tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Gustav Reinhold Robert Taubenheim

Gustav Reinhold Robert Taubenheim (21. mai / 1. juuni 1795 Kihlevere mõis Kadrina kihelkond – 17. august / 29. august 1865 Peterburi) oli Eestimaa päritolu Eesti ja Läti vaimulik.
Carl Eduard Napiersky andmetel pärinesid Taubenheimid Meisseni markkrahvkonnast. 16. sajandi teisel poolel on üks selle aadlisuguvõsa liige Saksa palgasõdurite pealikuna rootslaste teenistuses saabunud Eestimaale, kuhu tema järglased jäänudki ning sellest suguvõsast põlvnevaks peab ta ka pastor G. R. R. Taubenheim. Tema isa Carl Friedrich oli Järva-Madise kihelkonna Kurisoo mõisa valitsejaks. 1795. aastal sündis perekonnal Kihleveres poeg Gustav Robert Reinhold. Carl Friedrich oli hiljem ka mõisavalitsejaks (disponent) Hulja mõisas ja Saksi mõisas (mõlemad Kadrina kihelkonnas).
G. R. R. Taubenheim astus 1808. aastal Tallinna elementaarkooli. Ta õppis 1809. aastast Tallinna kreiskoolis ja aastatel 1811–1815 Tallinna Gümnaasiumis. Seejärel sai ta Tallinna Kubermangugümnaasiumi ülemõpetaja Philipp Willigerodi soovitusel koduõpetajaks Hiiumaale Käina pastori Jakob Pontus Halleri perekonda, 1817. aastal siirdus ka Taubenheim koos Halleri poegadega Tartusse.
Õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas aastatel 1817–1820 (sai 1819. aastal autasuks hõbemedali). Töötas pärast ülikooli lõpetamist pastor Johan Friedrich Schillingi (1766–1834) Vecpiebalga koolis õpetajana. Aastatel 1823–1834 töötas ta ülemõpetajana Riia kubermangugümnaasiumis. Ordineeriti 1. märtsil / 13. märtsil 1825 pastoriks.
Oli 1824. aastast Riia kubermangugümnaasiumi religiooni ja heebrea keele ülemõpetaja ning aastatel 1825–1834 Riia Jakobi koguduse eesti pihtkonna õpetaja. Aastatel 1834–1865 oli ta Peterburi Peetri koguduse õpetaja ning selle kõrvalt õpetaja Peetri kirikukoolis. Oli Eestlaste Peterburi patriootide ringi liige.
Peterburis sai ta pärast kümneaastast teenistust tsaarilt kuldristi. 1851. aasta suvel, kui Taubenheim tegi pika reisi Jeruusalemma, tuli ta tagasi Egiptuse, Itaalia ja Saksamaa kaudu, kusjuures Müncheni kuninglikus raamatukogus kasutas võimalust väljavõtete tegemiseks sealsest eestikeelsest uue testamendi käsikirjast, et hiljem esineda vastava ettekandega. 
Tema vanem tütar abiellus 1860. aastal kirjamehe ja kunstniku Friedrich Nikolai Russowiga.
Gustav Reinhold Robert Taubenheim suri 1865. aastal Peterburis ja on maetud Volkovo luteri kalmistule Peterburis.
Lusti tamm

Lusti tamm on kaitsealune tamm Läänemaal Haapsalu linnas Võnnu külas. 
Puu asukoht on endise Võnnu mõisa pargi taga, Tammela talu maadel, jääb mõisa peahoone varemetest umbes 800 m kagusse.
Puu võeti kaitse alla aastal 1938. 
Puu mõõtmed: tüve ümbermõõt (1,3 m kõrgusel) 451 cm või 470 cm, kõrgus 16 m või 18 m. 
Lusti tamme kasvukohale on kehtestatud piiranguvöönd 50 m (0,77 ha).
Lusti tamme keskkonnaregistri kood on KLO4000385.
Jüri Rebane (jurist)

Jüri Rebane (kuni 1935. aastani Georg Rebane; 28. juuli 1915 Tartu – 3. aprill 2006 Tallinn) oli eesti jurist, ametnik ja sporditegelane.
Lõpetas 1934 Pärnu poeglaste gümnaasiumi (Paul ja Harald Kerese koolivend) ja 1939 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna (cum laude). 1934. aastast oli ta üliõpilasseltsi Liivika liige (Elmar Salumaa akadeemiline poeg), vilistlaskoondise esimees. 
Värvati Punaarmeesse ja II maailmasõja ajal oli Uuralites ehitustööde korraldaja. 1945–1982 Eesti NSV Ministrite Nõukogu Riikliku Plaanikomisjoni (hiljem Plaanikomitee) transpordi ja sideosakonna juhatajana. 1982–1991 Eesti NSV Plaaniinstituudi vanemteadur. Töötanud Statistikaametis ja Tallinna Tehnikaülikoolis. 
Juba lapsepõlves hakkas tegelema spordiga õpetaja Juhan Meimeri õhutusel. Oli kooli spordiringi esimees, 1932. aastast harrastas tennist. Tegutses spordiorganisaatorina, sh Paul Kerese mänedžerina, sh AVRO turniiril. 1946–1975 Tenniseföderatsiooni presiidiumi esimees, 1955–1960 Eesti NSV Spordiföderatsioonide Nõukogu esimees, kuulus Nõukogude Liidu Olümpiakomiteesse.
Avaldanud üle 40 artikli majanduse ja spordi teemadel.
Juhan Laugis

Juhan Laugis (7. märts 1938 Põltsamaa – 1. november 2010 Tallinn) oli eesti elektrotehnikateadlane. 
Hariduskäik.
Lõpetas 1956 Tallinna Polütehnikumi ning 1961. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi energeetikateaduskonna tööstusettevõtete ja -seadmete elektrivarustuse erialal., 
Sai 1970. aastal Leningradi Elektrotehnikainstituudis tehnikateaduste kandidaadi kraadi. Kaitses 1987. aastal Moskva Energeetika Instituudis väitekirja "Разработка новых видов электрооборудования для гибково автоматизированнава литеиново производства" ja sai tehnikateaduste doktori kraadi.
Täiendas end Karl-Marx-Stadti tehnikakõrgkoolis 1972–1973, Schleswig-Holsteini majandusakadeemia juhtimisseminaril 1989 ja Chemnitzi tehnikaülikoolis 1992. Kuulus üliõpilasseltsi Liivika.
Töökäik.
Ta töötas aastatel 1960–1962 projekteerimisinstituudis Kommunaalprojekt tehnik- ja insener-elektrikuna ning 1962–1964 Tallinna Elavhõbealaldajate Tehases insener-konstruktorina.
1964. aastast töötas ta Tallinna Polütehnilises Instituudis: aastatel 1964–1970 oli tööstusettevõtete elektrifitseerimise kateedri vanemõpetaja, 1970–1987 dotsent elektriajamite kateedris, 1975–1980 ja 1989–1992 oli ta Tallinna Tehnikaülikooli sama kateedri juhataja ning 1987–1992 oli ta Tallinna Tehnikaülikooli professor. Aastatel 1992–2010 oli ta elektriajamite ja jõuelektroonika instituudi juhataja, õppetooli juhataja ning elektriajamite ja elektrivarustuse professor. 
Ta oli TTÜ nõukogu ja energeetikateaduskonna nõukogu liige.
Teadustöö.
Tema teadustöö põhisuunad olid tööstuslik magnetohüdrodünaamiliste ja kulgmootorseadmete loomine, elektriajamite teooria ning asünkroonmootorite sagedusjuhtimine.
Teadus- ja arendustöö tulemuste juurutamine..
J. Laugise osavõtul ja juhtimisel leiutati, arendati ja ehitati Tallinna Tehnikaülikoolis lineaarajameid, uudseid magnetohüdrodünaamilisi pumpasid ja nende pumpadega varustatud innovatiivseid roboteid sulametalli (magneesium, alumiinium) doseerimiseks valuvormidesse. Loodud lineaarajamite baasil automatiseeriti tööstuse röntkenkontrolli laboreid. Teadus-ja arendustöö tulemused juurutati kõigepealt NSVL lennuki- ja autotööstuses.
Käivitas koostööprojekte Eesti, Venemaa, Kasahstani, Läti, Leedu, Saksamaa ja Soome edukate ettevõtetega, et toodete valmistamisel ja valmistamise automatiseerimisel võeti kasutusele Tallinna Tehnikaülikooli elektriajamite ja jõuelektroonika instituudis saadud teadus- ja arendustöö tulemusi.
Tema eestvedamisel andsid Tallinna Tehnikaülikooli elektriajamite ja jõuelektroonika instituudi töötajad märkimisväärse panuse Eesti teadusmahuka ettevõtluse arendamisse.
Näiteks Tallinnas sõitis kuni 29 (moderniseeritud) trammi instituudis loodud uudsete elektrooniliste juhtimissüsteemidega ja veoajamitega. Firma Estel Elektro jaoks loodi võimsad transistoritega toitemuundurid.
Teoseid.
Avaldas üle 150 publikatsiooni, sh 4 raamatut, ja sai üle 20 autoritunnistuse.
Isiklikku.
Juhan Laugis on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Rein Lüüs

Rein Lüüs (16. märts 1935 Tallinn – 8. september 2020) oli eesti tennisist ja ehitusinsener.
Ta lõpetas 1954. aastal Tallinna 22. Keskkooli ja 1959. aastal ehitusinsenerina Tallinna Polütehnilise Instituudi. 
Lüüs oli üliõpilasseltsi Liivika vilistlane.
Ta oli mitmekordne Eesti meister (samuti seenioride klassis) tennises. Aastatel 1954–1963 võistles ta 33 korda Eesti NSV koondises.
Grissini

Grissini on umbes pliiatsisuurune krõbe nisujahust küpsisepulk. 
Pulgad on pärit Itaaliast Torino piirkonnast.
Grissinid leiutas Lanzo Torines aastal 1697.
Männiku talu rändrahnud

Männiku talu rändrahnud on kolm kivi (rändrahnu) Läänemaal Lääne-Nigula vallas Variku külas. Kivide geograafilised koordinaadid on . Kivid paiknevad Kürema-Sõeru talu õuest umbes 250 m lõunakagus lepikus. Kaks rahnu on itta suunduva karjatee ääres ja kergesti leitavad. Umbes 400 m läände jääb Kiirema männikivi. Kivid võeti kaitse alla aastal 1939. Kivide seisukord on rahuldav.
Kivide mõõdud: 
Kividele on kehtestatud piiranguvöönd 50 m (2,7 ha).
Männiku talu rändrahnude keskkonnaregistri kood on KLO4000117.
Peeter Normak (insener)

Peeter Normak (sündinud 10. aprillil 1931 Tallinnas) on eesti insener, majandusteadlane ja ettevõtja. 
Ta on töötanud mitmes Rootsi firmas, sealhulgas ettevõtetes EI AB AEG ja Stockholmi Aurukatlaühing. Ta on paberivabrikant.
Peeter Normak on Üliõpilasselts Liivika vilistlane.
Edvin Nugis

Edvin Nugis (sündinud 20. aprillil 1938 Sulevi külas Gagra rajoonis Abhaasias) on eesti agrotehnikateadlane, agrosemiootik, mehaanikainsener ja leiutaja.
Elulugu.
Edvin Nugis lõpetas 1957. aastal Adleri 38. Keskkooli, 1965 Eesti Põllumajanduse Akadeemia insener-mehaaniku erialal, 1968–1972 oli aspirantuuris Loode Põllumajanduse Mehhaniseerimise ja Elektrifitseerimise Instituudis Leningradis. 1972 kaitses ta Leedu Põllumajanduse Akadeemias Kaunases tehnikakandidaadi kraadi väitekirjaga "Исследование работы пластинчатого отвала кустарниковых плугов". 1982–84 oli ta Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudi (EMMI) doktorant. 1988 kaitses Nugis tehnikadoktori kraadi Kesktsooni Põllumajanduse Mehhaniseerimise ja Elektrifitseerimise Instituudis Minskis väitekirjaga "Обеспечение оптимального физического состояния почв путем рационального использования технических средств разноглубинный почвообработки".
1966–67 oli ta EMMI insener-katsetaja, 1967–74 nooremteadur, 1974–89 vanemteadur, 1989–93 juhtivteadur, 1993–96 Eesti Põllumajanduse Mehhaniseerimise Instituudi juhtivteadur, 1996–98 ja 1999–2001 vanemteadur, 1999 Eesti presidendi Arnold Rüütli abi, 2002. aastast Eesti Maaviljeluse Instituudi erakorraline vanemteadur.Töötas 1994-1995 Keila abivallavanemana. 
Teadustöö.
Edvin Nugise peamised uurimisvaldkonnad on olnud mullafüüsika, -mehaanika ja -tehnoloogia, mullaharimine, traktorite käiguosa mulda kahjustav mõju (masindegradatsioon) ning mullaharimisvõtted ja -vahendid, mis taastavad või säilitavad mulla optimaalset füüsikalist seisundit. Ta oli dokumentaalfilmide "Ärge tapke vihmaussi" (1978) ja "Narri põldu üks kord" (1980) stsenarist (koos Jüri Müüriga). Ta on avaldanud üle 160 teaduspublikatsiooni ning teinud vähemalt 24 leiutist.
2011. aastal avaldatud artiklis "Märgisüsteemid ja agrosemioos maaviljeluses" esitas Nugis suunised semiootika uue haru - agrosemiootika väljaarendamiseks, mis uurib semioosi süsteemis 'muld - taim' põllumajandusliku inimtegevuse kontekstis.
Aastast 1979 on Nugis rahvusvahelise kategooria künnikohtunik. Ta on olnud 1979, 1981 ja 1988 NSV Liidu künnivõistkonna treener, 1977, 1986 ja 1988 Eesti künnivõistkonna kaptenina NSV Liidu künnitšempion.
Edvin Nugis on Rahvusvahelise Mullateadlaste Seltsi (ISSS) (1982) ja Rahvusvahelise Mullaharimise Teadusliku Uurimise Organisatsiooni (ISTRO) liige (1988), 1991–97 viimase Ida ja Lääne suhete komitee liige, 1996. aastast selle Eesti haruosakonna esimees, ÜRO Toitlus- ja Põllumajandusorganisatsiooni (FAO) maa- ja mullakaitse ühiskondlik ekspert (aastast 1993), projekti INCO-COPERNIKUS põldkatsete (WG-3) grupi juht (1999–2001), Ülemaailmse Leiutajate Liitude Föderatsiooni (IFIA) täitevkomitee liige (2001–). Ta on Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi liige (1990), Eesti Leiutajate Liidu president (1996–), Liidueestlaste Seltsi üks rajajaid (esimees 1988–90), Välis-Eesti Ühingu liige, Abhaasia eestlaste toimkonna esimees (1997–). Ta oli Eesti Kongressi sõnaõiguslik liige ja ta on Üliõpilasselts Liivika vilistlane.
Aleksander Pae

Aleksander Pae (2. august 1916 Jõõpre vald, Pärnumaa – 27. november 2001 Tartu) oli eesti füüsik. 
Ta koostas kõrgkooli õppevahendeid ja õpikuid. 
Ta oli üliõpilasseltsi Liivika vilistlane.
Endel Purju

Endel Purju (8. märtsil 1922 Pärnu – 16. aprill 2016) oli eesti majandusteadlane.
Ta lõpetas 1945. aastal Tallinna 9. Keskkooli ja 1949. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna tööstusökonoomika erialal. 
Aastatel 1957–1965 ja 1978–1986 töötas Purju Eesti NSV TA Majanduse Instituudis teadurina ja vanemteadurina, 1965–1978 oli Tartu Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna õppejõud. 
Majanduskandidaat (1959), vanemteadur (1964), dotsent (1967).
Purju on kirjutanud ligi 60 majandusteaduslikku uurimust ja artiklit, 7 õppevahendit üliõpilastele. 
Ta oli üliõpilasseltsi Liivika vilistlane.
Aastatel 1999–2002 oli ta Pärnu linnavolinik. 
Isiklikku.
Tema poeg on Tallinna Tehnikaülikooli majandusteaduse professor Alari Purju.
Armult Reinsalu

