tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Heldur Nestor

Heldur Nestor (24. veebruar 1935 Särevere vald, Järvamaa – 2. aprill 2019 Tallinn) oli eesti geoloog ja paleontoloog.
Elulugu.
Heldur Nestor oli talupidaja poeg, geoloog Viiu-Kai Nestori abikaasa.
1954. aastal lõpetas Nestor Türi 1. Keskkooli, 1959 Tartu Riikliku Ülikooli geoloogiaosakonna ning 1964 aspirantuuri Geoloogia Instituudis. 1965. aastal kaitses ta Eesti Teaduste Akadeemia juures geoloogia-mineraloogiakandidaadi kraadi ja 1979. aastal Moskva Ülikoolis geoloogiadoktori kraadi väitekirjaga "Эволюция и условия обитания палеозоиских строматопорат" ("Paleosoikumi stromatopooride evolutsioon ja elutingimused").
Nestor oli 1959–1961 ja 1964–1969 Geoloogia Instituudi noorem-, 1969–1986 vanem- ja 1986–1995 peateadur, 1995–2000 töörühma juht ning 2001–2008 Tallinna Tehnikaülikooli Geoloogia Instituudi erakorraline vanemteadur. Ta on olnud geoloogilistel välitöödel Uuralis, Kesk-Siberis, Baltimaades, Lääne-Ukrainas, Rootsis, Norras, USA kesk-ida osariikides ning Ontario provintsis Kanadas. 
Teadustöö.
Heldur Nestor on uurinud vanaaegkonna stromatoporoidide (lubikäsnad) evolutsiooni, süstemaatikat, biostratigraafiat ja paleoökoloogiat; samuti siluri ladestu stratigraafiat, paleogeograafiat ja settimistingimusi ning geoloogiateaduste ajalugu Eestis. Ta on üks stromatoporoidide evolutsioonilise süstemaatika rajajaid ja praeguse klassifikatsiooni loojaid. Nestor lõi koos Rein Einastoga Balti siluri settebasseini fatsiaalse sedimentoloogilise mudeli, mis on esimesi omataoliste seas. Ta on Ida-Euroopa platvormi siluri kivimite unifitseeritud stratigraafia skeemi ja seletuskirja põhikoostajaid. Ta on avaldanud üle 150 teaduspublikatsiooni, sh 5 monograafiat, samuti arvukalt aimeartikleid.
Nestor oli Balti Stratigraafia Assotsiatsiooni esimees, Rahvusvahelise Geoloogiateaduste Liidu Siluri Stratigraafia Alamkomisjoni korrespondentliige, Rahvusvahelise Fossiilsete Käsnade ja Korallide Uurimise Assotsiatsiooni nõukogu liige, Loodusuurijate Seltsi paleontoloogia sektsiooni esimees, TTEÜ juhatuse liige ja Tallinna osakonna juhataja ning "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" geoloogia erialatoimetaja.
Sofja Kovalevskaja

Sofja Kovalevskaja (ka Sophie Kowalevski, neiupõlvenimega Sofja Korvin-Krukovskaja; vene keeles Софья Васильевна Ковалевская; 15. jaanuar 1850 Moskva – 10. veebruar 1891 Stockholm) oli esimene silmapaistev vene naismatemaatik, esimene naisprofessor Venemaal ja Põhja-Euroopas (maailma esimene naisprofessor matemaatikas) ning üks esimesi teadusajakirja naistoimetajaid.
1870. aasta oktoobris kolis Kovalevskaja Berliini, kus tolle aja väljapaistvaim matemaatik Karl Weierstrass hakkas talle eratunde andma, sest tolle aja seadused ei lubanud naistel ülikoolis isegi vabakuulajana osaleda. Kolme aasta jooksul õpetas ta Kovalevskajale sedasama, mida ta ülikoolis loengutes rääkis.
1874 esitas ta Göttingeni ülikoolile doktorikraadi kaitsmiseks kolm teadustööd: osatuletistega diferentsiaalvõrrandite kohta, Saturni rõngaste dünaamika kohta ja elliptiliste integraalide kohta. Weierstrassi abiga kaitses ta oma väitekirja "summa cum laude" pärast seda, kui Weierstrass oli saavutanud tema vabastamise tollal tüüpilisest suulisest eksamist. Kovalevskaja oli kõigi aegade esimene naine, kes matemaatikas doktorikraadi selle tänapäeva mõistes kaitses.
1884. aastal sai ta Stockholmi Ülikooli matemaatikaprofessoriks. 1888. aastal pälvis ta Pariisi Teaduste Akadeemia preemia. 1889. aastast oli ta Peterburi Teaduste Akadeemia väliskorrespondentliige.
Õppinud professoriametis aasta jooksul ära rootsi keele, avaldas ta selles hiljem ka ilukirjandust.
Teaduspublikatsioonides kasutas Kovalevskaja ise nimekuju Sophie Kowalevski (vahel ka Kowalevsky). Pärast Rootsi kolimist tarvitas ta eesnime Sonja.
Isiklikku.
Tema isa Vassili Korvin-Krukovski oli Venemaa keisririigi sõjaväelane (kindralleinant) vanaisa Friedrich von Schubert oli Venemaa keisririigi sõjaväelane (jalaväekindral), kartograaf. Vanavanaisa Friedrich Theodor von Schubert oli astronoom, elas 2 aastat Eestiski.
Sofja vanem õde Anne Jaclard (1843–1887) oli revolutsionäär ja Karl Marxi sõber, kes esimesena püüdis Marxi "Kaptali" vene keelde tõlkida. Ta osales koos oma mehe Victor Jaclardiga (1840–1903) Pariisi Kommuunis.
Sofja abiellus 1868 paleontoloogitudengi, hilisema kirjastaja ja radikaali Vladimir Kovalevskiga, kes esimesena tõlkis ja andis Venemaal välja Charles Darwini teoseid. Abielu oli esialgu mõeldud fiktiivsena, kuid abikaasad said lähedaseks ja elasid kogu elu koos. 1871 sõitsid nad ümberpiiratud Pariisi, kus Sofja hoolitses haavatud kommunaaride eest. Abielust sündis tütar Sofja (1878–1952), kes töötas arstina ja tõlkis oma ema teoseid vene keelde.
Ilmandu koobas

Ilmandu koobas on Tiskre ja Suurupi vahel paeseina jalamil asuv koobas. 
Koopa avastas 1970. aastate keskel Õpilaste Teadusliku Ühingu liige Mart Rieberg. Koobas asub Ilmandu külast 1–2 km põhja pool.
Arheoparasitoloogia

Arheoparasitoloogia on paleopatoloogia haru, mis uurib muistseid parasiite ja nende jäänuseid.
Arheoparasitoloogia uurib eriti muinasaja inimeste ja tolle aja parasiitide vastastikust mõju, keskendudes eriti parasiitide põhjustatud haigustele.
Amööbliikumine

Amööbliikumine ehk amöboidne liikumine on kõige algelisem loomse raku liikumise vorm, mille korral elusolend liigub raku kehas olevast tsütoplasmast moodustunud sagar- või juurkulendite abil.
Amööbliikumist on täheldatud amööbloomadel, mõnedel protistide (nt limaeoslaste) teatud arengujärgul (amöboidne faas), hulkraksete vedelkoe mõnedel osadel (nt fagotsüteeriv leukotsüüt).
Zdeněk Miler

Zdeněk Miler (21. veebruar 1921 Kladno – 30. november 2011 Nová Ves pod Pleší) oli tšehhi lasteraamatute illustraator ja multifilmide kunstnik-lavastaja.
Zdeněk Miler on tuntud Muti-teemaliste raamatute ja multifilmide autor. Ühtekokku lavastas ta üle 70 multifilmi, ligi 50 on neis peategelaseks Väike Mutt. 
Tema esimene multifilm "Kuidas mutt endale püksid sai" valmis 1957. aastal.
Laktobatsill

Laktobatsill ("Lactobacillus") on grampositiivsete anaeroobsete või fakultatiivselt aeroobsete pulkbakterite perekond. 
Kõik laktobatsilli perekonna esindajad on asporogeensed ehk spoore mitte moodustavad. 
Suur osa laktobatsillidest on liikumisvõimetud. 
Elutegevuse käigus (käärimisel) moodustavad nad piimhapet. 
Laktobatsille leidub ka inimorganismis, kus nad täidavad mitmeid elutegevuses olulisi funktsioone.
Asso Prii

Asso Prii (sündinud 18. aprillil 1986) on eesti ühiskonnategelane.
Ta oli ühingu Korruptsioonivaba Eesti tegevjuht.
Vernalisatsioon

Vernalisatsioon ehk jarovisatsioon on õite moodustumise esilekutsumine ja kiirendamine madala positiivse (alla 8 oC) temperatuuri toimel. 
Vernalisatsioon võib toimuda ka looduslikult, kui taime mõjutab madal talvine temperatuur. 
Vernalisatsioon tehti kindlaks USA-s.
Vernalisatsiooni kui agrotehnilist võtet rakendas laialdaselt Trofim Lõssenko.
Hekk

Hekk (elavtara, elustara) on tihe, ühtlaste vahedega istutatud, tavaliselt maapinnani ulatuvate okstega põõsaste või puude rida.
Hekk võib olla rajatud mitmel põhjusel: tuule, tolmu või lume tõkestamiseks, teatava maa-ala piiramiseks, aia või pargi iluelemendina jne.
Tolmlemine

Tolmlemine on tolmuterade kandumine emakasuudmele või seemnealgmele.
Tavaliselt järgneb tolmlemisele viljastumine. 
Eristatakse ise- ja võõrtolmlemist. Isetolmlemise puhul on tolmuterad pärit samalt taimelt, võõrtolmlemise puhul aga teiselt taimelt.
Paljud õied tolmlevad tuule abil (tuultolmlemine). Teised vajavad selleks loomi (loomtolmlemine), enamasti putukaid (putuktolmlemine). 
Paljudel taimedel on kohastumus tõmmata ligi loomi, kes õisi tolmeldavad, võimaldades geneetilist rekombineerumist. Selliste õitega taimi nimetatakse putuktolmlejateks. Tolmeldajate ligitõmbamiseks on neil taimedel tavaliselt nektaariumid, mis toodavad nektarit. Tavalised tolmeldajad on linnud ja mesilased, kes mõlemad näevad värve ja eelistavad värvilisi õisi. Mõnel õiel on nektariviidad, mis näitavad tolmeldajatele, kust nektarit otsida. Need võivad olla inimestele nähtavad või ka ultravioletsed, nii et neid näevad ainult mesilased ja mõned teised putukad. Tolmeldajaid meelitatakse kohale ka lõhnaga. Mõningaid taimi, näiteks raitlill, hiid-titaanjuur ja söödav asimiina, tolmeldavad kärbsed, mistõttu nad levitavad raipelõhna. 
Tolmukad paiknevad putuktolmlejate õites niiviisi, et tolmuterad jäävad tolmeldajate keha külge. Kogudes nektarit paljudelt ühe ja sama liigi õitelt, viib tolmeldaja õietolmu kõigisse õitesse, mida ta külastab. 
Tuultolmlejatel, näiteks kõrrelistel, puudub vajadus tolmeldajaid ligi meelitada, mistõttu nende välimus on tavaliselt tagasihoidlik. Kui putuktolmlejate õied on suurte seemnetega, kleepuvad ja valgurikkad (tolmeldajad võivad olla ka valgu peal väljas), siis tuultolmlejate õied on tavaliselt väikeste seemnetega, väga kerged ja putukate jaoks vähese toiteväärtusega (kuigi neid näljaajal võidakse korjata). Mesilased ja kimalased koguvad tuultolmleva maisi õietolmu, kuigi sellel pole nende jaoks suurt väärtust. 
Ajavahemikku, mil tolmlemine on võimalik, nimetatakse õitsemisajaks.
Virion

Viirusosake ehk virion (inglise "virion") on viiruse rakuvälise oleluse vorm. 
Lihtsamad virionid koosnevad kestast (kapsiidist) ja südamikust. Keerukamate virionide kapsiidi katab üks või mitu ümbrist (ingl k "envelope"). Ümbris pärineb peremeesraku lipiidsest plasmamembraanist ning sisaldab lisaks lipiidele ka viirusvalke. Virionide keskel, südamikus asub viiruse geneetiline aine, kas RNA või DNA.
Väike-kärbtiib

Väike-kärbtiib ("Polygonia c-album") on koerlibliklaste ("Nymphalidae") sugukonda kuuluv liblikaliik.
Ewood Park

Ewood Park on jalgpallistaadion Blackburnis.
Ewood Park kuulub klubile Blackburn Rovers. Staadion mahutab 31 154 inimest.
Giovanni Giacomo Casanova

Giacomo Girolamo Casanova de Seingalt (2. aprill 1725 Veneetsia – 4. juuni 1798 Duchcov) oli Itaalia seikleja ja kirjanik, Francesco Casanova vanem vend, kes pärines Veneetsia vabariigist. Tema autobiograafiat "Histoire de ma vie" ("Minu elulugu") peetakse üheks autentsemaks allikaks Euroopa 18. sajandi seltskonnaelu kohta.
Casanova oli sedavõrd kuulus oma rohkete naissuhete poolest, et tema nime kasutatakse naisteküti võrdkujuna (sarnaselt Don Juaniga). Elu jooksul kohtus ta Euroopa kuningate, paavstide ja kardinalidega, samuti selliste vaimuhiiglastega nagu Voltaire, Goethe ja Mozart. Viimased eluaastad veetis ta krahv Joseph Karl von Waldsteini raamatukoguhoidjana Tšehhis, nüüdses Duchcovi lossis, kirjutades samas ka oma eluloo.
Teddy Sheringham

Edward Paul Sheringham (sündinud 2. aprillil 1966 Londonis) on endine Inglismaa jalgpallur.
Ta on mänginud klubides Millwall, Nottingham Forest, Tottenham Hotspur, Manchester United, Portsmouth, West Ham United, Colchester United. 1985. aastal mängis ta ka laenul klubides Aldershot ja Djurgårdens IF.
Saavutused.
Manchester United FC.
Inglismaa meister (3):
UEFA Meistrite Liiga (1):
Isiklikud.
Premier League Golden Boot (1): 1992–93
Marcello Mastroianni

Marcello Vincenzo Domenico Mastroianni (28. september 1924 – 19. detsember 1996) oli itaalia filminäitleja.
Marcello Mastroianni on võitnud BAFTA, Cannes'i filmifestivali ja Kuldgloobuse auhinna.
Tema tuntumad rollid on osatäitmised filmides "Valged ööd" ("Le notti bianche", 1957), "Magus elu" ("La Dolce Vita", 1960), "Lahutus Itaalia moodi" (ka "Lahutus Itaalia kastmes", "Divorzio all'italiana", 1962), "8½" ja "Eile, täna, homme" ("Leri, oggi, domani", mõlemad aastal 1963), "Abielu itaalia moodi" ("Matrimonio all'italiana", 1964).
Näitlejale on antud Itaalia Vabariigi Teeneteorden ("Ordine al Merito Della Repubblica Italiana").
Prater

Prater on avalik park Viinis Leopoldstadtis. Pargis asub lõbustuspark Wurstelprater, mida tihti ka lihtsalt Prateriks kutsutakse.
Park on kõigile külastajatele avatud alates 1766. aastast. 1873. aastal toimus seal maailmanäitus.
Pargi sissekäigu lähedal asub Pratersterni raudteejaam.
Pargi pindala on vähenenud Ernst-Happel-Stadioni ehitamise tõttu.
Härmel Nestra

