tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Colin Jackson

Colin Ray Jackson (sündinud 18. veebruaril 1967 Cardiffis) on Suurbritannia kergejõustiklane (110 m tõkkejooksja).
1988. aastast on Colin Jackson osalenud enamiku suurvõistluste finaalides. 1988. ja 1989. aastal jäi ta alla tolle aja liidrile Roger Kingdomile. 1990. aastal võitis Jackson oma jooksuala jaanuaris Briti Ühenduse mängudel ja suve lõpus tuli ka Euroopa meistriks. 1991. aasta MM-il Tokyos alustas eeljooksus suurepärase 13,25-ga, kuid poolfinaalis katkestas vigastuse tõttu. 
1992. aastal jooksis Colin hooaja 6 parimat aega ja 15 korda alla 13,20. Kaotas aasta jooksul ainult kolm jooksu 21-st, millest üks kaotus tuli olümpiamängude finaalis Barcelonas, kus jäi seitsmendaks. 1993. aastal õnnestus peaaegu kõik, välja arvatud allajäämine Mark McKoyle sise-MM-il Torontos. Juulis Sestrieres püstitas ta järjekordse Euroopa rekordi ja jooksis esimese eurooplasena alla 13 sekundi. Stuttgardi MM-i kuldmedal tuli juba uue maailmarekordiga 12,91. 1994. aastal ületas ta 7 aastat Greg Fosterile kuulunud sisetingimustes joostud maailmarekordi 60 m tõkkejooksus, saades ajaks 7,35.
Saavutused.
Isiklikud rekordid.
100 m – 10,29 (1990)
&lt;br&gt;200 m – 21,19 (1988)
&lt;br&gt;Kõrgushüpe – 1.81(1982)
&lt;br&gt;Kaugushüpe – 7.56 (1985)
&lt;br&gt;110 m tõkkejooks – 12,91 (1993)
Olümpiamängud.
1988 hõbemedal Seoul
Maailmameistrivõistlused.
1986 juunioride maailmameister
&lt;br&gt;1987 pronksmedal 110 m tõkkejooks 13,38 (3. september Rooma)
&lt;br&gt;1989 hõbemedal 60 m tõkkejooks sisemeistrivõistlused (Budapest) 
&lt;br&gt;1993 hõbemedal 60 m tõkkejooks sisemeistrivõistlused (Toronto) 
&lt;br&gt;1993 maailmameister 110 m tõkkejooks 12,91 (MR) (20. august Stuttgart)
&lt;br&gt;1997 hõbemedal 60 m tõkkejooks (Pariis)
&lt;br&gt;1997 hõbemedal 110 m tõkkejooks 13,09 (7. august Ateena)
&lt;br&gt;1999 maailmameister 60 m tõkkejooks sisemeistrivõistlused 7,38 (Maebashi) 
&lt;br&gt;1999 maailmameister 1999 110 m tõkkejooks 13,04 (25. august Sevilla)
Euroopa meistrivõistlused.
1990 Euroopa meister 110 m tõkkejooks 13,18 (Split))
&lt;br&gt;1994 Euroopa meister 110 m tõkkejooks 13,08 (Helsingi
&lt;br&gt;1998 Euroopa meister 110 m tõkkejooks 13,02 (Budapest)
Rahvaste Ühenduse mängud.
1986 hõbemedal 110 m tõkkejooks (Edinburgh)
&lt;br&gt;1990 kuldmedal 110 m tõkkejooks (Auckland)
&lt;br&gt;1994 kuldmedal 110 m tõkkejooks (Victoria)
&lt;br&gt;2002 hõbemedal 110 m tõkkejooks
Rekordid.
200 m tõkkejooks maailma tipptulemus 22,63 1991
&lt;br&gt;110 m tõkkejooks maailmarekord 12,911993
&lt;br&gt; 60 m tõkkejooks sisetingimustes maailmarekord 7,35 1994
Isiklikku.
Colin Jackson oli tippsportlasena 182 cm pikk ja kaalus 74 kg.
Roger Kingdom