Armult-Eeliks Reinsalu (kuni 1936 Armult-Feliks Reinberg; 31. mai 1923 Nissi vald – 6. november 2010) oli eesti fotograaf ja matkasportlane. 
Toimetatud trükiseid.
Ta oli Üliõpilasselts Liivika vilistlane.
K. Jaak Roosaare

K. (Kaarel) Jaak Roosaare (sündinud 19. juulil 1954 New York, USA) on Eesti poliitik ja jurist, endine Riigikogu liige aastatel 1992–1995. 
Roosaare sündis väliseestlaste peres ja kasvas üles Ameerika Ühendriikides. Ta lõpetas 1976. aastal Washingtoni Ülikooli kommunikatsiooni ja politoloogia erialal, jätkas samas õpinguid õigusteaduse erialal, saades aastal 1979 "dr. jur." teadusliku kraadi. Ta on Üliõpilasselts Liivika vilistlane. 
1990. aastal valiti ta Eesti Kongressi ja 1992. aastal Riigikogu liikmeks. Kuni aastani 1995 kuulus ta VII Riigikogu koosseisus ERSP fraktsiooni. 
Ta on kuulunud ERSP-sse. Ajavahemikus 1997 kuni 2005 kuulus ta Põllumeeste Kogusse. Alates 2006. aastast kuulus ta Rahvaliitu ja seejärel EKRE-sse.. 
2024. aastast kuulub ta erakonda Eesti Rahvuslased ja Konservatiivid.
Hans Roosipuu

Hans Roosipuu (2. aprill 1931 Tartumaa – 8. juuli 2017) oli eesti spordifotograaf, spordifilmide lavastaja ja filmioperaator. 
Ta õppis Tartu Industriaaltehnikumis, lõpetas 1950. aastal Tallinna 2. keskkooli ja 1966. aastal Moskvas Üleliidulise Riikliku Kinematograafiainstituudi. 
Harrastas Eduard Takkeri juhendamisel ujumist ja veepalli, võitis Eesti meistrivõistlustel teateujumises hõbe- (1951) ja veepallis pronksmedali (1953). 
Töötas aastatel 1953–1957 ajalehe Edasi fotograafina, 1957–1959 Tallinna Televisioonistuudios filmioperaatorina ning 1959–1991 stuudios Tallinnfilm operaatori ja režissöörina. 
Ta oli Eesti Ajakirjanike Liidu (1958), Spordiajakirjanike Föderatsiooni (1965) ja Eesti Kinoliidu liige (1966). Ta oli üliõpilasseltsi Liivika vilistlane.
Filmilooming.
Hans Roosipuu andis ühes või teises rollis panuse 75 dokumentaalfilmi tegemisse, lisaks filmis ta operaatorina 500 ringvaatelõiku.
Spordimehena tulid tal eriti hästi välja spordifilmid, neid jõudis ta teha üle 30. Film "Otsin luiteid" (1972, suusatreener Herbert Abelist) pälvis Cortina d'Ampezzo spordifilmide festivalil hõbekarika, 11 tema filmi on saanud preemia NSV Liidu festivalidel.
Jüri Raudsepp

Jüri Raudsepp (30. juuli 1930 Tartu – 1. juuni 2019) oli eesti arst, arstiteadlane ja vaimulik.
Ta lõpetas 1950. aastal Kuressaare Keskkooli. 1956. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. Aastatel 1959–1965 oli Moskvas aspirantuuris, kaitses 1965. aastal meditsiinikandidaadi väitekirja. Aastatel 1983–1992 õppis EELK Usuteaduse Instituudis. Ordineeriti 10. veebruaril 1988 aseõpetajaks, õpetaja õigused sai 8. detsembril 1992. 
Töö.
Raudsepp oli Eesti Arstide Seltsi ja Eesti Seeniorkirurgide Seltsi liige. Teinud kaastööd ajakirjandusväljaannetele.
Aleksander Stern

Aleksander Stern (sündinud 6. jaanuaril 1948 Kuressaares) on Eesti arst ja poliitik.
Ta on lõpetanud 1972. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna.
Ta astus hiljem üliõpilasseltsi Liivika liikmeks.
Ta on olnud asendusliikmenaVIII ja IX Riigikogu liige (Eesti Maarahva Erakond). 
Isiklikku.
Tema isa oli Tallinna Loomaaia direktor Károly Stern.
Toivo Toomemets

Toivo Toomemets (sündinud 25. juulil 1949 Tartus) on eesti kultuuritegelane ja kunstiajaloolane.
Aastatel 1977–1980 oli Toomemets Tartu Riikliku Kunstimuuseumi direktor. 
Alates 1993. aastast oli ta Eesti Rahvuskultuuri Fondi tegevdirektor.
Ta on üliõpilasseltsi Liivika vilistlane.
Andres Öpik

Andres Öpik (4. mail 1947 Tallinnas – 28. jaanuar 2023) oli eesti keemik, Eesti Teaduste Akadeemia liige (2013).
Elulugu.
Andres Öpik lõpetas 1965. aastal Tallinna 2. Keskkooli. Keskkooliõpingute ajal oli tal ühtlasi võimalus õppida Hans Pöögelmanni nimelises elektroonikatehases pooljuhtseadiste koostajaks, kus õpe hõlmas ka teoreetilisi tunde, sealhulgas pooljuhtide füüsikat. Just see ajendas teda edasi õppima elektroonika erimaterjalide tehnoloogiat Tallinna Polütehnilise Instituudi keemiateaduskonnas, mille lõpetas 1970. aastal. 1980. aastal kaitses ta Tartu Riiklikus Ülikoolis keemiakandidaadi väitekirja „Vase ja indiumiga legeeritud CdSe defektstruktuuri uurimine“
. Järeldoktorantuuri läbis Andres Öpik aastatel 1983–1984 Helsingi Tehnikaülikoolis. 
Aastatel 1970–1992 töötas Andres Öpik Tallinna Polütehnilise Instituudi / Tallinna Tehnikaülikooli keemiateaduskonnas füüsikalise keemia kateedris inseneri, assistendi, vanemõpetaja ja dotsendi ametikohtadel. 
Aastatel 1991–2002 oli ta keemiateaduskonna dekaan ja 2002–2014 keemia- ja materjalitehnoloogia teaduskonna dekaan. Aastatel 1992–2019 oli ta Tallinna Tehnikaülikooli füüsikalise keemia professor ja 2019. aastast Tallinna Tehnikaülikooli materjali- ja keskkonnatehnoloogia instituudi vanemteadur ning emeriitprofessor. 
Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks tehnikateaduste alal valiti Andres Öpik 2013. aastal. Ta kuulus informaatika ja tehnikateaduste osakonda, oli akadeemia energeetikakomisjoni liige. Aastatel 2014–2020 oli ta Eesti Teaduste Akadeemia juhatuse liige. 
Ta oli ka Tallinna Linnavolikogu 7. koosseisu Isamaa ja Res Publica Liidu fraktsiooni aseesimees. 
Andres Öpik oli Üliõpilasselts Liivika vilistlane.
Teadustöö.
Andres Öpiku teadushuvid olid seotud molekulaarselt jäljendatud polümeermaterjalide omaduste uurimise, valmistamise ja rakendustega.
Tema juhendamisel kaitsti 13 doktoritööd. Temalt ilmus ligi 250 teaduspublikatsiooni ja mitu kõrgkooliõpikut. Ta oli kolme patentse leiutise autor.
Teadusorganisatsiooniline ja -administratiivne tegevus.
Ta oli Eesti kõrghariduse hindamise nõukogu liige (2003–2011), doktorikoolide „Uued tootmistehnoloogiad ja protsessid“ ja „Funktsionaalsed materjalid ja tehnoloogiad“ juht (2005–2009, 2010–2014), Tallinna tehnikaülikooli nõukogu liige (2005–2014), Eesti teadusfondi ekspert (2005–2011), Eesti teaduskompetentsi nõukogu ekspert (2006–2011). Alates 2015. aastast oli ta Tallinna Tehnikaülikooli nõukogu liige.
Isiklikku.
Andres Öpik oli teaduste akadeemia ajaloos esimene akadeemikute kolmanda põlve esindaja: tema isa, energeetikateadlane, tehnikadoktor ja professor Ilmar Öpik (1917–2001) oli akadeemik 1967. aastast ja tema vanaonu astronoom Ernst Öpik (1893–1985) TA asutamisest 1938. kuni selle likvideerimiseni 1940. aastal. Vanaisa Paul Öpik oli pankur, aastatel 1925–1928 Eesti Panga direktor.
Irene Lill