Härmel Nestra (sündinud 19. märtsil 1974 Tartus) on eesti matemaatik ja informaatikateadlane.
Elulugu.
Härmel Nestra on tööliste poeg.
1992. aastal lõpetas Nestra Tartu 12. Keskkooli ja 1996 Tartu Ülikooli matemaatikateaduskonna. 1998. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis magistritöö "Polütüüpne funktsionaalne programmeerimine: kategooriateoreetilistest alustest praktikasse" (Tartu, 1998) ja sai magistrikraadi informaatikas ning 2006. aastal väitekirja "Iteratively defined transfinite trace semantics and program slicing with respect to them" (Tartu, 2006) ja sai doktorikraadi informaatikas.
Nestra oli 2002–2003 TÜ arvutiteaduse instituudi assistent, 2003–2009 teadur ja 2009. aastast lektor; 2003 oli ta ka Trieri Ülikooli teadur. 
Teadustöö.
Härmel Nestra peamised uurimisvaldkonnad on loogika arvutiteaduses, funktsionaalprogrammeerimine, programmianalüüs ja slitseerimine. Ta on olnud Eesti koolinoorte matemaatikaolümpiaadi žürii liige, aastast 2004 esimees ning kuni 2014. aastani Eesti õpilasvõistkonna liider rahvusvahelistel matemaatikaolümpiaadidel. Nestra on avaldanud 10 teaduspublikatsiooni.
Cognaci liiga sõda

Cognaci liiga sõda (1526–1530) oli XVI sajandi Itaalia sõdadest viies. Vastaspooltel olid Karl V Habsburgide dominioonid – peaasjalikult Hispaania ja Saksa-Rooma riik – ning Cognaci liiga (1526–1529), ühendus, kuhu kuulusid Prantsusmaa, paavst Clemens VII, Veneetsia vabariik, Inglismaa, Milano hertsogiriik ja Firenze vabariik.
Eellugu.
Rabatuna prantslaste lüüasaamisest 1521. aasta Itaalia sõjas, hakkas Clemens koos Veneetsia vabariigiga korraldama liitu Karl V väljalöömiseks Itaaliast. François I vabastati pärast Madridi lepingu allkirjastamist ja naasis Prantsusmaale, kus ta andis õige pea teada oma kavatsusest osutada kaasabi paavst Clemensile. 1526. aasta Cognaci liiga asutamislepingule kirjutasid seega alla keiserliku ülemvõimu alt vabaneda soovivad François, Clemens, Veneetsia, Firenze ja Milano Sforza. Henry VIII, kelle soov, et leping allkirjastaks Inglismaal, ei läinud täide, keeldus liigaga ühinemast.
Sõja algus.
Liiga hõivas kiiresti Lodi, kuid keiserlikud väed sisenesid Lombardiasse ja sundisid Sforzat peagi Milanost loobuma. Samal ajal korraldas Colonna rünnaku Rooma vastu, alistas Paavsti väed ja sai lühikeseks ajaks linna oma võimu alla. Pärast töötasu kättesaamist lahkusid sõdurid siiski linnast.
Rooma.
Seejärel kogus Karl V "landsknecht"'id Georg von Frundsbergi juhtimise alla ja Hispaania armee Bourboni Karli juhtimise alla, ühendas need jõud Piacenza all ja liikus edasi Rooma peale. Paavsti vägede eesotsas olnud Francesco Guicciardini ei suutnud vaenlastele vastu seista; pärast Bourboni hertsogi surma rüüstas hertsogi alatasustatud armee linna ja sundis paavsti põgenema.
Napoli.
Rooma purustamine ja sellele järgnenud Clemensi kõrvaldamine osalusest sõjas kutsus esile Prantsuse poole meeleheitliku sammu. 1527. aasta 30. aprillil allkirjastasid Henry VIII ja François I Westminsteri lepingu, millega pooled kohustusid ühendama jõud Karli vastu. François, kel lõpuks õnnestus kaasata Liigasse Henry VIII, saatis Odet de Foix ja Oliveto krahvi Pedro Navarro juhitud armee läbi Genova, kus prantslastega kiiresti liitunud Andrea Doria oli võtnud oma valdusse suurema osa Genova laevastikust, ja liikus edasi Napoli peale, kus võttis linna pikaleveninud piiramisrõngasse.
Genova.
Doria ent läks peagi prantslaste poolelt üle Karli poolele. Piiramine luhtus, kui prantslaste laagris puhkes katk, mis tappis suurema osa armeest ning Foix' ja Navarro.
Barcelona, Cambrai ja Bologna.
Armeede lüüasaamise järel hakkas François otsima võimalusi Karliga rahu sõlmimiseks. Läbirääkimised algasid Cambrai linna piiril 1529. aasta juulis. 5. augustil allkirjastatud lepinguga eemaldati Prantsusmaa sõjast, mis jättis Veneetsia, Firenze ja Paavstiriigi üksinda Karli vastu.
Firenze.
Firenze Vabariik jätkas vastupanu Oranje printsi juhitud keiserlikele jõududele üksinda. Firenze armee Francesco Ferruccio juhtimisel astus keiserlikele vägedele vastu Gavinana lahingus (1530) ja ehkki Oranje prints tapeti lahingus, sai keiserlik armee otsustava võidu ning Firenze Vabariik alistus kümne päeva pärast. Seejärel nimetati Firenze hertsogiks Alessandro de' Medici.
Catherine Deneuve

Catherine Deneuve (sündinud 22. oktoobril 1943 Pariisis) on prantsuse filminäitleja.
Catherine Deneuve on mänginud rohkem kui 100 filmis, sealhulgas Roman Polański, Luis Buñueli ja François Truffaut' filmides. Ta on üks menukaimaid prantsuse filminäitlejaid. Läbimurde saavutas ta muusikaliga "Cherbourgi vihmavarjud" 1963. aastal.
Tal on kaks last: Christian Vadim (s. 1963) koos Roger Vadimiga ja Chiara Mastroianni (s. 1972) koos Marcello Mastroianniga.
Tal oli vanem õde Françoise Dorléac (suri 1967), kellega ta mängis koos 1967. aastal linale tulnud Jacques Demy muusikalfilmis "Rocheforti tüdrukud".
Richard Byrd (täpsustus)

Richard Byrd on mitme tuntud inimese nimi:
Christa Wolf

Christa Wolf (sünninimi Christa Ihlenfeld; 18. märts 1929 Landsberg an der Warthe – 1. detsember 2011 Berliin) oli saksa kirjanik.
Ta sündis Otto ja Herta Ihlenfeldi tütrena Brandenburgi provintsis Landsberg an der Warthes, mis tänapäeval jääb Poolasse ja kannab nime Gorzów Wielkopolski. Pärast Teise maailmasõja lõppu, kui sakslased Poola uutest piiridest välja aeti, asus pere 1945 elama Mecklenburgi, mis hiljem jäi Saksa DV-sse.
Christa õppis kirjandust Jena ja Leipzigi ülikoolis. Pärast lõpetamist töötas ta Saksa Kirjanike Liidus ja sai kirjastuses toimetajaks.
1949 astus ta Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse. 1963–1967 oli ta selle keskkomitee liikmekandidaat. Wolf kritiseeris parteid avalikult, kuid jäi lojaalseks sotsialismi ideele ja oli vastu Saksamaa taasühinemisele.
1993 avastati Saksa DV salapolitsei Stasi dokumendid, mille järgi Wolf oli 1959–1961 Stasi agent ("mitteametlik kaastööline"). Stasi ohvitserid kritiseerisid teda selle eest, et temalt ei saanud peaaegu mingisugust teavet, ja lõpuks loobusid teda kasutamast. Järgmised 30 aastat jälgis Stasi Wolfi ennast hoolikalt.
Wolfi loomingu kesksed teemad olid fašism, inimlikkus, feminism ja eneseavastamine. Pärast Saksamaade ühinemist kritiseeriti teda selle eest, et ta Saksa DV autoritaarset režiimi hukka ei mõistnud, tema teoseid nimetati moraliseerivateks. Teisalt on esile tõstetud tema jutustamisoskust, mis on sõltumatu poliitilistest vaadetest. Saksa DV ühe juhtiva kirjanikuna aitas ta kujundada selle riigi kirjanduse õhustikku.
Raudoja (Tarvastu jõgi)

