tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
South Bend

South Bend on linn Ameerika Ühendriikides Indiana osariigis, St. Josephi maakonna halduskeskus.
See on saanud nime asukoha järgi St. Josephi jõe lõunapoolseima looke juures. Piirkonna asustasid 19. sajandi alguses karusnahakaubitsejad. Linnastaatuse sai 1865. aastal. Kuni 20. sajandi keskpaigani mõjutas linna majandust tugevalt jõe lähedus, mis soodustas rasketööstuse arengut. Elanike arv oli suurim 1960. aastal (132 445) ja hakkas seejärel vähenema, põhjusteks inimeste kolimine eeslinnadesse ja suurte tööstusettevõtete töö lõpetamine. Tänapäeval on linnas peamised majandusvaldkonnad tervishoid, haridus, väikeettevõtlus ja turism.
Linnas elas 2010. aasta rahvaloenduse järgi 101 168 inimest. See on Indiana suuruselt neljas linn ning Põhja-Indiana majandus- ja kultuurikeskus.
Linnas asub Notre Dame'i Ülikool.
Aastatel 2012–2020 oli South Bendi linnapea Pete Buttigieg.
Dragoni

Dragoni on vald ("comune sparso") Itaalias Campania maakonnas Caserta provintsis. Halduskeskus asub San Giorgios.
130 meetri kõrgusel merepinnast asuva Dragoni asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta. 
Dragoni piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Alife, Alvignano, Baia e Latina, Liberi, Roccaromana.
Dragoni halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Maiorano di Monte, Chiaio, Aschettini, San Giorgio (keskus), San Marco, Trivolischi.
Lielupe (Jūrmala)

Lielupe on Läti linna Jūrmala osa. 
Asub Buldurist idas ja Buļļuciemsist ning Stirnuragsist läänes, Lielupe jõe ja Liivi lahe vahel. 1623 elanikku (2008). 
Linnaosa tekkis Buļļi mõisa ja Bulduri mõisa piirile. 1913. aastal rajati sinna Priedaine jahiklubi juurde Buļļi peatuskoht, mis nimetati 1932. aastal Lielupeks. Aastast 1959 on Lielupe Jūrmala linna koosseisus.
Galluccio

Galluccio on vald ("comune sparso") Itaalias Campania maakonnas Caserta provintsis. Halduskeskus asub San Clementes.
368 meetri kõrgusel merepinnast asuva Galluccio asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta. 
Galluccio piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Conca della Campania, Mignano Monte Lungo, Rocca d'Evandro, Roccamonfina, Sessa Aurunca.
Galluccio halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Calabritto, Campo, San Clemente (keskus), Sipicciano, Vaglie.
Galluccio halduspiirides asuvad järgmised asulad: Bisanti, Fortinelli, Folchi, Campanili, Murata, Mattei, Ceci, Collinverno, Vandresi, Le Querce, Lottizzazione Damiani, Cisterni, Cavelle, Mieli, Pecorari, Saraceni, Gaudi, Colle Volpano, Colle Pignataro, Pendino, Martucci, Tirelli, Colle Tirelli.
Stirnurags

Stirnurags on Läti linna Jūrmala osa. 
Asub Lielupe linnaosast idas ja Buļļuciemsist läänes Lielupe jõe paremal kaldal. 370 elanikku (2008). 
1832. aastal tekkis Varnukrogsi kõrtsi vastu kalurite asula, mis on aastast 1959 Jūrmala linna koosseisus.
Marzano Appio

Marzano Appio on vald ("comune sparso") Itaalias Campania maakonnas Caserta provintsis. Halduskeskus asub Grottolas.
318 meetri kõrgusel merepinnast asuva Marzano Appio asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta. 
Marzano Appio piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Conca della Campania, Mignano Monte Lungo, Rocca d'Evandro, Roccamonfina, Sessa Aurunca.
Marzano Appio halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Ameglio, Campagnola, Grottola (keskus).
Bulduri

Bulduri on Läti linna Jūrmala osa. 
Asub Dzintarist idas ja Lielupest läänes. 3070 elanikku (2008). 
Bulduri kujunes Bulduri mõisa ("Bilderlingshof") ümber. Aastal 1833 hakati mõisa ümbert maad kruntideks müüma. Aastaks 1875 oli Bulduris juba 400 suvilat. Aastal 1877 rajati Riia-Tukumsi raudtee äärde Bulduri raudteejaam (praegune hoone on aastast 1947). Aastal 1889 valmis Bulduri kirik. Aastal 1910 asutati Bulduri mõisa põllumajanduskool, mis tegutseb tänapäevani. Aastast 1959 Jūrmala koosseisus.
Rocchetta e Croce

Rocchetta e Croce on vald ("comune") Itaalias Campania maakonnas Caserta provintsis.
459 meetri kõrgusel merepinnast asuva Rocchetta e Croce asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta. 
Rocchetta e Croce piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Calvi Risorta, Formicola, Giano Vetusto, Pietramelara, Riardo, Teano.
Rocchetta e Croce halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Rocchetta, Croce, Val D'Assano.
San Cipriano d'Aversa

San Cipriano d'Aversa on asula ja vald ("comune") Itaalias Campania maakonnas Caserta provintsis.
68 meetri kõrgusel merepinnast asuva San Cipriano d'Aversa asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta. 
San Cipriano d'Aversa piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Casal di Principe, Casapesenna, Giugliano in Campania (NA), Villa di Briano, Villa Literno.
Lüpsivõistlus

Lüpsivõistlus on võistlus, mida peetakse heade lüpsivõtete levitamise eesmärgil.
Eesti esimene lüpsivõistlus peeti 1926. aastal Tallinnas. 1938. aastal oli Eestis näiteks 168 lüpsivõistlust, kus kokku osales 1220 lüpsjat.
Maa (ajaleht 1926)

Maa oli aastatel 1926–1929 Tallinnas ilmunud ajaleht (häälekandja). See oli partei Asunikkude, Riigirentnikkude ja Väikepõllupidajate Koondis häälekandja.
Tadeusz Mazowiecki

Tadeusz Mazowiecki [taˈdɛuʂ mazɔˈvʲɛt͡skʲi] (18. aprill 1927 Płock – 28. oktoober 2013 Varssavi) oli Poola kirjanik, ajakirjanik, filantroop ja kristlik-demokraatlik poliitik. Ta oli üks Solidaarsusliikumise juhte ning esimene mittekommunistlik peaminister Teise maailmasõja järgses Kesk- ja Ida-Euroopas.
Ta sündis aastal 1927 Płockis arsti perekonnas.
Tadeusz Mazowiecki oli Poola peaminister 24. augustist 1989 kuni 4. jaanuarini 1991.
Piesoresistiivne efekt

Piesoresistiivne efekt ehk piesotakistuslik nähtus seisneb selles, et materjali elektritakistus sõltub materjalile survel või tõmbel avaldatavast mehaanilisest pingest. Selline sõltuvus ilmneb kõige tugevamini pooljuhtmaterjalidel. Pooljuhtidest on siin praktikas levinuim räni kui kiipide põhiline alusmaterjal. Nii on näiteks survetajurina toimiv takistuselement hõlpsalt integreeritav CMOS-võimendiga. Piesoresistiivset efekti rakendataksegi mitmesuguste tööstusseadmete surve- ja kiirendustajurites.
Seda nähtust kirjeldas esimesena ameerika füüsik Percy W. Bridgman 1920. aastail.
Maahindamine

Maahindamine on maa kvaliteedi kindlakstegemine. 
Maahindamine on vajalik selleks, et saada andmeid maamaksu määramiseks, maa hinna arvutamiseks ja maakorralduseks. 
Eesti alal tehti esimesed maahindamised 17. sajandi lõpus.
Jelena Muhhina (iluuisutaja)

