 └─(määratlemata takson) Teleostomi (Acanthodii &amp; Osteichthyes)
 ├─Klass Acanthodii - "väljasurnud" ("spiny sharks")
 ├Ülemklass Osteichthyes 
 ├ ├─Klass Actinopterygii 
 ├ └─Klass Sarcopterygii 
 └Ülemklass Tetrapoda
 ├─KlassAmphibia 
 └(määratlemata takson) Amniota 
 ├─Klass Sauropsida
 ├─Klass Aves 
 └─Klass Synapsida
 └─Klass Mammalia
Ratatouille

Ratatouille ("ratatouille niçoise") on baklažaani-puhmik-õlikõrvitsa-kabatšokihautis. 
"Ratatouille" on pärit Provence'ist, eriti Nice'ist, sarnaseid köögi- ja juurviljahautisi leiab ka teiste rahvaste köökidest.
Tre corde

Tre corde (mõnikord ebatäpselt ka "tre corda", itaalia keeles 'kolm keelt') on klaveri parempoolne pedaal.
Selle pedaali vajutamisel tõuseb keeltelt summutusmehhanism ning keeled helisevad kauem, ka pärast klahvide vabastamist. See lisab klaverimuusikale ekspressiivsust ja paremat võimalust nootide sidumiseks.
Jaanalinnulised

Jaanalinnulised ("Struthioniformes") lennuvõimetute lindude rühm, mida traditsiooniliselt peetakse seltsiks.
Kas neil omavahel mingit pistmist on, ei ole selge. Ühine on neile lennuvõime puudumine. Kuid on veel palju lennuvõimetuid linde, kes ilmselt omavahel suguluses ei ole, vaid on lähemas suguluses mitmesuguste lennuvõimeliste lindudega. Näiteks rookanade seas on palju lennuvõimetuid liike mitmetel saartel, samuti ka palju lennuvõimelisi liike: on ilmne, et lennuvõimetud rookanad ei ole omavahel suguluses, vaid on lähemas suguluses lennuvõimeliste rookanadega. Seetõttu on täiesti võimalik, et jaanalinnulisteks peetavad linnurühmad ei ole omavahel kuidagi suguluses.
Süstemaatika.
Tavaliselt rühmitatakse jaanalinnulisi järgmiselt: 
Nandud võidakse arvata ka eraldi nanduliste ("Rheiformes") seltsi. Kiivid võidakse arvata ka eraldi kiiviliste seltsi. Kaasuarid võidakse arvata ka eraldi kaasuariliste seltsi. 
Emud võidakse arvata ka eraldi emulaste ("Dromaiidae") sugukonda.
Hormoonid

Hormoonid (vanakreeka keeles ὁρμᾶν ("hormān") 'virgutama' 'ärritama') on väga erineva struktuuriga orgaaniliste ja bioaktiivse toimega essentsiaalsete, valdavalt endogeensete biokeemiliste signaalmolekulide rühmad, ka bioregulaatorid, mille struktuur ja funktsioonid mõjutavad mikrokogustes iga päev hulkraksete organismide peaaegu kõikide füsioloogiliste protsesside normaalset toimimist.
Hormoonide kui hormonaaltoimega biomolekulide põhitüübid on järgmised: 
Hormoonide hulka loetakse ka organismides hormoonilaadset toimet omavad rasvlahustuvad vitamiinid jpt biomolekulid.
Inimesed ja hormoonid.
Hormoon ehk sisenõre ehk inkreet on sisenõrenäärmete poolt komplekteeritud ja eritatud bioloogiliselt aktiivne ühend, mis vereringes liikudes avaldab toimet hormooni sihtrakkudele (objektrakkudele), millel on selle ainega sobivad vastuvõtjamolekulid (retseptorid).
Hormoonid osalevad aktiivselt imetajate (taimedel fütohormoonid) rakkude taastootmises ja nendega seotud toimingutes. Hormooniringlus on katkematult seotud väliskeskkonna ning söödavate ainete ja/või joodavate vedelike ja organismi enamiku elundite, kudede, rakkude ja retseptorite ning ka geenide töös ja resistentsuses.
Hormoonid, sarnaselt vitamiinide ja kofaktoritega, on kasvufaktorid ja kasvuinhibiitorid.
Hormoonimolekulid komplekteeritakse inimestel peamiselt seedekulglast (ka veres ringlevast ainesest) saabuvast ainesest ning eritatakse organismi sisenõrenäärmete ehk järgmiste näärmete poolt:
Märkus.
Käbikeha ja tüümust ehk harknääret ei loeta mitte alati umbnäärmeiks, sest nende eritusfunktsioonid on paljuski uurimata.
Hormoonimolekule komplekteeritakse ja eritatakse inimestel ka organismi teistes elundites paiknevate rakkude kaudu, näiteks süda, närvisüsteem, magu, maks, peensool, neerud, kaksteistsõrmiksool, lümfisüsteem, platsenta, hüpotalamus.
Ajalugu.
Hormoonidele sattus 20. sajandi alguses tehtud katsete käigus ootamatult inglise arst Ernest Henry Starling (tuntud ka Franki-Starlingi seaduse avastajana).
W.I.T.C.H.