Raudoja on oja Sakala kõrgustiku idaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Pikru ja Roosilla külades, Tarvastu jõe parempoolne lisajõgi.
Oja pikkus on 4,9 km, langus 15,5 m, lang 3,16 m/km, valgala pindala 5,1 km². Raudoja saab alguse 65 m kõrgusel Roosilla külas ja suubub Pikru külas Pikru paisjärves 49,5 m kõrgusel paremalt poolt Tarvastu jõkke 10,8 km kaugusel jõe suudmest. Oja kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda.
Elektronmuusika mõisteid

 
"Siin on loetletud elektronmuusika mõisteid."
Loendi täiendamine ja täpsustamine on osa vikiprojektist "".
Hosta

Hosta ("Hosta"), ka funkia, on taimeperekond liilialiste sugukonnas.
Kirjeldus.
Mullasisesteks organiteks on lühikesed risoomid, millel arenevad lihakad juured. Lehed võivad olla kitsassüstjad kuni laimunajad või peaaegu ümmargused, kaarroodsed, enamasti pikarootsulised. Lehed paiknevad taimel juurmise kodarikuna. Õied on lehterjad, valged või helelillad, asetsevad ühekülgses varre tipus olevas kobaras. Õiekate on lihtne, kuue perigoonilehega. Viljaks on kupar
Levila ja kasvukoht.
1960. aastatel kirjeldati umbes 40 hosta liiki, tänapäeval ulatub tuntud liikide arv 50-ni. Looduslikult kasvavad Hiinas, Koreas ja Jaapanis.
Hostad on külmakindlad ja väga hea kohanemisvõimega. Nad kasvavad hästi nii mõõduka kliimaga piirkondades kui ka lähistroopikas, kuid vajavad talvist puhkeperioodi, kus temperatuur oleks alla +4,5 °C vähemalt 3-4 nädalat aastas. Hostad vajavad toitaineterikast ja vett hästi läbilaskvat mulda.
Ajalugu.
Hostad on pärit Jaapani Honshū saare varjulistest mägimetsadest. Kuna Jaapan oli eurooplastele palju aastaid suletud, nägid nad hostat esimest korda alles pärast 1600. aastat. Esimest korda on hostat mainitud 1712. aastal Hollandis. Sellele taimeperekonnale andis 1812. aastal Horvaatia botaaniku Nicholas Hosti auks nime Austria arst ja botaanik Leopold Trattinnick. Taim ise aga jõudis Euroopasse hoopiski aastaid hiljem. Teelehine hosta toodi Pariisi aastatel 1784–1789 ja laiuv hosta 1790. aastal. Tänu suurtele, lumivalgetele, eksootiliselt lõhnavatele õitele sai teelehisest hostast peagi populaarne haljastustaim, mida kasutati eelkõige Prantsusmaa parkides. Sealt edasi levis ta üle kogu Euroopa.
Jaapani hostad hakkasid Euroopasse ilmuma mitukümmend aastat hiljem. 1829. aastal saatis Hollandi arst ja botaanikahuviline Philipp Franz von Siebold Euroopasse hostasid ja mitmeid muid Jaapani taimi. Neid kasvatati esmalt Sieboldi puukoolis Gentis, kuid sealt jagati neid ka botaanikaaedadele ja huvilistele. Nii jõudsid mõned liigid ka Ameerikasse.
Ameerikasse emigreerunud puukooli pidaja Thomas Hoggi marssalist poeg saatis Jaapanis olles koju isale mitmeid kirjulehelisi hostasid.
Algselt arvasid botaanikud, et kõik Läände saabunud hostad on looduslikud liigid, ka kirjulehised. Hiljem selgus, et kollektsionäärid ei kogunud päris kõiki taimi loodusest, vaid hoopiski aedadest, peamiselt templiaedadest. Seega suurem osa kirjulehistest hostadest kujutasid endast Jaapani aednike valitud hübriide, keda oli aastasadu kultiveeritud.
1905. aastal kinnitati rahvusvahelisel botaanikakongressil Viinis hosta nimetus. 
Kasutamine.
Hosta on ka Eesti iluaianduses levinud, enamasti lehtdekoratiivse taimena kasvatatav püsilill. Tuntuimad haljastuses kasutatavad liigid on
Hans Swarowsky

Hans Swarowsky (16. september 1899 Budapest – 10. september 1975 Salzburg) oli Ungaris sündinud juudi päritolu Austria dirigent.
Ta õppis dirigeerimist Felix Weingartneri ja Richard Straussi käe all ning muusikateooriat Arnold Schönbergi ja Anton Weberni juures.
Austria dirigent Herbert von Karajan kutsus ta tööle Viini Riigiooperisse. Ta oli ka dirigeerimise professor Viini Muusikaakadeemias.
Kähar hosta

Kähar hosta ("Hosta crispula") on liilialiste sugukonda hosta perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.
Kirjeldus.
Taim võib kasvada 50–70 cm kõrguseks. Lehed on kuni 20 cm pikkused ja 10 cm laiused. Rohelised lehed on südajad, teritunud tipuga ja valge lainelise servaga. Juunis ilmuvad taimedele helelillad õisikud. Õisikuvarte kõrgus võib ulatuda kuni 90 cm-ni. 
Levila ja kasvukoht.
Liik on pärit Jaapanist. 
Kasutamine.
Eestis laialt levinud dekoratiivtaim.
Dmitri Nešumajev

Dmitri Nešumajev (sündinud 25. oktoobril 1974 Püssis Ida-Virumaal) on vene päritolu Eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Dmitri Nešumajev on inseneri poeg.
1991. aastal lõpetas Nešumajev Kehra Keskkooli ja 1996 Tallinna Tehnikaülikooli soojusenergeetika insenerina. 1998. aastal kaitses ta TTÜ-s tehnikamagistri kraadi ja 2005. aastal tehnikadoktori kraadi väitekirjaga "Experimental and numerical investigation of combined heat transfer enhancement technique in gas-heated channels" (Tallinn, 2005).
Nešumajev oli 1997–2005 TTÜ soojustehnika instituudi teadur, 2005. aastast on ta vanemteadur.
Teadustöö.
Dmitri Nešumajevi peamised uurimisvaldkonnad on soojusülekanne ja selle intensiivistamine, energiaressursside säästlik kasutamine ning põletusseadmetes toimuvate protsesside täiustamine. Ta on avaldanud üle 10 teaduspublikatsiooni ja on 2 kasuliku mudeli kaasautor.
Natalia Netšunajeva

Natalia Netšunajeva (1972. aastani Natalia Pokrovskaja; sündinud 21. juulil 1948 Leningradis) on Vene päritolu Eesti keeleteadlane.
Elulugu.
Natalia Netšunajeva on teenistuja tütar.
1966. aastal lõpetas Netšunajeva Vladivostoki 6. Keskkooli, 1971 Kaug-Ida Riikliku Ülikooli ning 1978 Leningradi Ülikooli aspirantuuri. 1978. aastal kaitses ta LÜ-s filoloogiakandidaadi kraadi ja 2000. aastal Tallinna Pedagoogikaülikoolis doktorikraadi vene filoloogias väitekirjaga "Минея как тип славяно-греческого средневекового текста" (Tallinn, 2000).
Netšunajeva oli 1979–84 Tallinna Pedagoogilise Instituudi vanemõpetaja ja 1985–2002 dotsent. 2003. aastast on ta Sisekaitseakadeemia keelekeskuse vene keele õpetaja, 2010. aastast ka Tallinna Ülikooli slaavi keelte ja kultuuride instituudi dotsent.
Teadustöö.
Natalia Netšunajeva peamised uurimisvaldkonnad on slaavi keelte ja vana-vene tekstide ajalugu ning tekstoloogia. Ta on avaldanud üle 50 teaduspublikatsiooni ning koostanud arvukalt õpikuid jm õppevahendeid üldharidus- ja kõrgkoolidele.
Erna Neufeld

