Wachau (Austria)

Wachau ([vaˈxaʊ̯]) on maalilise maastikuga Austria org, mille moodustab Doonau jõgi. See on Alam-Austria üks silmapaistvamaid turismisihtkohti, mis asub Melki ja Kremsi linna vahe ning on tuntud kvaliteetveinide tootmise piirkonnana. See on 36 km pikk ja asustati juba eelajaloolistel aegadel. Tuntud koht ja turismiobjekt on Dürnstein, kus Inglismaa kuningas Richard I oli Austria hertsogi Leopold V käes vangis. Selle iidsete kloostrite (Melki klooster ja Göttweigi klooster), losside ja varemete arhitektuuriline elegants koos linnade ja külade linnaarhitektuuriga ning viinapuude kasvatamine olulise põllumajandussaadusena on oru domineerivad omadused.
Wachau kanti selle arhitektuuri- ja põllumajandusajaloo tunnustamiseks 2000. aasta detsembris UNESCO maailmapärandi nimistusse kui Wachau kultuurmaastik.
Ajalugu.
Iidne ajalugu.
Juba enne seda, kui neoliitikum tõi kaasa muutusi oru looduskeskkonnas, on paleoliitikumi ajastu ülestähendusi oru kohta tuvastatud Galgenbergis ja Willendorfis "kujukeste" kujul, mille vanus on vastavalt 32 000 aastat ja 26 000 aastat, mis annavad tunnistust inimtegevusest orus. On järeldatud, et Krems ja Melk olid hästi väljakujunenud asulad varases neoliitikumis ajavahemikus 4500–1800 eKr. Wachau oru iidne ajalugu neoliitikumis algas elanike poolt metsade raadamisest harimiseks ja asustamiseks.
15. aastal eKr sai keltide Noricumi kuningriik Rooma keisririigi osaks. Sellest ajast alates moodustati keisririigi piirid piki Doonaud ka Wachaus ja piki selle lõunakallast rajati kindlustused "(limes)", eriti Castrum "Favianis" (mis on nüüd Mautern an der Donau) orus allavoolu ja mõned "burgi" (s.o. väikesed vahitornilaadsed linnused) Rossatz-Arnsdorf valla piirkonnas, mille jäänuseid on näha ka tänapäeval, eelkõige Bacharnsdorfis. Rooma võim Doonau lõunakaldal lõppes, kui kuningas Odoaker andis 488. aastal pKr korralduse evakueerida ladina keelt kõnelev elanikkond.
Nimi "wachu" kui selline registreeriti kui "locus Wahowa" 853. aastal pKr ja nimi "Krems" registreeriti "Urbs Chremisa" 995. aastal pKr, mis tähistas seda Austria vanima linnana.
Babenbergide markkrahvid, kelle esimene kuningas oli Leopold I, valitsesid Wachaus 976. aastast pKr. 11. sajand tähistas Babenbergide Austria hertsogiriiki Heinrich I juhtimisel 1156. aastal; see kuulus Wachau suure rüütliperekonna Kuenringide alla ja läks hiljem edasi Babenbergidele. Selle valitsemisliini hääbumisega tuli 1430. aastal võimule hertsog Albrecht V (kuningas Albrecht II). Ajavahemikus 1150–1839 pKr tegutsesid neli linna – Saint Michael, Wösendorf in der Wachau, Joching ja Weißenkirchen in der Wachau – iseseisvalt. Ühe üksuse Wachau või Tal Wachau moodustasid nad aga alles 1972. aastal. Huvitav osa 12. sajandi ajaloost on Inglismaa kuninga Richard Lõvisüdame vangistus Kuenringerburgi lossis (praegu varemeis) Dürnsteini linna kohal põhjusel, et ta solvas Babenbergi hertsog Leopold V-t, näidates üles lugupidamatust Austria lipu suhtes (ta oli selle kraavi visanud). Kuigi ta reisis Austrias (Pühalt Maalt naastes) maskeeritult (ta oli äratundmise vältimiseks habeme kasvatanud), tuvastati ta Erdbergi võõrastemajas, mis on praegu Viini eeslinn. Lõpuks vabastati ta pärast kuningliku lunaraha, 35 000 kg hõbeda maksmist. Müüdi järgi hõlbustasid kuninga vabadust tema prantslasest abi Blondeli pingutused. Väidetavalt kasutati seda hõbedast saaki Wiener Neustadti ehitamisel.
Ajavahemikus 1150–1839 tegutsesid neli linna Saint Michael, Wösendorf in der Wachau, Joching ja Weißenkirchen in der Wachau iseseisvalt. Ühe üksuse Wachau või Tal Wachau moodustasid nad aga alles 1972. aastal. Wachaus oli ka omajagu sissetungi. Ungarlased tungisid sisse 15. sajandil ning Mátyás Hunyadi okupeeris 1477. aastal Kremsi ja Steini. Kirikureformijate tegevus avaldas mõju ka aastatel 1530–1620, kusjuures aastatel 1612–1631 alistas protestandid lõpuks Göttweigi abt Georg II Falb; üksteist Austria benediktiini kloostrit toetasid seda võitu täielikult. Sellel oli sügav mõju oru usukultuurile, kuna orgu ehitati palju kirikuid, kabeleid ja muid monumente.