Irene Lill (sünninimi Irene Allikas; sündinud 24. oktoobril 1958 Jaltas) on eesti tehnikateadlane.
Haridus.
Ta õppis Tallinna 7. Keskkoolis 1965–1973, NSV Liidu saatkonna juures asuvas keskkoolis Varssavis 1973–1975, Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonnas tööstus- ja tsiviilehituse erialal 1975–1981; magistrantuur 1994; doktorantuur 2000–2004. Tehnikateaduste doktor 2004.
Töökäik.
Eesti NSV TA Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudi laborant 1975–1977.
Tallinna Tehnikaülikoolis 1977–…: ehitustehnoloogia kateedri laborant 1977–1980, insener 1980–1981, laboratooriumi juhataja 1981–1982, assistent 1982–1989, vanemõpetaja 1989–1991; ehitustootluse instituudi lektor 1991–2004, dotsent 2004-2005, professor 2005–2016, ehitustehnoloogia õppetooli hoidja 2004–2005, juhataja 2005–2016, instituudi direktor 2006–2016; aastast 2017 ehituse ja arhitektuuri instituudi professor (alates 2021 täisprofessor tenuuris) ja ehitusprotsessi uurimisrühma juht, instituudi direktor aastast 2025.
Irene Lill on Eesti Kunstiakadeemia tunnitasuline õppejõud aastast 2005 ning oli Vilniuse Gediminase Tehnikaülikooli juhtivteadur 2019-2021 ja 2024-2025.
Teadustöö.
Põhilised uurimisvaldkonnad: ehitus- ja kommunaaltehnika, ehitusökonoomika ja -juhtimine.
Teadusorganisatoorne ja administratiivne tegevus.
Tallinna Tehnikaülikooli Senati liige 2025-...; inseneriteaduskonna nõukogu liige 2017-...; CIBi (International Council for Research and Innovation in Bulding and Construction) komisjonide liige: W 055 – Building Economics, W 065 – Organisation and Management in Construction, W 099 – Quality and Safety on Construction Sites, TG 59 – People in Construction; ajakirja Ehitaja konsultant.
Isiklikku.
Ta oli abielus klaasikunstnik Ivo Lillega. Neil on kaks tütart, laulja Juuli Lill ja rõivadisainer Liisi Lill.
Tema huviks on aiandus ja ta on rahvusvahelise klaasikunsti ühingu Glass Art Society liige.
Tahhüon

Tahhüon on hüpoteetiline elementaarosake, mis liigub valgusest kiiremini.
Erinevalt tavalistest osakestest suureneb tahhüoni kiirus, kui selle energia väheneb. Seetõttu ei ole ühelgi tahhüonil võimalik liikuda valgusest aeglasemalt, sest see vajaks lõpmatul hulgal energiat.
Kuna tahhüon liigub alati kiiremini kui
valgus, pole seda võimalik näha saabumas. Seda on võimalik näha alles siis, kui
see on vaatlejast möödunud. Seejuures ei näe me ühte objekti, vaid kahte,
edasiliikuvat ja justkui tagasipõrkuvat. Musta joonega on animatsioonis
kujutatud lainefronti, mis lähtub superluminaarsest osakesest sel ajahetkel,
kui objekt ja vaatleja on kohakuti. Samasugust kasutatakse ka Tšerenkovi kiirguse matemaatilises kirjelduses. Halli kerana on kujutatud tegelikku
objekti, mida vaatleja tegelikult kunagi ei näe. Punane, tegelikust objektist aeglasem
kera eemaldub vaatlejast samas suunas kui tegelik objekt, sinine, justkui
tagasipõrkuv on Doppleri efekti poolt tagurpidi keeratud laine poolt tekitatud
kujutis.
Ģirts Valdis Kristovskis

Ģirts Valdis Kristovskis (sündinud 19. veebruaril 1962 Ventspilsis) on Läti poliitik, paljukordne ja kauaaegne minister.
Ta on lõpetanud 1984. aastal Riia Polütehnilise Instituudi ehitusinsenerina ja kaitsnud 1998. aastal Läti Ülikoolis magistritöö õigusteaduses.
Kristovskis on meistersportlane odaviskes. Ta on Läti kergejõustikuliidu president ja Läti Olümpiakomitee liige.
Aastatel 1989–1994 oli Kristovskis Riia ja Ventspilsi linnanõukogu liige. Ta oli ka Läti Vabariigi Ülemnõukogu liige ja seimi 5.–8. ja 10. koosseisu liige. 1991–1993 oli ta Läti kaitseliidu Zemessardze staabiülem.
Ta on olnud Läti siseminister alates 3. augustist 1993 kuni 28. oktoobrist 1994, mil ta tagasi astus, ja kaitseminister 26. novembrist 1998 kuni 9. märtsini 2004.
2004–2009 oli ta Euroopa Parlamendi liige, esindades erakonda Isamaale ja Vabadusele/LNNK. 2009. aasta Euroopa Parlamendi valimistel kaotas ta oma koha. Seejärel valiti ta Riia linnanõukogu liikmeks, kus ta oli opositsiooni liider.
1993–1998 kuulus Kristovskis erakonda Läti Tee, 1998–2008 kuulus erakonda Isamaale ja Vabadusele/LNNK, 2008. aastast kuulub Kodanikeühendusse, mille asutajaliige ja juht ta oli. Paremtsentristlik Kodanikeühendus võitis 2010. aasta Läti parlamendivalimised ja 3. novembril 2010 sai ta Valdis Dombrovskise teises valitsuses välisministriks.
Kohe pärast valitsuse moodustamist avalikustas läti ajakirjanik Lato Lapsa Kristovskise kirjavahetuse erakonnakaaslase arsti Slutsisega, kes kirjutas, et ei suudaks ravida venelasi nii nagu lätlasi, ning Kristovskis vastas talle: «Nõustun sinu hinnangu ja nägemusega.» Parlamendi opositsioon algatas Kristovskise vastu umbusaldushääletuse, mis kukkus läbi: Kristovskist toetasid tema 51 koalitsioonikaaslast ning vastu olid 36 opositsiooniliiget venemeelsest Koosmeele Keskusest ja parempoolsest koalitsioonist Parema Läti eest.
6. augustil 2011 moodustati Lätis erakond Ühtsus, kuhu astus ka Kodanikeühendus. Kristovskis sai ka Ühtsuse juhatuse esimeheks.
Kristovskise ametiaeg ministrina lõppes 25. oktoobril 2011 pärast erakorralisi 2011. aasta Läti parlamendivalimisi, millel Ühtsus kaotas senisest 33 kohast seimis 13 ja ka Kristovskist ei valitud enam seimi liikmeks.
Isiklikku.
Kristovskis on abielus Läti rahvusteatri näitleja Ilse Rudolfega, neil on kaks tütart.
Sabaton

