tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Audiogiid

Audiogiid on kaasaskantav seade või rakendus, mis pakub huviväärsuse – näiteks muuseumi – külastajale lisainfot helisalvestise kujul.
Audiogiide pakutakse turistidele tavaliselt suletud ruumides, kuid vahel ka välitingimustes (näiteks Inglismaal Blenheim Palace'i aedades). Need jagavad taustainfot vaadatavate asjade kohta. Sageli on audiogiidid saadaval mitmes keeles ja mitmel viisil. Mõnes neist võidakse pakkuda algupärast muusikat ja intervjuusid, mis muudab selle vähem tavapärase giiditeenuse ja rohkem dokumentaalse raadiosaate sarnaseks.
Tavapäraselt laenutatakse audiogiidiseadmeid kohapeal, kuid uuemal ajal on audiogiidid saadaval ka internetist allalaaditavatena või mobiilirakendustena. Mõned audiogiidid on tausta või piletihinna sees, vahel tuleb need aga eraldi osta. Traditsiooniliste audiogiidiseadmetega komplektis on kõrvaklapid, info kuulmiseks tuleb vajutada kindlat marsruuti pidi ühe eksponaadi juurest teise juurde liikudes nuppu või sisestada eksponaadi number. Tänapäeval võib rakendus kasutaja asukoha määrata ise või näiteks mobiiltelefoni kaamera abil.
Lozère'i departemang

Lozère ["loz'eer"] on departemang Prantsusmaa Oksitaania piirkonnas. 
Departemang on saanud nime Lozère'i mäetipu järgi. Oksitaani gévaudanais' dialektis on see nimi Louzéro. Klassikalises oksitaanis kasutatakse nime Losera. Departemangu number on 48.
See on Prantsusmaa kõige väiksema rahvaarvuga ja ka kõige hõredamalt asustatud departemang.
2015. aastani kuulus departemang Languedoc-Roussilloni piirkonda.
Departemang jaguneb halduslikult järgmisteks ringkondadeks:
2021

2021. aasta (MMXXI) oli 21. sajandi 21. aasta. See algas reedega.
Pühendused.
Eestis:
Hautes-Pyrénées' departemang

Hautes-Pyrénées' departemang on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Oksitaania piirkonnas. Eestikeelne mööndav nimevariant on "Ülem-Püreneede departemang". 
Departemang on nime saanud Püreneede mäestiku järgi. Departemangu number on 65. Departemang on peamiselt põllumajanduslik, kuid suurim majanduslik tulu tuleb turismindusest.
2015. aastani kuulus departemang Midi-Pyrénées' piirkonda.
Departemang jaguneb halduslikult:
2022

2022. aasta (MMXXII) oli 21. sajandi 22. aasta. See algas laupäevaga.
Pühendused.
Eestis:
Venemaal:
Maine-et-Loire'i departemang

Maine-et-Loire on departemang Prantsusmaal Pays de la Loire'i piirkonnas. See on nime saanud kahelt jõelt, mis departemangu läbivad: Maine'i jõgi ja Loire'i jõgi. 
Departemang jaguneb halduslikult:
Rakvere lade

Rakvere lade on ordoviitsiumi ajastiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Rakvere lademe all lamab Oandu lade ja temal lasub Nabala lade. Koos Oandu lademega kuuluvad nad Viru ladestiku Vinni alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Katy lade.
Ladet hakkas esimesena eristama Friedrich Schmidt aastal 1858. Lademe stratotüüp asub Rägavere paemurrus, lademe laiendatud stratotüüp on pärit Tõrma puuraugust number 5. Lade on saanud nime Rakvere linna järgi.
Lademe vanus on 453,2...452 miljonit aastat. Lademe paksus Eestis on 1–28 m. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Rägavere kihistu Piilse, Tudu ja Kiideva kihistikud. Leedus eristatakse selles veel Keklysi kihistut ja Strusto kihistut. Ka Leedus asuvat Jakšiai kihistut loetakse Rakvere lademesse kuuluvaks.
Lademe avamusala algab Hiiumaal Tahkuna poolsaarelt. Mandri-Eestis ulatub see Lääne maakonnas asuvast Riguldist Narva jõe juures asuva Kuningakülani, kulgedes läbi Kiisa, Aegviidu, Kadrina, Piilse ja Mäetaguse. Narva jõe lähistel katab Rakvere ladet Narva lademe liivakivi. Lade on avamusalast lõunas esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda Slandromi kihistu lubjakivi. 
Lade paljandub näiteks Paeknal, Voorel ja Rägaveres.
Lademe kivimkoosseisus on palju savikat ja peitkristalset lubjakivi. Lademes on ka õhukesi kukersiidi vahekihte, lõunapoolsetel aladel asendab lubjakivi mergel. Fossiilide poolest on lade vaene, levinuimad on ostrakoodid. Rakvere lademe tekkimise ajal hakkasid domineerima lubiskeletiga vetikad, mis moodustasid ladet moodustava lubjakivi põhimassi ja jäid levinuimaks lubjakivi tekkeallikaks kuni ordoviitsiumi lõpuni. Makrofossiilide vähesuse tõttu satuvad nad harva puursüdamikesse, mis muudab lademe eristamise väljaspool avandumisala raskeks.
Järgneva Nabala lademe kivististe koosseisus on võrreldes Rakvere lademega suuri muudatusi - sellest lademest leitud ligi 150 fossiililiigist on Rakvere lademega ühiseid vaid kolmandiku jagu.
Esino

Esino (ladinakeelne nimi "Aesis") on jõgi Kesk-Itaalias Marche maakonnas Macerata ja Ancona provintsides.
Esino saab alguse Macerata provintsis asuva Cafaggio mäe nõlvalt, umbes 1000 meetri kõrgusel merepinnast. Jõgi suubub Aadria merre Falconara Marittimas. 
Erinevalt paljudest Apenniinidest Aadria merre voolavatest jõgedest ei jää Esino suvine vooluhulk alla 5 m³/s. Sügiseste üleujutuste perioodil võib vooluhulk olla kuni 1400 m³/s.
Nabala lade

Nabala lade (vananenud nimetusega "Saunja lade") on ülemordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Nabala lademe all lamab Rakvere lade ja temal lasub Vormsi lade. Koos Vormsi lademega kuuluvad nad Harju ladestiku Kohila alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Katy lade.
Ladet hakkas esimesena eristama Ralf Männil aastal 1958. Lademe stratotüübi määras ta Nõmmeküla paemurrus, lademe neostratotüüp on pärit Lohu puuraugust. Lade on nime saanud Nabala küla järgi.
Lademe vanus on 450,8...452 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Põhja- ja Loode-Eestis Paekna kihistu ja Saunja kihistu. Kesk- ja Lõuna-Eestis lisandub sellele veel Mõntu kihistu. Väljaspool Eestit eristatakse selles veel Dzerbene kihistut. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab ladet Fjäcka kihistu kiltkivi. Leedu alade Kaimynai kihistikku liigitati varem Vormsi lademesse kuuluvaks, kuid aastal 1996 liigitas N.Sidaravičienė selle kihistu ostrakoodide fauna põhjal Nabala lademesse kuuluvaks.
Lademe paksus Eestis on 1,5–25 m.
Lademe avamusala ulatub Tahkuna poolsaarelt Narva jõeni, kulgedes läbi Noarootsi põhjaosa, Kernu, Kose, Vinni ja Tudu. Lade on avamusalast lõunas esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal.
Lade paljandub näiteks Paeknal ja Aulepal.
Lademe kivististe koosseisus on võrreldes Rakvere lademega suuri muudatusi - sellest lademest leitud ligi 150 fossiililiigist on Rakvere lademega ühiseid vaid kolmandiku jagu.
Charente'i departemang