Wachaus aset leidnud ja ajastu poliitikat kujutav eepiline saksakeelne poeem "Nibelungide laul" kirjutati 1200. aasta paiku pKr. Selle eepose fragmendid avastati Melki kloostri raamatukogust, mis on ka seal välja pandud.
Kuid keskajal toimusid alates 9. sajandist Baieri ja Salzburgi kloostrite rajamisega maastikus olulised muutused. Selle arenguprotsessi käigus tingisid majanduslikud vajadused veini tootmiseks ja turustamiseks viinapuuterrasside loomise. 17. sajandil oli viinamarjaistanduste ala väga erinev, olenevalt kliimast ja ka veini turustatavusest. Mäenõlvadel tegeleti viinamarjakasvatusega alates 18. sajandist, kuid piirkonna majanduslike tingimuste täitmiseks muutusid vajalikuks viinamarjakasvatuse ja karjamaa ning viinamarjakasvatuse ja aianduse (puuviljade) kasvatamine. Samal ajal hakkas arenema ka maapiirkond ja see mõjutas tugevalt piirkonna põllumajandustavasid.
Orus asuvate linnade arengu ajalugu ulatub 11. ja 12. sajandisse. Seda homogeense iseloomuga, ebakorrapärase kujuga tänavatele elamuteks ehitatud puithoonetega arendust on näha tänaseni. Kivi kui ehitusmaterjal võeti aga talupoegade ja linnakodanike poolt vanade puitkonstruktsioonide asemele kasutusele 15. ja 16. sajandil. Alates 1950. aastast on elamukompleksid tekkinud oru ülemisse perifeeriasse.
Oru tähelepanuväärne eripära on viinamarjakasvatajate talude paigutus. Põhimõtteliselt on need paigutatud "pikliku või U-kujulise või L-kujulisena" kahe paralleelse hoonekomplektina. Taludel on ka tavapärased väravaseinad, fassaadid, teenindushooned ja võlvkäigud, mida on sajandite jooksul muudetud. Barokkarhitektuur on domineeriv tunnus, mille tänavafassaadidel on kujutatud "hiliskeskaegseid/postkeskaegseid ärkleid tugevatel kronsteinidel, kujusid niššides, seinamaalinguid ja kuivmaalitehnika töid või värvkatte jäänuseid või rikkalikke barokkfassaade". Wachau majakatuse arhitektuursed omadused hõlmavad järsku tõusva kelpkatusega kallet.
Tänapäeva ajalugu.
Alates 1700. aastast (uusajal) on ajaloolisi hooneid palju renoveeritud. Nende hulka kuulusid 1702. aastal ümberehitatud Melki klooster, kanoonikute kloostri renoveerimine Dürnsteinis aastatel 1715–1733 ja Göttweigi kloostri ulatuslikud ümberehitustööd, mis algasid 1719. aastal. Kuid 18. sajandi lõpus ja 19. sajandil selle tähtsus vähenes, kuna kloostrid suleti baierlaste ilmaliku võimu all. Paljud sündmused muutsid aga olukorda, kuna kõik kohalikud kogukonnad Kremsi ja Melki vahel tulid kokku, et tagada alates 1904. aastast Wachau majanduslik areng, integreerides ajaloolise pärandi modernsusega. Valitsusseadustega kaitstud turismi- ja viinamarjaistanduste arendamine on nüüd "Kuldse Wachau" hüüdsõna, nagu seda nüüd hüüdnimega nimetatakse.
Tänapäeval on aga 18. sajandist pärit hooned linnaplaaniga integreeritud ning neid kasutatakse kaubanduse ja käsitöö edendamiseks. 15. ja 16. sajandi hõngust annavad tunnistust "linnade kõrtsid või võõrastemajad, veohobuste vahetusjaamad, paadijuhtide ja maksude majad, veskid, sepikojad või soolaladu". Orus ja linnades on endiselt säilinud mitmeid vanaaegse väärtusega losse.
Wachau kanti 2000. aasta detsembris UNESCO maailmapärandi nimistusse kui "Wachau kultuurmaastik" kategoorias (ii) selle jõemaastiku ja kategoorias (iv) keskaegse maastiku jaoks, mis kujutab arhitektuurimälestisi, inimasustust ja selle maa põllumajanduslikku kasutamist. Juba enne UNESCO tunnustust, 5. septembril 1994 viidi Wachau piirkond ametlikult Euroopa Liidu Euroopa "Natura 2000" alade võrgustiku alla, et tagada, et areng määratud aladel järgiks kõiki eeskirju ja eeskirju. Määratud alal on 5000 ajaloolist monumenti, kuigi enamik neist on eraomandis. Wachau ajaloolise kultuurmaastiku säilitamise eest vastutavad aga föderaalne ajaloomälestiste amet (need peavad ka täielikku nimekirja kõigist Austria ajaloomälestistest) ja "Landeskonservatorat für Niederösterreich".
Geograafia.
