tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Teemu Laajasalo

Teemu Olavi Laajasalo (sündinud 10. juulil 1974 Helsingis) on Soome luterlik vaimulik, haridusteaduste doktor ning endine ettevõtja ja telesaatejuht. Ta valiti Helsingi piiskopkonna piiskopiks 2017. aasta augustis. Ta asus ametisse 1. novembril 2017.
Ta lõpetas Helsingi Ülikooli teoloogia magistrikraadiga 22-aastaselt 1997. aastal. Tema magistritöö käsitles masturbeerimist kui seksuaaleetilist küsimust religioossest ja filosoofilisest vaatenurgast. Laajasalo lõpetas pastoraalkraadi 2002. aastal Helsingi piiskopkonnas ja kõrgema pastoraalkraadi 2006. aastal samas piiskopkonnas.
Ta on õppinud ka haridusteadust, kus ta kirjutas 1998. aastal magistritöö seksuaalsuse käsitlemisest kahes religiooni ja psühholoogia õpikus, mis on piiratum dissertatsioon. Tal on pedagoogiline kvalifikatsioon õpetamiseks igal tasemel. Laajasalo jätkas haridusteaduste õpinguid, kaitstes 2001. aastal haridusteaduste doktorikraadi, mille väitekiri käsitles seksuaalsuse käsitlemist gümnaasiumiõpikutes. Väitekirja hinne oli "cum laude".
Ta ordineeriti pastoriks Helsingi toomkirikus aastal 1997 Helsingi toomkogudusse, kuid seejärel siirdus ta pastorina töötamisest ülikooli teadurina projekti kallal, mis uurib majanduslangust. Tal tuli oma panuse põhjal doktoritöö kirjutada. Talle maksti 21 kuu jooksul täiskohaga uurimistoetust, kuid tema väitekiri ei saanud kunagi valmis. Laajasalo enda sõnul oli lõpptulemus tingitud sellest, et töö ei saanud edasist rahastamist.
2001. aasta sügissemestril töötas ta Helsingi Ülikoolis religioonididaktika õppejõuna. Seejärel naasis ta tööle pastorina ja töötas aastatel 2003–2012 alaliselt Helsingi toomkoguduses. Aastatel 2009–2012 juhtis ta Helsingi südames asuvas Mikael Agricola kirikus Agricola liikumist, eesmärgiga elavdada Punavuori piirkonna kogudust. Agricola liikumist toetavad Helsingi toomkogudus, HelsinkiMissio, Püha Toomase missa ja Helsingi koguduste liit. Aastal 2010 avati Agricola kirikus kohvik Agricola, mis võimaldab klientidel annetada heategevuseks raha Kiriku välisabi kaudu.
Ta valiti aastal 2015 aasta vaimulikuks tema panuse eest uute töömeetodite toomisse koguduseellu.
5. novembril 2012 valiti ta Helsingi Kallio koguduse vikaariks. Ta pidas seda ametit 10. veebruarist 2013 kuni 31. oktoobrini 2017. Lisaks oli ta Helsingi koguduste liidu direktor ja toomkapiitli vanempastori abi. 2017. aasta kevadel esitati ta Helsingi piiskopkonna piiskopi valimistel kandidaadiks, kus ta valiti ametikohale esimeses voorus. Peapiiskop Kari Mäkinen pühitses ta piiskopiks 12. novembril 2017 Helsingi toomkirikus.
Isiklikku.
Ta on aastast 2003 abielus Taina Tuulikki Pitkäga, neil on kolm last.
Irja Askola

Irja Kaarina Askola (sündinud 18. detsembril 1952 Lappeenrantas) on Soome luterlik teoloog ja emeriitpiiskop. Ta oli esimene naispiiskop Soomes. Askola teenis Helsingi piiskopkonna piiskopina 12. septembrist 2010 kuni 31. oktoobrini 2017.
Tal on teoloogia magistrikraad, spetsialiseerudes kirikusotsioloogiale. Ta õppis Helsingi Ülikoolis ja lõpetas selle magistrikraadiga 1975. aastal. Tal on teoloogiaalased magistriõpingud Saksamaal ja Ameerika Ühendriikides ning oikumeenilise juhtimise koolitus Tansaanias. Askola ordineeriti pastoriks 1988. aastal, samal aastal ordineeriti Soomes pastoriks ka esimesed naised.
Ta on töötanud Lohja Kogukonnaprojektis (1975), Helsingi Ülikoolis kirikusotsioloogia assistendina (1975–1981), Järvenpää koguduse kolledžis 1981–1991, Genfis Euroopa Kirikute Konverentsil 1991–1999, Rakendusteaduste Diakooniaülikoolis 1999–2004, aastal 2004 Helsingi Alppila koguduse pastorina, Espoo piiskopkonna piiskopliku kapiitli piiskopkonna sekretärina ja piiskop Mikko Heikka teoloogilise eriassistendina 2004–2010 ning alates 2010. aastast Helsingi piiskopina. 2008. aastal kandideeris ta Mikkeli piiskopkonna piiskopivalimistel, kuid ei osutunud valituks. Ta õnnistas valimisprotsessi ajal meespaari suhet.
Ta esitati kandidaadiks Helsingi piiskopi valimistel 2. veebruaril 2010. Ta sai esimeses voorus teistest enim hääli. Teises voorus 3. juunil 2010 alistas ta toompraost Matti Poutiaineni häältega 591–567. Kari Mäkinen ja tema abilised pühitsesid ta piiskopiks 12. septembril 2010 Helsingi toomkirikus. Ta läks emerituuri 31. oktoobril 2017. 2017. aastal andis Helsingi Ülikool talle teoloogia audoktori kraadi, tunnustades tema tööd nõudlikel ametikohtadel Soomes ja välismaal ning julgust ühiskondliku mõjutajana.
Ta on öelnud, et toetab kiriku homoseksuaalsete suhete õnnistamise alustamist. 9. juunil 2013 õnnistas ta misjonile suunduvat meespaari. Õnnistamisele järgnenud päevadel lahkus kirikust tavapärasest rohkem inimesi. Ta toetab uskudevahelist dialoogi, kuid ei ole valmis moslemitele kirikuruume andma. Ta on tuntud võrdõiguslikkuse ja sallivuse eestkõneleja, mille eest on ta pälvinud tunnustust, näiteks Soome Naisliidu aasta Lyyti auhinna.
2019. aastal osales ta Helsingi Pride'i paraadil ja kõndis koos Soome peaministri Antti Rinnega.
»Kirikus on palju erinevaid ridu. Minu ja paljude teiste kirikuliikmete seisukoht on, et kirik on homoseksuaalidele ja seksuaalvähemustele nii palju kahju teinud, et nüüd on aeg edasi liikuda suunas, kus ei räägita silmakirjalikult, vaid tehakse päris asju. Seksuaal- ja soovähemustel peaks olema õigus abielluda»
Samuti on ta kaitsnud varjupaigataotlejate õigusi ja multikultuursust.
Isiklikku.
Ta on vallaline ja lastetu. 2024. aasta detsembris ütles ta ajakirjale Apu antud intervjuus, et elab Helsingis hooldekodus.
Precinieki

Precinieki on küla ("mazciems") Lätis Smiltene piirkonnas Rauna vallas.
Küla asub valla idaosas maantee A2 ääres.
Sweden Hockey Games

Beijer Hockey Games (lühendatult BHG, varasema nimega "Sweden Hockey Games") on iga-aastane jäähokiturniir, mida peetakse Rootsis ning mis on osa Euro Hockey Tourist.
Turniiri korraldamine katkestati pärast hooaja 2013–14 lõppu. Kuid 19. jaanuaril 2016 teatas Rootsi Jäähokiliit, et turniir taastatakse hooajaks 2016–17. Aastatel 2006–2011 kandis turniir sponsorluse tõttu nime LG Hockey Games, ning aastatel 2012–2014 nime Oddset Hockey Games.
Concordia (ratasaurik)

