tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Emily J

Emily J (kodanikunimega Emili Jürgens; sündinud 8. märtsil 2001 Rakveres) on eesti laulja, laulukirjutaja ja juutuuber. 
Ta alustas karjääri 13-aastaselt Emili &amp; Alexi duetis. Ta on laulmist õppinud WAF koolis Kadri Koppeli ja Bert Pringi käe all. Emily J on iseseisev artist.
Tema debüütsingel, koos elektroonilise tantsumuusika ansambliga WATEVA salvestatud "My Love 2 U", ilmus "house"-stiili plaadifirma Selected kaudu. Laul oli MyHitsi edetabelis 25 nädalat ning Youtube'is ja Spotifys on seda kokku kuulatud üle 6 miljoni korra. "My Love 2 U" pälvis ka nominatsiooni MyHits Awards 2018 kategoorias "Hit of the Year".
Emily J teine koostöö Violinaga on lugu "Me Calientas". Koos xtrabasicuga valmis lugu "Hold Me Close", mis osales ka võistluse "Eesti laul 2019" poolfinaalis.
Tema kolmas singel “Rear View Mirror”, mis ilmus 31. jaanuaril 2020, sündis koostöös WATEVA-ga. Seda on YouTube'is kuulatud üle 140 000 korra.
Ta on saanud inspiratsiooni Beyoncé Knowlesilt ja Bruno Marsilt.
Lapsepõlv.
Emili Jürgensi pere on sageli kolinud ning Emili on õppinud paljudes koolides (Sõmeru Põhikool, Tudu kool, Vaida põhikool, Jüri Gümnaasium, Rakvere Gümnaasium).
Jürgensil on kolm vanemat ja üks noorem õde.
Juba koolipõlves võitis Emili auhindu lauluvõistlustel, näiteks Rakvere Muusikakooli noorte lauluvõistlusel. Ta on osalenud ka "Laulukarusselli" noorte lauljate võistlusel.
Ta on õppinud Rakveres Muusika- ja Kunstikoolis KAUR kaks aastat viiulit.
Muusika.
Emily J alustas muusika tegemist Emili &amp; Alexi duetis. Koos tegid nad kavereid sellistest tuntud lugudest nagu Adele'i "Hello", Ed Sheerani "One" ja Justin Bieberi "Sorry". Emily võitis Õhtulehe ja Smilersi konkursi kaverdatud looga "Tantsin sinuga taevas" ning esines koos Smilersiga Kloogaranna Festivalil. Emili &amp; Alexi ning Andrei Zevakini koostööst sündinud Ed Sheerani loo "Shape Of You" kaverit on vaadatud Youtube'is üle miljoni korra. Emily J ja Zevakin on koostööd teinud ka "Havana" kaveriga, mida on YouTube'is kuulatud üle paarisaja tuhande korra. Emili &amp; Alexi duett lõpetas tegevuse 2017. aastal ning Emily alustas soolokarjääri. Pool aastat hiljem ilmus singel "My Love 2 U".
Harrastused.
Emily J on tegelenud alates 7. eluaastast võistlustantsuga ja Free Flow Studios džäss-funkiga.
Diskograafia.
Singlid.
__SISUKORDEES__
Adam Cullen

Adam Cullen (sündinud 1986) on Ameerika Ühendriikidest pärit Eesti tõlkija, luuletaja ja viiuldaja.
Ameerika Ühendriikidest Minnesota osariigist pärinev Cullen jõudis Eestisse esmakordselt 2006. aastal, mil ta õppis Peterburis vene keelt ja kultuuri. Ta elab Eestis 2007. aastast ning on alates 2012. aastast tõlkinud eesti kirjandust inglise keelde. Ta on tõlkinud Indrek Hargla, Mihkel Muti, Rein Raua, Emil Tode, Kai Aareleidi, Doris Kareva, Jan Kausi, Elo Viidingu, Jürgen Rooste, Maarja Kangro jpt teoseid.
2017. aastal ilmus Culleni eesti- ja ingliskeelne luulekogu "Lichen/Samblik" kirjastuses Näo Kirik. Tema teine luulekogu "Väikses linnas" (Tuum 2018) koosneb eesti haikudest ja on pühendatud Haapsalu linnale.
2018. aastal oli Adam Cullen üks Eesti Kultuurkapitali kirjanduse aastapreemia nominente.
Cullen on Eesti Kirjanike Liidu liige ja oli aastatel 2015–2018 selle tõlkijate sektsiooni juhatuse liige. Ta on ka Estonian Literary Magazine'i toimetuskolleegiumi liige.
Adam Cullen (kunstnik)

Adam Cullen (9. oktoober 1965 Sydney, Austraalia – 28. juuli 2012 Wentworth Falls, Austraalia) oli Austraalia maalikunstnik, keda tuntakse eelkõige kontroversiaalsete teemakäsitluste poolest. 
Üks tema tuntumaid teoseid on näitleja David Wenhami portree, mis võitis 2000. aastal Archibaldi preemia.
İstanbuli lennujaam

İstanbuli lennujaam (IATA: ISL, ICAO: LTFM; türgi keeles: "İstanbul Havalimanı") on ehitatav rahvusvaheline lennujaam, mis asub Türgis İstanbuli Euroopa poolel Arnavutköy linnaosas. 
Lennujaam on planeeritud maailma suurima lennujaamaks, mille aastane läbilaskevõime on 150 miljonit reisijat, kuid vajaduse korral on võimalik lennujaama läbilaskevõimet suurendada kuni 200 miljoni inimeseni aastas. Kui Atatürgi lennujaam suletakse, kantakse ka Atatürgi lennujaama IATA lennujaama kood IST Istanbuli lennujaamale üle.
Lennujaama avatseremoonia toimus 29. oktoobril 2018. Esimene lend lennujaamast oli Turkish Airlinesi lend TK2124 Ankarasse, Türgi pealinna. 1. novembril lendas lennujaamast lende Ankarasse, Antalyasse, Bakuusse, Ercani ja Izmiri.
Lennujaamast saab 31. detsembril Turkish Airlinesi kodulennujaam (senise Atatürki lennujaama asemel).
Ajalugu.
Taust.
Atatürgi lennujaam, Istanbuli praegune peamine lennujaam, asub Yeşilköy asumis Bakırköy linnaosas. Lennujaama ümbritseb Istanbuli linn. Lisaks on veel üks probleem lennuliikluse ülekoormus ja kuhjumine. Atatürgi lennujaam on üks reisijarohkemaid lennujaamu Euroopas. Alates 2013. aastast on Atatürgi lennujaam olnud TOP viie seas reisijate rohkeimatest lennujaamadest Euroopas.
Atatürgi lennujaamas pole ruumi ehitada juurde lennuradu, kuna lennujaam on piiratud igalt küljelt. Kuna lennujaamal piiratud võimsus, siis Turkish Airport Authority ei luba enam Atatürgi lennujaamas ühelgi kargo- ega tšarterlennul maanduda. Ning kuna Atatürgi lennujaamal on lennu- ja parkimiskohtade puudus, on Turkish Airlines viinud osa oma lennukeid Sabiha Gökçeni rahvusvahelisse lennujaama. Sabiha Gökçeni rahvusvaheline lennujaam on juba jõudnud oma võimsuse maksimumini, milleks on 25 miljonit reisijat, ja lennujaama läbis 2015. aastal 28 miljonit reisijat, mis on 20% reisijate kasv võrreldes 2013. aastaga. 
2015. ja 2016. aastal teenindasid mõlemad Istanbuli lennujaamad kokku umbes 90 miljonit reisijat ja 2017. aastal juba rohkem kui 95 miljonit reisijat. Võrdluseks: Londoni kuus lennujaama teenindasid 2017. aastal rohkem kui 150 miljonit reisijat ja Pariisi kolm lennujaama umbes 100 miljonit reisijat.
Ehituse etapid.
Lennujaama ehitus toimub etapiti, kus laiendatakse lennujaama ehitisi üle aja.
Walsrode

Walsrode on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Heidekreisi kreisis. Valla pindala on 270,68 km². 31. detsembril 2017 elas seal 23 089 inimest.
Bispingen

Bispingen on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Heidekreisi kreisis. Valla pindala on 128,55 km². 31. detsembril 2017 elas seal 6486 inimest.
Vald on populaarne turismisihtkoht mitme puhkuse/teemapargiga. Selle territooriumile jääb ka Lüneburgi nõmme looduskaitseala Wilseder Bergi ümber.
Paiknemine.
Bispingen paikneb Luhe jõe ääres ja umbes 15 km Soltaust kirdes või 50 km Hamburgist lõunas.
Majandus.
Bispingen on turistide seas populaarne kui kohalik puhkeala ja looduskaitseala.
Bomlitz

Bomlitz oli vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Heidekreisi kreisis.
Valla pindala oli 64 km². 31. detsembril 2017 elas seal 6955 inimest. Bomlitzi endine ala jääb Lüneburgi nõmme metsasemasse ossa. Sealt voolab läbi kaks jõge, Bomlitz ja Warnau.
Aastal 2020 liideti Bomlitz Walsrode linnaga.
Neuenkirchen (Lüneburgi nõmm)

Neuenkirchen on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Heidekreisi kreisis. Valla pindala on 96,68 km². 31. detsembril 2017 elas seal 5622 inimest.
Nikolai Karatšentsov

Nikolai Karatšentsov (vene keeles Николай Петрович Караченцов; 27. oktoober 1944 Moskva – 26. oktoober 2018) oli vene filmi- ja teatrinäitleja ning laulja. 
Aastal 1963 asus ta õppima Moskva Kunstiteatri stuudiokoolis, mille lõpetas 1967. aastal. 
Samal aastal sai temast Leninliku Komsomoli nimelise teatri (aastast 1991 Ленком) näitleja.
Tänu 1974. aastal mängitud Thijl Ulenspiegeli – narri, huligaani ja mässaja – rollile kujunes temast nõukogude noorte kumiir. Mark Zahharovi lavastust „Thijl“ mängiti selles teatris kuni 1992. aastani.
Ülemaalise kuulsuse saavutas Karatšentsov mängides peaosa Aleksei Rõbnikovi rokkooperis "Junona ja Avoss", mille esietendus toimus 1981. aastal ja mida mängitakse siiani. Sellest kujunes Lenkomi teatri visiitkaart. 
Filminäitlejana alustas Karatšentsov 1967. aastal ja 1970. aastate teisel poolel kujunes temast üks hõivatumaid nõukogude näitlejaid, kusjuures kõik keerukad kaskadööritikid tegi ta alati ise. 
Ta mängis enam kui sajas filmis. 
Muuhulgas on ta dubleerinud vene keelde kümneid Prantsuse näitleja Jean-Paul Belmondo rolle ja helindanud mitmeid multifilme.
Ööl vastu 28. veebruari 2005 sattus tema juhitud Volkswagen Passat B5 Moskvas Mitšurini prospektil autoõnnetusse, mille tagajärjel sai ta tõsise aju- ja koljutrauma ning ta oli 26 päeva koomas. 
Alles 2007. aasta mais tõusis ta uuesti oma koduteatri lavale, et osaleda galakontserdil, kus esitleti CD-plaati tema lauldud lauludega.
2011. aasta kevadel tegi ta läbi kahekuulise ravi ühes Iisraeli haiglas, mille järel tema kõnevõime paranes.
2013. aastal raviti teda veel ühes Pekingi haiglas. 
26. oktoobril 2014 tähistati Lenkomi teatris pidulikult Karatšentsovi 70. juubelisünnipäeva.
27. veebruaril 2017 sattus ta jälle autoõnnetusse, seekord oma Moskva-lähedase suvila juures. 
Haiglast kirjutati ta välja 3. märtsil 2017.
Septembris 2017 diagnoositi näitlejal kopsuvähk, oktoobris 2018 viidi ta ravile Moskva Onkoloogiahaiglasse, kus ta suri üks päev enne oma 74. sünnipäeva. 
Hüvastijätt näitlejaga toimus 29. oktoobril 2018 Lenkomi teatris. 
Ta on maetud Moskvasse Trojekurovo kalmistule.
Oma 40 aasta pikkuse karjääri jooksul esitas Karatšentsov üle 200 laulu, talle kirjutasid laule heliloojad Gennadi Gladkov, Maksim Dunajevski, Vladimir Bõstrjakov jt.
Wietzendorf

Wietzendorf on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Heidekreisi kreisis.
Valla pindala on 106,88 km². 31. detsembril 2017 elas seal 4133 inimest. Vald asub umbes 14 km Soltaust kagus ja 50 km Lüneburgist edelas.
Teine maailmasõda.
Teise maailmasõja ajal asus Wietzendorfi lähedal sõjavangilaager ("Kriegsgefangenenlager"), sealhulgas ohvitseride osakond ("Oflag 83"). Laagris olid esialgu Nõukogude vangid idarindelt; hiljem viidi need osaliselt minema kehvade sanitaartingimuste tõttu ja kasutati teiste vangide majutamiseks, sealhulgas paljude Itaalia sõjavangide ("Italienische Militaerinternierte"), kes Natsi-Saksamaa arvates olid kaotanud oma sõjaväelise staatuse, kuna nad olid keeldunud Mussolini käskude täitmisest pärast vaherahu Itaalia ja liitlaste vahel. Itaalia vangide seas olid Giovannino Guareschi, kes sai hiljem maailmakuulsaks kui Don Camillo looja, ja Alessandro Natta, hilisem PCI peasekretär.
Viljar Jõe

Viljar Jõe (sündinud 23. veebruaril 1946 Tallinnas) on eesti oboemängija, orkestrijuht ja muusikapedagoog.
1953. aastast õppis ta Võru 1. 7-klassilises koolis. 1957. aastal alustas muusikaõpinguid Võru Lastemuusikakoolis, kus õppis klaverit ja oboed Hendrik Juurikase õpilasena. 1964. aastal lõpetas Võru 1. Keskkooli. Samal aastal alustas õpinguid Tallinna Muusikakoolis oboe erialal Hartvig Juksari klassis. Aastatel 1965–1968 oli Nõukogude armees ajateenistuses. 1970. aastal lõpetas muusikakooli. 
Aastatel 1969–1992 oli ta Estonia teatri orkestri oboemängija, 1971. aastast ka oboerühma kontsertmeister. 1992. aastast töötas Võru Muusikakoolis puhkpilliõpetajana ning juhatas muusikakooli sümfooniaorkestrit. Hiljem on ta töötanud Vastseliina Muusikakooli puhkpilliõpetajana.
Confédération Interalliée des Sous-Officiers de Réserve

CISOR (Confédération Interalliée des Sous-Officiers de Réserve) on 1. juunil 1963 mittetulundusühinguna loodud katusorganisatsioon Euroopa rahvuslikele reservallohvitseride kogudele. CISORil on 14 liikmesriiki. Presideeruv riik alates 2020. aastast on Šveits.
Ajalugu.
Teise maailmasõja järel algas tagavaraohvitseride kogude tihe rahvusvaheline koostöö, mis kulmineerus 20. novembril 1948 CIORi („Interallied Confederation of Reserve Officers“), ehk rahvusvahelise reservohvitseride konföderatsiooni loomisega.
Allohvitserid reservis jõudsid sama tulemuseni 1. juunil 1963 kui Toulonis, loodi Belgia, Luksemburgi, Lääne-Saksamaa, Prantsusmaa ja Šveitsi esindajate vahel AESOR (Association Européenne des Sous-Officiers de Réserve). 2013. aastal nimetati AESOR ümber CISORiks.
Eesti on CISORi täisliige alates 2019. aastast. Keskkomitee koosolek toimus Tallinnas 24. septembrist kuni 2. oktoobrini 2020.
Väljund.
CISOR panustab rahu tagamiseks koostöös riiklike tsiviil- ja militaarvõimudega Euroopa kaitsevõime arengusse.
CISOR eesmärgid on:
 a) "Osaleda üleeuroopalise Reservväelaste statuudi väljatöötamisel"
 b) "Arendada rahvusvahelist koostööd ja läbikäimist liikmesriikide vahel, et tugevdada üleüldist kaitsetahet."
Johannes Kelder

Johannes Kelder (ka Hannes Kelder; 18. jaanuar 1919 Massu küla, Lihula vald – 27. detsember 1993 Tallinn) oli eesti näitleja, lavastaja ja liikumisjuht.
Lõpetas 1937 Läänemaa Ühisgümnaasiumi ja 1939 Tallinna Õpetajate Seminari, õppis 1941–1942 Rahel Olbrei Estonia balletirühmas. Teatritegevust alustas 1941 Estonias, aastatel 1942–1951 oli ta Endla teatri näitleja ja lavastaja.
1952–1953 Nukuteatri näitleja
1953–1967 Tööjõureservide klubi näiteringi juht
1959–1963 ühtlasi rahvateatri Noorus peanäitejuht
1967–1987 Rahvaloomingu ja Kultuuritöö Teadusliku Metoodikakeskuse metoodik, 
1970. aastatel töötas ta Eesti NSV Rahvaloomingu Maja klubitöö teadusliku kabineti juhatajana.
VII üldtantsupeol (1963) oli ta rahvamängude juht. Ta oli XVII üldlaulupeo (1969) stsenaariumi autor koos Aksel Pajupuuga.
Kirjutanud nukunäidendi „Lumivalguke” (1953), koostanud 1967–87 bülletääne „Abiks klubitöötajale” ja „Abiks mängujuhile”.
Kirjandus.
Ta on maetud Rahumäe kalmistule.
José Laureano Pineda Ugarte

José Laureano Pineda Ugarte (4. juuli 1802 Potosí – 17. september 1853 Managua) oli Nicaragua jurist ja poliitik, 1851–1853 kahel korral Nicaragua ülemdirektor.
José Laureano Pineda Ugarte sündis aastal 1802 Potosís. Tema isa oli Pedro Benito Pineda, ema aga Juana Rufina Ugarte Selva. Ta abiellus Dolores Sacasa Méndezega, poliitilistelt vaadetelt oli ta liberaal. Aastal 1825 lõpetas ta Leónis sealse ülikooli õigusteaduskonna ja pühendus Kesk-Ameerika riikide iseseisvuse eest võitlemisele.
Aastal 1835 koostas ta esimese Nicaragua kriminaalkoodeksi, mille Rahvusassamblee kinnitas aastal 1839. Ta oli José León Sandovali valitsuse liige. Ta astus parlamendiliikmena vastu sõjaväelaste katsele muuta Nicaragua sõjaväeliseks diktatuuriks, mida need üritasid teha pärast ebaõnnestunud sõda Inglismaaga ja Moskiitoranniku Inglismaa protektoraadiks kujunemist.
Kuna Norberto Ramíreze asemel riigipeaks valituna José Laureano Pineda Ugarte ei saanud kohe ametisse astuda, siis andis ametist lahkuv ülemdirektor Ramírez 1. aprillil 1851 võimu üle Justo Abaunzale ja Pineda astus ametisse alles 5. mail. 4. augustil korraldas kindral José Trinidad Muñoz Fernández koos Pablo Buitrago y Benaventega riigis sõjaväelise putši, mille tagajärjel Pineda pages Hondurasesse. Leóni "cabildo" seadis seepeale koos Nicaragua parlamendiga riigipea ametisse Justo Abaunza. Ülemdirektoriks kuulutas end ka Hondurasesse pagenud Pineda ja lisaks veel José Francisco del Montenegro Granadas. Kuni sama asta 11. augustini nimetas Pineda end ülemdirektoriks paguluses, seejärel aga lihtsal ülemdirektoriks.
Hondurase president Juan Lindo asus Pinedad toetama ja see naasis Hondurase vägede toetusel Nicaraguasse, asudes Leóni piirama. Tema vägesid juhatas Fruto Chamorro. Linn kapituleerus tingimusel, et Pineda annab Abaunzale amnestia, ent selle otsuse tühistas Nicaragua parlament, leides, et Justo Abaunzal on parlamendiliikmena saadikupuutumatus. Francisco Castellón Sanabria arvates oli nende intriigide taga San Salvadori piiskop José Jorge Viteri y Ungo.
Algselt jagas Pineda võimu Granada fraktsiooni uue juhi Fulgencio Vegaga, hiljem oli aga võimul üksi. Ta viis riigis läbi administratiivreformi ja muutis koos Vegaga riigi pealinnaks lõplikult Managua, et likvideerida Granada ja Leóni vastasseis.
LVM Kinnisvara

LVM Kinnisvara on 1994. aasta 5. septembril asutatud Eesti kinnisvarafirma, millel on esindused Tallinnas, Tartus, Pärnus ja Kuressaares. Firma rajati algselt Pärnus.
Ajalehe Äripäev 2018. aasta novembris ilmunud Eesti kinnisvarabüroode edetabelis paiknes LVM Kinnisvara 11. kohal. Firma käive 2017. aastal oli 2 045 411€, kasum 304 278€, juhatuseliikmed Andres Sutt ja Ingmar Saksing, omanikud võrdselt 33,33% osalustega Andres Sutt, Ingmar Saksing ja Jaan Lepp. Aasta varem jäi firma samas edetabelis 20. kohale.
2012. aastal lisas LVM Kinnisvara esimese Eesti kinnisvarafirmana oma kodulehele Google Street View rakenduse.
2012. aastal kritiseerisid teised kinnisvarafirmad LVM Kinnisvara, kuna see keeldus jagamast maakleritasu teiste firmadega ning vahendamast müügis objekte teiste maaklerite klientidele. LVM vastas, et eeldab sellisel juhul kirjalikku lepingut.
Ettevõtte omanikud on 2000. aastate algusest saati kogunud Pärnu-teemalise kunsti kogu.
kv.ee boikott 2017. aastal.
2017. aasta märtsis osales LVM Kinnisvara kinnisvarafirmade ühispöördumises ja boikotis kinnisvaraportaali kv.ee uue hinnastamismudeli vastu. Võimaliku konkurentsi kahjustava tegevuse tõttu alustas prokuratuur boikoteerijate vastu kriminaalasja. Mai lõpuks oli LVM Kinnisvara portaali naasnute hulgas. Kriminaalasja lõpetamisega seoses kohustus LVM Kinnisvara sarnaselt teiste boikotiosalistega trahvi tasuma. LVM Kinnisvara juht Ingmar Saksing kommenteeris juhtunud väitega, et nähtavasti "on igasugune sektoripõhine koostöö Eesti Vabariigis kriminaalne". Samas kritiseeris ta konkurentsiameti passiivsust, kui paar kuud pärast tüli algust omandas senine kv.ee omanik, kontsern Eesti Meedia ka Eesti suuruselt teise kinnisvaraportaali city24.ee ja "sisuliselt monopoliseeris kuulutusteturu".
Tihnu Teataja

Tihnu Teataja oli Tihemetsa Põllumajandustehnikumi õpilasleht, mis ilmus vahemikus mai 1994 – jaanuar 2002.
Ajaleht ilmus 2 korda aastas.
Kozodavlev

Kozodavlev (vene keeles "Козодавлев", saksa keeles "Kosodawlew") oli Venemaa aadlisuguvõsa.
Ajalugu.
Perekonnalegendi järgi põlvnesid Kozodavlevid Mecklenburgist pärit Koẞ von Dahleni suguvõsast. Ürikulisi teateid on suguvõsa kohta XV sajandi lõpust, mil vürst Ivan Jurjevitš Patrikejevi teenistuses mainitakse vendi Mižui Andrejevitš Kozodavlevit ja Timofei Andrejevitš Kozodavlevit (suri pärast 1498). Hiljem elasid Kozodavlevid Novgorodi kubermangus. Suguvõsa kõige nimekam liige oli tõeline salanõunik Ossip Petrovitš Kozodavlev (1753−1819), kes tõusis senaatoriks (1799) ja oli aastatel 1810−1819 Venemaa siseminister. 1810. aasta 31. detsembril (vkj) võeti ta Eestimaa ja 1812. aasta 22. juunil (vkj) Liivimaa rüütelkonna matriklisse.
Venemaa keisririigi rahvaharidusministrite loend

Venemaa Keisririigi rahvaharidusministrite loend on loetelu Venemaa Keisririigi Rahvaharidusministeeriumi juhtidest alates ministeeriumi loomisest 1802. aastal kuni 1917. aasta Veebruarirevolutsioonini. 1817−1824 oli ametis usuasjade ja rahvaharidusminister.
Nõmme keskus

Nõmme keskus on Tallinna Nõmme linnaosa Nõmme asumi osa-asum.
Ajalooliselt on see Nõmme esimene tiheasustusega ala, mis tekkis Tallinna–Paldiski raudteeliinil 1872. aastal avatud "rongipeatuse 7. verstal", hilisema Nõmme raudteejaama ümbrusse ja Pärnu maantee äärde.
Heldur Värv

Heldur Värv (23. märts 1935 – 22. november 1993) oli eesti oboemängija ja muusikapedagoog.
Ta lõpetas 1954. aastal Tartu Muusikakooli oboe erialal (Jaan Hargeli õpilasena) ja 1959. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi oboe erialal (Hartvig Juksari klassis).
Aastatel 1957–1987 oli ta ERSO oboemängija, 1974. aastast oboerühma kontsertmeister. Esines ka ERSO puhkpillikvintetis. Aastatel 1965–1985 oli ta Jaan Tamme nimelise puhkpillikvinteti oboemängija.
1973. aastast kuni surmani oli ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi oboe õppejõud. 1986. aastast oli ta oboeõpetaja ka Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis. Tema õpilasi on Leho Läte, Neeme Tambaur, Kalev Antsmäe, Maimu Kaarde ja Andres Siitan.
Jüri Varvas

Jüri Varvas (16. aprill 1928 – 28. november 2006) oli eesti tehnikateadlane.
Ta lõpetas Tallinna 10. Keskkooli (Nõmme Gümnaasiumi) 1947. aastal.
Kõrghariduse omandas ta Tallinna Polütehnilises Instituudis (TPI) keemia-mäeteaduskonnas, mille lõpetas kütuste keemilise tehnoloogia erialal 1952. aastal.
Pärast TPI lõpetamist suunati Jüri Varvas aspirantuuri Sverdlovskisse Uurali Polütehnilisse Instituuti. Tema väitekirja teema oli "Õhukeste kihtide elektrokineetilised omadused faaside eralduspinnal". Töö teostas ta füüsikalise ja kolloidkeemia kateedris ja talle anti keemiateaduste kandidaadi kraad 1955. aastal.
1956. aastal asus ta tööle assistendi ametikohale TPI anorgaanilise ja analüütilise keemia kateedris. 
Ajavahemikus 1960–1968 oli ta dotsent samas kateedris.
1963. aastal anti talle NSV Liidu Kõrgema Atestatsiooni Komisjoni poolt dotsendi kutse. Seejärel oli ta aastatel 1968–1978 füüsikalise keemia kateedri juhataja ja 1978–1995 dotsent füüsikalise keemia kateedris. Aastatel 1995–1998 dotsent Eesti Merehariduskeskuses ja 2003–2006 Tallinna Tehnikaülikooli emeriitdotsent.
Tema juhtimisel tehti Tallinna Polütehnilises Instituudis 1950. aastatest alates uurimistöid fototakistite ja varistoride alal. 1958. aastast oli tema põhiliseks uurimissuunaks füüsiko-keemilised protsessid A2B6-tüüpi pooljuhtides. Nende uurimistööde tulemuste alusel töötati välja mitmed uudsed tehnoloogiad fototundlike materjalide valmistamiseks, mida kasutati pooljuhtseadistes. Nende tööde alal oli ta kümne NSV Liidu autoritunnistuse autor ja kaasautor.
Nende tööde tulemused olid eelduseks sellele, et sai võimalikuks hakata tootma fototakisteid ja varistore Tallinna Pooljuhttakistite Tehases. See oli Eestis üks esimesi elektroonikakomponente tootvaid tehaseid, mis asutati 1958. aastal Eesti NSV Rahvamajanduse Nõukogu ja Eesti NSV Rahvamajanduse Nõukogu Masinaehituse Valitsuse algatusel endise Tallinna Tuletikuvabriku ruumides aadressil Pärnu maantee 142. Ta oli selle tehase (hilisema nimega H. Pöögelmanni nim. Elektrotehnika Tehas) esimene tootmise organiseerija ja juhtija ning tehase tehniline konsultant.
1963. aastal loodi Jüri Varvase initsiatiivil TPI-s elektroonika erimaterjalide tehnoloogia eriala, mille lõpetas aastatel 1968–1978 254 üliõpilast.
Aastatel 1968–1984 valmis ja kaitsti tema juhendamisel 9 kandidaaditööd (Jaan Hiie, Tiit Nirk jt).
EELK Elva Koguduse Teataja

EELK Elva Koguduse Teataja (ka E.E.L.K. Elva Koguduse Teataja) oli EELK Elva koguduse häälekandja, mis ilmus 1935-1940. Väljaande vastutav toimetaja oli Aleksander Bender.
Väljaanne jätkas lühikest aega ilmumist ka 1995 nime all E.E.L.K. Elva Koguduse Teataja: "Elva Elu" vaheleht.
Palgamõrv

Palgamõrv on ühe või mitme inimese mõrv, mille paneb toime isik (palgamõrvar), kes on selle jaoks värvatud ja kes saab selle eest tasu.
Eestis karistatakse karistusseadustiku alusel vabaduskaotusega nii palgamõrvarit kui tema palkajat vangistusega, mõrvari palkaja on kuriteole kihutajana kuriteost osavõtja rollis.
Hiina palgamõrvajuhtum.
2013. aastal palkas hiina kinnisvaraarendaja Tan Youhui palgamõrvari oma konkurendi kõrvaldamiseks, pakkudes mõrvarile 2 miljonit jüaani ehk ligikaudu 280 000 dollarit. Palgamõrvar palkas järgmise mõrvari sama tööd tegema ligi 140 000 dollari eest. Samal moel liikus pakkumine edasi veel mitmele palgamõrvarile, kellest viimasele, viiendale, pakuti ligi 14 000 dollarit. Viies palgamõrvar võttis konkurendiga ühendust ja tegi sellele ettepaneku tema surm lavastada, millega too ka nõustus. Hiljem peeti kõik palgamõrvarid ja nende palkaja kinni ning mõisteti vanglakaristused viiest kuni kahe aastani.
William Penn

William Penn (14. oktoober 1644, London – 30. juuli 1718 Ruscombe Inglismaa) oli William Penni poeg ning inglise aadlik, kveeker ja kirjanik. 
Põhja-Ameerika inglise valitsusala esindajana asutas ta 1681. aastal Pennsylvania provintsi. Ta oli varajane demokraatia ja usuvabaduse kaitsja, kes paistis silma heade suhete looja ja hoidjana ning Lenape põlisameeriklastega oluliste lepingute sõlmijana. Tema juhtimisel kavandati ja arendati Philadelphia linna, samuti määras ta kindlaks tulevase raekoja asukoha.
Acqua alta

Acqua alta (itaalia keeles 'kõrgvesi') on Veneetsia veetaseme periood, mil see on loodelainete ja Aadria mere hooajaliste tuulte mõjul oma haripunkti lähedal. "Acqua alta" ajal on üle ujutatud ka suur osa Veneetsia tänavaid, kanalite kõrval kulgevaid jalgteid ning väljakuid.
"Acqua alta" võib leida aset perioodil sügisest kevadeni ning sõltub peamiselt sirokost ja boorast, mis kombineerituna tõusulainetega tõstavad veepinna taset. Elanikke hoiatatakse helisignaaliga, kui veetase tõuseb üle 110 cm merepinnast, mille puhul on veega kaetud rohkem kui 14 protsenti linna tänavatest. Veepinna tasemest alates 140 cm on kaetud linnast üle poole. Kõrge veetaseme korral on suletud koolid jm asutused, kuid hooned on üldiselt ehitatud kõrgveele vastu pidama ning varustatud katteluukide, veepumpade jm varustusega.
Kõrgeim registreeritud veetase oli 1966. aasta "acqua alta" ajal, mil see oli 194 cm merepinnast ning kattis Doodžide palee 1,5 meetri kõrguseni.
Nähtust uurinud teadlased on pakkunud, et "acqua alta" taset on aastatega tõstnud Veneetsia laguuni rajatud ehitised nagu Marghera sadamarajoon, Tronchetto tehissaar, Veneetsiat mandriga ühendav Ponte della Libertà, raudteesild oma laiendustega jmt, aga ka laguuni suurtele laevadele lihtsamini läbitavaks tegevad süvendused.
Haapsalu Püha Johannese koguduse teenetemärk

Haapsalu Püha Johannese koguduse teenetemärk on teenetemärk, millega tunnustatakse Eesti või välismaa kodanikku, kellel on erilisi teeneid Haapsalu Püha Johannese koguduse või Haapsalu linna ees. Teenetemärki annab igal aastal välja Haapsalu Püha Johannese kogudus.
Steve Pearce

Steven Wayne Pearce (sündinud 13. aprillil 1983 Lakelandis Florida osariigis) on Ameerika Ühendriikide pesapallur. Tema mängupositsioonid on "left fielder" ja "first baseman". Ta on paremakäeline.
2018. aastal mängis ta Major League Baseballi klubis Boston Red Sox. Samal aastal tuli ta klubiga World Seriesi võitjaks ning ta nimetati World Seriesi väärtuslikumaks mängijaks.
Enne Red Soxiga liitumist mängis ta Pittsburgh Piratesis (2007–2011), Baltimore Oriolesis (2012, 2013–2015 ja 2016), Houston Astrosis (2012), New York Yankeesis (2012), Tampa Bay Raysis (2016) ja Toronto Blue Jaysis (2017–2018). Pearce on Kelly Johnsoni kõrval üks kahest mängijast, kes on mänginud American League'i Idadivisjoni kõigis viies klubis.
2007. aastal tuli ta USA pesapallikoondise koosseisus maailmameistriks.
Evangeeliumi Priiusuühingute Liit

Evangeeliumi Priiusuühingute Liit (enne 1936 "Jeesuse Kristuse Evangeeliumi Koguduste Ühendus") oli Eesti esimesel iseseisvusajal tegutsenud organisatsioon, mis ühendas sealseid priilaste organisatsioone.
Liitu kuulusid need: Haapsalu, Vedra, Sinalepa ja Massu Läänemaalt; Palade, Jausa, Ligema, Külama Hiiumaalt; Kuressaare, Vanamõisa, Loona, Eikla Saaremaalt. 
1938. aastal oli liidu liikmete arv üle 2000, neist kõige rohkem Hiiumaalt. 
Ühingul oli oma ajakiri Armu Hääl, mis ilmus kuni 1940. aastani. 
Vormsi ja Riguldi rootsikeelsed kogudused registreeriti 1926, aga ei ühinetud liiduga.
1945. aastal sunniti suur osa Eesti vabakogudustest liituma Eesti Evangeelsete Kristlaste-Baptistide Liitu, mis allus üleliidulisele nõukogule Moskvas.
KiKa

KiKa ("Der Kinderkanal von ARD und ZDF" 'ARD ja ZDF-i lastekanal') on Saksamaa lastetelekanal. See alustas tööd 1. jaanuaril 1997.
Stetškini automaatpüstol

Stetškini automaatpüstol, lühend APS ("Avtomaticheski Pistolet Stetškina = Автоматический Пистолет Стечкина"), on Nõukogude Liidus 1951. aastal relvastusse võetud valikulise tulega (üksiklasud või valangud) automaatpüstol kaliibriga 9 mm. Relva konstrueeris Igor Stetškin.
1970. ja 1980. aastatel oli APS Nõukogude armees rühma granaadipildurite relvastuses. Püstolist sai tulistada valangutega, 700–750 lasku minutis. Püstoli salv mahutab 20 padrunit 9 x 18 mm. Kuuli algkiirus väljumisel raua suudmest on 340 m/s. Püstoli kaal on padruniteta 1020 g, raua pikkus 140 mm.
Nikita Hruštšov kinkis Stetškini automaatpüstoli isiklikult sellistele "oma liiga" kaasvõitlejatele nagu Ernesto Che Guevarale ja Fidel Castrole. 
Esimestel mudelitel oli kabuur-kaba valmistatud puidust, hilisematel plastist. 
Vene eriteenistustes on Stetškini püstol kasutusel siiani. Püstol võeti tootmisest maha umbes 1975. aastal.
Jevgeni Pelešev

Jevgeni Pelešev (13. detsember 1930 Karoli küla, Vasknarva vald – 15. jaanuar 2021) oli vene rahvusest Eesti ja Venemaa õigeusu vaimulik.
Ta sündis aastal 1930 Vasknarva vallas Karoli külas. Sõjakeerises hävis tema kodu ning ta asus ümber Kuremäele. 
Noorukiaastad möödusid kloostris töötades ja teenides. Pelešev oli kloostris autojuht ja kellalööja. Pärast õpinguid Leningradi vaimulikus seminaris tuli Pelešev tagasi Eestisse ja ta pühitseti 28. augustil 1955 Petseri kloostris preestriks .
Ta oli aastatel 1955–1975 Zalesje Kolmainu koguduse preester ning aastast 1975 kuni surmani Petseri Varvara koguduse preester. 
Sündinud venelasena, rääkis ta selgelt eesti keelt ja oli aastakümneid ainus õigeusu preester Pihkvamaal, kes viis teenistust läbi kahes keeles.
Isa Jevgeni oli kõige pikemaealisem setode preester, kes teenis vaimulikuna kolme hilisema Venemaa patriarhi Aleksius I, Pimeni ja Aleksius II juures.
Viimase teenistuse pidas ta 90-aastaselt Varvara kirikus vana jõulu ajal 7. jaanuaril 2021. aastal.
Leipalingise vald

Leipalingise vald (leedu keeles "Leipalingio seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Druskininkai omavalitsuse territooriumil. 
Valla pindala on 259 km². Kuni 1999. aasta lõpuni kuulus see Lazdijai rajooni koosseisu, kui see aga Druskininkai omavalitsuse koosseisu läks, liideti 14 valla küla Veisiejai vallaga. 2011. aasta seisuga elas vallas 3368 inimest. 
Valla keskuseks on Leipalingise alev, kus 2011. aastal oli 1552 elanikku. Vallamaja asub aadressil Alėjos g. 30, vallavanem on Antanas Krancevičius. 
Lisaks küladele asub vallas ka Karalinavase huutor, kus aastal 2011 oli kolm elanikku.
Arnold Normak

Arnold Normak VR II/3 (14. november 1899 Rakvere – 13. november 1924 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane, nooremleitnant (1920).
Elukäik.
Õppis Tallinna Nikolai Gümnaasiumis. Läks koolipingist 16. detsembril 1918 Tallinna Kooliõpilaste pataljoni, kust 10 päeva hiljem läks esimeste kooliõpilastega vabatahtlikult laiarööpmelisele soomusrongile nr. 2. Nimetati dessantkompaniisse ning võttis selle koosseisus osa kõigist soomusrongi nr. 2 lahinguist Narva ja Lõunarindel kuni 7. märtsini 1919.
Kolmandal rindel viibimise päeval – 29. detsembril 1918 – lahingus Anne mõisa juures üles näidatud vapruse ning haavatud ohvitseri päästmise eest tule alt anti talle Vabadusristi II liigi 3. järgu teenetemärk.
Keskkooli lõpukatsetest osavõtmiseks komandeeriti Normak 7. märtsil 1919 tagasi Tallinna Kooliõpilaste pataljoni. 22. aprillil 1919 astus ta Sõjakooli 1. sõjaaegsele jalaväeohvitseride kursusele, mille 3. augustil 1919 lipnikuna lõpetas. Valis teenistuskohaks laiarööpmelise soomusrongi nr. 5, kus teenis sõja lõpuni ning osales lahingutes Pihkva ja Narva rinnetel, olles luurajate komando ülem.
6. mail 1920 viidi seoses endise soomusrongi likvideerimisega üle soomusrongile nr. 3. Tundes huvi lennunduse vastu, läks Normak 1924. aasta mais lennuväerügementi, kus asus õppejaoskonna lendurite klassi õpilaseks.
Lennuväerügemendis ette tulnud teenistuslike sekelduste tõttu läks vabasurma.
J. D. Martinez

Julio Daniel Martinez (sündinud 21. augustil 1987 Miamis Florida osariigis) on Ameerika Ühendriikide pesapallur. Tema mängupositsioonid on "outfielder" ja "designated hitter". Ta on paremakäeline.
Alates 2018. aastast mängib ta Major League Baseballi klubis Boston Red Sox. Varem on ta mänginud Houston Astrosis (2011–2013), Detroit Tigersis (2014–2017) ja Arizona Diamondbacksis (2017).
2018. aastal võitis ta Red Soxiga World Seriesi. Samal hooajal pälvis ta American League'i parimale lööjale antava Hank Aaroni auhinna ja oli American League'is esimene RBI ("run batted in") näitaja poolest. 2015. aastal sai ta American League'i parima "outfielder"i positsioonil mängiva ründava mängijana Silver Sluggeri auhinna. Aastatel 2015 ja 2018 valiti ta Major League Baseballi tähtede mängu koosseisu. Major League Baseballi kuu parimaks mängijaks on ta valitud kahel korral ja nädala parimaks mängijaks seitsmel korral.
Martinez on Kuuba päritolu.
Javier Báez

Ednel Javier Báez (sündinud 1. detsembril 1992 Bayamónis) on Puerto Rico pesapallur. Tema mängupositsioon on "infielder".
Báez sündis ja kasvas üles Puerto Ricos. 2005. aastal kolis ta koos perekonnaga Floridasse. Ta õppis Jacksonville'i ühes keskkoolis ja hiljem Jacksonville'i Ülikoolis.
Alates 2014. aastast mängib ta MLB-i klubis Chicago Cubs. Cubs oli ta valinud 2011. aasta MLB "draft"is üheksandana. 2016. aastal tuli ta klubiga World Seriesi võitjaks. Ta valiti samal hooajal koos Jon Lesteriga National League'i finaalseeria väärtuslikumaks mängijaks.
2018. aastal oli ta National League'i parim mängija RBI ("run batted in") näitaja poolest. Samal hooajal valiti ta MLB tähtede mängule. Aastatel 2016 ja 2017 on ta pälvinud parima mitmel positsioonil mängivale kaitsemängijale antava Fielding Bible'i auhinna.
2017. aastal pälvis ta Puerto Rico pesapallikoondisega World Baseball Classici turniiril hõbemedali.
Leipalingis

Leipalingis on alev Leedus Druskininkai omavalitsuse territooriumil, Leipalingise valla halduskeskus. Alev asub Seira jõe ääres. Alevi põhjapiiril asub 0,031 km² suurune Leipalingise järv, idas asub Aviris, alevist lõunas aga Bilsas Baltajis.
Leipalingises on põhikool ja raamatukogu. Seal tegutsevad kohalik metsamajand, maaparandusühistu ja õmblustsehh. Vaatamisväärsusteks on sealne aastal 1821 valminud katoliku kirik ja Leipalingise mõisa hoonetekompleks, mille kontorihoones asub ka sealne koduloomuuseum.
Asula nimi.
Leipalingis asub vanal jatvingite asualal. Ka alevi nimi tuleneb jatvingi keelest, kus see tähendab pärnade (jatvingi "leipa") salu.
Ajalugu.
Alevi ümbruses asub mitu jatvingite muinaslinnust - alevist lõunas asub Černiauskai linnamägi, kagus aga Druskininkėliai linnamägi. Alevist läänes asub Leipalingise vana kalmistu, mis oli kasutusel XVIII sajandini ja mis on muinsuskaitse all.
Sealne mõis rajati aastal 1503, mõisa juures asuvat alevit ("Lepunikai") aga aastal 1516. Algselt kuulus see Trakai vojevoodkonda. Aastal 1520 rajasid alevi omanikud Sapiehad sinna esimese kiriku, mis oli õigeusu kirik. Katoliku kirikuks muutus see alles aastal 1611. Hiljem kuulus alev Massalskitele ja Plateritele.
Aastal 1941 hukkasid Saksa okupatsiooniväed 155 Leipalingise juuti. Nõukogude võimud küüditasid 51 alevi elanikku. Nõukogude perioodil oli Leipalingis kohaliku kolhoosi keskasulaks.
Viečiūnai vald

Viečiūnai vald (leedu keeles "Viečiūnų seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Druskininkai omavalitsuse territooriumil. 
Valla pindala on 188 km². Kuni aasta 1999 lõpuni kuulus vald Varėna rajooni koosseisu, kus see kandis nime Ratnyčia vald, seejärel läks see Druskininkai omavalitsuse koosseisu. Tänapäevase nime sai vald 28. aprillil 2000. 2011. aasta seisuga elas vallas 3671 inimest. Valla keskuseks on Viečiūnai alev, kus aastal 2011 oli 1708 elanikku. Vallamaja asub aadressil Jaunystės g. 17-2, vallavanem on Alvydas Varanis.
Viečiūnai

Viečiūnai on alev Leedus Druskininkai omavalitsuse territooriumil, Viečiūnai valla halduskeskus. Alev asub Nemunase jõe paremal kaldal.
Viečiūnais on põhikool, postkontor, seltsimaja ja raamatukogu. Küla on kirjalikes allikates esmamainitud 1629. aastal. 1963. aastal rajati sinna ketrusvabrik, kus tänapäeval tehakse üksnes õmblustöid. Aleviks sai Viečiūnai 2016. aastal.
Osterheide

Osterheide on inkorporeerimata ala Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Heidekreisi kreisis. Ala pindala on 177,99 km². 31. detsembril 2017 elas seal 1961 inimest.
Ala halduskeskus on Oerbke küla; teised külad on Ostenholz ja Wense. Osterheide ja Lohheide alad moodustavad Bergen-Hohne polügooni.
Ajalugu.
1935. aastal rajas Saksa relvajõud, Wehrmacht, Bergeni ja Fallingbosteli vahele Bergeni polügooni. Kokku evakueeriti 24 küla ja nende elanikud paigutati ümber. 1938. aastal loodi polügooni haldamiseks Bergeni ala maaomand ("Gutsbezirk Platz Bergen") ja see allutati Fallingbosteli kreisile. 1945. aastal jaotati "Gutsbezirk" kaheks eraldi alaks, Osterheide ja Lohheide. Osterheide jäi Fallingbosteli kreisi osaks, samas Lohheide allutati taas Celle kreisile. Täna hõlmab Osterheide NATO Bergen-Hohne tulistamisala Heidekreisi kreisis, mis loodi 1958. aastal.
Õiguslik staatus.
Alam-Saksi omavalitsusmäärustiku (NGO) § 16 järgi reguleerib inkorporeerimata või vallaväliste alade haldamist määrus. Selle määruse kehtiv versioon anti välja 4. detsembril 1996. See sätestab, et "avalike teenuste osutamise eest selles tegevusvaldkonnas vastutab maaomanik", mis Lohheide ja Osterheide puhul on föderaalvalitsus. Inkorporeerimata ala põhiseadus erineb valla omast. Selle vahendid on piirkonna peainspektor ("Bezirksvorsteher") ja elanike valitud esindajate nõukogu. Linnapea pakuvad välja maaomanikud ja siis volikogu valib selle. Elanike osalusõigused piirduvad esindajate valimisega, samuti võimalusega esitada küsimusi ja kuulata nõukogu avalikke menetlusi.
Kultuurimälestised ja huvipaigad.
Kultuurimälestiste ja huvipaikade hulgas on:
Ahldeni ühisvald

Ahlden on valdade ühendus ("Samtgemeinde") Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Heidekreisi kreisis. Selle pindala on 84,79 km². 31. detsembril 2017 elas seal 6918 inimest. Selle keskus on Hodenhagen.
Samtgemeinde Ahlden koosneb järgmistest valdadest:
Rethemi ühisvald

Rethemi ühisvald ("Samtgemeinde Rethem (Aller)") on ühisvald ("Samtgemeinde") Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Heidekreisi kreisis.
Selle pindala on 108,67 km². 31. detsembril 2017 elas seal 4551 inimest. Selle keskus on Rethem.
Rethemi ühisvald koosneb järgmistest valdadest:
Schwarmstedti ühisvald

Schwarmstedt on valdade ühendus ("Samtgemeinde") Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Heidekreisi kreisis. Selle pindala on 140,97 km². 31. detsembril 2017 elas seal 12 826 inimest. Selle keskus on Schwarmstedt.
Samtgemeinde Schwarmstedt koosneb järgmistest valdadest:
Innokenti Irkutskist

Püha Innokenti Irkutskist (u 1680–1731, sünninimega Ivan Kultšitski) on õigeusu kiriku pühak, oli 18. sajandil Irkutski piiskop ja esimene Venemaa õigeusu kiriku piiskop Ida-Siberis. Tema mälestuspäeva tähistatakse 26. novembril.
Sündis 1680 aasta paiku Tšernigovi kandis ja õppis Kiievi vaimulikus akadeemias. Mungapühitsuse ja nime Innokenti võttis ta vastu aastal 1710 ja määrati ametisse Moskva Slaavi-Kreeka-Ladina Akadeemias prefektina ja teoloogia professorina. 1721. aastal pühitseti ta Perejaslavli piiskopiks ja Peeter I toetusel saadeti Venemaa valitsuse täievolilise esindajana õigeusu misjoni eesmärgil Hiinasse. Tal ei lubatud riiki siseneda, kuna Hiina valitsus oli tauninud ka varasemat jesuiitide misjonit Hiinas, ja Innokenti veetis mitu aastat Selinginis Hiina piiri ääres, teadmatuses oma edasisest saatusest ja positsioonist.. 1727. aastal nimetati ta piiskopiks ja anti Pühima Valitseva Sinodi otsusega talle valitseda täiesti uus Irkutski ja Nertšinski diötsees.
Innokenti tegeles seal oma piiskopkonna ülesehitamisega, hingekarjase- ja misjonitööga kohalike rahvaste hulgas. Ta asutas Irkutskisse Ülestõusmise kloostri ja selle abiga kaks kooli, mongoli- ja venekeelse. Kohalikud olud olid ta tervisele kurnavad ja rahaline toetus Peterburist puudus üldse, sellest hoolimata laiendas ta oma piiskopkonna Selingini, Jakutski ja Ilimski ümbruseni. Suri 27. novembril 1731. aastal 51 aasta vanusena.
Eesti kirikutest on Innokentile pühitsetud Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Pärsama Püha Innokenti kirik.
Elisa Beetz-Charpentier

Elisa Beetz-Charpentier (1859 Schaerbeek, Belgia – 1949 Neuilly-sur-Seine, Prantsusmaa) oli prantsuse skulptor, maali- ja medalikunstnik.
Elukäik.
Elisa Beetz õppis skulptuuri Brüsseli kunstiakadeemias. Ta oli skulptor Alexandre Charpentier' õpilane ja hiljem abikaasa. Beetz oli Charpentier' teine naine. Nende pulmas olid peiupoisteks Claude Debussy ja Auguste Rodin.
Elisa Beetz-Charpentier oli kunstnikuna tegev peamiselt 1905–1924. 1910–1924 esines Beetz-Charpentier Société nationale des beaux-arts'i salgoninäitustel Pariisis, olles liitunud ühinguga 1905. aastal. 1909 võitis ta esimese auhinna Pariisi ettevõtte Pleyel 100. aastapäeva mälestustahvli konkursil.
Portreemaalijana kujutas ta sageli lapsi, skulptorina oli üks ta lemmikmotiive aga tantsijannad. Kunstniku tuntuim töö oli aga 1903. aastal valminud pronkskuju pealkirjaga "Kerjus Pont des Artsil", mis kujutab kapuutsiga mantlis, pükstes ja saabastes tüdrukut. Skulptori ja juveelikunstnikuna töötas ta peamiselt Siegfried Samuel Bingi Maison de l’Art Nouveau heaks.
Seos Poola vapiga.
Poola heraldiku Jerzy Michta uuringu kohaselt võib Poola 1927. aastast kehtiv vapp, mille autor on Zygmunt Kamiński, olla tegelikult koopia Poola kotkast Beetz-Charpentieri kujundatud medalil, mille 1924. aastal omandas Poola muusik Ignacy Paderewski.
Glüüf

Glüüf on kirjamärk, elementaarne graafiline sümbol kokkulepitud sümbolite hulgas, mida kasutatakse lugemise ja kirjutamise kaudu tähenduse edasiandmiseks. Glüüfid annavad tähendust edasi üheskoos ja sõltuvalt kultuurilisest ja sotsiaalsest kontekstist.
Näiteid.
Ladina tähestikus ei ole tähe "i" kohal olev täpp omaette glüüf, kuna see ei erista tähendust: "i" on samamoodi mõistetav nii täpiga kui ka ilma. Türgi keele tähestikus on aga esindatud mõlemad variandid, kuna need tähistavad erinevaid häälikuid. Selliseid glüüfe ehk hääldust eristavaid lisamärke nimetatakse diakriitikuteks. Selline lisamärk on glüüf isegi siis, kui see puutub ülejäänud tähega kokku, näiteks kriips poola tähes "Ł".
Rongorongo

Rongorongo on Lihavõttesaare kunagiste elanike arvatav kiri. Viimased rongorongo oskajad surid 19. sajandil.
Peaaegu kõik säilinud rongorongo näidised on graveeritud puidule, kasutades Lihavõttesaare keepuud ("Sophora toromiro").
Rongorongo glüüfid on seniajani korralikult dešifreerimata. Võimalik, et tegu on rapanui keele kirjaga.
Uku Masingu romaan "Rapanui vabastamine ehk kajakad jumalate kalmistul" kirjeldab rongorongo dešifreerimist eesti keeleteadlase poolt.
Lihavõttesaare keepuu

Lihavõttesaare keepuu ("Sophora toromiro") on liblikõieliste sugukonda keepuu perekonda kuuluv liik puid. See liik oli Lihavõttesaare endeem.
Ulatusliku metsaraie tõttu oli 17. sajandi teiseks pooles suurem osa Lihavõttesaare metsadest kadunud. Varem saarel tavaline olnud lihavõttesaare keepuu muutus haruldaseks, kuni kuulutati 1960. aastatel looduses väljasurnuks. Liik säilitati Tšiili botaanikaedades ja mitmes botaanikaaias mujal maailmas.
Kohaliku traditsiooni järgi kasutatud lihavõttesaare keepuust laudu rongorongos kirjutamiseks. Hilisemad uuringud on aga näidanud, et lauad valmistati hoopis pappeltespeesia puidust ("Thespesia populnea").
King of Prussia

King of Prussia on Philadelphia eeslinn, mis on nimetatud Preisimaa kuninga Friedrich II järgi. Kiirteede ristumiskohaga asulas laiub Ameerika Ühendriikide suurim kaubanduskeskus King of Prussia.
Kihnu Püha Nikolai kogudus

Kihnu Püha Nikolai kogudus (ka Kihnu Püha Nikolaose kogudus) on õigeusu kogudus Pärnu maakonnas Kihnul. Kogudus kasutab Kihnu Püha Nikolai kirikut.
Kihnu saarel 1840. aastatel aset leidnud usuvahetusliikumise tulemusena siirdus 1846–1847 enamik kihnlasi õigeusku. 1. märtsil 1848 asutati saarel õigeusu kogudus, kuhu kuulus aasta lõpuks 266 meest ja 322 naist. Kõigist Eesti kihelkondadest olid Kihnu elanikud üksmeelselt usku vahetamas. 1848. aastaks oli Kihnus õigeusklikke 89,5% saare elanikkonnast. Järgnevatel aastakümnetel kuulusid peaaegu kõik kihnlased sünnijärgselt õigeusu kirikusse. Riia ja Miitavi piiskop Filaret (Gumilevski) pühitses luterliku kirikuhoone kohalike õigeusklike teenistuste pidamiseks. Alates 19. novembrist 1858 toimetati jumalateenistusi Kihnu mõisa peahoones. Kihnu Püha Nikolai koguduses oli 1890. aastal 928, 1916. aastal 1227 ja 1935. aastal 1204 liiget. Ilmselt on koguduseliikmetena arvestatud ka Kihnus sündinud ja mandrile või mujale siirdunud kihnlasi. Nõukogude ajal oli kogudusel oma preester aastatel 1944–1962 ja 1966–1972.
Kilingi-Nõmme kogudus

Kilingi-Nõmme kogudus võib tähendada järgmisi kogudusi:
Ehitusakustika

Ehitusakustika on akustika (täpsemalt rakendusakustika) haru, mis uurib heli kandumist ühest ruumist teise ruumi ehitustarindite vahendusel. 
Peamiselt on ehitusakustika eesmärgiks inimkõrva jaoks heliallikate tekitatud helide kuuldavuse vähendamine läbi ehitustarindite ehk heliisolatsioon. Heliallika iseloomu põhjal räägitakse õhu-, löögi-, või struktuuriheliisolatsioonist. Akustiliste meetmetega vähendatakse ja tõkestatakse helide ülekandumist ühest ruumist teise nii, et ruumis oleks võimalik töötada, magada ja puhata.
Krivasoo Aleksander Nevski kogudus

EAÕK Krivasoo Aleksander Nevski kogudus (vene keeles "Криушский православный приход") oli õigeusu kogudus Virumaal Krivasoo külas. 
Kogudus kasutas alates 1888. aastast Krivasoo Aleksander Nevski kirikut.
Enne oma koguduse moodustamist kuulusid Krivasoo vene õigeusklikud Olga-Risti Nikolai koguduse alla. Kauguse tõttu moodustati 16. märtsil (vkj) 1888 Krivasoo Aleksander Nevski kogudus. Kogudus lõpetas tegevuse 1944.
Käina kogudusemaja

Käina kogudusemaja on hoone Hiiu maakonnas Käina asulas aadressil Lootuse tänav 4. Maja kasutab Käina Martini kogudus. Käinas on küll ka Käina kirik, ent see on varemetes.
Laiuse Koguduse Teataja

Laiuse Koguduse Teataja on EELK Laiuse koguduse häälekandja. Väljaanne ilmus 1931–1940 ja ilmub uuesti aastast 2009. 
Väljaande vastutav toimetaja on Leina Kreek.
Eurosport 2

Eurosport 2 on Euroopa spordile keskendunud telekanal. See on Eurosport 1 kanali ja Eurosport võrgu üksus. Kanalit edastatakse Euroopas mitmes keeleversioonis. Kanal näitab näiteks Bundesliga jalgpalliülekandeid, WWA maadlusvõistlusi, Austraalia jalgpallivõistlusi ning palju muud.
Eurosport 2 algus.
Eurosport 2 alustas tegevust 10. jaanuaril 2005. Praegu on selle kanali vaatajaid 50 miljonit ning kanalit edastatakse 47 riigis.
Eurosport 2 HD.
Eurosport 2 edastab kanalit ka HD-kvaliteedis. Seegi kanal on vaadatav 47 riigis.
Faks

Faks (lühend sõnast faksiimile) ehk telefaks on trükitud või skaneeritud teksti, jooniste, fotode ja muude graafiliste kujutiste ülekanne tavaliselt telefoninumbrile, mis on ühendatud printeri või muu väljundseadmega. Faksiks nimetatakse sageli ka faksiaparaati kui ka faksiimilesidet või -saadetist ennast.
Algne dokument skaneeritakse faksiaparaadiga, mis töötleb sisendkujutise üheks fikseeritud pildiks, teisendab selle rasterkujutiseks ja saadab selle telefonside kaudu helisagedustoonidena. Vastuvõttev faksiaparaat tõlgendab need toonid, genereerib fikseeritud pildi ja prindib paberkoopia. Varajased faksisüsteemid teisendasid pildi tumeduse helisignaaliks pideval või analoogsel moel. 1980. aastast saati saadab enamik faksiaparaate leheküljest üle heliks kodeeritud digitaalesituse, kasutades andmete pakkimist, et kujutise valgeid ja musti alasid kiiremini edastada.
Faksiaparaadid olid 1980. ja 1990. aastatel kontorites laialt levinud, kuid sellised internetipõhised tehnoloogiad nagu e-post ja veeb on faksitehnoloogia peaaegu igas valdkonnas välja vahetanud. Siiski kasutatakse faksiaparaate veel näiteks tervishoius ja korrakaitses.
Jair Bolsonaro

Jair Messias Bolsonaro (sündinud 21. märtsil 1955) on Brasiilia sõjaväelane ja poliitik, alates 1. jaanuarist 2019 kuni 31. detsembrini 2022 Brasiilia president.
Ta valiti oktoobris 2018 Brasiilia presidendiks.
8. juulil 2020 teatas Bolsonaro nakatumisest koroonaviirusega.
Riigipöörde kavandamine.
2025. aastal mõistis Brasiilia ülemkohus Jair Bolsonaro süüdi riigipöörde kavandamises ja määras talle 27 aasta pikkuse vanglakaristuse. Bolsonaro kavatses võimu säilitamise nimel korraldada oma poliitiliste rivaalide mõrva, proovides koos seitsme kõrge ametnikuga korraldada riigipööret pärast seda, kui olid avalikult keeldunud tunnustamast kaotust 2022. aastal vasakpoolsele rivaalile Luis Inácio Lula da Silvale ehk Lulale. Süüdistuse kohaselt oli kavas ka tema asepresidendi Geraldo Alckmini ning ülemkohtu kohtuniku Alexandre de Moraesi mõrv. Seejärel oleks Bolsonaro kuulutanud välja eriolukorra ning sõjaväeline kriisikabinet oleks valmistanud ette uued valimised.
Kaugküte

Kaugküte on tsentraliseeritud asukohas toodetud soojuse jaotamise süsteem elamutele ja teistele hoonetele.
Soojusallikas (katlamajas, koostootmisjaamas) toodetud kuum vesi/aur suunatakse isoleeritud torustiku kaudu hoonete soojussõlmedeni, kus need reeglina soojusvahetite abil, nn sõltumatu ühendusviisiga ühendatakse soojusvõrguga. Soojusvahetites kantakse keskkütte soojus üle hoone küttesüsteemides ringlevale kütteveele, õhule ja soojale tarbeveele. Vee ja õhu temperatuuri reguleerimine toimub soojussõlmes vastavalt hoone kütmisvajadusele, lähtudes tarbija soovist ja välisõhu temperatuurist.
Kaugkütte puhul tuuakse välja järgmisi eeliseid:
Istanbuli lennujaam

Istanbuli lennujaam (ISL) on Istanbulis Türgis 2018. aastal avatud lennujaam. Istanbuli lennujaamana võidakse mõelda ka