Doonau orgu Austrias Alam-Austrias Melki ja Kremsi linna vahel nimetatakse Wachauks. See oru osa hõlmab kõrgendikke ja külgnevat Dunkelsteinerwaldi (Dunkelsteini mets) ning "Waldvierteli" lõunaosa. Doonau jõgi voolab põhja-kirde suunas Melkist Dürnsteini läbi jõelooke, kust voolab kagusse, sealt Kremsi linnast mööda itta. Wachaus asub Doonau läänekaldal Spitzi linn ja selle idakaldal Melki linn. Teised olulised linnad orus on Dürnstein, Weißenkirchen in der Wachau ja Emmersdorf an der Donau, kus on 6. sajandi keskpaigast pärit vanade taluhoonete plejaad. 1909. aastal Kremsi ja Emmersdorfi vahele rajatud raudteeliin on topograafiline ime. Teised tähelepanuväärsed asulad Wachau orus on Aggsbach, Bachamsdorf, Bergern im Dunkelsteinerwald, Furth bei Göttweig, Joching, Maria Laach am Jauerling, Mautern an der Donau, Mühldorf, Oberamsdorf, Oberloiben, Rossatz-Arnsdorf, Rührsdorf, Schwallenbach, Schönbühel-Aggsbach, Unterloiben ja Willendorf.
Doonau jõel on hea võrgustik, mis koosneb sisevee navigatsioonisüsteemist. Wachau oru ajaloolisi vaatamisväärsusi saab külastada aurulaevadega; parim hooaeg külastamiseks on maist septembrini. Viinist on saadaval ka kiirteeteenused, et külastada kõiki Wachau olulisi kohti. Hästiarenenud teedevõrk Melki ja Kremsi vahel järgib oru kontuuri. Siiski ei ole selles piirkonnas sildu üle Doonau jõe ja ainus viis jõe ületamiseks on parvlaevad.
Melk.
Melk on väike linn Doonau kaldal Wachau piirkonna alguses 228 meetri kõrgusel. Iidne linn, mille ajaloolisus on seotud roomlastega (piiripostina) ja ka Babenbergide aegadega (nende tugeva kindlusena), tuntud kui Namare kindlus, mida elanikud kutsuvad Nibelungide laulu Medelkeks või Babenbergi kindluseks. Selle praegune elanikkond on väidetavalt 5300. Selle suur ahvatlev populaarsus tuleneb benediktlaste kloostrist (asutatud 1089. aastal), mis on suurepärane näide "baroksest kunstide sünteesist", mis moodustab läänepoolse värava Wachausse, mis asub 61 m kõrgusel kaljul. Sissepääsu juures on barokkvärav.
Kloostri all oleva linna põhiplaan on dateeritud 11. ja 12. sajandisse. Paljud tänapäevased ajaloolised hooned linna peatänavatel on aga pärit 16.–18. sajandist. Raekoja platsilt ("Rathausplatz") algavad silmapaistvamad tänavad on "Hauptstrasse" (peatänav) ja "Sterngasse", mis on linna vanim tänav. Mõned tähelepanuväärsed hooned, mis neil tänavatel ja väljakul näha on, on: endine "Lebzelterhaus" 1657. aastast (praegu apteek) ja raekoda 1575. aastast, millel on suur puidust ja vasest valmistatud sissepääsuuks, mõlemad raekoja platsil; ja üle neljasaja aasta vana sindelkatusega pagariäri. Hästisäilinud iidne viinapuu renn asub "Haus am Stein" kõrval "Sterngasse" taga. Doonau jõe kaldal on laevandusmeistri majas eelmise üleujutuse jäljed. Samuti pakub huvi vana postkontorihoone 1792. aastast, mille rajas tollane postimeister vabahärra von Furnberg; see toimib nüüd konverentsikeskusena. Veel üks domineeriv linnaosa on Birago kasarmud, mis ehitati aastatel 1910–1913. Linna äärealal on näha 19. sajandi teisel poolel ja 20. sajandi alguses ehitatud hooneid nende algses seisukorras. Kuid praegu on seal näha ka "Wiener Cottage Vereini" jäljendavat villade linnaosa. Viini ja Salzburgi vahelisel kiirteel A1 on jaam kesklinna lähedal. Melkis on ka palju populaarseid jalgrattaradasid.
Krems.
Kremsis, mis hõlmab Steini linna, "Kremser Tori" (15. sajand) ja "Gottweigerghofi" (13. ja 14. sajand) vahel asuvat vanalinna, on palju ajaloolisi hooneid ning ka "ainult jalakäijate" tänavad "Obere" ja "Untere Landstrasse". Ajaloolistest aegadest on Krems veinikaubanduses populaarne tänu terrassiga viinamarjaistandustele. Minoriitide kirik oli vanalinna kihelkonnakirik ja praegu kasutatakse seda kunstinäituste korraldamiseks. Peale selle gooti kiriku on linnas ka Püha Nikolause kihelkonnakirik, mis kujutab altari- ja laemaale, mis on omistatud kuulsale maalikunstnikule Kremser Schmidtile, kes elas 1756. aastast kuni surmani "Linzer Toris". Ta oli Austria hilisbaroki juhtiv maalikunstnik, joonistaja ja söövitaja. Aastast 1263 pärinevad iidsed ülestähendused mainivad, et põllumehed maksid Passau Zehenthofi piiskopile 10% maksu. Teised Mauthausi linna mälestised on renessansiaegne hoone ja 1721. aastal ehitatud barokkpalee, mida tuntakse Ludwig von Köcheli sünnikohana, kes uuris Wolfgang Amadeus Mozarti kohta. 1480. aastal rajatud keskaegne värav, tuntud kui "Steiner Tor", on veel üks tähelepanuväärne iseärasus.
Spitz.