Concordia, hilisema nimega Peipus, oli 1861. aastal Tartu laevaparki lisatud 21,5 m pikkune ja 5,5 m laiune ning 76 cm süvisega ratasaurik. 
Ajalugu.
Ühe korstnaga ja raudkerega jõelaev ehitati osadena valmis Soomes Turus, kuid pandi kokku Kolga-Jaani kihelkonnas Võisiku mõisas. Amelungide perekond oli selle tellinud Rõika-Meleski peeglivabrikule, et pukseerida Emajõelt lotjasid ja vedada puidukoormaid Võrtsjärvele.
Karli-nimelisest väikesest ratasaurikust erinevalt ei vedanud see lasti vabrikusse mööda Põltsamaa jõge, vaid sihtsadamaks sai Vaibla. Laeva kasutati puhkepäevadel ka lõbusõitudeks. Aeg-ajalt sõideti Tartuni ja kuna laeval puudusid mastid, siis mahtus see linna sildade alt läbi ja väljasõite sai teha ka linnast edasi allavoolu. 1867. aastal võeti ette esimene kauba ja reisijate vedamise hooaeg Peipsi-Pihkva järvele.
1860. aastate lõpul haarasid jõelaevanduses juhtrolli vennad Brockid. 1869. aastal alustas nende valdusse läinud ja ümber nimetatud jõeaurik regulaarsõite Pihkvasse vahepeatusega Võõpsul. 1870. aasta 2. juunil (nelipühal) oli Concordia koos selle taha seotud lodjaga üheks peamiseks transpordivahendiks Kabinas toimunud esimesele ülemaalisele lastelaulupeole. 
Concordia tegi ühe katsesõidu Narva jõele. Vahepeatusega Vasknarvas sõideti kuni Kulguni, kuid laevaühendus Narvaga jäigi loomata.
Laev sõitis eri aegadel nii Pihkva liinil kui ka Mustveesse. Pühapäeviti või pühade ajal tegi laev lühireise või lõbusõite Emajõel. Oudovasse võeti ette erireise, väljasõite tehti ka teiste Peipsi-äärsete külade laatadele ja surnuaiapühadele. Samuti pukseeris alus lotje ja palgiparvi.
1904. aasta juuniks oli laev ümber ehitatud järelveetavaks reisipraamiks, millelt puudusid rattakast ja sõurattad. Kümme aastat hiljem polnud enam alust Tartus registreeritud laevade nimekirjas, kus muidu olid loetletud ka järelveetavad reisiparkad. Likvideerimise asemel võis alus veel mõnda aega olla degradeeritud kaubapraamiks.
Murdmaasuusatamise maailmameistrivõistluste medalivõitjate nimekiri

Murdmaasuusatamise maailmameistrivõistluste medalivõitjate nimekirjas on loetletud kõik põhja suusaalade maailmameistrivõistluste võitjad, samuti teise ja kolmanda koha saavutanud, jaotatuna meeste ja naiste ning individuaalsete distsipliinide kaupa. Tulemused hõlmavad esimesi põhjamaiste suusatamisvõistlusi 1924. aastal (mis on samaväärsed esimeste taliolümpiamängudega) kuni 55. põhjamaiste suusatamisvõistlusteni 2025. aastal. Aastatel 1924–1980 loeti ka taliolümpiamängude võistlusi maailmameistrivõistlusteks.
Lisaks on loetletud kümme edukamat maailmameistrivõistluste osalejat ja kõik sportlased, kellel on vähemalt üks kuldmedal. Nimekirja viimases osas on individuaalsed riikide edetabelid.
Alates 1987. aastast on võistlusi peetud nii klassikalises kui ka vabastiilis. See on tabelites tähistatud tähtedega (K) või (V). Kui alates 1987. aastast võistluste kohta pole tähistust antud, siis on need peetud mõlemas stiilis.
Võistlused.
Kaasatud on kõik Rahvusvaheline Suusaföderatsiooni (FIS) korraldatavate maailmameistrivõistluste võistlused, samuti olümpiamängude võistlused, mis loetakse maailmameistrivõistluste võistlusteks aastatel 1924–1980.
Mehed.
Sprint.
Medalitabel
Teatesprint.
Medalitabel
10 km.
Medalitabel
18 km.
Medalitabel
15 ja 18 km medalivõitjad on ühes medalitabelis 
30 km.
Medalitabel
50 km.
Medalitabel
10 + 15 km jälitussõit.
Algul sõideti eraldistardist 10 km klaasikalises stiilis ja järgmisel päeval toimus viitstardist 15 km vabastiilis sõit.
10 + 10 km jälitussõit.
Algul sõideti eraldistardist 10 km klaasikalises stiilis ja samal päeval toimus viitstardist 10 km vabastiilis sõit.
20 km Skiathlon.
10 km ühisstardist klassikalises stiilis ja seejärel peale suusavahetust 10 km vabastiilis jälitussõit.
30 km Skiathlon.
15 km ühisstardist klassikalises stiilis ja seejärel peale suusavahetust 15 km vabastiilis jälitussõit
Medalitabel
4 × 7,5 km.
Medalitabel
Naised.
Sprint.
Medalitabel
Teatesprint.
Medalitabel
5 km.
Medalitabel
10 km.
Medalitabel
15 km.
Medalitabel
50 km.
Medalitabel
Siin tabelis on 20, 30 ja 50 km medalid.
5 + 10 km jälitussõit.
Algul sõideti eraldistardist 5 km klaasikalises stiilis ja järgmisel päeval toimus viitstardist 10 km vabastiilis sõit.
5 + 5 km jälitussõit.
Algul sõideti eraldistardist 5 km klaasikalises stiilis ja samal päeval toimus viitstardist 5 km vabastiilis sõit.
10 km Skiathlon.
5 km ühisstardist klassikalises stiilis ja seejärel peale suusavahetust 5 km vabastiilis jälitussõit.
15 km Skiathlon.
7,5 km ühisstardist klassikalises stiilis ja seejärel peale suusavahetust 7,5 km vabastiilis jälitussõit.
20 km Skiathlon.
Medalitabel
4 × 7,5 km.
Medalitabel
Oksa-roisknööbik

Oksa-roisknööbik ("Gymnopus foetidus") on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv liik seeni.
Seen haiseb ja kasvab lehtpuudel.
Lähkma-Saunametsa Külaselts

Lähkma-Saunametsa Külaselts on 2008. aastal asutatud mittetulundusühing Pärnumaal, mille eesmärk on Lähkma ja Saunametsa külade jätkusuutlik ja kogukonnakeskne areng. Selts tegeleb kogukonnaelu, pärimuskultuuri ja muusika populariseerimisega ning on pälvinud nii kohalikke kui ka üleriigilisi tunnustusi, sealhulgas Pärnumaa Aasta Küla ja vabariikliku „Aasta õpiteo“ tiitli.
Ajalugu.
Lähkma-Saunametsa Külaselts asutati 10. juunil 2008. aastal eesmärgiga edendada Lähkma ja Saunametsa külade jätkusuutlikku ja kogukonnakeskset arengut. 2010. aastal renoveeriti külamaja LEADER-programmi toel: uuendati katus, aknad ja siseviimistlus ning paigaldati kaasaegne maaküte ja ventilatsioon. Hoone muutus aastaringseks kasutamiseks sobivaks.
Tegevus.
Seltsi tegevus keskendub kogukonnaelu ja kultuuripärandi edendamisele. Pärast külamaja renoveerimist hakati regulaarselt üritusi korraldama. 
Aastatel 2011–2012 toimusid lastele pärandkultuuri teemalised laagreid, kus õpetati sepistamist, rahvapille, käsitööd ja pärimusmänge.
Alates 2014. aastast peetakse Lähkma rahvamuusikapäevi, kus esineb poolsada muusikut ja rahvatantsijat. 
Aastatel 2021–2022 viidi ellu projekt „Muusika ühendab – pillimängu õpitoad“, mis võimaldas tasuta pilliõpet igas eas osalejale. Projekt võitis nii Pärnumaa kui ka Eesti vabariikliku Aasta õpiteo 2022 tiitli.
Kollektiivi Lähkma küla pillimehed liikmed esinesid 2023. aastal XIII noorte laulu- ja tantsupeo rahvamuusikapeol koondorkestri- ja näppepillide liigis ning 2025. aasta täiskasvanute peol koondorkestri-, mandoliini- ja karmoškaliigis.
2024. aastal viidi läbi liikumisprojekt „Küla liigub“ ning populaarseks osutus tummfilmi „Jüri Rumm“ linastus elava muusika saatel. Samal aastal anti seltsile Pärnumaa Aasta Küla tiitel.
Lisaks suurematele ettevõtmistele on selts järjepidevalt korraldanud väiksemaid pärimusüritusi: õpitubasid, kontserte ja kohtumisi, kaasates erinevas vanuses muusikahuvilisi.
2024. aastal ilmus Lähkma‑Saunametsa Külaseltsi lugu *Rahvakultuuri aastaraamatus 2024*, mis rõhutab seltsi rolli pärimuskultuuri hoidmisel ning kogukonnatöö olulisust.
Taasrist

Taasrist ehk kordusrist on kreeka ristil põhinev ja eelkõige heraldikas esinev risti erikuju, mille puhul risti iga haru kannab omakorda üht põikpuud, nii et iga haru otsa moodustub väiksem rist. 
Lisaks kreeka ristil põhinevale võib esineda ka ladina risti kujuline variant. Vappidel võib leida ka taasristi, mille alumine haru on põikpuuta ja teritatud (meenutab Jakobuse risti).
Rumeenia Õigeusu Kirik kasutab oma vapil ja ka patriarhi ristina ladina risti kujulist taasristi varianti, mille harude väikesed ristid on omakorda taasristid; seetõttu võidakse taasristi nimetada ka Rumeenia ristiks.
Taasrist on vanem sümbol kui kristlus, samuti ei esine see üksnes Lääne-Euroopas.
Sümboolika.
Kristliku sümboolika kontekstis on nelja väikest risti peetud nelja evangelisti sümboliks, või tähistavad nad koos keskse ristiga Kristuse viit haava. Kui alumine haru on põikpuuta, võivad kolm väikest risti tähistada kolmainsust.
Kasutamine.
Heraldikas on üks vanimaid tuntud näiteid taasristid Warwicki krahvide Beauchampide vapil. Taasristid on ka Warwickshire'i omavalitsuse vapil
Robert Willoughby vapil on taasristi variant, mille puhul iga haru läbib kaks põikpuud; Callingtoni kirikus Cornwallis leiab selle kujutise tema 16. sajandist pärinevalt hauamonumendilt.
Taasrist on Soome Liperi valla vapil, Poola Słupca vapil ja Saksamaa Mertesheimi valla vapil
Taasristi kujutisi leidub keskajal ka mujal kui vappidel, eelkõige reljeefide või kiviraienditena kirikutes; varastel kujutistel on see mõnikord halvasti eristatav ristikulehekujuliste otstega Laatsaruse ristist. Näiteks kaunistavad suured taasristi kujuga punaseks värvitud süvendristid Lüganuse kiriku mõlemat otsaviilu (praegu on need jäänud 15. sajandil ehitatud torni ja idas kooriruumi katuse alla).
Läti rahvausundil ja mütoloogial põhinev uususund Dievturība on võtnud taasristi (läti keeles "krustu krusts") oma sümboliks. Kaldselt asetatud taasrist (Mara rist) on kujutatud Lielvarde vapil.
Tallinna linnakonsistoorium

Tallinna linnakonsistoorium oli 1629. aastal asutatud Tallinna linnakoguduste haldus- ja kohtulik kirikuvalitsus (konsistoorium).
Reformatsiooni järel oli 17. sajandi alguseks Tallinna linnas välja kujunenud Saksa luterlike linnadele tüüpiline territoriaalkiriku kirikuvalitsus.
Tallinna rae ja vaimulikkonna esindajatest koosneva Tallinna linnakonsistooriumi president oli Eestimaa piiskop ja hiljem üks Tallinna bürgermeistritest ning aseesimees Tallinna superintendent. 
Toompeal asunud Tallinna toomkirik oli allutatud Eestimaa piiskopile ja Tallinna Toompea Kaarli kirik ning kogudused Eestimaa konsistooriumile. 
1686. aasta Rootsi kirikuseadusega kaotati alamkonsistooriumid ja Tallinna linna vaimulikkond allutati 1692. aastast Eestimaa piiskopile ning Tallinna toomkapiitlile. Rootsi 1686. aasta kirikuseaduse täiendusega, muutus Eestimaa territoriaalkirik Rootsi territoriaalkiriku üheks Eestimaa piiskopkonnaks ja sellega liideti ka Tallinn.
1710. aastal sõlmitud Põhjasõja Harku kapitulatsiooniaktiga, mis tagas Eestimaa rüütelkonnale ja Tallinna linnale kohaliku elukorralduse, õiguste, usundi ja saksa keele, seega Balti erikorra säilimise, taastati uuesti eraldi Tallinna linnakonsistoorium, mille üle teostas järelevalvet Tallinna raad.
1832. aastal allutati linnakonsistoorium Venemaa Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Peakonsistooriumile Peterburis. Tallinna bürgermeistrite hulgast valitav konsistooriumi ilmalik eesistuja pidi ametisse astumisel saama keskvõimu kinnituse.
Tallinna linnakonsistoorium ja VELK Tallinna konsistoriaalringkond ühendati Tallinna rae likvideerimisega 1890. aastal VELK Eestimaa konsistoriaalringkonnaga ning neli Tallinna kogudust allutati otse Eestimaa superintendendile kuni Tallinna praostkonna asutamiseni.
Karjala turniir

Karjala turniir (soome keeles "Karjala-turnaus"), tuntud ka kui Karjala Cup, on iga-aastane jäähokiturniir, mida peetakse Soomes ning mis on osa Euro Hockey Tourist. 
Turniiri nimi pärineb sponsorõllest Karjala.
Czech Hockey Games

Czech Hockey Games (sponsornime all tuntud ka kui Carlson Hockey Games) on iga-aastane jäähokiturniir, mida peetakse Tšehhis. See kuulub Euro Hockey Touri koosseisu. Varem on turniiri sponsornimed olnud Pragobanka Cup, Kajotbet Hockey Games ja Česká Pojišťovna Cup.
Swiss Ice Hockey Games

Swiss Ice Hockey Games on iga-aastane jäähokiturniir, mida peetakse Šveitsis ja mis kuulub Euro Hockey Touri koosseisu.
Eesti Üliõpilaskoondus Mehiste

Eesti Üliõpilaskoondus Mehiste oli üliõpilasorganisatsioon, mis tegutses aastail 1924–1928 Tartu Ülikooli juures.
Koonduse liikmeks võisid olla ainult eesti rahvusest Tartu Ülikooli üliõpilased. 1927 oli koondusel 12 liiget, 2 välisliiget ning 3 vilistlast ja auvilistlast (auvilistlased olid Konstantin Ramul ja Ludvig Zapotzki). Koondusvanemad oli Valter Nõges ja Theodor Enders. 1928 otsustati koondus likvideerida kui üliõpilasorganisatsioon ja registreerida Eesti rahvuslaste klubi nime all, kuna ta ei suutnud enda ümber koondada niipalju liikmeid, et see võimaldaks laiaulatuslikumat tegevust oma sihtide saavutamisel.
Liikmeid:
Tartu Ülikooli Isikkonna Kehalise Kasvatuse Ühing

Tartu Ülikooli Isikkonna Kehalise Kasvatuse Ühing (TÜIKKÜ) oli ühing, mis tegutses 1939–1941 Tartu Ülikooli juures.
Põhikirja registreeris ülikooli valitsus 31. märtsil 1939. Selle alusel oli ühingu eesmärgiks vaimse töö kõrval oma liikmete füüsiliste võimete ja keha mitmekülgne väljaarendamine võimlemise, mängude ja sportimise alal. Ühingu liikmeteks võisid olla kõik Tartu Ülikooli määralised ja ülemääralised õppejõud, titulaarprofessorid ning dotsendid, tehnilised abijõud, ametnikud, teaduslikud stipendiaadid ning diploomitud edasiõppijad ning nende perekonnaliikmed. Ühingul ei olnud juriidilise isiku õigusi ja ta allus rektori kaudu Tartu Ülikooli valitsusele. Juhatuse asukoht oli Tartu Ülikooli Kehalise Kasvatuse Instituudis. 
Asutamiskoosolekul 6. aprillil 1939 valiti juhatus ja revisjonikomisjon. 21. jaanuaril 1940 toimunud valimistel jäid senised juhatuse liikmed ametisse, kuid kaks revisjonikomisjoni liiget kolmest asendati uutega. Ühingu esimees kogu tema tegevusaja jooksul oli Vassil Ridala. 
Ühing likvideeriti TRÜ rektori Hans Kruusi käsu alusel 6. jaanuaril 1941. Ühingu päraldised anti üle TRÜ teenistujate ametiühingulise komitee spordiringide toimkonnale.
Aprillis 1939 oli ühingul 20 ja jaanuaris 1940 oli 41 liiget:
Limoges CSP

Limoges CSP est un club de basket-ball français, créé en 1929 et basé à Limoges.
Kokkupõrked Lõuna-Süürias (2025. aasta juuli)

"Mitte segi ajada kokkupõrgetega Lõuna-Süürias (aprill–mai 2025)"
Kokkupõrked Lõuna-Süürias oli relvastatud vägivallapuhang druuside ja beduiinide vahel Süüria lõunaosas 2025. aasta aprillis. Peamiselt toimusid kokkupõrked Suwayda linnas ja selle ümbruses 13.–16. juulil. Süüria üleminekuvalitsus saatis olukorda lahendama sõjaväe. Valitsus jõudis 15. juulil mõnede druuisi juhtidega kokkuleppele, samas kui druuside pealik Hikmat al-Hijri kutsus üles relvastatud vastupanule. Samal ajal andis Iisrael Süüria sõjaväe pihta õhulööke, tuues ettekäändeks druuside kaitsmise. Mõned kuud varem oli Iisrael Süüriasse tunginud ning nõudnud Süüria sõjaväe eemaldumist riigi lõunaosast. Süüria välisministeerium süüdistas Iisraeli usuvägivalla õhutamises ja uue valitsuse võimu õõnestamises. Uus vaherahu sõlmiti 16. juulil ning Süüria hakkas oma vägesid Suwaydast välja viima. Kokkupõrkeid druusidega peetakse Süüria kodusõja järelkajaks.
Monchhichi

Monchhichi (モンチッチ, Montšitši) on ahvisarnane plastist käte-jalgade ja tedretähnilise näoga pehme plüüsmänguasi, mis ilmus esmakordselt müügile 1974. aastal Jaapanis. Firma Sekiguchi poolt loodud mänguasjale on iseloomulik plastist näo- ja kõrvadeosa ning käpas on väike lutipudel, mida saab loomale suhu pista. Esimese Monchhichi disaineriks oli Yoshiharu Washino (1942–2007). 
Ajaloost.
Monchhichi nime kandva nuku eelkäijaks oli Sekiguchi firmas toodetud Kuta Kuta nime kandev ahv, mis oli laste hulgas populaarne. Firma soovis luua Kuta Kutale nö "väiksema venna" ja tõi turule Monchhichi.
Mänguasja nime saamisloo kohta levib erinevaid versioone. Ühe kohaselt on nimi tuletatud sõnadest "Mon" (prantsuse keeles "minu") ja "petit" (prantsuse keeles "väike") ning algselt plaanitigi mänguasjale Monpetit nimeks panna. Räägitakse ka, et sõnale "Mon" liideti "Chichi", mis jaapani foneetika järgi sarnaneb lapse lutiimemise häälele. Arvatakse veel, et "Mon" tuleb hoopis ingliskeelsest sõnast "monkey" ja looma nimi on kõikide nende sõnakillukeste kokkuliitmise tulem. Isegi see, et tegemist on ahviga, pole täiesti kindel, kuna Sekiguchi on öelnud, et "see on toodetud olema just see, mida tarbija soovib".
Nukud olid Jaapanis populaarsed ja 1980. aastal eetrisse jõudnud animatelesari "Futago no Monchhichi" (ふたごのモンチッチ, Monchhichi kaksikud) aitas nende populaarsust suurendada.
1975. aastal jõudsid Monchhichi nukud Saksamaale ja Austriasse ning järgnevatel aastatel turustati neid veelgi rohkemates riikides. Paljudes riikides said nad oma kohaliku nime, näiteks Suurbritannias sai ahvikese nimeks Chic-A-Boo, Itaalias Mon Cicci, Prantsusmaal Kiki ja Taanis Bølle. Lisaks toodeti mitmes riigis Sekiguchi poolt ametlikult litsentseerimata kloone, näiteks Ungaris sa selliste nimeks Moncsicsi ja Hispaanias Virkiki. 
Võltsingud.
Monchhichi on läbi aastate olnud niivõrd populaarne, et temast toodeti mitmetes riikides erinevaid võltsinguid. Kõige tüüpilisem võltsingu tunnus on see, et mänguasjal puudub igasugune märgistus (ei ole Sekiguchi nimega silti), sellel on vale kuju või värviga silmad. Võltsingust annab märku ka see, kui mänguasjal on lutipudeli asemel käes näiteks banaan või ainult pöial püsti. Ida-Saksamaal valmistati Monchhichiga sarnanevaid loomakesi nimega Tiemi, sest orginaal-Monchhichide reklaam ja müük oli seal keelatud. 
2025. aasta seisuga on Monchhichi Euroopas endiselt populaarne, peamiselt küll kollektsionääride hulgas. Viie kümnendi jooksul on müüdud 30 riigis rohkem kui 70 miljonit Monchhichi mänguasja.
Portaaliteater

Portaaliteater on Eesti Rahvusringhäälingu kultuuriportaali rubriik, mis loodi 2020. aasta aprillis koroonapandeemia oludes, kus koroona tõttu olid kultuuriasutused suletud või nende külastamisele oli seatud olulisi piiranguid. Portaaliteatri eesmärk oli anda eriolukorra leevenduseks kõigile soovijatele tasuta juurdepääs valitud teatrilavastuste salvestistele.
ERR-i kultuuriportaalis teatati algul, et Portaaliteatris ajutiselt tasuta näidatavad salvestised jäävad avalikuks eriolukorra lõpuni, kuid tegelikult on neist nii mõnegi lavastuse tasuta vaatamise võimalust hiljem pikendatud. 
Valik lavastusi.
Portaaliteatris sai tasuta vaadata näiteks järgmisi teatrilavastusi:
Ilmateade (Duo Ruut)

"Ilmateade" on ansambli Duo Ruut teine album. Album ilmus 2025. aasta juunis. 
Esimene singel "Udu" ilmus 2025. aasta märtsis.
Tuule sõnad

"Tuule sõnad" on ansambli Duo Ruut esimene album. Album ilmus 2019. aasta detsembris.
Narva linnakonsistoorium