Jelena Muhhina (sündinud 22. oktoobril 1988 Tallinnas) on Eesti iluuisutaja. 
2005. aastal tuli ta Eesti meistriks naiste üksiksõidus. 2005. aasta maailmameistrivõistlustel sai ta 21. koha. 
Ta on töötanud Tiiu Valgemäe Uisukoolis.
Itk

Itk on rituaalne praktika ja tehnika, mida kasutatakse traditsioonilises kultuuris kriisiolukordade markeerimiseks ja nendest ülesaamiseks. Itkud jagatakse tavandi- ja olusikuitkudeks. Tavandiitkud on seotud elus toimuvate pöördeliste sündmustega. Sellised olukorrad on harilikult seotud surma, abiellumise, võõrsile lahkumise või taaskohtumistega. Olustikuitkudes räägitakse isiklikest kriisidest või lähedaste igapäevastest olukordadest, kus on oluline tunnete väljendamine ning enese määratlemine muutunud olukorras. Kõikidest itkuliikidest kõige vanemad on surnuitkud.
Rahvaluuleteaduslikust aspektist on itk omaette folkloorižanr ja praktika, esituslikult on tegemist iseseiseva vokaaltehnika või kõneaktiga. Itkule on omane vähem või rohkem iseloomulik meloodika, mis tavajuhtudel pole ei kõnelemine ega laulmine, vaid jääb pigem nende vahele. Oluline ja itkule omane on itku tekst, mis põhineb traditsioonilistele, sageli vägagi välja arendatud luulelistele vormelitele, mis raamivad ja kujundavad iga esituse konkreetsest olukorrast tulenevat individuaalsust ja improvisatoorsust. Itku meetrika ja värsistruktuur on reeglina suhteliselt kõikuvad.
Itku otstarve on vaatamata valdavalt individuaalsele esitusele pigem kollektiivne. Pulmades (ja siirderiitustes üldse) aitab itk asjaosalistel mõtestada toimuvaid ühiskondlikke- ja rollimuutusi, asetada end uude olukorda ja luua turvaline alus edasiseks eluks. Enam individuaalsed on nn juhuitkud, mis võivad olla esitatud üksi olles vastava meeleolu ajel.
Itkemist pole üldjuhul eraldi õpitud, suulises kultuuris on see oskus omandatud passiivselt ning ta on aktualiseerunud vastava olukorra tekkides inimese elus. Läänemeresoome rahvakultuuris on itkejad olnud valdavalt naised. Häid itkejaid on hinnatud ning nad on täitnud kogukonnas tähtsat rolli. Eesti rahvakultuuris on itk eksisteerinud muinasajal ja küllap ka hilisematel sajanditel, kuid tõenäoliselt koos reformatsiooni tulekuga on ta ideoloogilistel põhjustel avalikust kasutusest sajandite jooksul välja tõrjutud. Küll on itkemine viimaste aegadeni säilinud setudel, samuti Venemaa läänemeresoome rahvastel. Iseäranis monumentaalsed ja poeetiliselt välja arendatud on karjala ja vepsa itkud.
Surnuitk.
Surnuitk on hõige üle piiri, kontakti otsimine teispoolse maailmaga. Surnuitkud põhinevad rahva uskumustel ning on seotud esivanemate kultusega. Itku mõistmine tugineb peamiselt itkuteksti poeetiliste kujundite analüüsil, mida on püütud seletada psühholoogilises, kultuurilises ning sotsiaalses kontekstis. Surnuitkud on suhtlemisvahendid elavate ja surnute kogukonna vahel, nende esitamistel (taas)markeeritakse ja turvatakse eri maailmade piiri, hoitakse diplomaatilist suhtlust ja vahetatakse teavet surnutega, et tagada sealpoolsuse heasoovlikkust ja vältida ootamatusi lahkunud kogukonna esindajate poolt (näitkeks kodukäimine). Matuseolukorras esitatavatel itkudel on sageli surnu hinge teispoolsusse juhatav ülesanne, kuid esineb ka erandeid, kus itkeja avaldab vastupanu muutustele ning nõuab surnu ülestõusmist hauast.
Nutulaul

Nutulaul ehk lamentatsioon, ka kaebelaul (ladina keeles "lamentatio") on muusikas tavaliselt kannatusnädala kolme viimase päeva öistel palvustel lauldav või mängitav ning tavaliselt Jeremia nutulaulu tekstile tuginev muusikažanr.
Jaan Kreuksi nimeline parteiorganisatsioon

Jaan Kreuksi nimeline parteiorganisatsioon oli 1932. aastal Jõgeval Albert Sakkarti asutatud EKP organisatsioon. 
Organisatsiooni kuulusid valdavalt metsa- ja kraavitöölised.
Organisatsiooni kui terviku tegevus lõppes 1935. aastal, kui Sakkart lahkus Eestist.
Vabariigi Presidendi hariduspreemia

Vabariigi Presidendi hariduspreemia on sihtasutuse Vabariigi Presidendi kultuurirahastu poolt teenekatele Eesti haridustegelastele antav auhind.
Igal aastal antakse välja kolm preemiat suurusega 4800, 3500 ja 2900 eurot. Preemiat rahastab Danske Bank, aastail 2003–2008 oli rahastaja Hansapank. Vabariigi Presidendi hariduspreemiale saab esitada Eesti hariduselus väljapaistvaid tulemusi saavutanud õpetajaid, õppejõude, haridusasutuse juhte või töötajaid, õpikute koostajaid, samuti haridusalaste praktiliste uuenduste algatajaid ja ellurakendajaid või haridusametnikke. Preemia saaja valib välja kultuurirahastu nõukogu.
Jaguõhtud

Jaguõhtud olid Kirde-Eestis hingedeajal (Kirde-Eestis nimetati jaguajaks) peetud neljapäevaõhtused koosviibimised, kus vesteldi, mõistatati ja tehti käsitööd.
Jahikalender

Jahikalender on kalender, kus on kirjas jahipidamise ajad ja ametlik ajale vastav jahipidamiskord.
Jahvatamine

Jahvatamine ehk jahvatus on mingi tahke aine osakeste (harilikult läbimõõduga alla 1 cm) mõõtmete mitmekordne vähendamine. Kui osakeste läbimõõt on üle 1 cm, siis võidakse seda nimetada purustamiseks.
Ajalooliselt on jahvatamiseks kasutatud näiteks tuule- ja vesiveskeid.
Jaosmaa

Jaosmaa oli ajalooliselt külakogukonna põllumaa osa, mis kuulus ühele taluperele. Terminit "jaosmaa" on kasutatud peamiselt Venemaa talupoja maavalduse (vene надел) kohta. Kuna Venemaa talupoega on nimetatud ka "hingeks" ehk "revisjonihingeks", siis Venemaa talupojad ise nimetasid jaosmaad ka hingemaaks. 
Eesti alal räägiti hingemaadest vaid Petserimaal ja Narva jõe tagustel maadel
Kolmeväljasüsteem

Kolmeväljasüsteem ehk kesasüsteem on selline maaviljelussüsteem, kus põld on jagatud kolmeks enam-vähem samasuuruseks tükiks, ja kus eri aegadel viljeletakse suvivilja, talivilja ja üks osa on jäetud kesaks.
Eesti alal võeti kolmeväljasüsteem kasutusele 11.–12. sajandil. 19. sajandil mindi enamikus Eesti kohtades üle mitmeväljasüsteemile.
Hoburaudtee

Hoburaudtee on endisaegne tänava- või käitisesisene raudtee, kus veojõuna kasutati hobust. 
Tallinnas kasutati hoburaudteed ühistranspordivahendina (hobutramm ehk konka) 1888. aastast. 1920. aastate alguses asendati Tallinnas hoburaudtee trammiga.
Petšora meri