Spitz on väike linn munakivisillutisega tänavatega keset viinamarjaistandusi ja vaateid Doonau orule. See on Kremsist 17 km. Asustatud alates keldi aegadest, on seda esmakordselt mainitud 830. aastal. Spitzist lõuna pool asub Hinterhausi kindlus.
Dürnstein.
Dürnsteini linn rajati 1019. aastal kaljusele neemele piki Doonau jõe lauget kurvi, Wachau oru keskosas. Sel ajal tuntud kui Tirnstein ja hiljem kirjeldatud kui "kõige romantilisem koht maaliliste iidsete terrassidega viinamarjaistanduste ja monumentide jaoks Wachaus", see ehitati 190 m kõrgusele, kindlustustega asulale ja kaitsega üleujutuste eest. See asub Viinist 73 km ülesvoolu. Praegu elab seal 936 inimest. Väike müüriga ümbritsetud linn, mis asub Kremsist 9 km ülesvoolu, on tuntud oma maalilise keskkonna poolest. Linn on tuntud ka mõne peatänava elamu poolest; üks selline hoone on renoveeritud Chorherrenstifti hoone, mis oli algselt 1410. aastal ehitatud klooster. See taastati 18. sajandil.
Kronoloogiliselt on linnaga seotud ajaloolised pärandid järgmised: Inglismaa kuninga Richard Lõvisüdame vangistus Kuenringi lossis (nüüd varemeis) 1192. aasta detsembrist 1193. aasta märtsini; Babenbergi hertsogi Friedrich II vallutus Kuenringi mässuliste üle 1231. aastal; Püha Kunigunde kiriku ehitus 1231. aastal; raekoja ehitamine (mida hiljem 1547. aastal renessanss-stiilis muudeti) koos tornide ja väravatega 13. ja 14. sajandil; tunnustamine linnana 1347. aastal; Dürnsteini dünastia valitsemise lõpp Kuenringide poolt 1355. aastal; Habsburgid omandasid Dürnsteini suveräänidena Austria hertsogi Albrecht III valitsemise ajal 1356. aastal; augustiinlaste ordu kloostri – "Augustiner-Chorherren" – ja gooti kloostri rajamine aastatel 1410–1440; keiser Friedrich III andis linnale vapi 1476. aastal; Püha Klara ordu nunnakloostri (ehitati 1330. aastal) kaotamine ja selle üle kontrolli üleandmine augustiini munkadele 1571. aastal; 16. sajandist pärit unikaalses stiilis elamute ehitamine, mis on oma erilise kunstiväärtuse poolest tunnustatud tänaseni; uue lossi ehitamine 1630. aastal; barokk-kloostri ehitamine aastatel 1710–1740; veinikeldrilossi ehk Keller-Schlößli ehitamine 1714. aastal; augustiinlaste kloostri laialisaatmine keiser Joseph II poolt 1788. aastal; võitlus prantslaste sissetungiga 11. novembril 1805 (Napoleoni sõjad), mida tuntakse Dürensteini lahinguna, tuntud kui Dürensteini lahing, mis peeti jõe ja mägede vahelistel lammidel jõelõigul, mis kõverdub poolkuukujulisena Dürnsteini ja Krems an der Donau vahel; esimesed linnapeavalimised 1850. aastal; raudteeliini avamine piki Doonaud 1909. aastal; kloostri barokkstiilis torni renoveerimine ja värvimine algsesse sinisesse värvi. Dürnsteinist ida pool Kremsi viiva tee ääres asuvad Oberloibeni, Unterloibeni ja Rothenhofi külad kuuluvad nüüd linna jurisdiktsiooni alla. Dürnstein on kuulus ka "Wachauer-Laberli" nime all tuntud leiva poolest, mida serveeritakse veinibaarides. See on ümmargune küpsetatud leib nimega "Gebäck", mis on valmistatud rukki- ja nisujahust. Leiva retsept on omistatud Dürnsteini Schmidli perekonnale ja see on hoolikalt kaitstud saladus.
Veinitootmisküla on Weißenkirchen in der Wachau, mis asub Dürnsteinist 6 km kaugusel. See on võluv kitsaste munakivisillutisega tänavatega küla, kus tõmbenumbriks on 16. sajandist pärinev arkaadsete siseõuetega Teisenhoferhof. Seal on 18. sajandist pärit veinipress ja ka muuseum, mida tuntakse "Wachamuseumi" nime all. Muuseumis on välja pandud 19. sajandi maalid Wachau maalilisest maastikust, "Baechanalismi" nime all tuntud ofordid ning Kremser Schmidti tehtud autoportreed ja perekonnapildid.
Teised linnad.
Teised olulised kohad orus on:
Willendorf.
Willendorf, 21 km kaugusel Kremsist, on koht, kus 1908. aastal avastati ürgne alasti kuju "Willendorfi Venus" - valmistatud kriidikivist, 11 cm pikk. Üks esiajaloolise kunsti silmapaistvamaid näiteid, seda peetakse laialdaselt viljakusejumalannaks. Kuju on hinnanguliselt 25 000 aastat vana ja nüüd on see välja pandud Viini loodusloomuuseumis; koopiat võib näha Willendorfi muuseumis.
7. augustil 2008 anti välja "Willendorfi Venuse" postmark nimiväärtusega 3,75 eurot, tähistamaks 100 aasta möödumist Venuse avastamisest.
Artstetten-Pöbring.
