tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Palėvenė

Palėvenė (poola keeles "Poławeń") on alev Leedus Kupiškise rajoonis Noriūnai vallas. Alev asub Lėvuo jõe kaldal ja on üks väiksemaid Leedus. 
Vaatamisväärsusteks on 1676. aastal valminud katoliku kirik ja 1779. aastal ehitatud endise dominiiklaste kloostri hooned. Alevis asub ka Palėvenė linnamägi.
Kloostri juures õppis arhitekt Laurynas Gucevičius. Sealsele kalmistule on maetud leedu näitleja Unė Babickaitė.
Palėvenė mõis asub alevi lähedal Stirniškiai (Paulianka) külas.
Ajalugu.
Asulat on kirjalikult esmamainitud 1586. aastal. Mykolas Laurynas Odlianskis-Počobutas rajas 1676. aastal alevisse dominiiklaste kloostri. XIX sajandil sai sealt alguse Leedu karskusliikumine, samas aga lasi klooster sel ajal sinna rajada suure kõrtsi ja veidi väiksema viinalao. Kooli seal ei olnud. Alles pärast seda, kui Motiejus Valančius sellest Utena dekaanile kirjutas, likvideeriti kõrts ja rajati selle asemele kihelkonnakool.
Slobodan Živojinović

Slobodan Živojinović (sündinud 23. juulil 1963 Belgradis) on endine serbia tennisist. Esindas Jugoslaavia SFV-d.
Tema parim koht ATP edetabelis oli 19. (26. oktoobril 1987) ja paarismängus 1. (8. septembril 1986).
Aastal 1986 võitis ta paarismängus Ecuadori tennisisti Andrés Gómezega USA lahtised meistrivõistlused. Nende finaalivastasteks olid rootslased Mats Wilander ja Joakim Nyström, kes tasavägises mängus alistati tulemusega 4:6, 6:3, 6:3, 4:6, 6:3.
Gubanitsõ

Gubanitsõ (vene Губаницы, soome Kupanitsa; eesti keeles ka "Kubanitsa", "Gubanitsa") on küla Venemaal Leningradi oblastis Volossovo rajoonis.
Külas elab 239 elanikku (2010).
Külas asub Gubanitsõ kirik.
Ekraanitõmmis

Ekraanitõmmis ehk kuvatõmmis (ka ekraanipilt, ekraanikuva; inglise keeles "screenshot") on digitaalne pilt (pildifail), mis on tehtud mõne andmetöötlusseadme, näiteks arvuti või mobiiltelefoni ekraanil kuvatavast mingil konkreetsel ajahetkel.
Tavaliselt tehakse ekraanitõmmiseid kuvava seadme endaga, kasutades vastavat tarkvara. Tänapäevaste operatsioonisüsteemide kasutajaliidestesse on kuvatõmmise tegemine tavaliselt sisse ehitatud ning selleks tuleb vajutada klaviatuuril "Print Screen" ("PrtSc"). Tõmmiseid võib teha ka muu seadmega, näiteks fotoaparaadiga.
Kuusiku mõis (Maarja-Magdaleena)

Kuusiku mõis (saksa keeles "Kunsika") oli Vara mõisa kõrvalmõis Maarja-Magdaleena kihelkonnas Tartumaal.
Valga kirikumõis

Valga kirikumõis (saksa keeles "Walk Pastorat") oli kirikumõis Valga kreisis Valga kihelkonnas.
Laatsi mõis

Laatsi mõis (saksa keeles "Wichmannshof") oli poolmõis Valga kihelkonnas Valgamaal.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 7/8 adramaad, sellele allus 24 meeshinge.
Oosoli mõis

Oosoli mõis (saksa keeles "Ohselhof", "Alexandershof") oli linnamõis Valga kihelkonnas Valgamaal. Mõisa omanik oli Valga linn
Bienenstammi andmetel allus 1816. aastal mõisale 7 majapidamist ja sellele kuulus 55 meeshinge.
Vidriku mõis

Vidriku mõis (saksa keeles "Friedrichshof") oli eramõis Valga kihelkonnas Valgamaal.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 1 ja 1/8 adramaad, sellele allus 61 meeshinge.
Lehetu mõis

Lehetu mõis (saksa keeles "Lehhet") oli eramõis Nissi kihelkonnas Harjumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Lehetu küla lähedal Saue vallas Harju maakonnas.
Mõis rajati 17. sajandi algul Kelba mõisast eraldatud alast. Põles maha 1980. aastate lõpus.
Pajaka mõis

Pajaka mõis (saksa keeles "Pajak") oli eramõis Nissi kihelkonnas Harjumaal, tänapäeva Pajaka küla lähedal Märjamaa vallas Rapla maakonnas.
Mõisast on teateid alates 1452., mil omanikeks olid Tödwenid.
Põlli mõis

Põlli mõis (ka "Pölli mõis"; saksa keeles "Poll") oli eramõis Nissi kihelkonnas Harjumaal.
Mõis rajati 17. sajandi lõpul Ohukotsu mõisast eraldatud alast.
Russalu mõis

Russalu mõis (saksa keeles "Russal") oli eramõis Nissi kihelkonnas Harjumaal.
Mõisast on teateid alates 1586. Mõisa peahoone hävinud, säilinud on 19. sajandi keskelt pärit ehitismälestis, Russalu mõisa paesild.
Russalu mõis kuulus von Uexküllidele, 1666. aastast von Baranoffidele ning 1754. aastal omandas mõisa Eberhard Gustav von Manteuffel. Seejärel olid omanikeks, von Fersenid, von Meyendorffid, von Rosenid, von Schillingid, von Maydellid.
Saida mõis

Saida mõis (saksa keeles "Saida") oli poolmõis Nissi kihelkonnas Harjumaal.
Mõis rajati 1884 Nurme mõisast eraldatud alast.
Pärnamaa mõis

Pärnamaa mõis (saksa keeles "Pernama") oli poolmõis Harjumaal Nissi kihelkonnas, tänapäevase haldusjaotuse järgi Harju maakonnas Saue vallas Mustu küla lähedal.
Mõis rajati 1865. aastal Nurme mõisast eraldatud alast.
Jaanika mõis

Jaanika mõis (saksa keeles "Janik, Jounick, Jaunack") oli eramõis Nissi kihelkonnas Harjumaal., tänapäeva Jaanika küla lähedal Saue vallas Harju maakonnas.
Mõisast on teateid alates 17. sajandist ("Jonick"), Laitse, hiljem Munalaskme kõrvalmõis. Mõis kuulus Ulrichi, Mohrenschildti perekonnale. 
Ajavahemikus 1928–1930 ostis talu jurist ja riigitegelane Otto Tief, kes alustas soiste mõisamaade kuivendamist. Tänu Tiefi sidemetele ja mõisa vajadusele tekkis Tallinna–Haapsalu raudteele ka üks lisapeatus – Jaanika teivasjaam, kust mõisa piimatoodang Tallinna turule saadeti. 1944.a. septembris Otto Tief vangistati ning edasi sai mõisast kohaliku sovhoosi osakond.
Mõisahoone hävis tulekahjus ajavahemikus 1976–1986.
Otepää kirikumõis

Otepää kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Odenpäh") oli kirikumõis Otepää kihelkonnas Tartumaal.
Otepää kiriklas õnnistati ja pühitseti 4. juunil 1884 sisse sinimustvalge Eesti lipp (Eesti Üliõpilaste Seltsi lipp). Otepää koguduse toonane õpetaja oli Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane Burchard Sperrlingk. Iga aasta 4. juunil tähistatakse Otepääl Eesti lipu päeva rongkäigu ja jumalateenistusega.
23. detsembril 1996 avati Otepää kirikumõisa hoones Eesti lipu muuseum. Idee autor oli koguduse toonane õpetaja Jüri Stepanov, keda toetasid Otepää Linnavalitsus ja ekspositsiooni koostamisega Eesti Rahva Muuseum. Muuseumis on võimalik näha pühitsetud lipu täpset koopiat. 1884. aastal pühitsetud originaali on võimalik näha Eesti Rahva Muuseumis.
25. novembril 1989 püstitati kirikumõisa hoone esisele haljasalale Jakob Hurda graniitbüst, mille autor on Villu Jaanisoo. Hurt oli Otepääl kirikuõpetaja aastatel 1872–1880.
Vana kirikumõisa abihoone on ümber ehitatud Otepää talvekirikuks. Kogudus kasutab seda peamiselt talvel.
Nõo kirikumõis