Petšora meri (vene keeles Печоpское моpе) on meri Loode-Venemaal Barentsi mere kaguosas. Petšora meri piirneb läänes Kolgujevi saare ning idas Vaigatši saare ja Jugorski poolsaarega.
Rannaelamu

Rannaelamu on endisaegne Eesti põhjaranniku kalurikülade elamu.
Rannaelamus oli tavaliselt neli ruumi. Põhiline eluruum oli tuba. Koda asus toa ja õue vahel. Maja otstesse ehitati tubakamber ja kodakamber, mis olid ühenduses vastavalt toa ja kojaga. Kodakambrit kasutati sahvri või aidana. Suuremates taludes võidi toas vilja kuivatada, aga kojas peksti reht.
Rannaelamu peal oli lame katus, tavaliselt viilkatus.
Rannaelamu kujunes arvatavasti 18.–19. sajandil kohalikust kaheruumilisest suitsutoast, laenates ehituselemente Soome elamutest ja Eesti rehielamutest.
20. sajandil tulid rannaelamute asemele uued elamud, mis olid keerukama plaaniga.
Aleksei Kazantsev

Aleksei Kazantsev (vene keeles Алексей Николаевич Казанцев; 11. detsember 1945 Moskva – 5. september 2007 Burgas) oli vene draamakirjanik, lavastaja ja teatritegelane.
Ta sündis Moskvas õigusteaduse professori perekonnas. Ta õppis ühe aasta Moskva Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonnas ning lõpetas aastal 1967 Moskva Laste Keskteatri juures asuva draamastuudio. Ta lõpetas Leningradi Riiklik Teatri-, Muusika- ja Filminstituudi (Georgi Tovstonogovi kursusel) ja aastal 1975 Moskva Kunstiteatri stuudiokooli (Oleg Jefremovi kursusel).
Ta töötas näitleja ja lavastajana Moskva Laste Keskteatris, lavastajana Riia Vene Draamateatris, Mossoveti teatris ja mujal. 
Aastatel 1993–1998 andis ta koos Mihhail Roštšiniga välja ajakirja Dramaturg. Aastal 1998 asutasid nad koos dramaturgia ja režissuuri keskuse, mille kunstiline juht oli ta kuni surmani.
Ta hakkas aastast 1975 kirjutama näidendeid. Kõige populaarsemaks sai näidend "Vana maja" (Eestis lavastatud aastal 1980 Vene Teatris ja aastal 1983 Noorsooteatris). Samuti on aastal 1982 Rakvere Teatris lavastatud "Ja katkeb hõbedane pael".
Isiklikku.
Tema isa Nikolai Kazantsev (1907–1971) oli jurist, Moskva Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna professor.
Irakli Garibašvili

Irakli Garibašvili (gruusia keeles ირაკლი ღარიბაშვილი; sündinud 28. juunil 1982 Thbilisis) on Gruusia poliitik, kes oli aastatel 2013–2015 ja 2021–2024 Gruusia peaminister.
23. detsembril 2015 teatas ta oma tagasiastumisest. 30. detsembril 2015 sai peaministriks senine välisminister Giorgi Kvirikašvili.
Elulugu.
Ta lõpetas 2004. aastal Thbilisi ülikooli (rahvusvaheliste suhete alal); aastatel 2002–2004 õppis ühtlasi ka Sorbonne'is (Pariisi 1. Ülikoolis); ta sai Thbilisi ülikoolist 2005. aastal magistrikraadi rahvusvaheliste suhete alal.
Ta töötas 2005. aastast Bidzina Ivanišvili alluvuses, olles Ivanišvilile kuuluva Cartu panga järelevalvenõukogu liige. 
25. oktoobrist 2012 kuni 20. novembrini 2013 oli ta Bidzina Ivanišvili valitsuses siseminister.
Alates 8. septembrist 2019 kuni 22. veebruarini 2021 oli ta Gruusia kaitseminister.
Christen Aagaard

Christen Lauridsen Aagaard (28. jaanuar 1616 Viborg – 5. veebruar 1664 Ribe) oli Taani luuletaja, kes kirjutas ladina keeles ja taani keeles, kuid on tuntud põhiliselt ladinakeelsete luuletuste järgi. Peale selle kirjutas ta teoloogia ja filosoofia alaseid teadustöid, mis jäid pooleli.
Tema isa oli Viborgi frantsiskaani kiriku pastor Laurids Jensen Aagaard (suri 1628), ema oli Maren Andersdatter Schytte (suri pärast 1657. aastat). Christenil oli vanem vend Niels.
Aastal 1636 andis Christen välja oma esimese raamatu "Sponsis novellis Laurentio Canutio". 
Aastal 1635 lõpetas ta Viborgis gümnaasiumi ja astus Kopenhaageni ülikoolis. Ta sooritas 1638. aasta ülestõusmispüha paiku teoloogiaeksami ja 8. mail 1638 sai ta suurepäraste hinnetega bakalaureusekraadi. 
Aastatel 1639–1641 oli ta Viborgi toomkiriku teine resideeriv kapellaan. 
Seejärel loobus ta sellest ametist ja oli 1641. aastast ülemõpetaja Sorøs Sorø gümnaasiumis. 
1646. aastal kutsuti ta Kopenhaagenisse, kus temast sai Kommuniteteti praost ja Kopenhaageni ülikooli erakorraline luuleprofessor, 1647. aastal korraline luuleprofessor. 1647. aastal sai ta magistrikraadi. Taani kuninga Christian IV surma puhul avaldas ta 1648 puhtas stiilis ja elegantsed ladinakeelsed luuletused kogumikuna "Threni hyperborei" (1648). 
1651. aastal sai ta Ribes Ribe toomkooli rektoriks ja abiellus 28. augustil 1653 Mette Sørensdatter Vedeliga (8. mai 1633 Snogdal i Ribe – 15. märts 1698 Ribe), kes oli Ribe toomkiriku kogudusepreestri magister Søren Andersen Vedeli (1587–1653) ja Susanne Pedersdatteri (1601–1674) noorim tütar ja Anders Sørensen Vedeli pojatütar. Aagaardi ajal käisid koolis õpilased kogu Jüütimaalt. Lõpetajaid oli siiski vähe. 
1658. aastal valis kapiitel ta teoloogialektoriks, millega kaasnes Vester Vedstedi kihelkonna pastori amet. Nendesse ametitesse jäi ta surmani.
Aagaard suri pärast aastatepikkust haigust ja maeti Ribe toomkirikusse.
Tema lastest on teada:
Tema luulepärand avaldati Frederik Rostgaardi teoses "Deliciae poetarum Danorum" (1. köide, Leyden 1693, lk 341–347) koos tema poja Severin Aagaardi lisatud eluloovisandiga.
Sarafan

Sarafan on särgi peal kantav pikk varrukateta rõivas; vene naiste rahvarõivas.
Eestis on seda rahvarõivana kasutanud setud ja Iisaku kihelkonna naised.
Gergovia

Gergovia oli 1. sajandil eKr gallialaste hulka kuulunud arvernide hõimu peamine "oppidum", tänapäeva mõistes pealinn.
Arvatakse, et see asus samas kohas kui tänapäeval Gergovie'ks kutsutud küla Clermont-Ferrandi lähedal Auvergne'is, Lõuna-Prantsusmaa keskosas. Roomlaste eelsest rauaajast on seal säilinud mõned müürid ja muldrajatised.
Gergovia lähistel toimus 52. aastal eKr Gergovia lahing, milles roomlased said gallialastelt lüüa. Rooma Vabariigi armeed juhtis prokonsul Julius Caesar, gallialasi Vercingetorix.
Luhamaa

Luhamaa oli küla ajaloolisel Setumaal. Nüüdisajal jagunevad kunagise Luhamaa küla maad Hindsa, Määsi ja Pruntova küla vahel.
Gallid

Gallid ehk gallialased olid keldi rahvas, kes elas Gallias rauaajal ja Rooma ajal, ligikaudu 5. sajandist eKr kuni 3. sajandini pKr. 
Gallia keel moodustab (koos keltibeeri keelega) mandrikeldi keelte põhiharu.
Esimesed andmed gallialastest pärinevad 5. sajandist eKr, kui nad olid La Tène'i kultuuri kandjad põhja pool Alpe. Kultuur laius Seine'i, Reini keskjooksu ja Elbe jõe ülemjooksu vahelisel alal. 4. sajandiks eKr levisid nad üle suurema osa tänapäeva Prantsusmaast, Šveitsist, Lõuna-Saksamaast, Austriast ja Tšehhiast. Gallialased hoidsid enda kontrolli all kaubateid Rhône'i, Seine'i, Reini ja Doonau jõestikel ning nende võim laienes kiiresti Põhja-Itaaliasse, Balkanile, Transilvaaniasse ja Anatooliasse.
Gallialastel polnud kunagi üht valitsejat või valitsust, kuid gallialaste hõimud tegid ulatuslikult sõjalist koostööd. Nende võimu tippaeg oli 3. sajandi alguses eKr. Pärast Esimest Puunia sõda survestas Rooma vabariik gallialaste võimuala. 225 eKr toimunud Telamoni lahingu järel käis gallialaste võim alla, kuni 50. aastatel eKr vallutas Rooma Gallia nn Gallia sõdades. Seejärel sai Galliast Rooma provints ning gallialased assimileeriti galloromaani kultuuri. Nad kaotasid oma hõimuidentiteedi 1. sajandi lõpuks pKr.
Eva Meil

Eva Meil (aastast 1940 Eva Malmsten; 11. september 1917 Tallinn – 10. jaanuar 2002) oli eesti näitleja.
Ta lõpetas aastal 1937 Tallinna Prantsuse Lütseumi ja aastal 1946 Draamastuudio eriklassi.
Ta mängis aastatel 1937–1941 ja 1944–1949 Draamateatris (oli seal ka etteütleja) ning 1949–1975 Estonias. Ta tegi kaasa filmis "Siin me oleme!" (1978, Eesti Telefilm).
Isiklikku.
Ta oli abielus näitleja Franz Malmsteniga, nende poeg oli näitleja Rein Malmsten, pojapoeg on näitleja Mait Malmsten.
Emil Cioran

Emil Cioran [eˈmiil tšor'aan] (8. aprill 1911 Rășinari – 20. juuni 1995 Pariis) oli rumeenia filosoof ja kirjanik.
Antonovi lennujaam

Antonovi lennujaam (ukraina Aеропорт "Антонов"), 2000. aastate alguseni ka Hostomeli lennujaam (ukraina Aеропорт "Гостомель"), on rahvusvaheline lennujaam Ukrainas, Kiievist 25 kilomeetri kaugusel loodes Hostomeli alevi lähedal. 
Lennujaam kuulub lennukitootmisettevõttele Antonov ning seda kasutatakse ülisuurte ja -raskete lastide tellimuslendude opereerimiseks ettevõtte allüksuse Antonov Airlinesi poolt ning Antonovi tehases toodetavate ja remonditavate lennukite katsetamiseks. Antonovi lennujaam on maailma suurimate lastilennukite An-225 ja An-124-100 (kuuluvad lastilennuettevõttele Antonov Airlines) kodulennujaam.
Lennujaamal on 3500 m pikkune ja 56 m laiune maandumis- ja õhkutõusmisrada. Ta sobib kasutamiseks päeval ja öösel aasta ringi ning on kantud Ukraina lennuväljade riiklikku registrisse.
Lennuväljal on kaks kinnist köetavat angaari mõõtmetega (p × l × k, meetrites) 80 × 4 × 28  ja 96 × 104 × 40 , mis võimaldab mistahes tüüpi lennukite, sh An-225, An-124, Boeing 747 jt, hooldus- ja parandustöid ööpäeva ringi ja mistahes ilmaga.
Lennukite seisupaiga juurde ulatub raudteeharu, mille laadimisplatvorm on varustatud kahe liikuvkraanaga ja estakaadiga lasti peale- ja mahalaadimiseks lennukitelt.
Venemaa sissetung Ukrainasse (2022).
2022. aasta 25. veebruaril võtsid Vene väed lennujaama enda kontrolli alla. 26. veebruaril likvideeriti võitluses Tšetšeeni sõjapealik Magomed Tušajev. Vene väed lahkusid lennujaama territooriumilt 31. märtsil 2022.
Dzintari

Dzintari (kuni 1922 Edinburga) on Läti linna Jūrmala osa. Dzintari asub Majorist idas ja Buldurist läänes. 2008. aastal elas Dzintaris 2050 elanikku.
Dzintari hakkas kujunema Bulduri mõisa maadele 1871. aastal. Esialgu sai asula nimeks Edinburga selle järgi, et 23. jaanuaril 1874 abiellus Venemaa keisri Aleksander II ainus tütar Maria Romanova Edinburghi hertsogi Alfrediga. Seejärel sai asula Venemaa aristokraatia seas populaarseks.
1877 rajati Dzintarisse raudteepeatus (praegune jaamahoone pärineb aastast 1980). 1879. aastal rajati kuursaal, kuid mõni aasta hiljem põles see maha. Juba 1878 rajati kuursaali asukoha juurde vabaõhulava, kus orkestrid esineda said. 1897 rajati teater, kus suvel esinesid Riia, aga ka Varssavi ja Peterburi orkestrid ja varieteetrupid. 1936. aastal valmis kontserdihoone.
1919 sooritas Läti armee sõjas Pavel Bermondt-Avalovi vastu Dzintarisse dessandi. Iseseisvumise järel hakati Dzintarisse ehitama eramuid, sageli rahvusromantilises vaimus, ja see jäi eriti prestiižseks paigaks. Nõukogude võimu ajal rajati Dzintarisse sanatooriume ja puhkekodusid. Aastast 1959 on Dzintari Jūrmala koosseisus.
Dzintaris on peatunud Maksim Gorki ja Valeri Brjussov. Vaatamisväärsused on Morbergide suvemaja (1883), teater (1897) ja kuursaali juurde ehitatud merepaviljon (1909).
Ennu tuulik