Artstetten-Pöbring on väikelinn Melki ringkonnas, mis on tuntud eeskätt sibulakujuliste kuplitega Artstetteni lossi järgi. Lossi on viimase 700 aasta jooksul korduvalt renoveeritud. See on kuulus selle poolest, et lossi endine omanik oli ertshertsog Franz Ferdinand. Lossis asuvas muuseumis on pilte "ühe ja ainsa hertsogi" ning tema naise eluloost nende lossis viibimise ajal. Hertsog ja tema naine mõrvati nende visiidi ajal Sarajevosse, mis vallandas Esimese maailmasõja. Lossis on ka nende haud.
Geoloogia.
Jõeoru geoloogiline moodustis koosneb peamiselt kristalsetest kivimitest, mis on oru laiemal alal tertsiaari ja kvaternaari ladestustega ning ka Spitzi alangus. Maa moodustumist orus määravad Weißenkirchen in der Wachau ümbruses ja Wachau lõigu alguses olevad savi- ja mudalademed. Peamine lisajõgi, mis ühineb Doonauga Wachaus selle vasakul kaldal, on Spitzer Graben, mis väidetavalt on "osa ürgsest Doonaust". Tertsiaariajal oli selle jõe vool Wachaust läänes, selle põhjapiiril. Praegu nähtava jõe kulg on Spitzist edasi. Jõgi voolab piki nõrka murranguvööndit Tšehhi massiivi lõunapiiril.
Vein.
Viinamarjakasvatuse traditsiooni päritolu Austrias ja eriti Wachau orus ning selle populaarsust väljaspool piire on seostatud Rooma asunduste keskaegse perioodiga. "Vinea Wachau Nobilis" ringkonnad pärinevad Leutold I von Kuenring-Dürnsteini (1243–1313) ajast. Veinitootmine saavutas haripunkti Karolingide ajal. Kremsil on pikk ajalugu Wachau veinikaubanduse keskusena, samas kui Dürnsteini linn on tuntud ka ühe Wachau veinikeskusena. 1983. aastal asutatud "Vinea Wachau" on veinitootjate ühendus, kes lõi Wachau veinide klassifikatsiooni kategooriad. "Vinea Wachau" viinamarjakasvatajad väidavad, et toodavad kvaliteetset veini kuue "Vinea Wachau" veinivalmistamise seaduse manifesti alusel, mida tuntakse ka kuue Wachau käsuna. Nende puhtuse poolest tuntud tooted on märgistatud Steinfederi, Federspieli või Smaragdi kategooriate all.
Wachau org on tuntud oma aprikooside ja viinamarjade tootmise poolest, neid mõlemaid kasutatakse spetsiaalsete likööride ja veinide tootmiseks. Veinipiirkonna lainjad viinamarjaistandused toodavad kompleksseid valgeid veine. Wachau on Austria hinnatuimate kuivade Riislingite ja Grüner Veltlinerite allikas, millest mõned on ühed parimad Doonau kõrval asuvatelt järskudelt kivistel nõlvadel, millele viinapuud on istutatud. Oru temperatuurikõikumised päevade ja külmade ööde vahel mängivad viinamarjade küpsemise protsessis olulist rolli. Vees peetav soojus ja kivised nõlvad koos õhukese pinnasega hõlbustavad seda peenete viinamarjade kasvatamise protsessi, mille tulemuseks on orus toodetud keerukad veinid. Kuna sademete hulk ei ole veinide kasvatamiseks õhukesel pinnasel piisav, on veiniaedade veevarustuse tagamiseks hädavajalik kastmine.
Ajaloomälestised.
Wachau orus on rohkem kui 5000 ajaloomälestist. Mõned neist: Melki ("Stift Melk", massiivne barokne benediktlaste klooster) ja Göttweigi (regulaarkanoonikute klooster) benediktlaste kloostrid, Doonau oru maalilise Wachau lõigu alguses ja lõpus, kust saab visuaalselt nautida Melki linna; Schallaburgi loss, renessanss-stiilis loss 4 km kaugusel Melkist; Steiner Tor Kremsis või Krems an der Donaus, hilisgooti piaristlik kirik; Dürnstein veinikasvatuspiirkonna poolest ja Dürnsteini loss; ning Aggsteini linnus (varemeis).
Melki klooster.
Melki klooster või "Stift Melk" on benediktlaste klooster ja üks maailma kuulsamaid kloostripaiku. See asub Alam-Austrias umbes 40 km Kremsist ülesvoolu Melki linna kohal 228 meetri kõrgusel merepinnast graniidist kivipaljandil vaatega Doonau jõele, külgnedes Wachau oruga. See on ehitatud 17 500 ruutmeetri suurusele alale.
Klooster asutati 1089. aastal pKr, kui Austria markkrahv Leopold II (Austria)Leopold II andis ühe oma lossidest Lambachi kloostri benediktiini munkadele. Mungad on seal sellest ajast peale elanud. Kool asutati 12. sajandil ja kloostriraamatukogu sai peagi kuulsaks oma ulatusliku käsikirjade kogu poolest. Raamatukogus on 100 000 raamatust koosnev kogu, sealhulgas käsikirjad ja 750 köidet, mis on trükitud enne 1500. aastat ja mida kirjeldatakse kui "inkunaablit". Kloostri skriptoorium oli ka peamine käsikirjade valmistamise koht. 15. sajandil sai kloostrist "Melki reformiliikumise" keskus, mis elavdas Austria ja Lõuna-Saksamaa kloostrielu.
