Euroopa Liidu energiapoliitika

Euroopa Liidu energiapoliitika, mõnikord viidatud terviklikult kui Euroopa Liidu kliima- ja energiapoliitika, on poliitikaraamistik Euroopa Liidu energeetikavaldkonnas, mille õiguslikuks aluseks on Euroopa Liidu toimimise lepingu artikkel 194.
Euroopa Liidu energiapoliitika peamisteks eesmärkideks on Euroopa energiaallikate mitmekesistamine, energia vaba liikumise tagamine Liidu siseturu raames, energiaimpordist sõltuvuse vähendamine, vähese CO2 heitega majanduse suunas liikumine ning energiasüsteemi ümberkujundamise hoogustamine ja seeläbi konkurentsivõime parandamine. 
Need eesmärgid toetuvad Euroopa Komisjoni poolt 2015. aastal avaldatud energialiidu strateegia viiele sambale, milleks on
Euroopa Liidu ühtlustatud ja kooskõlastatud tegutsemine toetab jätkusuutliku energiasektori loomist, millest saavad kasu tarbijad, majandus ja meie planeet. Kontinentaalsel ja rahvusvahelisel tasandil tehtav koostöö organisatsioonide, piirkondade ja riikidega on oluline, et tagada energiaprobleemidele lahenduste leidmine ning usaldusväärse ja konkurentsivõimelise energiaturu rajamine.
Kuigi on tehtud samme liikumaks liiduülese ühise energiapoliitika suunas, ei ole käesolevalt tegemist täielikult jagatud pädevuse alusel toimiva poliitikavaldkonnaga, vaid see tugineb suurel määral liikmesriikide vahelisele solidaarsusele. Euroopa Liidu toimimise lepingu artikkel 194 lõige 2 tagab igale liikmesriigile õiguse määrata kindlaks nii tingimused oma energiavarude kasutamise ja energiavarustuse üldstruktuuri osas kui ka valikud erinevate energiaallikate vahel.
Kui rääkida lahendustest Euroopa Liidu energiapoliitikas, tõuseb järjest selgemalt esile tarnijate ja tarneallikate mitmekesistamine. Varustuskindluse osas pälvib tähelepanu nii vedeldatud maagaasi ("LNG – Liquified Natural Gas") laialdasem kasutamine kui ka Lõunakoridori kontseptsioon, mis peaks tagama sõltumatuse suurtarnijatest maagaasi Kaspia regioonist Euroopa Liitu tarnimisel. Ka vesinik ja sellega seotud tehnoloogiad on käesolevalt keskseks märksõnaks, kui räägitakse Euroopa energiaprobleemide lahendustest. Euroopa Liit, liikudes järk-järgult eemale fossiilkütuste tarbimisest ja nendest sõltumisest, asetab vesiniku võtmerolli olukorrast edukalt väljumiseks ning 2050. aastaks süsinikuneutraalsuse saavutamiseks. 
Euroopa Komisjoni energeetikavolinik aastatel 2019–2024 on Kadri Simson, kes kuulub Euroopa rohelise kokkuleppe volinikerühma.
Euroopa energialiit.
Euroopa energialiit on liikmesriikide vaheline raamstrateegia ja üks osa Euroopa Liidu strateegilisest tegevuskavast, mille Euroopa Komisjon esitas 25. veebruaril 2015 Euroopa Liidu riigipeade ja valitsusjuhtide taotlusel. Strateegia alusel tagatakse Euroopa ja selle elanike varustamine taskukohase, turvalise, kestliku ja konkurentsivõimelise energiaga. Energialiidu strateegia elluviimine algas 2016. aastal, mil Euroopa Komisjon esitas õigusaktide ettepanekute paketi "Puhas energia kõikidele eurooplastele". Sellele järgnesid arutelud ja läbirääkimised, mis päädisid 2019. aasta mais kõigi õigusaktide vastuvõtmisega ja seeläbi energialiidu loomise lõpuleviimisega.
Miks on Euroopa energialiitu vaja?
Ühise koostöö ja koordineeritud tegevuse alusel suudab toimiv Euroopa energialiit süsteemselt ja efektiivselt reageerida Euroopa Liidu peamistele väljakutsetele energia valdkonnas. Nendeks on vananeva energiataristu ajakohastamine, Liidu energiaturgude integreerimine, riiklike energiahindade kooskõlastamise tagamine, maailma suurima energiaimportijana energiasõltuvuse vähendamine ja kliimaneutraalsuse saavutamine aastaks 2050, kus viimase puhul on energiaga seotud heitkoguste vähendamine üks põhimeetmetest.
Energialiidu seisukorra aruanded.
Läbipaistvuse tagamiseks avaldab Euroopa Komisjon korrapäraseid aruandeid energialiidu panuse kohta Euroopa Liidu pikaajaliste eesmärkide saavutamisse ning kokkuvõttena esitletakse saavutatud edusamme energialiidu viie mõõtme vaates. Samuti tuuakse esile, kuidas NextGenerationEU taastamiskava toetab Euroopa riike Euroopa Liidu rahastamisprogrammide kaudu. 2021. aasta 23. aprilli seisuga on avaldatud neli aruannet: esimene 2015. aastal, kaks järgmist 2017. aastal ning neljas 2019. aastal. Energialiidu seisukorra aruandeid täiendavad raportid ja lisad, sealhulgas riiklike kliima- ja energiakavade ("NCEPs – national climate and energy plans") individuaalsed hinnangud, milles analüüsitakse iga riigi panust Euroopa Liidu 2030. aasta energia- ja kliimaeesmärkide saavutamisse.
2018. aastal jõustunud juhtimismääruse alusel peavad Euroopa Liidu liikmesriigid kirjeldama ja presenteerima riiklike energia- ja kliimakavade kaudu, kuidas nende tegevus toetab energialiidu eesmärkide saavutamist ja kohustuste täitmist. Aruandmiskohustus juhtimismehhanismi raames hõlmab kümneaastaseid perioode ning esimesed riiklikud kavad koostatakse ajavahemiku 2021–2030 kohta. Määruse rõhk ei ole ainult liikmesriikide aruandmiskohustusel, vaid Euroopa Komisjoni ja liikmesriikide ning liikmesriikidevaheliste koostöövõimaluste esiletoomisel. Samuti võetakse määruses arvesse liikmesriikide võimalusi ja nende piires panustamist energialiidu strateegia tulemuslikkusesse.
Eesti seisukohad Euroopa Liidu energiapoliitikas.
Eesti jaoks on olulised kõik Euroopa Liidu energiapoliitika raamistikus välja käidud ideed ja mõtted, ent tähtsamad neist on energia siseturu ja selle tõhusat toimimist toetava taristu väljaarendamine ning energiajulgeoleku käsitlemine ja tagamine Euroopa Liidu ühtse energiapoliitika osana.
Ühise energia siseturu loomist toetavad märksõnad on
Energiajulgeoleku tagamisel on Eesti jaoks kõige olulisemal kohal Läänemere energiaühenduste kava (BEMIP – Baltic Energy Market Interconnection Plan), mis kiideti 2009. aastal Euroopa Komisjoni ja kaheksa Läänemere-äärse liikmesriigi poolt heaks. Samamoodi oluline on ka Põhja-Balti elektrituru väljaarendamine, et välistada isoleeritud Balti energiaturu mulli tekkimist. Selle näideteks on 2014. aasta veebruaris Eesti ja Soome vahele rajatud elektrikaabel EstLink 2 ning 2019. aastal Soome ja Eesti vahele rajatud gaasiühendustoru ja terminal Balticconnector. Viimane neist oli kantud ka Euroopa Liidu prioriteetsete ühisprojektide (PCI) nimekirja.
Strateegia "Eesti 2035" raames on esitatud eesmärk minna üle kliimaneutraalsele energiatootmisele, tagades energiajulgeolek. Tegemist on reformikimbuga majanduse ja kliima muutmisvajadusete kogumist, mis toetub ka ÜRO seatud säästva arengu eesmärkidele. Planeeritud tegevustena on täitmisel:
Õigusliku aluse erisätted.
Kuigi Euroopa Liidu energiapoliitika õiguslik alus tuleneb Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklist 194, on sellega seotud või mõjutavad seda poliitikat ka erisätted: