tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Liibanoni seeder

Liibanoni seeder ("Cedrus libani") on igihaljas ja kõrge (kuni 50 m) männiliste sugukonda kuuluv okaspuu. Ta kasvab looduslikult Tauruse mägedes ja Küprose saarel, kus varem moodustas suuri metsi, kuid praegu on muutunud haruldaseks. Liibanoni seeder on seedrile iseloomuliku ilusa korrapäratu vihmavarjutaolise võraga puu. Okkad on keskmiselt 3 cm pikkused ja 30–40 kaupa kimbus. Elab kuni 2000 aastat vanaks. Seedripuu hakkab õitsema alles 25–30-aastaselt.
Liibanoni seedrit on mainitud juba Gilgameši eeposes. Puud on mainitud ka Piiblis, Laul 92:12: "Õige lokkab nagu palmipuu, ta kasvab kõrgeks nagu seedripuu Liibanonil". Seetõttu on teda kujutatud Liibanoni lipul ja vapil.
Seedrit ei ole kohane nimetada seedermänniks. Seedermännid kuuluvad küll samasse männiliste sugukonda, kuid männi perekonda.
Kasvukoht.
Seedrid kasvavad looduslikult Vahemere maades ja Himaalajas. Liibanoni seeder on looduslikult säilinud Türgis Tauruse mägedes ja Küprosel. Tema vähene kasvupiirkond on seletatav ülitundlikkusega õhusaaste vastu. Samuti on ta aeglase kasvuga ega armasta ümberistutamist. Samuti on ta nõudlik pinnase osas: rohkelt päikest, parajalt niiskust, kuid pinnas peab olema mõõdukalt kuiv. Liibanoni seeder ajab juured sügavale mäestikukaljude pragudesse ning suudab nii trotsida kangeidki torme. See puu peab vastu ka siis, kui talvehingus riisub kõik muu. Liibanoni seeder on teistest seedritest vastupidavam, tugevam ja elujõulisem.
Kasutamine.
Liibanoni seedri pruun hästilõhnav ja kergestitöödeldav puit on väga hinnatud ehitustel, ka laevaehituses. Erakordselt mädanemiskindlast seedripuidust ehitatud hooned võivad vastu pidada aastatuhandeid. Seedreid kasutatakse ka dekoratiivtaimena parkides ja aedades.
Nii Piibel kui ka legendid räägivad valitsejatest, kes saatsid oma alluvaid seedrimetsasid hävitama. Kuningas Saalomon laskis Jeruusalemma kuulsa templi ehitada just seedripuust. Seedripuitu kasutasid ka Egiptuse vaaraod. Foiniiklased vajasid seedripuitu oma laevade jaoks.
Liibanoni seeder on oma kodumaal ammu haruldaseks jäänud. Tänapäeval on seal väikeste saludena järel vaid paarkümmend ruutkilomeetrit seedripuumetsi, Süürias veel vähem, kuid Türgis on seda veel palju, sellepärast ei ole Liibanoni seeder nimetatud kaitset vajavaks liigiks.
Briti saartele istutati esimene Liibanoni seeder 1646. aastal ning see püsib elus tänini. Selle ümbermõõt küünib 7,6 meetrini. 18. sajandi keskpaiku olid liibanoni seedrid Britannias suurmood, sel ajal istutatud puid leidub paljudes parkides.
Arto Paasilinna

Arto Tapio Paasilinna (20. aprill 1942 Lapimaa, Kittilä vald – 15. oktoober 2018 Espoo) oli soome kirjanik.
Paasilinna sündis peres, kus oli viis poega ja kaks tütart. 1950. aastal isa suri ja ema jäi seitsme lapsega üksi.
Esimene raamat "Karhunkaataja Ikä-Alpi" ilmus 1964. aastal. 
Kuni 1975. aastani töötas Arto Paasilinna mitme ajalehe toimetaja, ajakirjaniku ja kolumnistina. Sel aastal avaldas ta romaani "Jänese aasta", mis osutus väga edukaks, ja ta hakkas kutseliseks kirjanikuks. 
Kirjanikuna oli ta väga viljakas: aastatel 1972–2009 (v.a 1973, 1978 ja 2002) ilmus temalt igal aastal romaan. Raamatute kirjutamise kõrvalt on ta kirjutanud ajalehtedesse arvamuslugusid.
Oktoobris 2009 tabas teda ajuinfarkt ning pärast seda polnud ta enam võimeline kirjutama.
Tema raamatuid on tõlgitud 45 keelde. Tema romaanide põhjal on tehtud filme ja teatrilavastusi, sealhulgas kuuldemänge.
Arto Paasilinna on pälvinud kirjandusauhindu.
Arto Paasilinna vennad Erno, Mauri ja Reino on samuti kirjanikud. Õde Sirpa Paasilinna-Schlagenwarth on kunstnik.
1411

1411. aasta
Sajandid: 14. sajand - 15. sajand - 16. sajand
Aastakümned: 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad 1390. aastad 1400. aastad - 1410. aastad - 1420. aastad 1430. aastad 1440. aastad 1450. aastad 1460. aastad
Aastad: 1406 1407 1408 1409 1410 - 1411 - 1412 1413 1414 1415 1416
Nelja hüppemäe turnee

Nelja hüppemäe turnee on igal aastal Kesk-Euroopas (Saksamaal ja Austrias) toimuv suusahüppajate mainekas võistlus, mis toimub alates 1953. aastast. Esimene võistlus toimus ühe aasta sees, kuid edaspidi on esimene etapp peetud detsembri viimastel päevadel ja järgmised kolm jaanuaris.
Esimene ja teine etapp toimuvad Saksamaal, vastavalt Oberstdorfis ja Garmisch-Partenkirchenis, kolmas ja neljas Austrias, Innsbruckis ja Bischofshofenis.
Alates 1996/97 aastast pääseb igal etapil põhivõistlusele valikvõistluse 50 paremat hüppajat (kui MK-sarja hetkeseisu 15 paremast jääb mõni tahapoole 50. kohast, pääseb ta ikkagi edasi ja välja langeb 50. koha saaja), kes esimeses voorus võistlevad paarides (valikvõistluse 1. ja 50., 2. ja 49. jne). Paaride võitjad pluss viis parimat kaotajate seas pääsevad teise hüppevooru. 
Nelja hüppemäe turnee üldvõitja selgub nelja etapi punktide liitmisel. 
Oberstdorfis toimub võistlus Grosse Schattenbergi (K-115) nime kandval mäel, mille rekord on 2003. aasta 29. detsembrist 143,5 meetriga norralase Sigurd Petterseni nimel. 
Garmisch-Partenkircheni Olympiaschanze (K-115) mäerekord on 143,5 meetriga šveitslase Simon Ammanni nimel. 
Innsbrucki mägi Berg-Isel-Schanze (K-120) on kaks korda (1964 ja 1976) olnud ka olümpiamängude võistluspaigaks. K-110 trampliini mäerekordiks jäi 120,5 meetrit ning selle hüppas 2001. aastal poolakas Adam Malysz. Sama aasta suvel ehitati mägi ringi ja nüüd on kriitiline punkt K-120. 2002. aasta 4. jaanuaril hüppas sakslane Sven Hannawald uue mäe mäerekordiks 134,5 m. 
Bischofshofeni Paul-Ausserleitner-Schanze (K-120) mägi on turnee neljast hüppemäest suurim. Mäerekord kuulub 2008. aastast austerlasele Gregor Schlierenzauerile 145 meetriga.
1414

1414. aasta
Sajandid: 14. sajand - 15. sajand - 16. sajand
Aastakümned: 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad 1390. aastad 1400. aastad - 1410. aastad - 1420. aastad 1430. aastad 1440. aastad 1450. aastad 1460. aastad
Aastad: 1409 1410 1411 1412 1413 - 1414 - 1415 1416 1417 1418 1419
Nelja hüppemäe turnee võitjad

Nelja hüppemäe turnee võitjad
Harilik maasikapuu

Harilik maasikapuu ("Arbutus unedo") on kanarbikuliste sugukonda maasikapuu perekonda kuuluv igihaljas põõsas või väike puu.
Harilik maasikapuu kasvab Vahemere maades, Lääne-Prantsusmaal ja Iirimaal.
Harilik maasikapuu kasvab 5–10, harva kuni 15 m kõrgeks. Tüve läbimõõt on kuni 80 cm.
Lehed on 5–10 cm pikad ja 2–3 cm laiad, läikivad ja saagja leheservaga. Õied on mõlemasoolised, valged (harva kahvaturoosad) ja kellukakujulised. Nende läbimõõt on 4–6 mm ja nad moodustavad pööriseid, kus on koos 10–30 õit. Õisi tolmeldavad mesilased. Maasikapuu õitseb sügisel ja viljad valmivad aasta aega, nii et nad saavad küpseks järgmise õitsemise ajaks. Oranžpunased luuviljad meenutavad välimuselt maasikat, kuid ei ole eriti maitsvad. Viljad on maheda jahuse maitsega.
Plinius Vanema järgi tuleb maasikapuu ladinakeelne nimi "unedo" sõnadest "unum edo" ('ma sõin ühe ära') ja niisugune käitumine võib täiesti vastata viljade maitsele. Ühtlasi soovitas ta seda puud mitte istutada sinna, kus mesilasi kasvatatakse, sest maasikapuu õied andvat meele kibeda maitse.
Erinevalt enamikust kanarbikulistest kasvab harilik maasikapuu hästi lubjarohkel pinnasel. Istutada on seda parem varjatud kohta, sest ta õitseb hilja. Kui teda soovitakse kasvatada puukujulisena, siis tuleb tema mitmest tüvest üks välja valida ja ülejäänud ära lõigata.
Harilik maasikapuu on kohastunud kasvamiseks vahemerelises kliimas, kus suvel vihma ei saja. Niisuguses kliimas on teda kõige parem kasvatada ja sellepärast on ta USA California osariigis levinud ilupuu. Kuid ta kasvab hästi ka Iirimaal, kus suved on vihmased ja jahedad, sest sademetest ja päikesepaistest olulisem on tema jaoks talvekülmade puudumine. Baltimaades ei saa teda kasvatada, sest talvel võtab külm ta ära. Temperatuure alla −10 °C ta ei talu.
Maasikapuude kasvatajad jätavad kõige sagedamini viljad puule külge ja linnud söövad need lõpuks ära. Kuid viljadest tehakse ka moosi. Portugalis aetakse kanget alkohoolset jooki, mille nimeks on "medronho", kuid Portugalis pole ainsatki maasikapuuistandust ja seetõttu ei toodeta seda suurtes kogustes.
Natüürmort

Natüürmort ehk vaikelu (prantsuse keeles "nature morte" 'surnud loodus') on elutu looduse ja esemete kujutamine kunstniku poolt seatud kompositsioonis. 
Natüürmordi kui maaližanri kujutamisvaldkonnaks on ajalooliselt olnud puu- ja aedviljad, lillekimbud vaasis, tarbeesemed, hinnalised väärtasjad, jahisaak ja kalad ning erinevad kompositsioonid muusikariistadest, raamatutest, nipsasjakestest, küünaldest vms esemeist.
Natüürmorti võib jaotada kujutatu põhjal alaliikideks: lille- ja viljademaal, kalad ja jahitrofeed, "vanitas"–tüüpi vaikelud ning einevaikelud.
Natüürmorte võib leida juba Vana-Egiptuse sarkofaagidelt. Usuti, et sarkofaagil kujutatud esemed muutuvad teispoolsuses reaalsuseks ja surnu saab neid siis kasutada. Natüürmorte on leitud ka Pompei ja Herculaneumi seinamaalidelt.
Natüürmort hakkas laiemalt levima renessansiaegses Itaalias 14. sajandi alguses (Taddeo Gaddi). Iseseisvaks maaližanriks kujunes 17. sajandil, saades eriti populaarseks Madalmaades, aga ka Prantsusmaal, Hispaanias ja Itaalias. Natüürmordi populaarsuse Madalmaades põhjustas asjaolu, et Hollandi reformeeritud protestantlik kirik keelustas pühakute ja religioossete sümbolite kujutamise maalidel.
Tänapäeval on arvutigraafika abil loodud ka täiesti sünteetilisi natüürmorte.
Orjol

Orjol (vene "Орёл") on linn Venemaal, Orjoli oblasti keskus. Asub Kesk-Vene kõrgustikul Oka jõe kaldal.
Orjol on rajatud kindlusena 1566. aastal Venemaa lõunapiiride kaitseks. 1708. aastal sai linnaõigused. Teise maailmasõja ajal hävis suur osa linna hoonetest.
Elanike arv on 329 400 (2005).
Halduslikult jaguneb neljaks linnarajooniks.
Tuntud inimesi.
Orjolis on sündinud Ivan Turgenev.
Hulktahukas

Hulktahukas ehk polüeeder ehk tahukas on tasandiliste hulknurkadega piiratud kolmemõõtmeline geomeetriline keha. Hulktahukat piiravid hulknurki nimetatakse selle tahkudeks.
Hulktahukat nimetatakse kumeraks, kui kogu hulktahukas jääb iga oma tahu tasapinnast ühele poole. Ülejäänuid hulktahukaid nimetatakse mittekumerateks.
Korrapärased hulktahukad.
Korrapärane hulktahukas ehk regulaarne hulktahukas on kumer hulktahukas, mille kõik tahud on võrdsed korrapärased hulknurgad ja igast tipust lähtub võrdne arv servi. Korrapäraseid hulktahukaid nimetatakse vanakreeka filosoofi Platoni nime järgi ka platoonilisteks kehadeks. Platonilt pärinevad ka nende kehade nimetused. 
Korrapäraseid hulktahukaid on viis:
Nende kehade nimetused tulenevad kreekakeelsetest sõnadest: "tettares" (4), "hex" (6), "oktō" (8), "dodeka" (12), "eikosi" (20), "hedra" ('tahk').
Kunstivool

Kunstivool on ühine nimetaja kunstiteostele, mille loomisel on kunstnikud lähtunud kas sarnastest kunstilistest ideaalidest, kunstistiilist või tehnikast või mis on loodud samal ajalooperioodil. 
Kunstivoolu määratlemisel ei ole kindlaid reegleid. Mõne kunstivooluga seotud kunstnikud võivad järgida rangeid põhimõtteid, kuid teise kunstivoolu kuuluvatel kunstnikel võib olla vähe ühist. 
Kunstivoolu määratlemine on tihti toimunud ajaloolise konventsioonina kriitikute või kunstiajaloolaste poolt, et paremini mõista teatud kunstniku loomingut teatud kontekstis. Tihti on see kriitika olnud negatiivne ning ei kajasta kunstniku enda soovi.
Mõtlemine kunstivooludes on 19. sajandi lõpus alanud areng, kui üheaegselt viljeldud kunstistiilide hulk võrreldes muude ajalooperioodidega oluliselt kasvas.
Kunstivoolu nimetus võib vahel olla identne kunstistiili nimetusega.
Sarnaste huvide kunstnike või sarnase stiiliga kunstiteoste rühmitamine kunstivooluks on peamiselt Lääne kunsti tunnusjoon.
Kunstivoolude ajalugu.
Esimesed kunstivoolud tekkisid 19. sajandi lõpus ja eriti 20. sajandi alguses seoses modernistliku hoiaku esilekerkimisega mitmetes ühiskonna ja kultuuri sfäärides.
Kunstivoolud:
Maaližanr

