tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Barvihha

Barvihha (vene keeles Барвиха) on alevik Venemaal Moskva oblasti Odintsovo linnaringkonnas. Barvihha asub Moskvast läände jäävas piirkonnas, mida tuntakse Rubljovkana.
Aleviku territooriumil asuvad kaubandus- ja spaakeskus, sanatoorium Barvihha, Venemaa presidendi puhke- ja ravikeskus.
Nõukogude Liidu ajal asusid Barvihhas kõrgete riigiametnike ja intelligentsi tuntud esindajate suvilad. 1990. aastail lisandusid uusrikaste luksuslikud villad. 
Barvihhast kaks kilomeetrit põhja suunas asub samanimeline küla.
Francisco Largo Caballero

Francisco Largo Caballero (15. oktoober 1869 Madrid – 23. märts 1946 Pariis) oli Hispaania ametiühingutegelane ja poliitik, ta oli Hispaania Sotsialistliku Tööpartei liige. Ta oli 4. septembrist 1936 kuni 17. maini 1937 Hispaania peaminister.
Ta oli ametiühingutegelane, osales ehitustööliste esimesel streigil 1890. aastal, astus Hispaania Sotsialistliku Tööpartei ridadesse aastal 1894. Osales 1917. aastal üldstreigi korraldanud komitee tegevuses, mille eest mõisteti eluaegne vangistus, mida hakkas kandma 1917. aastal. Cartagena vanglas. Aasta hiljem valiti ta aga Cortese (parlamendi) saadikuks ja vabastati vanglast. Kindral Miguel Primo de Rivera diktatuuri ajal toetas ta koostööd režiimiga, et säilitada võimalus ametiühingute seaduslikuks tegevuseks, oli ta riiginõunik (vastupidisel ametikohal oli teine ​​sotsialistlik liider, Indalecio Prieto). Aastatel 1908–1918 oli ta Tööliste Pealiidu asepresident ja 1918–1937 peasekretär. 1930. aastal sai temast monarhia kukutamist ette valmistanud revolutsioonikomitee liige, mille eest ta sama aasta detsembris arreteeriti.
Marchfeld

Marchfeld ("Morava väli") on Viini nõo põhjaosa, mis on Ida-Alpide ja Lääne-Karpaatide vaheline settenõgu.
Ajalugu ja paiknemine.
See ajalooline piirkond on teada Marchfeldi lahingust. See asub Weinvierteli kaguosas Gänserndorfi ringkonnas ja on Morava jõest moodustunud vesikond.
Endel Kriisa

Endel Kriisa (24. veebruar 1927 – 7. juuli 2020) oli Eesti kaitseväe veteran.
Endel Kriisa sündis Lõuna-Eestis. 1944. aastal pärast kooliasutuse sulgemist otsustas Endel astuda Saksa abiteenistusse. Suvel oli kogunemine Pärnus, kust suunati ta edasi koos kaaslastega Riia lähistele. Seal kaevasid nad kaevikuid ja olid abiks raudtee ehitustöödel. Haigestus aga kollatõppe ja oli haiglas. Pärast haiglast vabanemist hakkasid koos kahe kaaslasega omaalgatuslikult lääne poole sõitma rongides jänestena. Pärast vintsutusi ja segadusi, milles põhjuseks oli osalt ka kasin võõrkeeleoskus, suunati Neuhammeri laagrisse ja siis Hradisko allohvitseride koolitusele, kus ta kohtus Endel Vaheriga (hilisema nimega Vello Salo).
Sealt sattus 1945. aasta aprillis Sileesia rindel kohe pioneerpataljoni koosseisus eesrindele. Mai algul algas segane ja ohtlik taganemise ja taandumise tee. See oli kaootiline, täis ohte ja teadmatust, ka nälga. Väga raskeid olukordi, kus tuli olla reaalselt mahalaskmisel oli kaks. Üks neist Tšehhis, kus tuvastati õlavarrel veregrupimärgi järgi tema kuulumine Saksa armeesse, kuid päästis viimasel hetkel kohale jõudnud Tšehhi sõjaväelane, kes käskis kinnivõetud viia kogunemislaagrisse. Tšehhis oli suhtumine eriti jube ja jõhker, ka tuli kokkupuuteid pommitamiste ja muu hävinguga. Mingil hetkel oli veel võimalus Briti tsooni saada ja seda üritasid nad mõne kaaslasega ka kasutada, kuid sattusid kokku Vene sõjaväelastega, kes nad ikkagi ida poole suunasid. Nii sattus Endel selle asemel, et lubatud kodumaale jõuda, hoopis NKVD laagrisse, kus üleöö tekkis relvastatud valve koos verekoertega ja liikumiskeeld. 
Edasi viidi asukad Kaliningradi laagrisse, mis oma oludelt oli siiski suhteliselt inimlik normaalse laagriülema tõttu, kuid oli nälga ja jõhkrat vägivalda ikkagi. Edasi tuli Podolski laager, mis oli tõeline õudus. Väga valusa faktina rääkis Endel, kuidas ta väga kõrges palavikus rongivagunis ja liikumisvõimetuna tahtis juua ning pani vana konservipurgi vaguniaknast välja ja mille vene sõdur käest ära lõi. Laagrisse jõudmist ta enam ei mäletanud. Ta oli haige ja olukord oli väga kriitiline. Vaatamata väga ebainimlikele tingimustele laagris (27-kraadise külmaga metsatööd, magamine paljal tsementpõrandal, nälg, ülekuulamised öösiti) pidas ta kuidagi vastu ja 1946. aasta alguses toodi nooremad poisid Tallinna Kopli Pitsi tööpataljoni.
Eestis töötati Bekkeri ja Miinisadama ehitusel, hiljem Kilingi-Nõmme kandis metsatöödel. Alles 1950. aasta novembris sai ta vabaks kui repatrieeritu. Selle tõendi tõttu oli tal välistatud hariduse jätkamine ja ka töö leidmine oli raske. Viimaks sai ta tööle tehasesse "Volta", kus töötas kuni pensionile jäämiseni. Algul oli oma kodukoha külastamine Tartumaal Pangodi vallas tööpataljonist tuleku järel keeruline, oli tunda valvet ja umbusku. 1946. aastal suri ta isa, kuid matusele minek ei tulnud kõne allagi. 
Vangilaagri ajast alguse saanud terviseprobleemid saatsid teda kogu elu: tuli teha keerukas südameklapioperatsioon ja hiljem paigaldati südamestimulaator. Siiski elas ta sportlike ja tervislike eluviiside abil 93-aastaseks.
Tal oli kaks last.
Tambet Mumma

Tambet Mumma (sündinud 24. juulil 1974) on eesti muusikamänedžer, muusikaagentuuri Moonwalk kaasasutaja ja tegevjuht. Ta on Stefani, Getter Jaani ja teiste Moonwalk artistide mänedzer.
Tambet Mumma valiti EMEA galal (Eesti Muusikaettevõtluse auhinnad) 2023. aasta muusikamänedzeriks.
Veskimetsa kivikülv

Veskimetsa kivikülv on kivikülv Tallinnas Haabersti linnaosas Veskimäel; see jääb Tallinna Loomaaia territooriumile. 
Kivikülv asub Veskimetsa laialehise salumetsa all maa-alal pikkusega 900 m ja laiusega 350 m. Sinna on jääaja mandriliustik ja hilisem rannaäärne rüsijää kuhjanud hulga eri suurusega rändrahne. Kümne rändrahnu ümbermõõt on üle 10 meetri. Peaaegu kõik rahnud on sammaldunud. 
Kivikülv on võrdlemisi suur, umbes 16 hektarit.
Juurdepääs Veskimäele ja kivikülvile on avatud ainult loomaaia poolt. 
Kivikülvi tutvustab Veskimäel asuv 2018. aastal loodud elurikkuse püsinäitus ja õpperada. Paljude rändrahnude juures on sildid kiviminimetustega. Püsinäitus kajastab piirkonna geoloogilist ja kultuurilist ajalugu ning kirjeldab põhjalikult rahnudel kasvavaid samblaid. 
Kivikülvi lähedal asub lühike Kivikülvi tänav.
Mesoderm

