tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Elina Pähklimägi

Elina Pähklimägi (aastatel 2014–2022 Elina Purde; sündinud 7. veebruaril 1983 Amblas ) on eesti näitleja ja lavastaja.
Haridus.
Ta on lõpetanud 2002. aastal Rakvere Reaalgümnaasiumi ja õppinud aastatel 2002–2004 Sisekaitseakadeemias maksundust. 2004. aastal sooritas ta teisel katsel edukalt eksamid astumaks Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli (esimene katse oli 2002.aastal) ning lõpetas kooli 2008. aastal (23. lennus). 
2007. aastal õppis ta vahetusüliõpilasena Londonis Rose Bruford College’is.
Loominguline tegevus.
2008. aastal mängis ta peaosalist Liinat filmis "Soovide puu" (režissöör Liina Paakspuu). 
Elina Pähklimägi on mänginud ka telesarjades "", "Ohtlik lend", "Kelgukoerad", "Eestlane ja venelane", "Kättemaksukontor" ja "Alpimaja".
Ta on näidelnud filmides"Kormoranid ehk Nahkpükse ei pesta", "Imelise ajastu lõpp", "Mehetapja/Süütu/Vari", "Svingerid" ja "Erik Kivisüda", samuti mitmetes lühifilmides..
Teatrinäitlejana on ta üles astunud VAT Teatris, Draamateatris, Vanemuises, Vene Teatris jm. 
Lavastajana on ta loonud lavastused "Fanny ja Faggot" (2010, Cabaret Rhizome), "Lähedus", "Hobune, kes kaotas prillid ära" (2013, Rakvere Teater) ja "Hullemast hullem" (2018, Rakvere Teater). 
2013. aastal osales ta kohtunikuna telesaates "Su nägu kõlab tuttavalt".
Isiklikku.
Ligi viis aastat (2006-2011) oli tema elukaaslaseks näitleja Kristjan Sarv
2012. aastast oli Elina suhtes Andrus Purdega ja nad abiellusid 2014. aastal. Neil on kaks ühist tütart (sündinud 2014 ja 2019). 2022. aastal läksid nad lahku ning Elina kannab taas perekonnanime Pähklimägi.
Muu.
2022. aastal pälvis ta Eesti Päevalehe, LP ja Delfi koostatud edetabelis "Eesti mõjukad 2022" 93. koha.
Elina Pähklimägi kuulub MTÜ Käsikäes Ukrainlastele juhatusse. MTÜ eesmärk on aidata leida Ukraina sõjapõgenikele Eestist kindlam peatuspaik, võib-olla ka kodu. MTÜ tegevus kuulus President Alar Karise poolt kodanikuühiskonna 2022. aasta tegijate ja aasta vabatahtlike tunnustuse saajate hulka.
Elina Pähklimägi harrastab triatloni. 18. juunil 2023. aastal läbis ta Pedeli paisjärve ümbruses elu esimese võistluse sellel alal, tulles 6. kohale (40–44 aastased naised).
Termosfäär

Termosfäär on atmosfäärikiht, mis paikneb eri allikate järgi kõrgustel 80–400 km või 85–500 km. Mesosfäärist eraldab teda mesopaus ja eksosfäärist termopaus.
Sõna osade algallikad on vanakreeka sõnad θερμός 'soe' ja σφαῖρα 'kera' või 'kerapind'.
Õhutemperatuur termosfääris kasvab kõrguseni 200–300 km ja võib ulatuda 1000–1500 K, päikese aktiivsuse aastal 1800 K. Selle põhjuseks on päikese ultraviolettkiirguse neeldumine kõrgusel 150–300 km, mis põhjustab hapniku ioniseerumist.
Termosfääri ulatus ja temperatuur kõiguvad ööpäeva ja aasta lõikes. Päeval tõuseb temperatuur päikese soojuse mõjul kuni 800 °C ja toimub selle kihi märkimisväärne soojuspaisumine. Öösel jahutub õhk kiiresti maha ja kiht tõmbub kokku. Termosfääri ulatust mõjutavad ka aastaajad, Maa magnetism ja päikesekiirguse intensiivsus.
Termosfäär koosneb lämmastiku ja hapniku aatomitest ja ioonidest.
Termosfääris esinevad virmalised; seal lendavad kosmoselaevad ja satelliidid. Seal pidurduvad ja põlevad ära meteoorid; seega kaitseb termosfäär Maad maailmaruumi ohtlike mõjude eest.
Sigfrid Aronus Forsius

Sigfrid Aronus Forsius (ka Sigfridus Aronius Forsius või Siegfried Aronus Forsius; umbes 1550 – 1624 Tammisaari) oli Helsingist pärit soome vaimulik, astronoom, astroloog ja kirjamees.
Ta oli 5. märtsist 1591 Tallinna toomkooli õpetaja ja toomkiriku rootsi koguduse pastor, ning määrati riiginõukogu otsusega 5. septembril 1595 Narva koolmeistriks. Ta oli ka Karl Horni perekonna koduõpetajaks. Eestimaal tegutsedes õppis ära eesti keele.
Oli Uppsala Ülikooli astronoomiaprofessor, avaldas muuhulgas 1608 Rootsi esimese aastaraamatu (1623. aastaks oli ilmunud 23 almanahhi) ja 1613 (ilmus 1643) esimese Soomet käsitleva geoloogiaõpiku "Minerographia".
Aastal 1611 avaldas ta esimese joonistatud värvisüsteemi põhivärvustega punane, kollane, roheline ja sinine; visand kujutas kera. 
Tema järgi on nime saanud asteroidide vöö asteroid 3223 Forsius, mille avastas 1942. aastal Soome astronoom Yrjö Väisälä.
Tondimõisa park

Tondimõisa park, varasema nimega Dunteni park, on park Tallinnas Kristiine linnaosas Tondi tänava, Tammsaare tee ja Nõmme tee vahelisel alal Tondi Selveri vastas. 4,6-hektarisel alal on pärna- ja hobukastaniallee, mitu mänguväljakut lastele ja koerte jalutusväljak.
Mesopaus

Mesopaus on atmosfäärikiht, mis eraldab mesosfääri termosfäärist. See asub 80–90 km kõrgusel. 
Õhutemperatuur on selles kihis –225 °C (120–180 K).
Seal esinevad helkivad ööpilved.
Jānis Akuraters

Jānis Akuraters (ka Jānis Akurāters, 13. jaanuar 1876 Dignāja vald – 25. juuli 1937 Riia) oli läti luuletaja, proosa- ja näitekirjanik ning poliitik.
Akuratersi esimene luuletus "Ziema" (Talv) ilmus 1895. aastal ajakirjas Austrums. Töötas kooliõpetajana. 1903 läks Moskvasse meditsiini õppima, kuid tuli 1904 Lätisse tagasi ja sai samal aastal asutatud Läti Sotsiaaldemokraatliku Ühenduse ideeliseks juhiks. Ta vangistati pärast 1905. aasta revolutsiooni, kuid põgenes Soome ja Rootsi kaudu Norrasse. 1908 tuli Lätisse tagasi. Esimese maailmasõja ajal võitles Läti Küttide polgus.
Ta oli 1918. aastal Läti iseseisvuse välja kuulutanud Rahvuskogu liige. 1930–1934 oli ta Läti Raadio direktor.
Akuraters on kirjutanud romantilisi ja sümbolistlikke luuletusi, jutustusi, näidendeid ja romaane.
Riias asub tema majamuuseum. Jānis Akuraters on maetud Riia metsakalmistule.
Teosed.
Luulekogud
Romaanid
Näidendid
Jututstused ja esseed
Olavi Kurina

Olavi Kurina (sündinud 10. septembril 1966) on eesti entomoloog.
Ta on spetsialist kahetiivaliste, eriti seenesääsklaste ("Mycetophilidae") süstemaatika alal.
Ta töötab Eesti Maaülikooli põllumajandus- ja keskkonnainstituudis, varem töötas Zooloogia ja Botaanika Instituudis.
Olavi Kurina võitis 2021. aasta Eesti teadusfoto võistlusel esikoha mikroskoobipiltide kategoorias fotoga seenesääse "Clastobasis loici" isase isendi tagakeha tipust.
Tarbija