Erna Neufeld (1942. aastani Erna Hersov; 4. juuli 1916 Vara vald, Tartumaa – 7. juuni 1999 Tartu) oli eesti keemik ja farmatseut.
Elulugu.
Erna Neufeld on talupidaja tütar.
Ta lõpetas 1934. aastal Võrumaa Rahvahariduse Seltsi ühisgümnaasiumi ja 1941 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna. 1963. aastal kaitses ta Tartu Riiklikus Ülikoolis farmaatsiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Parkainete kvantitatiivse määramise meetoditest". Ta täiendas end 1969 Leningradi Tehnoloogiainstituudis analüütilises keemias.
Neufeld oli 1948–60 Tartu Riikliku Ülikooli analüütilise keemia kateedri assistent, 1960–72 Eesti Põllumajanduse Akadeemia keemiakateedri assistent, 1971–79 dotsent.
Teadustöö.
Erna Neufeld on uurinud põlevkivi germaaniumisisaldust, põllumajandusloomade söötade ja toitainete kvaliteedi määramist ning parkainete määramise meetodeid. Ta on avaldanud ligi 20 teaduspublikatsiooni ja koostanud õppevahendeid.
Hinrek Neuhaus

Hinrek Neuhaus (23. august 1924 Tallinn – 2015 Stockholm) oli eesti füüsik.
Elulugu.
Hinrek Neuhaus oli merendus- ja poliitikategelase poeg.
1943. aastal lõpetas Neuhaus Gustav Adolfi Gümnaasiumi, samal aastal põgenes Rootsi. 1952. aastal lõpetas ta Stockholmi Ülikooli füüsikakandidaadi kraadiga, 1955. aastal kaitses samas filosoofialitsentsiaadi kraadi väitekirjaga "Diffraction Grating in Immersion" (kaasautor E. Hulthén; Arkiv för fysik, 8, 1954) ning 1959. aastal filosoofiadoktori kraadi väitekirjaga "Bandenspetroskopische Untersuchungen über die Hydride und Deuteride der Elemente Ga, In und Tl und über die Hyperfeinstruktur der Bi- und In-Hydride und -Deutreride".
Neuhaus oli 1950–59 Stockholmi Ülikooli füüsika instituudi assistent, 1959–73 dotsent, 1973–80 Rootsi Riikliku Proovi- ja Mõõteteenistuse uurimisinsener, 1980–89 Rootsi Töökaitseameti büroojuhataja.
Ta oli Korp! Fraternitas Estica liige.
Teadustöö.
Hinrek Neuhaus avaldas üle 60 teaduspublikatsiooni, sealhulgas töid molekulaarfüüsika, eriti spektrite ülipeenstruktuuri, optiliste spektrograafide ja interferomeetrite konstruktsiooni, elektromagnetilise mikrolainetehnika, plasmafüüsika, laserifüüsika jm kohta. Geoloogiahuvilisena osales Gustav Adolfi Loodusteadusliku Ringi (GALR) tegevuses Eestis ja Rootsis, avaldas Loodusesõbras (1940) kirjutise "Eurypterus"'e kohta.
Marika Uus

Marika Uus (sündinud 3. detsembril 1959) on eesti laulja.
Ta oli ansambli Monitor laulusolist.
Andres Skuin

Andres Skuin (3. detsember 1962 Võru – 8. jaanuar 2003 Tallinn) oli eesti võrkpallitreener.
Ta lõpetas 1981. aastal Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkooli ja 1985. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna. 
Mängis alates 1973. aastast Võru spordikoolis võrkpalli, tema treener oli Aksel Saal. 1973 tuli ta Eesti noortemeistriks ja 1990 Eesti täiskasvanute meistriks Tallinna Autobussikoondise meeskonna koosseisus. Ta oli spordiühingute Kalev ja Jõud liige.
1985–1987 töötas Andres Skuin Võru LNSK treenerina, 1987–2000 ESG ja aastast 2000 Audentese spordikooli treenerina.
1993. aastast oli Andres Skuin Eesti Võrkpalli Liidu juhatuse liige ja EVL-i treeneritekogu esimees.
Ta juhendas mitu aastat Eesti juunioride koondnaiskonda, aastal 2000 oli ka Eesti koondnaiskonna treener ja Eesti meeste rahvuskoondise vanemtreener.
2002. aasta detsembris valiti ta Eesti parimaks võrkpallitreeneriks.
Isiklikku.
Ta oli abielus Aive Skuiniga, neil sündis kaks last (Mari, 1985 ja Jane, 1989).
Peep Pahv

Peep Pahv (sündinud 25. märtsil 1970 Tallinnas) on eesti spordiajakirjanik, korvpallitreener ja Delfi sporditoimetuse erikorrespondent.
Ta on üks spordisaate "Mehed ei nuta" juhtidest.
Taimi Paal

Taimi Paal (kuni 1972 Taimi Ilves; sündinud 29. jaanuaril 1947 Misso vallas Võrumaal) on eesti botaanik.
Elulugu.
Ta lõpetas 1965. aastal Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkooli, 1974. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogina, 1983 Leedu Teaduste Akadeemia Botaanika Instituudi kaugõppeaspirantuuri. Bioloogiakandidaat (1983, TRÜ), väitekiri "Pohla ("Vaccinium vitis-idaea" L.) tsönopopulatsioonide struktuur ja produktiivsus Kivatši looduskaitseala männikutes". 
Ta on olnud aastatel 1965–1968 Obinitsa 8-klassilise Kooli õpetaja, 1974–1975 Saku lasteaia kasvataja, 1975–1980 Karjalas Kivatši looduskaitseala laborant, 1980–1983 nooremteadur, 1983–1986 Jõgeva Metsamajandi nooremteadur, 1986–1996 Eesti Metsainstituudi vanemteadur, 1996–2004 Eesti Põllumajandus- ja Maaülikooli metsandusliku uurimisinstituudi vanemteadur, 2005– Eesti Maaülikooli metsandus- ja maaehitusinstituudi vanemteadur.
Teadustöö.
Paal on uurinud metsamarjade (põhiliselt pohla) populatsioone ja varusid, erisuguste kultiveerimisviiside mõju metsamarjade saagikusele ja kvaliteedile, looduslike häiringute ja inimtegevuse mõju metsaökosüsteemidele. Tegelenud ka metsamarjade (peamiselt pohl, mustikas) kultuuristamise, aretamise ja kaitsega. 
Võtnud osa ekspeditsioonist Koola poolsaarele (1972), Baikalile (1980) ja Sahhalinile (1990).
Teoseid.
Üle 50 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Taimi Paal on talupidaja tütar.
Tema onu Aleksander Luhamets oli ja onupoeg Joel Luhamets on eesti luterlikud vaimulikud.
Tema abikaasa Jaanus Paal on geobotaanik ja taimeökoloog.
Heliodoros