Tänane muljetavaldav sinepikollast värvi barokk-klooster ehitati aastatel 1702–1736 Jakob Prandtaueri kavandite järgi, mille tellis abt Berthed Dietmayer kõikvõimalike raskuste kiuste, millega ta kaasmungad silmitsi seisid. See monument, sealhulgas Machau ja teised, nagu Krems ja Gottweig, on üks "kogu Austria kõige olulisematest ja suurejoonelisematest barokk-kloostritest" ja on kantud UNESCO kultuuripärandi nimekirja.
Kloostrikompleks on ehitatud ümber seitsme siseõue ja peakirik, mille sisemust kirjeldatakse kui "barokseks muutunud tõuke, lõputute hüplevate inglite ja kullakeeristega", on orienteeritud religioossetele tavadele. Kloostril on 362 m pikkune esifassaad ja 64 m kõrgune kuppel. Kloostri kitsas läänepoolne sein on värvitud erkkollase ja valge rikkalikus originaalvärvikombinatsioonis. Kloostril on hulk aknaid, täpsemalt 1888. Eriti tähelepanuväärne on kloostrikirik Johann Michael Rottmayri 1722. aasta freskodega (eelkõige püha Benedictuse apoteoosiga) ja muljetavaldav raamatukogu lugematute keskaegsete käsikirjadega, sealhulgas kuulus muusikaliste käsikirjade kogu, ning Paul Trogeri sümboolsete usufreskodega (1731–32) laes. 190 m pikkune "Kaisergangi" nime all tuntud galerii võimaldas juurdepääsu 88 keiserlikule ruumile (ühes neist tubadest oli ööbinud Napoleon I); paljud neist ruumidest on nüüd osa muuseumist.
Kiriku peaaltar ja kuppel on valgustatud loomuliku valgusega, mis tundub väga muljetavaldav. Kirikus asuval transeptil on püha Kolomani sarkofaag. Muud muljetavaldavad kiriku tunnused on apostlite Peetruse ja Pauluse kujud, laemaal Kolmainsusest, mida ääristavad mitmed pühakud. Hiljutine lisand on H. Hunteri ja F. Frosti kujundatud altar, mis ehitati 1976. aastal ja mis sisaldas barokkstiili. Marmorsaal (punases ja hallis värvitoonis; saksa keeles: "Marmorsaal"), mis tuleb pärast raamatukogu, on ka barokse interjööriga, kus marmorist on ainult ukselengid. Kuid see saal, mis oli varem kuninglik söögisaal, toimib nüüd ametlike tseremooniate ja vastuvõttude keskusena ning on ka osa muuseumist. Selles saalis on valgustusajastu fresko, mille on teinud Paul Troger. Rõdult, mis ühendab raamatukogu ja marmorsaali, avaneb erakordne vaade Wachu orule keset Doonau jõge. Kloostris asub ka väga muljetavaldav muuseum, kus eksponeeritakse kloostri aardeid ja räägitakse ka kogu Austria ajaloost; muuseumis on konserveeritud (varakambris) hiliskeskaegse (14. sajandi) "Melki risti" illustreeriv kujutis. Seda risti, mis on üle külvatud vääriskividega, nagu akvamariin ja pärlid, koos veel kahe kloostriaardega, nimelt 11. sajandi kaasaskantava Swanhildi altariga, mis kujutab morsakihvale nikerdatud Jeesuse elu, ja relikviaariga Kolomani alumisest lõualuust ja hambast, mida muuseumis regulaarselt ei eksponeerita ja hoitakse turvaliselt kloostri varakambris. Need kolm kloostri aaret tuuakse avalikkuse ette kord aastas 13. oktoobril, mida tähistatakse püha Kolomani päevana. Klooster meelitab igal aastal pool miljonit külastajat.
Tänu oma kuulsusele ja akadeemilisele staatusele õnnestus Melkil keiser Joseph II ajal laialisaatmisest pääseda, kui paljud teised Austria kloostrid aastatel 1780–1790 konfiskeeriti ja laiali saadeti. Klooster suutis üle elada ka muud ohud oma eksistentsile Napoleoni sõdade ajal ja ka pärast natside "anšlussi", mis võttis Austria 1938. aastal oma kontrolli alla, mil riik konfiskeeris kooli ja suure osa kloostrist.
Kool anti kloostrile tagasi pärast Teist maailmasõda ja mahutab nüüd ligi 700 mõlemast soost õpilast ning see on üks Austria mainekamaid asutusi.
15. sajandil oli klooster kloostrireformide keskmes, mida nimetati "Melki reformideks". Alates 1625. aastast on klooster Austria koguduse liige, nüüdseks Benediktiini Konföderatsiooni koosseisus.
Schallaburgi loss.