Tarbija (ingl.k. "consumer") on füüsiline isik, kes on ostnud mingi toote isiklikuks kasutamiseks või kasutamiseks kodumajapidamises. Tarbija on ka ettevõte, kes on soetanud mingeid materjale või valmistooteid oma tegevuse toetamiseks, mitte müügiks ega vahetuks kasutamiseks tootmises. 
Tarbija on hüviseid tarbiv isik. Tarbija on füüsiline isik, kes tegutseb eesmärgil, mis ei ole seotud tema majandus- või kutsetegevusega.
Tarbekaup, tarbekaubad (ingl.k. "consumer goods") on kaubad, mida toodetakse rahuldamaks pigem üksikisikute vajadusi, kui kasutamiseks tootmises ja teenuste osutamisel. Need on kaubad, mida ostetakse ostja poolt isiklikuks kasutamiseks, tema perekonnaliikmete või kodumajapidamise tarvis. 
Turundus.
Tarbija on see, kes ostab tooteid vaid tarbimise, mitte edasimüügi või reklaami eesmärgil. Tarbija on indiviid, kes maksab mingi hulga raha, et tarbida soovitud/vajalikku toodet või teenust. Tarbija käitumist võivad mõjutada ja suunata erinevad reklaamid ja turundus, kuid otsuse, kas osta toodet või mitte, teeb lõpuks ikkagi tarbija. Tarbijal on suur roll majandussüsteemis. Tarbija nõudluseta puuduks tootjatel motivatsioon toota ning seda tarbijale edasi müüa. Tarbija moodustab osa turustusahelast.
Tarbija kulutusi määravad tegurid.
Tarbijate kulutusi mõjutavad erinevad tegurid. Kõige olulisem tegur on sissetulek. Ilma selleta puuduks tarbijal vahendid, et kaupu osta. Sissetulekute kasvades kasvab ka nõudlus. Tihti loovad tootjad suure nõudluse rahuldamiseks juurde uusi töökohti. Kui töötajate palgad tõusevad, hakkavad nad rohkem kulutama. Sellest kujuneb tsükkel, mis viib pideva majandusliku laienemiseni. Kui tootjad ei suuda nõudlust rahuldada ega suurenda pakkumist, tõstavad nad hindu, mis loob inflatsiooni.
Tarbija põhiõigused.
Tarbijal on õigus:
Aleksander Kuller

Aleksander Kuller (16. september 1886 Sindi – 20. oktoober 1937 Tallinn) oli esimene Sindi alevivanem aastatel 1921–1934.
Ta sündis Sindis ja käis seal koolis.
Ametilt oli ta elektritööline ja töötas Sindi vabriku hüdroelektrijaamas. Ta oli aktiivne töölisliikumise tegelane. Ta osales ametiühingu, töölisnõukogu, Sõpruse seltsi juhatuse töös. Elu viimastel aastatel oli alevivolikogu, revisjonikomisjoni ja Eesti Panga nõukogu liige.
Ta suri Tallinna–Pärnu rongis südamerabanduse tõttu. Ta on maetud Sindi uuele kalmistule.
Panspermia

Panspermia on hüpoteetiline elu levimine (eelkõige mikroorganismide kujul) universumis taevakehalt taevakehale.
Panspermia hüpoteesiga tegeleb astrobioloogia, mis uurib mikroorganismide taevakehadevaheliste "kosmosereiside" võimalikust.
Panspermiat on Maal oleva elu päritolu selgitamisel oletanud näiteks Francis Crick.
Seenestik

Seenestik (varasem nimetus on ka mükofloora) on mingil territooriumil elav seeneliikide kogum. Seenestiku uurimisega tegeleb mükoloogia.
Mikrofloora

Mikrofloora on mikroorganismide kogum mingis paigas. 
Näiteks jämesooles elavate mikroorganismide kogumit nimetatakse jämesoole mikroflooraks.
Mulla mikroflooraks nimetatakse mulla mikroorganismide (bakterite, seente|) kogumit suurusega alla 10 μm. Väikeste loomade (algloomade, nematoodide) kogumit suurusega 10–100 μm nimetatakse mikrofaunaks.
Lihhenofloora

Lihhenofloora on mingis paigas elavate samblikuliikide kogum.
Brüofloora

Brüofloora ehk sammaltaimestik on mingis paigas elavate samblaliikide kogum.
Fükofloora

Fükofloora (ka algofloora, vetikafloora) on mingis paigas elavate vetikaliikide kogum.
Kotkaklubi

 
Kotkaklubi on 1999. aastal loodud vabaühendus, mis koondab kotkaste ja must-toonekure kaitsmisele, uurimisele ja tutvustamisele pühendunud kotkasõpru. Kotkaklubi eesmärgiks on, et kotkad ja must-toonekurg jääksid ilmestama Eesti maastikku ka tulevikus.
Kotkaste vaatlemisel ja kaitsmisel Eestis on pikk ajalugu. Esimesed teadaolevad vaatlused pärinevad 20. sajandi esimesest poolest. Ilmselt on olnud kotkahuvilisi ka varem, aga puudub tõestusmaterjal. Läinud sajandi alguspoole kotkatöödest on valminud 1937. aastal lühifilm „The Last of the Golden Eagle”. See on tõenäoliselt Muraka rabas 1935. aastal Eesti Kultuurfilmi filmitud ja hiljem Inglismaal monteeritud ringvaade (vt lisaks Postimees, 9. juuli 1935). Tol ajal olid metsavahid ja ka metsaülemad põhilisteks infokogujateks kohapeal. Kotkapesade kontrollimisega tegelesid Johannes Lepiksaar, N. Mikkelsaar, Gustav Vilbaste. Pärast sõda tegelesid kotkastega Eerik Kumari, Ülo Järvekülg, Lembit Enok, Hillar Pärjassaar. Alates 1960. aastatest on kaitsnud kotkaid Aksel Baumer, Fred Jüssi, Tiit Randla, Jaan Rannap, Edgar Valter. Hiljem liitusid kotkakaitsjatega Jüri Tõnisson ja Anti Õun. 
Organisatsiooniliselt uuele tasemele jõuti kotkakaitses 1989. aastal, mil Einar Tammuri eestvõttel moodustati looduskaitsekooperatiiv Kotkas. 1991. aastal algasid kotkasõprade igasügisesed kokkusaamised, mida esialgu nimetati ka looduskaitsekooperatiivi Kotkas laiendatud koosolekuteks. Uute liikmete lisandudes ja Eesti riigi arenedes kujunes kooperatiivist kümne aasta jooksul kotkahuviliste klubi, mis sai 1999. aasta 18. märtsil ametliku nime Kotkaklubi. Kotkaklubi nime all tegutsetakse sõltumatu vabaühendusena tänaseni.
Kotkaklubisse kuulub 29 liiget, keda ühendab soov teha midagi kotkaste heaks. Nii on ka Kotkaklubi põhikirjaliseks eesmärgiks, et kotkad ja must-toonekurg jääksid ilmestama Eesti maastikku ka tulevikus. Oma eesmärkide saavutamiseks algatab ja vajadusel teostab Kotkaklubi mitmesuguseid loodus- ja keskkonnakaitselisi projekte, osaleb praktiliste kaitseabinõude väljatöötamises ja rakendamises ning tegeleb avalikkuse informeerimisega. Koostöös riigiasutuste, teadusasutuste, ettevõtete ja aktiivsete kodanikega pingutatakse kotkaste ja must-toonekure kaitse nimel.
Aptenodytes