Charente'i departemang on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Uus-Akvitaania piirkonnas. See on nime saanud Charente'i jõelt, mis departemangu läbib. See on üks 83 algsest departemangust, mis moodustati pärast Prantsuse revolutsiooni.
Departemang jaguneb halduslikult:
Vormsi lade

Vormsi lade on ülemordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Vormsi lademe all lamab Nabala lade ja temal lasub Pirgu lade. Koos Nabala lademega kuuluvad nad Harju ladestiku Kohila alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Katy lade.
Ladet hakkas esimesena eristama Vladimir Jaanusson aastal 1944. Lademe stratotüüp asub Saxby rannas, kus ligi 570 meetri ulatuses paljanduvad Vormsi lademe keskmised ja ülemised kihid (0.76 m). Sealne paljand jätkub ka vee all. Lademe laiendatud stratotüüp on pärit Hullo puuraugust number 385 . Lade on saanud nime Vormsi saare järgi.
Lademe vanus on 450,8...449,8 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastab sellele Põhja- ja Loode-Eestis Kõrgessaare kihistu, milles on eristatud Hullo, Paope ja Saxby kihistikud. Kesk-Eestis vastab sellele Tudulinna kihistu, Lõuna-Eestis aga Fjäcka kihistu. Väljaspool Eestit eristatakse selles veel Skrunda kihistut ja Meilūnai kihistut, samuti ka Dobilinė, Revuona ja Kaimynai kihistikke. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda Fjäcka kihistu kiltkivi.
Lademe paksus Eestis on 0,3–22 m. Lademe alumine piir on selgesti eristatav, seal kasvab fossiilide arvukus hüppeliselt.
Lademe avamusala ulatub Põhja-Hiiumaalt Lohusuusse, läbides Vormsi, Lääne-Nigula, Kohila, Tapa ja Viru-Jaagupi. Lade on avamusalast lõunas esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal.
Lade paljandub näiteks Kõrgessaares, Aulepas ja Kohilas.
Lademe kivimkoosseisus on palju savikat ja peitkristalset lubjakivi. Lademe lõunaosas asendab selle musta värvi kiltkivi.
Pirgu lade

Pirgu lade on ülemordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Pirgu lademe all lamab Vormsi lade ja temal lasub Porkuni lade. Koos Porkuni lademega kuuluvad nad Harju ladestiku Atla alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Katy lade.
Ladet hakkas esimesena eristama Vladimir Jaanusson aastal 1944. Lademe holostratotüüp asub Pirgu jõe kaldaastangul, selle alumise piiri stratotüüpne läbilõige aga Paluküla paemurrus. Pirgu jõe järgi on lade ka nime saanud.
Lademe vanus on 445,6...449,8 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Põhja- ja Loode-Eestis Adila, Kabala ja Moe kihistud. Kesk- ja Lõuna-Eestis aga vastavad sellele Halliku kihistu, Tootsi kihistu, Jonstorpi kihistu ja Jelgava kihistu. Eraldi stratigraafilise üksuse moodustavad veel Äiamaa kihistu ja Oostriku kihistik. Väljaspool Eestit eristatakse selles veel Ludza kihistut, Paroveja kihistut, Svedasai kihistut, Taučionysi kihistut, Kuiļi kihistut, Baltinava kihistut, lisaks veel Salose, Rageliai, Smilgiai, Gulbinai ja Geidžiūnai kihistikke ning Biržai kihistut ja selle Likėnai ning Raubonysi kihistikke. Paroveja ja Kuiļi kihistuid on eristatud ka ühes puuraugus Valgas. Lisaks esineb Leedu idaosas veel Ukmerge kihistu, mida tavapäraselt Pirgu lademe hulka ei arvata, kuid mis paikneb Svedasai ja Taučionysi kihistute vahel. Leedu idaosas ja Valgevene aladel eristatakse Druja kihistut, Nemunase madalikul esineb aga Vėluva kihistu. Taolist mitmekesisust põhjustavad suured raskused lademesse kuuluvate kivimikihtide omavahelisse vastavusse viimisel. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindavad seda Boda kihistu lubjakivi ja Jonstorpi kihistu.
Lademe paksus Eestis on 15–65 m. Lademe litostratigraafia keerukus ja suured erinevused selle paksuses (kohati on muutused väga järsud) näitavad, et selle kujunemise ajal toimusid intensiivsed tektoonilised protsessid, mis tõid kaasa merevee taseme kiire kõikumise, mudasetete kuhjumise ja kohati ka intensiivse hilisema kulutuse.
Lademe avamusala ulatub Hiiumaalt Peipsi looderannikul, selle piiresse jäävad muu hulgas Vormsi lõunaosa, Haapsalu, Turba, Pirgu, Ambla, Viru-Jaagupi ja Avinurme. Lade on avamusalast lõunas esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal.
Lade paljandub näiteks Palukülas, Pirgus ja Moel.
Lademe kivimkoosseisus on palju dolo- ja lubjakivi. Avamusalast lõuna pool sisaldvad sealsed kivimid kohati palju glaukoniiti, sealne lubjakivi on kas punane või lapiline. Läti aladel sisaldavad Pirgu lademe lubjakivid Läänemere all ka kohati naftat. Poola aladel esindab Pirgu ladet Prabuty mergel.
Porkuni lade

Porkuni lade on ülemordoviitsiumi ladestiku kronostratigraafiline üksus (lade). Porkuni lademe all lamab Pirgu lade ja temal lasub Juuru lade. Koos Pirgu lademega kuuluvad nad Harju ladestiku Atla alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Hirnanti lade. Lademe moodustumise ajal leidis aset Hirnantia jäätumine.
Ladet hakkas esimesena eristama Friedrich Schmidt aastal 1881. Lademe stratotüüp asub Porkuni paemurrus, lademe laiendatud stratotüüp on pärit Kamariku puuraugust. Algselt peeti Porkuni ladet siluri lademeks.
Lademe vanus on 445,6...443,7 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Põhja- ja Loode-Eestis Ärina kihistu, milles on eristatud Kamariku, Siuge, Tõrevere ja Vohilaiu kihistikud, Kesk- ja Lõuna-Eestis aga Kuldiga kihistu, milles on eristatud Bernāti ja Ēdole kihistikud, ning Salduse kihistu, milles on eristatud Brocēni ja Piltene kihistikud. Eraldi stratigraafilise üksuse moodustab veel Röa kihistik. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda Glisstjärni kihistu. Glisstjärni kivimeid ja Salduse kihistut eristatakse ka Östergötlandis. Leedu eristatakse lademes Krekenava kihistut ja Vaineikiai kihistut.
Lademe paksus Eestis on 1–10 m. Põhja-Eestis on esindatud vaid selle lademe ülemised kihid, kuna jäätumisest tingitud merepinna alanemise tõttu jäi see piirkond merepinnast kõrgemale. Tolle perioodi settekivimeid on samal põhjusel säilinud väga vähestes paikades.
Lademe avamusala algab Kesk-Hiiumaalt ja lõppeb Mustvee lähistel, kulgedes läbi Taebla, Risti, Kuimetsa, Porkuni ja Paasvere. Lade on avamusalast lõunas esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal.
Lade paljandub näiteks Vohilaiul ja Porkunis.
Lademe kivimkoosseisus on palju dolo- ja lubjakivi. Läti aladel sisaldavad Porkuni lademe lubjakivid riigi lääneosas ka kohati naftat.
Musone

Musone (ladina keeles "Misco") on Kesk-Itaalias Marche maakonnas olev jõgi. Musone on 72 km pikk.
Musone saab alguse Macerata provintsis asuva Mazzolare mäe nõlvalt Matelicast idas ja Monte San Vicinost lõunas 975 meetri kõrguselt merepinnast. Jõgi voolab alguses kirdesse ja ületab Ancona provintsi piiri. Seejärel voolab ta kagusse, möödub Osimost lõuna poolt ja pöördub Loreto lähedal uuesti kirdesse. Jõgi suubub Aadria merre Numana ja Porto Recanati vahel, Numanast lõunas.
Juuru lade

Juuru lade on siluri ladestu Llandovery ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade).
Ladet hakkas esimesena eristama Friedrich Schmidt aastal 1858. Lademe stratotüübiks määras ta tänapäevaks hävinud paljandi Juurus, lademe neostratotüübiks on aga Juuru 335 puurauk. Juuru aleviku järgi on lade ka nime saanud. Üleilmses standardis vastab sellele Rhuddani lade. Juuru lademe all lamab Porkuni lade ja temal lasub Raikküla lade.
Lademe vanus on 445,6...441 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Stačiūnai kihistu, milles on eristatud Stūri kihistik ja Leedu keskosas ka Rovėja kihistikku; Õhne kihistu, milles on eristatud Rozēni, Rūja ja Puikule kihistikud; Tamsalu kihistu, milles on eristatud Karinu ja Tammiku kihistikud, ning Varbola kihistu, milles on eristatud Koigi kihistik. Õhne kihistu kõige alumisemad kihid ulatuvad lisaks silurile ka ordoviitsiumisse.
Leedu keskosas moodustab selle ja Raikküla lademe vahelise üksuse Apaščia kihistu. Ka ühendatakse Juuru ja Raikküla lademed Leedus ühiseks Juuru-Raikküla lademeks.
Lademe paksus Eestis on 20–65 m.
Lademe avamusala kulgeb Kesk-Hiiumaalt Peipsi lähedale. Nagu siluri lademetele Eestis omane, ei ole selle kivimid devonis esinenud kulutuse tõttu esindatud Ida- ega Kagu-Eestis.
Lade paljandub näiteks Hillestel ja Pullapääl.
Lademe kivimkoosseisus on palju lubjakivi. Lõunapoolsetes piirkondades lisandub sellele ka mergel.
Raikküla lade

Raikküla lade on siluri ladestu Llandovery ladestiku kronostratigraafiline üksus (lade). Raikküla lademe all lamab Juuru lade ja temal lasub Adavere lade.
Ladet hakkas esimesena eristama Friedrich Schmidt aastal 1881. Lademe stratotüübiks on Raikküla H-138 puurauk, täiendavaks stratotüübiks aga Kuressaare (Kingissepa) G1 puurauk. Raikküla järgi on lade ka nime saanud. Üleilmses standardis vastab sellele Aeroni lade, alumises osas ka Rhuddani lade.
Lademe vanus on 436,7...441 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Pusku kihid, Nurmekunna kihistu, milles on eristatud Imavere, Järva-Jaani, Jõgeva, Mõhküla ja Vändra kihid; Saarde kihistu, milles on eristatud Ikla, Kolka, Lemme, Staicele, Heinaste ja Slītere kihistikud; Remte kihistu, Raikküla kihistu, Hilliste kihistu ja Dobele kihistu.
Leedu keskosas moodustab selle ja Juuru lademe vahelise üksuse Apaščia kihistu. Ka ühendatakse Juuru ja Raikküla lademed Leedus ühiseks Juuru-Raikküla lademeks.
Lademe paksus Eestis varieerub, näiteks on see 30–70 m Kesk-Eestis, aga 177 m Ikla puuraugus.
Lademe avamusala algab Lõuna-Hiiumaalt ja kulgeb läbi Ridala poolsaare keskosa Paideni, sealt ida suunas edasi Palamuse ja Võhma kanti. Nagu siluri lademetele Eestis omane, ei ole selle kivimid devonis esinenud kulutuse tõttu esindatud Ida- ega Kagu-Eestis.
Lade paljandub näiteks Puskul, Orgital ja Kalanal.
Lademe kivimkoosseisus on palju lubjakivi, Lisaks on lademes veel palju merglit, lademe idaosas on kivimid dolomiidistunud.
Jaani lade

Jaani lade on siluri ladestu Wenlocki ladestiku kronostratigraafiline üksus (lade). Jaani lademe all lamab Adavere lade ja temal lasub Jaagarahu lade.
Ladet hakkas esimesena eristama Artur Luha aastal 1930. Lademe stratotüübiks valis ta Jaani rannas paljanduvad kivimikihid. Hiljem leiti, et see stratotüüp on ebarahuldav ja uueks stratotüübiks on Paramaja pank. Lademele on nime andnud Saaremaa Jaani kirik. Üleilmses standardis vastab sellele ülemises osas Sheinwoodi lade, alumises osas aga Telychi lade.
Lademe varasem nimetus oli Jaani mergel.
Lademe vanus on 427...428,2 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Jaani kihistu, milles on eristatud Mustjala, Ninase ja Paramaja kihistikud, ning Anelema kihistu. Samuti kuuluvad sellesse Rīga kihistu Tõlla kihid.
Leedu idaosas eristatakse selles Jočionysi kihistut ja Paprieniai kihistut. Leedu lääneosas eristatakse selles Ragainė kihistut, seal ja maa keskosas ühendatakse Jaani ja Jaagarahu lademed Leedus ühiseks Jaani-Jaagarahu lademeks.
Lademe paksus Eestis on 30–70 m.
Lademe avamusalad on saartel Saaremaa ja Muhu põhjaosas ning Eesti mandriosas läänerannikult Vändrani. Nagu siluri lademetele Eestis omane, ei ole selle kivimid devonis esinenud kulutuse tõttu esindatud Ida- ja Kagu-Eestis. Lademe piiride täpsem määratlemine on sageli raskendatud, kuna selle piir Adavere lademega asub tihti ühesuguse mergli massis, piiri Jaagarahu lademega liigestavad aga biohermid.
Lade paljandub näiteks Undva pangal, Ninase pangal ja Jädiveres..
Lademe kivimkoosseisus on palju merglit ja lubjakivi.
Jaagarahu lade

Jaagarahu lade on siluri ladestu Wenlocki ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Jaagarahu lademe all lamab Jaani lade ja temal lasub Eestis Rootsiküla lade, Leedu aladel aga Gėluva lade.
Ladet hakkas esimesena eristama Artur Luha aastal 1946. Enne seda kasutas ta lademe kivimite kohta nimetust Muhu-Kurevere lade. Lademe stratotüüp asub Jaagarahu murdudes ja Jaagarahu puuraugus, täiendav stratotüüp on pärit Kuressaare (Kingissepa) G1 puuraugust. Lade on saanud nime Jaagarahu sadama järgi. Üleilmses standardis vastab sellele alumises osas Sheinwoodi lade, ülemises osas aga Homeri lade.
Lademe vanus on 427...424,6 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Muhu kihistu, milles on eristatud Kesselaiu, Maasi ja Tagavere kihid, Jaagarahu kihistu, milles on eristatud Pangamäe ja Vilsandi kihid, ning Sõrve kihistu. Samuti kuuluvad sellesse Rīga kihistu Jugla kihid. Ka loevad osad autorid sellesse kuuluvaks Jamaja kihistut ja Riksu kihistut.
Leedu idaosas eristatakse selles Jočionysi kihistut ja Paprieniai kihistut, millel lasuvad Birštonase kihistu ja Verknė kihistu. Leedu lääneosas eristatakse selles Ragainė kihistut, seal ja maa keskosas ühendatakse Jaani ja Jaagarahu lademed Leedus ühiseks Jaani-Jaagarahu lademeks.
Lademe paksus Eestis on 32 kuni 139 m.
Lademe avamusala on vöönd Põhja-Saaremaalt läbi Muhu Varbla lähisteni. Nagu siluri lademetele Eestis omane, ei ole selle kivimid devonis esinenud kulutuse tõttu esindatud Ida- ega Kagu-Eestis.
Lade paljandub näiteks Üügu pangal, Vilsandil, Vaika saartel ja Kesselaiul.
Lademe kivimkoosseisus on palju dolo- ja lubjakivi. Sõrve poolsaarel on sügavamates kihtides ka merglit.
Rootsiküla lade

Rootsiküla lade on siluri ladestu Wenlocki ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Rootsiküla lademe all lamab Jaagarahu lade ja temal lasub Paadla lade.
Ladet hakkas esimesena eristama Hendrik Bekker 1925. aastal. Toona nimetas ta seda Saaremaa lademe Rootsiküla-Kaarma alamlademeks. Lihtsama nimetuse ja lademe staatuse sai Rootsiküla lade aastal 1933. Lademe stratotüüp asub Viita paemurrus, täiendatud stratotüüp on pärit Kipi puuraugust, neostratotüüp asub aga Vesiku jõe kaldal. Üleilmses standardis vastab sellele Homeri lade. Leedu aladel eristatakse selle analoogina Géluva ladet. Lade on nimetatud Rootsiküla järgi.
Lademe vanus on 427...422,7 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Rootsiküla kihistu, milles on eristatud Kuusnõmme, Soeginina, Vesiku ja Viita kihid, ning Sakla kihistu.
Lademe paksus Eestis on näiteks 20–40 m.
Lademe avamusalad on Saaremaal Atlast Kübassaareni ja Mandri-Eestis Tõstamaa juurest Selisteni. Sealt ida pool lademe kivimeid ei esine.
Lade paljandub näiteks Soeginina ja Anikaitse pangal.
Lademe kivimkoosseisus on palju dolo- ja lubjakivi.
Paadla lade

Paadla lade on siluri ladestu Ludlow' ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Paadla lademe all lamab Rootsiküla lade ja temal lasub Kuressaare lade. 
Ladet hakkas esimesena eristama Hendrik Bekker aastal 1925. Lademe stratotüübiks on Paadla murdu tehtud Paadla puurauk, neostratotüübiks aga Kuressaare (Kingissepa) G1 puurauk. Üleilmses standardis vastab sellele Gorsti lade, ülemises otsas ka Ludfordi lade. Lade on nime saanud endise Paadla küla järgi.
Lademe vanus on 419,4...422,7 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Engure kihistu, Torgu kihistu, Kihnu kihistu, Paadla kihistu, milles on eristatud Sauvere ja Uduvere kihid, samuti kuuluvad sellesse Himmiste kihid.
Lademe avamusalad on Saaremaa lõunaosas, Liivi lahe saartel ja Mandri-Eestis Varbla ja Tõstamaa piirkonnas. Lademe kivimid esinevad veel Kihnu ja Ruhnu all, sealt ida suunas neid ei esine.
Lade paljandub näiteks Kaali kraatrivallil, Roopa ja Katri pangal ning Kogulas.
Lademe kivimkoosseisus on palju dolo- ja lubjakivi. Läti aladel on lade paksem, seal on tema paksus 30–70 meetrit. Seal moodustab lademe põhiosa mergel, kuigi see sisaldab ka lubjakivi. Ventspilsi kihistu sisaldab ka domeriiti.´
Kuressaare lade

Kuressaare lade on siluri ladestu Ludlow' ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Kuressaare lademe all lamab Paadla lade ja temal lasub Kaugatuma lade.
Ladet hakkas esimesena eristama Einar Klaamann 1970. aastal. Lademe stratotüübiks on Kuressaare G1 puurauk. Kuressaare lade on nime saanud Kuressaare linna järgi. Üleilmses standardis vastab sellele Ludfordi lade.
Lademe vanus on 419,4...418,7 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Kuressaare kihistu, milles on eristatud Kudjape ja Tahula kihid, ning Ventspilsi kihistu.
Lademe avamusala on Lõuna-Saaremaal. Lademe kivimid esinevad veel Kihnu ja Ruhnu all, sealt ida pool neid ei esine.
Lade paljandub näiteks Kudjapel ja Tahulas.
Lademe kivimkoosseisus on palju lubjakivi. Eestis ongi lade esindatud vaid lubjakiviga, mujal lasub lubjakivi all veel merglikiht.
Ohessaare lade

Ohessaare lade (ka "Ohesaare lade") on siluri ladestu Přidoli ajastikku kuuluv lade. 
Seda hakkas esimesena eristama Hendrik Bekker 1925. aastal. 
Lademe stratotüübiks on Ohessaare pank. Lademe koosseisus eristatakse Tārgale kihistut ja Ohesaare kihistut. Lade on nime saanud Ohessaare küla järgi. Lademe vanus on 417...416 miljonit aastat. Üleilmses standardis vastab sellele Přidoli ajastiku hilisem periood.
Lade esineb Eestis Sõrve poolsaare lõunaosas ja Ruhnul. Avamusala Sõrve poolsaarel on ka lademe ainus avamus maailmas. Eestis esindab ladet vaid Ohesaare kihistu, milles eristatakse Kaavi kihistikku. Läti loodealadel eristatakse selles veel Tārgale kihistut, milles omakorda eristuvad Lūžni, Gārzde ja Venzava kihid. Lade lamab Kaugatuma lademel.
Lade paljandub Ohessaare ja Loode pangal.
Lademe kivimkoosseisus on palju lubjakivi, Lätis leidub sellele lisaks merglit, savikat dolomiiti ja domeriiti.
Jaan Pärnamäe

Jaan Pärnamäe (sündinud 1. aprillil 1968) on eesti tõlkija ja filosoof.
Tilžė lade

Tilžė lade on alamdevoni ladestiku regionaalne lade.
Seda hakkas esimesena eristama P. Liepiņš aastal 1955. Lademe stratotüübiks on Stoniškiai 1. puurauk. Üleilmses standardis vastab sellele Lochkovi lade, litostratigraafiliselt vastab sellele aga Tilžė kihistu. Lade lasub Ohessaare lademel ja see lamab Ķemeri lademe all. Lademe vanus on 408–416 miljonit aastat. Lade on nime saanud Sovetski leedukeelse nime "Tilžė" järgi.
Lademe paksus Eestis on 2,1–17,7 m.
Eestis esineb ladet Kagu-Eestis.
Lademe kivimkoosseisus on palju liivakivi.. Liivakivis on hallika savi ja kollakashalli dolomiidi vahekihid.
Gyula Kakas

Gyula Kakas (1876 – 25. veebruar 1928 Budapest) oli ungari sportvõimleja.
Ta osales 1896., 1900. ja 1906. aasta olümpiamängudel.
Bernard Pask

Bernard Pask (20. september 1936 Winchester – 27. jaanuar 1985 Romsey) oli inglise profijalgpallur.
Tiimidebüüdi tegi ta 1960. aastal Southampton FC ridades.
Rēzekne lade

Rēzekne lade on alamdevoni ladestiku regionaalne lade. Rēzekne lademe all lamab Ķemeri lade ja temal lasub Pärnu lade. Lademe vanus on 391...400 miljonit aastat.
Ladet hakkas esimesena eristama L. Lyarskaya aastal 1974. Lademe stratotüübiks on Aknīste puurauk, neostratotüübiks aga Ludza 15. puurauk. Üleilmses standardis vastab sellele Emsi lade, litostratigraafiliselt vastavad sellele Edela-Eestis Lemsi kihistik, Kagu-Eestis eristatakse selles aga Rēzekne ja Mehikoorma kihistikke.
Lademe paksus Eestis on 0,7–51 m.
Ladet esineb Lõuna-Eestis ja Läti idaosas.
Eestis lade kusagil ei paljandu. Lätis paljandub see väikesel alal Ida-Lätis Viļaka ümbruskonnas.
Lademe kivimkoosseisus on Eesti aladel palju liivakivi. Läti aladel sisaldab liivakivi põhiliselt lademe alumine osa, ülemise osa moodustab valdavalt domeriit.
Tibor Zsíros

Tibor Zsíros (30. juuni 1930 – 13. veebruar 2013) oli ungari korvpallur.
Tibor Zsíros kuulus Ungari korvpallikoondise koosseisu 1948. aasta ja 1952. aasta suveolümpiamängudel. Aastal 1955 Budapestis toimunud Euroopa meistrivõistlustel võitis ta Ungari meeskonna koosseisus kuldmedali ja 1953. aastal Moskvas toimunud Euroopa meistrivõistlustel hõbemedali.
Pärnu lade

Pärnu lade on keskdevoni ladestiku regionaalne lade. Pärnu lademe all lamab Rēzekne lade ja temal lasub Narva lade.
Ladet hakkas esimesena eristama Karl Orviku aastal 1930. Üleilmses standardis vastab sellele Eiffeli lade, litostratigraafiliselt vastab sellele umbkaudu Pärnu kihistu, milles eristatakse veel Tamme ja Tori kihistikke. Lademe vanus on 391...387,5 miljonit aastat.
Lademe paksus Eestis on 15–47 m. Lätis on lademe paksus 20-25 meetrit, Gulbene ümbruskonnas aga kuni 55 meetrit.
Lademe avamusala ja ühtlasi ka paljandumisala on Pärnu ja Navesti jõe org. Põhja-Euroopas see lade mujal kui Eestis ei paljandu. Selle paljandeist on üks tähelepanuväärsemaid Oore meierei paljand, kus paljanduvad nii Pärnu lade kui ka Narva lade. Lademe kivimid esinevad Eestis Pärnu-Võhma-Mustvee joonest lõunasse jäävatel aladel.
Lademe kivimkoosseisus on Eestis palju liivakivi. Lätis lisanduvad liivakivile veel aleuroliit ja savi, ka on sealsed liivakivid sageli tsementeerunud. Läti lõuna- ja idaosas lisanduvad neile dolomiit ja kips. Lademe liivakivis sisaldub naatriumirikast mineraalvett, mida ammutatakse nii Valmieras, Siguldas, Piltenes kui ka Mangaļis.
Lademe vana nimetus oli Tori lade.
Aruküla lade

Aruküla lade on keskdevoni ladestiku regionaalne lade. Aruküla lademe all lamab Narva lade ja temal lasub Burtnieki lade. Lademe vanus on 384...380,5 miljonit aastat.
Ladet hakkas esimesena eristama Walther Gross aastal 1940. Lademe stratotüübiks on Kalmistu paljand Tartus. Üleilmses standardis vastab sellele Givet' lade, litostratigraafiliselt vastab sellele umbkaudu Aruküla kihistu, milles eristatakse omakorda Viljandi, Kureküla ja Tarvastu kihistikke.
Lademe paksus Eestis on 66–97 m, Lätis aga 60-80 meetrit. 
Lademe avamus kulgeb Eestis vööndina Ruhnust Peipsi läänerannikuni. Lade paljandub näiteks Kallaste ja Tamme pangal. Lätis avaneb see mõningate Vidzeme põhjaosa ürgorgude põhjas, samuti ka Kuramaa põhjaosas, kus see kohati ka paljandub.
Lademe kivimkoosseisus on palju liivakivi, kohati esineb selles ka domeriiti ja savi. Lade on rikas fossiilide poolest.
Lademe vana nimetus oli Tartu lade.
Burtnieki lade

Burtnieki lade on keskdevoni ladestiku regionaalne lade. Lademes eristuvad Salaca alamlade ja Abava alamlade. Burtnieki lademe all lamab Aruküla lade ja temal lasub Gauja lade.
Lademe absoluutne vanus on 380,5–377 miljonit aastat. Seda hakkas esimesena eristama Walther Gross aastal 1940. Lademe stratotüübiks on liivakivipaljand Salatsi jõe kaldal Burtnieki järvest 12 kilomeetrit loodes.
Rahvusvahelise kronostratigraafia järgi kuulub Burtnieki lade paleosoikumi aegkonna keskdevoni ajastiku Givet' lademesse.
Burtnieki lademesse kuulub Burtnieki kihistu, mis jaguneb kolmeks kihistikuks:
Lademe paksus Eestis on 60–95 m,Läti aladel on see 40-60 m paks. 
Lademe avamusala kulgeb Eestis vööndina Iklast Mehikoorma–Karisilla jooneni. Vööndi laius on 25–30 km. Lätis avaneb lade Kuramaal Roja jõe ümbruskonnas, valdavalt aga Vidzeme põhjaosas, lasudes Eesti piirist Salacani, samuti ka Koiva ülemjooksul kuni Valmiera linnani.
Lade paljandub näiteks Ahja ja Võhandu jõe kallastel.
Lademe kivimkoosseisus on palju liivakivi, lademe ülemises osas esineb Lätis ka savikat aleuroliiti.
Aino Tamm

Aino Tamm (sünninimi Anu; 23. detsember 1864 Kuressaare küla, Tarvastu vald, Viljandimaa – 7. detsember 1945 Tallinn) oli eesti laulja (sopran) ja laulupedagoog.
Seitsmeaastaselt läks vallakooli, hiljem Tarvastu kihelkonnakooli. Pärast kihelkonnakooli lõpetamist tuli tal kodutalus vanema peretütrena teha rasket talutööd, lisaks enda veimevaka tarvis kududa, kedrata, õmmelda ja tikkida. Ta oli käsitöös väga andekas, õpetas seda teistelegi ja andis nõu. Kui tema käsitöid nägi Lilli Suburg, soovitas ta neid näitusele panna. 
1886. aastal astus ta Viljandis Lilli Suburgi erakooli, kus õppis ka laulmist. Aastatel 1886–1897 õppis ta (Miina Härma tiivustusel) laulmist Peterburis. Ta täiendas end Berliinis, Milanos ja Pariisis. 
Kontserdilauljana (alustas 1891) tõi kontserdilavale eesti rahvalaule ja tutvustas neid rohkeil välisesinemistel. 
Ta oli aastatel 1923–1935 Tallinna Konservatooriumi lauluõppejõud, hiljem eraõpetaja. 
7. detsembril 1945 langes ta röövmõrva ohvriks. 81-aastase Aino Tamme tapsid röövimise eesmärgil tema korteris peene nööriga kägistades "Punase Tähe" tööline, Eesti NSV SARKi tuletõrjevalitsuse inspektor, üks Eesti korpusest demobiliseeritu ning veel keegi neljas mees.
Isiklikku.
Tema õde Mari Raamot oli seltskonnategelane ja kodundusõpetaja, Naiskodukaitse ja Kodutütarde liikumise üks asutajaid; vend Jaan Tamm oli metsasarvemängija ja muusikategelane, Tallinna Konservatooriumi direktor.
Udriku raudteejaam