Narva linnakonsistoorium oli 1646. aastal asutatud Narva linnakoguduste haldus- ja kohtulik kirikuvalitsus (konsistoorium).
1617. aastal Rootsi kuningriigi ja Moskva tsaaririigi vahel sõlmitud Stolbovo rahulepinguga sai Venemaa Rootsilt tagasi Vene alad, kuid pidi loovutama Rootsile Ingerimaa koos Ivangorodi kindlusega (Jaanilinna), Jaama, Koporje, Nöteborgi (kindluse) ja Laadogast läänes oleva Laadoga-Karjalaga Käkisalmi lääni. Alade kirikud ja koolid anti kõige esiteks Viiburi piiskopi valitseda. 
1636. aastal loodi Rootsi Liivimaal Rootsi riigikiriku kuus praostkonda: Eesti aladel Narva, Pärnu ja Tartu ning kolm praostkonda Põhja-Läti aladel. 1646. aga asutati Rootsi kuninganna Kristiina poolt iseseisev konsistoorium Narva, mille alla kuulusid peale Ingerimaa, Narva linn ja Alutaguse alad Eestimaal.. 1641 moodustati Ingerimaal oma Narva ja Ingerimaa piiskopkond keskusega Narvas ja 1641. aastast oli Rootsi Ingerimaa kubermangu kirikuelu keskus Narva, kus resideeris Narva, Ingeri ja Alutaguse alade Narva ja Ingerimaa superintendent, esimene superintendent oli Heinrich Stahl. 
1651. aastal viidi Rootsi Ingerimaa kubermangu pealinn Nyenist, Narva. 1651. aastal ühendati aga Alutaguse kihelkond Eestimaa aadelkonna soovil nii halduslikult kui ka kiriklikult Eestimaa kubermanguga, Narva aga ühendati Ingerimaa kubermanguga. Narvas asus ka Ristija Johannese kirik ehk Narva Rootsi toomkirik. Ingerimaa ringkonda kuulusid ka Narva linnakonsistoorium ja Narva linnakogudused 1663. aastast oli piiskopkond Viiburi piiskopi järelevalve all.
1686. aasta Rootsi kirikuseadusega kaotati alamkonsistooriumid, Rootsi 1686. aasta kirikuseaduse täiendusega, muutus Eesti- ja Ingerimaa territoriaalkirik Rootsi territoriaalkiriku osaks.
Narva linnakonsistooriumi ringkonna ala vähenes hiljem, Narva linna alale, kui pärast Põhjasõda 1721 Ingerì ühendati Peterburi kubermanguga.
Kokkupõrked Lõuna-Süürias

Kokkupõrked Lõuna-Süürias on mitme sündmuse nimetus:
Erich Teigamägi

Erich Teigamägi (sündinud 6. aprillil 1970) on eesti sporditegelane, endine Eesti Kergejõustikuliidu president (2006–2025). 
Ta lõpetas 1988. aastal Kuressaare 1. Keskkooli ja 1998. aastal majandusinformaatika erialal TTÜ. 
Teigamägi oli 2001–2004 ja on uuesti aastast 2006 Eesti Kergejõustikuliidu juhatuse liige ning oli aastatel 2006–2025 Kergejõustikuliidu president.
2006–2008 kuulus ta Eesti Olümpiakomitee (EOK) esindajate kogusse ja 2008–2016 EOK täitevkomiteesse. 
2004. aastal juhtis ta Eesti kergejõustiku delegatsiooni Ateena olümpiamängudel.
Aastast 2011 on Teigamägi olnud Euroopa Kergejõustikuliidu arengukomitee ja 2015. aastast nõukogu liige. 
Ettevõtjana on ta aastast 1999 AS-i Linnasoojus juhatuse liige ning aastast 2009 AS-i Biodiesel Paldiski juhatuse liige ja tegevjuht.
Aimi Hollo

Aimi Hollo (sündinud 14. novembril 1945 Missos Misso vallas Võru maakonnas) on Kreutzwaldi-uurija, filoloog, õpetaja ning Kreutzwaldi Memoriaalmuuseumi juhataja.
Ta on lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna eesti keele ja kirjanduse erialal.
Ülikooli järel töötas Hollo Palamusel ja Põlvas õpetajana. 1981. aastast on ta tööl Võrus Kreutzwaldi Memoriaalmuuseumis, kus osaleb kultuurilistes algatustes ka kaugel väljaspool muuseumi erialaseid piire.
Aimi Hollo on Eesti Muuseumiühingu ja Eesti Kirjanike Muuseumite Ühingu liige.
Isiklikku.
Aimi Hollo isa oli kooliõpetaja Alfred Hollo.
Bo-Göran Åstrand

Bo-Göran Åstrand (sündinud 14. novembril 1964 Purmos, Pohjanmaa maakonnas) on soome luterlik vaimulik ja teoloog, kes on alates 2019. aastast olnud Porvoo piiskopkonna piiskop.
Tal on Åbo Akademist teoloogia magistrikraad ja ta ordineeriti aastal 1991 pastoriks. Ta oli luterlik pastor rootsikeelses koguduses Pietarsaaris.
Ta valiti aastal 2019 Porvoo piiskopkonna piiskopiks, ta pühitseti piiskopiks 29. septembril 2019.
Isiklikku.
Ta on abielus diakoniss Karin Åstrandiga ja neil on neli last. Ta elab Porvoos.
Ogam

Ogamkiri, ka ogamid ("ogham" või "ogam" 'kiri', keskaja iiri keeles ['ɔɣəmˠ], tänapäeva iiri keeles [ˈoː(ə)mˠ] ) on varakeskajal kasutusel olnud vanakeldi tähestikkiri, mida kasutati peamiselt vanaiiri keeles tekstide kirjutamiseks (nn ortodokssed ogamkirjad 4.–6. sajandist ja nn skolastilised ogamkirjad 6.–9. sajandist). Ogamkirjal on ühiseid jooni ruunidega.
Iirimaal ja Lääne-Suurbritannias on kivimonumentidel säilinud ligikaudu 400 "ortodoksset" ogam-raidkirja, millest suurem osa asub Iirimaa Munsteri provintsi lõunapoolsetes piirkondades. Munsteri Corki ja Kerry krahvkondades asub 60% kõigist Iiri ogam-kividest. Väljaspool Iirimaad on neid enim Pembrokeshire'is Walesis.
Raidkirjad on tavaliselt kogumid isikunimedest, mis on kirjutatud kindla korra järgi.
Sõna "ogam" või "ogham" etümoloogia on ebaselge. Üks võimalik päritolu on iiri sõnast "og-úaim" 'otsavagu', mis viitab terava relva otsaga tõmmatud vaole.
Kirjeldus.
Ogamkiri koosnes 20 märgist, vanaiiri keeles "feda" (ainsus "fid") . Need 20 olid rühmitatud nelja rühma "aicmi" (ainsus "aicme"), igas viis märki. Ogamkirja kõrgaja järgsel perioodil loodi veel mõned lisamärgid, "forfeda" (ainsus "forfid"), mille hilisem päritolu on välja loetav ka nende väliskujust ja mis paigutati eraldi märgirühma. Mõned lisamärgid, nagu ᚕ (EA ja K) ja ᚖ (OI ja TH [θ]) lansseeriti suhteliselt varakult ja võivad olla seotud häälikumuutusega vanaiiri keeles u 600.–900. aastail.
Algsed 20 märki koosnevad ühest kuni viiest kriipsust. iga kriips lähtub samalt baasjoonelt, milleks ogamkividel oli sageli kivi teravaservaline kant. Baasjoon võis olla ka joonistatud, nagu näiteks merevaigust Ennise helmel, käsikirjades kujutatakse joont ka ᚛       ᚜ . Kirja lugemissuund oli alt üles. Tabelis vastab sellele suund vasakult paremale.
Ginnifer Goodwin

Jennifer Michelle Goodwin (tuntud kui Ginnifer Goodwin; sündinud 22. mail 1978 Memphises) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Mõkola Knjažõtskõi

