Tallinna teletorn

Tallinna teletorn on teletorn Tallinnas Pirita linnaosas. Torni kõrgus on 314 meetrit.
ENSV Riikliku Televisiooni- ja Raadiokomitee Vabariikliku Raadio-Telekeskuse Tallinna teletorn valmis 1980. aasta Moskva suveolümpiamängudeks, mille kavas toimus Tallinnas purjeregatt. Ehitus oli osa programmist, kuid seda planeeriti juba enne, kui Moskvale anti olümpiamängude korraldusõigus. Nurgakivi pandi paika 30. septembril 1975 või isegi viis päeva varem, 25. septembril. Torn avati ametlikult 11. juulil 1980. 170 m kõrgusel asuv vaateplatvorm oli külastajatele avatud 26. novembrini 2007, pärast mida see renoveerimiseks suleti. Torn taasavati külastajatele 5. aprillil 2012.
Teletorni arhitektid olid David Bassiladze ja Juri Sinis, insenerid Vladimir Obõdov ja Jevgeni Ignatov. Ehituse töödejuhataja oli Aleksander Ehala.
Torn koosneb 190 m kõrgusest raudbetoontüvest ja sellele kinnitatud 124 m pikkusest metalltornist. Torni all on kahekorruseline hoone seadmetele, vestibüülidele ja konverentsikeskusele. All on torni läbimõõt 15,2 m ja seina paksus 50 cm. 140 m kõrgusel on torni läbimõõt 8,2 m. Ehitamiseks kulus 10 000 m3 betooni ja 1900 tonni terast. Torni kogumass on umbes 25 000 tonni.
Ideaaltingimustes saab signaali edastada kuni 90 km kaugusele.
Tallinna teletorni konstruktsioonierisused.
Tallinna teletorni ehitusel osales 32 ehitusettevõtet. Teletorni projekti loojad olid NSV Liidu Sideministeeriumi Riikliku Projekteerimisinstituudi spetsialistid Moskvas. Projekti peainsener oli Jevgeni Ignatov, peakonstruktor Vladimir Obõdov, arhitektid Juri Sinis ja David Bassiladze.
Projekteerijatel oli kaks ülesannet: neil tuli valida teletorni konstruktsioon ja ehituskoht. Konstruktsiooniks valiti vabalt toetuv raudbetoonist alus koos terasest antenniosaga, üldkõrgusega 314 m. Raudbetoonist televisioonitorni sisemusse saab paigaldada kõik seadmed, ehitada vaateplatvormi koos restoraniga, kuhu võib pääseda tornis oleva kiirliftiga. Ideaaltingimustes on tornist võimalik kvaliteetset raadio- ja televisiooniprogrammi edastada 90 km raadiuses.
Koha valikul pidi arvestama kaugusega linna tihedasti asustatud elurajoonidest, et tagada saadete kvaliteetne vastuvõtt. Silmas peeti veel pinnasegeoloogiat, kaugust lennujaamast ning Tallinna siluetti. Teletorn otsustati ehitada kesklinnast 8 km kaugusele puhketsooni, botaanikaaia ja motoklubi lähedusse. Koha kõrgus on 23 m üle merepinna. Teletorn paistab üle ümbritseva maastiku. Torn on nähtav nii merelt kui ka linnast.
Torn koosneb kolmest osast: vundamendist, 190 m kõrgusest raudbetoontüvest ja 124 m kõrgusest terasantennist. 150–182 m vahel asub torni ülaehitis, mille läbimõõt on 38 m. Seal asuvad vaateplatvorm, restoran ja kommertsraadiote aparaadiruum. All tornitüve ümber asub kahekorruseline alumine ehitis, mille läbimõõt on samuti 38 m. Seal asuvad tehnika- ja abiteenistusruumid.
Torni raudbetoonist vundamendiplaat, mille läbimõõt on 38 m ja paksus 2,5 m, asub 8,5 m sügavusel. Sellele plaadile toetub raudbetoonist tornitüvi, mille läbimõõt jalami juures on 15,2 m, 180 m kõrgusel 8,2 m. Tüve seina paksus on all 50 cm, üleval 35 cm ning seda põhjusel, et torn püsiks stabiilne ka tugevate tormidega. Kuni 1967. aastani olid kõik Eesti kõrghooned projekteeritud nii, et nad peaksid vastu teise tuuletugevusrajooni tuulejõule, kuid võttes arvesse 1967. aasta tormi, mil tuule kiirus ulatus 42 m/s, arvestati torni projekteerimisel neljanda tuuletugevusrajooniga.
Torni kogumass on üle 20 000 tonni. Torni raskuskese asub tornitüve jalami juures ja seepärast ei saaks ta ümber kukkuda isegi siis, kui vundamendiplaat asuks maapinnal.
Peatöövõtja oli Tallinna Ehitustrust, alltöövõtjad Raudbetoontoodete Ehitustrust, Trust Metallkonstruktsioonid, Trust Raadioehitus. Tellija oli Eesti NSV Sideministeeriumi Teletorni Ehituse Direktsioon, mille eesotsas oli direktor Vootele Tõsine.
Ehituskäik.
Raudbetoontüve valmistamisel kasutati liugraketist. Raketis paigaldati 2,5 m kõrgusele, monteeriti sarrus ja valati betoon. Järgmise vöösektsiooni betoonimiseks tõsteti raketis üles ja ahendati nõutava läbimõõduni. Praegugi võib näha tornitüvel iga 2,5 m tagant betoneerimisjärke.
Betoneerimine kestis kaheksa kuud. Kasutati betoonimarki M-400 põlevkivituha-portlandtsemendi sideainel, mille töötasid välja Tallinna Polütehnilise Instituudi teadlased professor Verner Kikase juhtimisel. Betoon on arvestatud kolmesajale külmakindluse tsüklile. Edasised uuringud näitasid, et betooni tugevus on normatiivsest suurem.
Torni antenniosa on valmistatud terassilindritest. Metallkonstruktsioon paigaldati väljatõukemeetodil. Esmalt tõsteti väiksema läbimõõduga silinder üles, selle alla asetati suurema läbimõõduga alumine silinder ning plokkide ja vintside abil tõugati ülemine silinder ülespoole. Koostamise käigus monteeriti üleval igale silindrile televisiooni- ja ultralühilainesaatjate vibraatorid.
Ülemise torniümbrise metallsõrestik massiga üle 120 tonni pandi kokku maapinnal, torni tüve ümber, ja tõsteti siis 170 m kõrgusele. Ehitustöid juhtisid algusest lõpuni töödejuhataja Aleksander Ehala ja brigadir Väino Saar, kes lahendasid ehitusel tekkinud probleeme ning kelle nõu võtsid projekteerijad alati kuulda.
Teletorn on keeruline ehitis ja seepärast toimub selle seisundi üle pidev geodeetiline kontroll, jälgimaks vundamendi vajumist, vertikaalhälvet, raudbetooni ja metallkonstruktsiooni seisundit ning muid parameetreid. Teletorni tipu lubatud kõrvalekalle tuule mõjul on 1,5 m, vaateplatvormil 90 cm. Peale tuule mõjutab torni päikesesoojus, mille mõjul joonistab tipp kõverjoone. Torni terasosas, kõrgustel 190 kuni 260 m, on kahte inimest mahutav lift ja luugid väljumiseks välisplatvormidele, millelt kontrollitakse ja parandatakse antenne. Tornitüve sees on 1050 astmega trepp, mis viib keldrikorruselt 190 m kõrgusele.
Ehituse kronoloogia
Konverentsikeskus.
Torni all on kahekorruseline hoone seadmetele, vestibüülidele ja konverentsikeskusele.
Vaateplatvorm ja restoran.
Vaateplatvorm ja restoran asuvad teletorni 21. ja 22. korrusel 170 m kõrgusel. Tornis on kaks lifti, mis liiguvad kiirusega 3,5 m/s ning jõuavad üles 49 sekundiga. Kohvik-restoran on Põhja-Euroopa kõrgeim avatud vaateplatvormiga restoran. Teletorni 21. korrusel on panoraamvaatega püsinäituse saal. Ilusa ilmaga näeb sealt 50 kilomeetri kaugusele. Korrusel on üles seatud 22 puutetundlike ekraanidega robotit, mille abil võivad külastajad tutvuda Eesti saavutustega, mis on leidnud tunnustust kogu maailmas. Vaateplatvormil on ridamisi klaasiga kaetud allavaatamise kohti, kuhu nõrganärvilistel ei soovitata astuda. 21. ja 22. korrusel on Eestis esimest korda kasutusele võetud udusprinklersüsteem, mis tulekahju korral tekitab ruumis tuld kustutava udu.
Tehnilisi andmeid.
2010. aasta veebruari seisuga edastati Tallinna teletornist järgmisi tele- ja raadioprogramme:
FM-saatjad
Televisioonisaatjad 
GSM-saatjad 
Haldamine.
Kinnistu hoonestusõigus kuulub AS-i Levira asutatud sihtasutusele Tallinna Teletorn.
Sihtasutus Tallinna Teletorn on maailma kõrgemaid vaateplatvormiga tornide haldajaid ühendava World Federation of Great Towersi liige.