Udriku raudteejaam oli raudteejaam Lääne-Virumaal Kadrina vallas Mäol, Tallinna–Narva raudteel.
Udriku naaberjaam Tallinna suunal oli Tapa ja Narva suunal Kadrina raudteejaam. 
Raudteejaam rajati 1980. aastate esimesel poolel varasemate Udrikul asunud Udriku peatuse ja jaama kohal asunud Neeruti raudteepeatuse asemele. Udriku peatus oli sealjuures kaardile kantud juba 1938. aastal. 
Udriku oli Tapa eeljaam, mis pidi tagama raudtee suurema läbilaskevõime ja mahutama rongikoosseise Tapa jaama täisolekul. Udriku jaamas plaaniti Balti raudtee ainulaadse projektina hakata tegema käigult rongivahetusi, mille tarbeks rajati ligi kahe kilomeetri pikkune kõrvaltee, tsentralisatsioonipost ja signaalid. 
Tegelikult aga uut raudteejaama terviklikult tööle ei pandudki ja see suleti 1988. aasta juulis. 
Pikka aega meenutasid jaama asukohta sissesõidufoorid, mis töötasid läbisõidufooridena.
Raudteejaama silikaattellistest ETS-post 190,75. kilomeetril on kaasajaks lammutatud.
Õnnetused.
1943. aasta sügisel juhtus Udriku jaama lähistel raske raudteeõnnetus, kui Kadrina poolt liikunud sõjaväerong põrkas öisel ajal kokku Udrikust väljunud üksikveduriga. Õnnetuse käigus hukkus mitu raudteetöötajat ja sõjaväelast.
Terence McKenna

Terence Kemp McKenna (16. november 1946 Paonia, Colorado – 3. aprill 2000 San Rafael, California) oli ameerika etnobotaanik, filosoof, psühhonaut ja kirjanik, kes kõneles ja kirjutas paljudel teemadel, näiteks inimese teadvus, keel, psühhedeelikumid, taimsed enteogeenid, tsivilisatsioonide areng, universumi päritolu ja lõpp, alkeemia ja maavälised olendid.
Teda on nimetatud 1990. aastate Timothy Learyks, üheks juhtivaks autoriteediks šamanismi ontoloogiliste aluste alal, ja reivikultuuri intellektuaalseks hääleks. 
Ta esitas ka aja loomuse käsituse (uudsusteooria), mis põhineb fraktalimustritel, mille ta enda sõnul avastas "Yijingist" ning ennustas nende põhjal aja lõppu 2012. aastal. Tema esitatud uudsusteooriat ja selle seost maiade kalendriga peetakse üheks 2012. aasta maailmalõpuennustuste allikaks. Sõltumatud hindajad on nimetanud uudsusteooriat pseudoteaduseks.
Elulugu.
Lapsepõlv ja noorpõlv.
Terence McKenna sündis ja kasvas üles Colorado osariigis Paonias. McKenna isa oli iiri ja ema kõmri päritolu.
Chienti

Chienti (ladinakeelsed nimed "Flusor", "Cluentus", "Clentis") on jõgi Itaalias Marche maakonnas Macerata ja Fermo provintsis.
Chienti läte on Umbria-Marche Apenniinides Macerata provintsis Serravalle di Chientis. Jõe peaharu, Chienti di Gelagna, saab alguse Macchia ja Civitella mägede vahelt, 860 meetri kõrgusel merepinnast. Muccias, Maddalena juures, liitub jõega teine haru, Chienti di Pieve Torina (läte on Fema mäel Pieve Torinas). Suurimad lisajõed on Fiastrone, Fiastra ja Ete Morto.
Jõgi suubub Aadria merre Civitanova Marche juures. 
Chienti kallastel asuvad järgmised omavalitsusüksused:
Macerata provints: Serravalle di Chienti, Pieve Torina, Muccia, Camerino, Pievebovigliana, Fiastra, Caldarola, Serrapetrona, Belforte del Chienti, Tolentino, Pollenza, Macerata, Corridonia, Morrovalle, Monte San Giusto, Montecosaro ja Civitanova Marche;
Fermo provints: Montegranaro, Sant'Elpidio a Mare ja Porto Sant'Elpidio.
Jõele on rajatud mitmeid hüdroelektrijaamu. Suurima veehoidla, Lago di Fiastra, mahutavus on 21 000 000 m³.
Narva lade

Narva lade on keskdevoni ladestiku regionaalne lade. Narva lademe all lamab Pärnu lade ja temal lasub Aruküla lade.
Ladet hakkas esimesena eristama D. Obrutšev aastal 1933. Üleilmses standardis vastab sellele Eiffeli lade, lademes eristatakse Kernavė, Leivu ja Vadja alamlademeid. Lademe vanus on 384...387,5 miljonit aastat.
Lademe paksus Eestis on 30–109 m. Läti aladel on lademe paksus 70–170 meetrit, põhjast lõuna suunas liikudes lademe paksus kasvab.
Lademe avamusala kulgeb vööndina Ruhnu saarel ja Mandri-Eestis Häädemeeste ja Mustvee joonel, üksikult esineb ladet Narva jõe keskjooksul. Lätis avaneb lade Kuramaa põhjaosas Slītere rahvuspargi aladel. Selle paljandeist on tähelepanuväärseim Oore meierei paljand, kus paljanduvad nii Pärnu lade kui ka Narva lade. Lademe kivimid esinevad kogu avamusalast lõunasse jääval alal.
Litostratigraafiliselt vastavad sellele kolm kihistut: Kernavė ehk Gorodenka, Leivu ja Vadja kihistu. Lade jaguneb kolmeks alamlademeks: Kernavė alamlade, Leivu alamlade ja Vadja alamlade.
Lademe kivimkoosseisus on palju dolokivi, domeriiti ja aleuroliiti. Läti aladel moodustab lademe ülemise osa punane liivakivi, samuti sisaldab see Lätis kipsi.
Lademe vana nimetus oli Narvajõe lade.
Gauja lade

Gauja lade on keskdevoni ladestiku regionaalne lade. Gauja lademe all lamab Burtnieki lade ja temal lasub Amata lade.
Ladet hakkas esimesena eristama P. Liepiņš aastal 1951. Üleilmses standardis vastab sellele Givet' lade, litostratigraafiliselt vastab sellele umbkaudu Gauja kihistu, milles eristatakse veel Sietini ja Lode kihistikke. Lademe vanus on 377...373,5 miljonit aastat.
Lademe paksus Eestis on 78–80 m. Läti aladel on lademe paksus 59-119 meetrit. 
Lademe avamusala kulgeb Eestis vööndina Valga ja Karisilla joonel. Vööndi laius on 14–30 km. Lätis on Gauja lade kõige suurema pindalaga avamusalaga lademeks.
Lade paljandub näiteks Hinni kanjonis ja Piusa karjääris. Arvukamalt on selle lademe paljandeid Lätis, kus see paljandub Gauja rahvuspargis, aga ka Kuramaal Venta kallastel ja Abava ürgoru nõlvadel allpool Rendat, samuti ka Latgales Adamova ja Krāslava ümbruskonnas.
Lademe kivimkoosseisus on palju liivakivi. Lademe ülemises osas on ka aleuroliiti ja savi (see on kõige suurema kaoliniidi sisaldusega kivimikiht Eestis). Liivakivi koostises esinevad peale kvartsi veel ka ohtramalt ilmeniit, magnetiit, granaadid, apatiit, turmaliin ja tsirkoon.
Amata lade

Amata lade on Kesk-Devoni ladestiku regionaalne lade. Amata lademe all lamab Gauja lade ja temal lasub Pļaviņase lade.
Ladet hakkas esimesena eristama P. Liepiņš aastal 1951. Üleilmses standardis vastab sellele Givet' lade, litostratigraafiliselt vastab sellele umbkaudu Amata kihistu. Lademe vanus on 370...373,5 miljonit aastat.
Lademe paksus Eestis on 12–21 m, Läti aladel aga 20–30 meetrit. 
Lademe avamusala kulgeb vööndina Mõnistest Petserini. Vööndi laius on 5–10 km.
Lade paljandub näiteks Piusa jõel. Piusa jõe ürgoru üks paljand Vana-Vastseliinas on võetud Amata lademe tüüpläbilõikeks, seal on lademe paksus Eesti aladele erandlikult 30 meetrit.. Lätis paljandub see Gauja vasakpoolsete lisajõgede Amata ja Rauna ürgorgudes, samuti ka Kuramaal Kuldīga ümbruskonnas ning Abava ürgorus Sabile ja Renda vahel. Amata ürgoru Ainava kallas on lademe stratotüübiks.
Lademe kivimkoosseisus on palju kilta, ent paljandites domineerib liivakivi. Lademe alumised kivimid on Devoni kivimitele ebatüüpilise kaldega, laskudes põhja pool sügavamale.
Raudteeveerem

Raudteeveerem on raudteel kasutatavate liiklusvahendite kogum.
Raudtee liiklusvahenditeks on tavaliselt vedurid, mootorvagunid, reisivagunid ja kaubavagunid. 
Raudteeveoks kasutatakse 
Eriveeremi alla kuuluvad dresiinid, lumesahad, lumekoristus- ja teeremondimasinad, raudteekraanad jms.
Vedu võib toimuda üksikute vagunite või nendest koostatud rongidega.
Ospo

Ospo (sloveeni keeles "Osapska reka"), ka "rio Ospo", on jõgi Sloveenias ja Itaalias.
Ospo läte on Sloveenias Koperi omavalitsusüksuse territooriumil asuva Ospi asula juures. Allikas voolab välja kaljuseinas asuvast "Ospi koopast" ("Izvirna Jama Grad" või "Osapska jama"), umbes 5 kilomeetri kaugusel Itaalia piirist. Jõgi siseneb Itaaliasse Friuli-Venezia Giulia maakonnas Trieste provintsis San Dorligo della Valle juures. Ospo suubub Aadria merre läbi Muggia oru.
Jõgi tähistab Istria põhjapoolset geograafilist piiri.
Aastatel 1420–1797 tähistas lühike jõelõik Veneetsia ja Habsburgide valduste vahelist piiri.
Lugedes looduse raamatut

"Lugedes looduse raamatut" oli Eesti Televisiooni looduseteemaline saatesari aastatel 1965–1986.
Saatesarja esimene osa oli eetris 16. märtsil 1965.
Saadet juhtis peamiselt Tiit Randla, sagedamini esinesid Einar Klaamann, Fred Jüssi, Anto Raukas, Liidia Stepanova ja Enn Kreem.
Tenna

Tenna (ladinakeelne nimi "Tinna") on jõgi Itaalias Marche maakonnas Fermo ja Macerata provintsis.
Jõe läte on Montefortinos Kesk-Apenniinides asuvate Sibillini mägede kõrguselt kolmanda tipu, Priora mäe nõlval, 1178 meetri kõrgusel merepinnast. 
Tenna suubub Aadria merre Porto Sant'Elpidio kagupiiril.
Jõe ääres asuvad järgmised omavalitsusüksused:
Fermo provintsis: Montefortino, Amandola, Smerillo, Santa Vittoria in Matenano, Servigliano, Falerone, Belmonte Piceno, Montegiorgio, Grottazzolina, Magliano di Tenna, Rapagnano, Fermo, Monte Urano, Sant'Elpidio a Mare ja Porto Sant'Elpidio;
Macerata provintsis: Monte San Martino ja Penna San Giovanni.
2013. aasta iluuisutamise maailmameistrivõistlused

2013. aasta iluuisutamise maailmameistrivõistlused toimusid 10.–17. märtsini 2013 Kanadas Ontario provintsis Londonis.
Eestit esindas naiste üksiksõidus Jelena Glebova, meeste üksiksõidus Viktor Romanenkov ning jäätantsus Irina Štork ja Taavi Rand.
Valitseva maailmameistrina läksid võistlema Patrick Chan meesüksiksõidus, Carolina Kostner naisüksiksõidus, Olena Savtšenko ja Robin Szolkowy paarissõidus ning Tessa Virtue ja Scott Moir jäätantsus. Maailmameistriks suutis uuesti tulla Patrick Chan. Itaallanna Carolina Kostner võitis naiste üksiksõidus hõbemedali ja maailmameistriks tuli Kim Yu-Na. Paarissõidus sai Saksamaa paar Olena Savtšenko ja Robin Szolkowy samuti hõbemedali, maailmameistriks tuli Venemaa paar Tatjana Volosožar ja Maksim Trankov. Jäätantsus tulid maailmameistriks Meryl Davis ja Charlie White. Eelmise aasta maailmameistrid Tessa Virtue ja Scott Moir võitsid seekord hõbemedalid.
Eesti sportlastest sai Jelena Glebova 16. koha ja Viktor Romanenkov 22. koha. Mõlemad tagasid Eestile olümpiapääsmed Sotši olümpiamängudele. Jäätantsijad Irina Štork ja Taavi Rand said lühikava eest 45,29 punkti ja vabakava esitama ei pääsenud. Nad jäid 25. kohale.
Tallinna Ülikooli Meeskoor

Tallinna Ülikooli Meeskoor on Tallinna Ülikooli juures tegutsev meeskoor.
Tallinna Ülikooli Meeskoori asutajateks on Eesti koorimaastikul tuntud dirigendid Jüri Rent ja Indrek Vijard. Koor on tegutsenud aastast 1999, mil Eesti Meestelaulu Seltsi initsiatiivil kutsuti ellu Tallinna Noorte Meeskoor. Dirigendid, kes soovisid Eesti meeskoori maastikul teha suuri muutusi, käisid läbi Tallinna gümnaasiume, et leida noori laulumehi keda liita ning innustada osalema Eesti meestelaulu liikumises. Initsiatiivi tulemusena saadi üle vabariigi kokku kümneid koore, kellest tänaseks küll alles veel vaid kaks. Toona sai kollektiivi nimeks Tallinna Noorte Meeste Koor ning aasta hiljem jätkati Tallinna Pedagoogikaülikooli meeskoorina. 2005. aastast, ülikooli nime vahetuse tulemusena, kannab ka koor Tallinna Ülikooli Meeskoori nime.
TLÜ meeskoori muusikaalaste tegevuste hulka kuuluvad ülesastumised ülikooli aktustel ja tähtsündmustel, konkursid ja kontsertreisid nii Eestis kui ka välismaal ning kontserdid koostöös erinevate muusikutega ning palju muud põnevat. Meeskoor on jaganud lava Kaire Vilgatsi, Marvi Vallaste, Tõnis Mägi, Tanel Padari, Eda-Ines Etti, Lenna, Reketi ja paljude teistega. Esinemispaikadeks on olnud väikestest puukirikutest ja koolihoovidest kuni suurte katedraalide ja kontserdisaalideni välja. Läbi aastate on koor võitnud nii kuldmedaleid Soomest ja Tšehhist kui ka eripreemiaid, näiteks kõige meelelahutuslikuma etteaste eripreemia.
Tallinna Ülikooli Meeskoor panustab heategevusse nii laululiselt, rahaliselt kui ka füüsiliselt. Esindame Tallinna Ülikooli kõikidel Eesti Üldlaulupidudel, Koolinoorte Laulupidudel ning üliõpilaste laulupeol „Gaudeamus“. Koori eestvedamisel toimub klubiline tegevus. Korraldame spordiüritusi, saunaõhtuid, jõulupidusid ja suvepäevi nii koorisiseselt kui ka koos teiste sõbralike kollektiividega. Mahti jätkub ka ühisteks spordiharrastusteks (nt piljard, "bowling", male, jalg-, võrk- ja korvpall või kasvõi tantsutrenn).
Dirigendid.
Aastatel 2000–2018 olid koori dirigendid Jüri Rent ja Indrek Vijard.
9. juunil 2018 lahkus meie hulgast Jüri Rent ning tema koha peadirigendina võttis üle Indrek Vijard, keda asus teise dirigendina toetama Jüri õpilane Kadi Uibo.
2020. aasta sügisel asus meeskoori teiseks dirigendiks ja hääleseadjaks Külli Kiivet. Sestpeale dirigeerivadki Tallinna Ülikooli Meeskoori Indrek Vijard ja Külli Kiivet.
Maailma Capoeira Föderatsioon