"W.I.T.C.H." on Elisabetta Gnone koomiksisari, mis räägib viiest teismelisest tüdrukust (Will, Irma, Taranee, Cornelia ja Hay Lin), kes on valitud kaitsma universumi keskust Kandrakari ja kellele on selle jaoks antud supervõimed. Üks nende tugevamatest vastastest on Nerissa, Kandrakari endine kaitsja.
Koomiksisarja põhjal on välja antud ka romaanisari ning tehtud animaseriaal.
Green River (Utah)

Green River on jõgi Ameerika Ühendriikides Utah', Wyomingi ja Colorado osariigis; Colorado jõe suurim lisajõgi. 
Jõgi algab Kaljumäestikust. Voolab valdavalt lõunasse, suubub paremalt Coloradosse.
Jõe pikkus on 1175 km.
UUCP

UUCP ehk Unix-to-Unix Copy Protocol (vaba tõlge 'Unixist Unixisse kopeerimise protokoll') on protokoll, mis on mõeldud Unixi ja Unixi-laadsete operatsioonisüsteemidega arvutite andmevahetuseks. Eelkõige on seda protokolli kasutatud e-kirjade ja uudisegruppide jutulõimekirjade liigutamiseks. 
Algselt kirjutas UUCP Mike Lesk firmas AT&amp;T Bell Laboratories. 1978. aastaks oli see kasutusel 82 UNIXiga arvutis Belli süsteemis, peamiselt tarkvara jagamiseks. See lasti turule 1979. aastal Unixi 7. versiooni osana. Algse UUCP kirjutasid ümber AT&amp;T uurijad Peter Honeyman, David A. Nowitz ja Brian E. Redman. Toda versiooni nimetatakse HDB või HoneyDanBer uucp'ks. Hiljem seda laiendati, parandati vead ja nimetati see ümber BNU UUCP-ks ("Basic Network Utilities UUCP").
Tänapäeval kasutatakse UUCP-d harva sissehelistamisega ühendustes, kuid vahel ka TCP/IP-s. Üks näide praegusest UUCP-kasutusest on jaekaubanduses, kus Epicor CRS Retail Systems tarvitab seda batch-failide edastamiseks korporatiivse süsteemi ja poesüsteemide vahel üle TCP- ja sissehelistamisühenduste SCO OpenServeri, Linuxi versiooni Red Hat ning Microsoft Windowsi all (Cygwiniga). 2006. aasta alguses kasutas UUCP-d 1500-2000 süsteemi 60 ettevõttes. UUCP pikaealisuse põhjused on selle madalad või nullkulud, ulatuslik logimine ja hea veataluvus sissehelistamisühenduse korral.
Unixis ja sarnastes operatsioonisüsteemides on protokolli kasutamiseks käsk uucp (lühend ingliskeelsest mõistest "Unix to Unix Copy" ehk Unixist Unixisse kopeerimine).
POSIX

POSIX, akronüüm ingliskeelsest nimetusest "Portable Operating System Interface", on porditava operatsioonisüsteemi IEEE-standard rahvusvahelise standardi koodiga ISO/IEC 9945. POSIX-i standard arenes välja UNIX-ist. 
Linuxi arendamisel arvestatakse ühilduvust POSIX-i standardiga, kuid ühilduvust enamasti ei testita, sest testimine ja sertifitseerimine on kulukas. Leidub erijuhtumeid (kriitilistes valdkondades), kus vastavust on sertifitseeritud. LINUXi jaoks on ISO standardid, mis põhinevad POSIX-i standardil.
Raa

Raa (hollandi sõnast "ra") on laevamasti või tengi külge keskkohaga liikuvalt kinnitatud rõhtpeel, mille külge kinnitatakse purjelaevas raapurje ülemine serv. 
Nüüdisajal on raa kasutusel signaallippude ja -tulede kinnitamiseks.
Debian

Debian (täisnimega Debian GNU/Linux) on vabatarkvaraline, avatud lähtekoodiga, Linuxi kernelil põhinev distributsioon, mis sisaldab rohkearvuliselt tarkvarapakette.
Debiani lõi 1993. aastal USA tarkvaraarendaja Ian Murdock. Distributsiooni nimetus Debian tuleneb Ian Murdocki ja ta naise Debra eesnimedest.
Algselt oli Debian spondeeritud Free Software Foundationi GNU projekti poolt, kuid tänaseks peetakse seda GNU projekti otseseks järglaseks. Enamus programmidest on samuti tehtud GNU projekti all (siit ka nimetus GNU/Linux) ning loomulikult on ka need programmid priivara. Siiski on põhiline, mida inimesed vajavad, rakendustarkvara, alates mängudest kuni uute programmide loomise vahenditeni. Debianiga tuleb kaasa üle mitme tuhande paketi (eelnevalt kompileeritud, efektiivsemaks ja lihtsamaks programmide paigaldamiseks koostatud tarkvara kogumid), mida võib kasutada ja edasi jagada lähtuvalt GNU General Public License'i tingimustest. Lisaks on üle mitmesaja paketi ("non-free" ja "contrib"), mida võib kasutada igaühel neist kaasas olevatest litsentsitingimustest lähtudes.
Debiani eeliseks peetakse tihti tema mugavat pakihaldussüsteemi, mille puhul pole kasutajal tarvis lahendada pakkide omavahelisi sõltuvusprobleeme, sest need lahendatakse automaatselt. Iga ajakohase Debiani peegli pealt on võimalik süsteemi alati uuendada.
Ice-cold Story