Roger Kingdom (sündinud 26. augustil 1962 Viennas Georgia osariigis) on USA kergejõustiklane (110 m tõkkejooksja), kahekordne olümpiavõitja.
Kingdomist sai maailma teine 110 m tõkkejooksja (esimene oli Ranaldo Nehemiah), kes on selle distantsi läbinud alla 13 sekundi. See juhtus 1988. aastal Sestrieres. 
Ka Seouli olümpiamängudel (1988), kus ta oma olümpiavõitu kordas, jooksis ta aja alla 13 sekundi. 1984. aastal oli ta olümpiavõitjaks tulnud mõnevõrra üllatuslikult, sest kuldmedali peapretendendiks peeti tema kaasmaalast Greg Fosterit. 
1989. aastal püstitas Kingdom Zürichis Weltklasse võistlustel maailmarekordi ajaga 12,92. Tema parimad tulemused pärinevadki aastatest 1988 ja 1989. Tema suurt eneseusku näitas muuhulgas asjaolu, et juba 1987. aastal kirjutas ta autogrammi andes: "Roger Kingdom – olümpiavõitja 1984 ja 1988".
2004. aastast töötab ta kergejõustikutreenerina.
Saavutused.
Olümpiamängudel.
olümpiavõitja 110 m tõkkejooksus 13.20 
olümpiavõitja 110 m tõkkejooksus 12.98 
Maailmameistrivõistlustel.
pronksmedal 110 m tõkkejooksus 13,19 
Sisemaailmameistrivõistlustel.
sisemaailmameister 60 m tõkkejooksus 7,43 
Maailma karikavõistlustel.
1. koht 110 m tõkkejooksus 12,87 
Pan-Ameerika mängudel.
1. koht 110 m tõkkejooksus 13,44
Hea Tahte mängudel.
1. koht 110 m tõkkejooksus 13,47 
Isiklikku.
Roger Kingdom oli tippsportlasena 186 cm pikk ja kaalus 92 kg.
Pädevus

Pädevus ehk võimkond, võimupiirid, kompetents (inglise keeles "competence, power") on õiguse kontekstis õigusaktiga füüsilisele või juriidilisele isikule antud ülesannete, õiguste ja kohustuste kogu. Pädevus annab kaalutlusõiguse mingi õigusliku toimingu sooritamiseks (vastandina kohustusele). Pädevus sisaldab ka vastutust. Eri õigusvaldkondades eristatakse erinevaid pädevuse alaliike.
Pädevus ehk asjatundlikkus, kompetentsus (inglise "competence, competency") on hariduse kontekstis isiku teadmiste, oskuste, hoiakute ja väärtushinnangute kogum, mis on vajalik tulemuslikuks ja jätkusuutlikuks tegutsemiseks teatud valdkonnas. Pädevused jaotuvad erialasteks ja ülekantavateks pädevusteks. Erialased pädevused on vajalikud mingis kindlas valdkonnas töötamiseks (näiteks töötamiseks õpetajana, kondiitrina, piloodina). Ülekantavad pädevused (neid nimetatakse ka üld- või võtmepädevusteks) võimaldavad inimestel hakkama saada erinevates ja muutuvates töövaldkondades ja -keskkondades. 
Teatud kutsealal töötamiseks vajalikud pädevused määratletakse kutsestandardites.
Carolina Klüft

Carolina Evelyn Klüft (sündinud 2. veebruaril 1983 Boråsis) on Rootsi endine kergejõustiklane (seitsmevõistleja ja kaugushüppaja). 2004. aastal tuli ta seitsmevõistluses olümpiavõitjaks. Ta on seitsmevõistluses ka kolmekordne maailmameister ja kahekordne Euroopa meister.
Lapsena käis Carolina jalgpallitrennis ning hakkas kergejõustikuga tegelema 12-aastaselt.
Ta on kolmas naissportlane maailmas, kes on ületanud seitsmevõistluses 7000 punkti. 
Ta hoiab Euroopa rekordit seitsmevõistluses isikliku rekordiga 7032 punkti.
2012. aastal lõpetas ta oma sportlaskarjääri.
Saavutused.
Olümpiamängudel.
olümpiavõitja seitsmevõistlus 6952 
Maailmameistrivõistlustel.
maailmameister seitsmevõistlus 7001 
maailmameister seitsmevõistlus 6887 
maailmameister seitsmevõistlus 7032 
Sisemaailmameistrivõistlustel.
sisemaailmameister viievõistlus 4933 
pronksmedal kaugushüpe 6.92
Euroopa meistrivõistlustel.
Euroopa meister seitsmevõistlus 6542
Euroopa meister seitsmevõistlus 6740
Juunioride maailmameistrivõistlustel.
juunioride maailmameister seitsmevõistlus 6056 
juunioride maailmameister seitsmevõistlus 6470
Euroopa juunioride meistrivõistlustel.
juunioride Euroopa meister seitsmevõistlus 6022 
Isiklikku.
Carolina Klüft on 178 cm pikk ja kaalub 65 kg. 
Tema isa on endine jalgpallur ja ema kaugushüppaja.
Ta on alates 2007. aastast abielus rootsi endise teivashüppaja Patrik Klüftiga (sündinud Patrik Kristiansson).
Kurjategijate loend

Kurjategijate loend loetleb inimesi, kelle kohta Vikipeedias on (või võiks olla) artikkel sellepärast, et nad on tuntud oma kuritegude või nende eest saadud karistuse pärast.
Inglismaa vapp

Inglismaa vapil on kujutatud kolme kuldset sammuvat ja otsa vaatavat ("passant guardant") lõvi (leopardi) punasel kilbil.
Vapp võeti kasutusele 1190. aastatel Richard I poolt.
Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi vapil on Inglismaa vapp esimesel ja neljandal väljal.
Kuritegevuse tase

Kuritegevuse tase ehk kuritegevus on teatud piirkonnas teatud aja jooksul toime pandud kuritegude hulk või suhtarv võrrelduna rahvaarvuga.
Praegusest määratlusest tuleb välja, et "kuritegevus on suhtarv", mis pole ju õige. () 12. juuni 2023, kell 10:50 (EEST)
Kilp (geoloogia)

Kilp on ulatuslik osa kraatonist, kus avanevad kristalse aluskorra kivimid.
Kilp on osa kraatonist, mis tähendab seda, et kilbid on tektooniliselt stabiilsed alad, kus tugevaid maavärinaid ega mäetekkeprotsesse ei ole. Kilbi kivimid on enamasti Proterosoikumi või Arhaikumi vanusega. Mandrilise maakoore paksus kilpidel on pisut väiksem kui platvormidel, mis on seletatav nii settelise pealiskorra puudumise kui ka aluskorra kivimite suurema kulutusega.
Kilpe leidub kõigil mandritel. Mõnel mandril leidub üksainus kilp (Aafrika, Antarktika, Austraalia), mõnel mitu. Meile lähim kilp on Balti ehk Fennoskandia kilp, mis paljandub näiteks Soomes.
Kilbid on viimase poole miljardi aasta jooksul tektoonilistest protsessidest, näiteks riketest ja mäetekkeprotsessidest suhteliselt vähe mõjutatud. Nende stabiilsuse tõttu on erosioon enamiku kilpidest pika aja jooksul üsna tasaseks muutnud. Siiski on nad üldiselt väga kergelt kumerad.
Tavaliselt ümbritsevad kilpe setenditega kaetud platvormid. Näiteks Eesti asub sellisel platvormil. Kilpi ümbritsevad platvormid on harilikult sama kraatoni osad mis kilpki. Kraatoni moodustavadki kilbid ja platvormid.
Kilbid ise võivad olla geoloogiliselt keeruka ehitusega. Nad võivad sisaldada suuri alasid, mis on kaetud graniitsete ja granodioriitsete gneissidega, samuti settekivimite vööndeid, mida tihti ümbritsevad rohekivimivööndid. Sageli on nendeks kivimiteks moondunud rohekilt, amfiboliit ja granuliit.
Termini "kilp" (saksa keeles "Schild") võttis geoloogias esimesena kasutusele Austria geoloog Eduard Seuß oma kolmeköitelises teoses "Maa pale" ("Das Antlitz der Erde", 1885–1908).
Mandriline maakoor