Maaližanr on maalikunsti žanr, mida iseloomustab teatav aimestik.
Jakub Janda

Jakub Janda (sündinud 27. aprillil 1978 Frenstatis) on Tšehhi poliitik ja endine suusahüppaja.
2017. aastal valiti ta Tšehhi parlamendi liikmeks.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Jakub Janda on osalenud () 317 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse 20 korral, neist 6 etappi on ta võitnud.
Nelja hüppemäe turnee.
2005/2006 võitja (koos Janne Ahoneniga)
Välislingid.
Pilte Jakub Jandast
Korrapärane tetraeeder

Korrapärane tetraeeder ehk korrapärane nelitahukas ehk regulaarne nelitahukas on korrapärane hulktahukas, millel on neli võrdkülgse kolmnurga kujulist tahku ja mille igast tipust lähtub kolm serva. Korrapärane tetraeeder on üks korrapärastest püramiididest. Süsiniku aatomid moodustavad teemandi kristallvõres korrapärase tetraeedri kujundeid. 
Kui kuubi vastaskülgede ristiasuvad diagonaalid kuubi nurkadest omavahel ühendada, võib kuubi sees näha tetraeedrit. Sellise tetraeedri ruumala on kolmandik kuubi ruumalast. Nii saab tetraeedri ruumala arvutada, leides esmalt kuubi ruumala, milles tetraeeder asub, ning jagada see kolmega.
Kuup

Kuup on korrapärane kuustahukas, üks viiest korrapärasest hulktahukast. Kuubi tahkudeks on kuus ruutu, sel on 12 serva ja 8 tippu. Igas tipus kohtuvad kolm tahku. Kuup on heksaeedriliselt sümmeetriline. Kuupi nimetatakse ka heksaeedriks.
Kuup on kolmemõõtmeline, selle analoogi neljamõõtmelises eukleidilises ruumis nimetatakse tesseraktiks, n-mõõtmeline kuup on hüperkuup.
Korrapärane dodekaeeder

Korrapärane dodekaeeder ehk korrapärane kaksteisttahukas ehk regulaarne kaksteisttahukas on hulktahukas, millel on 12 korrapärase viisnurga kujulist tahku ja 20 tippu, 30 serva ning igast tipust lähtub kolm serva.
Ikosaeeder

Ikosaeeder ehk kakskümmendtahukas on 20 tahuga hulktahukas.
Piacenza

Piacenza on linn Itaalias Emilia Romagna maakonnas, Piacenza provintsi halduskeskus.
Ajalugu.
Piacenza asutasid 218 eKr (legendi järgi 31. mail) roomlased; linna toonane nimi oli "Placentia". Samal aastal võitis Hannibal linna lähedal Trebbia lahingu, kuid Piacenza suutis puunia vägedele vastu seista. Järgmistel aastatel linna ümbrus kuivendati ja rajati jõesadam. Oma asendi tõttu Po jõe ääres sai sellest Emilia tasandiku kaitse seisukohalt olulise tähtsusega garnisonilinn. Piacenza sai ka vilja ja villa tootmise keskuseks.
Pärast (ja isegi enne) Rooma riigi langust rüüstati Piacenzat korduvalt, ent alati kosus ta ruttu. Ta kuulus Bütsantsile, Lombardiale (pealinnana), frankidele ja Püha Rooma riigile. 1095 kuulutati Piacenzas välja Esimene ristisõda. 1126. aastast oli Piacenza vabalinn ja Lombardia Liiga tähtis liige. Põllumajandus ja kaubandus tegid Piacenzast maailma ühe rikkama linna.
1313–1447 kuulus Piacenza Milano Viscontidele, kuni 1499 Sforzadele. Gian Galeazzo Visconti tõi Piacenzasse Pavia ülikooli. 1521. aastani kuulus Piacenza Prantsusmaale ja 1545. aastani Paavstiriigile. Seejärel moodustati Parma hertsogiriik. 1802 liitis Napoleon Piacenza Prantsusmaaga, 1816–1847 kuulus ta Austriale, seejärel liideti rahvahääletuse otsusel Sardiiniaga, mida loetakse Itaalia ühendamise alguseks.
Vaatamisväärsused.
Piacenza linnakeskuses on siiani tajutav Rooma-aegne tänavaplaan. Hulgaliselt hooneid on säilinud keskajast ja renessansist.
Adam Małysz

Adam Henryk Małysz (sündinud 3. detsembril 1977 Lõuna-Poolas Wisłas) on Poola endine suusahüppaja.
Małysz on neljakordne olümpiamedalist ja neljakordne maailmameister. Ta on ainus, kes võitnud maailma karika suusahüpetes kolmel järjestikusel aastal (2001–2003), ja ainus, kes võitnud Holmenkolleni suusafestivali viis korda kokku (1996, 2001, 2003, 2006 ja 2007). 2007 võitis ta maailma karika neljandat korda; peale tema on samuti neli maailma karikat võitnud, on Matti Nykänen. 2001 pälvis ta Holmenkolleni medali.
Ta on valitud neli korda Poola aasta parimaks sportlaseks, nimelt nendel aastatel, mil ta maailma karika võitis.
Ta on suusahüpetes tulnud 39 korda Poola meistriks. Tema käes on Poola rekord suusalennus (230,5 m) ja maailmarekord suurel mäel (151,5 m 2001. aastal Willingenis).
3. märtsil 2011 teatas ta, et lõpetab pärast hooaja lõppu oma karjääri suusahüppajana.
Pärast karjääri lõppu hakkas ta tegelema autoralliga. Ta osaleb muu hulgas 2012. aasta Dakari rallil.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Małysz hakkas maailma karikasarja etappidel osalema 1995. Esimest korda jõudis ta esikolmikusse 18. veebruaril 1996 USA-s Iron Mountainis. Esimese MK-etapi võitis ta 17. märtsil 1996 Oslos (Holmenkollenis).
Małysz võitis 2001–2003 ja 2007 maailma üldkarika suusahüpetes.
Małysz on osalenud 13. veebruari 2010 seisuga maailma karikasarja etappidel 319 korda ja jõudnud esikolmikusse 79 korral. 38 etappi on ta võitnud. 13. veebruari 2011 seisuga on ta võitnud 39 etappi ja tulnud esikolmikusse 92 korda. Etapivõitude arvult edestab teda üksnes Matti Nykänen (46) ja esikolmikukohtade arvult üksnes Janne Ahonen (108).
Isiklikku.
Adam Małysz on 169 cm pikk ja kaalus tippsportlasena 53 kg.
Ta on abielus Izabelaga. Neil on tütar Karolina.
Torishima

Torishima on vulkaan samanimelisel saarel Izu saarestikus. Kõrgus 394 meetrit.
Maio

Maio on saar Atlandi ookeanis, üks Roheneemesaartest. Saar on Tuulealustest saartest kõige idapoolsem. Asub Boa Vista saarest lõunas ja Santiago saarest idas. Kuulub Cabo Verdele.
Pindala 269 km². Saar on künklik, kõrgus kuni 436 meetrit. Maio on tuntud rohke metsa poolest, mis pole Roheneemesaartel tavaline. Saare põhjaosas asuv Terra Salgadas on soolaga kaetud tasandik. 
Saare peamine asula on 3000 elanikuga (2005) Vila do Maio, mille lähedal paikneb lennujaam. Kogu saarel elas 2005. aastal umbes 5400 inimest.
Maio saar on nimetatud selle avastamise päeva auks, mis oli 1. mai aastal 1460.
Rudolf von Rheinfelden

Rudolf von Rheinfelden (u 1030 – 15. oktoober 1080) oli Švaabimaa hertsog 1057–1079 ja Saksa vastukuningas 1077–1080.
Rudolf kasutas 1057. aastal ära Saksa kuninga Heinrich IV alaealisust ning röövis tema õe Matilda. Seetõttu pidi kuningas talle andma nii Švaabimaa hertsogkonna kui ka oma õe temaga naitma. Alguses toetas Rudolf Heinrichit, kuid kui puhkes investituuritüli paavstiga, otsustas Rudolf seda ära kasutada ning lasi ennast 1077 vastukuningaks valida. Ta lubas paavstile kõiki järeleandmisi, et see teda tunnustaks. 1080. aastal paavst tegigi seda ning pani Heinrichi taas kirikuvande alla. Kuid Saksamaal oli toetus siiski pigem Heinrichi poolel ja nii suutis too Rudolfit mitmes lahingus 1079. aastal lüüa. 1080. aastal kaotas Rudolf lahingus parema käe ning suri peagi pärast seda. Švaabimaa oli juba 1079. aastal antud Heinrichi liitlasele Friedrich von Hohenstaufenile.
Bologna