Mõkola Leonidovõtš Knjažõtskõi (ukraina keeles Мико́ла Леоні́дович Княжи́цький; sündinud 2. juunil 1968) on Ukraina ajakirjanik ja poliitik, 12. detsembrist 2012 Ukraina parlamendi liige. Ta on kultuurikomisjoni esimees, Poola parlamendigrupi kaasesimees ja Euroopa Liidu parlamendigrupi esimees.
Varem on ta töötanud telekanalites Prjamõi, STB ja . Knjažõtskõi oli ka Ukraina Riikliku Tele- ja Raadioringhäälingunõukogu liige. Ta kuulub meedialiitu International Press Institute ning on produtseerinud mitmeid dokumentaalfilme.
Tartu Ülikooli seitsmenda samba fond

Tartu Ülikooli seitsmenda samba fondi on asutanud Tartu Ülikool ja Tartu Ülikooli Sihtasutus 1998. aastal eesmärgiga toetada stipendiumiga üliõpilasi nende õppe- ja teadustöös.
Seitsmenda samba fondi stipendium on mõeldud eelkõige väljaspool Tartut ja Tallinna gümnaasiumi lõpetanud üliõpilastele, kes paistavad silma suurepäraste õpitulemustega, osalevad uurimisprojektides ja teevad teadustööd. Stipendiumi määramisel hinnatakse ka kandidaatide seotust kodanikualgatusega, osalemist tudengi- ja muudes organisatsioonides ning nende kogemust rahvusvaheliste ürituste korraldamisel.
Fondi toetus võimaldab stipendiaadil osaleda erialakonverentsidel, olla aktiivne kodanik ja vabatahtlik ning pühenduda oma lõputöö kirjutamisele. Fond moodustub Tartu Ülikooli vilistlaste ja teiste üksikisikute, ettevõtete ja organisatsioonide annetustest ning toetustest.
Asutamine.
Tartu Ülikooli seitsmenda samba fondile andis selle asutamise ajal 1998. aastal nime Tartu Ülikooli Sihtasutuse toonane patroon Lennart Meri, kes viitas seitsmendale sambale kui tarkusesambale. Tegu on ühe esimese kohalike eestlaste kapitalil põhineva ja tänaseni aktiivse stipendiumifondiga. 
Fondi algkapital moodustus Meelis Milderi, Olari Taali, Jaan Männiku, Uno Lõhmuse, Urmas Pasti, Toivo Maimetsa ja Peep Mühlsi annetustest, esimese ettevõttena toetas fondi Eesti Ühispank (praegu SEB Pank).
Stipendiaadid.
1999:
2000:
2001:
2003:
2005:
2006:
2008:
2010:
2015:
2016:
2019:
2021:
Jukka Keskitalo

Jukka Keskitalo (sündinud 10. jaanuaril 1962 Karunkis, Kemi-Tornio piirkonnas) on Soome luterlik vaimulik ja Oulu piiskopkonna piiskop alates 2018. aastast.
Ta lõpetas aastal 1981 Tornios asuva Putaa gümnaasiumi ja sai aastal 1988 Helsingi Ülikoolist teoloogiamagistri kraadi. Samal aastal ordineeriti ta pastoriks. Keskitalo kaitses 1999. aastal Helsingi Ülikoolis teoloogiadoktori väitekirja.
Ta teenis aastatel 1988–2000 Jyväskyläs abipastorina ja aastatel 2000–2010 kogudusepastorina. Aastatel 2010–2018 oli ta kirikuvalitsuse peasekretär. Tema eelkäija kirikuvalitsuse peasekretärina oli Risto Junttila ja tema järeltulijaks oli Pekka Huokuna.
Ta valiti Oulu piiskopkonna piiskopiks 1. novembril 2018. Ta sai 597 häält ehk 59,4 protsenti antud häältest. Tema vastasteks olid pastor Niilo Pesonen ja Raudaskylä kristliku kolledži direktor Jukka Hautala. Ta pühitseti ametisse 11. novembril 2018. aastal.
Ta ei soovi laulatada samasooliste paare, kuna peab abielu mehe ja naise vaheliseks liiduks.
Eraelu.
Pärast piiskopiks saamist kolis ta koos abikaasaga Oulusse. Neil on kolm tütart, kellest noorim, kergejõustiklane Saara Keskitalo, on lapsendatud Hiinast. Tema abikaasa on samuti ametilt luterlik pastor.
Mari Leppänen

Mari Inka-Elina Leppänen (neiuna Pentikäinen; sündinud 26. septembril 1978 Helsingis) on Soome filosoofia- ja teoloogiamagister, luterlik pastor, Turu peapiiskopkonna piiskop ning kolumnist.
Ta õppis Helsingi Ülikoolis folkloristikat ja teoloogiat. Ta lõpetas ülikooli 2005. aastal filosoofia magistrikraadiga ja 2012. aastal teoloogia magistrikraadiga, spetsialiseerudes Soome ja Skandinaavia kirikuajaloole. Tema magistritöö käsitles naispastorluse diskursust õigeusu lestadiusliku ärkamisliikumises aastatel 1975–2010. Ta on olnud Lieto koguduse pressiesindaja alates 2005. aastast ja Lieto koguduse pastor alates 2012. aastast.
Peapiiskop Kari Mäkinen ja tema abilised pühitsesid ta pastoriks Turu toomkirikus 4. märtsil 2012. Pühitsemine sai kriitikat ja palju meediakajastust tema vanalestaadiusliku tausta tõttu. Lisaks kriitikale sai ta laialdast toetust ka liikumise seest. Teda on nimetatud "esimeseks vanalestaadiuslikuks naispastoriks", kuid ta ise on rõhutanud, et ta on "lihtsalt tavaline koguduse pastor". Pärast ordinatsiooni vabastati Leppänen ja tema abikaasa Risto Leppänen oma kohustustest Rahuseltsis. Pärast Leppäneni on teiste vanalestaadiusliku äratusliikumise pastoriteks ordineeritud Meri-Anna Paloniemi (endine Hintsala) ja Ulla Palola.
Ta töötas kirikuvalitsuses koguduse valimiste projektijuhina alates 2013. aastast. Ta vastutas 2014. aasta koguduse valimiste kommunikatsiooni eest. Alates 2015. aastast on ta teeninud piiskop Kaarlo Kalliala eriassistendina Turu peapiiskopkonna toomkapiitlis. Aastatel 2017 ja 2018 oli ta rändpastor Hispaanias.
Ta valiti Turu peapiiskopkonna toompraostiks 2019. aastal. Alates 2018. aastast oli ta toompraosti kohusetäitja. Ta oli toompraost kuni 2021. aastani, mil ta valiti Turu peapiiskopkonna piiskopiks.
Ta valiti Turu peapiiskopkonna piiskopiks teises hääletusvoorus 2020. aasta detsembris. Ta sai 565 häält ja Turu Püha Miikaeli kiriku pastor Jouni Lehikoinen sai 467 häält. Ta asendab selles ametis Kaarlo Kallialat. Ta pühitseti ametisse 7. veebruaril 2021.
Piiskop Leppäneni vastutusalasse kuuluvad Satakunta ja Päris-Soome kogudused, välja arvatud Turu ja Kaarina kogudused. Ta on külastanud kõiki oma vastutusalasse kuuluvaid kogudusi. Ta on kohtunud koguduse töötajate, valitud ametnike ja koguduseliikmetega ning arutanud koguduste praegust olukorda, tulevikku ja väljakutseid. Ta peab oluliseks kogudusi isiklikult tunda.
Krūklanti

Krūklanti on küla ("mazciems") Lätis Smiltene piirkonnas Launkalne vallas. Küla asub valla kirdeosas. Seal asub Krūklanti bussipeatus.
Ruņģi

Ruņģi on küla ("mazciems") Lätis Smiltene piirkonnas Launkalne vallas. Küla asub valla lõunaosas.
Liedulieši

Liedulieši on küla ("mazciems") Lätis Smiltene piirkonnas Launkalne vallas. Küla asub valla lõunaosas. Seal asub Liedulieši bussipeatus.
Vārniņas

Vārniņas on küla ("mazciems") Lätis Smiltene piirkonnas Launkalne vallas. Küla asub valla kaguosas. Seal asub Vārniņase bussipeatus.
Plasy

Plasy (saksa keeles "Plass") on linn Tšehhis Plzeňi maakonnas Plzeňi põhjaringkonnas. Plasy asub Plzeňi kesklinnast ligikaudu 21 km põhjas.
Plasy linn on tekkinud 1144. aastal rajatud tsistertslaste kloostri juurde. Hussiidid põletasid kloostri maha 1421. aastal. 15. ja 16. sajand olid Plasyle languse aeg. Alles pärast 1620. aastal toimunud Valgemäe lahingut paranes kloostri olukord ja suurem osa sellele kuulunud varast tagastati. 18. sajandil ehitati kloostri hooned ümber barokkstiilis. 1785. aastal tsistertslaste klooster likvideeriti. 1826. aastal ostis endise kloostri hooned Klemens von Metternich.
Endise Plasy tsistertslaste kloostri kompleks on riiklik kultuurimälestis.
Dāmi

Dāmi on küla ("mazciems") Lätis Smiltene piirkonnas Launkalne vallas. Küla asub valla põhjaosas.
Kainaiži

Kainaiži on küla ("mazciems") Lätis Smiltene piirkonnas Launkalne vallas. Küla asub valla põhjaosas Abulsi jõe kaldal.
Rauziņa

Rauziņa on küla ("mazciems") Lätis Smiltene piirkonnas Launkalne vallas. Küla asub valla keskosas Rauza jõe kaldal. Rauziņa jääb osaliselt Launkalne hoiulalale.
Prāmnieki

Prāmnieki on küla ("mazciems") Lätis Smiltene piirkonnas Launkalne vallas. Küla asub valla edelaosas.
Siberi jõgede pööramine

Siberi jõgede pööramine oli Nõukogude Liidu plaan suunata osa Siberi suurte jõgede veest lõunapoolsetesse veevaesetesse piirkondadesse.
Algselt oli kava suunata osa Vene NFSV Euroopaosa põhjapoolsete jõgede veest Volgasse, et peatada Kaspia mere veetaseme langus.
Siberi jõgede vee suunamine Kesk-Aasiasse ja Araali merre kerkis päevakorda juba 19. sajandi teisel poolel. 1871. aastal avaldas J.G. Demtšenko raamatu 'Araali-Kaspia madaliku üleujutamisest naaberriikide kliima parandamiseks'.
Nõukogude Liidus pöörduti selle plaani poole uuesti 20. sajandi teisel poolel. Kasahstanis, Usbekistanis ja Türkmenistanis suurenes sel ajal sealsete jõgede vee kasutamine niisutuseks, mille tulemusel vähenes Araali merre jõudva vee hulk. 1968. aastal tegi NLKP KK pleenum Plaanikomiteele, Teaduste akadeemiale ja teistele seotud asutustele ülesande töötada välja plaan Siberi jõgede vee suunamiseks lõunasse. NLKP KK ja Ministrite nõukogu 24. mai 1970 otsuses 'Maaparanduse, jõgede vooluhulga reguleerimise ja ümberjaotamise arenguväljavaadetest aastatel 1971–1985' seatakse esmaseks ülesandeks suunata lõunasse 25 kuupkilomeetrit vett aastas. See eesmärk tuli saavutada aastaks 1985. 
Teaduste akadeemia koordineerimisel töötas projektiga 20 aasta vältel rohkem kui sada instituuti ja muud seotud asutust. Projekti toetajad väitsid, et Kesk-Aasia täiendav veega varustamine aitab piirkonnas suurendada põllumajandustoodangut ja seega varustada toiduga täiendavalt umbes 200 miljonit inimest.
Mingi osa sellest grandioossest projektist viidigi osaliselt ellu. Altai krais valmis 182 km pikkune Kulunda niisutuskanal.
Petšora jõe vee suunamiseks Kama jõkke kavatseti rajada kanal maa-aluste tuumaplahvatustega. 23. veebruaril 1971 tehti trassil kolm maa-alust tuumaplahvatust. Tuumalaengud võimsusega 15 kilotonni paigutati 127 m sügavusele. Plahvatused tekitasid pikliku kraatri – tuumajärve. Tekkinud järv koordinaatidega 61°18′21″N 56°35′55″E on 650 m pikkune. 
Teadlased ja eksperdid viitasid võimalikele ökoloogilistele tagajärgedele ning rohketele vigadele projekti mõjuanalüüsis. Aktiivse vastuseisuga suudeti jõgede pööramise projekt peatada. NLKP KK Poliitbüroo 14. augusti 1986 istungil peatatigi umbes kakskümmend aastat kestnud ja tohutuid ressursse raisanud jõgede pööramise projekt.
Město Touškov

Město Touškov (saksa keeles "Tuschkau Stadt") on linn Tšehhis Plzeňi maakonnas Plzeňi põhjaringkonnas. Město Touškov asub Plzeňi kesklinnast ligikaudu 10 km lääneloodes.
Asulat on esmamainitud 1115. aastal. Ürikutes on Touškovi esimest korda aleviks nimetatud 1239. aastal. 13. sajandi teisel poolel tabasid Touškovi mitu laastavat tulekahju. Linnaks on Touškovit esimest korda nimetatud 1288. aastal. Hussiitide väed Jan Žižka juhtimisel vallutasid Touškovi 1421. aastal. 20. mail 1424 põletasid hussiidid Touškovi maha. Jõukast linnast sai vaene küla. 1472. aastal nimetati Touškovi ürikutes taas aleviks. Aastatel 1659 ja 1672 laastasid Touškovit suured tulekahjud. Linnaks sai Touškov 19. sajandi teisel poolel. 25. aprillil 1945 pommitasid Briti lennukid Plzeňis asuvaid Škoda tehaseid. Mitmed pommid heideti ka Touškovile. Hävis 18 maja, paljud hooned said kannatada. Tšehhi kooli hoones asus üldhaigla laste nakkushaiguste osakond, milles hukkus 50 last. Rünnakus kaotas elu ühtekokku 65 Touškovi elanikku. 1946. aastal saadeti linna saksa rahvusest elanikkond riigist välja.
Město Touškovi vanalinn on alates 10. septembrist 1992 ajalooline linnakaitseala.
Encanto

"Encanto" on 2021. aastal valminud Walt Disney animastuudio joonisfilm.
Teplice

Teplice (kuni 1948. aastani Teplice-Šanov, saksa keeles "Teplitz", "Teplitz-Schönau") on statutaarlinn Tšehhis Ústí maakonnas, Teplice ringkonna halduskeskus. Tepice asub Ústí nad Labemist ligi 15 km läänes, Saksamaa piirist umbes 9 km kaugusel.
Teplice on kuurortlinn. Seal asuvad soojad mineraalveeallikad.
Benediktlaste klooster rajati piirkonda ajavahemikus 1156–1167. Tõenäoliselt rajati 13. sajandi viimasel veerandil kloostri juurde linn. Hussiitide sõdade ajal rüüstati kloostrit 1426. aastal ja nunnad põgenesid. Kuurortlinnaks hakkas Teplice kujunema 16. sajandil. kolmekümneaastase sõja ajal sai linn rängalt kannatada. Tühjenenud piirkonda saabus hiljem saksa koloniste. 18. sajandil sai Teplice populaarseks kuurortiks. 1793. aastal põles tulekahjus maha umbes pool linnast. Hävinud hoonete asemele ehitati uued, peamiselt klassitsistlikus stiilis majad.
Teplice vanalinn on alates 10. septembrist 1992 ajalooline linnakaitseala.
Audun Grønvold

Audun Grønvold (28. veebruar 1976 Hamar – 15. juuli 2025) oli Norra mäesuusataja ja vigursuusataja, kes saavutas edu eelkõige suusakrossis. Ta võitis 2010. aasta Vancouveri taliolümpial pronksmedali ning tuli 2007. aastal suusakrossi maailmakarikasarja üldvõitjaks.
Grønvold alustas karjääri mäesuusatamises ja esindas Norrat rahvusvahelistel võistlustel aastatel 1993–2004. Seejärel keskendus ta freestyle-suusatamisele, kus saavutas mitmeid rahvusvahelisi ja kodumaiseid tiitleid, sealhulgas tuli ta mitmekordseks Norra meistriks. Pärast sportlaskarjääri tegutses ta treeneri, ettevõtja ja spordikommentaatorina.
2025. aasta 12. juulil sai Grønvold äikesetormi ajal välgulöögi. Ta viidi raskes seisundis haiglasse, kus ta suri 15. juulil 49-aastaselt.
Grønvoldi peetakse Norra freestyle-suusatamise teerajajaks ja olümpiamedalistina üheks ala suurkujuks riigis.
Benjamin Haddad

Benjamin Haddad (sündinud 23. oktoobril 1985 Pariisis) on Prantsusmaa poliitik, ta on erakonna "Renaissance" liige. Ta on 21. septembrist 2024 olnud Prantsusmaa Euroopa asjade minister Michel Barnier' ja François Bayrou valitsustes.
Ta sündis Pariisi 16. linnaosas Tuneesiast pärit sefaradi juudi perekonnas. Ta omandas rahvusvaheliste suhete magistrikraadi Pariisi Sciences Po'st ja finantsökonoomika magistrikraadi HEC Parisist.
Aastatel 2014–2018 oli ta Washingtonis Hudsoni Instituudi teadur. Aastatel 2019–2022 töötas ta "Atlantic Council"'i Euroopa Keskuse vanemdirektorina. 2019. aastal avaldas ta oma raamatu "Le paradis perdu: L'Amérique de Trump et la fin des illusions européennes".
Enne Rahvusassambleesse valimist oli Haddad 2010. aastate alguses aktivist "Union pour un mouvement populaire"'is. Ta liitus 2016. aastal Emmanuel Macroni liikumisega „En Marche“, mis hiljem nimetati ümber liikumiseks „La République En Marche!“ ja „Renaissance“.
2022. aasta seadusandliku kogu valimistel alistas Haddad Pariisi 14. valimisringkonnas Vabariiklaste partei juhi Francis Szpineri, saades teises voorus 53,2% häältest.
Parlamendis oli ta nii väliskomisjoni kui ka Euroopa asjade komisjoni liige. Lisaks komisjoniülesannetele juhtis ta ka Prantsuse-Ukraina parlamendi sõprusrühma. 2023. aasta detsembris kirjutas ta kaasa enam kui saja Euroopa kõrgema seadusandja ühiskirja oma kolleegidele Ameerika Ühendriikides, milles ta palus Ameerika Ühendriikide Kongressil eraldada Ukrainale täiendavat sõjalist abi vastuseks Venemaa sissetungile riiki.
2024. aasta septembris määrati ta peaminister Michel Barnier' valitsusse välisminister Jean-Noël Barrot' juhtimisel Euroopa asjade ministri delegaadiks. Mõni päev pärast ametisse nimetamist teatas ta, et kavatseb Euroopa Liidu poolt oma immigratsioonipoliitika suuniste karmistamist toetada: "Kõikides meie riikides, väljaspool vasak-parem lõhet, on meie kodanikel tugev nõudlus võtta oma immigratsioon kontrolli alla."
KK Viimsi

KK Viimsi on Viimsis tegutsev korvpalliklubi, mis loodi aastal 2002. Hooajast 2021/2022 mängitakse Eesti-Läti Korvpalliliigas ja Korvpalli Meistriliigas KK Viimsi/Sportland nime all.
Anthoporia

Anthoporia on "Fomitopsidaceae" sugukonda kuuluv seeneperekond.
Põldtuder

Põldtuder ("Camelina sativa") on taimeliik ristõieliste sugukonnas.
Taim kasvab Eestis kultiveerituna.
E-rehkendus

E-rehkendus on alates 2024. aastast toimuv üle-eestiline veebipõhine teadmisteproov, mille korraldajad on Tallinna Tehnikaülikool, SEB Pank ja ürituse meediapartnerina Eesti Rahvusringhääling. Ettevõtmise eesmärk on matemaatika kui eluks olulise vahendi propageerimine ning selle tähelepanemine ka teistes eluvaldkondades.
Tulemusi hinnatakse neljas kategoorias: põhikoolide õpilased, gümnaasiumiõpilased, õpetajad ja teadlased ning kõik ülejäänud. 
Esimene e-rehkendus.
Esimene e-rehkendus, mis kandis pealkirja "Matemaatika läbi 12 klassi", toimus 2. oktoobril 2024. Küsimused koostasid matemaatikaõpetajad Hele Kiisel, Helen Kaasik ja Kristel Tamm. Ülesandeid sai ERR-i portaalis lahendada kolm tundi. Ligikaudu 20 000 osalejast saatis vastused ära 11 019. Täiuslikult õigeid lahendusi oli 95. Õigete vastuste laekumise kiiruse järgi sai üldarvestuses esikoha Võru Gümnaasiumi matemaatikaõpetaja Piret Hordo, teise koha Pärnu Koidula Gümnaasiumi õpilane Kaspar Palmsaar ja kolmanda koha Pirita Majandusgümnaasiumi matemaatikaõpetaja Kelly Paabut.
Võitjad kategooriati.
Teine e-rehkendus toimub 9. oktoobril 2025.
Üle-eestiline matemaatikapäev.
Tallinna Tehnikaülikooli algatusena hakati alates 2024. aastast tähistama oktoobri alguses üle-eestilist matemaatikapäeva ja e-rehkendus on selle keskne üritus. Ettepanekut tutvustas TTÜ õppeaasta avaaktusel (30. augustil 2024) peetud kõnes rektor Tiit Land ning selle kuulutas Vikerraadios esimese e-rehkenduse tervituskõnes (2. oktoobril 2024) välja president Alar Karis.
Rahvusvahelist matemaatikapäeva tähistatakse aga Eesti emakeelepäeval – 14. märtsil.
Jablonec nad Nisou

Jablonec nad Nisou (saksa keeles "Gablonz an der Neiße") on statutaarlinn Libereci maakonnas, Jablonec nad Nisou ringkonna halduskeskus. Jablonec nad Nisou asub Lužická Nisa jõe ääres, Liberecist ligikaudu 7 km kagus ja Poola piirist 15 km kaugusel.
Asulat on esmamainitud 1356. aastal, kuid 1469. aastal põletas kuningas Jiří Poděbradyst mässu mahasurumise käigus küla maha. Püsiv asutus tekkis uuesti alles 1530. aastatel, mil piirkonda saabus saksa koloniste. Kolmekümneaastase sõja ajal põletati asula 1643. aastal maha. 17. sajandi teisel poolel kujunes Jablonec klaasitootmise keskuseks. 1808. aastal sai Jablonec aleviks ja 1866. aastal linnaks. Teise maailmasõja järel saadeti linna saksa rahvusest elanikkond riigist välja.
Jablonec nad Nisou vanalinn on alates 10. septembrist 1992 ajalooline linnakaitseala.
Jablonec nad Nisous asub Tšehhi rahapaja ("Česká mincovna").
Kremli pressiesindaja

Kremli pressiesindaja (ametlikult Venemaa Föderatsiooni presidendi pressisekretär (vene keeles Пресс-Секретарь Президента Российской Федерации)) on Venemaa presidendi administratsiooni kõrge ametnik. Tema peamine ülesanne on olla valitsuse kõneisik presidendi ja teiste tippametnikega seotud küsimustes ning Venemaa poliitika osas.
Alates 22. maist 2012 on Kremli pressiesindaja Dmitri Peskov.