Sabaton on Rootsi "heavy metal"'i ansambel, mis tegutseb 1999. aastast. Bändi laulude peamiseks teemaks on sõjaajalugu, enamasti Teine maailmasõda.
Esimene Sabatoni üllitatud album oli "Fist for Fight", mis ilmus esimest korda 2001. aastal ja sisaldas tegelikult kahe varem avaldatud EP lugusid. Seejärel salvestas bänd albumi "Metalizer", kuid see anti välja alles 2007. aastal. Vahepeal jõuti teha veel kaks albumit: "Primo Victoria" (2005) ja "Attero Dominatus" (2006). 
2008. aastal ilmus Sabatoni viies album "Art of War", mis eelmistest veelgi enam keskendus sõjatemaatikale. Seda joont jätkati ka 2010. aastal ilmunud albumil "Coat of Arms". Lisaks Teisele maailmasõjale räägivad Sabatoni laulud ka Esimesest maailmasõjast, Talvesõjast, Lahesõjast, Kuuepäevasest sõjast, Falklandi sõjast ja "heavy metal"'ist.
1. novembril 2010 esines Sabaton koos Alestormi ja Steelwingiga ka Eestis Rock Cafés.
31. märtsil 2012 teatas bändi laulja Joakim Brodén, et bändi liikmed lähevad lahku. Kitarristid Oskar Montelius ja Rikard Sundén, trummar Daniel Mulback ja klahvpillimängija Daniel Mÿhr lahkusid bändist erinevatel põhjustel. Sabaton jätkas kontsertidel kitarristide Chris Rörlandi ja Thobbe Englundiga ning trummar Robban Bäckiga. Uue klahvpillimängija leidmiseni kasutab Sabaton esinemistel stuudios tehtud klahvpillide salvestisi.
Uue koosseisuga ilmus ansambli veel valmimata albumilt "Carolus Rex" singel "Carolus Rex" 4. aprillil 2012. Laul ilmus nii inglise kui ka rootsi keeles. Pärast seda teatas Sabaton, et ansambel läheb turneele "The Swedish Empire Tour".
Uus album "Carolus Rex" ilmus 23. mail 2012, sügisel läks Sabaton Euroopa turneele. Kogu album ilmus nii inglis- kui ka rootsikeelsete sõnadega.
Sabatoni endised liikmed lõid bändi Civil War, kus on lisaks laulja Patrik Johansson ja bassist Stefan Eriksson.
2012. aasta novembris otsustas trummar Robban Bäck minna puhkusele, kuna sai isaks. Teda jäi asendama Snowy Shaw.
Sabatoni Euroopa-turnee esimene pool toimus 2012. aasta sügisel. 2013. aasta algusest alanud turnee teises pooles olid soojendajaks Eluveitie Šveitsist ja Wisdom Ungarist ning turnee lõpetati 27. märtsil 2013 Tallinnas Rock Cafés.
Koosseis.
Teised liikmed.
Snowy Shaw – trummid ()
Eivindvik

Eivindvik on asula Norras Vestlandi maakonnas, Guleni valla halduskeskus.
Eivindvik asub Gulafjordeni põhjarannikul.
Asula pindala on 0,42 km²; elanike arv oli 2009. aastal 265.
Eivindvikis asub Guleni kirik. Umbes 2,5 km kaugusel kagus Flolidis asub Gulatingi mälestusmärk.
Guleni kirik

Guleni kirik on kirik Norras Vestlandi maakonnas Guleni valla keskuses Eivindvikis.
Ühelööviline puidust kirik ehitati 1863. aastal. Selle arhitekt oli Georg Andreas Bull.
Kirikut on kahel korral renoveeritud, aastatel 1938 ja 1963.
Kirikuaia lähedal seisab üks kahest Eivindviki kiviristist; teine on paarsada meetrit kaugemal. Riste on kujutatud Guleni valla vapil.
Pavlo Lazarenko

Pavlo Lazarenko (ukraina keeles "Павло Іванович Лазаренко"; sündinud 23. jaanuaril 1953) on Ukraina poliitik. 
Elulugu.
Ta oli peaminister aastatel 1996–1997. 2006. aastal mõisteti Lazarenko Ameerika Ühendriikides vangi rahapesu, finantspettuse ja väljapressimise eest. ÜRO andmetel toimetas ta valitsusjuhi ametis olles kõrvale umbes 200 miljonit dollarit. Ta vabanes vanglast 1. novembril 2012.
Väidetavasti tegeles Lazarenko peaministriametis olles ka ulatusliku isikliku äriga ja kontrollis gaasikvootide jagamist eraettevõtetele.
Gulafjorden

Gulafjorden on fjord Norras Vestlandi maakonnas Guleni vallas.
Fjord asub Sognefjordenist lõuna pool.
Gulafjorden ulatub umbes 8 km pikkuselt läänest itta. Ta jaguneb kolmeks haruks; lõuna suunas hargneb Eidsfjorden, põhja suunas Nordgulfjorden ja ida suunas Austgulfjorden.
Gulafjordeni suudmes asub Fonna saar. Fjordi põhjakaldal asub Guleni valla keskus Eivindvik.
Fjordis on mitu lõhekasvandust.
Georg Andreas Bull

Georg Andreas Bull (26. märts 1829 – 1. veebruar 1917) oli norra arhitekt ja ehitusinsener.
Ta õppis aastatel 1843–1845 Bergenis Franz Wilhelm Schiertzi juures ning seejärel Hannoveri ülikoolis ja hiljem Berliini ehitusakadeemias.
Ta projekteeris nii raudteejaamu, kirikuid, tootmishooneid kui ka elumaju.
Ta tegutses ka maamõõtja ja ehitusinspektorina ning tegi arheoloogilisi uurimusi.
Isiklikku.
Viiuldaja Ole Bull ja maalikunstnik Knud Bull olid tema vennad.
Ka tema poeg Henrik Bull oli arhitekt.
Museion (täpsustus)

Museion oli Vana-Kreekas muusade pühamu (tempel, koobas või mäetipp).
Tuntud on Helikoni museion, Ateena filosoofiakoolide museionid, sealhulgas Akadeemia museion ja Lykeioni museion, ning eriti Aleksandria uurimisasutus Museion.
Alonso de Ojeda

Alonso de Ojeda (umbes 1466–1515) oli hispaania maadeavastaja, tüürimees, kuberner ja konkistadoor. Ta osales Kolumbuse reisil ning 1499. aasta mais juhatas ekspeditsiooni, mille käigus avastati Curaçao saar, Maracaibo järv, Guajaana rannik, Orinoco jõe suudmeala ja laht, mille ta nimetas sarnasuse tõttu Veneta laguuniga Venezuelaks ('Väikeseks Veneziaks'). Tema reisikaaslaste seas olid Amerigo Vespucci, kartograaf Juan de la Cosa ja notar Rodrigo de Bastidas.
Teisel reisil läks Alonso de Ojeda 1502. aastal Lõuna-Ameerika rannikul maale ja asutas Lõuna-Ameerika mandril esimese hispaania asula Santa Cruzi. 
1509. aastal korraldas ta Juan de la Cosa toetusel kolmanda ja kõige ulatuslikuma reisi Lõuna-Ameerikasse. Tema meeskonnas olid Vasco Núñez de Balboa, Francisco Pizarro ja Hernán Cortés (viimane jäi haiguse tõttu Euroopasse). Kõik nad sai hiljem tuntud maadeavastajateks. 
Alonso de Ojeda suri aastal 1515 Santo Domingos.
Juhan Loskit

Juhan Loskit (8. juuli 1889 Vana-Prangli vald, Tartumaa – 14. veebruar 1951) oli eesti keemik.
Haridus.
Ta õppis 1910–1916 ja 1923–1928 (lõpetas, matrikkel nr. 3963) Tartu ülikooli keemiaosakonnas, korporatsioon Sakala vilistlane. Cand. techn. 1948 (Uusi lahustajaid vaigu ekstraheerimiseks kändudest).
Tegevus.
Ta osales Vabadussõjas, oli vabrikuosanik Tartus. 1947–1948 Tartu ülikooli anorgaanilise keemia kateedri õpetaja, 1948–1951 vanemõpetaja.
Albert Vatter

Albert Vatter (18. november 1902 Võhmanõmme küla, Uue-Põltsamaa vald, Viljandimaa – 6. august 1970) oli eesti vaimulik.
Haridus.
Ta lõpetas 1924. aastal Põltsamaa Ühisgümnaasiumi. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1924–1929 (immatrikuleerumise nr oli 5300). Prooviaasta sooritas Põltsamaa Niguliste koguduses. Ordineeriti 13. aprillil 1930 õpetajaks.
Tegevus.
Oli aastatel 1930–1944 Rannu Püha Martini koguduse õpetaja (16. juunil 1940 anti talle koguduse poolt kuldrist), aastatel 1945–1970 Ambla Maarja koguduse õpetaja, aastast 1946 hooldas ta ka Järva-Madise Püha Matteuse kogudust. Oli aastatel 1953–1970 Järva praost.
Isiklikku.
Tema vend oli agronoom Nikolai Vatter.
Edgar Spriit