Schallaburgi loss Schollachi vallas on üks tuntumaid renessanss-stiilis losse Alam-Austrias Alpidest põhja pool. Schallaburgi renessanssloss asub Melkist 5 km kaugusel, "Mostvierteli" piirkonnas. Lossi keskosa ehitas keskajal, 1572. aastal Lose Steineri dünastia. See kujutab ainulaadset kombinatsiooni romaani stiilis elamulossist ja gooti kabelist, mis on kujundatud tollal moes olnud itaalia "palazzo" stiili järgi. Esteetiliselt ehitatud, sellel on hästikaunistatud kahekorruseline arkaadväljak koos elegantsete konsooltreppidega ja sisehoov. Kaunistused on terrakotamosaiigiga, mis kujutab elavalt mütoloogilisi tegelasi, jumalaid, maske ning tähelepanuväärseid inimesi ja loomi; legendaarne müütiline kujuke seal on tuntud kui "Hundefräulein" (naissoost koera peaga inimkuju). Lossi väravasissepääsu juures on kaks suurt "suitsu ajavat draakonit", kumbki 30 m pikk ja 6 m kõrge, mis on saanud liulaskeradadena laste lemmikatraktsioonideks. Selle kultuuriliselt rikkas maneristlikus aias on lai valik roose, ilupuid ja põõsaid ning linna aedadesse istutatud maitsetaimi, samuti kaks renessansiaegset õunaaeda.
Steiner Tor.
Steiner Tor on säilinud värav Kremsi linnas, algselt ehitatud 15. sajandi lõpus, kuid barokkstiilis ümber ehitatud. Seda peetakse linna sümboliks. Kuni 19. sajandi viimase kolmandikuni oli Kremsi linn müüriga ümbritsetud. Seda lõhuti süstemaatiliselt ja eemaldati ka kolm väravat. Alates 2005. aastast, tähistades linnaõiguste 700. aastapäeva, taastati Steiner Tor nii palju kui võimalik.
Väljaspool väravat on tornid, mis asuvad mõlemal pool ja pärinevad nagu värava alumine korruski hiliskeskajast. Võlvkaarest paremal on väike kivist vapp, kus mainitakse keiser Friedrich III-t, ja aastaarv 1480 Rooma numbritega. Arvatakse, et tegu on kindlustuste taastamise aastaga, mis oli muutunud vajalikuks, kuna Ungari vägede poolt tehti 1477. aastal hävitustöö. Tornihoone pärineb palju hilisemast ajast, barokkperioodist Maria Theresia valitsusajal 1756. aastal. Väljaspool väravat ohustasid Steiner Tori algselt Doonau üleujutused. Kiviukse siseküljele on paigaldatud mälestusmärk, mis mälestab sellist katastroofi 1573. aastal. Steiner Tori lähedal asub kaubanduskeskus.
Gooti stiilis piaristlik kirik.
Gooti stiilis piaristlik kirik Kremsis ehitati 1014. aastal. Seda renoveeriti 15. sajandi keskpaigas. Selle koor pühitseti 1457. aastal ja hiljem pärast kohandamist taas 1508. aastal. Selle freskod ja altari tegi kuulus kunstnik Martin Johann Schmidt barokkstiilis. Kirik oli aastatel 1636–1641 ka pianistide teoloogiakõrgkool.
Göttweigi klooster.
Göttweigi klooster, Kremsi lähedal asuv benediktlaste klooster, asutati Passau piiskopi õndsa Altmanni poolt regulaarkanoonikute kloostrina. Seda tuntakse ka "Austria Montecassino" nime all, mis on saanud nime Itaalia algse benediktiini kloostri järgi. Kiriku kõrgaltar pühitseti 1072. aastal, kuid klooster ise asutati alles 1083. aastal: 9. septembriga 1083 dateeritud asutamisharta on siiani säilinud kloostri arhiivis.
1094. aastaks oli kogukonna distsipliin muutunud nii lõdvaks, et Passau piiskop Ulrich võttis paavst Urbanus II loal kasutusele püha Benedictuse reegli. Prior Hartmann Schwarzwaldi Püha Blasiuse kloostrist valiti abtiks. Ta tõi Püha Blasiuse kloostrist endaga kaasa hulga valitud munkasid, kelle hulgas olid õnnis Wirnto ja õnnis Berthold, hiljem vastavalt Vornbachi ja Garsteni abtid. Hartmanni (1094–1114) ajal sai Göttweigist kuulus õppimise ja range munkluse järgimise koht. Ta asutas kloostrikooli, organiseeris raamatukogu ja ehitas mäe jalamile nunnakloostri, kus arvatakse olevat elanud anahoreedina varaseim nimeliselt tuntud saksakeelne poetess Ava (suri 1127. aastal). Hiljem mäe tippu viidud nunnaklooster eksisteeris kuni 1557. aastani.
15. ja 16. sajandi jooksul mandus klooster aga nii kiiresti, et aastatel 1556–1564 polnud sellel üldse abti ning 1564. aastal ei jäetud sinna ainsatki munka. Selle kriisi ajal saabus Göttweigi keisri saadik, kes valis abtiks Melki kloostri munga Michael Herrlichi. Uus abt, kes oli oma ametis 1604. aastani, taastas kloostri vaimselt ja rahaliselt ning ehitas selle uuesti üles pärast seda, kui see oli 1580. aastal peaaegu täielikult tulekahjus hävinud.
Reformatsiooni ajal paistsid silma abtid Georg Falb (1612–1631) ja David Corner (1631–1648), kes seisid edukalt protestantismi leviku vastu piirkonnas.
1718. aastal põles klooster maha ja ehitati Gottfried Besseli (1714–1749) ametiajal osaliselt suuremas mahus uuesti üles Johann Lucas von Hildebrandti Escorialist inspireeritud kavandite järgi, mis oli nii uhke, et abt Gottfriedi ähvardas seetõttu tagandamisoht. Keisritreppi kaunistavat freskot peetakse Austria barokkarhitektuuri meistriteoseks. Paul Trogeri poolt 1739. aastal teostatuna kujutab see Saksa-Rooma keiser Karl VI-t Apollonina.