"Ice-cold Story" ("Jääkülm lugu") oli 2008. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse Eesti eelvoorus 2. koha saavutanud laul. Laulu autor on Riine Pajusaar ja laulu esitas Iiris Vesik. Laul kogus hääletusvoorus 30 963 häält.
Perfect Strangers

"Perfect Strangers" on ansambli Deep Purple 1984. aastal ilmunud üheteistkümnes stuudioalbum.
Laulud.
Kõikide lugude autorid on Ian Gillan, Ritchie Blackmore ja Roger Glover, välja arvatud kolmas lugu.
CD ja kasseti peal oli lisalugu "Not Responsible" – 4:36.
Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band

"Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band" on The Beatlesi kaheksas album. See ilmus 1. juunil 1967.
See on paljude kriitikute meelest üks kõigi aegade mõjukamaid albumeid. Rolling Stone'i kõigi aegade 500 parema albumi valimisel tuli see esikohale.
Laulud.
Peaaegu kõikide laulude autorid on John Lennon ja Paul McCartney (Lennon/McCartney). Ainult "Within You Without You" kirjutas George Harrison.
B-pool.
Album võitis 4 Grammy auhinda.
Albumi kaanepildil on kujutatud järgmisi kuulsusi:
Cosimo I

Cosimo I ehk Cosimo di Giovanni de' Medici (ka Cosimo I Suur; 12. juuni 1519 – 21. aprill 1574) oli teine Firenze hertsog aastatel 1537–1569 ja esimene Toscana suurhertsog 1569–1574.
Cosimo oli väejuht Giovanni dalle Bande Nere poeg. Kui Firenze hertsog Alessandro de' Medici tapeti, kutsus Firenze "Signoria" Cosimo kui sobivaima Medicite esindaja linna valitsejaks. Oma esimestel valitsusaastatel tugines ta valitsemisel oma nõunikele, näiteks ajaloolasele Francesco Guicciardinile. Hiljem asus ta aga valitsema küllaltki autoritaarselt, juskui Niccolò Machiavelli nõuandeid järgides.
Cosimo ajal muutus Firenze taas arvestatavaks jõuks Itaalias. Tal õnnestus saavutada keiser Karl V toetus ning ta aitas keisril prantslasi Itaaliast välja tõrjuda. Lisaks sellele suurendas ta keisri toel oluliselt ka Firenze võimuala, allutades sellele Siena. 1559. aastaks oli Cosimo saanud enda kontrolli alla juba kogu Toscana ning kümme aastat hiljem sai ta suurhertsogiks. Tema positsiooni kindlustasid ka edaspidi head suhted Habsburgide, eriti Hispaania kuninga Felipe II-ga.
Cosimo rajas Firenzele ka tugeva laevastiku, merebaasi rajamiseks ostis ta Genovalt Elba saare. 1572. aastal toimunud Lepanto merelahingus, kus kristlike riikide laevastik Türgi armaada purustas, oli oluline roll ka Firenze laevadel.
Oma eelkäijatega sarnaselt toetas ka tema kauneid kunste. Ta lasi endast maalida mitmeid portreid ning valmistada ka ratsamonumendi.
1560. aastatel tõmbus Cosimo kahe poja ja naise ootamatu surma tagajärjel tekkinud vapustuse tõttu riigivalitsemisest tagasi ja andis tegeliku võimu pojale, Francescole.
Taani Rahvapartei

Taani Rahvapartei (taani keeles "Dansk Folkeparti") on rahvuskonservatiivne Taani erakond.
Partei toetab Anders Fogh Rasmusseni juhitavat vähemusvalitsust, kuid ei kuulu ametlikult valitsuskoalitsiooni.
Taani Rahvapartei asutati 1995. aasta 6. oktoobril. Erakonna esimene esimees kuni 2012. aastani oli Pia Kjærsgaard.
liikmete arv: 12.064 (2013)
Poliitilised vaated.
Taani Rahvapartei pooldab heaoluriiki, kuid erineb sotsiaaldemokraatidest selle poolest, et nõuab rangeid piiranguid immigratsioonile, karmimaid karistusi kurjategijatele ning ei poolda Taani suveräänsuse edasist loovutamist Euroopa Liidule.
Erakonna range immigratsioonipoliitika ja avameelse islamile vastandumise tõttu on mitmed peamiselt vasakpoolsed kriitikud süüdistanud Taani Rahvaparteid ja selle juhte rassismis ning paremäärmusluses.
Osalemine valimistel.
Taani parlamendivalimistel sai see erakond 1998. aastal 13 kohta (7.4% häältest), 2001. aastal 22 kohta (12% häältest), 2005. aastal 24 kohta (13.2% häältest) ja 2007. aastal 25 kohta (13.8% häältest), omades sellega praegu 179-kohalises Taani parlamendis suuruselt kolmandat fraktsiooni.
Euroopa Parlamendi valimistel sai Taani Rahvapartei 1999. aastal 5.8% häältest ja 2004. aastal 6.8% häältest, mille tulemusel osutus Euroopa Parlamenti valituks üks Taani Rahvapartei kandidaat, kelleks oli mõlemal korral Mogens Camre.
Kukrõniksid