Edgar Spriit (29. september 1922 – 8. august 1993) oli Eesti ajakirjanik, satiirik ja poliitik, VII Riigikogu liige (Maarahva Ühenduse fraktsiooni aseesimehena).
Teise maailmasõja algul teenis hävituspataljonis, hiljem Eesti laskurkorpuses. Tegi kaastööd ajalehele Punaväelane. 
1945–1946 oli ta Pärnu maakonna parteikomitee instruktor. 1946–1948 õppis Leningradi oblasti parteikoolis ja Leningradi ülikoolis. 1948–1950 töötas Pärnu ajalehes Töörahva Hääl vastutava toimetajana. 1951–1952 teenis Punaarmees algul poliitalal ja seejärel ajalehe Punaväelane toimetuses. 
1956. aastal lõpetas Lenini-nimelise Sõjalis-Poliitilise Akadeemia ajakirjanduse alal. Aastatel 1956–1959 oli ta Noorte Hääle peatoimetaja ja 1959–1989 ajakirja Pikker peatoimetaja asetäitja. 
1985. aastal sai Eesti NSV teeneliseks ajakirjanikuks.
1991. aastast alates oli Eesti Demokraatliku Õigusliidu valimistoimkonna esimees. Olnud Eesti Ajakirjanike Liidu satiirikomisjoni esimees, lisaks korraldanud karikatuurinäitusi ja karikatuurivõistlusi.
Isiklikku.
Tema abikaasad olid ajakirjanik Ester Spriit (1923–2006) ja tantsija Elonna Spriit ning tema lapsed on Sirje Piho, Eero Spriit ja Egon Spriit.
Jaak Roosaare

Jaak Roosaare (sündinud 6. oktoobril 1982) on eesti investor, kes on tuntud suunamudija ja "Rikkaks saamise õpiku" autorina.
Roosaare on "50% Klubi" asutajaliige.
Ta vahendas investeeringuid iduettevõttest autorendifirmale Planet 42.
13.1.2011–2.11.2023 oli ta Reformierakonna liige.
Deryck Whibley

Deryck Jason Whibley (sündinud 21. märtsil 1980) on Kanada muusik ja produtsent. Ta on ansambli Sum 41 asutajaliige, laulja ja lugudekirjutaja.
Heinrich von Jannau

Heinrich von Jannau on olnud mitme tuntud isiku nimi.
Jegor Ligatšov

Jegor Ligatšov (vene keeles Егор Кузьмич Лигачёв; 29. november 1920 Dubinski küla, Tomski kubermang – 7. mai 2021 Moskva) oli Nõukogude Liidu ja Venemaa poliitik, NLKP Keskkomitee Poliitbüroo liige. 
Aastatel 1983–1990 oli ta NLKP Keskkomitee sekretär ning aastatel 1985–1990 ka NLKP Keskkomitee Poliitbüroo liige. Ligatšovi peeti üheks kõige vanameelsemaks poliitbüroo liikmeks.
NLKP 28. kongressil 1990. aastal kritiseeris Ligatšov president Mihhail Gorbatšovi partei eiramise eest ja avaldas arvamust, et glasnost on läinud liiga kaugele. Ligatšov kaotas peasekretäri valimistel Gorbatšovile ja lahkus poliitbüroost.
Hiljem sai temast Venemaa Föderatsiooni Kommunistliku Partei liige ja 1993–2013 oli ta VKP Keskkomitee liige, sealhulgas 1995–2005 partei aseesimees.
Ligatšov oli esimene poliitbüroo liige, kes elas 100-aastaseks.
Nõmmemaa kivikülv

Nõmmemaa kivikülv asub Läänemaal Lääne-Nigula vallas Nõmmemaa külas. Kivikülv jääb Nõmmemaa-Toa talu maadele Vaisi–Kuijõe tee lääneküljele metsa. Sellest umbes 500 m edelasse jäävad Nõva jõgi ja Leidissoo looduskaitseala, umbes 500 m kirdesse jääb Läänemaa Suursoo maastikukaitseala. Kivikülvi geograafilised koordinaadid on . 
Kivikülv võeti kaitse alla aastal 1940. Kivikülvile on kehtestatud piiranguvöönd 50 m (5,79 ha).
Tegemist on mitme rahnuga, mille ümbermõõt on üle 10 m. Kivikülv hõlmab umbes 1 ha ala. Kivikülvi seisukord on hea. Kivikülv on maastikul hästi vaadeldav.
Nõmmemaa kivikülvi keskkonnaregistri kood on KLO4001137.
Kivikülvi iseloomustus.
Looduses hästi piiritletav rikkalik rahnudekülv, mis on tekkinud madala moreenseljandiku nõlval esinenud murrutusalal. Kunagise veekogu lainetus on peenema materjali nõlvalt ära kandnud ja tekitanud astangu, kus esineb palju väljapestud rahne. Kivikülvis on erineva suurusega rahne, mis paiknevad kohati tihedalt üksteise kõrval. Nende seas on kümmekond suuremat rahnu, mille ümbermõõt ulatub 8–10 ja kõrgus kuni 2 meetrini. Rahnud on sammaldunud, mõnel kasvab kivi-imar. Kivikülv paikneb pohla-mustikamännikus, milles on kuuski, pihlakaid ja sarapuid.
Aleksandr Volodin (maletaja)

Aleksandr Volodin (sündinud 10. detsembril 1990 Kohtla-Järvel) on Eesti maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2011). 
Ta on lõpetanud 2009. aastal Kohtla-Järve Slaavi Gümnaasiumi ning 2012. aastal bakalaureusena ja 2016. aastal magistrina Tallinna Tehnikaülikooli mehaanikateaduskonna.
Malega hakkas ta tegelema kuueaastaselt. Ta on tulnud 2008. aastal Eesti noorte- ning aastatel 2005–2006 ja 2008–2010 juunioride meistriks.
Ta on kuulunud Eesti koondisse maleolümpiatel alates 2006. aastast.
Ta on saanud Euroopa noorte meistrivõistlustel klassikalises males vanusegrupis U16 seitsmenda (2006) ja vanusegrupis U18 11. koha (2008). 2008. aastal tuli ta Euroopa noortemeistriks kiirmales. 
Volodin on võitnud Eesti meistrivõistlustel kolm kuld- (2019, 2021, 2022), kaks hõbe- (2009, 2016) ja kaks pronksmedalit (2006, 2020). Ka on ta tulnud Eesti meistriks kiirmales (2007, 2010, 2021) ja välkmales (2008, 2010, 2015, 2018, 2022, 2023). 
Ta kuulus 2005/2006. aasta Soome võistkondlikel meistrivõistlustel võitjaks tulnud Joensuu SK meeskonda (mängis 8. laual). 
Volodin on saanud FIDE-lt 2006. aastal FIDE meistri, 2008. aastal rahvusvahelise meistri ja 2011. aastal rahvusvahelise suurmeistri nimetuse. Teda on valitud Eesti parimaks meesmaletajaks 2010. aastal ja aastatel 2005–2008 parimaks noormaletajaks. 
Ta on 2023. aastast Spordiklubi Diagonaal juhatuse liige.
Aleksandr Volodin (jalgpallur)

Aleksandr Volodin (sündinud 29. märtsil 1988 Narvas) on Eesti jalgpallur (kaitsja). Ta mängib Eesti Meistriliiga klubis TJK Legion.
Klubikarjäär.
"Viimane mäng 30.06.2012"
Florencio Campomanes

Florencio Campomanes (22. veebruar 1927 Manila, Filipiinid – 3. mai 2010 Baguio, Filipiinid) oli Filipiinide malefunktsionäär ja maletaja.
Ta oli 1950. aastal Filipiinide meister males. Ta mängis Filipiine esindades 1956, 1958, 1960, 1964 ja 1966. aasta maleolümpial. Tema kõrgeim ELO koefitsient oli 2408 (detsember 1964).
Ta oli aastatel 1982–1995 Rahvusvahelise Maleföderatsiooni (FIDE) president.
Hans-Davis Viirmaa

Hans-Davis Viirmaa (2. september 1931 Pärsti vald, Viljandimaa – 30. oktoober 2010 Tallinn) oli eesti jalgpallur, jäähokimängija, treener ja spordiametnik.
Ta lõpetas 1950. aastal Viljandi 2. Keskkooli ja 1954. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.
Jalgpalli hakkas mängima Viljandi Sakala noorte jalgpallimeeskonnas, jäähokit 1945. aastal Viljandi 2. Keskkooli meeskonnas, tema treener oli Jaan Raand.
Saavutused.
Eesti meister jäähokis Kohtla-Järve Kalevi ja Tallinna Kalevi meeskonnas (1956, 1958, 1959, 1961, 1962) ning käsipallis (11×11) Tallinna Kalevi meeskonnas (1957 ja 1958).
Võistles 12 korda Eesti koondises.
Õpilased.
Viirmaa treenitavast noortegrupist sirgusid Eesti koondise endine peatreener Roman Ubakivi, Tiit Luik, Mati Karp, Mati Gilden, Andrei Gaikovitš, Eesti Jalgpalli Liidu aupresident Peeter Küttis jt.
Isiklikku.
Hans-Davis Viirmaa oli abielus korvpallur Margit Viirmaaga.
Veebel

Veebel on Eesti kaitseväes kasutuses olev vanemallohvitseri sõjaväeline auaste. See on nooremveeblist kõrgem ja vanemveeblist madalam.
Ta on üksuse juht, instruktor, eriala spetsialist või teenistuses staabis. Veeblid on Eesti Kaitseväe “selgroog“, nende praktiline juhtimisalane kogemus on saavutatud tänu pikaajalisele teenistusele, elukestvale õppele ning vahetu tegelemisega reakoosseisuga. Seetõttu on nende mõju kõige väljapaistvam ja tajutavam terves Kaitseväes. Veeblite põhiülesandeks on oma alluvate juhtimine ning õppe- ja kasvatustöö korraldamine sõjaliste ülesannete täitmiseks. Samuti üksuse igapäevase teenistuse korraldamine kõiki õigusakte, standardeid ja põhiväärtuseid järgides. Veebel tagab, et Kaitseväe isikkoosseis oleks võimeline täitma oma põhiülesandeid ning säiliks Eesti ja liitlaste vaheline koostöö, partnerite kõrge usaldus ja Kaitseväele omane hea reputatsioon. Veebli igapäevane roll on juhendada temale alluvaid allohvitsere ja sõdureid. Tal on oluline roll tuvastada sõdurite isikuomadusi ning vastavalt sellel nõustada ning julgustada neid valikute tegemisel. Kaitseväe juhtimise kvaliteet sõltub just neist olulistest valikutest. Veeblite karjäär ei ole kiire, põhiväärtuseks on kogemus. Tänu kogemustele omandavad veeblid nõutavad oskused põhjalikult. Tuginedes omandatud kogemustele on veebel oma taseme juhtimisküsimustes ohvitseridele nõuandjaks, juhendajaks ja ka mentoriks. VBL GV.
Vanemveebel

Vanemveebel on Eesti kaitsejõududes kasutuses olev sõjaväeline auaste, mis on veeblist kõrgem ja staabiveeblist madalam.
Vanemveebli põhiametikoht on kompaniiveebli, tagalarühma ülema või pataljoni staabisektsiooni vanema allohvitseri ametikoht.
Staabiveebel

Staabiveebel on Eesti kaitseväes kasutusel olev vanemallohvitseri auaste, mis on vanemveeblist kõrgem ja ülemveeblist madalam.
Ülesanded.
Staabiveeblit peeti 2015. aastal kaitseväes allohvitseride seas kõige kogenumaks juhiks, kellel on täiustatud juhtimisoskused ja palju kogemusi, et juurutada edukalt ühise ülesande planeerimist ja juhtimist. Staabiveebli ülesandeks peeti anda nõu staabi isikkoosseisule, juhendada ja nõustada alluvaid, koordineerida ja jälgida väljaõpet, jälgida üksuse tõhusust ja pidada kinni standarditest.
Margit Viirmaa

Margit Viirmaa (aastani 1963 Margit Naerimäe; 18. jaanuar 1932 Tallinn – 14. august 2020) oli eesti korvpallur. 
Aastal 1948 võitis ta Eesti meistrivõistlustel hõbemedali ja 1950. aastal pronksmedali.
Margit Viirmaa oli Hans-Davis Viirmaa abikaasa.
Taoismi varamu

"Taoismi varamu" (hiina keeles 道藏 "Dàozàng") on taoismi pühakirjade kanooniline kogu. 
"Taoismi varamusse" on koondatud väga mitmekesiseid tekste, näiteks klassikalisi traktaate (näiteks "Kulgemise väe raamat", "Zhuangzi"), rituaaltekste, mütoloogiatekste, tervislikke eluviise ja astroloogiat käsitlevaid tekste ja kuulsate taoistide elulugusid.
Ajalugu.
Esimene taoistide bibliograafilise enesekirjelduse katse oli Ge Hongi (3.–4. sajand) raamatu "Baobuji" 14. peatüki loend, mis sisaldas üle 250 taoistlikku teksti umbes 1300 kirjarullil.
Esimene taoistliku kaanoni ("Daozang") temaatiliselt korrastatud kataloogi "Sandong jingshu mulu" (三洞经书目录, Kolme koopa pühakirjade kataloog" koostas 5. sajandil Lu Xiujing, kes alustas sellega 467 ning esitas selle Lõuna-Songi dünastia keisrile Mingdile 471. aastal. See koosnes umbes 1200 kirjarullist, mis olid kogutud kokku kõigist taoismi peamistest (valdavalt kolmest) traditsioonidest.
Tangi dünastia ajal oli mitu "Daozang"'i kataloogi. 7. sajandi “Nefriitsete apokrüüfide ja kaanonite loend” koosnes ligi 7300 kirjarullist.
Tangi dünastia keiser Tang Xuanzong, kelle sugupuu pärimuse järgi ulatus Laozini, saatis õpetlased üle kogu Hiina koguma kokku taoistlikke kirjutisi. Kokku saadi 7300 kirjarulli (teistel andmetel 5700 või 3741). Nendest moodustus teiseks nimetatav "Daozang" ("Kaiyuan Daozang"). See valmis Kaiyuani ajastul (713–741), arvatavasti 728. Aastal 748 käskis keiser kaanonit ümber kirjutada ja seda levitada. 
Keskajal komplekteeriti kaanonit suuresti sõltumata raamatute temaatikast, lihtsalt liites sellesse hoidlates ja kloostriraamatukogudes olevaid teoseid.
9. sajandil suur osa teostest küll hävis, kuid säilis nende loend. Pärast seda hakkas kaanon jõudsalt kasvama.
1016. aasta paiku, Songi dünastia valitsemise ajal, mil trükikunst oli Hiinas juba kasutusel, vaadati "Daozang" selle väljaandmiseks uuesti üle. Paljud Tangi dünastia ajal kogutud tööd kõrvaldati kaanonist ning moodustatud uus "Daozang" koosnes vaid 4565 kirjarullist ja 425 kaustast ("han"). See kaanon hakkas juba taoistlikes kloostrites ja templites laialt levima. 12. sajandi algul vaadati see üle ja tehti taas täiendusi.
1281. aastal mongolite Yuani dünastia ajal kästi põletada kõik taoistlikud raamatud peale Daodejingi. See seadis ohtu kogu kaanoni säilimise.
Umbes 1445. aastal, Mingi dünastia ajal, pandi trükiks ettevalmistamisel kokku kolmandaks "Daozang"'iks nimetatav kaanon. Sellesse lisati ka mõned tantristlikud tekstid, näiteks "Paabulinnusuutra". Kaanon koosnes 1432 teosest (5305 kirjarulli ja 480 kausta). 1607. aastal lisati viimasele väljaandele veel 56 teost. Lõplikuks üldmahuks sai 5486 kirjarulli ja 512 kausta. 
Tänapäeval peetakse "Taoismi varamu" all kõige sagedamini silmas Mingi dünastia aegset 1445. aasta väljaannet koos sellesse 1607. aastal lisatud tekstidega. Kokku kuulub sellesse 1488 teksti ehk raamatut.
Liigendus.
"Taoismi varamusse" koondatud tekstid jagunevaks kaheks osaks: "Kolm koobast" (三洞, "sāndòng") ja "Neli lisa" (四辅, "sìfǔ").
Alestorm