Aptenodytes on lindude perekond pingviinlaste sugukonnast. Nimetus tuleb vanakreeka keelest: "a/α" 'ilma' "pteno-/πτηνο"- 'sulg' või 'tiib' ja "dytes/δυτης" 'sukelduja'.
Sellesse perekonda kuuluvad liigid eristuvad teistest pingviinidest oma suuruse, pika peenikese noka ja värvilise sulestiku poolest. Keiser- ja kuningpingviin on kõige kauem ja kõige sügavamale sukelduvad llnnud. Nad ei ehita pesa ja munevad ainult ühe muna.
Taksonoomia.
Perekonda kuulub kaks retsentset liiki:
Fossiilide järgi teatakse ka kolmandat liiki "Aptenodytes ridgeni", kes elas Pliotseeni ajastul.
2007. aasta 12. juuli õhurünnak Bagdadis

2007. aasta 12. juuli õhurünnak Bagdadis toimus Bagdadis "New Bagdad"i linnaosas. See intsident pälvis üleilmse tähelepanu pärast piloodikabiinist filmitud videolõigu avaldamist 5. aprillil 2010.
12. juulil 2007 avasid kaks Ameerika Ühendriikide armee AH-64 Apache helikopterit tule rühma iraaklaste pihta, tappes kaksteist inimest, sealhulgas kaks Reutersi uudisteagentuuri töötajat: Namir Noor-Eldeeni ja Saeed Chmaghi.
5. aprillil 2010 avaldas Wikileaks salastatud videolõigu intsidendist pealkirjastades selle "tsiviilisikute mõrvana" ("Collateral Murder") avaldamata seejuures video saamise kuupäeva ning allikat. Reuters väitis, viidates anonüümseks jääda soovinud USA sõjaväe ametnikule, et "video ja heli olid autentsed."
Jacob Casimir De la Gardie

Krahv Jakob Casimir De la Gardie (3. veebruar 1629 Stockholm – 7. oktoober 1658 Kopenhaagen) oli Rootsi sõjaväelane ja riigitegelane, Läckö ja Kuressaare krahv, Ekholmeni vabahärra; Kolga, "Sonsenberg"i, Kiiu, Tarvastu, Runsa, Arnö, Tiurala ja Biskopsdorpi härra. 
Ta sai 1651 Dalregementeti ülemaks, 1653 riiginõunikuks ja samal aastal sõjanõunikuks, osales kindralmajorina sõjas Poola vastu ja juhtis kindralleitnandina, koos Carl Gustaf Wrangeli ja ratsaväe kindralmajori, Ääsmäe pärushärra, vabahärra Fabian Berendesiga (1610–1678) Rootsi väge Karl X Gustavi esimese Taani sõja Frederiksodde lahingus. 
8. novembrist 1657 kuni Roskilde rahuni 26. veebruaril 1658 oli ta Taanilt vallutatud Jüütimaa sõjakuberner, Sjællandi ja Fyni kuberner ja kogu Rootsi jalaväe ülem.
Ta hukkus Karl X Gustavi teise Taani sõja Kopenhaageni piiramise ajal ja maeti 24. juulil 1659 Riddarholmi kirikusse Stockholmis.
Perekond.
Tema vanemad olid Rootsi väejuht ja riigitegelane Jakob De la Gardie (1583–1652) ja Visingsborgi krahvinna Ebba Brahe (1596–1674).
Jakob Casimir De la Gardie abiellus 1652. aastal vabapreili Ebba Sparrega (1626–1662), kes oli riiginõuniku, vabahärra Lars Eriksson Sparre (1590–1644) ja Djursholmist pärit Märta Banéri (1593–1638) tütar, Gustaf Banéri tütretütar. Abielust sündisid:
Gerontokraatia

Gerontokraatia on oligarhia liik, kus valitsejad on oluliselt vanemad kui enamik riigi täiskasvanud elanikkonnast. 
Näiteks Nõukogude Liidu valitsemiskorda stagnatsiooniajal (enne Mihhail Gorbatšovi) nimetati gerontokraatiaks. Kui 1952. aastal oli Poliitbüroo liikmete keskmine vanus 55 aastat ja 1964. aastal 61 aastat, siis 1980. aastal oli see juba 70 aastat. 10. novembril 1982 suri Leonid Brežnev 75-aastaselt, kuu enne oma 76. sünnipäeva. Tema surma ajal oli ka välisminister Andrei Gromõko 73-aastane, kaitseminister Dmitri Ustinov 74-aastane ja Ministrite Nõukogu esimees Nikolai Tihhonov 77-aastane. Peale Brežnevi surma valiti uueks peasekretäriks 68-aastane neerupuudulikkust põdev Juri Andropov, kes suri kõigest 15 kuud hiljem 9. veebruaril 1984. Tema järeltulijaks sai 72-aastane Konstantin Tšernenko, kes suri 13 kuu pärast 10. märtsil 1985. Tšernenko surmast kuuldes oli toonane Ameerika Ühendriikide president Ronald Reagan, kes oli Tšernenkost seitse kuud (ja Andropovist kolm aastat) vanem, olevat märkinud: "Kuidas ma saan venelastega kuhugi jõuda, kui nad minu otsas vaid surevad?" ("How am I supposed to get anyplace with the Russians if they keep dying on me?") Reagan ise suri alles umbes 20 aastat hiljem, 5. juunil 2004 93-aastaselt, olles siis juba üle 15 aasta presidenditoolilt eemal olnud.
Ka teistes kommunistlikes riikides polnud 70-80-aastased valitsejad harulduseks - Albaania liider Enver Hoxha suri 11. aprillil 1985 76-aastaselt, Bulgaaria liider Todor Živkov oli 10. novembril 1989 tagasi astudes 78-aastane, Tšehhoslovakkia president Gustáv Husák oli 10. detsembril 1989 tagasi astudes 76-aastane (kuu enne tema 77. sünnipäeva), Hiina esimees Mao Zedong suri 9. septembril 1976 82-aastaselt, Saksa DV liider Erich Honecker oli 77-aastane, kui ta sunniti oktoobris 1989 tagasi astuma, Ungari KP peasekretär János Kádár oli 75-aastane (4 päeva enne 76. sünnipäeva), kui ta 22. mail 1988 sunniti erru minema, Jugoslaavia president Josip Broz Tito oli 87-aastane (3 päeva enne 88. sünnipäeva), kui ta 4. mail 1980 suri, Rumeenia president Nicolae Ceaușescu oli 71-aastane (kuu enne 72. sünnipäeva), kui ta 25. detsembril 1989 hukati. Ka liiduvabariikide tasemel oli Gruusia NSV KP peasekretär Vasil Mžavanadze 70-aastane, kui ta 28. septembril 1972 ametist lahkuma sunniti jaLeedu KP peasekretär Antanas Sniečkus suri 22. jaanuaril 1974 71-aastaselt.
Tennessiin

Tennesiin (lühend Ts; varasema nimetusega ununseptium, lühend Uus) on keemiline element järjenumbriga 117. 
Tennesiini ainsa leitud isotoobi massiarv on 292 ja poolestusaeg 78 millisekundit.
4. aprillil 2010 teatasid Venemaal Dubnas asuva Tuumauuringute Ühendatud Instituudi teadlased, et on kaudsel teel kindlaks teinud tennesiini aatomite tekkimise berkeeliumi ja kaltsiumi aatomite põrkumisel.
Elemendi olemasolu leidis kinnitust 2014. aastal pärast Saksamaal läbi viidud sõltumatuid katseid, kus õnnestus märgata kahte tennesiini aatomit, mis tekkisid berkeeliumi ja kaltsiumi aatomite ühinemisel.
Juunis 2016 tehti ettepanek nimetada senine ununseptium USA Tennessee osariigi järgi tennesiiniks (ladina Tennessine, lühend Ts). 28. novembril 2016 muudeti ametlikult elemendi nimetus tennesiiniks.
Varvokronoloogia