Bologna on linn Itaalias, Emilia-Romagna maakonna ja città metropolitana di Bologna halduskeskus.
Bologna ülikool, mis asutati 11. sajandil, on Euroopa vanim ülikool.
Ajalugu.
Bologna asutasid umbes 534 eKr etruskid Felsina nime all. 4. sajandil eKr vallutasid linna bojid, kes kuulusid keltide hulka.
191 eKr vallutas linna Rooma riik ja asutas 189 eKr sinna Rooma koloonia Bononia. 187 eKr käskis Marcus Aemilius Lepidus rajada maantee Via Aemilia, mis kulges Ariminiumist läbi Bononia Placentiasse. 88 eKr asi linn munitsiipiumiks. 53. aastal põles Bononia maha, kuid Nero laskis ta taastada. Rooma ajal elas linnas umbkaudu 10 000 inimest.
Pärast roomlasi valitsesid linnas üksteise järel idagoodid ja Bütsants. 728 vallutas Bologna langobardide kuningas Liutprand.
11. sajandil sai Bologna vabalinnaks ja astus 1167 Lombardia Liigasse. 1256 võeti vastu Paradiisi seadus ("Legge del Paradiso"), millega kaotati orjus ja pärisorjus. 1294 kuulus Bologna Euroopa 10 suurima linna hulka. Elanike arvu kasvu tõttu tuli kaks korda, 12. ja 14. sajandil, ehitada uus linnamüür.
1506 vallutasid linna paavst Julius II väed. Sellest ajast kuni Napoleonini kuulus Bologna Kirikuriiki ja seda valitses kardinallegaat. Esialgu linna hiilgus jätkus, kuid kaks katkupuhangut, 16. sajandi lõpus ja 1630. aastal, vähendasid elanike arvu 72 tuhandelt 49 tuhandeni. Pärast stabiliseerus see 60–65 tuhande juures.
Napoleon tegi Bologna Tsispadaania vabariigi pealinnaks ja pärast Tsisalpiinia vabariigi tähtsuselt teiseks linnaks Milano järel. Pärast Napoleoni langust taastati paavstivõim, mille vastu linn mässas 1831. ja 1849. aastal. Siis hõivasid linna Austria väed, mis hoidsid linna kuni 1860. aastani enda kontrolli all.
12. juunil 1859 hääletas linn rahvahääletusel Sardiinia kuningriigiga ühinemise poolt. Nii sai linn osaks ühendatud Itaaliast.
Teise maailmasõja ajal pommitati Bolognat kui suurt tööstuslinna ja tähtsat raudteesõlme rängalt, 24. juulil ja 25. septembril 1943. Pärast Cassibile relvarahu sai linnast üks Itaalia vastupanuliikumise epitsentreid. Linn vabastati saksa okupatsiooni alt sõja lõpupäevil, 21. aprillil 1945 pärast 12-päevast lahingut.
Pärast sõda sai Bolognast suur tööstuslinn ja Itaalia kommunistliku partei (PCI) kants. 54 aastat järjest (1945–1999) olid kõik linnapead olnud kommunistid või kommunistliku partei järglase, Vasakpoolse Demokraatliku Partei (PDS) liikmed. 1999. aastal valiti linnapeaks keskparempoolne parteitu kandidaat Giorgio Guazzaloca, kuid pärast tema ametiaja lõppu 2004. aastal on taas kõik linnapead olnud vasakpoolsetest parteidest.
Vaatamisväärsused.
Bologna linnaplaneeringus annavad tooni korrapärased roomaaegsed kvartalid. Hästi on säilinud 13.–14. sajandist pärit linnamüür.
Konrad (Itaalia kuningas)

Konrad (12. veebruar 1074 Hersfeldi klooster – 27. juuli 1101 Firenze) oli keiser Heinrich IV poeg, Itaalia kuningas 1093–1098 ja Saksa kuningas 1087–1098.
Heinrich lasi Konradi juba alaealisena Saksa kuningaks valida, et kindlustada talle pärimisõigus. Kuid 1093 läks Konrad üle paavstimeelsete poolele ning reetis isa, lastes end Itaalia kuningaks nimetada. Konrad tõstis 1095 paavstiks Urbanus II ning too kinnitas, et kroonib ta peagi keisriks. Seetõttu pidi Heinrich 1098 oma vanima poja pärimisõigustest ja tiitlitest ilmajäetuks kuulutama ning määras oma pärijaks ja järgmiseks Saksa kuningaks teise poja Heinrichi. Konrad jäi koos paavsti toetajatega Itaaliasse ning suri kõigest 27-aastaselt Firenzes.
ID-kaart

ID-kaart ehk isikutunnistus on Eesti kodaniku ja Eestis püsivalt elava Euroopa Liidu kodaniku kohustuslik isikut tõendav dokument, mis on osa Eesti Vabariigi elektrooniliste isikutunnistuste süsteemist, kuhu kuuluvad lisaks ID-kaardile veel ka Mobiil-ID ja digi-ID.
Tavalise passiga võrreldes saab ID-kaardi abil oma isikut tõendada elektrooniliselt (ka interneti kaudu), anda juriidiliselt siduvaid digiallkirju ja krüpteerida faile. Tehnilises plaanis toetub ID-kaart avaliku võtme krüptograafiale. Lisaks on ID-kaarti võimalik kasutada ka elektroonilise uksevõtme ja kliendikaardina.
Euroopa Liidus välja antud Euroopa Liidu kodanike isikutunnistused on Euroopa Liidus reisimisel kasutatavad passi asemel.
Eesti.
Eestis esineb ID-kaart ehk elektrooniline isikutunnistus kiipkaardina. Seda antakse välja alates 2002. aastast. ID-kaardiga teostatavad olulisemad elektroonilised toimingud on isikutuvastus ja digitaalallkirjastamine.
Kaardile kantud kirjeldused on eesti- ja ingliskeelsed. Esiküljel on andmeväljad:
Tagaküljele on kantud:
Eesti isikutunnistusel on järgmised kaitsemärgid:
Enne 2007. aastat välja antud ID-kaartide kehtivusaeg isikut tõendava dokumendina oli kümme aastat ning sertifikaadid kehtisid kolm aastat. Alates 2007. aastast kehtivad ID-kaardid dokumentidena viis aastat ning nende sertifikaadid samuti viis aastat.
2007. aasta 20. novembri seisuga on Eestis välja antud 972 605 ID-kaarti. Enne 2005. aastat väljastati 549 175 ID-kaarti, millest on uuendatud sertifikaadid kõigest 54 200 kaardil.
Saksamaa.
Saksamaal on isikutunnistus suurema mõõdus rohekat värvi kõvakiles passi andmelehe kujundusega dokument, mida antakse välja alates 1987. aastast, enne seda olid isikutunnistused Saksamaal passisarnased kõvakaanelised voldikud. Kirjeldus on saksa-, inglis- ja prantsuskeelne. Selle esiküljele on kantud:
Tagaküljele on kantud:
Heinrich von Hohenstaufen (Saksa kuningas)