 
Maailma Capoeira Föderatsioon (WCF) on organisatsioon, mis on registreeritud 4. novembril 2011 Eesti Vabariigis. "Capoeira" on Brasiiliast pärit tantsuline võitluskunst. Ajaloo vältel see on esimene rahvusvaheline "capoeira" organisatsioon, mis on registreeritud Euroopa Liidus. 
18. juunil 2011 toimus Bakuus Kolmas Rahvusvaheline Capoeira Foorum, kus osalesid kaheksa maa organisatsioonid. Foorumil võeti vastu WCF loomise otsus.
Tänapäeval on WCF üks maailma võimsamaid "capoeira" organisatsioone. See hõlmab selliseid rahvuslikke ühendusi nagu Capoeira Brazil, MUZENZA, AXE Capoeira, Capoeira Berimba jm. 
Föderatsiooni ülesanded seisnevad selles, et edendada "capoeira"'t kui spordiala kogu maailmas, luua sõbralikke suhteid riiklike föderatsioonide ja koolide vahel, ühendades neid. Üheks WCF prioriteediks on "capoeira" viimine olümpiaalade hulka. 
Maailma Capoeira Föderatsioon tunnustab "capoeira"'t kui Brasiilia kultuuri pärandit ning peab lugu selle ajaloolistest juurtest. 
Maailma Capoeira Föderatsioon korraldab meistrivõistlusi, seminare ja maailma võistlusi, millest saavad osa võtta kõik "capoeira" rühmad, seal hulgas ka need, kes ei ole föderatsiooni liikmed. 
31. maist 1. juunini 2013 korraldas WCF "capoeira" maailmavõistlused Bakuus. See on esimene nii kõrge taseme üritus "capoeira" ajaloos, mis hõlmab "capoeira" gruppe, koole ja organisatsioone maailma eri paigust. Kutsutute seas on gruppe rohkem kui 80 maalt ja umbes 20 maailmataseme "capoeira" gruppi.
Lea Rand

Lea Rand (sündinud Lea Rohlin; 30. detsembril 1963 Tallinnas) on eesti endine iluuisutaja ja praegune treener.
Aastal 1982 lõpetas ta Tallinna 2. Keskkooli ja 1990 Leningradi Kehakultuuri Instituudi iluuisutamise eriala. 
Aastail 1978–1982 võitis ta Eesti NSV meistrivõistlustel jäätantsus neli hõbemedalit. 
Ta töötab 1981. aastast Tallinna iluuisutamiskoolis treenerina ning omab 7. kategooria kutsetaset. Ta juhendab peamiselt jäätantsijaid ning tema õpilased on teiste seas poeg Taavi Rand, Irina Štork ja Geido Kapp. Varem on treeninud ka poegasid Kristjan Randa ja Taavi Randa, Grethe Grünbergi, Aleksei Trohlevit jpt.
Koonga dolokivimaardla

Koonga dolokivimaardla on dolokivimaardla, mis asub Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Maardla pindala on 580 ha. 
Tootsa kihi paksus on 9,8 m ja geoloogiliselt pärineb dolokivi Siluri ladestu Jaagarahu lademest. Maardla katendi paksus on kuni 5 m. 
Maardlat kaevandamiseks pole kasutatud.
Tartu koolid

Tartus on 2024. aasta augusti seisuga 31 üldhariduskooli, millest 22 on munitsipaalkoolid, 6 erakoolid ja 3 riigikoolid.
Leopold, Baieri prints

Leopold Maximilian Joseph Maria Arnulf, Baieri prints (9. veebruar 1846 München – 28. september 1930 München) oli Baieri sõjaväelane, kindralfeldmarssal (1905).
1905. aastast oli ta Baieri ja 1916. aastast Preisi kindralfeldmarssal, alates 29. augustist 1916 Saksa idavägede ülemjuhataja ("Oberbefehlshaber Ost"). Viimases ametis juhtis ta ka Saksa okupatsioonivägesid Eestis 1917–1918.
Anelema dolokivimaardla

Anelema dolokivimaardla on dolokivimaardla, mis asub Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas. Maardla pindala on 76 ha. Ürglooduse objektina on arvele võetud kui Anelema paekarjäär.
Tootsa kihi keskmine paksus on 7,2 m ja geoloogiliselt pärineb dolokivi Siluri ladestu Jaani lademest. Maardla katendi paksus on kuni 2 m. 
Maardlast on Eestis ka kaevandatud. Saadud dolokivist on valmistatud killustikku, seda on kasutatud klaasitööstuses.
Karjäär on Anelema kihistu stratotüübiks.
Hellamaa dolokivimaardla

Hellamaa dolokivimaardla on dolokivimaardla, mis asub Saare maakonnas Muhu vallas. Maardla pindala on 40 ha. 
Tootsa kihi paksus on 6,3 m ja geoloogiliselt pärineb dolokivi Siluri ladestu Jaagarahu lademest. Maardla katendi paksus on 1–2 m. 
Hellamaa dolokivi saab kasutada klaasitootmise toorainena.
Kaarma dolokivimaardla

Kaarma dolokivimaardla on dolokivimaardla, mis asub Saare maakonnas Kaarma vallas. Maardla pindala on 107 ha.
Tootsa kihi paksus on üle 3 m ja geoloogiliselt pärineb dolokivi siluri ladestu Paadla lademest. Maardla katendi paksus on 3,5 m.
Kaarma dolokivi saab kasutada ehitus- ja viimistluskivina.
Kurevere dolokivimaardla

Kurevere dolokivimaardla on dolokivimaardla, mis asub Pärnu maakonnas Lääneranna vallas. Maardla pindala on 154 ha. 
Tootsa kihi keskmine paksus on kuni 9,8 m ja geoloogiliselt pärineb dolokivi siluri ladestu Jaagarahu lademest. Maardla katendi paksus on keskmiselt 1,2 m. Tootus kiht sisaldab nii tehnoloogilist kui ka ehitusdolokivi.
Kureverest saadavat ehitusdolokivi saab kasutada killustiku valmistamiseks, tehnoloogilist dolokivi aga näiteks tulekindlate materjalide valmistamiseks.
Eestis on maardlast kaevandanud AS Nordkalk (nt aastal 2002).
Heinrich (Preisi prints, 1862–1929)

Albert Wilhelm Heinrich, Preisi prints (14. august 1862, Potsdam – 20. aprill 1929, Hemmelmark, Schleswig-Holstein) oli keiserliku Saksamaa sõjaväelane, Saksa mereväe suuradmiral ja keiser Wilhelm II vend.
Esimese maailmasõja alguses määrati ta Balti laevastiku juhiks. Ehkki talle eraldatud ressursid jäid Venemaa Balti laevastiku omadele alla, suutis ta Vene laevastikku kuni 1917. aasta revolutsioonini kaitsepositsioonidel hoida, vältides rünnakuid Saksamaa rannikule. Pärast sõja ja Saksa keisririigi lõppu lahkus Heinrich mereväest.
Keisri vennana oli ta üks (vähem populaarseist) Balti hertsogiriigi troonipretendentidest.
Välislingid.
Orgita-Haimre dolokivimaardla

Orgita-Haimre dolokivimaardla on dolokivimaardla, mis asub Rapla maakonnas Märjamaa vallas. Maardla pindala on 604 ha. 
Tootsa kihi paksus on kuni 10,6 m. Geoloogiliselt pärineb dolokivi siluri ladestu Raikküla lademest. Maardla katendi paksus on 1,4–4,5 m. 
Maardlast saadavat dolokivi saab kasutada näiteks ehituskivina ja killustiku valmistamiseks.
Maardlast ons ka kaevandatud (nt 2002).