Nõo kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Nüggen") oli kirikumõis Nõo kihelkonnas Tartumaal.
Rõngu kirikumõis

Rõngu kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Ringen") oli kirikumõis Rõngu kihelkonnas Tartumaal.
Sangaste kirikumõis

Sangaste kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Theal") oli kirikumõis Sangaste kihelkonnas Tartumaal.
Äksi kirikumõis

Äksi kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Ecks") oli kirikumõis Äksi kihelkonnas Tartumaal.
Võnnu kirikumõis

Võnnu kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Wenden") oli kirikumõis Võnnu kihelkonnas Tartumaal.
Tartu-Maarja kirikumõis

Tartu-Maarja kirikumõis () oli kirikumõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal. Tänapäeval jääb kunagise pastoraadi asukoht Tartusse Maarja kiriku lääneküljele Kuperjanovi ja Tiigi tänava vahelisele alale.
Hargla kirikumõis

Hargla kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Harjel") oli kirikumõis Hargla kihelkonnas Võrumaal.
Põlva kirikumõis

Põlva kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Pölwe") oli kirikumõis Põlva kihelkonnas Võrumaal.
Räpina kirikumõis

Räpina kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Rappin") oli kirikumõis Räpina kihelkonnas Võrumaal.
Harju-Jaani kirikumõis

Harju-Jaani kirikumõis (saksa keeles "Pastorat St. Johannis") oli kirikumõis Harju-Jaani kihelkonnas Harjumaal.
Jõelähtme kirikumõis

Jõelähtme kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Jegelecht") oli kirikumõis Jõelähtme kihelkonnas Harjumaal.
Jüri kirikumõis

Jüri kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Jürgens") oli kirikumõis Jüri kihelkonnas Harjumaal.
Järva-Madise kirikumõis

Järva-Madise kirikumõis (saksa keeles "Pastorat St. Matthäi") oli kirikumõis Järva-Madise kihelkonnas Järvamaal.
Jõhvi kirikumõis

Jõhvi kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Jewe") oli kirikumõis Jõhvi kihelkonnas Virumaal.
Kadrina kirikumõis

Kadrina kirikumõis (saksa keeles "Pastorat St. Katharinen") oli kirikumõis Kadrina kihelkonnas Virumaal.
Väike-Maarja kirikumõis

Väike-Maarja kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Klein-St. Marien") oli kirikumõis Väike-Maarja kihelkonnas Virumaal.
Karja kirikumõis

Karja kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Karris") oli kirikumõis Karja kihelkonnas Saaremaal.
Janus Pannonius

Janus Pannonius (ladina keeles ka Ioannes Pannonius, horvaadi keeles Ivan Česmički, ungari keeles Csezmiczei János või Cesinge János; 29. august 1434 Čazma – 27. märts 1472 Medvedgradi loss Zagrebi lähedal) oli horvaadi-ungari päritolu ladinakeelne luuletaja, diplomaat ja Pécsi piiskop.
Elukäik.
Janus Pannoniust peavad oma rahvusluuletajaks nii horvaadid kui ungarlased ning see on põhjustanud sekundaarkirjanduses palju segadust. Lisanime Pannonius sai ta ladinakeelse kohanime Pannonia järgi, mis tähistas piirkonda Doonaust lõuna ja lääne pool. 
Januse lapsepõlve kohta on vähe teada, ta põlvnes suhteliselt vaesunud aadlisoost, teda kasvatas lesestunud ema. Alates 1447. aastast osales ta Váradi piiskopi János Vitézi toel Ferrara, Padova ja Veneetsia humanistlike kõrgkoolide õppetöös, Ferraras oli tema õpetajaks Guarino da Verona. Itaalias veetis ta vaheaegadega 14 aastat, seal hakkas ta tegelema ka luuletamisega, kirjutades peamiselt panegüürikat. Ta lõpetas Padova ülikooli (arvatavasti doktorikraadiga) kanoonilise õiguse alal, reisis seejärel Itaalias, kuni naasis 1458 Ungarisse, kus sai tööd Buda kuningakojas. 1459. aastal sai temast Pécsi piiskop. Diplomaadina juhtis ta 1465. aastal delegatsiooni Rooma, kus otsiti paavst Paulus II käest abi türklaste vastu.
Ta saatis 1468. aastal kuningas Mátyásit sõjakäigul Tšehhimaale ning võttis seejärel enda peale Lõuna-Ungari kaitsmise organiseerimise. 1470. aasta paiku sai temast Slavoonia asekuningas. Janus osales vandenõus kuningas Mátyás I vastu, pidi põgenema Horvaatia aladele ja suri peatselt 38. eluaastal.
Looming.
Ungarlased peavad Janus Pannoniust oma esimeseks oluliseks lüüriliseks luuletajaks. Ta kirjutas nii eleegilist luulet kui epigramme (viimaste osas oli tema suur eeskuju Martialis). Ta tõlkis ka Homerose, Plutarchose ja Demosthenese teoseid ladina keelde.
Kihelkonna kirikumõis

Kihelkonna kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Kielkond") oli kirikumõis Kihelkonna kihelkonnas Saaremaal.
Püha kirikumõis

Püha kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Pyha") oli kirikumõis Püha kihelkonnas Saaremaal.
Valjala kirikumõis

Valjala kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Wolde") oli kirikumõis Valjala kihelkonnas Saaremaal.
Tori kirikumõis

Tori kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Torgel") oli kirikumõis Tori kihelkonnas Pärnumaal.
Tõstamaa kirikumõis

Tõstamaa kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Testama") oli kirikumõis Tõstamaa kihelkonnas Pärnumaal.
Pärnu-Jaagupi kirikumõis

Pärnu-Jaagupi kirikumõis (saksa keeles "Pastorat St. Jakobi") oli kirikumõis Pärnu-Jaagupi kihelkonnas Pärnumaal.
Vändra kirikumõis

Vändra kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Fennern") oli kirikumõis Vändra kihelkonnas Pärnumaal.
Garry Shandling

Garry Emmanuel Shandling (29. november 1949 Chicago – 24. märts 2016 Los Angeles) oli Ameerika Ühendriikide näitleja ja koomik.
Svajūnas Rauckis

Svajūnas Rauckis (sündinud 5.10.1979) on Leedu jalgpallur.
Klubikarjäär.
1990. ja 2000. aastatel mängis ta mitmes Eesti klubis, näiteks JK Viljandi Tulevik, FC Lelle ja FC Kuressaare.
1999. aasta Esiliiga hooajal oli ta suurim väravakütt (27 väravat, esindas FC Kuressaaret).
Sven Karja

Sven Karja (sündinud 18. märtsil 1968 Tartus) on eesti teatrikriitik ja dramaturg.
Sven Karja on lõpetanud 2000. aastal Tartu Ülikooli teatriteaduse erialal bakalaureusekraadiga, 2005. aastal kaitses samas magistritöö ja 2020. aastal doktoriväitekirja.
Ta on õpetanud Tartu Ülikooli teatriteaduse õppetoolis.
Aastatel 1995–2007 töötas Vanemuises kirjandustoimetajana ja ühtlasi oli 2006–2007 draamajuhi kohusetäitja. Aastatel 2007–2011 oli ta Vanemuise draamajuht. 2011. aastast töötab Vanemuises dramaturgi-toimetajana.
1991. aastast on temalt ilmunud teatrikriitikat ja hooajaülevaateid; ta on tõlkinud näidendeid ("Vladimiri väljak", "Tähed hommikutaevas", "Jooksvad kulud"). 
Ta on olnud üks Teatrielu kogumiku koostajaid
Järvoja