Heinrich (VII) Hohenstaufen (1211–1242) oli keiser Friedrich II poeg ning Saksamaa kuningriigi kaaskuningas 1220–1235 ja Sitsiilia kuningas.
Heinrich oli Saksa-Rooma keiser Friedrich II ja Aragóni Constanza poeg. 1212. aastal lasi isa Friedrich II Rooma paavstil Heinrichi Sitsiilia kuningaks kuulutada. 
1217. aastal viis ta aga poisi Saksamaale ning lasi ta 1220. aastal (pärast seda, kui ta ise oli Saksa-Rooma keisriks valitud) Saksa kuningaks valida. Mõne aja pärast siirdus Friedrich II Itaaliasse, et keskenduda sealsetele probleemidele. Heinrich jäi Baieri hertsogi Ludwig I hoolde. Kuid varsti hakkas Ludwig Heinrichit süüdistama paavstimeelses poliitikas ja oma isa vastu vandenõu plaanitsemises. Heinrich suutis Ludwigi võimuringkondadest kõrvaldada ning hakkas iseseisvalt Saksamaa kuningriiki valitsema. 
Ent kuna ta poliitika oli isale vastumeelne (Heinrich sõlmis liite Friedrich II vastastega), siis kuulutas Friedrich II 1234. aastal ta Saksa kuninga troonilt tagandatuks. Seepeale hakkas Heinrich isa vastu avalikult mässama ja liitus keisrivastase Lombardia Liigaga. Kuid 1235. aastal sai ta lüüa ja vangistati. 
Isa Friedrich II andis tema tiitlid (Saksa ja Sitsiilia kuningas) üle oma teisele pojale Konradile. Heinrich pandi vangi ning ta suri seal 1242. aastal.
Heinrich VII asutas Eestis Tartu piiskopkonna ja Saare-Lääne piiskopkonna.
Ferdinand IV

Ferdinand IV (8. september 1633 – 9. juuli 1654) oli Habsburgide dünastiast pärinev Böömimaa, Ungari ja Saksa kuningas. Ta oli Ferdinand III poeg.
Ferdinand kuulutati isa soovil juba tolle eluajal nii Böömimaa kuningaks (1646), Ungari kuningaks (1647) kui ka Saksa kuningaks (1653), et kindlustada troonijärglust. Kuid vaid aasta hiljem suri Ferdinand IV ootamatult ning ei saanudki seetõttu kunagi tegelikult võimule. Trooni päris hoopis tema noorem vend Leopold.
Märjamaa valla lipp

Märjamaa valla lipp on Rapla maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Märjamaa valla lipp.
Praegune Märjamaa vald, mis tekkis 20. oktoobril 2002 ühinenud Märjamaa alevi, endise Märjamaa valla ja Loodna valla ühinemisel, võttis oma lipuks endise Märjamaa valla lipu. Endise Märjamaa valla lipuna oli see kasutusel juba alates 21. oktoobrist 1996. Märjamaa alevi ja Loodna valla sümbolid kuulutati kehtetuks. 
Lipu kirjeldus.
Märjamaa valla lipp on ruudukujuline vapilipp, mille normaalmõõtmed on 105x105 cm. 
Rohelisel kangal valge sild nelja kaarega – neist otsmised on poolikud, silla kohal on kollane kaheksa kodaraga ratas.
Lipu värvid Pantone värviskaala järgi on roheline PMS 354 ja kuldne PMS Yellow.
Tõlgendus.
Märjamaa valla lipul on kujutatud 1861. aastal rajatud kuuevõlvilist 360 jala (110 m) pikkust Konuvere kivisilda, mis on Eesti suuremate sildade seas tänapäevani säilinutest vanim. Hõbedane (valge) värvus sümboliseerib silla ehitamiseks kasutatud tähtsaimat kohalikku maavara – lubjakivi. Tõllaratas sillal on meenutus ehitise noorusajast ja igavese liikluse sümbol. Rattal on kaheksa kodarat ja Märjamaa nimes kaheksa tähte. Kolm võlvitud sillasammast moodustavad Märjamaa algustähe M-i.
Lipu kasutamine.
Valla lipp heisatakse:
Valla sümboolika kasutamise täpsema korra kehtestab volikogu.
Ferdinand IV (täpsustus)

Ferdinand IV nime all võib olla tuntud mitu monarhi.
Ferdinand IV-ks võidakse nimetada ka järgmisi valitsejaid:
1413

1413. aasta
Sajandid: 14. sajand - 15. sajand - 16. sajand
Aastakümned: 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad 1390. aastad 1400. aastad - 1410. aastad - 1420. aastad 1430. aastad 1440. aastad 1450. aastad 1460. aastad
Aastad: 1408 1409 1410 1411 1412 - 1413 - 1414 1415 1416 1417 1418
Islandi väljak

Islandi väljak on Tallinna kesklinnas asuv Rävala puiesteega piirnev ja osaliselt kattuv haljastatud/sillutatud plats ning sellest kagu poole jääv sõidu- ja parkimisriba selle platsi ja Välisministeeriumi hoone vahel.
Nime saamislugu.
Selle nime sai haljastatud plats Rävala puiesteel Tallinna Linnavalitsuse määrusega nr 51 21. augustist 1998. Nimi on antud taastatud Eesti Vabariiki esimesena tunnustanud Islandi auks.
11. augustil 1999 taotles Välisministeerium oma senise aadressi Rävala puiestee 9 muutmist aadressiks Islandi väljak 1. 31. augustil 1999 muutis Tallinna Linnaplaneerimise Amet oma kirjaga Välisministeeriumi aadressi taotletud viisil. Et see otsus osutus juriidiliselt ebapädevaks, palus Tallinna Linnaplaneerimise Amet 19. oktoobril 1999 Välisministeeriumil uue aadressi kasutamine ja sellega seotud toimingud õiguslikult korrektse lahenduse leidmiseni peatada. Vastusena teatas Välisministeeriumi kantsler Indrek Tarand 25. oktoobril, et on juba tellitud uue aadressiga dokumentide blanketid, pitsatid, visiitkaardid jne ning edastatud kõikidele välisesindustele noot teatega, et Välisministeeriumil on uus aadress. Samuti oli president Lennart Meri 1999. aasta oktoobris toimunud riigivisiidil Islandile teavitanud Islandi võime Eesti Välisministeeriumi aadressi muutmisest ja selle tagamaadest. Seega ei tulnud aadressi muutmatajätmine välispoliitilistel põhjustel enam kõne alla.
Tallinna Linnavalitsus pakkus välja lahenduse, et Islandi väljakut laiendatakse senisele Rävala puiestee osale Välisministeeriumi ees. 10. novembril 1999 nõustus kohanimenõukogu sellega kui erandliku lahendusega, rõhutades, et "kohanimede politiseerimine ja pühendusnimedega liialdamine ei kuulu Põhjamaade ega ka Eesti ajaloolisse nimetraditsiooni". 
10. mail 2000 realiseeris Tallinna Linnavalitsus selle kava määrusega nr 31, mis jõustus 15. mail 2000.
Ajalugu.
Väljak, millel algul puudus nimi, loodi 1944. aasta märtsipommitamises hävinud hoonestuse kohale vastavalt Harald Aarmani 1949. aastal valminud "Tallinna Kultuurikeskuse" projektile "Võidu allee" ja "Estonia esplanaadi" telgede ristumiskohale. 
Aastal 1950 avati väljakul skulptor Nikolai Tomski kujundatud Lenini ausammas, mille graniidist pjedestaali kavandas Alar Kotli. Monument eemaldati 1991. aastal.
22. augustil 2006 avas Islandi peaminister Geir H. Haarde Välisministeeriumi hoone seinal mälestustahvli, mis on pühendatud Eesti taasiseseisvumise tunnustamisele Islandi poolt.
Välisministeerium

Välisministeerium (VäM) on Eesti valitsusasutus, mis tegeleb riigi välispoliitikaga.
Välisministeeriumi valitsemisalas on
Juhtkond.
Eesti välisministeeriumi juhib välisminister. Alates 17. aprillist 2023 on Eesti välisminister Margus Tsahkna.
Välisministeeriumi kantsler on alates 8. veebruarist 2021 Jonatan Vseviov.
Ajalugu.
1918. aastal moodustatud Eesti välisministeerium asus algselt aadressil Raekoja plats 14. 1918. aasta lõpus kolis Välisministeerium hoonesse Väike-Pärnu maantee 3. 1921. aastal koliti ministeerium Toompeal asunud endisesse Eestimaa rüütelkonna hoonesse (Toom-Kohtu tänav 1), kus ministeerium tegutses kuni 1940. aastani. Välisministri residents asus Toomkooli tänav nr 17.
1919. aasta lõpuks töötas välisministeeriumis 29 ametnikku, kellest 14 kuulusid "Esturi" koosseisu. VM poliitilise osakonna juhatajaks, arvates 11. märtsist 1919. aastast oli Hermann Hellat. Välissuhtluse laienedes jagati senine poliitiline osakond 1920. aastal Ida ja Lääne poliitiliseks osakonnaks. Lääne poliitiline osakond tegeles Lääne-Euroopa ja Ameerikaga, Ida poliitiline osakond Soome, Läti, Leedu, Poola, Kaug-Ida ja Väike-Aasiaga. 1920. aasta lõpus moodustati eraldi Vene osakond. Välisministeeriumi koosseisust eraldati "Estur" ja selle asemel loodi informatsiooni osakond.
Haridusministeeriumi koosseisus olid 1928. aastal:
1938. aasta Valitsemise korraldamise seaduse järgi oli Välisministeeriumi ülesandeks korraldada Vabariigi suhteid välisriikidega ja kaitsta Vabariigi ja tema kodanikkude huvisid välismail. Välisministeeriumi koosseisus olid 1938. aastal:
Vt "Välisriikide esindajad Eestis 1938, Välisriikide aukonsulid Eestis (1938)"
Välisministeeriumi koosseisu kuulusid välisesindused, mis jagunesid saatkondadeks, alalisteks esindusteks, peakonsulaatideks, konsulaatideks, asekonsulaatideks ja konsulaaragentuurideks. Saatkondade ja alaliste esinduste ülesandeks oli esindada Vabariiki; täita poliitilisi ja majanduslikke ülesandeid ja anda diplomaatilist kaitset Eesti kodanikkudele. Konsulaaresinduste ülesandeks oli Eesti Vabariigi huvide kaitsmine; Eesti kaubanduse ja laevanduse soodustamine ja arendamine ning tarviliku nõu ja abi andmine Eesti kodanikkudele välismaal. 
Vt "Eesti diplomaatilised esindused, Eesti Vabariigi välisesindajate loend (1939)"
Indiaca

Indiaca on spordiala, mis sarnaneb olemuselt ja mängu ülesehituselt võrkpalliga, kuid mängimisel kasutatakse tavalise palli asemel spetsiaalset sulgedega "indiaca"-palli. Erinevusi on ka mängijate, võrgu kõrguse ja platsi mõõtmete osas. 
"Indiaca" on pärit Lõuna-Ameerikast. Euroopasse jõudis see spordiala Karl-Hans Krohni vahendusel. 
1996. aastal tutvustas Viktor Saaron seda spordiala Eestis. Sama aasta sügisel moodustati Viktor Saaroni algatusel esimene Eesti "indiaca"-klubi ja 1997. aasta kevadel toimusid esimesed Eesti karikavõistlused. Viktor Saaron on esimene Rahvusvahelise Indiacaliidu president (International Indiaca Association – IIA). 
Eesti Indiaca Liit (EEIL) moodustati 1999. aasta kevadel. EEIL-i presidendid on olnud Ahto Orav, Tarmo Kajandi, Aigar Tarre, Tarmo Eres ja Maarika Jaguson (alates 13.01.2018).
Oddo-Harkinsi reegel

Oddo-Harkinsi reegel on seaduspärasus, mille kohaselt on paarisarvulise järjenumbriga keemilised elemendid enamasti laiemalt levinud kui nendega perioodilisustabelis külgnevad paarituarvulise järjenumbriga elemendid.
Argo Meresaar

Argo Meresaar (sündinud 13. jaanuaril 1980) on eesti võrkpallitreener ja endine võrkpallur. 
Sportlaskarjäär.
Eesti võrkpallikoondis.
Meresaar kuulus Eesti võrkpallikoondisse aastatel 2000–2013 ja mängis 175 mängu. Ta esindas Eestit Euroopa meistrivõistluste finaalturniiril 2009. ja 2011. aastal ning Euroopa liigas 2005. ja 2006. aastal.
Klubivõrkpall.
Argo Meresaare esimene klubi meeste vanuseklassis oli Pärnu võrkpalliklubi, kus ta mängis aastatel 1996–2004. Kodustest võistlustest osaleti sellel perioodil Eesti meistrivõistlustel, kus võideti viiel järjestikusel hooajal (1999/00–2003/04) esimene koht. Võistkond osales ka Euroopa tugevamatel klubivõistlustel CEV Meistrite liigas, CEV Top Teamsi karikasarjas ja CEV Challenge Cupil. Säravaimaks saavutuseks oli 2002/03. hooajal CEV Top Teamsi karikasarjas veerandfinaali jõudmine, mille tulemusena pääseti 2003/04. hooajal otse CEV Meistrite liiga alagrupiturniirile.
2004/05. hooajal mängis Meresaar diagonaalründajana Venemaa kõrgliigaklubis Jaroslavli Neftjanik. 2005/06. hooajaks naasis Meresaar kodumaale ning liitus klubiga Tartu Pere Leib, kus ta mängis kaks hooaega. Esimesel hooajal võideti Eesti karikavõistlustel ja Eesti meistrivõistlustel esikoht ning Schenkeri liigas teine koht, sealhulgas valiti Meresaar ka liiga kõige efektiivsemaks mängijaks. Teisel hooajal ilmnesid Meresaarel seljaprobleemid ning 2007. aasta kevadel käis ta seljaoperatsioonil. Vigastusest taastunud, naasis Meresaar Pärnu võrkpalliklubisse, kellega saavutati Eesti meistrivõistlustel kolmas koht. Samal hooajal mängis ta ka VK Selver Tallinna meeskonnas CEV Challenge Cupil, kus jõuti veerandfinaali. Edasi siirduski Meresaar Selver Tallinna võrkpalliklubisse, kelle ridades mängis aastatel 2008–2013. See periood oli klubil väga edukas, võideti kuld- ja hõbemedaleid Eesti meistrivõistlustel, Eesti karikavõistlustel ja Schenkeri liigas. Samuti osaleti CEV Challenge Cupil, kus jõuti 2010/11. hooajal veerandfinaali.
2013. aastal vahetas Meresaar taas klubi ning siirdus VK Bigbank Tartusse, kus ta mängis kaks hooaega. Esimesel hooajal sai ta põlvevigastuse, mistõttu käis meniskioperatsioonil ning jäi hooaja otsustavatest mängudest eemale. Teiseks hooajaks oli Meresaar vigastusest taastunud ning klubiga võideti Schenkeri liigas esimene koht ja Eesti meistrivõistlustel teine koht. 
Karjääri lõpp.
Argo Meresaar teatas 2015. aasta kevadel, et lõpetab sportlaskarjääri ning soovib alustada tööd võrkpallitreenerina.
Treenerikarjäär.
Meresaar töötas aastatel 2014–2022 võrkpalliklubi Bigbank Tartu abitreenerina. Lisaks juhendab ta võrkpallitreeninguid SK Duos ning on alates 2018. aastast U16 noormeeste koondise vanemtreener.
Saavutused.
Balti liiga
Premium Cup
Eesti meistrivõistlused
Eesti karikavõistlused
Individuaalsed auhinnad
Isiklikku.
Argo Meresaar on sündinud Pärnumaal ning lõpetanud 1998. aastal Ülejõe gümnaasiumi. 2000. aastast õppis ta Tartu Ülikooli Pärnu kolledžis, mille lõpetas ärijuhtimise erialal.
Pjotr Stolõpin

Pjotr Arkadjevitš Stolõpin (vene keeles Пётр Аркадьевич Столыпин; 14. aprill 1862 Dresden, Saksimaa kuningriik – 18. september 1911 Kiiev) oli Venemaa poliitik, siseminister ja peaminister (keiser Nikolai II Ministrite Nõukogu esimees) aastatel 1906–1911.
Oma ametiaja jooksul püüdis ta maha suruda revolutsiooniliste rühmituste tegevust ja viis läbi põllumajandusreformid. Agraarreform võimaldas talupoegadel külakogukonnast välja astuda. 1906–1917 agraarreformi eesmärk oli külakogukonna lõhkumine ning varaka ja lojaalse talupoegade kihi loomine.
Stolõpin hukkus vasakäärmuslase Dmitri Bogrovi 14. septembril 1911 Kiievi ooperis korraldatud atentaadi tagajärjel.
Muna jõgi

Muna (vene, jakuudi "Муна") on jõgi Siberis Jakuutias, Leena vasak lisajõgi.
Saab alguse Viljui platoolt ja voolab peamiselt itta. Pikkus 715 km, valgala 30 100 km².
Ui (täpsustus)

UI või Ui on lühend, mis võib tähendada:
Elav fossiil

Elav fossiil on taime- või loomaliik (vahel ka kõrgem takson), mis esineb nii fossiilina kui ka elusorganismina tänapäeval. Geoloogilise aja jooksul on elavad fossiilid väga vähe muutunud. 
Elavad fossiilid on enamasti mõne kõrgema ja kunagi laialt levinud taksoni ainsad allesjäänud reliktsed liigid.
Tuntud elavad fossiilid on hõlmikpuu ("Ginkgo biloba") ja vihtuimne kala latimeeria ("Latimeria chalumnae").
Arvatakse, et terminit "elavad fossiilid" kasutas esimesena Charles Darwin oma raamatus "Liikide tekkimine" (1859), pidades selle all silmas liike, kelle esindajad on elus ja näivad sarnanevat oma miljoneid aastat vanade esivanematega (fossiilidega).
Müstiline Venemaa

 
"Müstiline Venemaa" on Vikerraadio saatesari, kus käsitletakse Venemaa ajalugu ning mille autor ja saatejuht on David Vseviov.
Saatesari sai alguse veebruaris 1997. Kuni surmani (31. detsembril 2003) oli saate kaasautor, toimetaja ja saatejuht Terje Soots.
Saates on käsitletud Venemaa keisreid ja keisrinnasid ning Bütsantsi keisreid (viimastest kokku 112 saadet), praegu käimasolev tsükkel käsitleb Venemaa ja Nõukogude Liidu ajalugu alates 1917. aastast. 
11. novembril 2008 oli eetris esimene saade J. Stalinist ja tema ajast. 
"Müstiline Venemaa" on üks Vikerraadio populaarsemaid saatesarju. 2004. aastal oli see kuulajaküsitluse põhjal "Rahva teenrite" järel populaarsuselt teisel kohal. Kolmel aastal on see tunnistatud parimaks saateks.
Saade oli nii 2015. aasta novembri kui ka 2020. aasta oktoobri seisuga eetris pühapäeviti kell 11.20, kordusena kell 21.20. Internetis on kuulatav ka saadete arhiiv. Vikerraadio kodulehelt ja mobiiliäpist on 2020. aasta seisuga seda kuulatud ligi 4,5 miljonit korda
Saate materjalide põhjal on algatatud raamatusari "Venemaa – lähedane ja kauge", millest on ilmunud raamat "Bütsantsi keisrid".
1. novembril 2020 oli eetris sarja 900. saade.
Profaanarhitektuur

Profaanarhitektuur on ilmaliku funktsiooniga arhitektuur (nt kindlused, lossid, paleed, elamud, tootmishooned jne).
Profaanarhitektuuri olulise osa moodustavad sõjalised ehitised - linnused, linnakindlused, kindlused. Suurt kunstilist tähendust on nähtud valitsejate ja valitsuste lossides ning linnade raekodades. 20.sajandil hakati olulist kunstipära nägema ka tavalistes elamutes ja tööstusehitistes.
Profaanarhitektuurile vastandub sakraalarhitektuur.
2005. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused

 2005. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 40. maailmameistrivõistlused laskesuusatamises, mis toimusid 4.–13. märtsini Austrias Hochfilzenis.
Lisaks toimus esimest korda segateatevõistlus, mida hinnati maailmameistrivõistlusteks. Võistlus peeti hooaja viimase maailma karikasarja etapi osana 20. märtsil Venemaal Hantõ-Mansiiskis. Reeglid ei olnud nii ranged kui hiljem. Stardis võis olla kaks võistkonda iga riigi kohta ning suusatati 4 × 6 km: esimestes vahetustes naised ja viimastes vahetustes mehed.
Järgmise aasta tippsündmuseks said 2006. aasta taliolümpiamängud. Seetõttu korraldati 2006. aasta maailmameistrivõistlustel ainult segateatevõistlus, mis ei kuulunud veel taliolümpiamängude kavva.
Mehed.
10 km sprint.
&lt;br&gt;
Kuupäev: 5. märts
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 116
&lt;br&gt;Lõpetajaid: 114
&lt;br&gt;Maailmameister 2004: Raphaël Poirée 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
12,5 km jälitussõit.
&lt;br&gt;
Kuupäev: 6. märts
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 60
&lt;br&gt;Lõpetajaid: 54
&lt;br&gt;Maailmameister 2004: Ricco Groß 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
&lt;br&gt;
15 km ühisstardist sõit.
&lt;br&gt;
Kuupäev: 13. märts
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 30
&lt;br&gt;Lõpetajaid: 30
&lt;br&gt;Maailmameister 2004: Raphaël Poirée 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
&lt;br&gt;
20 km eraldistardist sõit.
&lt;br&gt;
Kuupäev: 9. märts
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 116
&lt;br&gt;Lõpetajaid: 115
&lt;br&gt;Maailmameister 2004: Raphaël Poirée 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
&lt;br&gt;
4x7,5 km teatesõit.
&lt;br&gt;
Kuupäev: 12. märts
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 21 võistkonda
&lt;br&gt;Maailmameister 2004: &lt;br&gt;Frank Luck &lt;br&gt;Ricco Groß &lt;br&gt;Sven Fischer &lt;br&gt;Michael Greis
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
&lt;br&gt;
Naised.
7,5 km sprint.
&lt;br&gt;
Kuupäev: 5. märts
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 96
&lt;br&gt;Lõpetajaid: 95
&lt;br&gt;Maailmameister 2004: Liv Grete Poirée 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
&lt;br&gt;
10 km jälitussõit.
&lt;br&gt;
Kuupäev: 6. märts
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 60
&lt;br&gt;Lõpetajaid: 55
&lt;br&gt;Maailmameister 2003: Liv Grete Poirée 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
12,5 km ühisstardist sõit.
&lt;br&gt;
Kuupäev: 13. märts
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 30
&lt;br&gt;Lõpetajaid: 30
&lt;br&gt;Maailmameister 2004: Liv Grete Poirée 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
&lt;br&gt;
15 km eraldistardist sõit.
&lt;br&gt;
Kuupäev: 8. märts
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 96
&lt;br&gt;Lõpetajaid: 94
&lt;br&gt;Maailmameister 2004: Olga Põljova 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
&lt;br&gt;
4x6 km teatesõit.
&lt;br&gt;
Kuupäev: 11. märts
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 19 võistkonda
&lt;br&gt;Maailmameister 2004: &lt;br&gt;Linda Tjørhom&lt;br&gt;Gro Istad-Kristiansen&lt;br&gt;Gunn Margit Andreassen&lt;br&gt;Liv Grete Poirée
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
&lt;br&gt;
4x6 km segateatesõit.
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Kuupäev: 20. märts
&lt;br&gt;Võistluspaik: Hantõ-Mansiiskis
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 23 võistkonda
&lt;br&gt;Lõpetajaid: 22 võistkonda
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Air Supply

Air Supply on Austraalia "soft-rock"'i ansambel.
Bänd sai alguse 1976. aastal Sydneys, kui lauljad Russell Hitchcock ja Graham Russell tutvusid rokkooperi "Jesus Christ Superstar" proovides. Tunnetades koostöö sobivust, moodustasid nad ansambli Air Supply.
Mitu aastat tegutses bänd vaid Austraalias, kogemata mingitki tähelepanu mujalt maailmast, kuni Rod Stewart kutsus nad 1979. aastal ühte oma kontserditurneed soojendama.
Saavutanud 1980. aastatel maailmas mõningast edu, lagunes bänd 1986. aastal pärast ebaõnnestunud albumi väljatulekut. 
Uuesti tuldi kokku 1991 ja anti välja veel mõni album, kuid ka need ei pälvinud loodetud tähelepanu. 
2001. aastal andis Air Supply välja esimese stuudioalbumi pärast nelja-aastast pausi.
Liikmed.
Praegune koosseis.
Ülejäänud liikmed vahelduvad.
Helmuth von Moltke

Helmuth von Moltke on mitme inimese nimi.
Helmuth Johannes Ludwig von Moltke

Helmuth Johannes Ludwig von Moltke ehk Helmuth Moltke noorem (25. mai 1848 Biendorf – 18. juuni 1916) oli Saksamaa sõjaväelane ja Saksamaa keisririigi kindralstaabi ülem (1906–1914).
Tema onu Helmuth Karl Bernhard von Moltke ehk Helmuth Moltke vanem oli Preisimaa ja Saksamaa kindralstaabi juhataja. Vennapoeg sai nime selle onu järgi.
Prantsuse-Preisi sõjas teenis Helmuth Johannes Ludwig von Moltke 7. grenaderirügemendis ja tema vahvust märgiti ära. 1875–1878 õppis ta sõjaakadeemias. 1880. aastast töötas ta kindralstaabis. 1882. aastal sai ta oma onu, kindralstaabi ülema isiklikuks adjutandiks. 1891. aastal, pärast onu surma sai ta Saksamaa keisri Wilhelm II "aide-de-camp"'iks ja pääses nii keisri lähiringkonda. 1890. aastate lõpul oli ta brigaadiülem, seejärel diviisiülem ja 1902. aastal ülendati ta kindralleitnandiks. 1904. aastal sai temast kindralstaabi ülema asetäitja ja 1906. aastal pärast Alfred von Schlieffeni erruminekut kindralstaabi ülem.
Moltke määramine kindralstaabi juhiks tekitas kuulujutte, nagu oleks ta selle koha saanud tänu oma kuulsa onu nimele ja sõprusele keisriga. Sellele kohale oli teisigi väärt kandidaate: Hans Hartwig von Beseler, Karl von Bülow ja vabahärra Wilhelm Leopold Colmar von der Goltz. Väidetavalt oli Beseler Schlieffenile liiga lähedane selleks, et tema ametikoht endale saada, aga Bülow ja von der Goltz olid Wilhelmi meelest liiga iseseisvad.
Moltke pooldas Esimese maailmasõja alguses Schlieffeni plaani järgimist, mis tähendas Saksa vägede hiiglaslikku tiibmanöövrit Pariisile. Kuid esimestel sõjakäikudel saavutatud edust tiivustatuna hülgas ta selle ja püüdis Prantsusmaa pealinnani otserünnakuga jõuda. See tõi kaasa Esimese Marne'i lahingu, kus Saksamaa lüüa sai. Pärast seda Moltke tagandati kindralstaabi ülema kohalt ja ta elas üle närvivapustuse. Tema asemel hakkas Saksa kindralstaapi juhtima Erich von Falkenhayn.
Kaks aastat hiljem ta suri. Surm saabus marssal von der Goltzi matustel, kes oli kaks kuud varem Bagdadis surnud.
Krahv Helmuth James von Moltke

Krahv Helmuth James von Moltke (11. märts 1907 Kreisau, Alam-Sileesia (praegune Krzyżowa, Poola) – 23. jaanuar 1945 Berliin) oli Saksa jurist ja inimõiguslane. Ta oli sõjaväelaste Helmuth von Moltke vanema ja Helmuth von Moltke noorema sugulane.
Moltke püüdis Teise maailmasõja ajal vastu seista Saksa armee poolt sooritatud rahvusvahelist õigust rikkuvatele tegudele ning teda toetasid ka mõned Hitleri-vastased kõrgemad sõjaväelased. Kuid 1944 ta arreteeriti ja järgmise aasta alguses mõisteti reetmise eest surma, sest ta pooldas natsionaalsotsialismi asemel demokraatiat. Hitleri tapmist Moltke aga ei toetanud, sest ta oli sügavalt usklik ning see läks vastuollu tema moraalipõhimõtetega.
Loviisa linn

Loviisa (rootsi "Lovisa") on linn Soomes Uusimaa maakonnas.
Asub Soome lahe kaldal.
Loviisa on kakskeelne linn, 55% elanikest räägib soome ja 40% rootsi keelt.
Loviisa on asutatud 1745. aastal Rootsi piirikindlusena.
Linnas asub Soome vanim tuumaelektrijaam, mille esimene reaktor alustas tööd 1977. aastal.
1. jaanuaril 2010 liideti linnaga Liljendali vald, Pernå vald ja Ruotsinpyhtää vald.
Enne seda oli elanike arv 7380 (2008).
2011. aastani kuulus linn Ida-Uusimaa maakonda.
Gwen Stefani

Gwen Renée Stefani (sündinud 3. oktoobril 1969 Californias) on USA laulja ja näitleja.
18-aastaselt hakkas ta musitseerima ansamblis No Doubt, olles üks selle asutajaliikmeid. Esialgu oli bändil kümme liiget, nende seas oli Stefani ainus naine. Hiljem vähenes liikmete arv järk-järgult, kuni järele jäi neli liiget, kellest moodustus püsiv koosseis.
Isiklikku.
Ta oli abielus muusik Gavin Rossdale'iga aastatel 2002–2015. Paar tutvus 2000. aastal, kui nende bändid No Doubt ja Bush koos turneel käisid. Paaril on kolm poega: Kingston James McGregor (snd 2006), Zuma Nesta Rock (snd 2008) ja Apollo Bowie Flynn (snd 2014). 2021. aastast on Stefani abielus laulja-laulukirjutaja ja telepersooni .
Evald Tõnisson

Evald Tõnisson (24. aprill 1928 Mäo vald, Paide kihelkond, Järvamaa – 1. mai 2001 Tallinn) oli eesti ajaloolane ja arheoloog.
Lõpetas 1946. aastal Paides keskkooli, astus 1946 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo osakonda. Vangistati viimasel kursusel 1951, sest oli kuulunud Paide õpilasorganisatsiooni Uus Eesti. Oli 1951–1955 Põhja-Komis vangilaagris. 
Eestisse naasnult lõpetas 1956. aastal TRÜ ajaloo osakonna. 1969 ajalookandidaat (TRÜ, väitekiri "Liivlaste muistised Vidzemes (X kuni XIII sajandi algus)"; 1988 ajaloodoktor (kinnitatud 1989, TÜ), väitekiri "Городища Эстонии". 
Oli 1955–1957 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudi arheoloogiasektori vanemlaborant, 1957–1970 nooremteadur, 1970–1990 vanemteadur ning 1990–1992 arheoloogiasektori juhataja kohusetäitja. 
Ühtlasi oli ta aastatel 1989–1992 Tartu Ülikooli ajalooteaduskonna eesti ajaloo kateedri professor, 1992–1993 arheoloogia õppetooli juhataja ja professor, 1993. aastast emeriitprofessor. 
Uurimisvaldkond.
Eesti ja naabermaade rauaaeg, eriti muistsed linnused. 
Isiklikku.
Tema tütred on kirjanik Kärt Hellerma ja astrofüüsik Mirt Gramann.