tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rahm Emanuel

Rahm Israel Emanuel (sündinud 29. novembril 1959 Illinoisis Chicagos) on juudi päritolu Ameerika Ühendriikide poliitik, Chicago linnapea, Demokraatliku Partei liige.
Emanuel on tuntud poliitiliste kampaaniate jaoks eduka rahakogujana. Ta suutis 1992. aasta presidendivalimisteks Bill Clintoni kasuks välja ajada tollal enneolematu summa 72 miljonit USA dollarit.
Aastatel 1993–1998 töötas Emanuel Bill Clintoni nõunikuna, täpsemalt algul assistendi ja siis vanemnõunikuna.
Pärast George Bush noorema võitu 1998. aasta presidendivalimistel töötas Emanuel 1998–2002 investeerimispangas Wasserstein Perella. Kuigi tal ei olnud magistrikraadi haldusjuhtimises ega panganduses töötamise kogemust, sai ta 1999. aastal ettevõtte Chicago kontori juhiks. Tema kaks ja pool aastat kestnud juhtimise ajal teenis see osakond 16,2 miljonit dollarit kasumit.
Aastatel 2003–2009 oli ta Kongressi Esindajatekoja Illinoisist valitud liige. Esimesed valimised võitis ta 2002. aastal ja iga kahe aasta tagant uuesti, kokku neli korda. Esimestel valimistel kogus ta 67% häältest, järgmistel juba 78% (2006).
Barack Obama ettepanekul asus Emanuel 2009. aasta jaanuaris presidendi personaliülema ametikohale. 2010. aastal astus ta Valge Maja personaliülema kohalt tagasi, et kandideerida Chicago linnapeaks. 2. oktoobril sai personaliülemaks Pete Rouse.
Probleemi tekitas asjaolu, et Chicagos tohib valida üksnes see, kes on vähemalt aasta aega Chicagos elanud; Rahm ei olnud ja poliitilised vastased kaebasid Rahm linnapeakandidaadiks registreerimise otsuse kohtusse. Cooki maakonna ringkonnakohus otsustas, et neid reegleid, mis kehtivad aktiivsele valimisõigusele, ei kohaldata passiivsele valimisõigusele. Apellatsioonikohus tühistas 24. jaanuaril 2011 selle otsuse ja võttis seisukoha, et Emanuel ei tohi linnapeaks kandideerida. Illinoisi ülemkohus omakorda võttis seisukoha, et Emanuel tohib linnapeaks kandideerida, tühistades apellatsioonikohtu otsuse. 22. veebruaril 2011 valiti Emanuel Chicago esimeseks juudi soost linnapeaks. Ta kogus juba esimeses voorus absoluutse enamuse, 55,25% häältest. Kõik neli suuremat kandidaati esindasid Demokraatlikku Parteid.
Emanuel on abielus. Tema abikaasa Amy Rule pöördus judaismi lühikest aega enne pulmi. Neil on poeg ja kaks tütart.
Emanuel on heas sportlikus vormis ja võistleb triatlonidel.
Dufay

Dufay (või du Fay) on perekonnanimi
Tiit Rummo

Tiit Rummo (24. juuni 1947 – 9. oktoober 2000) oli eesti geograaf.
Ta lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli geograafia erialal.
Rummo koostas mitu geograafia- ja kodulooõpikut.
Aastatel 1996–2000 oli ta ajakirja Arvutimaailm peatoimetaja.
Isiklikku.
Tema isa oli teatrilavastaja ja -pedagoog Vello Rummo, ema näitleja Linda Rummo.
Eugen von Keyserling

Krahv Eugen Wilhelm Theodor von Keyserling (22. märts 1832 Pakruojis, Leedu – 4. aprill 1889, Ernsdorf, Sileesia) oli baltisaksa zooloog. 
Ta õppis Tartu Ülikoolis. 
Ta oli 19. sajandil üks maailma tuntumaid arahnolooge ehk ämblikeuurijaid.
Perekond.
Ta oli abielus saksa kirjaniku Margarethe von Dönnigesiga (1846–1930), kes oli diplomaat Wilhelm von Dönnigesi (1814–1872; ) tütar. Abielust sündisid:
Komárom

Komárom on linn Ungaris Komárom-Esztergomi komitaadis, Komáromi kreisi halduskeskus. Asub Doonau kaldal. Jõe vastaskaldal Slovakkias asub Komárno linn.
Ave Alavainu

Ave Alavainu (4. oktoober 1942 – 3. aprill 2022) oli eesti luuletaja ja prosaist.
Ta õppis aastatel 1950–1954 Tallinna 4. Keskkoolis, 1954–1960 Tallinna 22. Keskkoolis ja lõpetas 1961. aastal Tallinna 18. Keskkooli. Aastatel 1962–1964 õppis ta Tallinna Pedagoogilises Instituudis ja 1964–1967 Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti filoloogiat. 
1969. aastal mängis ta Vanemuises Evald Hermaküla lavastuses "Tuhkatriinumäng" teist peretütart. 
Alavainu osales 1993. aastal Kärdlas valimisliidu Üksikute Liit nimekirjas valimistel, sai 49 häält ja pääses volikokku. 
1997. aastal asutas ta MTÜ AVE VITA!, mille Kärdlas Tiigi tänaval omandatud ajalooline kohtumaja kujunes aastate jooksul üheks kohalikuks kultuurikeskuseks.
Isiklikku.
Ta oli Kata-Riina Luide ja Peeter Nieleri ema.
Ave Alavainu oli viimane oma perekonnanime kandja Eestis ja tõenäoliselt ka kogu maailmas. Tema vanaisa Juhan Laurson laskis oma perekonnanime eestistada 5. veebruaril 1937.
Alexander von Bunge (1803−1890)

Alexander Georg von Bunge (vene Александр Андреевич Бунге; 6. oktoober 1803 Kiiev – 18. juuli 1890 Mõtliku Kiltsi lähistel, Virumaa) oli baltisakslasest Vene botaanik ja arstiteadlane.
Õppis Tartu Kubermangugümnaasiumis, lõpetas Tartu Ülikooli arstiteaduskonna ja sai sealt 1825. aastal doktorikraadi. Töötas 1826–1833 arstina Altais, oli 1833–1836 Kaasani ülikooli ja 1836–1867 Tartu Ülikooli botaanikaprofessor ning ühtlasi botaanikaaia juhataja.
Bunge oli 19. sajandi silmapaistvamaid taimesüstemaatikuid ning taimegeograafia ja floristika geograafilis-morfoloogilise meetodi loojaid. Tartus koostas ta Venemaa steppide ja Kesk-Aasia taimestiku ülevaate, kirjutas mitu uurimust Mongoolia, Hiina ja Iraani floora kohta. Avaldas kümnaköitelise Balti kubermangude herbaartaimede kogu. Kirjeldas elu jooksul üle 400 uusliigi.
Tunnustus.
Bunge järgi on nimetuse saanud taimeperekond "Bungea" soomukaliste sugukonnast.
Ta oli Peterburi Teaduste Akadeemia kirjavahetajaliige (1833) ja auliige (1875), Tartu Ülikooli audoktor (1875) ja auliige (1885), Londoni Linné Ühingu auliige, Londoni Kuningliku Seltsi liige. 
Talle anti K. E. von Baeri medal ja A. de Candolle'i medal.
Isiklikku.
Alexander Georg von Bunge oli Friedrich Georg von Bunge vend ning Alexander von Bunge ja Gustav von Bunge isa.
Eesti Rahvuslaste Erakond

Eesti Rahvuslaste Erakond on registreerimata erakond Eestis. 
Algatusgrupp asutati 11. märtsil 2006. Pärast seda, kui ebaõnnestus plaan minna koos Iseseisvusparteiga (EIP) 2007. aasta Riigikogu valimistele, eemaldus erakond Iseseisvusparteist ja lähenes samuti registreerimata Eesti Kodanike Keskerakonnale (EKKE), kellega koos boikoteeriti Riigikogu valimisi.
Kõõrdsilmsus

Kõõrdsilmsus ehk strabism ehk kõõritus on olukord, kus inimese silmade nägemisteljed ei jälgi objekti võrdse nurga all. 
Levinumad strabismi vormid on esotroopia (silm vaatab sisse) ja eksotroopia (silm vaatab välja). 
Kaasasündinud esotroopia tekib reeglina 2.–6. elukuu jooksul. 
Igasuguse kõõrdsilmsusega tuleb pöörduda silmaarsti poole. Tänapäeval on enamikul juhtudel võimalik kõõrdsilmsust korrigeerida. Korrigeerimata kõõrdsilmsus võib põhjustada patsiendile psüühilisi traumasid.
Amblüoopia

Amblüoopia ehk laisk silm ehk laisksilmsus on olukord, kus lapseeas märkamata või korrigeerimata jäänud optilise süsteemi viga on põhjustanud halva nägemise ühest või mõlemast silmast. Peamised põhjused on silmade optilise süsteemi erinev ehitus, mõlema silma tugev kaugnägelikkus, kõõrdsilmsus või silmalaugude haigused. Amblüoopia tekkimine on reeglina välditav, kui väikelaste silmi kontrollitakse 2-3 aasta vanuselt. Amblüoopia ravi pärast 8. eluaastat on vähe tulemuslik.
Amblüoopia klassikaline diagnoos pannakse patsiendile, kui halvem silm näeb vähemalt kaks rida nägemisteravuse tabelil halvemini kui vastava ea norm.
Ühistupank

Ühistupank on ühistulistel põhimõtetel tegutsev krediidiasutus (pank). 
Ühistupangad Eestis.
Eesti krediidiasutuste seaduse järgi võib krediidiasutus tegutseda hoiu-laenuühistuna ning on sealjuures kohustatud kasutama oma nimes sõna "ühistupank". Ükski teine ühing ei tohi oma nimes sõna "ühistupank" kasutada. 
Eestis ei ole 2011. aasta seisuga registreeritud ühtegi tegevusloa alusel tegutsevat ühistupanka, kuigi seadus seda võimaldaks. 
Osakud.
Ühistupanga omanikeks on ühistupanga kliendid (liikmed), kusjuures igal liikmel on 1 hääl. Seega osalevad ühistupanga liikmeks astunud kliendid panga juhtimisel ning selle tegevuse üle järelevalve teostamisel. Ühistupanga kasum jaotatakse selle liikmetest klientide vahel proportsionaalselt liikme osalusega panga hoiuseportfelli suurendamisel ja/või laenuintresside maksmisel. 
Ühistupanga kasumit saab pidevalt liikmetele tagasi jagada. Praktikas manifesteerub ühistupanga jaotatav kasum enamasti tasuta arveldamise võimaluses oma liikmetele, samuti võrreldes kommertspankadega kõrgemates hoiuse- ning madalametes laenuintressides.
Sisuliselt on ühistupangal kui krediidiasutusel võimalik lisaks hoiustele kaasata rahvusvaheliselt rahaturult vahendeid pankadevahelise rahaturu intressimääraga. 
Ühistupanga võib luua kohalike hoiu-laenuühistute ühinemise teel. Ühistupangas võib olla laenude andmise üle otsustamine kohalikul (linna, linnaosa, valla, küla) hoiu-laenuühistute tasandil, kuna nemad hakkavad üheskoos seda panka omama.
Ühistupangad Euroopas ja maailmas.
Ameerika Ühendriikides on üle 90 miljoni hoiu-laenuühistu panga kliendi.
Saksamaal on üle 80 protsendi maapiirkondade elanikest ühistupankade liikmed.
Kaugelenägevus

Hüpermetroopiat ehk kaugnägelikkust põhjustab liiga lühike optiline telg või silma optilise süsteemi nõrkus. Hüperoobi silm ei fokuseeri valguskiiri võrkkestal asuvasse maakulasse, vaid selle taha. Hüperoopia ehk kaugnägelikkuse all kannatavatel inimestel on raskusi lähedal asuvate objektide fokuseerimisega. 
Hüperoopia ehk kaugnägelikkuse ja presbüoopia ehk vanaduskaugnägemise korrigeerimiseks on erinevaid võimalusi:
Elvy Gailit

Elvy Gailit (sünninimi Elvi Vaher, aastatel 1915–1932 Elvy Kangro-Pool; pseudonüüm Elvi Nander; 14. august (vkj) / 26. august 1898 Nuustaku alevik, Pühajärve vald, Otepää kihelkond, Tartumaa – 13. juuni 1981 Stockholm) oli eesti laulja ja näitleja.
Ta oli aastatel 1922–1934 Vanemuise operetisolist.
Isiklikku.
Ta oli aastatel 1916–1928 abielus Rasmus Kangro-Pooliga ja aastast 1932 August Gailitiga. Abielust August Gailitiga sündis 1933. aastal tütar Aili-Viktooria Gailit-Lindström (suri 14. novembril 2022 Växjös).
Yanqingi linnarajoon

Yanqingi linnarajoon (延庆区 "Yanqing Qu", 2015. aastani "Yanqingi maakond" (延庆县 "Yanqing Xian")) on linnarajoon Hiina pealinna Beijing Shi haldusalas.
Halduslikult jaguneb 11 aleviks ja 4 vallaks.
Badalingi alevis asub osa Hiina müürist.
Jüri Tarto

Jüri Tarto (sündinud 20. septembril 1942 Tallinnas) on eesti sulgpallur ja treener. 
Ta on mitmekordne Eesti meister sulgpallis, Viimsi sulgpalliklubi treener.
Alfred Kivisaar

Alfred Kivisaar (8. jaanuar 1953 Tallinn – 18. jaanuar 2021) oli eesti sulgpallur ja sulgpallitreener.
Ta lõpetas 1971. aastal Järvakandi Keskkooli ja 1975. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.
Tema esimene treener oli Koit Muru.
Alfred Kivisaar kuulus Eesti koondisse ja tuli 1973.–1981. aastal 12 korda Eesti meistriks. Hiljem töötas Tallinna Sulgpallikeskuses treenerina.
Alfred Kivisaar suri 18. jaanuaril 2021 koroona tagajärjel.
Heiki Sorge

Heiki Sorge (sündinud 3. novembril 1974) on eesti sulgpallur.
Ta on lõpetanud 2002. aastal Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna Liikumis- ja sporditeaduste erialal. 2003. aastal läbis ta õpetajakoolituse. Tal on treeneri kutsekvalifikatsiooni IV aste, treenerina on tegutsenud alates 1999. aastast. Õpetab Tartu Karlova Gümnaasiumis poistele kehalist kasvatust.
Sündinud 20. novembril

"Siin loetletakse 20. novembril sündinud tuntud inimesi.
Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monument (Võru)

Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monument on Friedrich Reinhold Kreutzwaldile pühendatud mälestusmärk Võrus Kreutzwaldi pargis Tamula järve kaldal.
Monument on valminud 1926. aastal ning selle autor on eesti skulptor Amandus Adamson. 
Monumendi esiküljel paikneval reljeefil on kujutatud Kalevipoja võitlust sarvikuga.
William T. Anderson

William T. Anderson, hüüdnimega Verine Bill (1839 – 26. oktoober 1864) oli kurikuulsaim võsahulguste (Bushwhackers) pealik, Lõuna siss. 
Ta lapsepõlv möödus Missouri osariigis, kust pere kolis Kansase osariiki. 1862. aastal tapeti Andersoni isa Kansases põhjameelse naabri poolt ning Anderson omakorda tappis tapja, misjärel ta siirdus Missouri osariiki sissiks. Ta võttis omaks oma šoti esivanemate moto: „Ükski minuvastane provokatsioon ei jää karistamata.” Kui põhjaosariiklased kuulutasid kõik sissid kriminaalkurjategijaiks, kes vangi langedes kohapeal hukatakse (kindral Hallecki määrus nr 2, 13. märts 1862), lisas see noile vaid võitlusindu ning mõlema poole põhimõtteks sai, et vastaste elusid ei säästeta. 
13. augustil 1863 kukkus või kukutati Kansas Citys kokku vanglaks kohandatud alkoholipood. Põhjaosariiklased hoidsid seal seitsetteist lõuna sissidega seotud naist ja tüdrukut, kahtlustades neid spioneerimises ning lootes sellega kahandada sisside võitlusvaimu. Hukkus viis naist, paljud said raskelt viga. Vastuseks sellele korraldas Lõuna sisside ühendvägi 21. augustil 1863 keset preeriat Kansases Lawrence'i linnas veretöö, kus tapeti üle 150 meessoost inimese, enamasti tsiviilisikud. Linn põletati maha. Vastuseks veretööle tühjendasid põhjaosariiklased omakorda kindral Ewingi määruse nr 11, 21. august, 1863 põhjal neli Missouri osariigi maakonda elanikest, vaatamata nende meelsusele. Tühjaksjäänud majapidamised riisuti ja pandi põlema. Ärarändavaid tsiviilisikuid tapsid põhjaosariiklased suvaliselt.
William T. Anderson osales samuti Lawrence'i veretöös, sest Kansas Citys naistevangla kokku kukkudes oli ta kolmest vangistatud õest üks hukkunud ja üks jäi eluajaks vigaseks. Alates sellest saigi Andersonist nn pöörane sõdalane: vastaste armutu nottija ja skalbivõtja. 
1864. aasta kevadel William T. Anderson abiellus ja ta naine sai lapse. Ta juhatas 27. septembril 1864 Centralia veretööd (Lõuna sissid peatasid rongi ja tapsid seal olnud 22 kojusõitvat Põhjaosariikide sõdurit), kus olevat oma käega tapnud vastaspoole relvitud sõdurid. Samal päeval asus vastase ratsavägi ta rühma jälitama, ent Andersoni mehed peibutasid nad lõksu ja tapsid 120 vastast.
Andersonile on omistatud sõnad: "Olen jänkide tapmisest väsinud."
William T. Anderson langes oktoobris 1864, sattudes seekord ise miilitsa, kolonel Coxi meeste varitsusele. Väike Arch (Archie J. Clement) pääses ja sai ta järglaseks. Andersoni laiba juurest leiti siidinöör 53 sõlmega, mis arvati tähistavat igat tapetud vastast, ja hulk skalpe. Ta laipa mõnitati, pea torgati teiba otsa, keha lohistati tänavatel ning pandi ajalehte sellest fotod. 
20. sajandi alguses korraldasid Coleman Younger ja teised ekssissid Andersoni haual matusetseremoonia. 1967 asetati ta hauale hauakivi.
Andersoni mehed tormasid sageli lahingusse, ratsmed suus ja püstolid mõlemas käes, kuna vastastel olid ühelasulised vintpüssid. See tõi neile ka edu. Nad ründasid ka metsikult huilates.
Nagu ikka, levis ka Andersoni kohta jutte, et langes hoopis temaga sarnane mees ja ta ise elas kõrge vanaduseni.
Allikas: www.rulen.com/partisan/order2.htm
Donald Kaberuka

Donald P. Kaberuka (sündinud 5. oktoobril 1951 Byumbas) on Rwanda majandusteadlane, alates 2005. aastast Aafrika Arengupanga president. Kaberuka oli 1997–2005 Rwanda rahandusminister ja aitas stabiliseerida Rwanda majandust pärast 1994. aasta genotsiidi.
Ta on kaitsnud majandusdoktori kraadi Glasgow' Ülikoolis.
Reside 72

Reside 72 (hilisem One Time Too Many) oli Eesti "pop-punk"'i bänd aastatel 2006–2010.
Veritsev Kansas

Veritsev Kansas (inglise "Bleeding Kansas") oli aastatel 1854–1858 Kansase osariigis toimunud vägivallatsemine.
1827 hakkasid valged asustama peamiselt preeriatasandikega kaetud Kansast. Esmalt saabusid sinna elama lõunameelsed Missourist, Arkansasest jm, hiljem asus Uus-Inglismaa Emigrantide Abistamise Ühing korraldama põhjaosariikide elanike rännet Kansasesse, viimastele anti kaasa vintpüssid. Põhjameelsete tugipunktideks said Topeka ja Lawrence.
Asustamise põhjuseks oli juba 1820. aastal USA kongressis sõlmitud leping nimega Missouri kompromiss, mille põhjal oli orjandus USA-s lubatud vaid lõuna pool 36º30' laiuskraadi ja erandina põhja pool seda piiri üksnes Missouri osariigis. 1854. aastal vastu võetud Kansase-Nebraska akt sisuliselt tühistas Missouri kompromissi, jättes orjuse lubatavuse nende territooriumide valge elanikkonna otsustada. Nebraska asus liiga sügaval põhjas, et seal orjajõudu tasunuks kasutada, kuid Kansases algas meeleheitlik võitlus hääletajate arvu eest. Tekkis leppimatu vastuseis, millel oli palju muidki põhjuseid orjandusse suhtumise kõrval.
Et põhjaosariiklastest elanike hulk hakkas Kansases ületama lõunameelsete oma, siirdusid paljud relvastatud missourilased 1854 ja 1855 Kansasesse lõuna mehi etteotsa valima, ning lõunameelsed võitsidki valimised. Taoline teise osariiki valima minek oli toona võimalik. 1856 kolisid lõunalased oma pealinna Lecomptoni – Lawrence’ist vaid 19 km kaugusele. 
Relvastatud terrori algatasid lõunameelsed. Nad ründasid 1856 Lawrence'i, põletasid seal maha hotelli ja trükikojad ning viisid ära relvad. Hukkus üks Lawrence'i elanik. Vastuseks asus John Brown oma salgaga panema toime lõunameelsete tapmisi, keda tiriti kodudest välja ja tapeti mõõgahoopidega. Viimaseks vägivallatsemiseks jäi Marais des Cygnes’ jõe veretöö 1858. aasta aprillis, mil Missourist tulnud lõuna rühm Border Ruffians tappis viis põhjameelset meest.
Kokku hukkus Veritseva Kansase sündmustes vähemalt 55 inimest.
1861 sai Kansasest põhjaosariikide hulka kuuluv osariik.
Tunnusvärvid

Tunnusvärvid on turunduses kasutatav visuaalne identiteedielement. Visuaalse identiteedi määrab firmastiil, mille põhielemendid on firmamärk, logotüüp, tunnusvärvid ja tüpograafia. Firma stiiliraamatusse märgitakse milliseid värve, kus ja kuidas kasutatakse.
Tunnusvärvid võivad olla üks osa kaubamärgist, mis on mingi toote või teenuse tähis selleks, et eristada seda teistest toodetest. 
Peale kasumit taotlevate ettevõtete kasutavad tunnusvärve erinevad organisatsioonid nagu näiteks ülikoolid, linnad jne.
Universität der Bundeswehr München

Universität der Bundeswehr München (Bundeswehri Müncheni ülikool) on üks Saksamaa kahest sõjaväe ("Bundeswehr") ülikoolist. Mõlemad on asutatud 1973. aastal. 
Ülikoolis antakse kõrgharidust peamiselt Saksamaa ohvitseridele ja kandidaatidele. Lõpetajad saavad eduka õppimise korral maksimum kolme aasta ja kolme kuuga bakalaureusekraadi või nelja aasta ja kolme kuuga magistri kraadi. Õppeaasta on lühem kui tavaliselt Saksamaa akadeemiline aasta ja koosneb kolmest trimestrist kahe semestri asemel, mistõttu on ka ühes õppeaastas poole rohkem aineid.
Teiste riikide sõjaväekoolidest erineb ta selle poolest, et Saksamaa föderatiivsed sõjajõud pakuvad seal kursuseid, mis pole otseselt seotud sõjaväega ja vastavad Saksamaa muude ülikoolide õppekavadele. Koolis on ka väike hulk andekamaid üliõpilasi (umbes 50), kelle õpinguid spondeerivad tööstusettevõtted, kellel on kaitseministriga vastavasisuline leping. Ka tsiviilisikutel on ülikoolis võimalik õppejõuna töötada ja ülikoolis on õppejõudude hulk üliõpilase kohta kõrgem, kui teistes Saksamaa ülikoolides. 
Õppeprogramm koosneb erinevatest kursustest nagu erinevad inseneriteadused (näiteks aeronautika, arvutid, mehaanika), majandus ja sotsiaalteadused (ka pedagoogika). Kuid on ka ajaloo ja sporditeaduste kursused.
Karl Friedrich Burdach

Karl Friedrich Burdach (12. juuni 1776 Leipzig – 16. juuli 1847 Königsberg) oli saksa anatoom ja füsioloog. 
Ta õppis 1793–97 Leipzigi ülikoolis loodusteadusi ja arstiteadust. Ta kaitses 1798 samas ülikoolis doktoriväitekirja. Oli 1800–06 Leipzigi ülikooli dotsent ja 1806–11 erakorraline professor, 1811–14 Tartu Ülikooli anatoomia-, füsioloogia- ja kohtuarstiteaduse professor. 1814 võttis ta vastu sarnase ametikoha Königsbergi ülikoolis.
1817 ehitati Königsbergi ülikoolis Burdachi algatusel uus anatoomikum. 1818 valiti ta Peterburi Teaduste Akadeemia väliskorrespondentliikmeks. Königsbergis asutas ta esimese teadusliku anatoomiainstituudi ja osales anatoomiamuuseumi loomises. Alates 1835 oli ta sealse meditsiinikolleegiumi direktor ja 1837–44 juhtis füüsika-meditsiiniühingut. 1845 läks ta erru.
Ta töötas peamiselt kesknärvisüsteemi anatoomia alal, kirjeldas seljaaju talbvääti, hiljem nimetati see Burdachi väädiks. Erilist tähelepanu pööras ta peaaju morfoloogiale, ontogeneesile ja fülogeneesile. Ta kasutas närvikoe värvimiseks esimest korda alkoholi ja kaaliumi lahust. 
Ta oli Karl Ernst von Baeri õpetaja.
Burdach oli esimesi termini "bioloogia" kasutuselevõtjaid (1800) paralleelselt Lamarcki ja Treviranusega (1802). Samuti võttis ta kasutusele termini "morfoloogia".
Browni Ülikool

Browni Ülikool ("Brown University") on Ameerika Ühendriikides Providence'is (Rhode Island) asuv eraülikool. See asutati 1764. aastal nimega "College of Rhode Island". Pembroke College'i ja Browni ülikooli kõik naistekolledžid ühinesid 1971. aastal.
Browni loetakse esimeseks kolledžiks, kus loobuti üliõpilaste vastuvõtmisel tähtsustamast nende usulisi tõekspidamisi. 
1960. ja 1970. aastail oli Browni ülikooli slaavi keelte osakond koht, mille kaudu Juri Lotmani tööd said Ameerikas tuntuks. Seal töötasid sel ajal näiteks Thomas Winner, Victor Terras ja Robert Scholes.
Tuntud vilistlasi.
Browni ülikoolis on õppinud mitmeid USA tuntud poliitikuid, ajakirjanikke, ärimehi, näitlejaid. Nende seas on olnud näiteks USA justiitsminister Charles Evans Hughes (1881), IBM-i president Thomas J. Watson, meediamogul Ted Turner, Nobeli laureaat Craig C. Mello (1982), John F. Kennedy, Jr. (1983) näitleja John Krasinski (2002).
Magnus Wilhelm von Nieroth (1663–1740)

Vabahärra Magnus Wilhelm von Nieroth (vene: "Магнус-Вильгельм фон Нирот") (u 1663 – 1740 Tallinn) oli baltisaksa päritolu Rootsi sõjaväelane, vabahärra (1687) ja Venemaa Keisririigi poliitik.
Elulugu.
Magnus Wilhelm von Nieroth sündis Kiltsi, Väätsa ja Tarakvere mõisniku maanõunik Magnus von Nierothi (surnud 1670) ja Albu mõisniku Adam Johann Schrapferi lese Anna Elisabethi (sündinud Taube) (1633–1680) pojana.
Magnus Wilhelm von Nieroth asus noorukina Rootsi sõjaväeteenistusse, tõustes 1688. aastal 26-aastaselt ooberstiks ning juhtides seejärel komandörina Rootsi liitlasvägedest Saksa rügementi Hollandis ning alates 1700. aastast teenis Liivimaal ja osales Rootsi vägedes Põhjasõjas. 1705. aasta juunis osales Rootsi vägede ebaõnnestunud dessantoperatsioonis Kotlini saarele, pärast seda teenis 1710. aastani Nieroth Tallinnas linna garnisonis, kus kindralkuberneriks oli krahv Carl Gustaf Nieroth. 
Magnus Wilhelm von Nieroth osales Tallinna kaitsmisel Vene vägede linna piiramise ajal. 
Pärast Eestimaa vallutamist Venemaa keisririigi poolt ja liitmist keisririigi koosseisu oli Magnus Wilhelm von Nieroth aastatel 1711–1716 Eestimaa maanõunik, 1718. aastal valiti ta Heinrich von Ficki projekti kohaselt teostatud Venemaa keisririigi riigihaldusreformi tulemusel Peeter I poolt loodud Venemaa Keiserliku Kammerkolleegiumi (riigikassa) asepresidendiks, Kammerkollegiumi president oli Dmitri Mihhailovitš Golitsõn.
1719. aastal rajas Magnus Wilhelm von Nieroth Harju-Jaani pastori Heinrich Christopher Wrede algatusel Albu mõisas aadliorbudele mõeldud kool-varjupaiga, nn Rüütliakadeemia, mille eeskujuks oli sarnane kool Halles. Selle lõpetajad said ohvitseriks. Koolis olevat õppinud ka mõned eestlased.
Talle kuulusid Albu, Seidla, Kaalepi, Vaida, Kukevere ja Vaimastvere mõis.
Aastatel 1744–1747 oli tema sugulasest nimekaim, Kaarli mõisnik Magnus Wilhelm von Nieroth Eestimaa rüütelkonna peamees.
Perekond.
Magnus Wilhelm von Nieroth oli abielus kolm korda. 1711. aastal abiellus Tallinnas Sophie Hedwig von Bergiga, 1723. aastal Viru-Nigulas Rebekka Meiseriga ja 1739. aastal Tallinnas Raasiku mõisnik Bernhard Georg Pilar von Pilchau (surn. 1753) tütre Anna Helena Pilar von Pilchauga (1715–1774).
Oude Rijn

Oude Rijn ('Vana Rein') on Reini jõe haru jõe delta osas Hollandis Utrechti ja Lõuna-Hollandi provintsides. Tänapäeval on jõe pikkus 52 kilomeetrit.
Vana-Rooma ajal oli see osa Reini jõe peaharust ja tähistas Rooma impeeriumi põhjapiiri. 
Keskajal kasutati Oude Rijni jõetranspordil ja selle kallastel olid mitmel lõigul pukseerimisrajad, mida kasutati selleks, et neid mööda saaks jõge mööda laevu ja pargaseid vedada. Tänapäeval on paljud nendest radadest ehitatud maanteedeks. 
Keskaja jooksul täitus jõgi setetega ja kaotas oma väärtuse jõetranspordil 17. sajandiks.
Paul Alvre

Paul-Johannes Alvre (aastani 1937 Simenson; 3. jaanuar 1921 Tartu – 18. november 2008) oli eesti keeleteadlane.
Elulugu.
Ta õppis aastatel 1933–1940 Hugo Treffneri Gümnaasiumis. Aastatel 1940–1943 õppis ta Tartu Ülikoolis eesti keele ja sugulaskeelte alal ja 1943. aastal Turu Ülikooli filosoofiateaduskonnas, lühemat aega ka Suomenlinna sõjamerekoolis.
1941. aastal oli Alvre metsavend, 1942–1943 teenis Saksa sõjaväes. 1943–1944 teenis ta vabatahtlikuna Soome mereväes, saades lõpuks alamleitnandi kraadi. 1944 naasis ta koos teiste soomepoistega Eestisse, kus võitles nõukogude okupantidega, kuid samal aastal naasis Soome.
Teise maailmasõja järel lõpetas Paul Alvre 1946. aastal Helsingi ülikooli. 1946–1948 oli ta Jyväskylä Pedagoogilise Instituudi eesti keele lektor.
Pärast soomepoiste väljaandmist Nõukogude Liidule 1948. aastal (Alvrel õnnestus põgeneda vangirongilt) töötas eesti ja ladina keele õpetajana Viljandis: 1948–1949 Viljandi kaubandustehnikumis, 1949–1951 Viljandi 2. Keskkoolis, 1949–1960 meditsiinikoolis. 1961–1967 oli ta toimetaja kirjastuses Valgus. 1966. aastal kaitses ta Tartu Ülikooli juures filoloogiadoktori kraadi (väitekiri "Morfologis-äännehistoriallinen tutkimus monikkovartalon muodostuksesta suomessa verrattuna sukukieliin").
1968. aastast oli Alvre õppejõud Tartu Riikliku Ülikooli soome-ugri keelte kateedris, 1970. aastast professor (1979–1991 ka prodekaan) ning 1993. aastast emeriitprofessor, kuid jätkas siiski õpetamist. Pikkade tööaastate vältel õpetas ta kursusi soome kirjakeele ajaloost, semantikast, fraseoloogiast ja ajaloolisest morfoloogiast, vadja keelest, läänemeresoome keelte kõrvutavast grammatikast, uurali keelte sõnavarast ja morfoloogiast. Tema juhendamisel valmis 15 väitekirja.
Teadustöös keskendus Alvre eelkõige läänemeresoome keelte morfoloogiale ja sõnavarale. Ta avaldas ligi 550 teadustööd, sealhulgas monograafia "Eesti kirja- ja murdekeele morfoloogiat" (1985). Samuti koostas ta terve rea algupäraseid õppevahendeid üliõpilastele.
Ta oli mitme rahvusvahelise teadusseltsi välisliige ning tegutses soomepoiste Eesti ühenduses.
Isiklikku.
Paul Alvre (enne nime eestistamist Simensoni) vanemad olid kingsepp Juhan Alvre (1893–1976) ja Emilie Kottart (1892–1940). 1977. aastal abiellus ta arstiteadlase Lea Bostoniga (sündinud Tiikmaa, 1929; 1. abielus 1949–1965 Boston).
Järelehüüdes iseloomustas fennougrist Ago Künnap Alvret järgmiselt: "40 koostööaasta jooksul ei kuulnud ma kolleeg Paul Alvret kordagi kurjustavat, kurtvat ega nurisevat ei olude, inimeste, ilma ega tervise üle. Kunagi ei kaotanud ta enesevalitsust. Ühestki ülesandest ülikoolis ei püüdnud ta keelduda. Tema kodu uksed olid omainimestele lahkesti valla, eriti idapoolsetest soomeugrilastest õppuritele, kes olid ju oma kodust kaugel ja kes teda ta isaliku hoole pärast ka väga hindasid. Kõiki asju talitas professor Paul Alvre tasa ja targu, välise kenitlemiseta. Samal ajal oli ta nõudlik, seda ennekõike enese suhtes."
Linnar Priimägi

 
Linnar Priimägi (sündinud 29. märtsil 1954 Tallinnas) on eesti kunstiteadlane, kriitik ja luuletaja.
Ta on kirjutanud raamatuid, esseistikat ja kriitikat.
1978. aastal ilmus Tartus omakirjastusliku väljaandena Ants Juske ja Linnar Priimäe kirjutis "Tartu sügis". 
Elulugu.
Haridus.
Linnar Priimägi on lõpetanud 1972. aastal Tallinna 42. Keskkooli ja 1977. aastal Tartu Riikliku Ülikooli romaani-germaani filoloogi diplomiga ("Verbaalsünesteesia süsteemist. Brentano luuletekstide verbaalsünesteetiline analüüs" 1977), kaitsnud magistritöö (MA) kunstiajaloo alal Eesti Kunstiakadeemias ("Albrecht Düreri sulejoonistuse W.261, nn Londoni Apollo ikonograafiline ning ideeline kontekst", 1995) ja doktoritöö (PhD) psühholoogia alal Tallinna Ülikoolis ("Klassitsism. Inimkeha retoorika klassitsistliku kujutavkunsti kaanonites" TLÜ Kirjastus, 2005 – kolmes osas).
Töökohad.
Töö õppejõuna.
Ta on õpetanud Tartu Ülikoolis saksa keelt ja kirjanduskriitika teooriat, Eesti Muusikaakadeemias filosoofia ajalugu, Eesti Õigusinstituudis kunstiajalugu, Tallinna Pedagoogikaülikooli ja Tallinna Ülikoolis kultuurilugu, mainekujundust, propagandatehnikaid, režiid, turundust ja stilistikat. Ta oli kuni 2020. aastani Tallinna Ülikooli dotsent.
Tallinna linnavalitsuse nõustamine.
2002. ja 2003. aastal nõustas Priimägi Tallinna Linnavalitsust kuvandiloomes. Tema ideedest on realiseerunud Vabaduse kell, ellu on kutsutud Tallinna päeva tähistamine 15. mail jm.
Isiklikku.
Tal on tütar Hedvig ja poeg Tristan Priimägi.
Linnar Priimägi eelistab kanda valgeid riideid, kuna tal pole enda sõnul midagi varjata ega karta.
Muud.
Linnar Priimäele on pühendatud Jaan Malini luuletus "Ükskord ammu kargas Tartu sügis..." (Looming 2009, nr 1).
Tallinna teenetemärk

Tallinna teenetemärk on Tallinna linna autasu, mis antakse füüsilistele isikutele Tallinnale osutatud eriliste teenete eest.
Teenetemärk on kujult Kreeka rist. Selle moodustavad kaks ristuvat linnalippu. Risti keskkoha peale kinnitub Tallinna suur vapp.
Teenetemärgi tagaküljele on graveeritud märgi number ja märgi andmise aasta. Märk on valmistatud hõbedast, viimistletud kulla ja kuumemailiga.
Teenetemärk võidakse anda Eesti kodanikele või välismaalastele. Välismaalaste all mõeldakse nii välisriigi kodanikke kui ka kodakondsuseta isikuid.
Tallinna teenetemärgi kavalerid.
2023.
Luule Kösler
Batümeetria

Batümeetria ehk sügavusmõõtmine on hüdromeetria haru, mis tegeleb veekogude sügavuste mõõtmisega ja kaardistamisega. Vastavaid kaarte nimetatakse batümeetrilisteks kaartideks ja tavaliselt on need kolmemõõtmelised ning sisaldavad infot veekogu sügavuste ja põhjareljeefi iseloomu kohta. 
Mõnikord räägitakse ka paleobatümeetriast, mis kirjeldab ja uurib minevikus olnud veekogude sügavusi.
Tänapäeval teostatakse enamik batümeetrilise uuringuid kajaloodimisega.
Merike Jürjo

Merike Jürjo (sünninimi Merike Nurme; 23. veebruaril 1959) on eesti ajakirjanik ja ajaloolane.
Ta lõpetas 1983. aastal Tartu Riiklikus Ülikoolis ajaloo eriala.
Ta töötas Eesti Televisioonis säilitusfondi juhatajana.
Ajaloolasena osales ta Eesti Televisiooni saatesarja "Eesti aja lood" esimeses saates.
Raamatud.
Ajaloolise kriminaalromaaniga "Mälestusteta maja" pälvis ta kirjastuse Tänapäev 2008. aasta romaanivõistlusel kolmanda koha ja 20 000 krooni.
Aivar Jarne

Aivar Jarne (sündinud 27. mail 1965 Antslas) on eesti ajakirjanik ja suhtekorraldaja. 
Ta lõpetas 1991 Tartu Ülikooli ajaloo erialal.
Ta on töötanud Postimehe ajakirjanikuna ja Riigikohtu pressiesindajana. Ta on olnud ka Riigikogu Toimetiste peatoimetaja. 
Ta on Riigikogu Kantselei pressitalituse juhataja ning pressinõunik.
Vahur Kalmre

Vahur Kalmre (sündinud 4. veebruaril 1956) on eesti ajakirjanik. 
Kalmre on lõpetanud 1974. aastal Tartu 1. Keskkooli, õppinud 1974/75. õppeaastal Tartu Riiklikus Ülikoolis matemaatikat ja lõpetanud 1983. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal.
Ta on töötanud 1980–1985 ajalehe Edasi spordikorrespondendina ja 1985–1986 kooliosakonna juhatajana. 
1986. aastal valiti Kalmre Tartu linna rahvasaadikute nõukokku. 1980. aastate lõpul kuulus ta Rahvarinde Tartu gruppi. 1989. aasta kohalikel valimistel kandideeris ta kandidaadina Rahvarinde ja roheliste rühmituses, kogus Raadi-Jaamamõisa valimisringkonnas 1230 häält ja pääses linnavolikokku, kus oli kolm aastat.
1975. aastal tuli Kalmre Tartu Ülikooli korvpallimeeskonna koosseisus Eesti meistriks ja 1974. aastal Eesti karikavõitjaks. 1981. aastal sõitis ta esmakordselt läbi Tartu maratoni. Ta on olnud Tartu maratoni korraldusnõukogus.
Vahur Kalmre on kirjutanud mitu raamatut, neist "Kolm Kirsipuud" (2012) ja "Tartu Rock! Tartu Rock! Ühe korvpallimeeskonna lugu" (2016) on pälvinud parima spordiraamatu eest antava Georg Hackenschmidti raamatuauhinna. 2019. aasta algul ilmus Kalmrel raamat "Martin Kutman – kergejõustikus kogu elu". Ta on Eda Kalmre raamatu “Kriimani kriimud lood. Mõis ja saja-aastane küla” (2022) kaasautor.
2018. aastal pälvis ta Valgetähe IV klassi teenetemärgi.
Batüsfäär

Batüsfäär on kerakujuline mootorita teraskamber, mis laeval oleva trossi otsas lastakse süvamerre. Batüsfääri tuumiku moodustab kamber, kus mõnes batüsfääris saavad viibida inimesed, mõnes batüsfääris asub aparatuur jne.
Esimese batüsfääri mõtles välja 1928. aastal Otis Barton Selle konstrueeris kapten John Butler, kes töötas ettevõttes Cox &amp; Stevens Inc. insenerina. Selle ettevõtte palkas Barton aastal 1929, et ehitada "allveepaaki". Teraskera valutööd teostas Watson Stillmani hüdraulikaseadmete ettevõte New Jerseyst. Esimene batüsfäär osutus liiga raskeks, et olla praktikas kasutatav. Lõplik, kergem versioon valmistati tollipaksusest (2,54 cm) valuterasest ja oli 4,75 jalga (1,5 meetrit) läbimõõdus..
Keral olid 3 tolli (7,6 cm) paksusest kvartsklaasist aknad. See oli kõige tugevam tollal kättesaadav läbipaistev materjal. Keral oli 400 naela (180 kg) kaaluv sissepääsuluuk, mis enne batüsfääri merepõhja laskmist poltidega kinni keerati. Hapnikku anti kaasa suruõhuballoonis. Elektri mõjul töötavad ventilaatorid juhtisid õhku üle anumate, milles olev kustutatud lubi imas õhust süsihappegaasi ja kaltsiumkloriid imas õhust niiskust.
Batüsfäär lasti merepõhja tollipaksuse kaabli otsas. Samuti ühendas batüsfääri merepinnaga paks kummivoolik, milles asusid elektrijuhe ja telefoniliinid. Need olid seesolijate ainsad ühendusvahendid välisilmaga. Kogu vee alla lastav aparatuur, kaasa arvatud kaabel ja voolik, kaalus kokku umbes 4,5 tonni.
Jaan Kelder

 
Jaan Kelder (sündinud 10. novembril 1971) on eesti ajakirjanik. 
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialal 1994. aastal.
Sündinud 4. veebruaril

"Siin loetletakse 4. veebruaril sündinud tuntud isikuid.
Ivar Kostabi

Ivar Kostabi (14. aprill 1936 – 2. november 2021) oli eesti ajakirjanik. 
Kostabi oli aastaid Edasi tegevtoimetaja ja Postimehe poliitikatoimetaja. Hiljem oli ta Riigikogu Toimetiste toimetaja.
Magnus Wilhelm von Nieroth

Magnus Wilhelm von Nieroth (vene: "Магнус-Вильгельм фон Нирот"; maetud 12. veebruar 1770) oli baltisaksa päritolu Eestimaa rüütelkonna poliitik ja mõisnik.
Magnus Wilhelm von Nieroth sündis Kaarli, Nurme ja Kodila mõisniku Adam Reinhold von Nierothi ja Maastrichtis sündinud Katharina Fonki pojana.
Ta oli Eestimaa rüütelkonna peamees aastatel 1744–1747 ja Eestimaa maanõunik 1747–1760.
Talle kuulus Kaarli mõis Virumaal, mis oli päritud vanavanaisalt Karl von Hastferilt (surnud 1665), kes oli aastatel 1653–1659 samuti Eestimaa rüütelkonna peamees. Karl von Hastfer oli vanema venna Heinrichiga (surnud umbes 1663) jaganud "Sommerhusen"-i mõisa 1642. aastal Kaarli ("Alt-Sommerhusen") ja Sõmeru ("Neu-Sommerhusen") mõisaks. Viimane jäi 18. sajandi lõpuni Hastferite suguvõsa kätte.
Harpuun

Harpuun on odakujuline vahend, millega saab püüda kalu või teisi suuri veeloomi. 
Lihtne harpuun koosneb kiskudega teravikust ja varrest, mis on kinnitatud nööri või trossi otsa. Selliseid harpuune liigutati tavaliselt käsitsi. Kidad on vajalikud selleks, et oda jääks looma kehasse püsima ega libiseks enese tekitatud haava mööda uuesti välja. Nöör või tross on vajalik selleks, et harpuunitud looma mitte ära kaotada. Tähtis võib olla seegi, et harpuuni ennast mitte ära kaotada.
Ajalugu.
Harpuunid leiutati vanemal kiviajal. Lõuna-Prantsusmaal Cosquer' koopast on leitud umbes 16 000 aasta vanuseid koopamaalinguid harpuunitud hüljestest. Enamik kiviaja tingimustes elavaid hõime tundis harpuune ja mõnigi neist oli harpuunide ehituse oma tehnoloogilise võimekuse piires täiuseni arendanud, näiteks inuitid.
Eestist on leitud neoliitikumist ehk nooremast kiviajast pärinevaid harpuuniotsi, mis on valmistatud lõhestatud toruluudest. Luust valmistatud harpuunide kasutamine jätkus pronksiajal.
Harpuuni on mainitud piiblis Hiiobi raamatus, kus on räägitud, et muistsed juudid ei küttinud kunagi krokodille ja kartsid neid: "Kas sa saad tema nahka viskodasid või tema pead kalatuurasid täis tikkida?". Kuid piiblis ei kirjeldata lähemalt, milliseid harpuune tollal kasutati.
Vasest harpuunid olid tuntud juba Harappa meresõitjatele. Vana-Kreeka ajaloolane Polybios, kes elas 2. sajandil eKr, kirjeldas oma "Maailma ajaloos" jahipidamist mõõkkalale, milleks kasutati kisalise ja vahetatava otsaga harpuuni.
Eestis kasutati harpuune peamiselt hülgepüügiks, neid nimetati ka hülgeraudadeks (ka hülgerõngasteks). Hülgepüügiga on seostatud ka juba pronksiajast pärinevaid harpuune, mida on leitud Asva ja Iru asulakohtadest.
1870 konstrueeris ja patenteeris norralane Svend Foyn plahvatava harpuuni ja relva, millest seda lasta. Need põhinesid Erik Erikseni (1820–1888) ideel ja projektil. Koos auru jõul töötavate vaalapüügilaevade kasutuselevõtmisega juhatas see sisse moodsa vaalapüügi ajastu. Euroopa ja Ameerika vaalapüüdjad said nüüd hakata jahti pidama kõige kiirematele ja võimsamatele vaalaliikidele, nimelt vaguvaallastele. Probleemiks oli sealjuures asjaolu, et surnud vaguvaalad ei jäänud pinnale, vaid vajusid merepõhja. Sellepärast täiustati plahvatavaid harpuune sel viisil, et nad süstisid vaala kehasse ühtlasi õhku, mis takistas neil pärast surma põhja vajumast.
Harpuunid tänapäeval.
Tänapäeva harpuunikahur koosneb laevatekile paigaldatud laskeseadmest, milleks on tavaliselt kahur, ja viskerelvast, milleks on jämeda köiega ühendatud suur harpuun. Harpuuni pea kuju võimaldab sellel tungida läbi paksu traanikihi ja lihasse kinni jääda. Sellel on teravad ogad, mis takistavad harpuunil vaala kehast välja libisemast. Pärast vaala harpuunimist saab nööri hakata kokku kerima (selleks on laeval eraldi seade) ja ühtlasi tõmmatakse vaal vaalapüügilaeva juurde.
Teine tänapäevane leiutis on käeshoitav allveekahur. Sukeldujad kasutavad seda kaitseks ohtlike mereloomade vastu. Ühtlasi saab sellega kala püüda. Allveekahurid võivad töötada suruõhuga või mehaaniliste vahenditega, näiteks vedrude või elastsete ribadega.
Hülgeraud