Kukrõniksid (vene "Кукрыниксы") oli nõukogude kunstnike loominguline ühendus, kuhu kuulus kolm karikaturisti: Mihhail Kuprijanov, Porfiri Krõlov ja Nikolai Sokolov. Nende nimede algustähtedest sai rühmitus nime. 
Nad kohtusid VHUTEMAS-is õpingute ajal 1920. aastate alguses ja hakkasid ühise nime all karikatuure avaldama 1924. aastal. 
Kukrõniksid said eriti kuulsaks 1930. aastatel fašismivastaste karikatuuridega, milles nad kujutasid Hitlerit, Mussolinit, Himmlerit, Goebbelsit ja Francot. 
Nad illustreerisid raamatuid, teiste seas Ilfi ja Petrovi teoseid.
Porfiri Krõlov

Porfiri Krõlov (vene Порфирий Никитич Крылов; 13. august (vkj. 1. august) 1850 Sagaiskoje, Jenissei kubermang – 27. detsember 1931 Tomsk) oli vene botaanik, geobotaanika rajajaid Venemaal. 
Õppis Kaasani ülikoolis. Ta uuris Uuralite ja Siberi floorat. Alates 1917. aastast oli Tomski ülikooli professor. Krõlov rajas Tomski botaanikaaia.
Krõlov avaldas üle 60 teadusliku töö. Tema suurimad teosed on "Altai ja Tomski kubermangu floora" (7 köidet 1901–1914) ja "Lääne-Siberi floora" (12 köidet 1927–1964), milles on 1800 taimeliigi kirjeldused.
Fulco

Fulco oli rooma-katoliku kiriku Troyes Montier-la-Celle’i benediktlaste kloostri benediktiini munk, kelle Lundi peapiiskop (1137–1177) Eskil määras umbes 1165/u 1167. aastal Eestimaa piiskopiks. 
On oletatud, et Fulco käis ajavahemikus 1169–1178 kahel korral Eestis, aga tegu on hüpoteesiga. Tõenäoliselt jäid tema katsed Eestis ristiusku levitada tulutuks, samuti jäi tõenäoliselt tagajärjetuks paavst Aleksander III üleskutse bullaga Non parum animus noster ristiretkeks Eestisse ja Soome. Paavst andis 11. septembril 1171 või 1172 Taani kuningale Valdemar I-le, Norra kuningale Magnus V-le ja Rootsi kuningale Knut Erikssonile Tuscolost saadetud bullas "Non parum animus" indulgentse kõigile neile, kes võitlevad "julmade eestlaste ja teiste paganate vastu" ("feritatem Estonum, et aliorum paganorum"), lubades neile aastase patukustutuse.
Rooma paavst (1159–1181) Aleksander III esitas 1171/1172 ka palve Norra Stavangeri piiskopile määrata Fulco abiliseks Stavangeri kloostri eestlasest munk Nicolaus. Paavst tunnustas Eskili poolt Eestimaa piiskopiks määratud Fulco ("Fulconi Estonum Episcopo") tegevust ja soovitas 9. septembril 1171 või 1172 Trondheimi peapiiskopil (E)Øystein Erlendssonil määrata tema abiliseks eestlasest munga Nicolause. Paavst nõudis 17. septembril 1171 või 1172 taani kristlastelt, et nad toetaksid Fulco tegevust, kuid kavatsetud reis lükkus aastatel edasi 1171/1173, kuid teostus tõenäoliselt aastatel 1172/1174, 1179/1180 oli Fulco taas Reimsi Saint-Remi kloostris.
Fulcoga on, tõenäoliselt ekslikult, samastatud 12. sajandi lõpus tegutsenud, Rootsist pärit Soome piiskoppi Folkvinust.
Maksim Tšudov

Maksim Aleksandrovitš Tšudov (vene keeles "Максим Александрович Чудов"; sündinud 12. novembril 1982 Mihhailovkas Baškortostani Vabariigis) on Venemaa laskesuusataja.
Tšudov sai 2007. aasta maailmameistrivõistlustel Anterselvas
hõbemedali 12,5 km tagaajamisvõistluses. Ta startis 10 km sprindis saadud 13. kohalt, kuid tõusis teiseks kolmest trahviringist hoolimata. Vahe võistluse võitnud Ole Einar Bjørndaleniga oli finisis üle minuti. 4x7,5 km teatesõidus sõitis ta maailmameistriks tulnud Venemaa meeskonnas teist vahetust, kes võitis rohkem kui minutiga Norrat.
2008. aasta MM-il Östersundis võitis Tšudov 10 km sprindis kuldmedali 19,8 sekundiga Halvard Hanevoldi ees. 12,5 km tagaajamisvõistluses sai ta teise koha Ole Einar Bjørndaleni järel.
Maailma karikasarjas on Tšudov võitnud (seisuga 10. veebruar 2008) kaks etappi, olnud seitse korda teine ja neli korda kolmas.
Isiklikku.
Maksim Tšudov on 169 cm pikk ja kaalub 65 kg. Noorena käis ta jalgpalli- ja suusatamistrennis. 2000. aastast hakkas tõsiselt tegelema laskesuusatamisega. Praegu elab ta Ufas ja on vallaline.
Berthold (Liivimaa piiskop)

Berthold või Bertold (surnud 24. juulil 1198) oli Üksküla ehk Liivimaa piiskop 1196/1197–1198. Enamik infost tema elu ja tegevuse kohta pärineb Henriku Liivimaa kroonikast.
Pärast esimese Üksküla katoliku piiskopi Meinhardi surma pühitses Bremeni peapiiskop Hartwig II 1196/1197. aasta talvel tema järglaseks Bertholdi, kes oli tollal Loccumi tsistertslaskloostri abt. On arvatud, et ta võis juba Meinhardi ajal Liivimaal misjonärina tegutseda. Algselt küll tõrkudes lasi Berthold end peapiiskopil ümber veenda ja ta läks Liivimaale.
Piiskopina Ükskülasse jõudes võttis ta kiriku varanduse oma valdusse ning püüdis joogi, toidu ja kingitustega paganate ja kristlaste poolehoidu võita, kuid Holmi kalmistu pühitsemise ajal hakkasid kohalikud liivlased vaidlema, kas ta koos kirikuga ära põletada, maha lüüa või uputada. Nad heitsid talle ette vaesust. Seda nähes põgenes ta Ojamaa kaudu Saksimaale ja kaebas paavst Coelestinus III-le, kes seepeale lubas piiskopil Liivimaa kristlaste kaitseks ja apostaatide usku tagasisundimiseks kasutada ristisõdijaid, kellele ta omalt poolt selle eest pattude kustutamise garanteeris.
Pärast Alam-Saksimaa, Vestfaalist ja Friisimaalt kogutud sõjaväega Lübeckist naasmist nõudis ta liivlastelt kristlusse tagasipöördumist ja julgeolekuks pantvange, et nad enam paganlusse tagasi ei langeks, nagu nad olid mitu korda teinud. Sõlmiti vaherahu, kuid see lõppes, kui liivlased hobusemoona otsivaid sakse tapnud olid. Järgnenud lahingus tulevase Riia linna asukohal kandis hobune Bertoldi liivlaste keskele, kus Ymaut (kroonika hilisemates tekstides tekkinud ümberkirjutusvea tõttu on juurdunud ekslik nimekuju Imant, lätipäraselt Imants) torkas ta selja tagant odaga läbi ja teised rebisid ta lõhki.
Vanim Henriku kroonika tekst (Codex Zamoscianus) ei nimeta Bertholdi surmapäeva. Hilisemates käsikirjades on sellena antud üheksas päev enne augusti kalende (24. juuli). Pole teada, millal see kiilund tekkis ja kui põhjendatud ta on. See võis olla tuletatud Bertoldi hauakirjast Riias. Lübecki Arnoldi kroonika järgi toimus lahing kuumal aastaajal.
Pärast Bertholdi surma sõlmiti Üksküla ja Holmi liivlastega rahu ja nad lasksid end preestritel ristida, lubades neid ka ülal pidada. Kui ristisõdijad olid ära läinud, pesid liivlased Väina jõe veega ristimisvee maha, võtsid vaimulikelt nende varad ära ja ajasid nad minema.
Boriss Jefimov

Boriss Jefimovitš Jefimov (vene "Борис Ефимович Ефимов"; sünnipärane nimi Boriss Haimovitš Fridljand (vene "Борис Хаимович Фридлянд"); Kiiev, Venemaa Keisririik – 1. oktoober 2008 Moskva, Venemaa) oli Vene graafik ja karikaturist. 
Ta sündis Kiievis juudi peres perekonnanimega Fridljand (Läänes kasutatakse ka nimekuju "Friedland"). Peagi kolis perekond Białystokki. Esimese maailmasõja ajal läks pere Kiievisse tagasi. 1917. aastal hakkas ta Kiievi ülikoolis õigusteadust õppima, kuid kool jäi pooleli. 
Esimese poliitilise karikatuuri avaldas ta 1919. aastal. 1920–1921 töötas ta Agitpropi heaks. 1924. aastal ilmus tema esimene raamat "Poliitilised karikatuurid", millele kirjutas eessõna Lev Trotski.
Jefimov sai tuntuks Teise maailmasõja ajal oma karikatuuridega Hitlerist ja teistest Natsi-Saksamaa juhtidest. Pärast sõda sõitis ta Nürnbergi, kus joonistas karikatuure Nürnbergi protsessi süüalustest.
Ta pälvis Stalini preemia 1950 ja 1951. Ta tegi 1980. aastateni kaastööd ajalehele Pravda.
Boriss Jefimov elas Moskvas. Alates 2007. aastast oli ta ajalehe Izvestija peakarikaturist.
Boriss Jefimovi vend oli Nõukogude Liidu 1920.–1930. aastate esipublitsist Mihhail Koltsov.
Välislingid.
Echekrates

Echekrates ("Ἐχεκράτης") Phleiusist (sündis umbes 417 eKr) oli vanakreeka filosoof, pütaagorlane, Philolaose ja Eurytose õpilane.
Echekrates palub Platoni dialoogis "Phaidon" Phaidonil, kellega ta kohtub mõnda aega pärast Sokratese hukkamist, jutustada Sokratese elu viimastest tundidest ja surmast. Phaidoni jutustusse sekkub ta vähe, katkestades selle üksnes kohas, kus räägitakse sellest, et hinge võib käsitada keha funktsioonide "harmooniana", ning veel ühes kohas. 
Aristoxenos, kes Echekratest isiklikult tundis, nimetas teda üheks viimastest pütaagorlastest. 
Tõenäoliselt on tegu sama Echekratesega, kellele viitas ajaloolane Timaios Tauromenionist.
Echekratest mainib ka Aulus Gellius. 
Echekratest Phleiusist samastatakse Echekratesega Lokroist, keda mainib Cicero ("De finibus bonorum et malorum"). Władysław Witwicki oletab sissejuhatuses "Phaidoni" poolakeelses väljaandes, et echekrates oli pärast Suur-Kreeka linnast Lolroist, dialoogi tegevusajal aga hiljuti elama asunud Phleiusi. Ta viitab sellele, et "Phaidonis" ei tunne Echekrates Päris-Kreeka tavasid ja olusid. Ta oletab, et Phleiusi asus Echekrates elama sellepärast, et tegu on Pythagorase esivanemate kodukohaga.
Echekratese vaadetest pole teada muud peale selle, et ta oli pütaagorlane ning tundis austust ja huvi Sokratese vastu. "Phaidonis" esineb ta demokraatia vastasena.
Bertold

Bertold või Berthold on eesnimi, mille all on tuntud mitmed inimesed:
Anti Marguste

Anti Marguste (5. august 1931 Eavere – 12. jaanuar 2016) oli eesti helilooja ja muusikapedagoog.
Anti Marguste lõpetas 1953 Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna ning 1960 kompositsiooni erialal Tallinna Konservatooriumi Mart Saare ja Anatoli Garšneki klassis. 
Ta on olnud Eesti Heliloojate Liidu liige alates 1960. aastast. 
Aastatel 1959–1962 töötas ta ajalehe Sirp ja Vasar muusikaosakonna juhatajana.
Aastast 1962 õpetas helilooja Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis muusikateoreetilisi aineid.
Looming.
Anti Marguste helilooming põhineb suures osas regilaulul. Rahvamuusika lakoonilistest kujunditest on ta tuletanud uudseid arendusvõtteid ja tundevarjundeid. Sage on eemaldumine selgesti tunnetatavast helistikust tunglevasse kromaatikasse.
Tämbrikontrastide huvides kasutas ta ebatavalisi instrumentaalkoosseise.
Tema rohkete teoste hulka kuulub nii suur- kui ka väikevorme, nii sümfooniaid kui ka koorilaule.
Marguste teoseid on juhatanud dirigendid Roman Matsov, Eri Klas, Neeme Järvi, Paul Mägi jt. Mitmed tema koorilaulud on kõlanud ka üldlaulupidudel ning lisaks Eestile on neid esitatud Tšehhis, Soomes, Saksamaal, Itaalias ja mujal.
Emil Hegle Svendsen

Emil Hegle Svendsen (sündinud 12. juulil 1985 Trondheimis) on Norra laskesuusataja, neljakordne olümpiavõitja ja üheteistkordne maailmameister (2008, 2009, 2011, 2012 ja 2013).
Svendsen tuli maailmameistriks juunioride maailmameistrivõistlustel tagaajamisvõitluses ja teatevõistluses Prantsusmaal 2004. aastal ning normaaldistantsil ja sprindivõistluses Kontiolahtis 2005. Lisaks sai ta hõbemedali tagaajamisvõistluses 2005. aastal ning pronksmedali normaaldistantsil ja tagaajamisvõistluses Poolas 2003. aastal. 
Täiskasvanute tippvõistlusel Svensen debüteeris 2006. aasta olümpiamängudel Torinos, kus ta 15 km ühisstardiga sõidus sai kuuenda koha. 2007. aasta maailmameistrivõistlustel Anterselvas sõitis ta Norra segateatevõistluse meeskonnas kolmandas vahetuses, kes sai pronksmedali.
Svensen tuli 2008. aasta MM-il Östersundis 20 km eraldistardiga sõidus maailmameistriks, kuigi sai esimesel püstiasendis laskmisel ühe trahviminuti. Vahe Norrale kaksikvõidu kindlustanud Ole Einar Bjørndaleniga oli finišis üle poole minuti.
Maailma karikasarjas sai ta esimese poodiumikoha 10 km sprindivõistluses 13. jaanuaril 2007 Ruhpoldingis, kus oli kolmas. Esimese etapivõiduni jõudis ta normaaldistantsil (20 km eraldistardiga sõit) 13. detsembril 2007 Pokljukas.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Maailma karikasarja etapivõidud.
Emil Hegle Svendsen on osalenud (seisuga 8. veebruar 2012) 120 MK-etapil &lt;br&gt;ja jõudnud esikolmikusse 54 korral, neist 27 etappi on ta võitnud.
Metallilõikepink

Metallilõikepingid on tööpingid, mis on mõeldud metallide töötlemiseks laastu eemaldamise teel.
Metallilõikepinkide ajalugu.
Esimene metallilõikepingi eellane oli ehk ürgne vibupuur, millega kivikirvele silma auk puuriti.
Metallilõikepinkide liigitus.
Metallilõikepinke võib jaotada:
Otstarbe ja lõikeriista järgi jagunevad metallilõikepingid:
Juhtimissüsteemi järgi jagunevad metallilõikepingid:
Fotoperiodism

Fotoperiodism ehk fotoperioodiline reaktsioon on taime- ja loomorganismide füsioloogiline (mõnikord ka morfoloogiline) reaktsioon päeva ja öö pikkusele.
Taimede fotoperiodism.
Paljudel õistaimedel tagab fotoperiodismi pigment fütokroom, mis aitab taimel ajastada õitsemisaja.
Punase valguse (660 nm) mõjul aktiveerub taimedes fütokroom, kaug-punane valgus (730 nm) aga pärsib fütokroomi aktiivsust. Kuuvalgusel on kaug-punase valguse protsentuaalne kogus suurem kui päikesevalgusel – seega öösel muutub fütokroom järk-järgult inaktiivseks. Pikemate ööde käigus on taim võimeline, lähtudes fütokroomi inaktiivsuse hulgast, hindama öö pikkust.
Üldistatult saab õistaimi tüpiseerida järgmiselt: pikapäevataimed, lühipäevataimed ja päevaneutraalsed taimed.
Pikapäevataimed vajavad edukaks õitsemiseks päevapikkust, mis ületab (kokkuleppeliselt) 12 tundi – see tähendab, et valguseperiood on pikem kui ööperiood. Enamasti õitsevad need taimed (hilis)kevadel või (vara)suvel.
Lühipäevataimed saavad edukalt õitseda, kui ööperiood on pikem valguseperioodist (ehk öö on pikem kui päev). Enamasti õitsevad need taimed hilissuvel, sügisel või talvel.
Päevaneutraalsetele taimede õitsemine ei sõltu fotoperiodismist, mis tähendab, et neil pole oluline päeva ja öö pikkuse suhe. Mõnedel päevaneutraalsetel taimedel on märgatud fotoperiodismi asemel vernalisatsiooni ehk jarovisatsiooni.
Loomade fotoperiodism.
Loomade puhul avaldub fotoperioodiline reaktsioon harvem. Mõnedel loomadel sõltuvad päevapikkusest morfoloogilised tunnused, näiteks kasv ja suurus. Vähem on täheldatud mõnedes rühmades fotoperiodismist tingitud polümorfismi ja ebavõrdset soolist jaotust.
Blue Suede Shoes

"Blue Suede Shoes" on laul, mille kirjutas 1955. aastal Carl Perkins ning mis on tänapäeval üks tuntumaid "rockabilly"-laule.
Johnny Cash kohtas sõjaväes teenides ühte mustanahalist kaasvõitlejat õhujõududest, kes nimetas oma vormikingi "sinisteks seemisnahast kingadeks" ("blue suede shoes"). Cash soovis, et Perkins kirjutaks neist kingadest laulu.
4. detsembril 1955 märkas Carl lava lähedal tantsimas ühte paari – ilusat tüdrukut ja poissi, kes kandis siniseid seemisnahast kingi. Poiss hoiatas tüdrukut, et too tema kingadele ei astuks ("Don't step on my suedes!"), mille peale Carl imestas, et poiss hindab oma kingi rohkem kui tüdrukut. Samal õhtul kirjutas Carl oma idee paberkotile.
Laulu esimesed sõnad pärinevad klassikalisest lastelaulust ("It's one for the money, two for the show, three to get ready..."), millele Carl mõtles otsa "...go, boy, go!", kuid muutis selle Sam Phillipsi soovil ära nii: "...go, cat, go!".
Carl salvestas singli Sun Recordsis 19. detsembril 1955 ja see anti välja 21. jaanuaril 1956.
Algul müüs singel "Blue Suede Shoes" kehvasti, kuid kuna Carl esitas seda regulaarselt raadiosaates "Big D Jamboree", võitis lugu ajapikku suurt populaarsust.
Peagi sattus Carl aga ränka autoõnnetusse, mille tõttu ta enam tükk aega esineda ei saanud, ja laulust sai Elvis Presley hitt. Laulu võib kuulda ka Elvise 1960. aasta filmis "G.I. Blues".
Peale Carl Perkinsi ja Elvis Presley on laulu esitanud lugematul arvul artiste.
Ajakirja Rolling Stone 2004. aastal koostatud 500 kõigi aegade parima laulu edetabelis jõudis lugu Carl Perkinsi esituses 95. kohale ja Elvis Presley esituses 423. kohale.
Teine Ümera lahing