Järvoja (ka "Järveoja") on oja Lääne-Virumaal Haljala vallas. Oja on 1,4 km pikkune. Selle lähe on Võle–Vainupea–Kunda teest 1 km lõunas ning oja suubub Eisma külas Soome lahte. Kogu pikkuses looduslikus looklevas sängis voolava oja väiksusele vaatamata on see siiski hinnatud jõgede ja ojade elupaigatüübi väärtuslikuks esindajaks, mille kaitseks on moodustatud Järveoja hoiuala.
Sängi kirjeldus.
Lähte pool vanas metsas on oja kaldad kohati järsud. Esineb kruusaseid ja kivised ojalõike. Mitmes kohas esineb vettelangenud puid. Suudme pool metsas voolates on põhi liivane. Järveoja voolab vahetult enne suuet taimedeta rannaliiva uhutud ja madalamate kallastega sängis.
Veronica Guerin

Veronica Guerin (5. juuli 1958 Dublin – 26. juuni 1996 Dublin) oli Iirimaa ajakirjanik. 
Juba kooli ajal tegeles ta spordiga, hiljem kuulus Iirimaa koondisse nii jalgpallis kui ka korvpallis. Ta õppis raamatupidamist ning juhtis suhtekorraldusettevõtet. 1990. aastast töötas ajakirjanikuna ning alates 1994. aastast kajastas organiseeritud kuritegevust.
Ta mõrvati narkokaubitsejate poolt.
Banja Luka Ülikool

Banja Luka Ülikool (serbia keeles Универзитет у Бањој Луци) on avalik-õiguslik ülikool Bosnias ja Hertsegoviinas Banja Lukas.
Ülikool asutati 7. novembril 1975. Algul oli ülikoolil viis teaduskonda, praegu on 16 teaduskonda. Banja Luka ülikool on Serblaste Vabariigi vanim ja kõige suurem ülikool, seal õpib umbes 18 000 üliõpilast.
Alates 11. aprillist 2011 on Banja Luka Ülikool Euroopa Ülikoolide Assotsiatsiooni (EUA) liige.
Nymphalis

Nymphalis on perekond liblikalisi, mida on mõnede süstemaatikute poolt kasutatud. 
See perekond liidab tavaliselt eraldi käsitletavaid perekondi "Aglais", "Inachis", "Polygonia" ja "Kaniska".
Nii on sel puhul koerliblika ladinakeelseks nimeks mitte "Aglais urticae", vaid "Nymphalis urticae".
Järeldus

 
Järeldus on propositsioon, milleni arutlus viib.
Kose-Risti

Kose-Risti on paikkond Harju maakonnas Kose vallas Kose aleviku kagunurgas.
Kose-Risti juures oli varem postijaam ja kaks kõrtsi ning sinna tekkis Risti alevik. Hiljem liideti see Kose alevikuga.
Kose-Risti juures ristub Tallinna-Tartu maantee Kose–Purila maanteega. Kose-Ristil asub Kose-Risti Hundikuristik.
Järeldus (täpsustus)

"Järeldus" võib tähendada mitut asja:
Mäemõisa

Mäemõisa on/oli mitme Eesti geograafilise objekti nimi:
Erwin Geschonneck

Erwin Geschonneck (27. detsember 1906 Bartenstein, Ida-Preisimaa (tänapäeval Bartoszyce, Poola – 12. märts 2008 Berliin) oli saksa näitleja.
Erwin Geschonneck oli pärit vaese kingsepa perekonnast. Varsti pärast Erwini sündi suri ta ema tuberkuloosi. 1909. aastal kolis Geschonnecki isa koos lastega Berliini, kus ta sai öövahi töökoha. Alates 1920. aastast töötas Erwin Geschonneck käskjalana pangas ja alates 1923. aastast abitöölise ja majateenrina. Ta osales ka töölisspordiliikumises ja tegeles enesetäiendamisega. 1929. aastal astus ta Saksamaa Kommunistlikku Parteisse. Näitlemise juurde jõudis ta tööliskooris laulmise ja agaitatsioonigruppides ja tööliskabarees esinemise kaudu. Tema esimene filmiroll oli 1932. aastal filmis "Kuhle Wampe". Natsionaalsotsialistide võmuletuleku järel sõitis ta 1933. aasta lõpus Poolasse, kust ta 1934. aastal arreteeriti ja Tšehhoslovakkiasse välja saadeti. 1934. aastal asus Geschonneck elama Nõukogude Liitu, kus lavastaja Gustav von Wangenheim püüdis saksa poliitemigrantidega organiseerida Moskvas Saksa Teatrit. Kui Nõukogude ametivõimud selle teatri sulgesid, tegutses Geschonneck Odessas Saksa Kollektivistideteatris. 1938. aastal saatis NKVD ta Nõukogude Liidust välja Tšehhoslovakkiasse. Pärast Tšehhoslovakkia okupeerimist Saksamaa poolt arreteeriti ta 1939. aasta märtsis Prahas ja saadeti koonduslaagrisse (viibis mitmes, sh Sachsenhauseni koonduslaagris). 3. mail 1945 oli ta vange vedanud laeva "Cap Arcona" pardal, mille Briti lennuväe rünnak uputas. Geschonneck kuulus 350 laevahukus ellujäänud vangi hulka. 4000 vangi hukkus.
Teise maailmasõja järel oli Erwin Geschonneck alates 1946. aastast Hamburgi teatri Kammerspielen näitleja. 1949. aastal kutsus Bertolt Brecht ta tööle teatrisse Berliner Ensemble. Lisaks teatritööle mängis Geschonneck ka paljudes Saksa DV filmides. Erwin Geschonneck oli üks populaarsemaid Saksa DV näitlejaid, 1992. aastal valiti ta ajakirja Film und Fernsehen kriitikute küsitluses parimaks Saksa DV näitlejaks.
Danis Tanović

Danis Tanović (sündinud 20. veebruaril 1969 Zenicas) on Bosnia ja Hertsegoviina filmilavastaja, -stsenarist ja -helilooja. Tal on ka Belgia kodakondsus.
Ta on võitnud mitu rahvusvahelist filmiauhinda. 2002. aasta Oscarite jagamisel tunnistati film "Eikellegimaa" aasta parimaks võõrkeelseks filmiks. Samuti võitis film parima võõrkeelse filmi Kuldgloobuse. Cannes'i filmifestivalil ja Euroopa filmiauhindade jagamisel võitis Tanović parima stsenaristi auhinna.
Daniel Plau

Daniel Plau (4. juuni/17. juuni 1896 Martsa, Virumaa – 20. mai 1938 NSV Liit) oli eesti rahvusest NSV Liidu sõjaväelane.
Ta sündis Martsa külas Liivamäe talus, õppis Toila külakoolis, Jõhvi ministeeriumikoolis ja Tartu Ülikoolis.
Ta võttis osa Oktoobrirevolutsiooni ettevalmistamisest. 1917. aastal valiti Tartu ülikooli Arstiteaduskonna III kursuse üliõpilane 21-aastane Daniel Plau Tartu Tööliste, Soldatite ja Maatameeste Saadikute Nõukogu Täitevkomitee esimeheks 1918. aastal valiti ta Petrogradis moodustatud VK(b)P Eesti Osakondade Keskkomitee liikmeks ja töötas Põhja Kommuuni Rahvusasjade Rahvakomissariaadi Eesti osakonna juhatajana.
Ta osales Punaarmee diviisikomissarina Vene kodusõjas. Aastatel 1918–1938 oli ta Punaarmees juhtivatel kohtadel poliitilisel alal, auastmelt diviisikomissar. 1930. aastatel oli ta Kaasanis 13. Laskurkorpuse komissar.
1938. aastal ta hukati, 1956. aastal rehabiliteeriti.
1970–1980. aastatel korraldati Kohtla-Järve rajoonis Pühajõel tema mälestusvõistlusi motokrossis.
Hermann Emil Fischer