Ennu tuulik on pukktuulik Saaremaa vallas Saare maakonnas.
Ennu tuulik ehk täpse nimetusega Ennu küla Jaagu talu pukktuulik on traditsiooniline Saaremaa pukktuulik. Ennu tuulik on ehitatud 1924. aastal ning restaureeritud 2013. aastal. Tuulik on avaliku hoonena kasutuses linnuvaatlustornina. 
Jaagu talu pukktuulik on suuremat tüüpi Saaremaa pukktuulik, mis asub paekivist laotud kivijalal. Tegemist on lihtjahu tuulikuga, ehk tuulikus sai jahvatada jämedamat jahu, kuna tuulikus söelad puuduvad. Ennu tuuliku kerekuju on samuti eriline, kuna see koondub korruste lõikes ülespoole kuni 15 sentimeetrit. Selliseid koonduvad kerega tuulikuid ei ole ajalooliselt palju teada. Jaagu talu pukktuuliku ehitamisel on hulgaliselt ära kasutatud ka ühe vana pukktuuliku detaile – jahukirst, emapuu, värkel, pärsikang, täiskomplekt tiivaluuke, kivitõrs, kolu, kotiluuk, mis ümber tehtud vanast tuuliku välisuksest jt. Need vanad detailid pärinevad umbes 19. sajandi keskpaigast, ehk on tuuliku ehitusel 1924. aastal on ära kasutatud ühe vanema tuuliku detailid ja mehhanismid. 
Ajalugu.
Pukktuulik on algupäralt keskaegne masinavärk, mis võeti Saaremaal kasutusele umbes 16. sajandi keskel. Saaremaal oli ajalooliselt täiesti uute tuulikute ehitamine keelatud, seda reguleeris Balti-Saksa aadlike erikord. Pärast talurahvaseaduse vastuvõtmist said talupojad riigipanga laenu abil maad mõisalt päriseks osta ning seeläbi oma maatüki pärisperemeesteks. Pukktuulik sümboliseeribki taluperede iseseisvust ja sõltumatust.
1924. aastal ehitas Jaagu talu pukktuuliku talu peremees Toomas Soostermaaker. Toomase poeg August hooldas tuulikut kuni oma surmani 1980. aastatel. 1960. aastatel võis toimuda tuulikus viimane jahvatamine. Tuuliku kõrval asub ka teine tuulikukoht – Hindreku talu pukktuulik, millest on säilinud vaid kivijalg, kuna tuulik kästi lammutada nõukogude võimude poolt.
Pukktuuliku restaureerisid 2013. aastal Hiiumaa tuulikumeistrid firmast Lükkepakk OÜ, Altia Eesti AS sponsorlusel, Saarte Turismiarenduskeskus MTÜ ja Saaremaa Tuulikute Meistrikoja juhendamisel. Tuulik oli seisnud ligi paarkümmend aastat ilma katuseta ilmastiku käes ning kokkukukkumise äärel. Tuuliku mehhanismide jäänused on eksponeeritud tuuliku juures olevas varjualuses, ka tuulikus sees on säilitataud rida vanu konstruktsioone ja detaile, mis asuvad oma algsel asukohal. 
Tuulikut haldab ja tutvustab külastajatele kohapeal MTÜ Jaagu Tuulik.
Sisseseade.
Tuuliku sisseseade oli varemetes tuulikus ligi paarkümmend aastat ilma katuseta ilmastiku käes, jahvatusmehhanismide jäänused on tuulikust suures osas eemaldatud ja eksponeeritud varjualuses tuuliku kõrval. Tuulik on seest kohandatud linnuvaatlustorniks – lisaks üksikutele originaalmehhanismidele, mis tuulikus sees on säilitatud, on kerelaudisesse tehtud väikesed luugid lindude vaatlemiseks ja merele vaatamiseks.
Brucella microti

Brucella microti on bakteriliik.
"Brucella microti" genoom on sekveneeritud. 
"Brucella microti" on levinud pinnases ning osades loomades. 
Patogeensus.
Võib nakatunuil haiguslikke seisundeid põhjustada. Käesoleval ajal pole täheldatud inimestel "Brucella microti" nakkust, kuid laboratoorsete katsete käigus on tuvastatud, et "Brucella microti" on paljunemisvõimeline ka inimeste makrofaagides.
Majori

Majori on Läti linna Jūrmala keskmine osa. Majori asub Dubultist idas ja Dzintarist läänes. 3913 elanikku (2008). 
17. sajandist alates oli seal Firckside perekonnale kuulunud Majori mõis ehk majoraat (koht, kus elasid suguvõsa elatanud liikmed). Mõisa tänapäevane peahoone valmis 1910 ja see asub keset parki Lielupe jõe kaldal. 19. sajandil rajati mõisa juurde kõrts.
Majori hakkas arenema 1877, mil sinna tekkis raudteepeatus (praegune jaamahoone pärineb aastast 1992). Sealt viis Hornide kontserdiaia juurde Majori peatänav Jomas iela. Kontserdiaed rajati umbes 1870. Keset aeda valmis 1936 suur avatud kontserdisaal, mida ei eralda ümbritsevast pargist seinad.
Uusklassitsistliku arhitektuuri üks parimaid näiteid Jurmalas on aadressil Jomas iela 43 asuv näitusesaal, mis valmis juba 1863.
1938 valmis Majoris Läti kõige rikkama naise Emīlija Benjamiņa kodumaja. Tänapäeval asub see aadressil Jomas iela 13. Läti NSV-s oli see nomenklatuuri külalistemaja.
Aastast 1959 on Majori Jūrmala koosseisus.
Tänapäeval on Jomas iela jalakäijate tänav, mis on ääristatud restoranide, kaupluste ja hotellidega, Majoris on kaks suuremat hotelli (Jūrmala spaa ja "Baltic Beach") ning väiksemaid võõrastemaju.
Majori vaatamisväärsuste hulka kuuluvad kaunis liivarand ja 1929 valminud rannapaviljon.
Teverola

Teverola on asula ja vald ("comune") Itaalias Campania maakonnas Caserta provintsis. Halduskeskus asub Teverolas.
25 meetri kõrgusel merepinnast asuva Teverola asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta. 
Teverola piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Aversa, Carinaro, Casaluce, Santa Maria Capua Vetere, Marcianise.
Gerd Tarand

 
Gerd Tarand (sündinud 12. septembril 1985 Tallinnas) on eesti blogija, ühiskonnaaktivist ja endine poliitik. 
Hariduskäik.
Gerd Tarand alustas kooliteed 1992. aastal Tallinna 49. Keskkoolis. Aastatel 1993–2001 õppis ta Tallinna 21. kooli inglise keele kallakuga klassis ning lõpetas põhikooli. 2001. aastast õppis ta Tallinna Mustamäe Gümnaasiumi keeleklassis ja sai keskhariduse, lisaks sooritas Tallinna Vanalinna Täiskasvanute Gümnaasiumis saksa keele eksternieksami. Hiljem on Tarand õppinud mõnda aega rahvusvaheliste suhete õppekavadel Euroülikoolis ja Tallinna Tehnikaülikoolis.
Töökäik.
Tarand on töötanud tõlkebüroos projektijuhina, kliendihaldurina internetireklaami ettevõttes, hariduskampaania koordinaatorina, Euroopa Noortenädal 2008 projektijuhina Eestis, noorte osaluse peaeksperdina riigiasutuses Eesti Noorsootöö Keskuses, projektijuhina Eesti Noorteühenduste Liidus ning tegevjuhina (peasekretär) MTÜ-s Noored Sotsiaaldemokraadid.
2011. aastast teeb Tarand tõlketöid oma ettevõtte Word Link Estonia OÜ kaudu. 
Poliitiline tegevus.
Gerd Tarand kuulus aastatel 2004–2022 Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda, olles:
Osalemine valimistel.
Gerd Tarand on Sotsiaaldemokraatliku Erakonna nimekirjas osalenud 2005. aasta kohalike omavalitsuste valimisel, 2007. aasta Riigikogu valimisel, 2009. aasta kohalike omavalitsuste valimisel, 2011. aasta Riigikogu valimisel ning 2013. aasta kohalike omavalitsuste valimisel.
2005., 2009. ja 2013. aasta kohalike omavalitsuste valimistel osutus Tarand valituks ja sai Mustamäe halduskogu liikmeks.
Blogimine.
Alates 2007. aastast avaldab Tarand arvamuslugusid isiklikus veebipäevikus aadressil http://www.gerdtarand.eu/. 2009. aasta oktoobris võeti Gerd Tarand Eesti esimese blogijana Eesti Ajakirjanike Liidu liikmeks.
William Thomas Stead

William Thomas Stead (5. juuli 1849 – 15. aprill 1912) oli Briti kirjanik ja ajakirjanik. 
Ta hukkus Titanicul.
Amasoonase kaapiväät