Teine Ümera lahing oli Henriku Liivimaa kroonika ja Liivimaa vanema riimkroonika järgi 1223. aasta suvel Valmiera lähedal Ümera ehk Jumara jõe suudmes toimunud lahing, kus Riia piiskopi ja Mõõgavendade ordu eestvõttel kogunenud kristlaste vägi rüüsteretkelt tagasi pöörduvat Muinas-Eesti lõunapoolsetest maakondadest pärit väge võitis.
Eellugu.
Pärast Saaremaale tunginud Taani vägede lüüasaamist 1222. aastal algas saarlaste ärgitusel ülestõus Mõõgavendade ordu ja Taani võimu vastu kogu Muinas-Eestis, mille käigus hõivati kõik alad peale Tallinna linnuse. Kätte saadud Sakala ja Ugandi linnuseid kutsuti tugevdama venelasi Novgorodist ja Pihkvast. Mõõgavendade ordu palus Riia piiskopilt kaotatud maade tagasivõtmiseks abi, mida see lubas anda tingimusel, et vallutustest saab tema 1/3 ja Eestimaa piiskop Hermann samuti 1/3.
Pärast mitmeid vastastikuseid sõjaretki latgalite ning Sakala ja Ugandi aladele kogunes 1223. aastal Ugandist, Sakalast, Soopoolitsest, Jogentaganast, Vaigast, Mõhust, Nurmekunnast ja Alempoisist koos appi tulnud venelastega suur vägi, mis liikus lõunasse, rüüstates laialdaselt Tālavas, Metsapooles ja Turaidas. Urele linnuse juures toimus ühel rüüstaval rühmal kokkupõrge Rameko juhitud latgalitega, kel õnnestus tappa Viljandi linnuse venelaste juht koos mitme teise venelase ja eestlasega. Samal ajal kogunes Riias vastulöögi andmiseks ristisõdijatest, orduvendadest, kaupmeestest ja liivlastest vägi, mis asus teele rüüstajate kogunemispunkti poole Lēdurgas. Saades Turaidasse jõudnuna teada, et eestlased on Lēdurgast juba lahkunud, pöördusid jalamehed ja mitmed teised tagasi Riiga. Ülejäänutega liitusid aga orduvennad Siguldast ja Võnnust (Cēsisest) ning paljud latgalid ja liivlased.
Lahing.
Henriku kroonika kirjelduse kohaselt jõudsid kristlased jälitatavatele järele ja ründasid neid ajal, mil eestlased olid ületamas Ümera jõe silda nii, et üks osa väest oli juba teisel kaldal. Algul osutasid eestlased tugevat vastupanu, kuid löödi peagi põgenema, mille käigus paljud neist tapeti. Üle silla tunginud sakslaste eest püüdis pääseda ka väe teine osa, mis hobuseid ja saaki maha jättes ning mõningaid rüüsteretke ajal võetud vange tappes põgenes metsa, kuid ka neist paljud hukkusid. Henriku kroonika järgi suri kokku üle 600 eestlase ja kristlased jagasid nende kokkuröövitud saagi omavahel ning vabastasid vangid. Kristlaste kaotustest mainitakse seal vaid üht oda läbi surma saanud orduvenda.
Veidi teistsuguse pildi toimunust annab Liivimaa vanem riimkroonika. Seal ei mainita silda ja öeldakse, et vaenupooled asusid jõe vastaskallastel, mis takistas lahingusse astumast. Nii heideti algul vastastikku vaid odasid, kuni latgalid juhtisid neile tuntud teed mööda orduvennad ja ristisõdijad üle jõe, eestlastele kallale. Algul julgelt vastu astunud eestlaste vägi löödi seejärel puruks. Eestlasi olevat langenud 1500, mis näib selge liialdusena, kristlaste kaotused olevat piirdunud 50 hukkunuga, nende hulgas 2 ordurüütlit.
Piero di Lorenzo de' Medici

Piero di Lorenzo de' Medici (ka "Piero Õnnetu"; 15. veebruar 1471 – 28. detsember 1503) oli Firenze tegelik valitseja aastatel 1492–1494 ja Lorenzo Toreda vanim poeg.
Pärast Lorenzo küllaltki ootamatut surma sai 21-aastasest Pierost Firenze valitseja. Kuigi ta oli saanud hea hariduse, ei jõudnud isa teda kuigivõrd riigimehe tööks ette valmistada. Lisaks majanduslangusest tingitud üha kasvavale rahulolematusele Firenzes ähvardas Piero võimu ka 1494. aastal alanud prantslaste sissetung Itaaliasse. Kuningas Charles VIII-ga oli liitunud ka Milano hertsog, Medicite kunagine liitlane, samas kui paavst Aleksander VI ajas väga raskesti mõistetavat ning kahepalgelist poliitikat. Piero püüdis seetõttu jääda erapooletuks, kuid Charlesil oli Napolisse tungimiseks vaja läbida ka Firenzele kuuluvad alad. Charles esitas ulatuslikud nõudmised nii raha kui ka kindluste loovutamise osas. Piero püüdis esialgu organiseerida sõjalist vastupanu, kuid enamik firenzelasi oli sellele vastu. Seejärel üritas ta kuningaga läbi rääkida, kuid osutus viletsaks diplomaadiks ning alistus kõigile tema nõudmistele. See tekitas Firenzes suurt viha ning tõi lõpuks kaasa Medicite kukutamise. Piero ja tema vennad põgenesid, ent Firenze avas prantslastele ikkagi väravad. Piero püüdis pärast prantslaste lahkumist oma võimu Firenzes taastada, kuid edutult. Ta asus elama Rooma, kus tegeles peamiselt pidutsemisega, olles kaotanud lootuse oma võimu Girolamo Savonarola mõju alla langenud Firenze vabariigis taastada. 1503. aastal uppus ta paadisõidul, misjärel Medicite perepeaks sai tema vend kardinal Giovanni, hilisem paavst Leo X.