Süsteemne erütematoosne luupus

Süsteemne erütematoosluupus ehk süsteemne erütematoosne luupus ehk söötraig ehk luupus (ladina keeles "lupus erythematosus systemicus"; lühend SEL) on osal loomadest ja inimestel esinev krooniline põletikuline multisüsteemne autoimmuunhaigus, mis võib kahjustada kõiki kudesid (sh sidekude).
Teatud tüüpi autoantikehade ülemäärase produktsiooni ja nendest tekkivate immuunkomplekside kaudu hakkavad immuunsüsteemi teatud rakud ja humoraalsed mehhanismid töötama organismi enda struktuuride vastu ning ründavad oma kudesid, eeskätt veresooni, liigeseid, nahka ja muid elundeid.
Inimesel.
Etioloogia ja patogenees.
Etioloogia on ebaselge. Luupust peetakse tänapäeval suure tõenäosusega geneetiliseks seisundiks (seotud mitme sõltumatu geeniga, mis mõjutavad immunoregulatsiooni, antikehade teket ja hormoonide metabolismi). Arvatakse, et oma roll on organismis latentselt püsival viirusnakkusel. 
Luupuse mudelorganismiks teadusuuringutes on laborihiired.
Süsteemne erütematoosne luupus kuulub mitteelundispetsiifiliste autoimmuunhaiguste hulka, mille puhul esineb lai tsirkuleerivate autoantikehade spekter. Esinevad (raku)tuumavastased antikehad (akronüümne tähistus ANA), eriti iseloomulikud luupusele on just on kaheahelalise DNA-vastased antikehad. DNA-vastased antikehad moodustavad immuunkomplekse, mille koostisse kuuluvad natiivne DNA, selle vastane antikeha ja immuunkompleksile lisandunud komplement. Kui sellised immuunkompleksid jäävad eemaldamata, ringlevad need koos verega ja ladestuvad kapillaaride basaalmembraanis, neerudes, nahas jt elundites ning on kesksel kohal tekkiva koekahjustuse patogeneesis.
Häiritud on ka immunoloogiline homöostaas ja esineda võib nii T- kui ka B-lümfotsüütide hüpersensitiivsust ja hüperreaktiivsust.
Kliiniline pilt.
Luupuse haiguspilt on haigeti vägagi erinev. SEL-i esmasteks ilminguteks on võib olla reumatoidartriiti meenutava artriidi liigesevorm, nõrkus, kõhnumine, lümfadenopaatia, nahalööve jpt. 
Haiguse kulg.
Luupuse rahvusvaheline klassifikatsioon.
Luupus klassifitseeritakse Eesti Tervishoiusüsteemis töötavate arstide poolt RHK-10 alusel, peatükis XIII: [M00-M99] – Lihasluukonna ja sidekoehaigused, alampeatüki: [M30-M36] – Süsteemsed sidekoe haigusseisundid, jaotises "[M32] – süsteemne erütematoosluupus e -söötraig", mida vajadusel täpsustatakse.
Süsteemne erütematoosluupus rahvusvahelise haiguste klassifikatsiooni kohandused RHK-10 alamjaotistena
Eristusdiagnoos.
SLE-d tuleb eristada (teha eristusdiagnoos) teistest haigustest, millel võib esineda sarnaseid sümptomeid, näiteks reumaatiline palavik (lastel), reumatoidartriit, juveniilne idiopaatiline artriit, glomerulonefriit, süsteemne skleroos, vaskuliit, lümfoom, aneemia, alaäge bakteriaalne endokardiit, leukeemia, sarkoidoos, bakteriaalne sepsis, leepra, infektsioosne mononukleoos, polümüosiit ja ravimitest indutseeritud luupusest.
Ravi.
Luupus on tänapäeval veel ravimatu haigus.
Üldistest nõuetest tuleks mainida eelkõige rahu ja puhkust, hoiduda ülemäärasest palavusest ja päikesekiirgusest. Olulisel kohal on ka rasvavaene dieet ning hoiduda tuleb keskmise ja suure östrogeenisisaldusega rasestumisvastastest preparaatidest (antibeebipillidest).
Medikamentoosset ravi teeb reumatoloog. Medikamentoosses ravis kasutatakse SEL-i korral, olenevalt sümptomitest, pikaajaliselt (tihti kuude kaupa) bioloogilist ravi, NSAID-e, immunosupressante, metüülprednisonooli, tsüklofosfamiidi, hüdroksüklorokiini ja asatiopriini ning kesknärvisüsteemi kahjustuse korral ka sobivaid antidepressante.
Täiendava ravina kasutatakse vajadusel D-vitamiini (kaltsiumiga), aspiriini, bifosfonaate, statiine ja muid ravimeid.