Alestorm on Šotimaalt pärinev "power" ja "folk" "metal"'it viljelev ansambel, mille laulude temaatika on seotud piraatidega. Seetõttu on ansambli muusikastiili nimetatud ka piraadi-"metal"'iks.
Ansambel alustas tegevust 2004. aastal Battlehearti nime all, kuid alates 2007. aastast kannab see nime Alestorm. Battlehearti nime all anti välja kaks EP-d. Pärast plaadilepingu sõlmimist Napalm Recordsiga otsustati nime muuta, sest plaadifirma all tegutses juba sarnase nimega bänd, Battlelore. Alestormi esikplaat "Captain Morgan's Revenge" ilmus 2008. aastal. Aasta hiljem ilmus teine album "Black Sails at Midnight".
2010. aasta 1. novembril esines Alestorm koos Sabatoni ja Steelwingiga Eestis Rock Café klubis.
Steelwing

Steelwing on Rootsi "heavy metal"'i ansambel, mis tegutseb aastast 2009.
Bänd moodustus suures osas ansambli Hellevator baasil ning sellel õnnestus hankida ka plaadileping NoiseArt Recordsiga. 2010. aastal ilmus bändi debüütalbum "Lord of the Wasteland" ning pärast seda ka EP "Roadkill (Kill or Be Killed)".
Steelwing esines koos Sabatoni ja Alestormiga 1. novembril 2010 Eestis Rock Cafés.
Zhuangzi (raamat)

Zhuāng Zǐ (klassikalises kirjaviisis 莊子, lihtsustatud kirjaviisis 庄子) on taoistlik tekst, mille autorlust on taoistlikus traditsioonis omistatud filosoofilise taoismi suurkujule Zhuangzile.
"Zhuāng Zǐ" on erinevatel aegadel kirja pandud lugude ja filosoofiliste arutluste antoloogia. See koosneb 33 peatükist, mis jagunevad kolme tsüklisse:
Eesti keeles on kolm esimest peatükki ilmunud Jaan Kaplinski tõlkes (1989), katkendeid Märt Läänemetsa tõlkes (2001) ja sisepeatükid Margus Oti tõlkes (2023).
Zhuangzi

 
Zhuangzi (traditsioonilises kirjaviisis 莊子, lihtsustatud kirjaviisis 庄子, pinyinis "Zhuāng Zǐ"), sünninimega Zhuang Zhou (traditsioonilises kirjaviisis 莊周, lihtsustatud kirjaviisis 庄周, pinyinis "Zhuāng Zhōu") oli filosoofilise taoismi üks klassikuid, teose "Zhuangzi" väidetav autor.
Nikolai Kondratjev

Nikolai Dmitrijevitš Kondratjev (vene Николай Дмитриевич Кондратьев; 16. märts (vkj. 4. märts) 1892 – 17. september 1938) oli vene majandusteadlane. Kondratjev lõpetas Peterburi ülikooli. 1920. aastatel oli ta juhtivaid nõukogude majandusteadlasi, sattus aga siis põlu alla. 1930 Kondratjev arreteeriti ja mõisteti pikaks ajaks vangi. Uuel kohtuprotsessil mõisteti Kondratjev 1938. aastal surma ja lasti samal päeval Moskva lähedal maha.
Ta oli tsüklilise konjunktuuriteooria üks esimesi esindajaid. 
Looming.
Vaadeldes majandusnäitajate (näiteks hinnad, intressimäärad, töötasud, väärtpaberikursid, väliskaubanduse vood) 140 aasta jooksul Suurbritannias, Prantsusmaal ja USA-s, jõudis Kondratjev oma 1926. aasta töös järeldusele, et tööstusriikide majanduslik areng kulgeb umbes 50 kuni 60 aasta pikkuste tõusu ja languse lainetena. Teednäitavate baasinnovatsioonide (näiteks aurumasina leiutamine, auto leiutamine, raudtee levik, elektri kasutuselevõtt) toimel pöördub majandus stagnatsioonist tõusuteele. 
Vastupidi marksismi ennustusele ei ole kapitalism Kondratjevi arvates mõistetud lõplikule allakäigule, vaid toibub uue laine tõusufaasis.
Aastal 1939 avaldatud raamatus "Business Cycles" võttis Joseph Schumpeter pikkade konjunktuurilainete kohta kasutusele termini "Kondratjevi lained".
Grammatiseerumine

Grammatiseerumine on asju ja tegevust tähistavate sõnade teisenemises pigem süntaktilisteks morfeemideks (afiksid, prepositsioonid jt).
Grammatiseerumise käigus muutub varasem leksikaalne (iseseisev) või vähem grammatiline üksus keele arengu käigus aste-astmelt grammatilisemaks, seotud üksuseks, kaotades oma esialgse semantilise ja süntaktilise iseseisvuse.
Üks paljudest maailma keeltes tuntud grammatikalisatsioonitendentsidest on modaalsuse väljendusvahendite areng kõneviisivahenditeks.
Näited.
-ga.
Grammatisatsiooni näiteks eesti keeles on iseseisva sõna *"kansak" (rahvas) järkjärguline kujunemine kaasaütleva käände lõpuks "-ga".
Las.
Imperatiivivormi "lase" põhjal on eesti keeles grammatikaliseerumas partikkel "las", mis kannab tegijale orienteeritud modaaltähendust. Sõna "las" käsitatakse imperatiivivormi "lase" lühenenud vormina: "las minna = lase minna" jne. Tegu on grammatikaliseerumisprotsessiga, kus sõnavormist kujuneb uue funktsiooniga partikkel. Partiklina kasutatav "las" väljendab enamasti võimaldamist ("Las Mari aitab sind") või lubamist-käskimist ("Las Jüri ootab ukse taga").
Grammatikaliseerumisprotsess imperatiivivormist "lase" partikliks "las":
Recovery

"Recovery" on Eminemi 2010. aastal ilmunud album. See on tema seitsmes stuudioalbum.
Albumit salvestati 2009. ja 2010. aastal mitmes stuudios. 
Album jõudis USA Billboard 200 edetabelis esikohale ja seda müüdi USA-s esimesel nädalal 741 000 eksemplari. 2012. aasta sügiseks oli seda maailmas müüdud 10 miljonit eksemplari.
Näärikivid

Näärikivid on kivid (rändrahnud) Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Metsküla külas. 
Kivid jäävad Matsalu rahvuspargi alale ja asuvad Matsalu lahe lõunakaldal peaaegu veepiiril. Kividest umbes 200 m lõunasse jääb Tuudi–Saastna tee.
Kivid võeti kaitse alla aastal 1937. Kivide seisukord on rahuldav, nad on kergesti leitavad, hõlpsasti ligipääsetavad ja hästi vaadeldavad. Koostiselt on nad graniitporfüürist.
Kivide arvus on lahknevusi. Ühtedel andmetel on rahne kolm.
Mõõtmed: 
Teistel andmetel on rahne kaks.
Mõõtmed: 
1959. aasta 17. märtsil on aktiga nr. 25 kaitse alla võetud 1 rahn mõõtudega 5,0×-×3,0 m, ümbermõõduga 14,5 m, mida peetakse ka suurimaks.
Kividele on kehtestatud piiranguvöönd 50 m (0,77 ha).
Näärikivide keskkonnaregistri kood on KLO4000963.
Rahvajutu järgi ilmunud rahnud ühel nääriööl merest.
Alam-Baieri ringkond

Alam-Baieri ringkond on ringkond Saksamaal Baieri liidumaal.
Ringkond hõlmab kolm kreisivaba linna (Landshut, Passau ja Straubing) ning üheksa kreisi: