Mario Capecchi

Mario Ramberg Capecchi (sündinud 6. oktoobril 1937) on itaalia molekulaargeneetik, kes pälvis 2007. aastal Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna avastuse eest, kuidas luua hiired, kellel on kindlad geenid välja lülitatud ("knock-out"-hiired). 
Capecchi sai auhinna koos Martin Evansi ja Oliver Smithiesiga. Praegu on ta USA Utah' Ülikooli meditsiinikooli inimgeneetika- ja bioloogiaprofessor.
Elukäik.
Mario Capecchi sündis Veronas Itaalia lenduri Luciano Capecchi ja Ameerikas sündinud Lucy Rambergi ainsa lapsena. Tema emapoolseteks vanavanemateks oli impressionistlik maalikunstnik Lucy Dodd Ramberg ja Saksa arheoloog Walter Ramberg. Teise maailmasõja ajal saadeti tema ema antifašistlikku rühma kuulumise eest Dachau koonduslaagrisse. Vahistamist ette nähes oli ta kogu oma vara maha müünud ja andnud tulu Bolzano lähistel elanud taluperele, et ta laps võiks seal elada. Aasta pärast oli aga raha otsas ja kasupere ei suutnud enam lapse eest hoolt kanda. Nelja ja poole aastaselt pidi Capecchi ise hakkama saama, elades järgmised neli aastat tänavalapsena Põhja-Itaalia tänavatel. Ta viibis aeg-ajalt mõnes lastekodus ja liikus linnast linna koos teiste kodutute lastega. Capecchi oleks alatoitluse tõttu peaaegu surnud. 
Kui ema vabanes Dachaust, otsis ta Capecchit terve aasta. Lõpuks leidis ta palavikus poja Reggio Emilia linna haiglast. 1946. aastal saatis Capecchi onu, RCA füüsik Edward Ramberg õele raha, et ta saaks reisida Ameerika Ühendriikidesse. Capecchi kolis koos emaga Pennsylvaniasse. Capecchi teine emapoolne onu Walter Ramberg oli samuti Ameerika füüsik, kes oli Eksperimentaalse Stressianalüüsi Seltsi kümnes president. 
Capecchi lõpetas 1956. aastal George'i Kooli, kveekerite internaatkooli Bucksi maakonnas Pennsylvanias. 1961. aastal omandas ta bakalaureusekraadi keemias ja füüsikas Ohio Antiochi kolledžis. Edasi läks ta MIT-sse plaaniga õppida füüsikat ja matemaatikat, kuid õppimise käigus tekkis tal huvi molekulaarbioloogia vastu. Seejärel siirdus ta Harvardisse, et ühineda DNA-struktuuri kaasavastaja James D. Watsoni laboriga. Harvardi Ülikoolist sai Capecchi 1967. aastal doktorikraadi biofüüsikas; doktoritöö valmis Watsoni juhendamisel.
Capecchi oli aastatel 1967–1969 Harvardi Ülikooli stipendiaatide seltsi noorem stipendiaat. 1969. aastal sai temast Harvardi meditsiinikooli biokeemia kateedri dotsent. 1973. aastast töötas ta Utah' Ülikoolis. 1988. aastast on Capecchi olnud ka Howard Hughesi meditsiiniinstituudi uurija. Ta on Rahvusliku Teaduste Akadeemia ja Itaalia-USA fondi liige.
Pärast seda, kui Nobeli komitee teatas avalikult, et Capecchi on võitnud Nobeli auhinna, väitis austerlanna Marlene Bonelli, et Capecchi on tema ammu kadunud poolvend. 2008. aasta mais kohtus Capecchi Põhja-Itaalias 69-aastase Bonelliga ja kinnitas, et ta on tõepoolest tema õde.
"Knock-out"-hiired.
Capecchi pälvis koos Martin Evansi ja Oliver Smithiesiga 2007. aastal Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna "knock-out"-hiire loomise eest. See hiir on loodud geenitehnoloogia ja "in vitro" viljastamise teel ning temas on konkreetne geen välja lülitatud.
Capecchi on jätkanud ka hiire Hoxi geeniperekonna süstemaatilist analüüsi. Sellel geeniperekonnal on tähtsaim osa embrüonaalse arengu kontrollimisel kõigil hulkraksetel loomadel. See geeniperekond määrab raku arengu paigutuse õiges järjekorras mööda keha telge pealaest jalatallani.