Heliodoros [heeli'odooros] (vanakreeka keeles Ἡλιόδωρος, 3. või 4. sajand) oli kreeka romaanikirjanik.
Elu.
Heliodoros sündis Süürias Emesa linnas (praegu Homs). Ta enda väitel oli ta isa nimi Theodosios ning ta kuulus Heliose (Päikese) preestrite perekonda.
Autorit on vahel samastatud Tessaalia linna Trikka piiskopi Heliodorosega. 14. sajandi Bütsantsi autor Nikephoros Kallistos Xanthopulos kirjutab, et romaani olevat piiskop kirjutanud nooruseas, enne kristlaseks saamist. Kui see hiljem teatavaks sai, olevat teda sunnitud loobuma kas autorsusest või piiskopikohast, ning Heliodoros olevat eelistanud loobuda viimasest. Enamik uurijaid peavad seda samastamist ekslikuks.
Teos.
Heliodoros kirjutas 10 raamatust koosneva romantilise romaani "Aithiopika" (Αἰθιοπικά, "Etioopia lood"). Selle peategelased on Etioopia kuningatütar Charikleia ja Tessaalia noormees Theagenes. "Aithiopika" ülesehitus on üsna keeruline ja kunstipärane, sündmuste käiku katkestavad pidevalt kõrvalepõiked ning teose alguses satub lugeja loo keskpaika. Teost stiil on traagilis-heroiline, välditud on frivoolsusi ja rõhutatud peategelaste truudust ja jumalakartlikkust.
Teose lühikokkuvõte.
Etioopia kuningatütar Charikleia sünnib valgena ning ta ema hülgab ta seetõttu. Rändur Charikles viib ta kaasa Delfisse, kus neiu saab korraliku kreeka hariduse. Temast saab Artemise preestritar. Jumalanna pidustuste ajal kohtab ta Tessaalia noormeest Theagenest ning noored armuvad. Vahepeal on Charikleia ema teda otsima saatnud preestri, kes aitab noortel põgeneda. Pärast mitmeid seiklusi (piraadid, maanteeröövlid, himurad kosilased, valesurmad) jõuavad nad viimaks Etioopiasse, pääsevad üle noatera jumalale ohverdamisest, Charikleia vanemad tunnevad tütre ära ning noored abielluvad.
Järelmõju.
Heliodorose romaan oli eriti populaarne Bütsantsis. Sellel oli suur mõju 12. sajandi autoreile Theodoros Prodromosele ("Rodanthe ja Dosikles") ja Niketas Eugenianosele ("Drosilla ja Charikles"). Teos oli oluline ka uusaja Lääne-Euroopa romaani kujunemises (Torquato Tasso, "Vabastatud Jeruusalemm"; Miguel de Cervantes Saavedra, "Persiles" ja teised). Motiivid Heliodorose romaanist on olnud aluseks Giuseppe Verdi ooperile "Aida".
Baltika (laev)

Baltika (vene keeles: "Балтика") (endine Vjatšeslav Molotov) oli Jossif Stalin-klassi teine turbo-elektrimootoriga reisilaev. See oli nimetatud Vjatšeslav Molotovi järgi. Laev ehitati Nõukogude Liidu tellimusel Hollandis 1940. aastal kruiisideks Nõukogude Kaug-Idast. 
Vjatšeslav Molotovi kasutati aastail 1941–1945 numbri VT-509 all sõjaväe transpordilaevana. See sõitis miini otsa ning remonditi Kroonlinnas. 1945. oktoobris kavas olev reis Leningrad-Liverpool-New York katkestati laeva halva seisukorra tõttu, laev moderniseeriti Liverpoolis ja Amsterdamis.
1960. aastal sõitis Nikita Hruštšov 10 päeva selle laevaga ÜRO-sse Baltiiskist New Yorki.
1962. aastal osalesid Baltika, Estonija ja teised laevad Kuuba kriisis, mille jooksul viis Baltika Kuuba saartele salaja, nagu harilik reisilaev NSVLi lipu all, 51. raketidiviisi ning Estonija terve Dmitri Jazovi motorlaskurpolgu. 
1960. aastatel, kui Leningradi-Londoni liinil toimus langus, kasutati Baltikat kruiisideks lääne turistidega. 1980. aasta suveolümpiamängude purjetamisvõistluste ajal kasutati Baltika Tallinnas hotellina. 1987. aastal müüdi laev Pakistani vanarauaks ja 28. märtsil 1987. aastal saabus Baltika Gadani Beachile.
Baltika

Baltika Grupp (ärinimega Baltika AS) on Eesti rõivakaubandusettevõte.
Baltika Grupp on rõivakaubandusettevõte, mis tegutseb Baltikumi, Kesk- ja Ida-Euroopa turgudel. Grupp haldab ja arendab rõivabrände Monton, Baltman ja Ivo Nikkolo. Grupp kasutab vertikaalselt integreeritud ärimudelit, mis ühendab rõivakollektsioonide loomise, hankeahela juhtimise, logistika ning hulgi- ja jaekaubanduse.
1997. aastast on Baltika Grupi aktsiad noteeritud Tallinna Börsi põhinimekirjas.
2025. aasta oktoobris esitas ettevõte pankrotiavalduse.
Ajalugu.
Tootmishoone ajalugu.
Veerenni 24 asutati 1928. aastal Haim Karshensteini eestvõttel vihmakuubede töökoda, mis kandis kuni 1940. aastani nime Gentleman. Aastatel 1940–1946 kandis nime Moela. 1946 ühendati see õmblusettevõttega Rõivastus ja Tallinna Rõivastuskombinaadiga. 1950. aastate algul pandi tööle esimesed konveierliinid. 1960. aastal ühendati ettevõttega Tallinna Õmblusvabriku 1. tsehh ja Veerenni tänaval alustas tööd uus tootmishoone. Aastatel kandis nime 1946–1960 Tallinna Õmbluskombinaat, aastatel 1960–1970 Õmblusvabrik Baltika ja aastatel 1970–1991 Õmblustootmiskoondis Baltika.
Sprent Dabwido

Sprent Jared Dabwido (16. september 1972 – 8. mai 2019) oli Nauru poliitik.
Ta oli 15. novembrist 2011 kuni 11. juunini 2013 Nauru president ja ühtlasi valitsusjuht.
Sprent Dabwido valiti 2004. aastal sõltumatu kandidaadina Nauru parlamenti. Ta valiti tagasi ka 2007. ja 2008. aastal. Ta oli Marcus Stepheni valitsuses telekommunikatsiooniminister. Aastal 2009 kuulutas ta ministrina välja mobiiltelefonide kasutuselevõtu Naurul.
Kui president Marcus Stephen 10. novembril 2011 seoses korruptsioonisüüdistustega tagasi astus, valis parlament esialgu uueks presidendiks Frederick Pitcheri. 15. novembril toetas Dabwido opositsiooni umbusaldusavaldust Pitcheri vastu; seejärel valis parlament Dabwido häältega 9:8 uueks presidendiks.
Valerija Novodvorskaja

Valerija Novodvorskaja (; 17. mai 1950 Baranavičy, Valgevene – 12. juuli 2014 Moskva) oli Venemaa liberaalne poliitik, inimõiguslane, ajakirjanik, publitsist ja endine Nõukogude dissident. Ta oli erakonna Demokraatlik Liit asutaja ja selle kesknõukogu esimees.
Ta oli ajakirja The New Times kolumnist.
Valerija Novodvorskaja oli tuntud Vladimir Putini aktiivse kriitikuna.
Elulugu.
Tema vanavanaisa oli vene revolutsionäär, kes asutas esimese sotsiaaldemokraatliku trükikoja Smolenskis. Novodvorskaja vanaisa sündis Siberis asumisel ja võitles Semjon Budjonnõi juhitud 1. Ratsaarmees.
1968. aastal lõpetas ta keskkooli, seejärel õppis Moskva Maurice Thorezi nimelises võõrkeelte instituudis prantsuse keele osakonnas tõlgi ja pedagoogi erialal.
1969. aastal lõi ta põrandaaluse üliõpilaste rühmituse, mis soovis kukutada kommunistlikku režiimi, hiljem osales omakirjastuslike väljaannete (nn samizdat) levitamises ning korraldas nõukogudevastaseid demonstratsioone. Võimukriitiliste lendlehtede jagamise eest sundis KGB toona vaid 19aastase Novodvorskaja erihaiglatesse psühhiaatrilisele sundravile.
Aastatel 1973–1975 töötas ta pedagoogina lastesanatooriumis.
1977. aastal lõpetas ta Krupskaja-nimelise Moskva oblasti pedagoogilise instituudi.
Aastatel 1978, 1985 ja 1986 oli Novodvorskaja dissidendina tegutsemise eest kohtu all.
Aastatel 1975–1990 töötas ta Pirogovi-nimelises Moskva 2. Riiklikus Meditsiiniinstituudis meditsiinikirjanduse tõlkijana.
Valdas vabalt inglise ja prantsuse keelt.
Tunnustus.
2008. aastal pälvis ta Leedu Suurvürst Gediminase ordeni rüütliristi.
Jekaterina II (laev)