Varvokronoloogia ehk varvomeetria on vanuse määramine, mis põhineb viirjärvesetetena kujunenud viirsavi varvide loendamisel ja korreleerimisel. Varvokronoloogia abil saab määrata viirsavi kuhjumist, kiirust, millega mandriliustik taandus, jääjärvelise keskkonna ajalist kestust ning sette absoluutset vanust .
Varvokronoloogia koostamiseks tuleb mõõta viirsavi varvid, selle nii heledad kui ka tumedad kihid, ning koostada graafik. Graafiku kõverad näitavad aastakihtide suhtelist paksust ning kõveraid korreleeritakse omavahel nende kujude põhjal. Kui mitmes läbilõikes on varvide paksuste intervallide muutused samad, siis järelikult pärinevad need samast ajast ning on ühevanused. 
Kui niimoodi kõrvutada eri läbilõikeid, siis saab koostada pika ajarea – kronoloogia, mis hõlmab rohkemat kui ühte läbilõiget. 
Varvokronoloogiat on kasutatud näiteks Billingeni katastroofi toimumise aja määramisel.
Liibanoni kodusõda

Liibanoni kodusõda oli aastatel 1975–1990 Liibanonis aset leidnud kodusõda.
Konfliktis osalesid lisaks mitmele Liibanoni rühmitustele eri aegadel ka Süüria, Iisrael, Palestiina Vabastusorganisatsioon ja Ameerika Ühendriigid.
Sõjas hukkus 130 000 kuni 250 000 tsiviilisikut.
PLO

PLO on lühend, mis võib tähistada järgmisi organisatsioone:
Sanremo

Sanremo (liguuri keeles "Sanremu") on sadamalinn Itaalias Liguurias Vahemere kaldal. Sanremo jääb Itaalia-Prantsusmaa piirist 20 km kaugusele.
Vana-Rooma aegne asundus oli algselt tuntud kui "Matutia" või "Villa Matutiana". Asundus kujunes iseseisvaks linnaks 15. sajandi teises pooles. Kirjapilti San Remo kasutati keskajal ja ka Mussolini valitsuse aastail kasutati seda ametlikes dokumentides.
Sanremo majandus toetub suuresti turismile.
Alates 1951. aastast korraldatakse linnas Sanremo laulufestivali. Selle eeskujul alustati 1956. aastal ka Eurovisioni lauluvõistlust.
1907. aastast peetav Milano-Sanremo ühepäevasõit on elukutseliste jalgratturite pikim ühepäevasõit (298 km).
Linnast on pärist "Five-card stud" pokkeri versioon "telesina".
Elu lõpuaastail elas Sanremos Alfred Nobel. Nobeli villas ja laboratooriumis on tänapäeval muuseum.
Bruno Ahlberg

Bruno Valfrid Ahlberg (23. aprill 1911 Espoo – 9. veebruar 1966 Helsingi) oli Soome poksija.
Ahlberg oli kahekordne Soome meister: 1932. aastal kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) ja 1933. aastal keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg). Ta osales kaks korda Eesti-Soome maavõistlustel, kus kaotas oma kohtumise 1933. ja võitis 1935. aastal.
Ahlberg võitis 1932. aasta Los Angelese olümpiamängudel kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) pronksmedali. See oli Soome esimene olümpiamedal poksis.
Ahlberg jätkas aprillis 1937 karjääri elukutselisena. Ta pidas 25 kohtumist, millest võitis 11 (neist 1 nokaudiga), kaotas 8 (neist 2 nokaudiga), ning kuus kohtumist lõppes viigiga.
Maarja Mitt-Pichen

Maarja Mitt-Pichen (kuni 2019. aastani Maarja Mitt; sündinud 8. detsembril 1983) on eesti näitleja ja teatripedagoog.
Haridus.
Ta on lõpetanud 2002. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi (hõbemedaliga) ning õppinud aastatel 2002–2004 Tartu Ülikoolis skandinaavia keeli ja kultuuri. 2008. aastal lõpetas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli (23. lend). Aastatel 2010–2014 oli sealsamas magistriõppes ning sai magistrikraadi lavakunsti ja häälepedagoogika erialal. Aastatel 2015–2023 õppis Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia doktoriõppes ning kaitses 2022. aastal teatrikunsti alal doktoritöö "Mentaalsete ülesannete täitmise mõju näitleja hääle ja kõne omadustele" (juhendajad Allan Vurma ja Anne Türnpu).
Ta on end täiendanud Taanis Odini Teatris (2011) ja vahetusüliõpilasena Londonis Rose Bruford College’is (2013/2014. õppeaastal).
Töö ja looming.
Aastatel 2008–2013 oli ta draamanäitleja teatris Vanemuine. 
Aastatel 2014–2018 töötas ta hääletehnika õppejõuna Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikoolis. Alates 2014. aastast on olnud ka lavakõne ja näitlejameisterlikkuse õpetaja Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis.
2020. aasta veebruaris valmis Tartu Uues Teatris Ivar Põllu autorilavastus "Anne lahkub Annelinnast", mis oli kirjutatud spetsiaalselt Maarja Mitt-Pichenile ja Märt Avandile. Koroonapiirangute tõttu tuli plaanilised etendused teatris ära jätta, kuid teost etendati eksperimentaalselt 360-kraadise videoetendusena, mis oli jälgitav veebiülekandena.
2024. aastal oli ta Eesti teatri auhinnagala kaasõhtujuht.
Isiklikku.
Maarja Mitt abiellus 2019. aastal muusik Andre Picheniga. Aastal 2024 sündis neile poeg.
Ta on lõpetanud muusikakooli viiuli erialal, kuid mängib ka ukulelet, vioolat ja klaverit ning laulab. Ta on õppinud kunstikoolis kunsti ja keeltekoolis prantsuse keelt ning balletikoolis balletti.
G-77

G-77 (inglise keeles "Group of 77") on arengumaade majandusprobleeme käsitlev organisatsioon.
Ühenduse asutasid 15. juunil 1964 77 Aasia, Aafrika ja Ladina-Ameerika riiki.
Aastal 2010 on liikmeid 130.
2010 AB78

2010 AB78 on Maa-lähedane objekt, asteroid, mis avastati 2010. aastal. 
Asteroidi märkas 12. jaanuaril NASA kosmoseteleskoop WISE. Asteroidi vaatles 18. ja 19. jaanuaril Mauna Kea observatoorium, mis võimaldas IAU Väikeplaneetide Keskusel avaldada 22. jaanuaril ringkirja, mis kinnitas avastust. See on umbes 1 km suuruse läbimõõduga.
Albert Trummal

Albert Trummal (19. jaanuar 1920 – 5. jaanuar 1983) oli eesti kirjandusteadlane, Tartu Riikliku Ülikooli väliskirjanduse õppejõud. 
Eraldi raamatuna on temalt ilmunud TRÜ rotaprintväljaandena brošüür "J.-P. Sartre. A. Camus" (seerias "XIX-XX sajandi väliskirjanikke" XI, Tartu 1971, 1000 eksemplari, 128 lk). Veel on ta kirjutanud peatükid "Jorge Amado" sama seeria IV vihikus (1962, lk 81–104) ning "Oscar Wilde" ja "Herbert George Wells" sama seeria VII vihikus (2. trükk 1969, vastavalt lk 61–76 ja 123–140). 
Flaubert’i uurija.
Eriti põhjalikult tegeles ta Gustave Flaubert’iga, kelle kohta on avaldanud mitu artiklit:
Isiklikku.
Tema abikaasa on olnud ajaloolane ja arheoloog Vilma Trummal, nende poeg on arhitekt Tiit Trummal.
Ekstremofiil

Ekstremofiilid on mikroorganismid, kes elavad hulkraksete jaoks ekstreemsetes tingimustes: madalatel temperatuuridel (näiteks merejääs), kuumaveeallikates või happelistes, aluselistes või soolastes veelistes jt keskkondades.
Esimesed ekstremofiilid avastati Yellowstone'i rahvuspargist 1970. aastate algul, mil mikrobioloog Thomas Brock ja tema kolleegid leidsid sealt termofiilseid ekstremofiile, kes suutsid elada temperatuuridel üle 60 °C. Varsti pärast seda avastasid nad mikroobid, kes suudavad elada 80 °C juures. Leitud on ka hüpertermofiilseid mikroorganisme, kes suudavad elada ja paljuneda temperatuuridel üle 100 °C (kuni 121 °C).
Hirmu org