Hermann Emil Fischer (9. oktoober 1852 – 15. juuli 1919) oli saksa keemik, Nobeli auhinna laureaat.
Ta oli üks esimesi teadlasi, kes uuris adeniini. Ta sai 1902. aastal Nobeli keemiaauhinna.
Sepa tänav (Narva)

Sepa tänav on tänav Narva Vanalinna linnaosas. Algab Kraavi tänavast, ristub Hariduse, Pimeaia, Vestervalli tänava, Sadama tee, Sepa põiguga ja Tolli tänavaga ning lõpeb Rakvere tänavaga ristudes. Tänava pikkus on umbes 660 m.
1905. aasta linnaplaanil oli selle tänava nimi "Кузнечная улица". 1912. ja 1927. aasta linnaplaanidel Sepa tänav.
Aastatel 1976–1994 kandis tänav nime Vladimir Dejevi tänav ("улица им. В.Деева") Nõukogude Liidu kangelase Vladimir Dejevi järgi.
Katja Kipping

Katja Kipping (sündinud 18. jaanuaril 1978 Dresdenis) on Saksamaa poliitik.
1996. aastal lõpetas ta Dresdenis gümnaasiumi. Aastatel 1996–1997 oli ta vabatahtliku sotsiaaltöötajana Venemaal Gattšinas. 1997–2003 õppis ta Dresdeni Tehnikaülikoolis slavistikat ning kõrvalainetena amerikanistikat ja avalikku õigust. Magistritöö kaitses ta 2003. aastal.
1998. aasta aprillis astus Kipping Demokraatliku Sotsialismi Parteisse. Aastatel 1999–2003 oli ta Dresdeni Linnavolikogu liige ja 1999–2005 Saksimaa parlamendi liige. Alates 2005. aastast on ta Saksamaa Liidupäeva liige.
2007. aasta juunis sai Katja Kipping Vasakpartei (Die Linke) aseesimeheks. Alates 2. juunist 2012 kuni 27. veebruarini 2021 oli ta Vasakpartei kaasesimees (teine kaasesimees on Bernd Riexinger).
Göttingeni Teaduste Akadeemia

Göttingeni Teaduste Akadeemia (saksa keeles Akademie der Wissenschaften zu Göttingen; kuni 1942 Gesellschaft der Wissenschaften zu Göttingen) on Saksamaa teadusorganisatsioon, vanim katkestusteta tegutsenud kaheksast Saksamaa teaduste akadeemiast, mis kuuluvad Saksamaa Teaduste Akadeemiate Liitu. Göttingeni Teaduste Akadeemia asutas 1751. aastal Suurbritannia ja Iirimaa kuningas ning Hannoveri kuurvürst George II.
Akadeemia liikmeteks valitakse humanitaar- ja loodusteaduste professoreid, kes on oma valdkonnas eriliselt silma paistnud.
Akadeemia esimene president oli universaalõpetlane Albrecht von Haller. 
Akadeemia moto on "Fecundat et ornat" (ladina keeles "viljastab ja kaunistab").
Akadeemia liikmete hulka on kuulunud 14 Nobeli auhinna laureaati.
Eestist kuulub Göttingeni Teaduste Akadeemiasse korrespondentliikmena Aleksandr Dulitšenko.
Senasis Subačius

Senasis Subačius ('vana Subačius',poola keeles "Subocz") on alev Leedus Kupiškise rajoonis Subačiuse vallas. Alev asub Viešinta jõe kaldal. Vaatamisväärsuseks on aastal 1884 valminud katoliku kirik.
Aastal 1582 mainiti asulat esimest korda kirjalikult, toona kandis see nime Subačius. Aastal 1590 ehitati sinna esimene kirik. XIX sajandil kerkis raudteejaama juurde uus samanimeline asula, mis muutus vanast olulisemaks pärast seda, kui alev aastal 1885 peaaegu täielikult maha põles.
Alevis on sündinud Leedu näitleja Povylas Gaidys.
Mary Gregor

Mary Jeanne Gregor (1. jaanuar 1928 Portland, Oregon – 31. oktoober 1994 San Diego) oli USA filosoof, Immanuel Kanti õigus- ja moraalifilosoofia uurija ning Kanti teoste inglise keelde tõlkija.
Ta sai doktorikraadi Toronto Ülikoolist tööga Immanuel Kanti rakenduseetikast. Tema juhendaja oli Herbert James Paton. Aastal 1963 ilmus selle töö põhjal raamat "Laws of Freedom: A Study of Kant's Method of Applying the Categorical Imperative in the Metaphysik der Sitten" (Blackwell). Ta oli üks esimesi, kes tähtsustas Kanti teost "Kommete metafüüsika". 
Tema viimane töökoht oli San Diego Osariigi Ülikool (1982–1992), kus ta oli filosoofiaprofessor.
Raul Talvik

Raul Talvik (6. oktoober 1935 Tallinn – 19. märts 2016) oli eesti arstiteadlane.
Raul Talvik lõpetas 1954. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1960. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (arstiteaduskonnas). 1966. aastal kaitses Moskvas meditsiiniteaduste kandidaadi ja 1984. aastal meditsiiniteaduste doktori väitekirja.
Raul Talvik oli spetsialiseerunud kliinilisele meditsiinile, anestesioloogiale ja intensiivravile. Aastatel 1993–1996 oli Raul Talvik SA Tartu Ülikooli Kliinikum juhatuse esimees, 1999–2003 juhatuse liige. Raul Talviku juhitud anestesioloogia ja intensiivravi kliinikus avati kaks uudset osakonda: valukabinet ja erakorralise meditsiini osakond. Ta oli 2005. aastal lühikest aega Põhja-Eesti Regionaalhaigla ülemarst. 
Temalt ilmus 138 teaduspublikatsiooni.
Harrastused.
Viimastel eluaastatel pühendus Raul Talvik ajaloole. 2015. aastal ilmunud raamatus "Teekond maailma ääreni" väitis ta, et on suutnud teaduslikult tõestada Lennart Meri arvamuse, et müütiline Thule, kuhu 4. sajandil e.m.a. jõudis maadeuurija Pytheas, on Saaremaa. Algallikaid originaalkeeltes uurivad ajaloolased on siiski veendunud, et Thule samastamiseks Saaremaaga sisulist alust ei ole.
Skapiškis

Skapiškis (poola keeles "Skopiszki") on alev Leedus Kupiškise rajoonis, Skapiškise valla halduskeskus. Alev asub Mituva järve kaldal. Alevis on keskkool ja raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on 1819. aastal valminud katoliku kirik.
Mituva järve kaldal asuvat Skapiškise mõisat on esmamainitud 1555. aastal. Asula kujunes välja XVII sajandil, sajandi teisel poolel sai Skapiškisest alev. Aastail 1750–1752 rajati sinna dominiiklaste klooster. Enne Esimest maailmasõda oli alevis kaks kirikut, aga üks neist põles maha ja seda ei taastatud. Esimese maailmasõja ajal viis alevist Suvainiškisesse raudtee. Nõukogude ajal oli Skapiškis kohaliku kolhoosi keskasulaks.
Skapiškises on sündinud Poola vaimulik Wincenty Kwiatkowski ja seal on elanud Leedu luuletaja Antanas Strazdas.
Tuhaplokk

Tuhaplokk on tuha baasil valmistatud ehitusplokk.
Eestis kasutatakse peamiselt põlevkivi põletamisest alles jäänud tuhka (lendtuhka). Mujal maailmas on peamiseks toormaterjaliks kivisöe tuhk.
Tuhaploki teisteks koostisosadeks on üldiselt liiv, kips, lubi ja vesi.
Tuhaplokid on laialdasse kasutusse läinud oma odavuse ja kerge kaalu tõttu.
Frigyes Puja

Frigyes Puja (2. veebruar 1921 Battonya, Békési komitaat – 5. juuli 2008 Budapest) oli Ungari riigitegelane ja diplomaat.
Frigyes Puja oli pärit väiketalupoja perekonnast. 1934–1945 töötas ta trükiladujana. 1944. aastal astus ta Ungari Kommunistlikku Parteisse. 1945–1946 oli ta Ungari Kommunistliku Partei Battonya piirkonnaorganisatsiooni sekretär. 1946. aastal valiti ta Csanádi komitaadi parteikomitee liikmeks, kus ta töötas kuni 1949. aastani. 1949–1953 töötas ta Ungari Töötajate Partei Keskjuhatuses allosakonna juhatajana. 1953. aastal saadeti Frigyes Puja Ungari saadikuks Rootsis, Taanis ja Norras asukohaga Stockholmis. 1955–1959 oli ta Ungari saadik Viinis. 1959. aastal sai ta Ungari välisministri asetäitjaks, sellesse ametisse jäi ta kuni 1963. aastal.
1963–1968 oli Frigyes Puja Ungari Sotsialistliku Töölispartei Keskkomitee välisosakonna juhataja. 1968. aasta juulis sai Frigyes Puja Ungari välisministri esimeseks asetäitjaks. 3. detsembril 1966 valiti ta Ungari Sotsialistliku Töölispartei Keskkomitee liikmeks (oli Keskkomitee liige kuni 3. märtsini 1985).
14. detsembrist 1973 kuni 8. juulini 1983 oli Frigyes Puja Ungari välisminister.
9. novembrist 1983 kuni 5. märtsini 1986 oli Frigyes Puja Ungari saadik Soomes.
Narses

Narses (kreeka Ναρσής; 5. sajandi lõpp – hiljemalt 574) oli Ida-Rooma riigi väejuht ja eunuhh keiser Justinianus I valitsemisajal.
Narses oli armeenlane ja ta pärines Sassaniidide riigi aladelt, kus ta ka kastreeriti. Esimesed kindlad teated temast pärinevad 530. aastast, mil ta oli juba keisri õukonnas Konstantinoopolis. Narsese sünniaeg pole teada, enamasti pakutakse selleks umbkaudu 480. aastat. Pole teada ka tema täpne surmaaeg, kuid tõenäoliselt jääb see ajavahemikku 566–574. Peamisteks allikateks Narsese tegevuse kohta on Justinianuse-aegse ajaloolase Prokopiose teosed. Tema järgi oli Narses väga vaga kristlane, kes kõik oma sõjalised võidud pälvis tänu palvetele neitsi Maarja poole. 
Narses oli esialgu keiserliku palee majandusülem ("primicerius sacri cubiculi"), kellena tal õnnestus 532. aastal kaasa aidata Justinianus I võimu tõsiselt ohustanud Nika ülestõusu mahasurumisele: tal õnnestus osa ülestõusnuid ära osta ning hea veenmisoskusega nende seas tüli külvata. Selle tõttu hülgas osa neist rahva poolt valitud keisri Hypatiuse ning mäss suruti keisrile ustavate vägede poolt veriselt maha. Tänu sellele pälvis Narses keisri ja tema abikaasa Theodora usalduse ning hoolimata sellest, et tal polnud mingeid varasemaid sõjalisi kogemusi, määrati ta peagi suurte väeüksuste juhiks.
538. aastal saatis keiser Narsese koos 7000 mehega Itaaliasse, kus ta pidi abistama väejuht Belisariust käimasolevas Gooti sõjas (535–554) võitluses idagootide vastu. Peagi tekkisid aga Narsese ja Belisariuse vahel tülid selle osas, kes peaks olema vägede tegelik juht, ning see tõi kaasa Milano kaotamise 539. aastal. Seejärel kutsuti Narses tagasi Konstantinoopolisse, kus ta säilitas keisri ja keisrinna soosingu. Muuhulgas aitas ta 540. aastatel kaasa paganluse väljajuurimisele Egiptuses. 
551. aastal saatis Justinianus I Narsese uuesti Itaaliasse, mis oli 540. aastatel enamjaolt langenud idagootide kuninga Totila võimu alla, kui Justinianus oli keskendunud sõjale Pärsiaga. Sel korral suutis Narses koguda rohkem kui 20 000-mehelise armee, millega ta jõudis 552. aastal Itaaliasse. Sama aasta suvel võitis ta Totilat Taginae lahingus (ka Busta Gallorumi lahing), kus viimane ka langes, ning hõivas seejärel Rooma. Idagoodid koondusid seejärel Totila järglase kuningas Teja ümber. Kas 552. aasta lõpus või 553. aastal toimunud Mons Lactariuse lahingus (ka Vesuuvi lahing) langes ka Teja ning seejärel alistusid idagoodid Narsesele. 554. aastaks võitis ta ka Itaaliasse tunginud franke ja alemanne Volturnuse lahingus ning viis sellega Gooti sõja Ida-Rooma riigi jaoks võiduka lõpuni. Järgnevatel aastatel tegeles Narses Itaalia ülesehitamise ja Ida-Rooma võimu kindlustamisega, sest lõplikult õnnestus gootide vastupanu murda alles 562. aastaks. 
Pärast Justinianus I surma võis Narses uue keisri Justinus II ajal langeda ebasoosingusse ning hiljem levisid kuulujutud, et just tema oli see, kes 568. aastal langobardid Itaaliasse kutsus, mille järel nood suure osa piirkonnast vallutasid. Narses ise suri 570. aastatel Itaalias.
Šimonys

Šimonys (poola keeles "Szymańce") on alev Leedus Kupiškise rajoonis, Šimonysi valla halduskeskus. Alevi lähistel asub Šimonysi laas.
Alevis on põhikool ja raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on 1920. aastal valminud katoliku kirik.
Sealset kabelit on esmamainitud 1669. aastal ja 1671. aastal rajati sinna esimene kirik. 
Asulast sai alev XVII sajandi teisel poolel. XIX sajandil asus seal riigimõis.
Franz Huth

Franz Huth (9. november 1876, Pößneck – 7. juuni 1970 Weimar) oli saksa kunstnik.
Ta on teinud palju pastellmaale. 
Muuhulgas on ta maalinud Eestis, eriti Puhtus. Ta oli sõber Jakob von Uexkülliga ning illustreeris mitut Uexkülli raamatut (sealhulgas "Streifzüge durch die Umwelten von Tieren und Menschen" ja "Der Stein von Werder"). Uexkülli raamatus "Das allmächtige Leben" on Huth kunstniku prototüübiks. Osa nende mahukast kirjavahetusest on säilinud Jakob von Uexkülli Keskuse arhiivis.
Pößneck