Hülgeraud (ka "hülgerõngas") on endisaegne talvine hülgepüügirelv, harpuun.
Kirjeldus.
Saaremaal, Kihnus ja Ruhnus olid hülgerauad ühel tasapinnal asuvate kahe ühesuguse või erineva pikkusega kisuga. Kiskude servad olid nii teravad, et neid kasutati ka lõikeriistadena. Hiiumaal ja põhjarannikul olid hülgerauad ühe lühikese ja ühe pika, nurkselt paikneva kisuga. Hülgeraua külge oli seotud hobusejõhvidest punutud nöör ning raua otsas oli putk, mille sisse lükati lahtiselt puuvars. Varreks võis olla ka lühike pootshaak (käks). 
Kasutamine.
Jääauku hingama tulnud hülge pihta visati hülgeraud. Looma tabamisel hülgeraud eraldus umbes 2 meetri pikkusest, kinnitamata varrest. Küti kätte jäänud nööri abil tõmmati haavatud hüljes jääaugust välja. Veest väljatõmbamisel kasutati väsitamistaktikat, mis sundis hüljest jääauku hingama tulema. 
19. sajandi teises pooles hakkas hülgeraua kasutamine taanduma püssi ees.
IIZI Kindlustusmaakler AS

IIZI Kindlustusmaakler AS.
IIZI Kindlustusmaakler AS on Eesti suurim kindlustusvahenduse ettevõte (turuosa 31%), mis tegutseb aastast 2000. Aastas teenindatakse üle 150 000 erakliendi ja ligi 25 000 äriklienti. Kvaliteetset kindlustusvahendusteenust pakutakse nii veebi iseteeninduses iizi.ee kui ka läbi personaalsete lahenduste.
IIZI on alati kliendi poolt ja sõltumatu kliendi esindaja, seistes kliendi huvide eest ka seaduse silmis ja vaidluste korral. IIZI teeb kliendi eest töö ära – esindab ja harib klienti kindlustusküsimustes, annab nõu ja soovitab ning leiab kliendi varale kõige kasulikuma kindlustuslahenduse. IIZI on kliendiga kogu kindlustusteekonna vältel toetades teda nii kindlustuse valikul kui kahjujuhtumi korral õiglase kahjuhüvitise saamisel.
IIZI Kindlustusmaakler AS on GrECo Grupi ettevõte, mis tegutseb 17 riigis. Olles osa rahvusvahelisest grupist, võimaldab see leida klientidele lahendusi ka väljaspool Eestit, mida kohandatakse Eesti turule vastavaks.
Ettevõttes töötab 2025 aasta seisuga üle 100 inimese.
Teenused.
Erakliendid.
Erakliendid saavad osta järgmisi kindlustusi:
Lisaks on saadaval:
Ärikliendid.
Äriklientidele vahendatakse muuhulgas järgmisi kindlustusi:
Tehnoloogia ja platvorm.
IIZI veebikeskkonnas iizi.ee on esindatud lai valik kindlustusandjad, kes pakuvad vaid parimaid kindlustustingimusi. IIZI on lähtuvalt kliendile sobivatest tingimustest välja töötanud igale kindlustustootele paketid Lihtne, Tark ja Tugev, mille seast saab klient valida omale sobivaima. 
"IIZI soovitus" on kindlustusmaakleri soovitus ja seaduslik kohustus, mis lähtub kliendi kindlustushuvist. Soovitatakse kliendile lahendust, mis vastab tema huvile kõige paremini ning millest oleks ka päriselt kahju korral kasu. 
Kindlustust saab osta nii veebikeskkonnas iizi.ee, kümnest IIZI esindusest üle Eesti (Tallinn, Saue, Tartu, Viljandi, Põlva, Võru, Pärnu, Rakvere, Valga ja Jõhvi) kui ka IIZI mobiilirakenduses.
Kuuluvus ja juhtimine.
IIZI Kindlustusmaakler on Eesti Kindlustusmaaklerite Liidu (EKML) liige. Juhatuse esimees on Igor Fedotov.
Arto Tolsa Areena

Arto Tolsa Areena on Soomes Kotkas asuv jalgpallistaadion, mis asub Kotkansaarel Katariina linnaosas. Staadion on esiliigas mängiva jalgpalliklubi FC KooTeePee koduväljak.
Ajalugu.
Kotkan urheilukeskus (spordikeskus) valmis Helsingis toimunud 1952. aasta olümpiamängude tarbeks. Staadionit tunti selle nime all pikka aega, kuid nimetati ümber tuntud Kotka jalgpalluri Arto Tolsa surma järel.
1952. aasta olümpiamängud.
Kotka spordikeskuses mängiti neli 1952. aasta olümpiamängude jalgpallimatši ja staadioni pealtvaatajate rekordtähised pärinevad tollest ajast. 16. juulil mängiti seal kaks esimese ringi mängu: Nõukogude Liigu ja Bulgaaria (2-1) mängu käis vaatamas 10 637 pealtvaatajat ning Egiptuse ja Tšiili (5-4) mängu 5354 pealtvaatajat. 1/8 finaalis toimus Kotkas üks mäng 20. juulil, kus kohtusid Luxembourg ja Brasiilia, millest võitjana väljus viimane 1-2. Seda mängu jälgis 6791 vaatajat. Olümpiamängude suurim pealtvaatajate magnet Kotkas oli 24. juulil mängitud veerandfinaalmäng, kus hilisem olümpiavõitja Ungari kohtus Türgiga ja võitis 7-1. Seda mängu külastas 20 000 pealtvaatajat.
Gerhard Rägo

Gerhard Johannes Rägo (5. detsember 1892 Pindi mõis, Võrumaa – 27. juuni 1968 Tartu) oli eesti matemaatik.
Elulugu.
Gerhard Johannes Rägo oli viinapruuli poeg. Lõpetas 1909. aastal Tartu Reaalkooli ja 1913 Tartu Ülikooli matemaatikuna, täiendas end 1913–1914 ja 1922 Göttingeni Ülikoolis; "cand. math." (1913, TÜ, ümber atesteeritud füüsika-matemaatikakandidaat 1945).
Oli 1914–1915 Tartu Kommertskoolis ja A. Zilova Era-Tütarlastegümnaasiumis matemaatika õpetaja, 1915–1920 Novotšerkasski Polütehnilise Instituudi matemaatika õppejõud ja 1917–1920 Doni Veterinaariainstituudis füüsika õppejõud (professor 1920). 
1920–1931 TÜ mehaanika ja rakendusmatemaatika erakorraline professor, 1931–1941 professor, 1920–1940 ka matemaatika ja mehaanika instituudi juhataja, 1936–1940 didaktilis-metoodilise seminari juhataja, 1938–1940 matemaatika-loodusteaduskonna dekaan, 1941 Tartu ülikooli rektori asetäitja, 1942–1944 Tallinna Tehnikumi õpetaja, 1944–1946 TÜ haldusprorektor, 1944–1963 teoreetilise mehaanika kateedri professor, ühtlasi 1944–1958 kateedri juhataja, 1963–1968 konsultantprofessor. 1947–1950 ka Eesti NSV TA Füüsika ja Astronoomia Instituudi sektorijuhataja ja teadusdirektor ning 1952–1956 Eesti Põllumajanduse Akadeemia kõrgema matemaatika kateedri juhataja.
Akadeemilise Matemaatika Seltsi asutajaid ja esimene esimees 1926–1927 ja 1924–1940 Eesti Matemaatika Õpetamise komisjoni esimees. Koolimatemaatika reformijaid ning uue alg- ja keskkoolide matemaatika õppekava väljatöötajaid. Koostanud õpikuid. Akadeemilise Tennisklubi esimees.
Oli tegev matemaatika õpetamise arendamisel. Töötas välja gümnaasiumiõpetajate ettevalmistuskava ning koostas vastavad õppekavad matemaatika-loodusteaduskonnale. Ta oli Tartu Ülikooli Didaktilis-Metoodilise Seminari asejuhataja (1926–1936) ning aastatel 1936–1940 selle juhataja.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli keemik Natalie Rägo. Gerhard Rägo oli Kaljo Rägo isa, Lembit Rägo vanaisa. 
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: matemaatika õpetamise metoodika ja matemaatika ajalugu.
Gerhard Rägo nimeline mälestusmedal

Professor Gerhard Rägo nimeline mälestusmedal on Tartu Ülikooli ja Eesti Matemaatika Seltsi poolt 1990. aastal asutatud autasu.
Medalit antakse silmapaistvate teenete eest õpetaja- või õppejõutöös; õppe- ja metoodilise kirjanduse, programmide, õppetehnika jms väljatöötamise ning tõhusa kaasabi osutamise eest matemaatika õpetamise täiustamisele eesti koolides.
2022. aasta seisuga oli medalit antud 200 isikule või kollektiivile. Autasustamistseremoonia on traditsiooniliselt seotud Gerhard Rägo sünniaastapäevaga.
Hans Heinrich von Fersen

Hans Heinrich von Fersen oli mitme isiku nimi:
Hans Heinrich von Fersen (surnud 1724)

Hans Heinrich von Fersen (maetud 4. jaanuaril 1725 (vkj 24. detsembril 1724) oli baltisaksa poliitik ja Rootsi sõjaväelane.
Hans Heinrich von Fersen sündis Kirna mõisniku Heinrich von Ferseni ja Luise Beate von Bergi pojana. Teenis Rootsi armees kus sai kapteni auastme. 
Ta oli 1720–1723 Eestimaa rüütelkonna peamees ja 1721. aastast Eestimaa maanõunik.
Talle kuulusid Kirna, Laupa, Pahkla ja Reopalu mõis.
Perekond.
Hans Heinrich von Fersen abiellus kaks korda:
Tertius Zongo

Tertius Zongo (sündinud 18. mail 1957) on Burkina Faso poliitik.
Ta oli Burkina Faso peaminister 11. juunist 2007 kuni 18. aprillini 2011.
Tertius Zongo on õppinud majandusteadust ja rahandust. Ta on töötanud rahanduse ja panganduse alal; esindanud muu hulgas Burkina Fasot Maailmapangas, IMF-is ja Aafrika Arengupangas ning töötanud õppejõuna Ouagadougou ülikoolis.
Aastatel 1997–2000 oli Tertius Zongo Burkina Faso majandus- ja rahandusminister; aastatel 2002–2007 Burkina Faso suursaadik Ameerika Ühendriikides.
Hiinalinn

Hiinalinn on peamiselt hiinlastega asustatud linnaosa väljaspool Hiinat asuvates suurlinnades.
Kagu-Aasias on hiina kaupmeeste emigratsioon toimunud juba väga kaua aega. Väljaränne teistesse maailma piirkondadesse hoogustus pärast 1860. aastal sõlmitud lepingut Qingi impeeriumi, Suurbritannia, Prantsusmaa ja Venemaa vahel, mis muu hulgas võimaldas vaba väljarännet. 
Paljude välismaal rajatud hiinalinnade ülesanne oli pakkuda uutele immigrantidele hüppelauda ja sujuvamat sobitumist uude kultuuri. Hiina enda arenguga seoses on hiinalinnad kaotanud oma algse tähtsuse ja paljudel juhtudel jäänud vaid ajalooliseks nähtuseks ja mitte enam aktiivseks hiinlaste piirkonnaks.
Maailma vanimaks hiinalinnaks peetakse Binondo linnajagu Filipiinide pealinnas Manilas. See rajati 1594. aastal.
Üks varasemaid hiinalinnu Euroopas hakkas kujunema 1830. aastatel Liverpoolis. Palju hiina immigrante saabus sinna 1850. aastatel.
Põhja-Ameerika vanim ja üks suurematest hiinalinnadest asub San Franciscos. See oli aastatel 1850–1900 hiinlaste peamine värav Ameerikasse.
Lasnamäe Vangla

Lasnamäe Vangla, ka Karistusvangimaja, oli kinnipidamiskoht Tallinnas Sikupilli asumis aadressil Suur-Tartu maantee 85 (Katusepapi tänava vahel).
Kinnipidamiskoht asutati 19. sajandil Venemaa keisririigi ajal Tallinnas Lasnamäel. See rajati Kroonuhospidalina, kuid kuna paksud paekiviseinad põhjustasid patsientide seisundi halvenemist, müüdi hoone 1869. aastal Tšernjaginile elamuks. 
Aastatel 1883–1885 asus hoones Eestimaa karistusvangla.
1886. aastal ostis riik tema pärijatelt selle maja ning sinna asutati naistevangla, mida rahvapäraselt nimetati "Tšernjagini vanglaks", hiljem ka "Sirin"aks. Venemaa keisririigi lõpuaastail asus Suur-Jurjevi maantee (vene k "Болшая Юревская шоссе") 75 ("Ревельская Срочная Тюрьма"). Vangla juures asus õigeusu kiriku kirik (vene k. "Церковь мученицы Евгеніи").
1918. aasta detsembri keskel loodi Kohtuministeeriumi juurde Vangimajade Peavalitsus ning tegevust alustas Tallinna Karistusvangla.
1920. aastate lõpus oli vanglas 12 15–20 m2 kambrit, milles oli kokku 175 voodikohta. 
1928. aastal ehitati vangla kõrvale vana haigemaja kohale naistevangla kahekorruseline korpus, kus oli 150 voodikohta.
20. sajandi esimesel poolel asus kinnipidamishoones aadressil Suur-Tartu maantee 97 Tallinna Karistusvangla, 1936–1940 Tallinna Lasnamäe Vangla, 1941–1944 Tallinna Vangimaja, Eesti NSV ajal ENSV SARK/ENSV SM vangla nr 2 (Ülemiste ehk Lasnamäe (etapi)vangla). Vangla peamine ülesanne oli vangide kinnipidamine kuni nende saatmiseni töölaagritesse ja -kolooniatesse. 
Hiljem asusid hoonetes Eesti NSV Siseministeeriumi ja Eesti Politsei haldusasutused ja 1990. aastast kui moodustati Eesti NSV Siseministeeriumi Parandusliku Töö Valitsuse baasil Kohtuotsuste Täitmise Amet ning seejärel Justiitsministeeriumi Riiklik Kinnipidamiskohtade Amet.