"Hirmu org" (inglise keeles "The Valley of Fear") on Arthur Conan Doyle'i jutustus, milles astuvad üles detektiiv Sherlock Holmes ja doktor Watson.
Jutustus ilmus kõigepealt järjejutuna ajakirjas Strand Magazine 1914. aasta septembrist kuni 1915. aasta maini. Raamatuna ilmus "Hirmu org" Ameerika Ühendriikides 27. veebruaril 1915 kirjastus G. H. Doran Co.
Jutustuse aluseks on 19. sajandil USA Pennsylvania osariigis tegutsenud salajase iiri kaevurite organisatsiooni Molly Maguires vägivaldne tegevus ning seda likvideerida aidanud Pinkertoni salaagendi James McParlandi elu. Lisaks on teoses puudutatud ka vabamüürluse teemat.
Sisututvustus.
Esimeses osas saab Sherlock Holmes kirja Porlockilt. Mees teatab plaanitavast rünnakust John Douglasele. Mõne aja pärast külastab detektiivi Scotland Yardi inspektor MacDonald, kes palub abi John Douglase mõrva uurimisel. Birlstone'is juhtumit uurides avastatakse, et lugu on tunduvalt keerukam. Teises osas kandub tegevus Ameerika Ühendriikidesse Pennsylvaniase, et selgitada, kes ja miks tappis John Douglase.
Teose ülesehitus.
"Hirmu org" koosneb kahest osast: 
Tegelaskujud.
&lt;noinclude&gt;
Bengt Friedrich von Rosen

Bengt Friedrich von Rosen (15. november (vkj 4. november) 1738 Karinu mõis – 24. aprill (vkj 12. aprill) 1809) oli Eestimaa aadlik ja Venemaa sõjaväelane (leitnant).
Bengt Friedrich von Rosen sündis Lehmja, Karinu, Prandi ja Silmsi mõisniku Hans Heinrich von Roseni ja Helene von Bocki (1699–1761) pojana. Tema onu oli Liivimaa poliitik Berend Johann von Bock (1701–1769).
Talle kuulusid Prandi ja Karinu mõis.
Perekond.
Bengt Friedrich von Rosen abiellus 20. septembril 1761 Tagavere mõisas Gertruda Elisabeth von Aderkasiga (1743–1813), kes oli Georg Gustav von Aderkasi ja Margaretha Elisabeth von Pistohlkorsi tütar. Abielust sündisid:
Abielust sündis veel üks poeg ja kaks tütart, kes kõik surid noorelt.
Sugupuu.
Viited:
Jüriöö

Jüriöö all võidakse mõelda:
Wolmar Johann von Bock

Wolmar Johann von Bock (ristitud 10. jaanuaril 1673 (vkj 31. detsembril 1672) Riias; suri juulis 1710 Dünamündes) oli Liivimaa aadlik ja Rootsi sõjaväelane (ooberstleitnant, 1703).
1686. aastal liitus ta Soopsi jalaväerügemendiga. 1690. aastaks oli ta seal tõusnud alamohvitseriks. 1693. aastal teenis ta Hollandis. 1700. aastal liitus ta Schlippenbachi tragunirügemendiga, järgmine aasta oli ta kapten Stackelbergi jalaväerügemendis. 1703. aastal sai ta seal ooberstleitnandiks.
Wolmar Johann von Bock sündis Lahmuse, Loodi ja Visusti mõisniku ooberstleitnant Bernhard von Bocki (1625–1679) ja Maria Luitgard von Schlippenbachi(suri 1697) pojana.
Talle kuulus Loodi mõis.
Perekond.
Wolmar Johann von Bock abiellus vabapreili Anna Helene von Wrangelliga, kes oli Urvaste mõisniku vabahärra Reinhold von Wrangelli ja Anna Margaretha von Zöge tütar. Abielust sündisid:
Sugupuu.
Viited:
Sulak

Sulak ehk lumepaljand on koht või laik, kust lumi ja/või jää on ära sulanud ja maapind on paljas. Sulakud tekivad soojemate ilmadega jää ja lumega kaetud pinnale jää- ja parasvöötmes.
Tavaliselt tekivad sulakud kevadel. Puutüvede ümber on nad lehtrikujulised.
Jaan Rohusaar

Jaan Rohusaar (15. mai 1936 Tallinn – 24. märts 2021) oli eesti ehitusinsener ja tehnikateadlane.
Ta lõpetas 1954. aastal Tapa Keskkooli ja 1960. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonna autoteede ja sildade insenerina. Ta oli samas aastatel 1964–1968 aspirant, kaitses 1968. aastal väitekirja "Исследование работы предварительно напряжённых металлических балок" ning sai tehnikakandidaadi kraadi. 
Oli tööstusehitiste ja sildade projekteerija Tööstusprojektis, Maanteeprojektis ja Maaparandusprojektis. 
Aastatel 1968–1996 oli ta Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi ja selle järglaskoolide arhitektuuriteaduskonna vanemõpetaja, 1969–1990 dotsent, 1990–1996 professor, 1979–1989 ehituskateedri juhataja, 1986–1996 arhitektuuriteaduskonna dekaan. Alates 1996. aastast oli ta Tallinna Tehnikakõrgkooli ehitusmehaanika professor.
Teadustöö.
Avaldanud töid teraskonstruktsioonide kandevõime suurendamise võimalustest ja optimaalsetest parameetritest ning kõrghariduse probleemidest. 50 teaduspublikatsiooni, 20 aimearaamatut, 3 õpikut.
Peeter Ruus

Peeter Ruus VR I/2 (25. juuni 1872 Keeni vald (Sangaste kihelkond) – juuli 1934 Tartu) oli Eesti loomaarst ja sõjaväelane (veterinaar-kolonel).
Ta on maetud Valgamaale Ilmjärve kalmistule.
Noblesse oblige

 
Noblesse oblige on prantsuskeelne laiemalt kasutatav väljend, tähistamaks väärikust kuulumisest mingisse seltskonda ehk kohustust olla väärikas oma päritolu tõttu. Eesti keeles kasutatakse selle tõlkena väljendit "seisus kohustab".
Selle väljendiga rõhutatakse arusaama, et võimu, heaolu ja autoriteediga kaasneb ka kohustus ja vastutus. 
Seda kasutas (arvatavasti trükis esimesena) Honoré de Balzac oma raamatus "Le Lys dans la vallée" (ilmus 1836, eestikeelne pealkiri "Liilia orus").
Erik Stenbock

Krahv Erik Gustafsson Stenbock (20. mai 1612 Göksholm Hjälmareni ääres Närkes – 11. veebruar 1659 Kopenhaagen) oli Rootsi sõjaväelane ja riigitegelane, Bogesundi krahv, Öresteni ja Kronobäcki vabahärra, Torpa ja Lindholmeni härra.
1643. aasta juulis ülendati ta kindralmajoriks ja septembrist 1645 oli ta Riia kuberner (ja ka Saaremaa asehaldur), kaks aastat hiljem jalaväe ja ratsaväe ülemjuhataja Liivimaal (Liivimaa kindralkuberner, 1647–1649), ning sai 1649 riiginõunikuks.
1651. aasta märtsis sai ta koos vendadega, Göta õuekohtu president Fredriki ja jalaväekindral Gustaf Ottoga Västergötlandi Älvsborgi lääni Bogesundi krahviks ja immatrikuleeriti krahvisuguvõsana nr 12 Rootsi rüütelkonda. Seejärel määrati ta sama aasta 16. juunil Ingerimaa, Karjala ja Käkisalmi lääni kindralkuberneriks Narvas ja 28. juulil 1655 krahv Axel Lillie asemele Hallandi kõigi kindluste ja sõjajõudude ülemkomandandiks, 26. jaanuaril 1657 Västernorrlandi laamaniks ning 4. märtsil 1657 riigikahurmeistriks. 
Ta hukkus Karl X Gustavi teise Taani sõja Kopenhaageni piiramise ajal 10. ja 11. veebruari ööl 1659 Fabian von Ferseni juhitud rünnakus saadud kuulihaava tõttu ja on maetud Länghemi kirikusse Västergötlandis.
Perekond.
Tema vanemad olid kuningas James I poolt koos Johan Skyttega rüütliks löödud riiginõunik (1609), Öresteni ja Kronobäcki vabahärra (1613), Torpa ja Lena härra, Älvsborgi, Skaraborgi ja Västergötlandi asehaldur, Svea õuekohtu nõunik Gustaf Stenbock (1575–1629) ja Visingsborgi krahvinna Beata Margareta Brahe (1583–1645). 
30. augustil 1637 abiellus Spantekowis Mecklenburgi Beseritzist pärit Catharina von Schweriniga (1619–1655), kes oli Rüdiger von Schwerini (surnud 1621) ja Catharina von Eichstedti tütar. Abielust sündisid:
21. septembril 1656 abiellus Spantekowis Madalmaade Farmsumist pärit paruness Occa (Octavia) Johanna Ripperdaga (1619–1686), kes oli parun Hero Maurits Ripperda (1592–1633) ja Groningeni provintsis asuvate Hellumi ja Schildwolde pärijanna paruness Anna Margareta von Rengersi tütar, Joachim Jacob Ripperda vend, ning vabahärra Enno Adam zu Innhausen und Knyphauseni (1611–1654) lesk.
Tema õde Kristina Katarina Stenbock (1608–1650) oli Per Brahe esimene abikaasa ning vanem vend Fredrik Stenbock (1607–1652) Johan De la Gardie väimees ja noorem vend Gustaf Otto Stenbock (1614–1685) Jakob De la Gardie väimees, mille tõttu pärisid Stenbockid muuhulgas ka De la Gardiede Kolga mõisa Harjumaal.
Roza Otunbajeva

Roza Otunbajeva ("Роза Исаковна Отунбаева"; sündinud 23. augustil 1950 Ošis) on Kõrgõzstani poliitik, 2010. aasta aprillirahutuste järel end ametisse nimetanud ajutise vahevalituse juht ja alates 19. maist ajutine president. 
3. juulil vannutati ta vastavalt rahvahääletusele presidendi ametisse kuni 2011. aasta lõpuni. Ta oli ka valitsusjuht kuni uue valitsuse moodustamiseni pärast oktoobris 2010 toimunud parlamendivalimisi.
Otunbajeva on endine välisminister ja karjääridiplomaat, kunagine Kirgiisi NSV Ministrite Nõukogu esimees.
Välisministri ametit on Otunbajeva pidanud korduvalt, kõigepealt Kirgiisi NSV päevil (1986–1989), siis iseseisvas Kõrgõzstanis (1991 ja 1990. aastate keskel). Pärast nn Tulbirevolutsiooni (2005) oli ta välisministri kohusetäitja.
Elulugu.
Lõpetas 1972. aastal Moskva Riikliku Ülikooli filosoofiateaduskonna.
1975. aastal asus tööle Kirgiisi Riiklikus Ülikoolis, kus tegutses professorina ning juhtis filosoofiateaduskonda.
1981. aastal sai temast Kommunistliku partei Frunze (tänase Biškeki) Lenini rajoonikomitee teine sekretär.
1986. aastal määrati ta Kirgiisi NSV Ministrite Nõukogu esimeheks ja välisministriks (?). Aastatel 1986–1991 töötas Nõukogude Liidu välisministeeriumis Moskvas, Nõukogude Liidu delegatsiooni juhina UNESCO juures Pariisis ning Nõukogude Liidu suursaadikuna Malaisias (?).
1991. aastal sai Kõrgõzstani välisministriks. Aastatel 1992–1994 oli ta suursaadik Ameerika Ühendriikides ja Kanadas, 1994–1997 välisminister, 1998–2001 suursaadik Suurbritannias ja Iirimaal.
2002–2004 oli Otunbajeva ÜRO erimissiooni juht Gruusias.
Naasis 2004. aastal Kõrgõzstani. Osales poliitilise liikumise Ata-Džurt loomises ja sai detsembris selle kaasesimeheks.
Soovis kandideerida 2005. aasta parlamendivalimistel, kuid eemaldati kandidaatide nimekirjast. Ta lõi kaasa parlamendivalimiste järel puhkenud Tulbirevolutsioonis. Presidendiks saanud Kurmanbek Bakijev määras ta välisministriks, kuid parlament ei kinnitanud Otunbajevat ametisse.
2006. aastal ühines Otunbajeva opositsiooniga ja sai Asaba partei kaasesimeheks (koos Azimbek Beknazaroviga). Partei tähtsamaid nõudmisi oli presidentaalse riigikorra asendamine parlamentaarsemaga.
2007. aastal valiti Sotsiaaldemokraatliku Partei nimekirjas parlamenti ja sai 2009. aastal sotsiaaldemokraatide fraktiooni juhiks.
2010. aastal aprillis Kurmanbek Bakijevi kukutanud rahutuste käigus sai Otunbajevast ajutise valitsuse juht. On oletatud, et Otunbajeva oli tugevamate poliitiliste konkurentide kompromisskandidaat.
Isiklikku.
Otunbajeva on abielus, tal on kaks last. Tütar elab abikaasaga (2010. aasta juuni seisuga) Londonis.
Ta valdab vene, kirgiisi, inglise, prantsuse ja saksa keelt. Kirgiisi keelt vabalt ei räägi.
Indrek Paavle

Indrek Paavle (26. septembril 1970 – 27. aprill 2015 Kambja vald) oli eesti ajaloolane.
Elulugu.
Ametikohad.
Indrek Paavle hukkus liiklusõnnetuse tagajärjel 27. aprillil 2015 Kambja vallas ja ta maeti 9. mail 2015 Pärnamäe kalmistule.
Bibliograafia.
Eesti Teadusinfosüsteemi andmetel:
Punapeade liit

"Punapeade liit" (inglise keeles "The Red-Headed League") on Arthur Conan Doyle'i jutustus, milles astuvad üles detektiiv Sherlock Holmes ja doktor Watson. Jutustus ilmus ajakirjas Strand Magazine 1891. aastal. "Punapeade liit" kuulub kogumikku "Sherlock Holmesi seiklused".
Sisututvustus.
Pandimaja omanik punapäine Jabez Wilson palgati heategevusliku fondi Punapäiste Meeste Liidu poolt Briti entsüklopeediat (Encyclopædia Britannica) ümber kirjutama. Pärast kaheksa nädala möödumist oli äkki fondi kontor suletud ja sealsed inimesed kadunud. Pandimaja omanik pöördub Sherlock Holmesi poole abipalvega lahendada see müsteerium. Juhtunut uurides tõdeti, et kirjutamine oli lihtsalt ettekääne. Kurjategijad soovisid Jabez Wilsonit iga päev mitu tundi pandimajast eemal hoida, et kaevata sel ajal majast tunnel lähedal olevasse pangahoonesse.
Vasturääkivused teoses.
Oma kohtumisel Sherlock Holmesiga teatab Jabez Wilson, et nägi kuulutust 27. aprillil 1890. Pärast kaheksanädalast (~ 2 kuud) kirjutamise perioodi teatati talle 9. oktoobril 1890, et "Punapeade Liit" on laiali saadetud. Kahe väljatoodud daatumi vahe on tegelikult 23 nädalat ja 5 päeva ehk üle 5 kuu.
Kadunud peigmehe juhtum

"Kadunud peigmehe juhtum" (inglise keeles "A Case of Identity") on Arthur Conan Doyle'i jutustus, milles astuvad üles detektiiv Sherlock Holmes ja doktor Watson. Jutustus ilmus ajakirjas Strand Magazine 1891. aastal. "Kadunud peigmehe juhtum" kuulub kogumikku "Sherlock Holmesi seiklused". 
Sisukokkuvõte.
Sherlock Holmesi poole pöördub Mary Sutherland, kelle kihlatu Hosmer Angel on kadunud. Tagasihoidlik ja salapärane noormees kirjutas kõik kirjad naisele kirjutusmasinal. Mary vastused palus aga mees saata Leadenhall Streeti postkontorisse nõudmiseni. Uurides juhtumi asjaolusid, tuvastab Holmes, et Mary kohtus Hosmeriga ainult siis, kui naise noor kasuisa viibis Prantsusmaal. Peagi tõdeti, kahe mehe rolli täitis üks ja seesama mees.
Boscombe'i oru mõistatus

"Boscombe'i oru mõistatus" (inglise keeles "The Boscombe Valley Mystery") on Arthur Conan Doyle'i jutustus, milles astuvad üles detektiiv Sherlock Holmes ja doktor Watson. Jutustus ilmus ajakirjas Strand Magazine 1891. aastal. "Boscombe'i oru mõistatus" kuulub kogumikku "Sherlock Holmesi seiklused".
Sisukokkuvõte.
Sherlock Holmes ja doktor Watson asuvad Boscombe'i orus (Herefordshire'i krahvkonnas) Charles McCarthy surma uurima. Inspektor Lestrade süüdistab mõrvas McCarthy poega Jamesi, kuid Holmesi need süüdistused ei veena. Detektiiv jõuab teistsugusele järeldusele ja avastab, et mõrva tegelikud asjaolud viivad Austraaliasse.
Viis apelsiniseemet

"Viis apelsiniseemet" (inglise keeles "The Five Orange Pips") on Arthur Conan Doyle'i jutustus, kus astuvad üles detektiiv Sherlock Holmes ja doktor Watson.
Jutustus ilmus ajakirjas Strand Magazine 1891. aasta novembris. "Viis apelsiniseemet" kuulub kogumikku "Sherlock Holmesi seiklused".
Sisu.
23-aastane noormees John Openshaw jutustab kohtumisel Holmesiga oma perekonda saatvast mõistatuslikest sündmustest. Ta palub uurida oma onu ja isa surma.
Tema onu Elias Openshaw oli minevikus istanduse omanik Floridas. USA kodusõja ajal teenis ta konföderatsiooni armees, kus sai koloneliks. 1870. aastal kolis ta tagasi Euroopasse ja elas Inglismaal Lääne-Sussexis. Ta suri 10. märtsil 1883 ja tema surnukeha leiti aiast tiigist.
Johni isa Joseph Openshaw oli väikese jalgrattavabriku omanik. Tema surnukeha leiti 7. jaanuaril 1885 kriidiaugust.
Holmesi tähelepanu äratas fakt, et enne iga surma saadeti ohvrile ümbrik viie apelsiniseemnega. Peagi leitakse surnuna ka John Openshaw. Kuritöö jäljed viivad kurikuulsa salaühingu Ku Klux Klanini. Holmes järeldab, et vennad Openshaw'd olid varastanud Ku Klux Klani tähtsad dokumendid, mistõttu see organisatsioon 1869. märtsis kokku varises ja tegevuse lõpetas. Ku Klux Klani endised liikmed maksid neile selle eest kätte. Holmes ka tuvastas kurjategijad Georgiast pärit parklaeva Üksik Täht meeskonnana, aga laev oli jõudnud selleks ajaks Inglismaalt lahkuda. Seepeale saatis Holmes USA-sse telegrammi, paludes laeva kapteni ja teised meeskonnaliikmed mõrva eest vahistada.
Viltuse suuga mees

"Viltuse suuga mees" (inglise keeles "The Man with the Twisted Lip") on Arthur Conan Doyle'i jutustus, milles astuvad üles detektiiv Sherlock Holmes ja doktor Watson. Jutustus ilmus ajakirjas Strand Magazine 1891. aastal. "Viltuse suuga mees" kuulub kogumikku "Sherlock Holmesi seiklused".
GarageBand

GarageBand on Apple'i muusikatarkvara, mis kuulub programmi iLife juurde. See on saadaval operatsioonisüsteemidele OS X ja iOS.
Peter Sendel

 Peter Sendel (sündinud 6. märtsil 1972 Ilmenaus) on endine Saksamaa laskesuusataja. Olümpiavõitja (1998) ja kahekordne maailmameister (1997 ja 2003).
Orkaan (tuul)

Orkaan on tugev tuul, mille tugevus ületab 12 palli Beauforti skaala järgi, ehk tuul, mille kiirus on üle 32,7 m/s. Sellised tormid ei pruugi tekkida sooja troopilise mere kohal ega ole seetõttu orkaanid selle sõna kõige levinumas tähenduses. Neid põhjustavad tsüklonid, mis liiguvad Atlandi ookeani põhjaosast Loode-Euroopasse. Tavaliselt tekivad nad hilissügisel või talvel.
Madalrõhualad on Atlandi ookeani põhjaosas tavalised. Tihti ründavad need Suurbritannia ja Iirimaa põhjarannikut ning liiguvad edasi Norra merre. Kui nad aga lõuna poole liiguvad, võivad nad mõjutada ka teiste Euroopa riikide ilmastikku.
Nende orkaanide majanduslikku kahju hinnatakse 1,9 miljardile eurole aastas ja kindlustuse kahjusid 1,4 miljardile eurole aastas (1990–1998). Looduskatastroofi põhjustatud kahjude poolest jääb see alla ainult USA orkaanidele.
Thbilisi veretöö

Thbilisi veretöö või Gruusia eeskujul 9. aprilli tragöödia nime all tuntakse 1989. aasta 9. aprillil aset leidnud sündmusi Thbilisis. Nõukogude siseväed ründasid tol päeval rahvuslaste meeleavaldust Rusthaveli prospektil sapöörilabidatega. Hukkus 21 inimest, suuremalt jaolt naised. Sajad inimesed said vigastada.
Juba viis päeva kestnud meeleavaldustel nõuti nii Gruusia iseseisvust kui ka Abhaasia separatistide karistamist.
Nõukogude vägesid kamandas Taga-Kaukaasia sõjaväeringkonna juht kindralpolkovnik Igor Rodionov. Gruusia miilitsaüksustelt korjati ennetavalt ära relvad. Enne rünnakut meeleavaldusele saabunud patriarh Ilia II palus tankidega silmitsi seisvatel demonstrantidel ohvrite vältimiseks lahkuda, kuid teda ei võetud kuulda.
Teritatud sapöörilabidate ja kumminuiadega relvastatud sõdurid piirasid meeleavaldajad igast küljest sisse, jäeti vaid kitsas taganemistee. Rünnakul kasutati meeleavaldajate vastu pisar- ja mürkgaasi. Arstidel ja kiirabil ei lubatud inimesi aidata.
Hiljem väitsid sõjaväelased, et meeleavaldajad ründasid esimesena ja ohvrid põhjustasid nad ise paanikas üksteist jalge alla tallates. Ohvrite lahkamisel tuvastati, et enamasti oli surma põhjuseks lämbumine, millele aitas kaasa kemikaalide sissehingamine.
Gruusias vallandas veretöö üldstreigi ja uued meeleavaldused. Gruusia televisioon näitas ohvrite moonutatud surnukehi. Kuulutati välja 40-päevane lein. Gruusia NSV valitsus astus tagasi.
Salaja filmitud kaadrid juhtunust toimetati Eesti kaudu kiiresti välisajakirjandusele , need vallandasid rahvusvahelise skandaali. NSV Liidu Rahvasaadikute Kongress moodustas sündmuste uurimiseks komisjoni, mida juhtis Anatoli Sobtšak. Tuvastati riigi- ja armeejuhtide kaasosalus, nõuti viimaste karistamist.
Thbilisi veretöö andis hoogu juurde Nõukogude Liidu lagunemisele. Gruusias tähistatakse 9. aprilli rahvusliku ühtsuse päevana. 1991. aastal viidi Gruusias 9. aprillil läbi iseseisvusreferendum.
Feliks Kulov

Feliks Kulov (kirgiisi keeles Феликс Кулов; sündinud 29. oktoobril 1948 Frunzes) on Kõrgõzstani poliitik, peaminister 1. septembrist 2005 kuni 19. detsembrini 2006.
Kulov on partei Ar-Namõs juht ja juhib alates 2010. aasta 10. novembrist partei fraktsiooni Kõrgõzstani Ülemnõukogus.
Aastatel 1978–1998 tegi Kulov karjääri esmalt Nõukogude, hiljem Kõrgõzstani miilitsas ja siseministeeriumi struktuurides. Ta pidas erinevaid ameteid valitsuses, oli muuhulgas siseminister, julgeolekuminister ning Tšüj oblasti juht. Aastatel 1992–1993 oli ta asepresident. Asepresidendi ametist lahkus Kulov seoses tüliga, mis puhkes tema järelevalve all ette võetud rahvusvaluuta kasutuselevõtu käigus kadunud kullavarude tõttu. Aastatel 1998–1999 oli Kulov Biškeki linnapea.
1999. aastal asutas Kulov erakonna Ar-Namõs ('Väärikus') ja hakkas seda juhtima. 2000. aastal kavatses ta kandideerida Ülemnõukogusse, kuid vahistati korruptsioonisüüdistusega ja mõisteti 7 aastaks vangi. Tulbirevolutsioon 2005. aastal tõi kaasa tema vabastamise vanglast ja kõigist süüdistustest.
Kulovit peeti Tulbirevolutsiooniga kukutatud Askar Akajevi oluliseks vastaseks ja eeldati, et temast võib saada Akajevi järglane presidendi ametis. Presidendiks ta siiski ei kandideerinud, oletatavasti viletsa kirgiisi keele oskuse tõttu. Kulovi emakeel on vene keel. Revolutsiooni üheks ajendiks oli riigi põhja- ja lõunaosa ebavõrdsus. Presidendivalimised võitis lõunaosast pärinev Kurmanbek Bakijev, kes nimetas põhjaosast pärineva Kulovi peaministriks.
2006. aasta detsembris astus ta valitsusjuhi kohalt tagasi, mistõttu seadusjärgselt loeti ametist lahkunuks kogu Feliks Kulovi valitsus. Bakijev esitas ta kohe uuesti peaministri kandidaadiks, kuid parlament jättis ta jaanuaris kahel katsel ametisse kinnitamata ja Bakijev oli sunnitud otsima uue kandidaadi. 29. jaanuaril 2007 vabastas Bakijev Kulovi valitsusjuhi kohusetäitja ametist ja määras uueks peaministriks Azim Isabekovi. On arvatud, et Bakijevi eesmärgiks oligi liiga silmapaistvast Kulovist vabaneda .
Pärast peaministriametist lahkumist töötas Kulov Kõrgõzstani hüdroenergiaressursside rakendamise nimel.
Poliitilised seisukohad.
Kulov on avaldanud soovi Venemaad ja teisi endiseid Nõukogude Liidu liiduvabariike ühendava konföderatsiooni loomiseks. Ta leiab, et Manasi lennuväebaasi saatuse peaks Kõrgõzstan otsustama üheskoos teiste Kollektiivse Julgeoleku Lepingu Organisatsiooni liikmetega, kuid seni, kuni olukord Afganistanis on ohuks regionaalsele julgeolekule, peaks Ühendriikide valduses olev baas tegevust jätkama.
Feliks Kulovi partei toetajateks on eelkõige vene- ja usbekikeelne elanikkond.
2010. aasta septembris sõlmis ta oma partei nimel koostööleppe Ühtse Venemaaga.
Allianss Gruusia Eest

Allianss Gruusia Eest oli Gruusia opositsiooniparteide poliitiline ühendus, mida juhtis Irakli Alasania.
Allianss asutati 2009. aasta veebruaris. 2010. aasta 15. juunil teatas Irakli Alasania Alliansi laialisaatmisest.
Allianssi kuulusid Davith Gamkrelidze juhitud Uued Parempoolsed, Davith Usupašvili juhitud Gruusia Vabariiklik Partei, Alasania juhitud Meie Gruusia – Vabad Demokraadid (alates asutamisest 2009. aasta juulis), Salome Zurabišvili juhitud Gruusia Tee (alates 2010. aasta aprillist) ja endine ombudsman Sozar Subari (alates 2009. aasta septembrist). Viimane lahkus 2010. aasta mai lõpus toimunud kohalike valimiste järel.
Heinrich von Rehbinder

Vabahärra Heinrich von Rehbinder (Henrik Rehbinder, Hinric Rhebinder; 8. oktoober 1604 Liivimaa – 13. oktoober 1680 Stockholm) oli baltisaksa päritolu Rootsi sõjaväelane, Taagepera, Udriku ja Lõuna-Karjala Kavantholmi vabahärra, Fornetorpi pärushärra.
Heinrich von Rehbinder alustas oma sõjaväeteenistust, 1622. aastal kuningas Gustav II Adolfi vapipaažina.
1656 ülendati ta ooberstiks ja ta võttis samal aastal osa Vene-Rootsi sõja Riia kaitsmisest, mille käigus Kirchholmi lahingus hukkus tema vend, Polli pärushärra Bernhard von Rehbinder.
1668 naturaliseeriti ta Rootsi aadlikuks (vana matrikli järgi nr. 713), 1673 ülendati ratsaväe kindralmajoriks ja Karl XI määras ta Soome suurvürstkonna kuberneriks ja sõjajõudude ülemaks. Samal aastal suri, 1669. aastani Soome kindralkuberneriks olnud, Herman Fleming (1619–1673).
12. veebruaril 1680 sai ta koos oma 10 pojaga Rootsi vabahärraks ja immatrikuleeriti Rootsi rüütelkonda Nr. 77.
Talle kuulus Rootsis Jönköpingi lääni Säby vallas Gripenberg, Västmanlandi lääni Kärrbo vallas Frösåker, Stockholmi lääni Värmdö vallas Boo ja Vallentuna vallas Lingsberg, Soomes Antrea kihelkonnas (S:t Andreæ socken) Kavantholm, Pirkanmaal Tavastkyro kihelkonnas Viljakkala, Vilsala ja Egola, Liivimaal Taagepera ja Eestimaal Udriku mõis.
Perekond.
Heinrich von Rehbinderi vanemad olid Rootsi-Poola sõjas (1626–1629) Wallhofi lahingus Kuramaal 1626 hukkunud Västgöta ratsurite lipkonna rittmeister, Taagepera ja Polli pärushärra, Udriku härra Bernhard von Rehbinder ja Elisabeth von Vietinghoff.
Heinrich von Rehbinder abiellus kahel korral, esmalt u. 1638. aastal Hildegard Elisabeth von Üxkülliga (surnud 1679, maetud 1680 Kadrina kirikusse), kelle vanemad olid Velise mõisnik, maanõunik Otto Ottosson von Uexküll (surnud 1650) ja Hildegard Uexkülli (-Gyllenband) Vigalast. Abielust sündisid:
Teist korda abiellus Stockholmis 27. juunil 1680 Anna Burega (1624–1690), kes oli Turu õuekohtu asepresidendi Olof Bure (1578–1655) ja Elisabeth Bagge af Boo tütar, ning Liivimaa aadliku, ooberstleitnandi, Ingerimaal Viiburi linnusepealikuks olnud Hültzenbrunni mõisniku Johan Hülshorsti (Johan Hylshorst, Johannis Hyllthorst, Hullshorst) lesk.