Pößneck on linn Saksamaal Tüüringis.
Gyula Kállai

Gyula Kállai (1. juuni 1910 Berettyóújfalu, Hajdú-Bihari komitaat – 12. märts 1996 Budapest) oli Ungari kommunistlik riigitegelane.
Gyula Kállai oli pärit kingsepa perekonnast. Gümnaasiumi lõpetamise järel asus ta 1930. aastal Ungari Kuninglikus Péter Pázmány Ülikoolis õppima ungari ja ladina keelt. Ungari Kommunistlikku Parteisse astus ta 1931. aastal. 1932. aastal läks ta üle Debreceni Ülikooli. Ta oli üks kommunismimeelse Märtsirinde asutajaid, mille eest ta visati 1937. aastal ülikoolist välja. Seejärel oli Kállai Debrecenis ajakirjanik ajalehe Független Újság toimetuses. 1939–1944 töötas ta sotsiaaldemokraatliku ajalehe Népszava toimetuses. 1944. aasta septembris võttis ta osa illegaalse Ungari Kommunistliku Partei Keskkomitee asutamiskoosolekust. Alates 1945. aastast oli ta ajalehe Szabadság toimetaja ja Ungari Kommunistliku Partei Keskkomitee liige ja Keskkomitee propagandaosakonna juhataja. 15. juunil 1945 määrati ta Ungari peaministri kantselei administratiivseks riigisekretäriks ja 18. juulil 1945 poliitiliseks riigisekretäriks. 1945. aasta novembrist kuni 1946. aasta maini oli ta informatsiooni poliitiline riigisekretär. 1946–1948 juhatas ta Ungari Kommunistliku Partei pressiosakonda ja kultuuripoliitika osakonda 1948–1949. 1948–1949 oli ta ka Ungari presidendi kantselei juhataja.
11. juunist 1949 kuni 12. maini 1951 oli Gyula Kállai Ungari välisminister.
1951. aasta mais Gyula Kállai arreteeriti ja vangistati. Ta vabastati vanglast ja rehabiliteeriti 1954. aastal. Vangistusest vabanemise järel töötas ta esialgu Haridusministeeriumi kirjastusosakonna juhatajana. 1955. aasta veebruaris määrati ta haridusministri asetäitjaks. 1956. aasta juulis sai ta tagasi Keskkomitee liikmeks, kus ta asus juhtima hariduse ja kultuuri osakonda. 24. oktoobril 1956 valiti ta Ungari Töötajate Partei Poliitilise Komitee ja Sekretariaadi liikmeks. 7. novembril 1956 valiti ta Ungari Sotsialistliku Töölispartei Ajutise Täitevkomitee liikmeks. Gyula Kállai oli 1956–1989 Ungari Sotsialistliku Töölispartei Keskkomitee liige. Alates 1957. aasta veebruarist oli ta Keskkomitee sekretär ja Poliitilise Komitee liige. 28. veebruaril 1957 määrati ta Ungari kultuuriministriks. 1958–1989 oli ta Isamaaliku Rahvarinde Rahvusnõukogu esimees. 28. jaanuaril 1958 sai ta Ungari riigiministriks. 1958. aastast kuni 1961. aasta novembrini oli ta ka partei poliitilis-teoreetilise ajakirja Társadalmi Szemle peatoimetaja. 1960. aasta jaanuarist kuni 1965. aasta juunini oli ta Ungari Rahvavabariigi Ministrite Nõukogu esimehe asetäitja.
28. juunist 1965 kuni 14. aprillini 1967 oli Gyula Kállai Ungari Revolutsioonilise Tööliste ja Talupoegade Valitsuse esimees (sisuliselt valitsusjuht).
14. aprillist 1967 kuni 12. maini 1971 oli Gyula Kállai Ungari Riigikogu esimees. Ta oli Ungari Riigikogu liige aastatel 1945–1951 ja 1958–1990.
Sophie von der Pfalz

Sophie von der Pfalz (tavaliselt viidatud kui Sophie von Hannover; 14. oktoober 1630 – 8. juuni 1714) oli Hannoveri kuurvürstinna aastatel 1692–1698. Temast sai Inglismaa kuningriigi ja Iirimaa kuningriigi kroonide eeldatav pärijanna "Act of Settlement 1701" järgi. Pärast "Act of Union (1707)" järgi Inglismaa kuningriigi ja Šotimaa kuningriigi ühendamist sai ta Suurbritannia kuningriigi trooni eeldatavaks pärijannaks.
James VI ja I lapselaps Sophie suri vähem kui kaks kuud enne, kui temast oleks saanud kuninganna; tema trooninõue läks üle tema vanemale pojale, Hannoveri kuurvürstile Georg Ludwigile, kellest sai 1. augustil 1714 (vkj) George I.
Sündinud aastal 1630 Pfalzi kuurvürsti Friedrich V ja Elizabeth Stuarti tütrena, kasvas Sophie üles Hollandi Vabariigis, kuhu tema perekond oli põgenenud pärast nende kuurvürstkonna arestimist Kolmekümneaastase sõja ajal. Sophie vend Karl Ludwig sai pärast Vestfaali rahu Pfalzi tagasi. 
Sophie abiellus aastal 1658 Braunschweig-Lüneburgi hertsogi Ernst Augustiga. Vaatamata hertsogi armukadedale iseloomule ja sagedasele eemalolekule armastas Sophie teda ja sünnitas talle 7 last, kes jõudsid täisikka. Esialgu maatul Ernst Augustil õnnestus Hannoveri dünastia aastal 1692 kuurvürsti seisusse tõsta. Seega sai Sophiest Hannoveri kuurvürstinna, selle tiitliga mäletatakse teda kõige enam. 
Kunstide kaitsjana tellis Sophie Herrenhäuseri palee ja aiad ning toetas filosoofe, nagu Gottfried Wilhelm Leibniz ja John Toland.
Kuldne Ahel

Kuldne Ahel on Al-Qā‘idah' väidetavate toetajate nimekiri, mis leiti 2002. aasta märtsis Bosnia ja Hertsegoviina pealinnas Sarajevos Benevolence International Foundationi kontoris toimunud politseihaarangu käigus. 
Nimekirja kuulub 20 Saudi Araabia ja Pärsia lahe riikide pankurit, ärimeest ja poliitikut. Nimekirjaga oli seotud ka arvutifail pealkirjaga "Tarekh Osama" ('Osama ajalugu'), kuid nimi Kuldne Ahel pärineb Al-Qā‘idah' vastu pöördunud informandilt Jamāl al-Faḑlilt, kes kinnitas nimekirja autentsust.
Enamik allikaid ei täpsusta Kuldse Ahela kirjapaneku aega, mõne allika kohaselt pärineb see 1988. aastast; USA terrorismivastase võitluse ekspert Richard A. Clarke dateeris dokumendi 1989. aastasse. Avalikkuse ette jõudis Kuldne Ahel 29. jaanuaril 2003 USA valitsuse esitatud tõendina Enaam Arnaouti süüasjas.
Teiste seas olid nimekirjas loetletud Saudi ärimees Adel Batterjee, paljude firmade omanik USAs, Saudi Araabias, Kanadas, Hollandis jm; Ibrahim Muhammad Afandi, Sudaani, Jordaania ja Saudi Araabia pangandus- ja meediaettevõtja Saleh Abdullah Kamel, üks Saudi Araabia tuntumaid ettevõtjaid ja filantroope Sulaiman Abdul Aziz Al Rajhi, Saudi Araabia endine naftaminister ja ülemkohtuniku poeg Ahmad Turki Yamani ning mitme Egiptuse ja Saudi Araabia panga juht ja osanik, Lääne luksusautode maaletooja Abdel Rahman Hassan Sharbatly. Suurimaid annetusi loetletud sponsoritelt said Usāmah ibn Lādin, üks Al-Qā‘idah' asutajaist Wā'il Ḩamzah Julaydān, Osama bin Ladeni sugulane 'Abū Māzin jt.
Benevolence International Foundation, mille kontorist Kuldne Ahel leiti, oli 1987. aastal Saudi Araabias rajatud rahvusvaheline heategevusorganisatsioon, mis tegutses Al-Qā‘idah' kattevarjuna, korraldades toiduabi ja haridusprojekte sõjatsoonides. Sihtasutuse kontorid paiknesid 18 riigis, Bosnias oli neid kaks – Sarajevos ja Zenicas. 2002. aasta novembris keelustasid selle tegevuse ÜRO Julgeolekunõukogu komitee ning USA rahandusministeerium.
Karl August (Saksi-Weimar-Eisenach)

Karl August, (3. september 1757 – 14. juuni 1828) oli Saksi-Weimari ja Saksi-Eisenachi (personaalunioonis) hertsog aastast 1758, Saksi-Weimar-Eisenachi hertsog alates selle loomisest (poliitiline liit) aastal 1809 ja suurhertsog aastast 1815 kuni oma surmani. 
Ta on tuntud intellektuaalse sära poolest oma õukonnas.
Kuuvikerkaar

Kuuvikerkaar (ka kuukaar) on vikerkaar, mida põhjustab Kuu pinnalt peegeldunud valguse murdumine atmosfääris olevates veepiiskades. 
Kuuvikerkaared on suhteliselt tuhmid, kuna kuuvalgus on päikesevalgusest tunduvalt nõrgem. Need on tavaliselt nii tuhmid, et ei tekita inimese silmades paiknevates kolvikestes aistingut, seega on inimsilma jaoks keeruline eristada kuuvikerkaares värve ja nõnda paistavad need tihti valgena. Kuid pika säriajaga tehtud fotodel võib näha ka kuuvikerkaare värve. Kuukaared paiknevad taevas alati Kuu vastas.
Vaatlemine.
Kuuvikerkaari võib näha siis, kui taevas on täiskuu või kuufaas on täiskuu lähedal. Kõige paremad tingimused kuukaare tekkimiseks on siis, kui Kuu on taevas madalal (kõrgusel, mis on väiksem kui 42 kraadi) ning öötaevas on piisavalt tume. Ka peab sadama vihma. Selle tingimuste kombinatsiooni tõttu on kuuvikerkaared palju haruldasemad kui Päikese tekitatud vikerkaared.
Asukohad.
Paljudes kohtades üle maailma esineb udu või veepritsmete tekitatud kuuvikerkaari. Ameerika Ühendriikides võib selliseid kaari näha mitmete koskede sees, nende hulgas on Yosemite'i rahvuspark California osariigis ja Cumberland Falls Kentucky osariigis. Samuti võib kuukaari näha Victoria joas Aafrikas.
Kuuvikerkaari võib esineda ka Costa Rica pilvemetsades ning mägilinnades, näiteks Monteverdes. Need tekivad, kui jõulutuuled puhuvad Kariibi merelt udupilved maismaale. Jõulutuuli esineb septembri lõpust hilise jaanuarini või varase veebruarini.
Morton Gould

Morton Gould (10. detsember 1913 Richmond Hill, New Yorgi osariik, USA – 21. veebruar 1996 Orlando, Florida) oli USA helilooja, dirigent, arranžeerija ja pianist.
Gould lõi rohkesti muusikat Broadway teatrilavastustele ja filmidele, kuid temalt tellisid teoseid ka paljud sümfooniaorkestrid üle kogu USA, New Yorgi Linnaballett ja USA Kongressi Raamatukogu. Dirigendina juhatas ka kõiki suuremaid Ameerika orkestreid, samuti orkestreid Kanadas, Mehhikos, Euroopas, Jaapanis ja Austraalias.
1986–1994 oli Gould Ameerika Heliloojate, Autorite ja Kirjastajate Seltsi (ASCAP, American Society of Composers, Authors and Publishers) president. Ametiajal seisis ta esituskunstnike autoriõiguste eest, mõjutades ka ASCAPi liikmete õiguste kaitset internetis.
1995. aastal pälvis Morton Gould Pulitzeri muusikapreemia USA Rahvusliku Sümfooniaorkestri tellimusel loodud teose eest, mis sündis Mstislav Rostropovitši viimasel hooajal orkestris. 2005. aastal anti talle Grammy elutööauhind. Enamiku tema teostest ja arranžeeringutest avaldas RCA Records.
Gouldi pala "Calypso serenaad" esitasid tšellist Silvia Ilves ja saksofonist Villu Veski saatesarja "Klassikatähed" 3. saates 2016. aastal.
Noriūnai

Noriūnai on küla Leedus Kupiškise rajoonis, Noriūnai valla halduskeskus. Küla asub Lėvuo kaldal. Noriūnais on põhikool ja raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on Noriūnai mõisa hoonetekompleks.
Noriūnai mõisat on esmamainitud 1665. aastal. 
Asulast sai 1968. aastal maaparandajate asulaks. 1985. aastal rajati selle juurde paisjärv.
Kerli Veski

Kerli Veski (sündinud 26. märtsil 1978) on Eesti diplomaat. 
Ta kaitses 2013. aastal Tallinna Tehnikaülikoolis õigusalase magistritöö ja sai magistrikraadi. 
Veski töötas aastatel 2015–2024 Eesti välisministeeriumis juriidilise osakonna peadirektorina. Alates 8. augustist 2024 töötab ta samas juriidiliste ja konsulaarküsimuste asekantslerina. 
Varem on Veski töötanud Rootsi ja Eesti vahel sõitnud parvlaeva Baltic Kristina kruiisijuhina, juristina välisministeeriumis ja konsulaarosakonna direktorina Eesti saatkonnas Moskvas (2004–2007) ja Helsingis. 
Ema Anne Veski eeskujul on ta 1990. aastatel proovinud ka laulmist.
Isiklikku.
Ta vanemad on Jaak ja Anne Veski.
Tal on kaks last.
Stirniškiai

Stirniškiai on küla Leedus Kupiškise rajoonis. Küla asub Subačiuse valla territooriumil Lėvuo kaldal. Külas asub linnamägi. Stirniškiai osa on ka endine Paulianka küla, kus asuvad kruusakarjäär, Palėvenė mõisa hoonetekompleks ja Paulianka paljand.
Austraalia händpart

Austraalia händpart ("Oxyura australis") on väikest kasvu jäiga sabaga Austraalia part. Nii emas- kui ka isaslinnud kasvavad kuni 40 cm pikkuseks. Isaslinnul on hallikassinine nokk, mis muutub pesitsushooajal helesiniseks. Samuti on sel perioodil isaslinnu sulestik kastanpruun, kuid muutub hiljem tumehalliks. Emaslinnu sulestik on aga aasta läbi must ja pruunide laikudega. Austraalias on see part kohalik lind, kes pesitseb nii sisemaa kui ka kunstlikel märgaladel. Händparte on raske jälgida, kuna nende käitumine on pesitsushooajal (sügisest talveni) arusaamatu. Sigimisperioodil on isastel väga keeruline paaritumisrituaal. Austraalia händpart on omnivoor ehk kõigesööja, kes eelistab vees elavaid selgrootuid. Tegu on ohustatud liigiga. Neid ohustavad peamiselt püsivate ja sügavate märgalade vee äravool, märgalade hävinemine ja sooldumine, märgaladel karjatamine ning põhjaveetaseme langus.
Taksonoomia.
Esimest korda kirjeldas austraalia händparti aastal 1836 ornitoloog John Gould.
Kirjeldus.
Pardi sabasuled koosnevad paksudest lülisarnastest jätketest ning lind hoiab saba tavaliselt veepinnal. Ennast või paarilist kaitstes hoiab ta saba püstiasendis. Isaslind hoiab saba püsti ka siis, kui näeb emaslinnus oma võimalikku tulevast paarilist. Austraalia händpardil on tavaliselt väga tugevad jalad, mis aitavad ujuda ja sukelduda. Võrreldes teiste partidega on see liik eriline, kuna ujub pigem madalas vees. Nagu eespool öeldud, muutub isase händpardi nokk sigimisperioodil helesiniseks, pea ja kael läikivmustaks ning selg ja tiivad kastanpruuniks. Väljaspool sigimisperioodi on pea ja kael mustad ning hallide täppidega ja keha tumehall. Mõnel isaslinnul püsib sigimisperioodile iseloomulik sulestik kogu aasta. Emaslinnu sulestik aasta jooksul ei muutu. Tema pea on tumepruun ning selga ja tiibu katavad mustad suled, millel on helepruunid otsad, andes pardile laigulise välimuse. Emase pardi nokk on tumedam hallikaspruun ning jalad samuti hallikaspruunid. Isaslindude jalad on aga hallid.
Vinmonopolet

Vinmonopolet on Norra riigi alkoholimonopol. See on ainuke kauplusekett, mis müüb Norras 4,75-protsendilisest kangemat õlut, veini ja destilleeritud alkohoolseid jooke. 
Ettevõte asutati 30. novembril 1932. 
Vinmonopoletil on üle 300 kauplust.
Vürstide liit

(Deutsche) Fürstenbund ("[Saksa] vürstide liit") oli peamiselt protestantlike vürstide liit Saksa-Rooma riigis, moodustatud aastal 1785 Friedrich II eestvedamisel. Liit, mis esialgu koosnes kolmest suurest põhjapoolsest riigist, Brandenburg/Preisimaast, Hannoverist ja Saksimaast, loodi ametlikult keisririigi põhiseadusliku terviklikkuse ja territoriaalse "status quo" kaitsmiseks, kuid üsna pea vastu seisma Joseph II kauasele ambitsioonile liita Baieri Habsburgide valdustega. 
Varsti pärast Habsburgide maade ainuvalitsejaks saamist peale oma ema Maria Theresia surma aastal 1780, elustas Joseph II vana ambitsiooni ning astus läbirääkimistesse Pfalzi ja Baieri kuurvürsti Karl Theodoriga eesmärgiga vahetada Baieri Austria Madalmaade vastu. Oleks plaan vilja kandnud, oleksid Habsburgid kasvatanud oma tuumikvaldusi suure külgneva saksakeelse territooriumiga, vabanedes samal ajal kaugetest provintsidest, mida oleks olnud keerukas ja kulukas kaitsta, kui Austria oleks sattunud sõtta Prantsusmaa ja/või Preisimaaga. Karl Theodori jaoks oli huvi kavandatud tehingus peamiselt maineküsimus, kus ta nägi end taastatud Burgundia hertsogkonna valitsejana, võib-olla kuningatiitliga, mis koosnes Lõuna-Madalmaadest pluss tema olemasolevad valdused Alam- ja Ülem-Reini piirkonnas, nagu Reini Pfalz ja Berg-Jülichi hertsogkond.
Kuulujutt tehingust osutus vastumeelseks nii ambitsioonikale Friedrich II-le, kes nägi endas tähtsaimat Saksa monarhi, kui ka Hannoveri ja Saksimaa kuurvürstidele, kes olid häiritud kavandatud territooriumite vahetamise kaugeleulatuvatest poliitilistest ja strateegilistest tagajärgedest. Kui nad teatasid avalikult oma vastuseisust "Deutsche Fürstenbund" loomise kaudu, ühinesid nendega varsti väiksemate protestantlike riikide valitsejad, sealhulgas Braunschweig-Wolfenbütteli, Saksi-Gotha, Saksi-Weimari, Mecklenburgi, Badeni ja Brandenburg-Ansbachi. Mainzi peapiiskop-kuurvürst, keisririigi ülemkantsler, andis lõpuks oma toetuse, mitte vaid seepärast, et oli teada, et Karl Theodor ja Joseph II rääkisid ka Salzburgi peapiiskopkonna võimalikust ilmalikustamisest, mis kiilus ebamugavalt Baieri ja Austria vahele.
Joseph II oli jahmunud ootamatult tugevast vastuseisust oma plaanile ja pärast mõningaid väiksemaid mõõgatäristamisi peatas oma projekti. Olles saavutanud oma tõelise eesmärgi, lagunes "Fürstenbund" järk-järgult ja kadus täiesti pärast Prantsuse revolutsiooni puhkemist aastal 1789 ja Joseph II surma aasta hiljem.
Gandersheimi klooster

Gandersheimi klooster (saksa: "Stift Gandersheim") on endine ilmalike kanonisside hoone ("Frauenstift") tänapäevases Bad Gandersheimi linnas Alam-Saksimaal Saksamaal. See asutas aastal 852 Saksi dünastia eelkäija Saksimaa hertsog Liudolf, kelle rikkalikud annetused tagasid selle stabiilsuse ja õitsengu.
"Keiserlik vaba ilmalik Gandersheimi sihtasutus" ("Kaiserlich freie weltliche Reichsstift Gandersheim"), nagu see oli ametlikult tuntud 13. sajandist kuni selle kaotamiseni aastal 1810, oli kõrgaadlike vallaliste tütarde kogukond, kes veetsid jumalakartlikku elu, kuid ilma kloostrielu tõotuseta, mis on sõna "ilmalik" tähendus nimetuses.
Franjo Bosanac

Franjo Bosanac (ladina keeles Franciscus Bossinensis – "Franciscus Bosnialane"; 1485–1535) oli Balkanilt pärit ja Itaalias tegutsenud renessansihelilooja, kes kirjutas muusikat peamiselt lautole kui soolopillile või kui laulja saatepillile.
Ehkki Bosanaci nimi viitab Bosnia päritolule ning oletatavasti sündis Franjo Bosanac Srebrenikis (praeguses Bosnias ja Hertsegoviinas), on see tänini vaieldav. Mõne eksperdi arvates võis ta olla horvaat, näiteks kirjutas Josip Andreis raamatus "Music in Croatia" (1974): "Bossinensise ritšerkaarid on tähtsad esimeste teadaolevate näidetena Horvaatia helilooja avaldatud muusikast." Seevastu kirjutas Zija Kučukalić: "Huvitavaim kuju selleaegses Bosnia muusikas oli Franjo Bosanac (Franciscus Bossinensis)." Plamenac Dragutin on oletanud, et Bosanac oli algselt kas Bosniast pärit frantsisklane või Bosnia kuninga õuemuusik. Mõlemat seisukohta püüdis ühitada Ennio Stipčević: "Väga usutavaks võib pidada oletust, et Franciscus Bosnialane – nagu teda nimetatakse kirjanduses – oli Bosnia horvaat." Bojan Bujic sõnastas sama arvamuse järgmiselt: "Võime oletada, et ta oli üks Bosnia pagulastest, kes asusid 15. sajandi lõpul Dalmaatsiasse ja Itaaliasse." Ka Bosanaci eluloost pole teada kuigi palju.
Franjo Bosanac elas ja töötas Veneetsias, peamiselt koostöös tuntud muusikakirjastaja Ottaviano Petrucciga, kuid ka Estede õukonnas. Noodikirja õppis ta tundma, kopeerides tollaste kuulsate heliloojate loomingut – ta kopeeris sadu "frottola"'id (populaarseid polüfoonilisi laule). Bosanac ise avaldas 1509–1511 Petrucci kirjastuses kaks kogumikku, milles oli 126 neljahäälset "frottola"'t ja 46 ritšerkaari (lühipala mängimiseks enne või pärast laule) temalt endalt ning heliloojatelt nagu Marchetto Cara ja Bartolomeo Tromboncino. Neile eelnesid kogumikud Francesco Spinacinolt (kaks kogumikku, 1507), Joan Ambrosio Dalza (1508) ja Giovan Maria Giudeo (1508, kaotsis). Vaatamata slaavi päritolule kuulub tema looming Põhja-Itaalia renessanssmuusika traditsiooni.
Bosanaci esimeses kogumikus avaldatud Marchetto Cara "frottola"'t "Io non compro più speranza" esitas USA saatesarjas "The X Factor" 2009. aastal ansambel The Bastard Sons of Dioniso.
Varbla kirikumõis

Varbla kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Werpel") oli kirikumõis Varbla kihelkonnas Läänemaal.
Kirbla kirikumõis

Kirbla kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Kirrefer") oli kirikumõis Kirbla kihelkonnas Läänemaal.
Kullamaa kirikumõis

Kullamaa kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Goldenbeck") oli kirikumõis Kullamaa kihelkonnas Läänemaal.
Käina kirikumõis

Käina kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Keinis") oli kirikumõis Käina kihelkonnas Läänemaal. Tegemist oli Eesti alade suurima kirikumõisaga, millele kuulus 1762 tiinu maad.
Martna kirikumõis

Martna kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Martens") oli kirikumõis Martna kihelkonnas Läänemaal.
Pühalepa kirikumõis

Pühalepa kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Pühhalep") oli kirikumõis Pühalepa kihelkonnas Läänemaal.
1919. aasta maareformi otsusega riigistati Pühalepa kirikumõis 13. märtsil 1926.
Tarmo Randver

Tarmo Randver (sündinud 21. märtsil 1987) on eesti endine jalgpallur ja jalgpallitreener.
2000. aastatel mängis ta IV liiga klubis Kristiine JK. 
Ta on klubi Kristiine JK peatreener.