Jekaterina II (vene keeles: Екатерина II, varem "Estonija") on Mihhail Kalinini klassi seitsmes reisilaev, mis on ehitatud VEB Mathias-Thesen-Werft Wismari laevatehases Wismaris Ida-Saksamaal NSV Liidu tellimusel 1960. aastal kruiisideks Leningradist.
Laeval oli 313 reisija majutamiseks kokku 87 kuue erineva klassiga reisijakajutit, sealhulgas üks kahekohaline luksuskajut. Laeval oli ka kokku kuus restorani, salongi ja baari kokku umbes 235 kohaga. Peamasinad olid firmalt MAN.
Ajalugu.
Laev ehitati Ida-Saksamaal Wismaris VEB Mathias Thesen Werftis aastatel 1959–1960 (eeldatavalt reparatsiooni raames) ja hakkas kuuluma NSV Liidu Balti merelaevandusele, kodusadamaga Leningrad.
Laev toetas muuhulgas Nõukogude Arktika ekspeditsioone, sooritades selleks sinna Nõukogude reisilaevadest kõige enam reise.
1993. aastal sai laeva nimeks Jekaterina II ja uueks kodusadamaks Novorossiiski. Laeva haldas seal esmalt firma Korvet ja alates 1996 firma Gals-T.
Laeva kasutati NSV Liidu ja Venemaa lipu all kuni 1997. aastani, kui see müüdi Türki Aliagasse, kus asub üks maailma suurimaid laevade kalmistuid.
2003. aastani oli Jekaterina II näha kai ääres Novorossiiskis ja Odessas. 2003. aastal lõigati reisilaev vanarauaks.
Sjusjøen

Sjusjøen on suusakuurort Norras Innlandeti maakonnas Ringsakeri vallas, umbes 20 km Lillehammerist kirdes.
Sjusjøen asub umbes 850 meetri kõrgusel merepinnast samanimelise järve ääres. Piirkond on künklik ja metsane. Sjusjøenis on umbes 350 km ettevalmistatud murdmaasuusatamise radasid.
Ringsakeri vald

Ringsakeri vald on vald Norras Innlandeti maakonnas.
Valla halduskeskus on Brumunddal. Teine suurem asula on Moelv.
Ringsakeri vallas elas 2004. aastal 31 732 inimest.
Ringsakeris asub Sjusjøeni suusakuurort.
2019. aastani kuulus vald Hedmarki maakonda.
Leonhard Wilhelm Johann Neuman

Leonhard Wilhelm Johann Neuman (ka Noiman; pseudonüüm Leenart Helisalu; 7. detsember 1885 Tartu – 20. oktoober 1933 Tartu) oli Eesti muusikategelane, koorijuht, laulja ja diplomaat.
Elulugu.
Leonhard Wilhelm Johann Neuman oli võõrastemajapidaja poeg.
1912. aastal lõpetas Neuman Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Ta õppis 1908–1912 laulmist Tartus G. Stahlbergi juures, 1912–1914 Milanos ja Berliinis, täiendas end ühtlasi Berliin-Charlottenburgi Muusikaülikoolis Rudolf Tobiase juures harmoonias. 1915–1916 õppis Neuman Moskva Konservatooriumis, hiljem täiendas end muusikas 1921–1922 Roomas, 1922–1924 Leipzigis ja Berliinis ning 1927 Viinis. Korp! Fraternitas Estica asutaja 1907. aastal.
Neuman oli 1914–1915 ja 1916–1918 Pärnu ja Tartu koolides muusikaõpetaja, 1919 Eesti välisministeeriumi ajakirjanduse agentuuri juhataja, 1919–1921 Tallinna ja Tartu kõrgemate muusikakoolide õpetaja ning 1921–1922 Eesti diplomaatiline esindaja Roomas. 1927–1933 töötas ta Tartu Kõrgemas Muusikakoolis õppejõuna, ühtlasi juhatas mitut koori, sh 1924–1933 Tartu Akadeemilist Meeskoori. Ta oli 1928 IX üldlaulupeo üldjuhte. Neuman esines ka laulusolistina ja kirjutas koorilaule.
Neumani elu lõppes enesetapuga.
Teadustöö.
Leonhard Wilhelm Johann Neuman avaldas artikleid eesti muusika ja interpretatsiooni ning heliloojate kohta Loomingus ja Muusikalehes, samuti välismaa muusikaajakirjades (Suomen Säveletär, L'Europe Oriental (Brüssel) jt). Ta tegi kaastööd teatmeteostele, sh koguteosele "Viron-Kirja" (Helsinki, 1926) ja "Estonia" (Brüssel, 1930).
Johann Georg Josias von Neumann

Johann Georg Josias von Neumann (1780 Magdeburg – 13. detsember 1855 Marinovka, Peterburi kubermang) oli Saksa päritolu Vene õigusteadlane, Tartu Ülikooli professor.
Elulugu.
Neumann oli ametniku poeg.
Neumann omandas Saksamaal juriidilise hariduse. 1807 siirdus ta Venemaale, kus oli 1807–1808 Peterburis Seaduskomisjoni toimetaja abi, 1808–1809 Tsiviilseadustiku koostamise komisjoni ülema abi ja 1809 Seaduskomisjoni sekretär. 1809–1811 oli ta Kaasani Ülikooli õigusteaduse professor, 1811–1814 Tartu Ülikooli Euroopa riikide riigiõiguse professor (loengutes oli pearõhk Vene riigiõigusel, ta õpetas ka Vene õiguse ajalugu), 1814–1817 taas Kaasani Ülikooli õigusteaduse õppejõud, 1818 tegutses lühikest aega Peterburis, 1818–1826 oli Tartu Ülikooli provintsiaalõiguse ja aastast 1820 ka Vene õiguse professor. Neumann oli mitme Tartus ja Peterburis ilmunud õpiku (sh 1817 Peterburis ilmunud, Adam Smithi majandusteoorial rajaneva poliitökonoomia õpiku) autor. Ta oli Tartu Ülikooli Apellatsiooni- ja Revisjonikohtu esimees. 1826 määrati Neumann tsaari korraldusel tööle Peterburi keisri isikliku kantselei II osakonda, kus tegeles Vene seaduste kodifitseerimisega. Sama aasta lõpul läks ta pensionile, kuid jätkas teadustegevust.
Teadustöö.
Neumanni uurimused andsid tähelepanuväärse panuse Vene õiguse teaduslikku läbitöötamisse, tänu millele jõuti Vene impeeriumi seadusandluse ajalooliste allikate uurimise juurest Vene õiguse ajaloo teaduseni selle tänapäevases tähenduses. J. P. G. Ewersi põhiteose "Venelaste vanim õigus ajaloolises arengus" kaasautorina kuulub ta Vene ajaloolis-juriidilise koolkonna rajajate hulka.
Peter Hermann Stillmark

Peter Hermann Stillmark (1860–1923) oli biokeemik.
Ta kaitses Tartu Ülikoolis 1888. aastal oma doktoritöö, mille teemaks oli "Über Ricin, ein giftiges Ferment aus den Samen von "Ricinus comm". L. und einigen anderen Euphorbiaceen". See kirjeldab ritsiini isoleerimist. Seda tööd peetakse lektiinide avastamiseks.
Tema juhendaja oli farmakoloog professor Rudolf Kobert.
Carl Heinrich Niggol

Carl Heinrich Niggol (26. oktoober (vkj 14. oktoober) 1851 Uue-Tänassilma (Uusna) vald, Viljandimaa – 28. veebruar 1927 Tartu) oli Eesti pedagoog.
Elulugu.
Carl Heinrich Niggol oli mõisavalitseja-möldri poeg.
Carl Heinrich Niggol õppis 1860–1861 Uusna vallakoolis, 1862–1863 Viljandi linna algkoolis ja 1864–1867 Viljandi kreiskoolis. Aastatel 1867–1870 õppis ta Tartu Elementaarkooliõpetajate Seminaris ja määrati selle lõpetamise järel Tartu linna 2. algkooli õpetajaks. Töötas kuni 1881. aastani Tartu linna algkoolides vene keele, matemaatika ja käsitöö õpetajana.
Aastal 1878 läbis Taani pedagoogi A. Clauson-Kaasi käsitööõpetajate kursuse Tartus.
Aastal 1879 sooritas kreiskooli õpetaja eksami ja töötas aastatel 1881–1889 õpetajana Tartu kreiskoolis, olles ühtlasi mitu aastat õpetaja ka Hollmanni seminaris. Aastatel 1889–1899 oli õpetaja Tartu linna kõrgemas tütarlastekoolis (hilisemas Alfred Grassi tütarlastekoolis). Selle kõrvalt tegutses 1888–1909 käsitööõpetajana Tartu kooliõpilaste töötoas Saksa Käsitööliste Seltsi juures. 1908–1918 oli Carl Heinrich Niggol Tartu Vastastikuse Krediidiühisuse laekahoidja ja 1919–1922 Tartu Õpetajate Seminaris käsitöö- ja üldpedagoogikaõpetaja ning alates 1920. aastast kuni surmani 28. veebruaril 1927 Tartu Lasteaednikkude Seminaris pedagoogika- ja lasteaia teooria lektor. 
Osales ärkamisajal Eesti Kirjameeste Seltsis, Eesti Aleksandrikooli Peakomitees ja Vanemuise Seltsis, muu hulgas oli ta ka nende organisatsioonide kirjatoimetaja.
Teadustöö.
Laiemalt on Carl Heinrich Niggol tuntuks saanud pedagoogilise kirjanduse autorina. Ta on avaldanud artikleid ka ajakirjanduses ning vähesel määral tõlkinud.
Carl Heinrich Niggol tutvustas esimesena Eestis F. Fröbeli ja M. Montessori pedagoogilisi vaateid. Õppetöös pooldas ta õpilaste isetegevust, eitas mehaanilist drilli ja liialdamist faktiliste teadmiste pakkumisega; propageeris poiste käsitööõpetust ja töökasvatust. Niggol käsitles esimesena eesti keeles koolieelse kasvatuse probleeme teaduslikul tasemel. Avaldas 1875–1889 seitse vene keele õpikut, neist levis kõige enam "Vene keele õppimise raamat Eesti rahvakoolidele" (Tartu, 1876, 8. trükk 1892).
Lektiinid

Lektiinid on keerukad valgud ja glükoproteiinid, mis seovad spetsiifiliselt süsivesikuid raku pinnal. Nad vallandavad biokeemilisi reaktsioone, kuid ei ole ensüümid.
Lektiinide nimetus on tulnud ladinakeelsest sõnast "lego", "legere" ("lectum") 'lugema', 'valima' (Van Damme jt 2008).
Mitmed lektiinid, neid teatakse üle 600, on imetajatele toksilise toimega.. Nad mõjutavad muu hulgas raku jagunemist, valgusünteesi ribosoomides, rakkude aglutinatsiooni (erütrotsüütide puhul hemaglutinatsiooni) ja immuunsüsteemi (fikoliinid). Nad toimivad immunoloogilise antikeha taoliselt.
Lektiinid on laialt levinud. Neid võivad moodustada nii loomad, taimed kui ka mikroorganismid. Neid esineb taimede seemnetes ja selgrootute loomade kudedes.
Lektiinid avastas Tartu ülikooli teadlane Peter Hermann Stillmark 1888. aastal.
Jaotus.
Lektiinide hulka kuuluvad "N"-atsetüülglükosamiini siduvad kõrreliste lektiinid, kitiini siduvad maavitsaliste lektiinid, liblikõieliste lektiinid ning amarülliliste, lauguliste ja käpaliste lektiinid, mis seovad mannoosi, nagu 
hariliku sibula lektiinid seovad mannoosi sibula raku pinnal. Hariliku naadi, talvise lumekupu ja kõrvenõgese lektiine pole veel ühtegi rühma arvatud. Tuntud on ka palju teisi lektiine.
Taimelektiinid on taimede sekundaarsed metaboliidid ja neid sünteesivad elusad taimerakud. Arvatakse, et taimelektiinid toimivad mikroorganismide, viiruste, seente, kahjurputukate ja nematoodide 'koloniseerimisprotsesside' korral esimese rea kaitsemolekulidena, nende toimimine meenutab antikehade toimimist, kuid neid ei liigitata immuunkaitse hulka. Nii näiteks on 
Hariliku puuvõõriku lektiinidel antimitootiline toime ja need pidurdavad kasvajarakkude pooldumist, kee-palveherne seemnetes sisalduv abriin on surmav nii inimestele kui hobustele (inimese letaane doos 0,1–1 μg/kg): inimese annus võib avalduda juba 1-2 seemne läbi.
Esimene avastatud seenelektiin oli rohelises kärbseseenes ("Amanita phalloides") leiduv "phallin". Käesolevaks ajaks on tuvastatud erinevates seeneliikides ligi 105 lektiini. 
Veel on katsetega tuvastatud, et mitmete seeneliikide lektiinid võivad immuunsüsteemiga loomadel, nagu inimesed, stimuleerida lümfotsüütide kasvu ja paljunemist, osaleda immunokeemilistes reaktsioonides, blokeerida kasvajarakkude retseptoreid ja takistada nende migreerumist (Shashkina jt, 564:2006) .
Lektiinide seas on ka mõned AB-toksiinid, sealhulgas kõrgmolekulaarsed seemneglükoproteiidid, näiteks ritsiin, ja bakteritoksiinid, näiteks Shiga-toksiin, verotoksiin, difteeria toksiin, eksotoksiin A ning α-sartsiin. Ka abriin, fasiinid, IgSF, kalneksiin ja kalretikuliin on lektiinid. Ilma suhkrujäägita lektiin on näiteks konkavaliin A, mis sisaldub saabelkanavaalia seemnetes (saabelubades).
Glükoproteiinid

Glükoproteiin on liitvalk ehk kompleksvalk, mis koosneb valgust ja polüsahhariidide ahelatest. 
Organismis on neil transpordi-, kaitse-, struktuurne ja regulatoorne funktsioon.
1. FSV Mainz 05

Mainz 05 (täisnimega 1. Fußball- und Sportverein Mainz 05 e. V.) on Saksamaa jalgpalliklubi. Klubi loodi 1905. aastal Mainzis. Klubi kodustaadion on Coface Arena. Alates hooajast 2009–10 mängib klubi Bundesligas.
Praegune koosseis.
"Seisuga 8. august 2019"
Salme Nigol

Salme Nigol (ka Salme Niggol; 28. märts 1920 Uusna vald, Viljandimaa – 13. detsember 2008) oli eesti keeleteadlane, murdeuurija.
Elulugu.
Salme Nigol oli talupidaja tütar.
1937. aastal lõpetas ta Viljandi Tütarlastegümnaasiumi, 1947. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) eesti keele erialal ning õppis 1953–1956 TRÜ-s aspirantuuris. 1959. aastal kaitses ta TRÜ-s filoloogiakandidaadi väitekirja "Häälikulooline ülevaade Hargla murrakust. Konsonandid".
Nigol oli aastatel 1947–1953 ja 1956–1957 TRÜ eesti keele kateedri vanemlaborant, 1957–1992 Keele ja Kirjanduse Instituudi murdesektori teadur ja vanemteadur.
Teadustöö.
Salme Nigol on kogunud ja uurinud eelkõige lõunaeesti murdeid (Hargla murrakut ning Lätis leivu ja lutsi keelesaari). Ta on osalenud Eestis murdekõne helisalvestustel ning olnud Emakeele Seltsi murdetoimkonna ja murdevõistluste žürii liige.
Ta aitas rajada Eesti Keele Instituudi murdearhiivi koondkartoteeki ja kujundada "Eesti murrete sõnaraamatu" koostamise põhimõtteid ning oli üks sõnaraamatu käsikirja koostajaid. Ta toimetas Hella Keemi raamatu "Tartu murde tekstid" (1970) ja aitas kaasa "Võro-eesti sõnaraamatu" (2002) põhimõtete ning võru keele kirjaviisi väljatöötamisel.
Teoseid.
Ta on avaldanud üle 20 teaduspublikatsiooni, sh 1 monograafia.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli keeleteadlane Pent Nurmekund.