Metsasel künkal asuv kloostrikompleks on samuti osa UNESCO pärandist ja on Kremsist mõne kilomeetri kaugusel. Kompleksi kirikul on kaks ebatavalist lameda püramiidi kujuga torni. Tornide vahele on ehitatud ka neli Toscana sammast. See on värvitud väljast roosaks, sisemus aga kuldse, pruuni ja sinise värviga. 1639. aastal ehitatud altar on muljetavaldav ja kõrge ning sellel on klaasakende taust. Altari taga on näha ka kloostri asutaja puusärk, 1703. aastast pärinev dekoratiivne oreliesine, Altmanni krüpt ja koorilaud.
Teised tähelepanuväärsed arhitektuurilised objektid kloostri läänetiivas on: 1738. aastal ehitatud kolmekorruseline Kalserstiege, barokktrepid (tuntud kui keisritrepp), mille lakke on maalitud Paul Trogeri fresko keiser Karl VI apoteoosi teemal (1739. aastast). Sealne muuseum, mis asub endistes keisri ja printsi kambrites, korraldab igal aastal elavat väljapanekut kloostri kunstikogudest.
Kloostris on 130 000 raamatu ja käsikirjaga raamatukogu ning eriti oluline religioossete gravüüride kogu, lisaks väärtuslikele mündikogudele, antiikesemetele, muusikalistele käsikirjadele ja loodusloole, mis kõik elasid peaaegu kaotusteta üle Teise maailmasõja ohud ja selle vahetud tagajärjed.
Alates 1625. aastast on klooster Austria koguduse liige, nüüdseks Benediktiini Konföderatsiooni koosseisus.
Aggsteini loss.
Aggsteini loss on lossivare Doonau paremkaldal, Melkist 15 km põhja pool. Lossi vundamendi arheoloogiliste väljakaevamiste põhjal on järeldatud, et loss ehitati 12. sajandi alguses. Lossi vana nimi oli "Dunkelsteinerwald". Lossi ehitas kurikuulsast Kuenringide perekonnast pärit Manegold III Aggsbach Getbeen ja tema poeg Aggstein Manegold IV päris selle kui Baieri lääni. Nad hakkasid lossis elama alates 1180. aastast. Selle kurikuulsus tulenes Schonbuheli lossi ja Agsteini linnuse "röövelparunitest", kes vangistasid oma rivaale lunaraha eest ja sidusid nad kogu aeg kaljunuki külge, ähvardades neid kuristikku visates tappa. Lossi ehitas Acchispachi Manegold III umbes 91 m kõrgusele jõekaldast 46 m kõrgusele kaljunukile. 1181. aastal läks see Kuenringide Aggsbach-Gansbachi valdusse. Lossi piirati Austria aadli mässu ajal hertsog Albrecht I vastu aastal 1295/96. Kuenringide Leutold hõivas lossi aastatel 1348–1355 ja seejärel see lagunes.
1429. aastal lubas hertsog Albrecht V varemeis lossi uuesti üles ehitada selle strateegilise asukoha tõttu Doonau ääres. Eesmärk oli koguda makse möödasõitvatelt laevadelt. 1438. aastal ehitas ta jõekaldale tollimaja, et reguleerida laevaliiklust Doonaul, ja kasutas seda rindena, et koguda varandust laevadelt röövimise teel. Hiljem vallutas lossi teine ebaaus parun Georg von Stain, kuid 1476. aastal ta tabati ja saadeti välja ning oli sunnitud lossi loovutama. Hertsog Leopold III võttis lossi üle 1477. aastal. See oli hõivatud rentnike ja hooldajatega, et peatada eelmistel aastakümnetel jõel toimunud rüüstamine.
1529. aastal põletas rühm türklasi lossi Viini esimese piiramise ajal türklaste poolt. See ehitati ümber ja varustati suurtükiväe abil kaitseks mõeldud aukudega. 1606. aastal omandas Anna paruness lossi, kuid pärast tema surma jäi loss hooletusse. 1685. aastal läks loss krahv Ernst Rüdiger von Starhembergi omandusse. 1819. aastal müüs üks tema järeltulijaid Ludwig Josef Gregor von Starhemberg lossi krahv Franz von Beroldingenile, kes renoveeris lossi 19. sajandil. Beroldingeni perekonna käes oli loss 1930. aastani, mil mõis ja Schönbühel Aggsteini varemed müüdi krahv Oswald von Seilern Aspangile.
Schönbüheli loss.
Schönbüheli loss on samuti 12. sajandi loss, mis asub künkal umbes 5 km kaugusel Melkist.
Välismõju.
Austria Wachauga on seotud Wachovia piirkond Põhja-Carolinas, mis hõlmab suuremat osa Forsythi maakonnast. 1753. aastal Moraavia kiriku liikmete poolt asutatud 400 km² suurune koloonia nimetati Austria oru järgi "die Wachau", kuna Lääne-Põhja-Carolina meenutas nende juhile piiskop August Gottlieb Spangenbergile moraavlaste patrooni Nikolaus Ludwig von Zinzendorfi esivanemate kodu.