Amasoonase kaapiväät ("Banisteriopsis caapi") on Lõuna-Ameerika vihmametsades ja Lääne-India saarestikus kasvav ronitaim (liaan) malpiigialiste sugukonnast.
Kirjeldus.
Amasoonase kaapiväädi liaan on sile ja pruuni värvusega. Üsna pikad lehed, 8–18 sentimeetri pikkused, paiknevad taimel vastakuti. Õied on roosa värvusega.
Keemiline koostis.
Amasoonase kaapiväät sisaldab alkaloide – harmiini, harmaliini ja tetrahüdroharmiini, mis on beetakarboliinide rühma kuuluvad monoamiinide oksüdaasi inhibiitorid (MAOI). Need ained hoiavad ära "ayahuasca" teisi koostisosi sisaldavates taimedes (nt nägemuse-rögajuur) sisalduva psühhoaktiivse dimetüültrüptamiini (DMT) lagundamise organismi ensüümide poolt, võimaldades DMT-l suu kaudu manustatuna psühhoaktiivset toimet avaldada.
Saadused.
"Ayahuasca" on selle taime ketšuakeelne nimi, mis tähendab "vaimude liaani". Samamoodi nimetatakse ka sellest taimest tehtud ravi- ja nõiajooki. Amazonase vihmametsade põlisrahvad kasutavad amasoonase kaapivääti traditsioonilise "ayahuasca"-nimelise taimetee peamise koostisosana.
Lõuna- ja Kesk-Ameerikas valmistab ligi 72 hõimu "ayahuasca"le vastavat hallutsinogeenset jooki – pea iga hõim nimetab seda jooki isemoodi.
Droogina.
Amasoonase kaapiväädi kasutamine droogina on uurimisjärgus. Tulemused on esialgsed, kuid taimes sisalduvad ained avaldavad soodsat toimet neuroloogiliste haigusseisundite korral ja ka antioksüdantset toimet.
Võimla tänav

Võimla tänav on tänav Rakvere keskosas Rakvere Spordikeskuse lähedal.
Tänava pikkus on umbes 270 meetrit. Tänav algab Vabaduse tänavalt, ristub Laia ja Lydia Koidula tänavaga ning lõpeb Kastani puiesteel.
Tänav läbib parki, kus asub Rakvere vennashaua monument.
Aadressil Võimla 1 asub Rakvere Pauluse kiriku hoone, mida kasutatakse Rakvere koolide võimlana.
Eeslinn

Eeslinn oli algses tähenduses linnaosa, mis paiknes väljaspool linnamüüri; hiljem on selle all mõeldud linnasüdamikust väljaspool olevat linnaosa.
Eestis hakkasid eeslinnad tekkima 14. sajandil. Esimene eeslinn oli Tallinnas Kalamaja. Kalamaja on teadaolevalt esmamainitud 1374. aastal Tallinna eeslinnana.
Eeslinnade arengu käigus võivad nad muutuda näiteks tööstuslinnaosadeks või aedlinnadeks.
Haigekassa (üldmõiste)

Haigekassa on kindlustatud isikutele ravikindlustuse andmisega tegelev asutus.
Esimesed haigekassad asutati 1883. a Saksamaal. 
Eesti haigekassa.
Eestis asutati esimesed haigekassad Sindis, Tallinnas jm.
Töövõimetusleht

Töövõimetusleht (ka: "haigusleht") on dokument, mis tõendab töötaja ajutist töövõimetust.
Eesti ravikindlustuse seaduse järgi defineeritakse töövõimetuslehte järgmiselt:
Töövõimetuslehe liigid on haigusleht, sünnitusleht, lapsendamisleht ja hooldusleht.
Ajutine töövõimetus

Ajutine töövõimetus on töötaja ajutine töövõime kaotus ehk võimetus teha tööd haigestumise, vigastuse või haige pereliikme põetamise tõttu.
Eesti töötavale ravikindlustusega isikule, kellele on kirjutatud töövõimetusleht, maksab Eesti Haigekassa ajutise töövõimetuse hüvitist.
Verolavecchia

Verolavecchia on vald ("comune") Itaalias Lombardia maakonnas Brescia provintsis. Halduskeskus asub Verolavecchias.
68 meetri kõrgusel merepinnast asuva Verolavecchia asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta. 
Verolavecchia piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Borgo San Giacomo, Corte de' Cortesi con Cignone (CR), Pontevico, Quinzano d'Oglio, Robecco d'Oglio (CR), Verolanuova.
Verolavecchia halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Monticelli d'Oglio, Villanuova.
Michel Roux

Michel André Roux (19. aprill 1941 Charolles, Saône-et-Loire'i departemang – 11. märts 2020 Bray, Berkshire) oli prantsuse päritolu Michelini tärniga restoranide peakokk, kes töötas Suurbritannias.
Tööelulist.
14-aastaselt hakkas ta sarnaselt vend Albert Roux'ga töötama kondiitri ("pâtissier") õpipoisina Camille Loyali juures Pariisis Belleville'i piirkonnas.
Oma raamatu "" (2010) sissejuhatuses kirjutab ta, et esialgu töötas ta "tour"'is. Tema töö seisnes eri liiki tainaste tegemises ja neist küpsetiste vormimises, kusjuures alati samas järjekorras: Prantsuse sarvesaiad, nupsusaiad, võitainas, "flan pastry", "pâte brisée", "pâte sucrée" jne.
Rohkem kogenuna asus ta kondiitrina tööle Suurbritannia Pariisi saatkonnas.
Aastail 1960–1962 teenis ta Prantsuse sõjaväes.
Roux oleks kokaametist peaaegu loobunud, kuna soovis hakata ooperilauljaks, kuid järgnes siiski vennale Londonisse.
Koos vend Albert Roux'ga avas ta 1967. aastal Londonis restorani Le Gavroche ja Brays 1972. aastal restorani The Waterside Inn. Le Gavroche'ist sai hiljem kuninganna ema lemmiksöögikoht.
Tunnustus.
Simon Charles Hopkinson kirjutas viimase puhul "Michel is perhaps the finest pastry chef this country has ever had." (eesti keeles "Võimalik, et Michel on Inglismaa parim kondiiter läbi aegade").
Michel Roux (täpsustus)

Michel Roux on inimese nimi.
Nime kandjaid.
Michel Roux nime kandjad :
Treviso Bresciano

Treviso Bresciano on vald ("comune sparso") Itaalias Lombardia maakonnas Brescia provintsis. Halduskeskus asub Trebbios.
687 meetri kõrgusel merepinnast asuva Treviso Bresciano asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta. 
Treviso Bresciano piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Capovalle, Idro, Lavenone, Provaglio Val Sabbia, Vestone, Vobarno.
Treviso Bresciano halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Facchetti, Trebbio (keskus), Vico.
Seniga

Seniga on vald ("comune") Itaalias Lombardia maakonnas Brescia provintsis. Halduskeskus asub Senigas.
48 meetri kõrgusel merepinnast asuva Seniga asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta. 
Seniga piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Alfianello, Gabbioneta-Binanuova (CR), Milzano, Ostiano (CR), Pralboino, Scandolara Ripa d'Oglio (CR).
Seniga halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Regona.
AS Aivaz

AS Aivaz oli metallitööstusettevõte Tallinnas, tegeles malmi- ja vasevalamite tootmisega.
Aastal 1939 töötas ettevõttes 75 töölist ja 8 ametnikku.
Ettevõtte eelkäija oli 1922. aastal asutatud "AS J. Aivaz &amp; Ko". 
AS "Aivaz"is valmistati kultuurimälestiseks tunnistatud EELK Valjala Martini kiriku tornikell ja EELK Laatre Püha Laurentsiuse kiriku tornikell.
Ettevõte natsionaliseeriti 1940. aastal.
Juraj Dobrila Ülikool Pulas

Pula Juraj Dobrila Ülikool ("Sveučilište Jurja Dobrile u Puli") on ülikool Pula linnas Horvaatias, asutatud 2006. aastal. 2011. aastal õppis ülikoolis 2465 üliõpilast.
Tiit Berg

Tiit Berg (2. jaanuar 1946 – 9. oktoober 1980) oli eesti näitleja ning filmi- ja telerežissöör. 
Tiit Berg lõpetas 1964. aastal Tallinna 2. Keskkooli ning 1976. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (7. lennus) lavastaja-näitlejana.
Ta töötas Eesti Televisioonis telesaadete ja dokumentaalfilmide režissöörina. 
Berg hukkus mereõnnetuses 1980. aasta oktoobris, kui mängufilmi "Pulmapilt" võtete ajal mindi õhtusel ajal purjepaadiga merele. Selles segaseks jäänud asjaoludega õnnetuses hukkusid ka filmioperaator Jüri Garšnek ja baleriin Raili Jõeäär.
Nikolai Kazantsev

Nikolai Kazantsev (vene keeles Николай Дмитриевич Казанцев; 2. veebruar/15. veebruar 1907 – 12. november 1971 Moskva) oli vene jurist.
Ta sündis külas (asub praeguse haldusjaotuse järgi Kurgani oblastis Beloozerski rajoonis). Ta kaitses aastal 1947 õigusteaduse doktori väitekirja, aastal 1948 sai ta professoriks. Ta oli aastast 1944 NLKP liige.
Tema erialaks oli maa- ja kolhoosiõigus. Ta oli aastast 1930 teaduslikul ja pedagoogilisel tööl. Aastatel 1954–1971 oli ta Moskva Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna maa- ja kolhoosiõiguse kateedri juhataja. 1960. aastatel osales ta maa-alaste õigusaktide ettevalmistamisel.
Isiklikku.
Tema poeg Aleksei Kazantsev oli vene draamakirjanik, lavastaja ja teatritegelane.
Kaubanduse aktsiaselts &quot;Agentuur&quot;

Kaubanduse aktsiaselts "Agentuur" (kasutatud ka nime: Agentuur) oli 1937. aastal Tallinnas asutatud Eesti kaubandusettevõte. Ettevõte tegeles muu hulgas kaupade sisse- ja väljaveoga.
AEG Eesti osakond

AEG Eesti osakond (tollane ametlik nimetus: "A.E.G. – Eesti Elektri selts – Eesti osakond") oli Saksamaa ettevõtte Allgemeine Elektricitäts-Gesellschaft (lühend: AEG) Tallinnas asunud osakond .
Agu (ajakiri)

Agu oli 21. detsembrist 1922 kuni 4. juulini 1925 Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisuse välja antud kirjanduse, kunsti ja kultuuri ajakiri. 
Aastatel 1923–1924 ilmus ajakiri kord nädalas Eduard Hubeli toimetamisel. 1925. aastal olid toimetajad Georg Eduard Luiga (vastutav toimetaja) ja Ernst Raudsepp (tegev toimetaja) ning ajakiri ilmus kaks korda kuus. Toimetus asus Tallinnas aadressil Pikk tänav 2 Päewalehe ruumes.
1923. aastal ilmunud ajakirjanumbrite esikaaned olid iga kord spetsiaalselt väljaande tarbeks Eesti tuntud kunstnike kujundatud. 1924. aastal ilmus ajakiri püsikaanekujundusega, mille autor oli Ernst Adalbert Ferdinand Stieren.
Ajakirja viimane number ilmus 4. juulil 1925. Esialgu peatati väljaandmine majanduslikel kaalutlustel ainult suvekuudeks, kuid 1925. aasta 12. number jäigi ajakirja viimaseks.
Aiatööleht

Aiatööleht : "Kuukiri aiatöö ja mesilastepidamise edendamiseks", oli aastatel 1907–1918 Tartus ilmunud aianduse kuukiri ja ilmus "Põllutöölehe" lisana.
Aastatel 1907–1914 andis ajakirja välja Tartu Põllumeeste Selts ja seejärel aastatel 1915–1918 Põhja-Liivimaa Põllutöö Keskselts.
Selle vastutavad toimetajad olid aastatel 1907–1910 oli Aleksander Jakob Peeter Eisenschmidt., 1911–1916 Jaan Mägi ja 1916–1918 Mart Reinik.
Tegevtoimetajaks oli Mart Reinik 1907–1916 nr. 2.
Ajakirja trükiti Postimehe ja Tööliste Nõukogu trükikojas (1917 nr. 12.)
Wegesa Charles Heche

Wegesa Charles Heche (sündinud 14. juulil 1981) on Tansaania poliitik.
Ta on Tansaania Chadema Partei liige ja Bavicha, Chadema Partei noorteorganisatsiooni esimees.
Ta on lõpetanud Tansaania St. Augustine'i Ülikooli ja "Bunda Teacher Colleges" (kasvatusteadused) vilistlane (B.A. ja vastavalt diplom). 2011. aastast alates on Bavicha Tansaania suurima opositsioonierakonna noorteorganisatsiooni esimees.
Ball

Ball on pidulik tantsuõhtu. Balle korraldatakse nii millegi tähistamiseks ja heategeval otstarbel kui ka lihtsalt osalejate lõbustamiseks. Ajalooliselt on ballid olnud Euroopa (uuemal ajal ka Ameerika) kõrgklassi meelelahutus. Neile on omased pidulik rõivastus, kõrgel tasemel teenindus ja elav muusika.
Tähistamiseks korraldatakse balle näiteks riiklikel tähtpäevadel (Eesti Vabariigi aastapäev, aastavahetus) kui ka kohalike sündmuste puhul (linna aastapäev, koolilõpuball) või aastaaegade vaheldudes (kevadball, sügisball). Kõrgklassi esindajad on korraldanud balle selliste perekondlike või isiklike sündmuste puhul nagu sünnipäevad (eriti juubelid), abiellumine vms.
Balli üks alaliike on maskiball, kus osalejad kannavad äratundmise vältimiseks maske ning enamasti ka kostüüme. Maskiballid pärinevad Euroopa karnevalitraditsioonist, kus anonüümne mask markeerib lubatavuse piiri nihkumist, ehkki tegelikult ei pruugi mask kandja isikut varjata.
Ohtralt on balle kirjeldatud kirjandusklassikas, samuti on neid kujutatud vahel ajaloofilmides ("Tuulest viidud"), ooperites ja operettides (Giuseppe Verdi "Maskiball", Pál Ábrahámi "Savoy ball").
Üks suuremaid tänapäevaseid balle on igal aastal toimuv HIV- ja AIDSiteemaline "Life Ball" Austria pealinnas Viinis, mis on ühtlasi suurim heategevusüritus Euroopas.
Riina Airenne

Riina Airenne (aastani 1994 Riina Kadaja, sündinud 12. septembril 1959 Tartus) on eesti laulja (sopran, metsosopran).
Lõpetas 1979 Tartu Heino Elleri nimelise Muusikakooli koorijuhtimise (Vaike Uibopuu klass) ning 1984 Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhtimise (Ants Üleoja klass) ja 1989 laulu erialal (Tiiu Levaldi ja Ivo Kuuse klass).
Ta täiendas end 1991–1993 Savonlinnas Shen Xiangi ja Li Yinwei kursustel ning Eva Plahova, Marga Schimli, Ludmilla Brauni, Thomas Hemsley, Nicola Christou, Tamara Novitšenko, Margarita Gruzdjeva jt juures.
Olnud aastast 1989 Estonia solist ja 1992. aastast ühtlasi Eesti Muusikaakadeemia pedagoog, algul ansambliõppejõuna ja seejärel erialaõppejõuna. On Estonias ja mujal loonud üle 40 rolli, esinenud nii ooperi-, kontsert- kui suurvormilauljana ka Lätis, Leedus, Tšehhis, Soomes, Rootsis, Belgias, Venemaal, Tšuvaššias, Kanadas ja Küprosel.
Rudiano

Rudiano on asula ja vald ("comune") Itaalias Lombardia maakonnas Brescia provintsis. Halduskeskus asub Rudianos.
117 meetri kõrgusel merepinnast asuva Rudiano asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta. 
Rudiano piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Calcio (BG), Chiari, Pumenengo (BG), Roccafranca, Urago d'Oglio.
Rovato

Rovato on vald ("comune") Itaalias Lombardia maakonnas Brescia provintsis, Franciacorta piirkonnas, Monte Orfano jalamil. Halduskeskus asub Rovatos.
192 meetri kõrgusel merepinnast asuva Rovato asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Rovato piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Berlingo, Castrezzato, Cazzago San Martino, Coccaglio, Erbusco, Travagliato, Trenzano.
Rovato halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Bargnana, Duomo, Lodetto, San Carlo, San Giorgio, San Giuseppe, Sant'Andrea, Sant'Anna.
Korruptsioonivaba Eesti

Korruptsioonivaba Eesti on avalikes huvides tegutsev mittetulundusühing, mille eesmärk on tegeleda korruptsiooni ennetamisega, tõsta Eesti elanikkonna korruptsiooniteadlikkust ja tegutseda Eesti ühiskonna läbipaistvuse ja demokraatia edendamise nimel. Ühing loodi Jaan Tõnissoni Instituudi algatusel rahvusvahelise korruptsioonivastase organisatsiooni Transparency Internationali allorganisatsioonina 27. aprillil 2000 eesmärgiga juhtida ühiskonna tähelepanu avalikus ja erasektoris toimuvatele korruptsiooniilmingutele. 
MTÜ Korruptsioonivaba Eesti on alates 2007. aastast Transparency Internationali akrediteeritud esindaja Eestis. 
Kuni 2006. aasta lõpuni tegutses ühing seltsinguna, mille töövormiks oli Jaan Tõnissoni Instituudi juurde loodud Korruptsioonianalüüsi Keskus. Alates 2007. aastast tegutseb ühing registreeritud mittetulundusühinguna, et omada suuremat autonoomiat.
MTÜ Korruptsioonivaba Eesti ei ole õiguskaitseasutus ega tegele korruptsioonijuhtumite avastamise või uurimisega. Seevastu tegeleb ühing Eesti korruptsioonivastase poliitika ning seaduste analüüsi, jälgimise ja mõjutamisega ettepanekute tegemise kaudu, et tagada struktuurse korruptsiooniennetuse tõus riigis. Samuti peab organisatsioon oluliseks sellealase teadlikkuse tõstmist nii konkreetsete sihtgruppide kui ka avalikkuse seas üldiselt. Aastate 2021–2024 prioriteetsed teemad on 
MTÜ-d Korruptsioonivaba Eesti rahastatakse projektifinantseerimise vormis. Vähem saab ühingu eelarve täiendust teenuste osutamisest (uuringud, analüüsid, koolitused), liikmemaksudest ja annetustest.
Juhatus.
Juhatuse esimees on Steven-Hristo Evestus ning liikmed Anne Reino, Piret Kustasson, Raul Narits ja Merle Ojasoo.
Tammemäe järv

Tammemäe järv (ka Tammemäe karjäär, Lõuna karjäär, Saku karjäär) on tehisjärv Harjumaal Saku vallas Tammemäe külas. 
Järve pindala on 40,9 ha, koos saartega 44,49 ha. Saari on kaks. Kaldajoone pikkus on 4056 m. 
Suurema saare nimi on Donquixote saar, väiksemal saarel aga nime pole. 
Donquixote saar on 290 m pikk ja 140 m lai. Väiksema saare diameeter on 30 m. 
Järves on ahvenat, haugi, kiiska, särge, latikat.
Franz Malmsten

Franz Malmsten (6. november 1905 Narva – 6. veebruar 1967 Tallinn) oli eesti näitleja.
1925. aastal astus Franz Malmsten koos venna Hugoga Narva "Võitleja" teatrisse, kus mängis aastatel 1925–1937 Narva teatris, saavutas edu nii opereti- ja ooperisolistina kui ka näitlejana sõnalavastustes. Oli aastatel 1937–1967 Eesti Draamateatri/V. Kingissepa nim. TRA Draamateatri näitleja. Ta on mänginud ka filmis ("Tagahoovis", 1956, Tallinnfilm) ja kuuldemängudes ("Sinel", 1952).
Isiklikku.
Ta oli aastast 1940 abielus Eva Meiliga, nende poeg oli näitleja Rein Malmsten, pojapoeg on näitleja Mait Malmsten. Tema vend oli Hugo Malmsten, õde Lydia Bock.
Roccafranca

Roccafranca on vald ("comune") Itaalias Lombardia maakonnas Brescia provintsis. Halduskeskus asub Roccafrancas.
117 meetri kõrgusel merepinnast asuva Roccafranca asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta. 
Roccafranca piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Chiari, Comezzano-Cizzago, Orzinuovi, Orzivecchi, Pumenengo (BG), Rudiano, Soncino (CR), Torre Pallavicina (BG).
Roccafranca halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Ludriano.
Pompiano

Pompiano on vald ("comune") Itaalias Lombardia maakonnas Brescia provintsis. Halduskeskus asub Pompianos.
93 meetri kõrgusel merepinnast asuva Pompiano asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta. 
Pompiano piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Barbariga, Comezzano-Cizzago, Corzano, Orzinuovi, Orzivecchi.
Pompiano halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Gerolanuova, Zurlengo.
Meditsiinisõnastik

"Meditsiinisõnastik" on 1996. aastal kirjastuse Medicina avaldatud arstiteadusliku terminoloogia sõnastik.
2004. aastal avaldas sama kirjastus teise, uuendatud trüki. Sõnastikus on 864 lehekülge ja umbes 22 000 märksõna (ISBN 9985-829-55-7). 
Toimetajad Pavel Bogovski, Rein Kull; tõlkijad: Georg Loogna, Aet Raukas, Katrin Rehemaa ja Imbi Reili. 
Meditsiinisõnastikus on eestikeelsed terminid koos seletustega ning ladina, inglise ja soome vastetega.
Sõnastiku veebiversioon on registreeritud kasutajatele tasuta saadaval portaalis Med24.ee.
Pertica Bassa

Pertica Bassa on vald ("comune") Itaalias Lombardia maakonnas Brescia provintsis. Halduskeskus asub Pertica Bassas.
511 meetri kõrgusel merepinnast asuva Pertica Bassa asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta. 
Pertica Bassa piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Collio, Lavenone, Marmentino, Pertica Alta, Vestone.
Pertica Bassa halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Avenone, Forno d'Ono, Levrange, Ono Degno.
Vara kirik

Vara Brigitta kirik on kirik Tartumaal Kuusiku külas.
Maarja-Magdaleena kihelkonna Vara abikirik sai iseseisva koguduse 1694. aastal, kuid taasühendati hiljem taas Maarja-Magdaleena kihelkonnakogudusega.
Praegune vara kirik ehitati 1855. aastal põlenud puukiriku asemele. Varasema Pirita kiriku kohta on andmeid aastast 1627.
Kirikut kasutab Vara Brigitta kogudus.
Vara kirikaias asub Vara ohvritamm (ümbermõõt 4,2 m, kõrgus 24 m).
Mari Vallik

Mari Vallik (on kasutanud pseudonüümi Marie Verdei; sündinud 14. märtsil 1993) on eesti kirjanik ja tõlkija. Vallik on avaldanud lühijutte ja luuletusi ja ta töötab tõlkijana.
Isiklikku.
Mari Vallik on kirjanik Aidi Valliku tütar.
Grobiņa kreis

Grobiņa kreis (läti keeles "Grobiņas apriņķis", saksa keeles "Kreis Grobin", "Hauptmannschaft Grobin") oli haldusüksus Venemaa keisririigis Kuramaa kubermangus. See eksisteeris aastatel 1819–1918.
Läti riigis nimetati piirkond 1920. aastal Liepāja maakonnaks.
Territoorium.
Grobiņa kreisilinn oli Grobiņa (saksa keeles "Grobin"), kreisi kuulusid veel kaks kihelkonda ("politischen kirschspiel"):
Kataveski hiiekadakas

Kataveski hiiekadakas on ohvrikadakas Harju maakonnas Kose vallas Kata külas.