Mesoderm on embrüoblasti keskmine looteleht. See on kõigi loomade, välja arvatud käsnade, ainuõõssete ja kammloomade, embrüol. 
Asend.
Mesoderm asetseb ektodermi ja entodermi vahel. Eri loomarühmadel moodustub see eri viisidel (gastrulatsioon).
Lameussidel ja kärssussidel annavad mesodermi vöödid sidekoe, mis täidab siseelunditevahelise ruumi, rõngussidel ja enamikul teistel selgrootutel liigenduvad mesodormi vöödid paarilisteks somiitideks sekundaarse õõne tsöloomiga. 
Selgrootutel liigendub mesoderm neurulatsiooni ajal külgedelt seljakeeliku algest keelikusegmentideks – somiitideks, nefrotoomideks ja segmenteerimata kõhumesodermiks – külgplaatideks. 
Mesodermist kujunevad hiljem seljakeelik, kõhred ja luud, lihased, neerud ja veresooned.
Teke inimesel.
Mesodermirakud tekivad inimesel 3. arengunädalal sisserännu teel epiblasti ja hüpoblasti vahel (enterotsöölia). 
Mesodermist moodustuvad struktuurid.
Mesodermist moodustuvad järgmised struktuurid:
Embrüoblast

Embrüoblast on blastotsüsti osa, millest areneb embrüo.
Embrüoblast jaguneb imetajatel (välja arvatud ürgimetajatel, kellel ei ole blastotsüsti ja seetõttu ka mitte embrüoblasti) pärast gastrulatsiooni kolmeks looteleheks:
Inimesel toimub embrüorakkude diferentseerumine embrüoblastiks ja trofoblastiks embrüogeneesi umbes 4. päev. 
Embrüoblastist saadakse embrüonaalseid tüvirakke.
Novaja Tavolžanka

Novaja Tavolžanka on küla Venemaal Belgorodi oblastis Šebekino rajoonis.
Küla asub umbes 3,5 km kaugusel Venemaa-Ukraina piirist.
Punane sametkook

Punane sametkook ehk red velvet on magustoit, mis on tuntud oma punase värvi, niiske tekstuuri ja maitse poolest. Tegemist on klassikalise Ameerika koogiga, mis on aastate jooksul kogunud laialdast tuntust nii Ameerika Ühendriikides kui ka mujal maailmas.
Ajalugu.
Punane sametkook pärineb 20. sajandi alguse Ameerika Ühendriikidest. Selle populaarsus kasvas märkimisväärselt teise maailmasõja ajal, kui pagarid avastasid, et peeti saab kasutada naturaalse toiduvärvi asendajana. Sellest ajaperioodist alates sai punane toon koogi tunnusmärgiks.
Koostisosad ja valmistamine.
Red Velvet koogi peamised koostisosad on jahu, suhkur, pett, kakaopulber, söögisooda, äädikas, vaniljeekstrakt, punane toiduvärv ja toorjuust .
Koogi valmistamiseks segatakse kuivained omavahel ja märjad ained eraldi. Seejärel lisatakse märjad koostisosad järk-järgult kuivsegusse, luues ühtlase tekstuuri. Seejärel valatakse tainas koogivormidesse ja küpsetatakse ahjus kuni täieliku küpsemiseni. Pärast jahtumist on koogid tavaliselt kihilised ja kaetud toorjuustukreemiga.
Kultuuriline tähendus.
Red Velvet koogil on Ameerika kulinaarsetes traditsioonides oluline koht . Seda seostatakse sageli pidustuste ja eriliste sündmustega, nagu sünnipäevad, pulmad ja pühad. Koogi erkpunane värv ja ainulaadne maitse muudavad selle visuaalselt atraktiivseks ja maitsvaks maiuspalaks, mis paistab toidulaudadel silma.
Kook on populaarsust kogunud ka väljaspool Ameerika Ühendriike. Sellest on saanud nõutud magustoit mitmel pool maailmas, sealhulgas Euroopas ja Aasias. Red Velvetit on kasutatud erinevates kulinaarsetes saadetes ja filmides, mis veelgi tugevdab selle staatust populaarse magustoiduna.
Pedro Raul

Pedro Raul Garay da Silva (sündinud 5. novembril 1996 Porto Alegres) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründajana Mehhiko kõrgliigaklubis Toluca.
Ta alustas klubikarjääri Brasiilia klubis Esporte Clube Cruzeiro.
2017. aasta septembris liitus Pedro Raul Portugali klubiga Vitória de Guimarães, kuid ta sai mänguaega vaid klubi reservmeeskonnas Portugali esiliigas. 2019. aasta jaanuaris naasis ta Brasiiliasse, kui liitus laenulepingu alusel Brasiilia esiliigaklubiga Atlético Goianiense. 2019. aastal võitis ta klubiga Goiási osariigi meistrivõistlused ja kindlustas klubiga pääsu Brasiilia kõrgliigasse.
2020. aasta jaanuaris sõlmis Pedro Raul lepingu Brasiilia kõrgliigaklubiga Botafogo. 2020. aasta hooajal lõi ta Brasiilia kõrgliigas 25 mänguga seitse väravat.
2021. aasta veebruaris siirdus Pedrol Raul Jaapani kõrgliigaklubisse Kashiwa Reysol. Seal ta aga kindlaks põhimängijaks ei kujunenud. 2021. aasta teises pooles mängis ta Kashiwa Reysolist laenul Mehhiko kõrgliigaklubis FC Juárez. 2022. aastal oli ta laenul Brasiilia kõrgliigaklubis Goiás. 2022. aasta oli Pedro Rauli jaoks väga edukas, kui ta lõi Brasiilia kõrgliigas 19 väravat ja valiti liigahooaja sümboolsesse koosseisu.
2022. aasta detsembris sõlmis ta püsiva lepingu Brasiilia kõrgliigaklubisga Vasco da Gama. 2023. aasta esimene pool tema jaoks Vasco da Gamas mämngides Brasiilia kõrgliigas nii edukas enam ei olnud kui eelmine hooaeg, kui 12 mänguga lõi ta vaid kaks väravat. 2023. aasta juulis siirdus ta Mehhiko kõrgliigaklubisse Toluca.
Tinki vinkiinikhape

Tinki vinkiinikhape (IUPAC nimetus tsükloprop-2-een karboksüülhape) on mükotoksiin, mida leidub mõnedes seentes, nagu näiteks Russula subnigricans.
Allaneelamisel põhjustab molekul teadaolevalt rabdomüolüüsi.
Hiirtel on selle molekuli suukaudne LD50 2,5 mg/kg ja mürgistusele viitab seerumi kreatiinfosfokinaasi aktiivsuse suurenemine.
Muuseumikaart

Muuseumikaart on Eesti muuseumiühingu asutatud Eesti muuseumide digitaalne ühispilet, mis võeti kasutusse 2023. aasta aprillis. Isikustatud muuseumikaart kehtib 12 kuud alates esimesest muuseumikülastusest ning sellega pääseb piiramatult enam kui 120 muuseumisse ja enam kui 500 näitusele. Muuseumikaardiga on liitunud muuseume üle Eesti, sh kõik Tartu muuseumid.
Muuseumikaardi hind on 65 eurot. Muuseumikaardi tulud jaotatakse muuseumidele külastuste arvu ja piletihinna alusel. Esimese muuseumikaardi omanik on Sirje Karis. Esimese aasta järel oli muuseumikaardi omanikke kokku üle 14 000 ning sellega tehti rohkem kui 85 000 muuseumikülastust. 
Eesti muuseumikaardi eeskujuks oli Soomes 2015. aastal loodud Museokortti.
Schneeberg (Alam-Austria)

Schneeberg ([ˈʃneːbɛɐk]) oma 2076 m kõrguse "Klosterwappeni" tipuga on Alam-Austria kõrgeim mägi ning Alpide idapoolseim ja põhjapoolseim mägi, mis ületab 2000 m. Tegemist on omanäolise lubjakivimassiiviga, mille kolmel küljel on järsud nõlvad.
Schneeberg on üks Põhja-Lubjakivialpidest Alam-Austria ja Steiermargi vahelisel piirialal Austria idaosas. Seda ja Raxi (2007 m) u. 13 km edela pool peetakse ühiselt "Wiener Hausbergeks" (Viini "kohalikud mäed"). Rikkalikud karstiplatood on alates 1873. aastast pakkunud Viinile 120 km pikkuse torujuhtme kaudu joogivett ja väidetavalt on see maailma parim joogivesi.
Selgetel päevadel on Schneeberg hästi näha Viini osadest, mis asuvad linnulennult umbes 65 km kaugusel, Bratislavast Slovakkias ja isegi Babí Lomist Brno kohal, mis asub 180 km kaugusel. Schneeberg on üle 1500 m kõrgune tipp, mis ületab ülimalt silmapaistva tipu (1500) piiri.
Nüüdseks üle 100 aasta vana hammaslatt-raudtee, Schneebergi raudtee, tõuseb 1800 m kõrgusele, vähendades tippuminekut tunni või kaheni. Jalutajatele on ka mitmeid teisi marsruute, sealhulgas Puchberg am Schneebergi kuurortlinnast idas või Höllentalist lõunas. Schneebergi põhjaküljel on tõusuteena Fadensteig. Kogenud matkajatele on tee üle Fadensteigi väärt. Fadensteigi alguspunkt on "Edelweißhütte" Fadensattelil 1235 m kõrgusel.
Tipuplatool on mitmeid mägimajakesi, mida külastavad igal aastal tuhanded jalutajad, mägironijad ja isegi mägiratturid. Seal on palju suusaradu, mõned neist väga järsud, millest kuulsaim viib üle Breite Riesi.
Tarmo Teedumäe

Tarmo Teedumäe (sündinud 29. septembril 1970 Tallinnas) on eesti arhitekt.
Volitatud arhitekt-ekspert, tase 8. Eesti Arhitektide Liidu liige alates 1997. aastast.
Elulugu.
Teedumäe alustas haridusteed 1977. aastal Tallinna 1. Keskkoolis, õppis 1985–1989 Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumis, kus õppis tööstus- ja tsiviilehitust, ning 1990–1995 omandas arhitektuurialase kõrghariduse Eesti Kunstiakadeemias (EKA).
Teedumäe oli aastatel 1989–1990 projekteerimisinstituudis Tsentrosojuzprojekt arhitekti tehnik, 1991–1997 vabakutseline arhitekt, 1997. aastast Arhitektuuriagentuuris partner arhitekt, 2010–2021 partner ja vastutav arhitekt arhitektuuribüroos Allianss Arhitektid. 2000. aastast on ta EKA lepinguline arhitektuuri eriala kursusetööde ja magistriõppe juhendaja.
Olulisemad tööd projekti vastutava arhitektina on hotell Johan Kuressaares (kaasautorid Inga Raukas, Toomas Tammis), Rakvere Haigla juurdeehitus (kaasautorid Mart Kadarik, Priit Haamer), Hedon Spa ja Hotell Pärnus (kaasautorid Inga Raukas, Paco Ulman), hotell Lydia (kaasautorid Paco Ulman, Tõnis Savi, Indrek Tiigi) ja Rüütli tn 7 ärihoone (kaasautorid Inga Raukas, Kevin Villem) Tartus. 
Isiklikku.
Tema isa oli keemik Toomas Tomson, poolõde on ujuja ja arst Terje Viidebaum.
Vaidlusalune territoorium

Vaidlusalune territoorium, ka piirivaidlus, on territoorium (regioon, piirkond, paikkond), mille riiklik kuuluvus on kahe või enama riigi territoriaalne vaidlus.
Bruno Valdez

Bruno Amílcar Valdez Rojas (sündinud 6. oktoobril 1992 Fernando de la Moras) on Paraguay jalgpallur, kes mängib kesk- või paremkaitsjana Argentina kõrgliigaklubis Boca Juniors ja Paraguay jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Paraguay klubis Club Sol de América, mille põhimeeskonnas debüteeris ta Paraguay kõrgliigas 2011. aastal. Aastatel 2014–2016 mängis ta Paraguay klubis Cerro Porteño ning tuli 2015. aasta "Apertura"-hooajal klubiga Paraguay meistriks.
Aastatel 2016–2022 mängis Valdez Mehhiko kõrgliigaklubis Club América. 2018. aasta "Apertura"-hooajal tuli ta klubiga Mehhiko meistriks. 2018/19. "Apertura"- ja "Clausura"-hooaegadel valiti Valdez Mehhiko kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.
2023. aasta jaanuaris sõlmis ta kolmeaastase lepingu Boca Juniorsiga.
Paraguay jalgpallikoondises tegi Valdez debüüdi 6. juunil 2015 sõprusmängus Hondurase vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 23. märtsil 2017 MM-i valikmängus Ecuadori vastu. Ta on kuulunud Paraguay koondisse 2015. aasta Copa Américal, 2016. Copa América Centenariol ja 2019. aasta Copa Américal.
Liud-korpsüsik

Liud-korpsüsik ("Biscogniauxia repanda") on kottseente liik.
Seen kasvab kõduneval pihlakal.
Kretzschmaria

Kretzschmaria on kottseente perekond.
BRDM-1

BRDM-1 (vene keeles Бронированная Разведывательная Дозорная Машина, "Bronirovannaja Razvedõvatelnaja Dozornaja Mašina" ehk "Soomustatud luulepatrullsõiduk") on Nõukogude Liidu amfiibne luuresoomuk. Tegu oli Nõukogude Liidu esimese sihtotstarbelise luuremasinaga pärast soomusautot BA-64. BRDM-1 konstrueeriti soomustransportöör BTR-40 šassiile ja ülekandeseadmele ning see on maailma esimene omatüüpi masin.
Kui BRDM-1 1957. aastal kasutusele võeti, oli selle põhiline eelis BTR-40 ees amfiibsus. Veel üheks unikaalseks omaduseks sõiduki disainis olid kaks paari kettajamiga abirattaid, mida sai alla lasta, et pakkuda mudasel maastikul täiendavat veojõudu. Soomukit toodeti aastani 1966, mil seda oli üle maailma kasutuses ligi 10 000. Aastal 1962 võeti relvastusse BRDM-2, millel on võimsam mootor ning paremad amfiibomadused.
Etnogenees

Etnogenees (vanakreeka keelest ἔθνος ("éthnos") ehk rahvus ja γένεσις ("génesis") ehk algus) on hõimu või rahva kujunemine.
Chätrin Bagala

Chätrin Bagala (22. august 1967 Pärnu – 6. juuni 2012 Ungari) oli eesti-ungari taustaga Eesti filminäitleja. Ta mängis peaosa filmis "Karoliine hõbelõng" (1984). 
Haridustee.
Chätrin Bagala veetis lapsepõlve Pärnus ning õppis Lydia Koidula nimelises Pärnu 2. keskkoolis. Ta lõpetas kooli kuldmedaliga.
Aastatel 1985–1990 õppis ta Tartu Ülikoolis eesti kirjanduse erialal. Tema lõpudiplomi kuupäevaks oli 21. juuni 1990.
Filmiroll "Karoliine hõbelõngas".
"Karoliine hõbelõnga" filmiti suvel 1984 filmistuudios Tallinnfilm režissöör Helle Murdmaa käe all. Filmivõtted toimusid mitmes paigas Harjumaal, sealhulgas Jägala joa ümbruses. Chätrin Bagala mängis kuningatütar Karoliinet. 
Tema filmipartner Martin Veinmann mäletab Bagalat võtetelt kui eksootilist kaunitari, kelle naiivne imestamisvõime pani paljud temasse armuma. 2012. aasta mälestusartikli jaoks antud intervjuus ütles Veinmann Delfi ajakirjanikule järgmist: "See oli see aeg, kus kõik oli ees, ei olnud aega ega tulnud pähegi küsida, kaua see kestab. Mida tema mulle või mina talle õpetasin, oleks olnud hea tema enda käest küsida, aga tema õpetas minule küll palju. Aga mida, seda ei saa ma veel välja öelda. Me olime olnud liialt lähedased, et tuttavateks muutuda." Bagala oli "Karoliine hõbelõnga" üles võtmise ajal 17-aastane.
Isiklikku.
1990. alguses kolis Chätrin Bagala Ungarisse, kus elas Ibranyi mõisas Galgagyörkis. Ta oli kaks korda abielus (mõlemad abikaasad olid ungarlased) ja ta kasvatas üles kolm last. Abielust Laszlo Leheliga on tal poeg Martin-Erik ja tütar Dorothy-Maarja ning abielust Sabyga poeg Benedek Gabor. 
2011. aasta novembris kolis Chätrin Bagala koos abikaasa Saby ja pojaga Tallinna, kus nad asutasid Männikul asuvas endises safaripargis Ungari maja. Jaanuaris 2012 avastati Bagalal vähk ja sama aasta juunis ta suri, olles 44-aastane. Ta maeti Vana-Pärnu kalmistule.
Sikambrid

Sikambrid oli germaani hõim, mis Rooma ajal paiknes Reini jõe idakaldal, tänapäeva Saksamaal, Hollandi piiri lähedal. Sikambre mainis esimesena Julius Caesar, kes nimetas neid germaanideks, kuid ei täpsustanud selle definitsiooni.
Ei ole teada, kas sikambrid rääkisid mõnda germaani keelt või keldi keelt, kuna nad elasid n-ö Nordwestblocki piirkonnas, kus need kaks keelerühma kohtusid ning avaldasid mõlemad mõju. Kolmandaks sajandiks oli sikambrite ning nende naabrite aladest saanud frankide territoorium. Sikambrid olid selleks ajaks liikunud Rooma aladele.
Rax

Rax on mäestik Põhja-Lubjakivialpides Austria Alam-Austria ja Steiermargi liidumaade piiril. Selle kõrgeim tipp on "Heukuppe" (2007 m). Rax koos lähedalasuva Schneebergiga on traditsiooniline mägironimis- ja mägijalutusala ning seda kutsutakse "Wiener Hausbergeks" (Viini kohalikud mäed). Neid eraldab sügav "Höllental" ("Põrguorg").
Köisraudtee "Raxseilbahn", mis algab mägede kirdejalamilt Hirschwangist ja oli esimene Austrias (ehitamine algas 1925. aastal), viib külastajad u. 1500 m kõrgusele ulatuslikule Raxi kõrgplatoole. See piirkond on Alam-Austria ja Viini matkajate lemmik. Platoo järsud küljed pakuvad erineva raskusastmega ronimisreise. Neid mägiradu "(steige)" ja alpihütte "(hütten)", mis pakuvad lihtsat majutust, on ehitanud ja neid hooldavad erinevad Austria Alpiklubid. Need püstitati 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses.
Kahhovka veehoidla

Kahhovka veehoidla (ukraina Каховське водосховище) oli veehoidla Lõuna-Ukrainas Dnipro jõe alamjooksul. See rajati 1950. aastatel ja hävis sõjategevuses 2023. aastal.
Kahhovka veehoidla oli üks kuuest suurest veehoidlast Dnipro jõe kaskaadis. Veehoidla ulatus Zaporižžjast Nova Kahhovkani, selle pikkus oli 230 km ning see paiknes Zaporižžja, Dnipropetrovski ja Hersoni oblastite aladel.
Kahhovka veehoidla oli Lõuna-Ukraina peamine veevarustuse allikas. Veehoidlast said alguse Kahhovka kanal, Põhja-Krimmi kanal ja Dnipro-Krõvõi Rihi kanal. Selle veega varustati Nikopol-Mangantsevi tööstuskompleksis asuvate kaevanduste, ettevõtete, linnade ja alevite veevarustussüsteeme. Veehoidla ääres asuvad Nikopoli, Enerhodari ja Kamianka-Dniprovska linnad koos jõesadamatega.
Ajalugu.
Kahhovka hüdroelektrijaama ehitusel täideti veehoidla aastatel 1955–1958. Selle rajamisega moodustati laevadele Dnipro jõest ülesvoolu sõitmiseks süvaveetee. Kahhovka veehoidla alla jäi 221,3 tuhat hektarit põllumaad ja metsafondi, üle saja kolhoosi ning sovhoosi maa-ala, lisaks ujutati üle kümneid külasid ja kaks linna – Nikopol ja Kamianka-Dniprovska. 
Venemaa invasioon Ukrainasse.
Kahhovka hüdroelektrijaama okupeerisid Venemaa väed sissetungi ajal Ukrainasse 24. veebruaril 2022 ning said kontrolli alla ka veehoidla veetaseme reguleerimise. 2022. aasta novembri alguses avati tammi ülevoolud ja Kahhovka veehoidla veetase langes viimase kolme aastakümne madalaimale nivoole (üle 2 meetri), seades ohtu Lõuna-Ukraina niisutus- ja joogiveevarud ning Zaporižžja tuumaelektrijaama jahutussüsteemid.
2023. aasta mais saavutas veetase aga registreeritud kõrgeima taseme, veehoidla maht suurenes ohtlikult ja vesi hakkas üle paisu voolama. Juuni alguses purunes (suurel määral 6. juuni plahvatuse käigus) suur osa hüdroelektrijaama paisust, mille tõttu veehoidla hakkas tühjenema ja kümned asulad kannatasid üleujutuse all.
Gedson Fernandes

Gedson Carvalho Fernandes (sündinud 9. jaanuaril 1999 São Tomés) on Portugali jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Türgi kõrgliigaklubis Beşiktaş.
Fernandes sündis Portugali endises koloonias São Tomé ja Príncipes. 2009. aastal liitus ta Lissaboni Benfica noorteakadeemiaga Portugalis. Hooajal 2016/17 debüteeris ta klubi reservmeeskonnas Portugali esiliigas. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 7. augustil 2018 UEFA Meistrite Liiga eelringi mängus Fenerbahçe vastu. Nädal aega hiljem korduskohtumises võõrsil lõi ta Fenerbahçe vastu värava. Hooajal 2018/19 tuli Fernandes Benficaga Portugali meistriks.
2020. aasta jaanuaris läks ta Benficast 18-kuuks laenule Inglismaa kõrgliigaklubisse Tottenham Hotspur. Seal ta piisavalt mänguaega ei saanud ning 2021. aasta jaanuaris läks ta hooaja lõpuni laenule Türgi kõrgliigaklubisse Galatasaray. Hooaja 2021/22 esimeses pooles mängus ta taas Benficas. Sama hooaja teises pooles oli ta laenul Türrgi kõrgliigaklubis Çaykur Rizespor.
2022. aasta juulis siirdus Fernandes püsiva lepingu alusel Beşiktaşi. Beşiktaşega sõlmis ta nelja-aastase lepingu.
Aastatel 2014–2021 mängis Fernandes Portugali noortekoondistes. 2016. aastal tuli ta Portugali kuni 17-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistriks. Portugali jalgpallikoondises debüteeris Fernandes 6. septembril 2018 sõprusmängus Horvaatia vastu, kui tuli vahetusest sisse mängu lõpuminutitel.
Hakan Fidan

Hakan Fidan (sündinud 17. juulil 1968 Ankaras) on Türgi poliitik, diplomaat ja luureohvitser, ta on Õigluse ja Arengu Partei liige. Ta tegutses aastatel 2010–2023 Türgi julgeolekuteenistuse juhina. Ta on 2. juunist 2023 Türgi välisminister.
Elulugu.
Ta sündis aastal 1968 Ankaras. Ta teenis aastatel 1986–2001 Türgi armees allohvitserina, ta on õppinud allohvitseride koolis, elektrooniliste infosüsteemide koolituskeskuses ja maaväe keeltekoolis. Lühikest aega oli ta NATO kiirreageerimisjõudude koosseisus Saksamaal. Ta omandas Marylandi ülikoolis juhtimise ja politoloogia alal magistrikraadi ning doktorikraadi Bilkenti ülikoolist (asub Ankaras).
Aastatel 2003–2007 juhtis ta Türgi koostöö- ja koordineerimisagentuuri. 2007. aasta novembris määrati ta ministrite presiidiumi aseriigisekretäriks.
27. maist 2010 kuni 10. veebruarini 2015 oli ta Türgi julgeolekuteenistuse juht. Ta lahkus oma kohalt, et kandideerida Õigluse ja Arengu Partei nimekirjas 2015. aasta Türgi parlamendivalimistel. 9. märtsil 2015 loobus ta oma kandidatuurist ja naasis eelmisele ametikohale.
Aastal 2009 osales ta Oslos Kurdistani Töölispartei salakõnelustel ja rääkis ka Abdullah Öcalaniga.
3. juunil 2023 määrati ta Türgi välisministriks.
Isiklikku.
Ta on abielus Nuran Fidaniga ja neil on kolm last.
Schizopora

Schizopora on klassi "Agaricomycetes" kuuluv kandseente perekond.
Liike.
Liigid on liigutatud teistesse perekondadesse, põhiliselt perekonda sasikammik.
Veider näsanahkis

Veider näsanahkis ("Xylodon paradoxus"), varem "Schizopora paradoxa", on klassi "Agaricomycetes" kuuluv kandseente liik.
Wormsi konkordaat

"Mitte segi ajada Wormsi sinodiga (1076) ega Wormsi riigipäevaga."
Wormsi konkordaat oli leping katoliku kiriku ja Saksa-Rooma Riigi vahel, millega lepiti kokku piiskoppide ja abtide nimetamise kord. Konkordaadi allkirjastasid 23. septembril 1122 Wormsis (tänapäeva Saksamaal) paavst Calixtus II ja keiser Heinrich V ning sellega lõppes 11. sajandi keskpaigast väldanud investituuritüli ehk riigi ja kiriku vaheline konflikt vaimulike ametisse nimetamise üle.
Wormsi konkordaadi allkirjastamisega loobus Heinrich V õigusest pühitseda piiskoppe ja abte sõrmuse ja piiskopisauaga ametisse ning edaspidi hakkas nende nimetamisel kehtima kirikuõigus. Callixtus andis omalt poolt keisrile ja tema ametnikele õiguse viibida valimistel kohal ning vaidlustatud tulemuste korral sekkuda. Keisrile jäi õigus korraldada piiskoppidele ja abtidele eraldi tseremoonia, kus keiser esindas vaimulikele antavat maad.
Kastiilia kuningriik

Kastiilia Kuningriik (hispaania keeles "Reino de Castilla", ladina keeles "Regnum Castellae") oli keskaegne riik Pürenee poolsaarel. Ilmselt tuleb Kastiilia nimi piirkonna linnustest (hispaania keeles "castillo"). Kastiilia Kuningriigi eelkäija oli Leóni Kuningriigi idaosas asunud Kastiilia krahvkond. Kümnendal sajandil hakkasid kohalikud krahvid enda autonoomiat kasvatama ning 1065. aastal sai Kastiilia Kuningriigist eraldi riik. Aastatel 1072–1157 olid Kastiilia ja Leon taas üks riik ning aastast 1230 Kastiilia enam eraldi riik ei olnud. Kastiilia kuningad korraldasid Põhja-Pürenee poolsaarele vallutusretki ning laiendasid enda alasid Al-Ándalusi moslemite arvel. Kastiilia ja Leoni kuningriikide ning nende lõunapoolsete vallutuste ühendnimi on Kastiilia Kroon. Hiljem hakkasid selle alla kuuluma ka ülemerevaldused.
Liblik

Liblik on eesti perekonnanimi.
Statistika.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Liblik 354 inimesel: 156 mehel ja 198 naisel. Perekonnanimede levikult oli Liblik meeste puhul 441. kohal ja naiste puhul 345. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Liblik vanuserühmas 5–9, kus neid on 10 000 elaniku kohta 3,06. Nimi oli kõige sagedasem Põlva maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 8,61 inimest.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Võrumaal Rõuge, Põlva, Kanepi ja Vastseliina kihelkondades, Tartumaal Äksi ja Maarja-Magdaleena kihelkonnas, Järvamaal Koeru kihelkonnas ning Viljandimaal Paistu kihelkonnas kümnel korral nimeks Liblick ja Liblik.
Nimede eestistamisel võeti Liblik aastatel 1935–1940 uueks perekonnanimeks 16 korral isikute poolt, kelle perekonnanimi oli varem Anson, Berlokko, Ivanov, Klimpmann, Leipsig, Liblikas, Liblikman, Liblikmann, Simanovski (4 juhul), Siimanovski, Vacker, Vilmann ja Villmann.
Taimeterraarium

Taimeterraariumid on väikesed, kinnised ökosüsteemid. Taimeterraariume võib vaadelda kui mini-kasvuhooneid. Terraariumi konteinerid on tavaliselt läbipaistvast materjalist nagu nt. klaas või plastik. 
Taimeterraariumi koostamine.
Taimeterraariumi jaoks võib kasutada peaaegu ükskõik missugust paksemast klaasist anumat. Istutamine on kergem, kui valitud anumal on suur ava. Alustada tuleks umbes 3 cm paksuse kivikihiga. Kivide peale tuleks puistata sütt, mis aitab ära hoida ebameeldivaid lõhnu. Järgmisena tuleks lisada 5-10 cm mulda, olenevalt terraariumi ja taimede suurusest. Viimasena tuleb istutada taimed ja dekoreerida. Kui kõik on tehtud, tuleb purgile kaas peale panna.
Taimed.
Terraariumi sobivad taimed, mis on niiskuslembesed, aeglase kasvuga ja muul moel raskesti kasvatatavad.
Terraariumi sobivad taimed:
Taimeterraariumi hooldus.
Taimi ei tohiks istutada liiga tihedalt ja pärast istutamist tuleks neid kasta. Muld peab olema niiske. Terraarium tuleks asetada valguse, kuid mitte otsese päikese kätte. Samuti võib kasutada taimevalgusteid. Terraarium jätta mõneks päevaks avatuks, et taimed saaksid uue keskkonnaga harjuda ja juurduda. Ülekastmise märkideks on liigne kondensatsioon, taimedel esinev hallitus või kollased lehed. Sel juhul tuleb kate avada ja lasta terraariumil veidi kuivada. Kondensvee puudumine ja närbunud lehtedega taimed viitavad alakastmisele. Kui muld on katsudes kuiv, kasta taimi ettevaatlikult või pritsida.
Ajalugu.
Wardiani konteriner sai nime leiutaja järgi. Dr Wardil õnnestus kasvatada muru seemik õhukindlas purgis, mis ajendas teda looma anuma, milles rohkem taimi kasvatada. 1829. aastal soovis loodusteadlane Dr Ward kasvatada mitmesuguseid taimi, kuid tööstusrevolutsiooni põhjustatud kohutavate tingimuste tõttu oli tema töö raskendatud. Ühel päeval ta avastas, et tal ei olnud oma aias võimalik sõnajalgu kasvatada, kuna lähedal asus tööstusreostus, mis tõi kaasa happevihmad ja halva õhukvaliteedi. Samal ajal kui tema taimed ebasoodsates välitingimustes kiratsesid, jätkas Dr Ward oma kirge botaanika vastu siseruumides, kasvatades taimi, mida ta hoidis õhukindlates klaaspurkides. Hiljem märkas ta, et ühes purgis oli sõnajala eos ja muru seemik idanema hakanud. Kuigi avastus oli üllatav, ei suutnud Dr Ward sel ajal seda nähtust eriti oluliseks pidada ja jättis oma loodusliku ime veel neljaks aastaks puutumata. Selle aja jooksul oli muru saanud kasvada, kuid purgi hooletusse jätmine viis lõpuks selleni, et ümbris hakkas roostetama, jättes taimed halva õhu kätte, mille tõttu nad ka surid. Olles selle juhusliku teadusliku katse tunnistajaks, püüdis Dr Ward leida viisi, kuidas jäljendada purgi omadusi ja luua anum taimede kasvatamiseks. Puusepa abiga valmis klaasitud korpus, kus kasvas edukalt sõnajalg. Wardiani konteiner oli sisuliselt kaitsekonteiner, mis oli varajane näide terraariumist. See avardas botaanikamaailma ja pakkus rahvusvahelisele kaubandusele olulist konkurentsi. 
David Latimer taaselustas purgitaimede idee 1960. aastal.
Ligi

Ligi on eesti perekonnanimi.
Statistika.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Ligi 139 inimesel: 55 mehel ja 84 naisel. Perekonnanimede levikult oli Ligi meeste puhul 1841. kohal ja naiste puhul 1193. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Ligi vanuserühmas 5–9, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,65. Nimi oli kõige sagedasem Saare maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 18,23 inimest.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Saaremaal Kaarma kihelkonnas Elme mõisavallas ja Muhu kihelkonnas Muhu-Suuremõisa mõisavallas kahel korral nimeks Liggi (normaliseeritult Ligi).
Maycon

Maycon de Andrade Barberan (sündinud 15. juulil 1997 São Paulos) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Brasiilia kõrgliigaklubis Corinthians.
Ta alustas Corinthianses ka klubikarjääri. Corinthianse noorteakadeemiaga liitus ta 2009. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2016. aasta veebruaris. 2016. aasta teises pooles oli ta laenul Brasiilia kõrgliigaklubis Ponte Preta. 19. oktoobril 2016 lõi ta 3:0 võidumängus oma esimese värva Brasiilia kõrgliigas. 2017. aastal kuulus Maycon Corinthianse põhikoosseisu ning tuli samal aastal klubiga Brasiilia meistriks.
2018. aasta juunis sõlmis Maycon viieaastase lepingu Ukraina kõrgliigaklubiga Donetski Šahtar. Hooaegadel 2018/19 ja 2019/20 tuli ta Šahtariga Ukraina meistriks.
2022. aasta märtsis naasis Maycon Šahtarist laenule Corinthiansesse.
Aastatel 2013–2020 mängis Maycon Brasiilia noortekoondistes.
Warmia

"Mitte segi ajada Warmia-Masuuria vojevoodkonnaga."
Warmia (poola keeles "Warmia", ladina keeles "Varmia" või "Warmia", saksa keeles "Ermland", Warmia murrakus "Warńija", leedu keeles "Varmė", preisi keeles "Wārmi") on ajalooline ja etnograafiline piirkond Poola põhjaosas, osa ajaloolisest Preisimaast. Ajaloolised pealinnad on Frombork ja Lidzbark Warmiński ning suurim linn Olsztyn.
Warmia on tänapäeval osa Warmia-Masuuria vojevoodkonnast. Ajaloolise piirkonna pindala on ligi 4500 km2 ning seal elab praegu umbes 350 000 inimest. Tähtsamad vaatamisväärsused on Fromborki Katedraalimägi, Olsztyni ja Lidzbarki piiskopilinnused, Reszeli vanalinn ja Gietrzwałdi pühakoda, kus on olnud neitsi Maarja ilmumisi. Geograafiliselt on Warmias hulganisti järvi, see asub Łyna jõe ülemjooksul ja Pasłęka paremkaldal. Loodes piirneb Warnia Wisła lahega. Piirkonnas on palju arhitektuurimälestisi nii gooti, historitsistlikus, renessanss-, barokk-, uusklassitsistlikus kui juugendstiilis.
Warmia on osa ajaloolisest Preisimaast, kus elasid preislased ning hiljem peamiselt sakslased ja poolakad. Warmial on ajalooliselt olnud tugevad sidemed naaberpiirkonna Masuuriaga, kuid jäi katoliiklikuks ja kuulus aastatel 1454–1772 otse Poolale. 
Masuuria oli Poola osa Saksa ordu ja Preisimaa Hertsogiriigi läänina ja muutus suures osas luterlikuks. Warmias on olnud aegade jooksul võimul mitmed rahvad ja riigid, mh preislased, Saksa ordu, Poola Kuningriik ja Preisi Kuningriik. 
Piirkond on ajalooliselt tihedalt seotud olnud Warmia peapiiskopkonnaga (varem Riia peapiiskopkonna Ermlandi piiskopkond). Rahvaetümoloogia järgi on Warmia nimi tulnud Preisi juhi Warmo nimest ning saksakeelne Ermland tema naise Erma nimest.
La Serena

La Serena ([la seˈɾena]) on linn Põhja-Tšiilis, Coquimbo piirkonna pealinn. Linn asutati 1544. aastal ja see on vanuselt teine linn Tšiilis pealinna Santiago järel. 
2012. aastal oli linnas ligikaudu 200 000 elanikku. See on üks Tšiili kiiremini arenevaid piirkondi. La Serena on tuntud turismisihtpunkt nii Tšiili kui ka Argentina elanikele, eriti suvel rannahooajal. Linnas asub La Serena ülikooli peakompleks ja La Serena katedraal on La Serena peapiiskopkonna keskus.
Asukoht.
La Serena asub otse Vaikse ookeani ääres, umbes 470 km Santiagost põhjas ja Coquimbo läheduses. Linnast ida pool asub Río Elqui jõe org Valle del Elqui, mis on Tšiili põhjapoolseim viinamarjaviljeluse piirkond. Linna taga kõrgub Cerro Grande.
Vaatamisväärsused.
Linna keskel asub väljak "Plaza de Armas", mille ääres asub katedraal ja teised kirikud. Linnas on mitu väikest turgu ja kaubatänavad. Linnas on palju muuseume.
Ookeani ääres on mitu valge liivaga supelranda. Võimalik on teha väljasõit Isla Damase saarele, samuti väljasõite piirkonna orgudesse. Valle del Elqui alal asub mitu rahvusvahelise tähtsusega observatooriumi.
Universaalteenus

Universaalteenus on Eesti riigi loodud võimalus eraklienditele osta järgneval neljal aastal elektrit börsivälise hinnaga.
Kulmimaa

Kulmimaa (poola keeles "ziemia chełmińska", saksa keeles "Culmer Land" või "Kulmerland", preisi keeles "Kulma", leedu keeles "Kulmo žemė") on osa Pomereelia ajaloolisest piirkonnast Kesk-Poola põhjaosas.
Kulmimaa on saanud nime Kulmi linnast (poola keeles Chełmno). Piirkonna suurimad linnad on Toruń ja Grudziądz.
Kulmimaa asub Wisła paremkaldal ning piirneb lõunas Drwęca suudmega, põhjas Osa külaga ja idas Lubawa linnaga.
Kulmimaad võib olenevalt perioodist ja definitsioonist pidada kas Masoovia, Pomereelia või Preisimaa osaks. Tänapäeval loetakse Kulmimaad Poolas Pomereelia osaks, kuna viimastel sajanditel on tekkinud tihedad sidemed Gdański Pomereeliaga. Lisaks on sidemed ka Kujawy piirkonnaga ning need moodustavad Kujawy-Pomorze vojevoodkonna, kuigi osa Kulmimaast asub Warmia-Masuuria vojevoodkonnas. Algselt oli Kulmimaa Masoovia läänepoolseim ala, eriti oli nii pärast riigi killustumist. 
Saksamaal peetakse Kulmimaad osaks Preisimaast, kuigi seal ei elanud mitte preislased, vaid slaavi lehhiidid, kes sulandusid Poola riiki. Preisimaa katoliku Kulmi piiskopkonna ja katedraali asukoht oli Chełmżas (saksa "Kulmsee", varem "Culmsee"), mitte Chełmno (saksa keeles Culm või Kulm) linnas.
Ni-Wi

Ni-Wi oli Nikolai Willeri loodud ettevõte Tartus, mis valmistas mänguasju.
Ajalugu.
Willeri tütre Renata mälestuste kohaselt soovitati Willeril hakata Tartus mänguasju valmistama, kuna tal ei õnnestunud esmalt saada erialast tööd arhitektina. Tänu Willeri abikaasa Irma kaasavarale õnnestus Willeril osta puutööks vajalik inventar ja tööriistad, et oma puutöökoda sisse seada. Willeri puidust mänguasjade töökoda ja kauplus Ni-Wi asus Karlova linnaosas, Kalevi 10 (varem Karlova tn 10). Varem oli sellel aadressil tegutsenud Adolf Turba maalri- ja nukutöökoda. Willeri asutus kandis nime „Kunstitööstuslik töökoda ja äri Ni-Wi“. Kaupluse asutas Willer hiljemalt 1932. aasta lõpuks. Willeri pere elas kaupluse kõrval esimesel korrusel. Töökojas töötas algul üks tööline, hiljem kaks töötajat.
Enamasti valmistas Ni-Wi vineerist mänguasju ja figuure. Vineerist figuurid olid oskuslikult väljasaetud ja peene joonega mõlemalt küljelt maalitud. Figuurid kujutasid loomi, linde, inimesi, puid ja lilli. Figuure müüdi üksikult. Nende figuuride abil said lapsed luua terveid stseene metsast, talumajapidamisest ja koduõuest. Peale selle tegi Willer ka kahemastilisi purjekaid, liikuvaid groteskseid kloune, puust kahureid ja sõdureid, kiik- ja kepphobuseid, järelveetavaid lülilisi mänguasju, pähklipurejaid, maju ja palju muud. Lisaks mänguasjadele valmistas Ni-Wi dekoratiivseid esemeid, eesti rahvapäraste mustritega puust suveniire, munatopse jms
Nikolai Willer kavandas kõik tooted ja valmistas ka näidised otsast lõpuni ise. Näidiste alla kirjutas „Muster“. Valmistoodangu kvaliteeti kontrollis Willer samuti isiklikult. Müüki läinud mänguasjade alla vajutati töökojas templiga ringikujuline tootemärk, mille sees kiri „Ni-Wi“.
Kuna Willerite perekond lahkus 1939. aastal olude sunnil Eestist, siis Ni-Wi töökoja vallasvara natsionaliseeriti 1940. aastal ning liideti ettevõttega „Mäng ja Kool“, mille alla koondati ka teistelt mänguasjatöösturitelt Oskar Luigelt ja Karl Kolgilt riigistatud varad.
Nikolai Willeri mänguasjad Tartu Mänguasjamuuseumis.
Tartu Mänguasjamuuseumi esemekogusse jõudsid Nikolai Willeri mõned mänguasjad 2010. aastal, kui Willeri Saksamaal elanud tütar Renata need muuseumile annetas. Muuseumi kogus on Willeri mänguasjadest enim esindatud vineerist mängufiguurid. Willeri mänguasju saab näha mänguasjamuuseumi põhimaja teisel korrusel, Eesti tootjate püsinäituse vitriinides. Lisaks saab esemetega tutvuda Tartu Mänguasjamuuseumi digiarhiivi vahendusel.
Schneealpe

Schneealpe või Schneealm on lubjakivimassiiv Põhja-Lubjakivialpides Steiermargi-Alam-Austria piiril. Selle kõrgeim punkt on Windberg (1903 m üle merepinna). Teised tipud on "Ameisbühel" (ka Amaißbichl, 1828 m, idas, Steiermargi-Alam-Austria piiril), "Schönhaltereck" (1860 m, Windbergist läänes) ja "Donnerwand" (1799 m, loodes).
Selle oruasulad on Hinternaßwald kirdes, Altenberg an der Rax idas, Kapellen ja Neuberg an der Mürz lõunas, Mürzsteg ja Frein an der Mürz läänes. Schneealpest põhja pool asuvad metsaga kaetud mäed ja künkad on asustamata.
Schneealpenhaus ja mitu alpiniiduhütti asuvad kõrgplatool kõrgusel u 1780 m. Platoo läänepoolsel perimeetril Hinteralmil on veel üks Alpiklubi hütt Hinteralmhaus. Põhjapiirkonnas on Kalte Mürzi lähteala. Schneealpe piirkond kuulub koos Raxi ja Schneebergiga Esimese Viini mägiallika torujuhtme "(I. Wiener Hochquellenwasserleitung)" valglasse. Joogivesi juhitakse Schneealpe tunneli kaudu, mille Viini linn aastatel 1965–1968 ehitas, Hinternaßwaldi.
Saksa tolliliit

Saksa tolliliit (saksa keeles Deutscher Zollverein) oli majandusliit, mille Saksa Liidu liikmesriigid sõlmisid, et hallata enda alade tollimakse ja majanduspoliitikat. Liidu loomises lepiti kokku 1833. aasta Tolliliidu lepingutega ning ametlikult sai see alguse 1. jaanuaril 1834. Saksa tolliliidu eelkäijaid arendati juba 1818. aastast, kuna Saksa riigid lõid juba siis omavahelisi tolliliite. Aastaks 1866 kuulus suurem osa Saksa liikmesriike tolliliitu. Saksa tolliliit ei olnud aastatel 1815–1866 eksisteerinud Saksa Liidu osa.
Saksa tolliliit on ajaloo esimene täiemahuline iseseisvate riikide majandusliit, mille loomisel ei tekkinud ka poliitilist liitu ega föderatsiooni.
Saksa tolliliidu põhiline tõukejõud oli Preisi Kuningriik. Austria Keisririik ei kuulunud Saksa tolliliitu protektsionistliku majanduspoliitiku tõttu. Lisaks ei tahtnud austerlased tekitada eraldi Austria, Ungari ning Galiitsia ja Lodomeeria majanduspiirkondi ja sellele oli vastu Klemens Wenzel Lothar von Metternich. Kui aastal 1867 moodustati Põhja-Saksa Liit, oli Saksa tolliliidu liikmesriikide pindala kokku ligi 425 000 km2 ning liit oli sõlminud lepinguid ka mitte-Saksa riikidega, nagu Rootsi-Norra. Kuigi Saksa Keisririigi rajamisega aastal 1871 läks tolliliit uue keisririigi haldusalasse, ei kuulunud kõik Saksa Keisririigi liiduriigid tolliliitu (nt mitte Hamburgi vabalinn). Samas ei olnud Luksemburg Saksamaa osa, kuid kuulus aastani 1919 tolliliitu.
Sinimajandus

Sinimajandus on merede majandamisega tegelev valdkond.
Enamasti kasutatakse seda oskusõna merede jätkusuutliku majandamise puhul või sellega seoses.
Välislingid.
Blue economy
Berend von Rehbinder

Berend von Rehbinder (ka Bernhard, ?–1726) oli Rootsi ohvitser ja ooberst, kes osales Põhjasõjas. 
Elulugu.
Berend von Rehbinder sündis Bernhard von Rehbinderi ja Helene von Kurselli peres. 
1701. aastal sai ta Järvamaa jalaväerügemendis teenides majoriks, hiljem läks üle Virumaa jalaväerügementi. Selle üksuse koosseisus võitles ta 1702. aastal Vasknarva lahingus. 
1704. aastal langes Narva piiramise järel vangi ning naasis kodumaale alles 1722. aasta veebruaris. Järgmisel aastal läks ta sõjaväest oobersti auastmes erru. 
Berend von Rehbinder suri 5. detsembril 1726. 
Isiklikku.
Berend von Rehbinder oli kõigepealt abielus Helene von Rehbinderi ja hiljem Emerentia von Rehbinderiga. Abielust sündis tütar Gertrude Dorothea von Rehbinder.
Hochkar

Hochkar (1808 m) on Viinist 150 km kaugusel asuv mägi ja suusapiirkond. Asudes väikese kuurordi Göstling an der Ybbsi lähedal Steiermargi ja Alam-Austria piiril, on see populaarne suusatajate seas, kes soovivad üheks päevaks Viinist lahkuda, olles umbes kahetunnise autosõidu kaugusel.
Suusatamise ja lumelauavõimalused.
Mäel on üks eemaldatav neljarattaline tõstuk, neli tavalist neljarattalist tõstukit (kolm konveieritega), üks kahekordne tooltõstuk ja kolm puksiirtõstukit, millest üks on lastele.
Suvised tegevused.
Piirkonna tõstukid on suvel avatud vaatamisväärsustega tutvumiseks, matkamiseks või mägirattasõiduks. Ainult suviti korraldatakse ekskursioone 600 meetri pikkuses Hochkari koopas.
Heinrich Christoph Treiden

Heinrich Christoph Treiden (ka lihtsalt Christoph von Treiden; ? – 1610) oli baltisaksa Rootsi ja Eestimaa maaomanik ning mõisnik. 
Christoph Treiden oli Eestimaa rüütelkonna peamees 1600 – 1605.
Perekond.
Heinrich Christoph Treiden abiellus Elisabeth von Fahrensbachiga, Riisipere mõisast. Abielust sündis üks tütar.
Kahhovka paisu purustamine

6. juunil 2023 purustati Kahhovka hüdroelektrijaama veega varustanud Kahhovka veehoidla 30 meetri kõrguse ja 3273 meetri pikkuse Kahhovka paisu keskosa, mis tõi kaasa ulatusliku üleujutuse. Dnepri jõel asuv pais oli Vene-Ukraina sõja algul langenud Venemaa relvajõudude kontrolli alla.
Nii Ukraina kui ka Vene allikad teatasid 6. juuni öösel vahemikus 02.00–02.30 hüdroelektrijaama juurest kostvatest plahvatustest. The New York Timesile arvamust avaldanud insenerid ja lõhkeainete eksperdid pidasid paisu purunemise kõige tõenäolisemaks põhjuseks selle seestpoolt õhkimist.
Institute for the Study of War on paisu õhkijaks nimetanud Vene relvajõude, viidates tõendusmaterjalile, venelaste retoorikale ja Vene poole jaoks kaasnevatele kasuteguritele. Harkivi oblastis lasid vene okupandid taganedes õhku Oskili veehoidla paisu lüüsid. 85 km pikk ja kuni 4 km lai veehoidla jooksis tühjaks. Euroopa liidrite kohtumisel 20. oktoobril 2022 hoiatas Ukraina president Zelenskõi videolingi vahendusel, et Venemaa valmistab ette "vale lipu" operatsiooni Kahhovka veehoidla paisu õhkimiseks. Ta kutsus üles looma elektrijaamas rahvusvahelist vaatlusmissiooni, öeldes, et Ukrainal on teavet, et Vene terroristid mineerisid Kahhovka hüdroelektrijaama paisu ja agregaate. The Institute for the Study of War sama nädala aruandes öeldi: näib, et Vene väed valmistavad ette pinnast, et korraldada Kahhovka elektrijaama paisule "vale lipuga" rünnak.
Ukraina Julgeolekuteenistuse kinnitusel on nende valduses helisalvestised, mis kinnitavad Venemaa osalust paisu purustamises.
Ukrhidroenergo tegevjuhi sõnul võib hüdroelektrijaama taastamisele kuluda kuni miljard dollarit ning taastamine kestab vähemalt 5 aastat. Ukraina Keskkonnaminister Ruslan Striletsi sõnul kulub tammi taastamisele 1,2 miljardit eurot.
Helmī Stalte

Helmī Stalte (7. august 1949 – 6. juuni 2023) oli liivi rahvaluuleteadlane, koorijuht ja rahvamuusik.
Ta oli 1989. aastal üks peamisi Liivi Liidu ("Līvōd Īt") taastajaid ja hiljem selle juhatuse liige. Ta oli koos abikaasa Dainisega folklooriansambli Skandinieki asutaja ja juht. Nende juhtimisel tähistati ka esimest korda 1989. aasta augustis ka esimest korda Irēl (Mazirbes) liivi rahvuspüha.
Stalte oli hariduselt muusikaõpetaja ja kooridirigent. Ta on olnud Riia linnavalitsuse kultuuriosakonna juhataja ja töötanud Läti etnograafilise vabaõhumuuseumi rahvaluulespetsialistina. Ta on olnud kahel korral, aastatel 2001–2009 linnavolikogu liige Isamaale ja Vabadusele/LNNK nimekirjas.
Isiklikku.
Tema abikaasa Dainis Stalts oli liivi kultuuritegelane, Läti folklorist ja poliitik. Nende poeg Dāvis Stalts on muusik ja poliitik, seimi liige 2011–2014. Tütar Julgī Stalte on muusik.
Tarmo Prangel

Tarmo Prangel (sündinud 20. märtsil 1977 Tallinnas) on eesti näitleja. 
Eluloost.
Tarmo Prangel lõpetas 1995. aastal Tallinna Järveotsa Keskkooli ja 2000. aastal Eesti Muusikaakadeemia kõrgema lavakunstikooli (19. lend). Ta töötas aastatel 2000–2002 Rakvere teatris näitlejana. Pärast seda on olnud vabakutseline.
Ta on Eesti Näitlejate Liidu liige aastast 2000. Näitleja Margus Prangel on tema vend.
Väike-Saksamaa

Väike-Saksamaa (saksa keeles "Kleindeutschland"; ka Väike-Saksa lahendus, "Kleindeutsche Lösung") on termin, mida kasutati viitamaks plaanile jätta mitmerahvuseline Habsburgide Austria Saksamaa ühendamisel Saksa riigist välja. See oli üks variantidest, kuidas lahendada n-ö Saksa küsimus ning sellele vastandus Suur-Saksamaa lahendus.
19. sajandil kuulus osa Austria Keisririigist Saksa Liidu koosseisu. Revolutsioonilistel aastatel 1848–1850 hakati kaaluma võimalust võtta Austria kas tervikuna või osaliselt tulevase Saksa riigi koosseisu. Aastatel 1866–1871 sai Väike-Saksamaa lahendus reaalsuseks, kuna Preisi Kuningriigi eestvedamisel loodi ilma Austriata Põhja-Saksa Liit. Pärast seda kadus mõiste "Väike-Saksamaa" kasutusest, kuna Väike-Saksa lahendusest saigi Saksamaa.
Mõiste "Suur-Saksamaa" jäi kasutusse nende seas, kes soovisid endiselt Austriat või vähemalt selle saksakeelseid osi Saksamaaga liita. See muutus poliitiliselt asjakohaseks pärast esimest maailmasõda ning uuesti aastatel 1938–1945. Kui Saksamaa oli külma sõja ajal jagatud, oli Ühend-Saksamaa mõiste "Gesamtdeutschland".
Aalo Põvvat

Aalo Põvvat (17. juuli 1932 – 7. juuni 2023) oli eesti maletaja. 
Ta oli Malle Salupere õde. Tema abikaasa oli veemotosportlane Nikolai Põvvat (1935–1997).