tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Narva sild

 
Narvas on ajaloo jooksul olnud üle Narva jõe mitu silda:
The Common Linnets

The Common Linnets on 2013. aastal asutatud Hollandi ansambel.
Algselt oli ansambel duett, kuhu kuulusid solistid Ilse DeLange ja Waylon. 2014. aasta mais Waylon lahkus ansamblist ning tema asemele tuli USA kantrilaulja Jake Etheridge. Lisaks kuuluvad ansamblisse veel JB Meijers ja Matthew Crosby.
The Common Linnets esindas 2014. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Kopenhaagenis Hollandit lauluga "Calm After the Storm", mis saavutas 238 punktiga teise koha.
The Common Linnetsi debüütalbum "The Common Linnets" ilmus 2014. aasta mais. Teine album "II" tuli müügile 2015. aasta septembris.
2014. aastal võitis ansambel European Border Breakers Awardsi auhinna.
Ansambli nimi "The Common Linnets" tähendab inglise keeles kanepilindu.
Kärevere looduskaitseala

Kärevere looduskaitseala on looduskaitseala, mis asub Tartust loodes, Tartu linnas ja Tartu vallas.
Kaitseala koosneb viiest lahustükist, pindalaga kokku 1789 hektarit.
Maagiline kuup

Maagiline kuup on matemaatikas kolmemõõtmeline kujund, mis on samaväärne maagilise ruuduga, st ta on n x n x n muster, kus iga rea, veeru, "tugisamba" ja nelja peadiagonaali summa on võrdne sama arvuga, mida kutsutakse maagiliseks konstandiks – M3(n). Kui maagiline kuup koosneb arvudest 1, 2...n3, siis: formula_1. 
Kui lisaks on iga diagonaalse läbilõike summa samuti võrdne maagilise arvuga, siis on tegemist täiusliku maagilise kuubiga. Kui lisaks iga katkise diagonaali summa on samuti võrdne maagilise arvuga, siis on tegemist ülediagonaalse kuubiga, st kõik võimalikud jooned on võrdsed maagilise arvuga.
Muud definitsioonid.
Ülediagonaalset kuupi on samuti kutsutud täiuslikuks kuubiks, kuid antud juhul see nii ei ole.
Juodupė

Juodupė on alev (endine linn) Leedus Rokiškise rajoonis, Juodupė valla halduskeskus. Alev asub Vyžuona jõe kaldal, merepinnast 99 meetri kõrgusel.
Alevis on gümnaasium ja algkool. Tähtsaimaks ettevõtteks on villast kangast valmistav vabrik (UAB „Baltic Mills“). Vaatamisväärsuseks on aastal 1938 valminud katoliku kirik.
Asula järgi on nimetatud Kunda lademe Juodupe kihistu.
Ajalugu.
Piirkonda on kirjalikes allikates esimest korda mainitud aastal 1769, mil seal asus Pajuodupise nime kandev tollipunkt. Asula tekkis sinna siiski alles aastal 1907, mil Oskaras Trejus rajas sealse Przeździeckite valduses olnud auruveski juurde villakraasimise ja ketramise töökoja. Hiljem lisas ta sinna ka kangasteljed ja hakkas valmistama kangast. Aastal 1931 oli see ainus villast kangast valmistav vabrik Leedus. 
Aastal 1931 rajati asulasse kabel, aastal 1938 ehitati selle asemele aga kirik. Aastal 1944 põles kirik, aga aastal 1946 ehitati see taas üles.
Pärast sõda tegutsesid Juodupė ümbruses Leedu metsavennad. Aastal 1956 sai Juodupėst linn. Aastal 1960 hakati seal töötlema ka turvast. 16. detsembril 2002 sai Juodupėst alev.
1944 (laul)

"1944" on Ukraina laulja Džamala laul, mis esindas Ukrainat 2016. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel, võites selle 534 punktiga. Laulu salmid on inglise, refrään krimmitatari keeles.
Taust ja sõnad.
"1944" sõnad räägivad krimmitatarlaste küüditamisest Nõukogude Liidus 1944. aastal Jossif Stalini käsul. Džamala sai inspiratsiooni oma vanavanaema Nazõlhani loost, kes oli 20. eluaastates, kui ta koos viie lapsega Krimmist Kesk-Aasiasse saadeti. Üks ta tütardest hukkus küüditamise ajal. Džamala vanavanaisa võitles sellal Punaarmee ridades Teises maailmasõjas.
Laulu refrään on krimmitatari keeles ning koosneb sõnadest, mille Džamala õppis oma vanavanaemalt, kui too meenutas oma noorust, mida ta ei saanud veeta kodumaal. Laulus kasutatakse Armeenia dudukki ja Kesk-Aasia helilaadi mugaami.
Valimine Ukraina voorus ja Eurovisioon.
Kulude tõttu ei osalenud Ukraina 2015. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel. Kui otsustati naasta 2016. aastal, alustati Ukraina esindaja valimisprotsessi, milles osalesid Ukraina riiklik telekanal NTU ja erakanal STB. Džamala oli Ukraina voorus üks 18 võistlejast. Ta esines esimeses poolfinaalis 6. veebruaril 2016, kus võitis nii žürii kui ka televaatajate hääled, jõudes finaali. Finaalis jäi ta nii žürii kui ka televaatajate hääletustel teiseks, jagades kohta ansambliga The Hardkiss. Televaatajate häältega tuli ta lõpuks siiski võitjaks. Džamala kogus 37,77% enam kui 382 000 häälest.
Džamala esindas Ukrainat Eurovisiooni lauluvõistlusel, esinedes teise poolfinaali teises pooles. "1944" oli esimene (osaliselt) krimmitatarikeelne eurolaul. Ta võitis finaali, saades nii žürii kui ka televaatajate hääletustel teise koha.
Poliitilised süüdistused.
Džamala on öelnud intervjuus, et laul meenutab talle ka tema enda peret, kes elab praegu Krimmis, mis on alates 2014. aastast Venemaa poolt okupeeritud. Laulu sõnad Krimmi annekteerimist siiski ei maini. Eurovisiooni reeglid ei luba võistlusele laule, mille sõnu võib pidada poliitilisteks.
Kohe pärast laulu valimist Ukraina eelvoorus süüdistasid mõned Venemaa poliitikud ja annekteeritud Krimmi võimud Ukrainat laulu kasutamises "Venemaa solvamiseks" ja "kasu lõikamises tatarlaste tragöödiast, et jätta Euroopa televaatajaile vale mulje tatarlaste tagakiusamisest Venemaa võimu all olevas Krimmis".
9. märtsil 2016 kinnitas Euroopa Ringhäälingute Liit (EBU) Twitteris, et ei laulu pealkirjas ega sõnades pole "poliitilist kõnet", seega ei riku see Eurovisiooni lauluvõistluse reegleid ning lubatakse võistlema.
Eurovisiooni lauluvõistlus.
Laul võitis 2016. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse, kogudes 534 punkti.
Vastuvõtt.
Enne Ukraina eelvooru finaali kogus "1944" Eurovisiooni-blogi Wiwibloggs žüriilt 8,33 punkti maksimaalsest 10 punktist, mis oli Ukraina kuue finalisti seast parim tulemus.
Krimmitatari keel

Krimmitatari keel (krimmitatari keeles "Qırımtatarca", "Qırımtatar tili", Къырымтатарджа, Къырымтатар тили) on Krimmi põlisrahva krimmitatarlaste keel. Krimmitatari keel kuulub turgi keelte hulka.
Lisaks Krimmile kõneldakse seda krimmitatari diasporaas Usbekistanis, Türgis, Rumeenias ja Bulgaarias, vähemal määral USA-s ja Kanadas.
Krimmitatari keel ja Tatarstanis kõneldav tatari keel on küll sugulaskeeled, kuid mitte vastastikku mõistetavad. Krimmitatari ja mitmeid teisi turgi keeli on pikaajaliste kontaktide kaudu tugevalt mõjutanud türgi keel, mistõttu need keeled on vastastikku mõistetavad, nagu ka aserbaidžaani ja türkmeeni keel.
Enne krimmitatarlaste küüditamist Krimmist Usbekistani 18. mail 1944 oli krimmitatari keel Krimmi Autonoomse Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi ametlik keel.
2016. aastal võitis Eurovisiooni lauluvõistluse Ukraina laujatari Džamala esitatud laul "1944", mille refrään oli krimmitatari keeles.
Kõnelejad.
Tänapäeval elab Krimmis enam kui 260 000 krimmitatarlast. Umbes 150 000 elab Kesk-Aasias (peamiselt Usbekistanis), kuhu Nõukogude võim küüditas nende esivanemad 1944. aastal. Valdavalt kõneleb krimmitatari keelt siiski vaid vanem põlvkond. 2013. aastal arvati keel olevad kadumise piiril, seda õpetati vaid 15 koolis Krimmis. Türgi on toetanud krimmitatarikeelset kooliõpetust Ukrainas.
Türgis elab umbes 5 miljonit Krimmi päritolu inimest, kelle esivanemad emigreerusid 19. sajandil ja 20. sajandi algul. Neist kõneleb keelt ligikaudu 2000. Väiksemaid krimmitatari kogukondi leidub ka Rumeenias (22 000), Bulgaarias (6000) ja USAs. Krimmitatari keel on üks Euroopa tõsiselt ohustatud keeltest.
Peaaegu kõik krimmitatarlased on kaks- või mitmekeelsed, kasutades esimese keelena asukohariigi põhikeelt, milleks on ukraina, türgi, usbeki või vene keel.
Püha ja õudne lõhn

"Püha ja õudne lõhn" on Robert Kurvitza 2013. aastal ilmunud ulmeromaan.
Romaani sündmustik leiab aset väljamõeldud maailmas ja keskendub kolmele mehele, kes pole kakskümmend aastat pärast klassiõdede jäljetut kadumist ikka veel nende otsimisest loobunud.
Retseptsioon.
"Püha ja õudset lõhna" on nimetatud eesti (proosa)kirjanduse "haihtunud nullindate" lunastuseks ning üheks märgilisemaks kirjandussündmuseks viimase kümne aasta jooksul. Kirjandusekspert Johanna Ross märgib, et teos "ületas harva erandina piiri ulme ja "päriskirjanduse" vahel", ning pälvis elavat vastukaja mõlemalt poolt. 
Ulmespetsialist Jaak Tomberg liigitab teose "fantastilise realismi" ja "maailmaehituskirjanduse" valda kuuluvaks: "Kirjandusteoreetilisest vaatenurgast õnnestub "Pühal ja õudsel lõhnal" dünaamiliselt ära kasutada kaht konventsionaalses žanrisüsteemis teineteisest seni üsna kaugel lahus seisnud žanritendentsi: realistlikku ja fantastilist. Veel enam, sel õnnestub tagantjärele edukalt ilmestada nende tendentside alatist olemuslikku ühisosa ning sellisena kehastab romaan "meie oma väikest tõestust" maailmakirjanduses valdavale tundmusele, et kahekümne esimese sajandi algus on teatud traditsioonilises mõttes uue ja produktiivse realismi mitmete ilmingute esilekerkimise aeg."
Kultuurispetsiifiliste nimede ja kontekstide kasutamine uutes geograafilistes ja kultuurilistes seostes tekitas kriitikutes segadust (Vaasa linnanime kohta küsiti, miks tegevus toimub Rootsis). Mitmed kriitikud (Rein Raud, Peeter Helme ja Maniakkide Tänav) heitsid romaanile ette rahuldava lõpu puudumist (samas selle muid voorusi tunnistades), ent ulmekirjanik ja toimetaja Triinu Meres vastas, et raamatu lõpuks on lahenduse kõik tükid käes ja jääb üle need vaid kokku panna.
Arvustajad kiitsid Kurvitza romaani keelelist kaasaegsust ja uuenduslikkust ning kirjelduste realistlikkuse kõrget taset. 
Kirjutamisprotsess.
Autor on öelnud, et toetub kirjutamisel suuresti Dungeons &amp; Dragonsi maailmaehitamise traditsioonile. Ideede arendamisse on kaasatud ka teisi isikuid. Samuti rakendati raamatu viimistlemisel "massitoimetamist", kus erinevate taustadega inimesed said hinnata teose arusaadavust ja realismilähedust, tuua välja häguseid kohti ning teha parandusettepanekuid.
Kirjutamisprotsessis D&amp;D mängusüsteemi kasutamise põhjus on Robert Kurvitza pikaajaline seotus rollimängudega, nii mängujuhi kui ka mängijana.
Lothar de Maizière

Lothar de Maizière (sündinud 2. märtsil 1940 Nordhausenis) on saksa jurist ja endine Saksa poliitik.
Lothar de Maizière lõpetas Ida-Berliinis gümnaasiumi 1958. aastal. Juba 1956. aastal oli ta astunud Saksa DV Kristlik-Demokraatlikku Liitu. 1959–1964 õppis ta Ida-Berliini Hans Eisleri Muusikakõrgkoolis vioolat. 1969. aastal pidi ta haigestumise tõttu muusikaga tegelemise lõpetama. Aastatel 1969–1975 õppis ta kaugõppes Berliini Humboldti Ülikoolis õigusteadust. Alates 1976. aastast töötas Lothar de Maizière Ida-Berliinis advokaadina, alates 1987. aastast oli ta Ida-Berliini advokatuuri aseesimees. Advokaadina tegeles ta põhiliselt majandus- ja maksuküsimusi puudutavate kohtuasjadega. 
1989. aasta novembris valiti ta Saksa DV Kristlik-Demokraatliku Liidu esimeheks. Sellesse ametisse jäi ta kuni 1990. aastani. 1989. aasta novembrist alates oli ta Saksa DV Ministrite Nõukogus kirikuküsimuste minister. Lothar de Maizière juhtimisel saavutas Saksa DV Kristlik- Demokraatlik Liit 1990. aasta märtsis valimisvõidu.
1990. aasta 12. aprillist kuni 2. oktoobrini oli Lothar de Maizière Saksa DV peaminister. Ta oli esimene ja viimane demokraatlikult valitud Saksa DV peaminister. Pärast Saksa DV välisministri Markus Meckeli tagasiastumist oli ta 1990. aasta 20. augustist kuni 2. oktoobrini ka Saksa DV välisminister.
1990. aasta oktoobrist kuni 11. septembrini 1991 oli Lothar de Maizière Saksamaa Liidupäeva liige ja eriülesannetega minister. 1990. aasta detsembris tuli avalikuks, et Lothar de Maizière oli olnud Stasi mitteametlik kaastööline, mida ta ise eitas. 17. detsembril 1990 avaldas ta soovi kõigist ametitest tagasi astuda. Kuni 1991. aasta veebruarini oli ta puhkusel. 1991. aasta septembris astus ta kõigist poliitilistest ametitest tagasi. Seejärel on ta töötanud advokaadina.
Birdy (laulja)

Jasmine Lucilla Elizabeth Jennifer van den Bogaerde (esinejanimega Birdy; sündinud 15. mail 1996 Lymingtonis) on inglise laulja ja laululooja.
Ta võitis 2008. aastal 12-aastaselt muusikavõistluse "Open Mic UK".
2011. aastal jõudis tema debüütsingel, Bon Iveri laulu "Skinny Love" kaver singlite edetabelitesse mitmel pool Euroopas ja Austraalias. Tema omanimeline debüütalbum "Birdy" ilmus 7. novembril 2011 ja see oli samuti edukas.
Ta on avaldanud veel kaks albumit: "Fire Within" (2013) ja "Beautiful Lies" (2016).
Rokiškise mõis

Rokiškise mõis (leedu "Rokiškio dvaras") on endine mõis Leedus Rokiškise rajoonis Rokiškises. 
Mõisakompleks on klassitsistlik. Peahoone asub aadressil Tyzenhauzų g. 5. Mõisakompleks annab hea ülevaate Leedu arhitektuuri arengust.
Ajalugu.
Rokiškise mõisat on esmamainitud 1499. aastal ning sealset kirikut ja kihelkonda1500. aastal. 1516. aastal on Rokiškist esimest korda linnaks nimetatud. Zygmunt I andis mõisa 1523. aastal Kroszyńskite valdusse, kuhu see jäi umbes 200 aastaks. 
Rokiškise järgmised omanikud olid Tiesenhausenid, kes said selle endi valdusse aastal 1715. Ignacy Tyzenhauz, Rzeczpospolita sõjaväelane, oli ka praeguse Rokiškise mõisakompleksi rajaja. Arvatakse, et peahoone arhitekt võis olla Laurynas Gucevičius. Pärast uute hoonete valmimist muutsid nad mõisa oma uueks residentsiks, hüljates vana elukoha Pastavys. XVIII sajandi lõpus lasid nad rajada asula keskväljaku, mida ühendas mõisaga allee. Aastal 1810 oli Rokiškise mõis 13 mõisast koosneva valduse keskuseks. Tiesenhausenite initsiatiivil rajati asulasse võõrastemaja, telliselööv, pruulikoda, veski, haigla ja kool. Tiesenhausenite mälestuseks on Rokiškise vapil kujutatud härga.
XIX sajandi keskel läks Rokiškise mõis Przeździeckite valdusse. Nemad lasid ka peahoone aastal 1905 Poola romantismi vaimus ümber ehitada, lisades ehitisele barokseid elemente. Aastal 1940 mõis võõrandati ja Przeździeckid lahkusid Leedust.
1952. aastal rajati peahoonesse Rokiškise koduloomuuseum. Muuseumis on ligi 60 000 eksponaati, mille hulka kuuluvad ka mõisa varad ja kunstiteosed. Muuseumis korraldatakse kirjandusõhtuid ja klassikalise muusika kontserte.
Arhitektuur.
Mõisakompleksist on säilinud 15 ehitist. Nende seas on kaks kontorihoonet, pruulikoda, jääkelder, mõisa väravad, valitsejamaja, vahimajake, pesuköök, ait, kasvuhoone ja mitmed teenijate elamud. Peahoone valmis aastal 1801 ja selle puhul on tegemist klassitsistliku hoonega, millele on lisatud barokseid elemente; klassitsistlikud on ka kontorid. Pruulikoda on uusgooti stiilis. Teenijate majad ja vahimajake on seevastu historitsistlikud ehitised.
1797. aastal oli peahoone juures 16 hektari suurune park. Tänapäeval on selle pindala 28,1 hektarit, seda ehivad kaks suurt tiiki.
Fazer

Oy Karl Fazer Ab (lühemalt Fazer) on Soome toiduainetööstusettevõte, mis toodab eeskätt pagari- ja kondiitritooteid. Ettevõtte tootmisüksused asuvad Skandinaavia riikides, Balti riikides (sh Eestis), Suurbritannias ja Venemaal. Ettevõte on ka kohvikuketi Fazer Café omanik.
Ettevõtte peakontor asub Helsingis. Ettevõtte president on Christoph Vitzthum.
Ettevõtte asutas 1891. aastal Helsingis Karl Fazer.
Laima (ettevõte)

Laima on Läti toiduainetööstusettevõte, mis toodab šokolaaditooteid. Ettevõtte omanik on Norra ettevõte Orkla. 
Ettevõtte asutas 1870 Theodor Riegert. 
Ettevõttes töötab 148 inimest (2013)
Riia Ajaloo- ja Laevandusmuuseum

Riia Ajaloo- ja Laevandusmuuseum (ka Riia Ajaloo ja Laevanduse Muuseum, harvemini Riia Ajaloo- ja Meremuuseum; läti Rīgas vēstures un kuģniecības muzejs) on Riia vanalinnas Riia toomkiriku kõrval (Palasta tänav 4) asuv muuseum, kus tutvustatakse Riia ajalugu alates Riia asutamisest 1201. aastal kuni 20. sajandi I pooleni. Muuseum on asutatud 1964. aastal. 
Muuseumil on üle 500 000 museaali, millest on koostatud ligi 80 temaatilist kogu.
Pulkovo lennujaam

Pulkovo lennujaam (IATA kood LED) on Peterburi ja Leningradi oblasti alale jääv rahvusvaheline lennujaam. See on Peterburi ainus praegu tegutsev lennujaam. Lennujaam jääb Peterburi kesklinnast 20 km kaugusele.
2014. aastal teenindas lennujaam 14,3 miljonit inimest ja oli selle näitaja poolest Venemaa suuruselt kolmas lennujaam.
Lennujaam on lennufirma Rossija kodulennujaam.
2010. aastatel on lennujaama oluliselt ümber ehitatud.
Grėjaus namas

Grėjaus namas (tõlkes inglise keeles "Gray's House" ja eesti keeles "Gray maja") on hotell Leedus Kaunase maakonnas Kėdainiai linnas aadressil Didžioji gatvė 36. 
Ajalugu.
Alates 1630. aastal rändas praeguse Leedu aladele Lääne-Euroopast palju väljarändajaid, muuhulgas ka šotlasi. Kuni 1750. aastani on Kėdainiai linnas olnud šotlaste arv umbes 130 inimest. Nende seas oli ka kaupmees Jacob Gray (leedupäraselt "Jokūbas Grėjus"), kes oli ka linna raehärra.
1739. aastal kuulus praegusel Didžioji tänaval Grayle kaks maja. Ehkki alates 1756. aastast vahetusid omanikud, tunti neid maju ikkagi edaspidi kui Gray maju (ametlikus poola keeles ""kamienica grejowska").
Tänapäeval.
Praegu tegutseb majas hotell, mille nimi ongi Gray maja (leedupäraselt "Grėjaus namas"").
Riia Linnagümnaasium

Riia Linnagümnaasium (läti Rīgas Valsts 1. ģimnāzija) on Riias asuv riigigümnaasium. Kool asutati 1211 ja on Baltimaade vanim kool. 
Kooli võetakse õpilasi alates 7. klassist. Kool on lätikeelne ja matemaatika suunitlusega.
Koolis õpib 1055 õpilast.
Kooli direktor on Māris Brasla.
Ajalugu.
Kool asutati 1211 kloostri juurde Riia toomkoolina.
Aegade jooksul on kool kandnud palju eri nimesid.
Sirje Männik

Sirje Männik (neiupõlvenimega Orntlik; sündinud 7. veebruar 1951 Tallinnas) on eesti sisearhitekt.
1969. aastal lõpetas Männik Tallinna 21. Keskkooli, 1975. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi (nüüdne Eesti Kunstiakadeemia) ruumi- ja mööblikujunduse eriala.
Alates 1975. aastast töötas Sirje Männik projekteerimisbüroos EKE Projekt sisearhitektina. 1994–2000 oli ta sisearhitekt projektbüroos Teinos, 2000–2005 mööblisalongis Formus Mööbel ja 2005–2009 Skandi Sisustus OÜ-s. 2009. aastast on ta vabakutseline sisearhitekt.
Sirje Männiku kujundatud Keila linna tervisekeskuse ujula oli 2002. aastal Sisearhitektide Liidu aastapreemia nominent interjööri kategoorias.
Teiste tööde seas on Männik kujundanud 1990. aastate teisel poolel ka Jõelähtme bensiinijaama ja ASi Starman büroohoone.
Vranje vana hammam

Vranje vana hammam (serbia keeles "Стари амам у Врању") on 17. sajandi lõpust alates tegutsenud Osmanite riigi aegne avalik Türgi saun (hammam) Vranjes Lõuna-Serbias.
Asutus rajati 1690. aastal ning see on üks autentsemaid Osmani ajastu ehitisi Serbias. Vranje vana hammami hoone on muinsuskaitse all, mille eest vastutab kohalik omavalitsus ning see on kohaliku Vranje Rahvusmuuseumi osa.
Kuigi Vranje vana hammam on oma 600 aasta vanuste eelkäijatega võrreldes rajatud tunduvalt hilisemal perioodil, vastab see siiski oma lahenduselt vanimatele türgi saunadele.
Ehitise kirjeldus.
Tahutud kivist ja tellistest ehitatud saun koosneb riietusruumist ning pesemiskohtadest, aururuumidest ja kümblusbasseinist. Telliskividega kaetud katusel on viis hulktahkset telliskatusega tamburit, mille klaasist tipud andsid valgust siseruumidele.
Vaatamata sellele, et viimase viiekümne aasta jooksul on sauna kolm korda ehitatud ümber, on see halvenenud seisukorra tõttu külastajatele suletud. Viimane rekonstrueerimine, mis algas 2002. aastal, pidi hoonele andma tagasi kunagise elegantsi ja uue otstarbe. Ehitisest kavatseti teha muuseum, kus eesruumis oleks olnud koht kirjandusõhtutele, kammermuusikale ja näitustele. 
Kuid aasta või paari pärast täheldati hammami seintel niiskust, mis tähendas, et midagi on läinud valesti. Viimase ümberehitamise projekti autor, Niši linna Kultuurimälestiste kaitse instituudi arhitekt-konservaator Miomir Stojanović peab põhjuseks ehitise halba hooldamist.
Türgi on alates 2009. aastast rahaliselt toetanud vanade Osmani valitsusperioodi aegsete hoonete taastamist naaberriikides (kellega suhe on kestnud ligi viis sajandit), sealhulgas ka Serbias.
Vranje vana hammam on praegusajal linna üks tähtsamaid vaatamisväärsusi ja ka Lõuna-Serbia üks tähtsamaid kultuurimälestisi.
Hermann Gröhe

Hermann Gröhe (sündinud 25. veebruaril 1961 Uedemis) on Saksamaa poliitik, CDU liige. Ta oli 17. detsembrist 2013 kuni 14. märtsini 2018 Angela Merkeli kolmanda valitsuse tervishoiuminister.
Ta sündis aastal 1961 Uedemis Kleve kreisis Düsseldorfi ringkonnas Nordrhein-Westfaleni liidumaal. Ta lõpetas aastal 1980 Neussis Quirinuse gümnaasiumi. Aastal 1987 lõpetas ta Kölni ülikooli juristina.
Ta on aastast 1994 Bundestagi liige. 17. detsembrist 2013 kuni 14. märtsini 2018 oli ta tervishoiuminister Angela Merkeli kolmandas valitsuses.
Isiklikku.
Ta on abielus ja tal on neli last.
Jaakko Kaurinkoski

Jaakko Erik Kaurinkoski (25. juuli 1934 – 25. juuli 1998 Budapest) oli soome ajakirjanik ja diplomaat.
Aastail 1991–1996 oli ta esimene Soome Vabariigi suursaadik Eestis pärast Eesti iseseisvuse taastamist. 1996. aastast surmani oli ta Soome suursaadik Ungaris.
Maarja Talgre

Maarja Talgre (sündinud 27. veebruaril 1945) on eesti päritolu Rootsi ajakirjanik, kirjanik ja tõlkija. 
Talgre vanemad saabusid Rootsi suure põgenemise lainega 1944. aasta septembris. 
Maarja Talgre kasvas üles Partilles ja tegi 1960. aastate lõpus raadiosaadet noortele. 
Talgre läbimurdeteos kirjanduses oli "Leo: ett estniskt öde: reportageroman" (tõlge eesti keelde "Leo – vastupanu surmani: reportaažromaan"), mis käsitleb tema isa Leo Talgre saatust, kelle mõrvasid Nõukogude julgeolekutöötajad.
Rokiškise rajoon

Rokiškise rajoon on 1. järgu haldusüksus (rajoon) Leedus endise Panevėžysi maakonna aladel. Rajooni pindala on 1807 km². 2014. aasta seisuga elas seal 32 754 inimest. Rajoon piirneb põhjas Lätiga.
Rajoon moodustati 1950. aastal. Rajoon koosneb järgmistest valdadest: Juodupė, Jūžintai, Kamajai, Kazliškise, Kriaunose, Obeliai, Pandėlysi, Panemunėlise vald ja Rokiškise maavald, lisaks on valla staatusega veel Rokiškise linn.
Halduskeskus on Rokiškise linn. Teised tähtsamad asulad on Obeliai ja Pandėlysi linn ning Čedasai, Duokiškise, Juodupė, Jūžintai, Kamajai, Panemunėlise, Panemunise, Salose ja Suvainiškise alev. 2011. aasta seisuga olid elanikest 92,63% leedulased, 5,75% venelased, 0,38% poolakad, 0,26% ukrainlased, 0,22% valgevenelased, 0,1% lätlased, 0,03% sakslased ja 0,64% oli muust rahvustest.
Rajooni suurimad jõed on Lielupe jõgikonda kuuluvad Mēmele, Apaščia, Susėja ja Lėvuo, samuti Nemunase jõgikonda kuuluvad Kriauna ja Šetekšna. Suuremad järved on Sartai, Dviragis, Rašai, Čedasas, Našys, Zalvė, Jūžintas ja Vazajis. Rajooni idaosa asub Aukštaičia kõrgustikul. Madalaim koht (76 m) asub paigas, kus rajoon puutub kokku Biržai rajooni ja Lätiga. Kõrgeim koht (175 meetrit) jääb Švilpiškise külla.
Anneli Lahe

 
Anneli Lahe (sünninimi Tomberg; kuni 2008 Järvet; sündinud 10. märtsil 1971 Tallinnas) on eesti teleprodutsent ja ajakirjanik.
Ta lõpetas Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonnas ajakirjanduse ja suhtekorralduse erialal ning sai bakalaureusekraadi. 1997. aastal õppis täiendõppes eesti filoloogiat Tallinna Ülikoolis. 
Aastatel 1993–1997 töötas saatejuhina telekanalis EVTV. Seejärel oli ta telekanalis TV3 teadustaja ja iganädalase saate "Bingo loto" saatejuht. 1997–2004 juhtis ilusaadet "Kaunis kaunimaks". Aastal 2004 lõi oma saate "Hooaeg" ning töötas produktsioonifirmas NBN. Tegi produtsendina telesaateid "Hooaeg", "Lihtsalt ja osavalt", "Kasvame koos", "Star club" jm. 2006. aastast töötas ajakirjas Naised ilu- ja moetoimetajana.
2012–2015 juhtis heategevuslikku telesaadet "Kodutunne". On toimetanud telesaateid "Allakäigutrepist üles", "Minu imeline elu", "Päev, mis muutis mu elu" ja "Parim pakkumine". Kunstnikuna teinud kaastööd rahvusvahelisele seriaalile "Nuuskur". 
Ta on ka järgmiste telesaadete või saatesarjade produtsent ja/või toimetaja/ saatejuht: 
Ta oli filmi "Rohelised kassid" (2017),"Salmonid 20 aastat hiljem" ( 2020) "Minsk" ( 2021), "Ühemõõtmeline mees" ( 2022) tegevprodutsent.
Anneli Lahe on ettevõtte Ankel Meedia OÜ omanik ning toodab saateid nii Kanal 2 kui ka TV3 jaoks. Ta on teinud kaastööd ajakirjadele Marie Claire, Kodutohter, Pere ja Kodu, Denim Dream jm. 
Oma artikliga "Elu "sclerosis multiplex"'iga” oli ta üks auhinna EU Health Prize for Journalists (2011) nominente.
Apaščia

Apaščia on jõgi Leedus, Mēmele vasakpoolne lisajõgi. Jõgi voolab Leedu põhjaosas. Jõe pikkus on 88 km ja valgla on 893 km².
Apaščia algab Rokiškise rajoonist Pandėlysi linna lähistelt ning läbib Kilučiai ja Širvėna järve. Širvenasse voolab ka Agluona. Jõe kaldal asuvad Kupreliškise ja Nemunėlio Radviliškise alev ning Biržai linn. Sängi laius on Biržai all 5–7 meetrit, alamjooksul 10–20 meetrit.
Minimaalne vooluhulk jões on 1 m³/s, maksimaalne 175 m³/s.
Jõe järgi on nime saanud siluri Apaščia kihistu.
Albaania 2016. aasta suveolümpiamängudel

Albaania osales Rio de Janeiros toimunud 2016. aasta suveolümpiamängudel 6 sportlasega, kes võistlesid 3 spordialal.
Olümpiapääsme said järgmised sportlased:
Jäägiga jagamine

 
Jäägiga jagamine on jagamistehe, mille jagatis ei ole täisarv. 
Kui täisarvu a ja postitiivse täisarvu m korral leiduvad täisarvud q ja r, nii et formula_1 ja formula_2, siis on täisarv a jagatud jäägiga positiivse täisarvuga m, kus q on mittetäielik jagatis ja r on jääk.
Kui täisarvud a ja b annavad jäägiga jagamisel positiivse täisarvuga m ühe ja sama jäägi r, siis on a ja b jäägivõrdsed arvuga m. Jäägivõrdseid arve nimetatakse kongruentseks mooduli m järgi, formula_3
Ošljak

Ošljak (serbia keeles Ошљак, albaania keeles "Oshlan") on mägi Kosovo lõunaosas Prizreni ringkonnas. 
Mäe kõrgus on 2212 m üle merepinna. Järskude nõlvadega Ošljak külgneb Kosovo lõunaosas kõrguva Šari mäestikuga, kuhu ta geoloogiliselt ei kuulu. Ošljak on peamiselt kriidiajastu päritolu ja Alpide piirkonna orogeneesi jooksul moodustunud lubjakivist aluspõhjaga mägi. Nõlvad on kivised, osalt kaetud rohumaa ja metsaga. Tüüpilised on metsakooslused, milles on valitsev pöök ("Fagetum montanum, Luzulo-Fagetum") või mänd ("Pinetum mugi").
Lähedusse jäävad Koritniku ja Gjallica mägi ning Prizreni ringkonda kuuluv Sredska küla.
Tapani Kansa

Aarne Tapani Kansa (9. märts 1949 Hamina – 25. märts 2025 Kotka) oli soome laulja.
Tapani Kansa oli esmajoones estraadilaulja, kuid ta esitas ka teistsugust repertuaari (rock'n'roll, diskomuusika, operetimuusika)
Aastatel 1974–1978 õppis ta Helsingis Sibeliuse Akadeemias laulmist.
Yvonne Magwas

Yvonne Magwas (sündinud 28. novembril 1979 Rodewischis) on Saksamaa poliitik, Saksamaa Kristlik-Demokraatliku Liidu liige.
Haridus ja amet.
Yvonne Magwas kasvas Vogtlandis Falkensteini ja Auerbachi linnas. Aastal 1998 lõpetas ta kohaliku Goethe Gümnaasiumi. 1999. aastast õppis sotsioloogiat, psühholoogiat ja ärikorraldust Chemnitzi Tehnikaülikoolis. Tol ajal asutas ta äriühingu, mille põhiliseks tegevusalaks oli kvalifitseeritud internatuuri kohandamine, inimtöö uuringute läbiviimine ning organisatsiooni arendus. Yvonne Magwas lõpetas ülikooli 2006. aastal sotsioloogina. Aastatel 2005–2013 töötas ta Robert Hochbaumi kabinetiülemana.
Partei ja poliitiline tegevus.
1998. aastal liitus Yvonne Magwas noorte ühendusega (Young Union) ja kolme aasta pärast (aastal 2001) liitus Saksamaa Kristlike Demokraatidega. Aastatel 2006–2009 oli Magwas Vogtlandi Noorte Ühenduse piirkonna esimees ning ühtlasi Saksimaa Noorte Ühenduse juhatuse liige (2003–2008). Alates 2008. aastast on ta Vogtlandi piirkonna Kristlike Demokraatide eesistuja. 2003. aasta Vogtlandi kohalikel valimistel valiti Yvonne Magwast Auerbachi nõukogu liikmeks (tegev kuni 2009) ning Vogtlandi kohaliku nõukogu liikmeks (tegev kuni 2005). Üldvalimistel, mis toimusid 2013. aastal (tol ajal oli Yvonne Magwas Kristlik-Demokraatliku Partei Saksimaa liidumaa nimekirjas kaheteistkümnendal kohal), valiti ta Saksa Liidupäeva liikmeks.
Praegu on Yvonne Magwas Keskkonnakomitee, looduskaitse ning ehitus- ja tuumaenergiaturvalisuse komisjoni liige. Ühtlasi on Yvonne Magwas eeltoodud organisatsioonides raporteerijaks laenutuspoliitika ning majutuse ja linna arenduse alal. Saksa Liidupäevas on Yvonne Magwas Saksa–Taiwani sõprusühenduse liige. Saksamaa Liitvabariik lähetas ta Raadio- ja Saate–assotsiatsiooni volikokku, kus ta on ka Finants- ja Majanduskomitee liikmeks.
Zerendi järv

Zerendi (kasahhi keeles Зеренді, vene keeles Зеренда) on tektoonilise tekkega järv Kasahstanis Akmola oblastis. Ta asub lähimast linnast ja oblasti halduskeskusest Kökšetaust umbes 50 km ning pealinnast Astanast üle 300 km kaugusel.
Järve asub 370 m kõrgusel merepinnast. Järve pikkus on 6,1 km ja laius 3,8 km.
Zerendi rannajoon on väheliigendatud, leidub ilusaid liivarandu. Kallastel kasvab ükskuid puid, peamiselt männid. Järve põhi on üsna tasane ja liivane ning kohati kaetud veerise ja kividega.
Järv on mageveeline ja läbipaistev, suvel tõuseb veetemperatuur kuni 24 kraadini Celsiuse järgi.
Kaladest esineb särge, kiiska ja ahvenat, samuti leidub lõhelaste sugukonda kuuluvat peledit ja peegelkarpkala.
Zerendit peetakse piirkonna üheks ilusaimaks järveks ja tegu on hinnatud puhkekohaga.
Felicity Jones

Felicity Rose Hadley Jones (sündinud 17. oktoobril 1983 Bournville'is Birminghamis) on inglise filminäitleja, kes alustas näitlejakarjääri juba 12-aastaselt. 
Jones on lõpetanud Oxfordi Ülikooli Wadhami Kolledži inglise keele erialal.
Solomon Pasi

Solomon Pasi (bulgaaria keeles Соломон Исак Паси; sündinud 22. detsembril 1956 Plovdivis) on Bulgaaria poliitik, matemaatik ja rännumees. Ta oli aastatel 2001–2005 Bulgaaria välisminister Simeon II valitsuses.
Ta sündis aastal 1956 Plovdivis. Ta on lõpetanud Sofia ülikooli, tal on doktorikraad matemaatilise loogika ja informaatika alal.
Isiklikku.
Ta on päritolult sefaradi juut. Tema isa oli Bulgaaria filosoof Isak Pasi. Usutunnistuselt on ta judaist.
ETERA

E-teadusraamatugu ETERA on Tallinna Ülikooli Akadeemilise Raamatukogu digitaalraamatukogu, mis koondab nii raamatukogu digiteeritud teaduskollektsioone kui ka digitaalsel kujul ülikoolis tehtud lõputöid.
Sellest leiab nii vanu kui ka uusi raamatuid, ajakirju, ajalehti, fotosid, postkaarte, maakaarte, õppematerjale ning Tallinna Ülikoolis kaitstud bakalaureuse-, magistri- ja doktoritöid.
ETERA ja Tallinna Ülikooli Akadeemilise Raamatukogu digiteerimiskeskus avati 25. septembril 2015. ETERA peamine siht on sisaldada kõiki Eestis ja Eesti teadlaste produtseeritud teadustekste, aga ka teadustöö jaoks vajalikku allikmaterjali, tuginedes sealjuures eeskätt oma kultuuriloolistele kogudele.
ETERA on pidevalt täienev keskkond. Selles sisalduvad raamatud on enamuses tekstituvastatud ja täistekst-otsitavad. 2024. aasta oktoobri seisuga on ETERA vahendusel lugejatele kättesaadavad üle 94 100 objekti. 
Digiteerimiskeskuses on kasutusel neli digiteerimisseadet: täisautomaatne digiteerimisseade, poolautomaatne V-kujuline digiteerimisseade, A4-fotoskanner ja A3-lauaskanner.
Francesco Filippini

Francesco Filippini (18. september 1853 – 6. märts 1895) oli Itaalia maalikunstnik. Ta oli pärit Lombardiast.
Parasvöötme metsad

 Parasvöötme metsad (inglise keeles " temperate forests") on metsad parasvöötmes põhja- ja lõunapoolkeral, kus aasta läbi on valitsevaks parasvöötme õhumass. Parasvöötmes on neli aastaaega ning eristatakse merelist, mandrilist ja parasvöötme mussoonkliimat. 
Parasvöötme metsad jaotuvad leht-, okas- ja segametsadeks. Okasmetsas on peamisteks puuliikideks kuusk, nulg, mänd ja lehis. Segametsas kasvavad kuusk, kask, haab, pärn, sarapuu ja tamm. Lehtmetsas on domineerivateks liikideks tamm, vaher, jalakas, saar ja pärn. 
Parasvöötmes kasvavad taimeliigid on kohastunud aasta läbi suurte kliimamuutustega, temperatuuri kõikumisega ja rohkete sademetega. Okasmets kasvab kõike paremini leetmuldadel, lehtmets vajab viljakat pruunmulda.
Okasmetsa põhilised asukad on pruunkaru, põder, ilves, orav ja musträhn. Sega- ja lehtmetsades elavad metskits, hirv, halljänes, skunk, metsnugis, roherähn ja vöötorav. 
Parasvöötme metsad kannatavad tugevalt liigse inimmõju käes. Metsi võetakse maha metsa-, tselluloosi- ja paberitööstuse, põllumajanduse ning maavarade kaevandamise tõttu. Metsade kasvu mõjutavad ka erinevad keskkonnaprobleemid: õhusaaste, veekogude reostus, tööstusjäätmed.
Dragan Nikolić

Dragan Nikolić (serbia Драгослав "Драган" Николић; 20. august 1943 Belgrad – 11. märts 2016 Belgrad) oli serbia näitleja. 
Ta mängis elu jooksul rohkem kui sajas filmis. Pea- või kõrvalosa mängis ta rohkem kui 30 filmis.
1969. aastast mängis ta Belgradi Draamateatris (BDP; Beogradsko dramsko pozorište) ja teatris Atelje 212.
Tema üks tuntumaid rolle oli partisan Prle telesarjas "Otpisani".
2011–2013 oli ta saatejuht saate "Kes tahab saada miljonäriks?" Serbia versioonis.
Jaapani Keisririik

Jaapani Keisririik (jaapani keeles 大日本帝國 "Dai Nippon Teikoku" – 'suur Jaapani keisririik') oli Jaapani rahvusriik, mis eksisteeris alates 1868. aasta Meiji restauratsioonist kuni tänapäevase Jaapani põhiseaduse jõustumiseni 1947. aastal.
Kilingi-Nõmme II algkooli põleng

Kilingi-Nõmme II algkooli põleng toimus 1937. aasta 20. aprillil Kilingi-Nõmme II algkoolis. 
Õnnetuse kirjeldus.
Filmi näitamisel süttis projektoris film, sellest edasi film lahtistes filmikarpides. Tulemöll kestis mõne minuti. Kohapeal sai surma üks ja hiljem suri haiglas kuusteist last. Vigastada sai üle 50 lapse. Viimane, 18. laps suri Tallinnas kolm aastat hiljem, 20. aprillil 1940. 100 ruutmeetri suuruses klassiruumis viibis üle 130 lapse: 1. algkoolist, 2. algkoolist ja Lavi algkoolist.
Lapsed olid kogutud koolimaja teisel korrusel olevasse klassiruumi, kust ei olnud muud väljapääsu kui üksainus, sissepoole avanev uks. Mingeid tulekustutusvahendeid ruumis ei olnud.
Pärast õnnetust.
25. aprill oli Kilingi-Nõmme alevis leinapäev – maeti tuleõnnetuse ohvreid, keda oli 13. Teine ühismatusepäev oli 1. mail, nädalaga oli Pärnu haiglas surnud veel 3 last.
Mälestuse jäädvustamine.
8. juunil 1941 avati Saarde kalmistul mälestusmärk 1937. aasta tuleõnnetuses hukkunud Kilingi-Nõmme kooli õpilastele (skulptor Paul Horma).
Moldova leu

Leu (ISO 4217 kood MDL) on Moldova Vabariigi rahaühik.
1 leu jaguneb 100 baniks.
Käibel on 1-, 5-, 10-, 20-, 50-, 100-, 200-, 500- ja 1000-leused rahatähed. 1-leusest suurematel rahatähtedel on kirjas mitmusevorm lei.
Ajalugu.
1918 kuni 1940 ja uuesti 1941 kuni 1944, kui Moldova oli osa Rumeeniast, oli Moldovas käibel Rumeenia leu.
Moldova leu lasti käibele 29. novembril 1993. See asendas ajutise Moldova kupongi kursiga 1 leu = 1000 kupongi.
Moldova leu on ametlik maksevahend Moldovas, kuid Transnistrias, mis ei ole Moldova kontrolli all, kasutatakse Transnistria rublat, mida ei tunnista Moldova ega ükski teine riik. Moldovas on mitteametlikult laialdaselt kasutusel ka eurod ja USA dollarid. 
Mündid.
Novembris 1993 võeti kasutusse 1, 5, 10, 25 ja 50 banised alumiiniumist mündid ning 1 ja 5 leused nikeldatud terasmündid.
Alumiiniumust 50 banine ja nikeldatud 1- ja 5-leused mündid korjati hiljem käibelt. Jaanuaris 1998 lasti ringlusse messingist kattega 50 banised mündid.
Uusi 1- ja 5-leuseid münte pole vermitud. 1-baniseid münte vermiti viimati 2006. Nad on endiselt kehtiv maksevahend, kuid käibes võib neid harva kohata.
Rahatähed.
Praegu on käibel teine seeria Moldova leu rahatähti. Esimeses seerias olid vaid 1, 5 ja 10 leused pangatähed. Kõigi nende esiküljel on kujutatud Ștefan cel Maret, Moldaavia vürsti aastatel 1457–1504.
Vahetuskurss.
1 EUR = 22,424 MDL
100 MDL = 4,4595 EUR
Ain Valdmann

Ain Valdmann (sündinud 11. veebruaril 1950 Rakveres) on Eesti kommunaalametnik.
Ta lõpetas aastal 1968 Rakvere 1. Keskkooli ja aastal 1974 Tallinna Polütehnilise Instituudi masinaehitustööstuse ökonoomika erialal.
Aastatel 1977–1991 töötas Valdmann Tallinna linna elamute valitsuse plaaniosakonna juhataja, peainseneri ja juhatajana. 
Aastatel 1993–1995 oli ta Mustamäe linnaosa vanema asetäitja ning 1995–1996 töötas Nõmme linnaosavalitsuses. 
Alates 1997. aastast oli Valdmann Tallinna kommunaalameti juhataja. Pärast asutuste ümberkorraldamist 2019. aastal jätkas ta tööd Tallinna keskkonna- ja kommunaalameti juhatajana. Juunis 2022 teatas Valdmann, et lahkub ametist 1. oktoobril 2022.
Branicki loss (Białystok)

Branicki loss (poola keeles "Pałac Branickich", valgevene keeles "Палац Браніцкіх") on barokkstiilis loss Białystokis Podlaasia vojevoodkonnas Poolas.
Lossi ja seda ümbritseva ansambli laskis 18. sajandi keskel ehitada magnaat, suurhetman Jan Klemens Branicki Prantsuse eeskujude järgi. Lossi interjöör on paljuski kujundatud rokokoostiilis. Oma uhke olemuse tõttu sai see kaasaegsetelt hüüdnime 'Poola Versailles' (prantsuse keeles "Versailles de la Pologne") või 'Podlaasia Versailles'.
Pärast Esimest Poola jagamist jäi Białystok koos lossiga Preisimaale. 1807. aastal läks ala Venemaale. Aastatel 1920–1939 kuulus ala Poolale, 1939. aastast Nõukogude Liidule ja 1945. aastast jälle Poolale.
Loss sai tugevasti kannatada Teises maailmasõjas ning taastati (osaliselt rekonstruktsioonina) aastatel 1946–1960. Tänapäeval on lossis arstiteaduslik kõrgkool. Hea akustikaga suurt saali kasutatakse kontserdisaalina. Loss koos ümbritseva ansambliga üks tähtsamaid Białystoki vaatamisväärsusi.
Pildid.
Ajaloolised pildid.
Pierre Ricaud de Tirregaille, 18. sajand
Pirkka-Pekka Petelius

Pirkka-Pekka Petelius (sündinud 31. mail 1953 Alatornios) on soome näitleja ja laulja.
Pirkka-Pekka Petelius kolis Helsingisse 1975. aastal. Ta on õppinud Helsingi Teatrikõrgkoolis, kuhu ta võeti vastu 1976. aastal 23-aastaselt.
Esmajoones on Pirkka-Pekka Petelius tuntud televisiooni sketši- ja komöödiasarjadest. Ta on mänginud ka mitmetes filmides.
Pirkka-Pekka Petelius on tegutsenud ka lauljana. Tema esimene sooloalbum "Muistan sua Elaine" ilmus 1984. aastal.
Ta kandideeris 2019. aasta Soome parlamendivalimistel Roheliste nimekirjas ning osutus valituks.
Mariinsk

Mariinsk on linn Venemaal Kemerovo oblastis Mariinski rajoonis; ühtlasi rajooni halduskeskus.
Linnas elab 39 619 inimest (2015).
Asula asutati 1698. aastal nimega "Kiiskoje" (vene keeles Кийское). 1856. aastal sai asula linnaõigused ja 1857. aastal praeguse nime. 
15. septembril 2007 avati linnas Venemaa keisrinna Maria Aleksandrovna mälestusmärk. Tema järgi sai linn ka nime.
Märkmepaber

Märkmepaber on paber, mida kasutatakse märkmete tegemiseks. Märkmepaberit toodetakse väikeste lehtedena, mis võivad olla nelinurksed või erikujulised, valged, värvilised, joonitud, ruudulised või muu kujundusega.
Märkmepaberi lehtede tagaküljel võib olla liimiriba, mille abil saab kinnitada märkmeid dokumentidele ja teistele pindadele. Nõrgalt kleepuv liimiriba lubab märkmeid kergelt kinnitada ning eemaldada ja kleepida teise kohta, ilma et jätaks jälgi. Esialgselt väikesed kollased ruudukujulised märkmelehed on tänapäeval saadaval mitmes toonis, kujus ja suuruses. Kuigi ettevõtte 3M patent Post-It märkmepaberitele aegus 1997. aastal, jäi märkmepaberile iseloomulik kollane värv nende kaubamärgiks.
Ajalugu.
1968. aastal püüdis USA teadlane Spencer Silver firmas 3M (tol ajal Minnesota Mining and Manufacturing Company) välja töötada väga tugevat liimi. Selle asemel avastas ta juhuslikult nõrgalt kleepuva, korduskasutatava ja survetundliku liimi. Silver rääkis firmas 3M aastaid oma nõrga liimi potentsiaalist, kuid keegi ei kuulanud. 1974. aastal läks tema kolleeg Arthur Fry Silveri seminarile ning hoides käes lauluraamatut, mille vahelt järjehoidjad ära kukkusid, nägi Fry liimil kasutusvõimalust, mille peale keegi teine ei osanud mõelda. Kui paberist järjehoidjatele Silveri liimi lisati, oligi liimiga märkmepaber leiutatud.
3M lasi toote poodidesse müüki 1977. aastal neljas linnas, kuid tulemused valmistasid pettumust. Aasta hiljem hakkas 3M Boises Idahos otse tarbijatele tasuta näidiseid jagama. 94% inimestest, kes märkmepabereid proovisid, ütlesid, et ostaksid seda toodet. 1979. aastal hakati toodet terves riigis tutvustama ja müüma nimega Post-It. Järgmisel aastal suundusid nad Kanada ja Euroopa turule.
2003. aastal tuli 3M välja tootega Post-It Brand Super Sticky Notes, millel oli tugevam liim, et see paremini vertikaalsel ja ebatasasel pinnal kleepuks. 
Kuni 3M-i patendi aegumiseni 1997. aastal toodeti Post-It tüüpi märkmepabereid ainult firma 3M tootmishoones USA Kentucky osariigis Cynthianas.
Peterburi Riiklik Kultuuriinstituut

Peterburi Riiklik Kultuuriinstituut (vene Санкт-Петербургский государственный институт культуры, lühend
СПбГИК, inglise Saint-Petersburg State University of Culture and Arts) on avalik-õiguslik humanitaarharidust andev kõrgem õppeasutus Venemaal Peterburis. 
Koolis on 8000 üliõpilast ja üle 600 õppejõu.
Instituudi rektor on Aleksandr Turgajev.
Ajalugu.
Instituut asutati 1918.
Kool on kandnud palju nimesid, näiteks aastatel 1925–1941 "Krupskaja nimeline Kommunistliku Kasvatuse Akadeemia" (vene "Коммунистический политико-просветительный институт им. Н. К. Крупской"), II maailmasõja ajal "N. K. Krupskaja nimeline Leningradi Riiklik Raamatukogunduse Instituut" (vene Ленинградский государственный библиотечный институт им. Н. К. Крупской).
Stará Ľubovňa Linnakodaniku Maja

Stará Ľubovňa Linnakodaniku Maja (slovaki keeles: "Dom ľubovnianskeho mešťana" või "Dom ľubovnianskeho mešťana Stará Ľubovňa") on ajalooline majamuuseum Püha Nikolause väljakul Stará Ľubovňas, mille eesmärgiks on koguda, säilitada ja tutvustada linna varakama keskklassi kodanike elu 19. sajandi Slovakkias. 
Muuseum on Stará Ľubovňa linnuse kõrval üks külastatavamaid vaatamisväärsusi linnas. 
Asukoht.
Muuseum asub Prešovi maakonna Stará Ľubovňa ringkonnas aadressil: Püha Nikolause väljak 21, 064 01 Stará Ľubovňa (slovaki keeles: Námestie sv. Mikuláša č. 21, 064 01 Stará Ľubovňa).
Muuseumi geograafilised koordinaadid on 49°18'8″ N 20°41'28″ E.
Ehitise ajalugu.
Muuseum asub elumajas, mis erinevate andmete järgi on rajatud olemasolevale vundamendile kas 17. sajandi teisel poolel või hiljem, 18. sajandil või selle lõpus huvitava keskaegse arhitektuurilise üleehitusega. Mõningate väidete kohaselt maja ongi ehitatud viissada aastat tagasi ehk siis 14. ja 15. sajandi vahetusel ning 18. sajandil selles on tehtud mitmeid muudatusi.
Majas on säilinud alumise korruse sissepääsu hilisrenessanss-stiilis ornamentidega uksed, mille kohal seinal on nikerdatud ladinakeelne kirjutis 1639. aastal linna laastanud tulekahjust. Samuti on jäetud muutmata teise korruse fassaad ja üks akendest on kaetud maaliga pühast kolmainsusest.
Muuseumist lühidalt.
Maja on rekonstrueeritud pööningust keldrini ning sisustatud 19. sajandi moele vastava mööbli ning töö- ja tarbevahenditega. Muuseumis on avatud ammumöödunud sajandi varakate ja lugupeetud linnakodanike elu- ja teenistusruumid biidermeierstiilis sisekujunduse ja puidust mööbliga, käsitöökodasid, originaalne must köök ja pööning. Otsese kokkupuute keskajaga annavad mannekeenid ajakohastes kostüümides. 
Majas on säilinud üks harvu keskaegseid kõrge ja musta laega kööke, mis oli aina suitsune, sest seal on lahtise tulekoldega avatud kamin või ahi keset ruumi. Siin võib tutvuda nii maalide minigalerii kui muuhulgasSigismundi ajastul käibel olnud kuldmüntide väljapanekuga, samuti võib külastada kopeer- ja tavalise paberitootmis- ning täisfunktsionaalset keraamikatöökoda. Lõpuks on võimalus käia viirastuslikul pööningul kuulamas legende ajaloolisest Spiš’ist.
Titulaarnõunik

Titulaarnõunik (vene keeles "титулярный советник") oli Venemaa keisririigi tsiviilteenistuse IX klassi teenistusaste. Sellest kõrgem oli kolleegiumiassessori ja madalam kolleegiumisekretäri teenistusaste. Kaardiväes vastas sellele kaardiväeporutšiku, maavägedes staabikapteni (a-st 1884, varem kapteni), ratsaväes staabirittmeistri (a-st 1884, varem rittmeistri), mereväes leitnandi (a-st 1797, 1764−1797 porutšiku) ja kasakaväes alamjessauuli (a-st 1884, 1798−1884 jessauuli) auaste.
Puitkiudplaat

Puitkiudplaat (inglise "Fiberboard"), ka tuntud kui Soome papp, on puidukiududest valmistatud plaatmaterjal (puitplaat). Seda kasutatakse laialdaselt ehituses ja mööbli valmistamiseks. Puitkiudplaate hakati valmistama juba 19. sajandil paberitööstuse jääkidest. Tootmisprotsessidest eristatakse märgtehnoloogiat ja kuivtehnoloogiat.
Märgtehnoloogia.
Puitkiudplaadi toormeks on ümarpuit, mis peenestatakse laastudeks. Seejärel soojendatakse laaste defibrööri survesilindris auru käes ning pärast laastude pehmenemist eraldatakse neis puidukiud. Kui kiumass on vedeldatud ja kontsentreeritud vormitakse massist filterriidele kiudmatt. Seejärel nõrgub vesi kiudmatist välja ning matist vormitakse ühtlane poogen. Pärast seda viiakse toorplaadid kuumpressi. Pärast pressimist plaadid kuivatatakse ja saetakse mõõtu.
Kuivtehnoloogia.
Kuivtehnoloogia puhul jahvatatakse laastud kahe ketta vahel surve all aurutamisega samaaegselt.
On kolme liiki plaate:
Keiserlik Aleksandri lütseum

Keiserlik Aleksandri lütseum (vene keeles "Императорский Александровский лицей"), aastani 1843 Keiserlik Tsarskoje Selo lütseum ("Императорский Царскосельский лицей") oli aastatel 1811−1918 tegutsenud aadlikele mõeldud õppeasutus.
Ajalugu.
Lütseum asutati 12. augustil 1810 keiser Aleksander I ukaasiga, kuid alustas tegevust järgmise aasta 19. oktoobril. Kuni 1843. aastani asus see Tsarskoje Selos (praegu Puškin), seejärel viidi see üle Peterburi ja nimetati õppeasutuse asutaja auks ümber Keiserlikuks Aleksandri lütseumiks. Õppeasutus suleti 29. mail 1918 Rahvakomissaride Nõukogu otsusega.
Õpilased.
Aastatel 1817−1842 ehk õppeasutuse Tsarskoje Selo perioodil lõpetas lütseumi 286 õpilast.
Demidov

Demidov (saksa keeles Demidow) oli Venemaa keisririigi üks rikkamaid töösturite suguvõsasid.
Ajalugu.
Suguvõsa esiisa oli Nikita Demidov (1656–1725). Suguvõsa pärines Tuulast.
Kalma saun

Kalma saun on Põhja-Tallinnas Kalamaja asumis, Vana-Kalamaja tänav 9a paiknev saun, üks Tallinna vanemaid tänaseni säilinud saunu. 
Juugendelementidega uusklassitsistlik hoone ehitati 1928. aastal arhitekt Aleksander Vladovski kavandite järgi. Ehitismälestis nr 8255.
Sauna pidas 1934. aastani Paul Vinter.
Hoone toimib tänini saunana, sellest on kujunenud üks Kalamaja asumi sümboleid.
Hoones tegutseb ka Teoteater.
Jaroslavli ülikool

Jaroslavli ülikool (ka "Jaroslavli Demidovi-nimeline Riiklik Ülikool", vene keeles Ярославский государственный университет имени П. Г. Демидова, lühemalt "Demidovi ülikool" (vene keeles Демидовский университет)) on ülikool Venemaal Jaroslavlis. 
Ülikoolis on 10 000 üliõpilast (2014) ja 431 õppejõudu (2009).
Ajalugu.
Ülikooli ajalugu ulatub 1803. aastasse, kui asutati "Demidovi juriidiline lütseum". 
1918. aastal sai lütseum ülikooliõigused. Ülikool suleti 1924. ja taasasutati 1970. aastal. 
2005. aastast on ülikooli rektor Aleksandr Russakov.
Stressipall

Stressipall on mänguasi, mis on mõeldud stressi leevendamiseks. 
Enamasti on stressipallid kuni 7 cm läbimõõduga. Kokku pigistades ja näppude vahel keerutades aitab maandada stressi ja lihasepingeid. 
Stressipalle on peamiselt kolme tüüpi. Kõige levinum on ameerika päritolu "bean bag" ehk "oakott", mis on täidetud pisikeste oalaadsete graanulitega. Austraalias on väga populaarne "Hacky sack" ehk vahust tehtud stressipall. Hiinas on kasutusel kõvad stressipallid, mida ei pigistata, vaid keerutatakse peopesas paarikaupa. 
Stressipalle kasutavad ettevõtted reklaami otstarbel, printides neile oma logo ja kinkides neid klientidele.
Opolje (Kingissepa rajoon)

Opolje on küla Venemaal Leningradi oblastis Kingissepa rajoonis, Opolje külaasunduse halduskeskus. 
Külas elab 965 inimest (2010).
Küla on esimest korda mainitud 1500. aastal.
Külas asub Opolje kirik, mis ehitati 1874. aastal.
Susēja

Susēja, leedu keeles "Susėja", ka Lõuna-Susēja (läti k. "Dienvidsusēja"), Suur Susēja (läti k. "Lielā Susēja") või Suseja on jõgi Lätis ja Leedu põhjapiiril, Mēmele parempoolne lisajõgi. Jõgi voolab Sēlijas. Jõe pikkus on 114 km ja valgla on 1220,9 km², sellest suurem osa (1192,5 km²) on Läti territooriumil.
Susēja algab Subate linna lähistelt. Ülemjooksul on ta 4,2 kilomeetri ulatuses Läti ja Leedu piirijõeks. Jõel on Ērberģe ja Nereta lähistel väikesed hüdroelektrijaamad.
Teise Põhjasõja ajal sulgesid Venemaa väed Daugava veetee, mis oli Kuramaa jaoks väga tähtis liiklustee. Nii võeti Jakob Kettleri eestvedamisel ette Eglona ja Susēja jõe vahelise kanali rajamine. Tööd kestsid aastail 1667–1668, aga 1684. aastal see veetee hüljati. 
Tähtsamad asulad jõe ääres on Ērberģe, Nereta, Gārsene ja Aknīste.