Mandriline maakoor ehk kontinentaalne maakoor on mandrite (koos mandrilavaga) alune maakooretüüp.
Maakoor jagatakse mandriliseks ja ookeaniliseks maakooreks. Mandrilise maakoore tihedus on keskmiselt 2,7–2,8 g/cm³. Pikilainete keskmine levikukiirus on 6,5 km/s.
Mandrilise maakoore ehitus.
Mandrilise maakoore paksus on 25–70 km, keskmine umbes 40 km, mis on tüüpiline settelavadele ehk platvormidele. Oluliselt paksem on maakoor mäestike ehk orogeensete vööndite piires. Keskmisest õhem on mandriline maakoor mandriliste riftivööndite, kilpide ja mandrite äärealade all. Reeglina koosneb kontinentaalne maakoor kolmest selgesti eristuvast kihist – lasuvast settelisest pealiskorrast ja lamavast kristalsest aluskorrast, mille all omakorda on gabroidse koostisega kivimkiht, mida vahel basaldikihiks nimetatakse, ehkki see on ebasobiv nimetus, sest vulkaanilist kivimit basalti ei saa sellises sügavuses kuidagi olla. Ülemine korrus ehk setteline pealiskord võib ka puududa, nii on see näiteks kilpidel. Keskmine kiht koosneb mitmesugustest moondekivimeist (peamiselt gneiss, migmatiit ja amfiboliit), mida lõikavad rohked plutoonid.
Mandrilise ja ookeanilise koore eristamine.
Erinevalt ookeanilisest maakoorest, mille vanus ei ületa kusagil 200 miljonit aastat, on mandriline maakoor väga vana. Vanus võib ulatuda isegi kuni nelja miljardi aastani. Mandriline maakoor on väiksema tihedusega kui ookeaniline maakoor, mis takistab tema vahevöösse tagasi sukeldumist. Seetõttu on mandrilise maakoore osatähtsus läbi Maa ajaloo tõusnud, ookeanilise koore osatähtsus aga langenud. Sellele vaatamata moodustab mandriline maakoor vaid 40% kogu maakoorest. Ookeanilise maakoore paksus on mandrilise koore paksusest palju väiksem, keskmiselt 5–7 km.
Mandriline maakoor ja geotektoonika.
Mandriline maakoor liigitatakse tektooniliselt aktiivseks ja atektooniliseks. Tektooniliselt aktiivset mandrilise maakoore osa nimetatakse orogeenseks vööndiks, atektoonilist ehk tektooniliselt stabiilset osa aga kraatoniks.
Jurisprudents

Sõna "jurisprudents" (ladina keeles "jurisprudentia" 'teadmine õigusest') kasutatakse erinevates, kuigi lähedastes tähendustes:
Avaliku ja eraõiguse eristamine

Avaliku õiguse ja eraõiguse eristamine on üks vanimaid õiguslikke küsimusi, millel praegu on süstemaatiline ("Kas tööõigus on era- või avaliku õiguse haru?") ning ka praktiline ("Kas antud vaidlus kuulub tsiviil- või halduskohtu pädevusse?") tähtsus.
Teooriad.
Üldtuntud on kolm eristamise teooriat: huviteooria, subordinatsiooniteooria ja subjektiteooria.
Huviteooria.
Õigusnormi huvisuundumisest lähtuva huviteooria kohaselt on avalik õigus on see, mis lähtub Rooma riigi huvist, eraõigus see, mis puudutab üksikisiku kasu. Ulpianuse (170–228 eKr) sõnade kohaselt: "publicum ius est guod ad statum rei Romanae spectat, privatum guod ad singulorum utilitatem". Teooria puuduseks on see, et paljud õigusnormid lähtuvad samaaegselt nii avalikest kui ka erahuvidest. Võib ka väita, et kogu õigus teenib ennekõike avalikke huvisid, mis samas omakorda koosnevat üksikute isikute erahuvidest.
Subordinatsiooniteooria.
Subordinatsiooniteooria eristab avalikku ja eraõigust selle järgi, et avalik õigus reguleerib alluvussuhteid, aga eraõigus võrdsusel põhinevaid suhteid. Avaliku õiguse tüüpiline reguleerimisvorm on ühepoolne ja kohustuslik (nt seadus), eraõigusele on omane leping. Ka see teooria ei ole rahuldav, kuna ka eraõiguses esineb alluvussuhteid (suhted vanemate ja laste vahel, eestkoste) ning avalikus õiguses võrdsusel põhinevaid suhteid (haldusleping)
Subjektiteooria.
Subjektiteooria kohaselt on avalik õigus õigusnormide kogum, mille õigustatud või kohustatud subjektiks on üksnes avaliku võimu kandja. 
Teooriate rakendamine.
Üksikjuhul on kõikide teooriate kriteeriumid rakendatavad, kasutatakse ka erinevaid teooriaid koos.
Praktika.
Praktikas, õigustoiminguid tehes on era- ja avaliku õiguse normid üksteisest raskesti eristatavad. Nii võib näiteks eraõigusliku lepingu sõlmimisel seaduses toodud vorminõude eiramine kaasa tuua lepingu tühisuse. Üldiselt on eraõiguslike kohustuste täitmine ikkagi tagatud avalik-õiguslike sanktsioonidega.
Hillar Aarelaid

Hillar Aarelaid (sündinud 31. detsembril 1967) on Eesti riigiametnik.
Ta lõpetas 1991. aastal Paikuse Politseikooli (esimene lend) ja 1996. aastal Eesti Riigikaitse Akadeemia politsei erialal (esimene lend) ning sai 19. juunil 1996 lipniku auastme. Aastatel 2003–2005 õppis ta Tallinna Tehnikaülikoolis haldusjuhtimist.
1991. aastast töötas ta Viljandi Politseiprefektuuris kordniku ja konstaablina, aastatel 1996–1997 oli Eesti Politsei teabebüroo operatiivosakonna ülem.
Ta oli Siseministeeriumi andmekaitse osakonna juhataja alates selle loomisest 1. jaanuaril 1997 ja Andmekaitse Inspektsiooni peadirektor ning peadirektori kohusetäitja alates selle loomisest Siseministeeriumi eraldi struktuuriüksusena aastal 1998 kuni 1. oktoobrini 2003.
Aastatel 2003–2006 oli ta Politseiameti infosüsteemide arendusbüroo komissar ja 2006–2012 Riigi Infosüsteemide Arenduskeskuse (alates 2010: Riigi Infosüsteemi Amet) infoturbeintsidentide käsitlemise osakonna (CERT Eesti) juhataja.
Hillar Aarelaid on osalenud digitaalallkirja seaduse, avaliku teabe seaduse, inimgeeniuuringute seaduse ja riigisaladuse seaduse eelnõu koostamisel.
Isiklikku.
Hillar Aarelaid harrastab autoorienteerumist.
George Clooney

George Timothy Clooney (sündinud 6. mail 1961 Kentucky osariigis Lexingtonis) on Oscari ja kolme Kuldgloobusega pärjatud Ameerika Ühendriikide näitleja, stsenarist ning filmilavastaja ja -produtsent.
Telesarjas "Kiirabihaigla" kaasategemine tõi talle aastail 1996, 1997 ja 1998 parima draamasarja meespeaosatäitja Kuldgloobuse nominatsiooni. 
Tema tuntuimateks filmirollideks on osatäitmised filmides "Oo vend, kus oled sa?", "Oceani 11 – kõrged panused", "Oceani kaksteist", "Head ööd ja õnn kaasa" ja "Süriaana". 
Oma režissööridebüüdi tegi ta 2002. aastal filmiga "Confessions of a Dangerous Mind" ("Ohtliku mehe pihtimus").
Auhinnad.
Võidud.
Oscar
Kuldgloobus
Ekraaninäitlejate Gildi auhind
Nominatsioonid.
Oscar
Kuldgloobus
Emmy auhind
Avalik õigus

Avalik õigus on õigusvaldkond, mis reguleerib riigi tegevust ning riigi ja üksikisiku vahelisi suhteid.
Avaliku õiguse valdkonda kuuluvad tähtsamate harudena muuhulgas riigiõigus, haldusõigus ja karistusõigus.
Eraõigus

 
Eraõigus on õigusvaldkond, mis reguleerib isikutevahelisi suhteid poolte võrdsuse ja privaatautonoomia põhimõttel. 
Eraõiguse määravaim osa on tsiviilõigus. Suurem probleem on tsiviilõiguse eristamine kaubandus- ehk äriõigusest. Mõnes riigis on see tsiviilõiguse osa ja mõnes iseseisev. Eesti õigussüsteemis on äriõigus tsiviilõigusest piiratud osas eraldatud. Tsiviilõigus on äriõiguse üldosa, kuid äriõigus reguleerib ka juriidiliste isikute tegevust.
Eestis on omaks võetud pandektiline eraõiguse süsteem, mille kohaselt eraõigus jaguneb järgmiselt:
Õigusnormide liigitus
Heiki Vilep

 
Heiki Vilep (sündinud 27. märtsil 1960 Tartus) on eesti muusik ja kirjanik. 
Isiklikku.
Tema abikaasa on Auli Vilep. Tal on kuus last.
Psühhoteraapia

Psühhoteraapia on meetod psühhiaatrias ja psühholoogias, kus kliendi probleemi eripärast lähtudes rakendatakse mitmeid psühholoogilisi tehnikaid. 
Psühhoteraapiat rakendav arst või psühholoog on psühhoterapeut.
Eristatakse individuaal-, paari- rühma- ja pereteraapiat.
Tüübid.
Maailmas on sadu psühhoteraapiaid ja koolkondi. Teraapiad saab laias laastus liigitada seitsmesse suurde rühma:
Lisaks on teraapiakoolkondi, mis kasutavad erinevaid, kohati vaieldavaid meetodeid inimesega töötamisel ning mida vahel nimetatakse isiksusliku arengu teraapiateks, kuna neil ei ole näidatud mõju psüühikahäirete kulule:
Peale selle kasutavad psühhoteraapia nimetust paljud praktikud, kelle meetodid pole mitte ainult kasutud, vaid võivad osutuda ka ohtlikuks, nagu taassünniteraapia. Need teraapiad balansseerivad heal juhul esoteerika piirimail, neil puudub teaduslik teoreetiline taust ja tõestatud efektiivsusuuringud.
Enamik litsentseeritud psühhoterapeute on läbinud mõne teaduslikult tõestatud efektiivsusega psühhoteraapia koolituse, ent kasutab ka muude koolkondade meetodeid. Sellist teraapiat nimetatakse eklektiliseks teraapiaks.
Loom

Looma all mõeldakse filosoofias ja üldkeeles bioloogia seisukohast loomade hulka arvatavat elusolendit, kes ei ole inimene. 
Looma ja inimese eristusel põhinevad mitmed distsipliinid:
Sümfoonia

Sümfoonia (kreeka keeles σύμφωνος "sýmphōnos" 'kokkukõlav, harmooniline'; itaalia keeles "sinfonia") on muusikažanr, millesse kuuluvad erineva muusikavormi ja esituskoosseisuga, tavaliselt ilma solistita instrumentaalmuusika teosed. 
Sümfoonia tavaline esituskoosseis on tänapäeval sümfooniaorkester.
Mõiste.
Sõna "sümfoonia" on moodustunud kahest kreekakeelsest sõnast "syn" (‘koos’) ja "phōnē" (‘kõlama’). Ladinakeelset sõna "symphonia" kasutati kesk- ja renessansiajal kooskõla tähenduses. 
Ilmselt on sõna algne tähendus olnud põhjuseks ka Giovanni Gabrieli ("Sacrae symphoniae", 1597), Heinrich Schützi ("Symphoniae sacrae", 1629) ja teiste heliloojate tavaliselt nii lauljaid kui ka muusikainstrumente kaasavate motettide pealkirjastamisel. 
17. sajandil tähistati sõnaga "sümfoonia" ("sinfonia") ooperite, oratooriumite ja kantaatide instrumentaalseid sissejuhatusi, aariate ja ansamblite sissejuhatavaid instrumentaalseid ritornelle ning ansambliteoseid, mida võiks nimetada ka sonaatideks või kontsertideks. Põhjused, miks sarnaseid teoseid nimetati erineva nimetusega, olid muusikavälised: sümfoonia võis olla osa suuremast teosest, näiteks ooperist või oratooriumist, muusikasündmusest (akadeemiast) või jumalateenistusest. 
Tänapäevase mitmeosalise sümfoonia otseseks eelkäijaks oli ooperi avamäng, millel 18. sajandi alguseks oli kujunenud suhteliselt standardne kolmeosaline struktuur: kiire – aeglane – tantsuline kiire. Seda Alessandro Scarlatti ja tema kaasaegsete skeemi rakendati laialt ka väljaspool Itaaliat: põhiliselt Saksamaal ja Inglismaal ning vähem Prantsusmaal, kus valitses prantsuse avamäng. 
Sõnu "avamäng" ja "sümfoonia" peeti veel 18. sajandil sünonüümideks.
Ajalugu.
16. ja 17. sajandi sümfoonia.
Näiteks Johann Sebastian Bach nimetas sümfooniateks ("sinfonia") nii teise klahvpillipartiita esimest osa kui ka kolmehäälseid inventsioone.
18. sajandi sümfoonia.
18. sajandil kujunes sümfoonia juhtivaks instrumentaalmuusika žanriks, mida klassitsismiajastu lõpuks iseloomustas neljaosaline sonaaditsükli vorm:
1. osa. Allegro (kiire), sonaat-allegro vormis. 
2. osa. Andante (või Adagio vms aeglases tempos), tihti variatsioonivormis.
3. osa. Menuett (või Skertso, tantsulise iseloomuga, kolmeosalises vormis)
4. osa. Finaal (Allegro, Allegretto, Presto vms kiires tempos, tavaliselt rondovormis.) 
Sellises vormis sümfooniaid kirjutatakse tänapäevani.
19. sajandi sümfoonia.
19. sajandi romantilisel sümfoonial võis olla ka rohkem või vähem osi. Alates Ludwig van Beethoveni 9. sümfooniast võisid sümfoonia koosseisus olla ka lauljad.
Suuri sümfoonikuid.
Klassitsism.
Klassitsistlik sümfoonia kujunes välja 18. sajandil Viini klassikalise koolkonna (Haydni, Mozarti ja Beethoveni) loomingus.
Horvaatia jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel

Horvaatia jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Horvaatia jõudis teist korda järjest MM finaalturniirile.
Väravavahid.
 
Peatreener.
Mirko Jozić
Mükeene kultuur

Mükeene kultuur oli hilise pronksiaja Mandri-Kreekas levinud kultuur, osa Egeuse kultuurist, Hellase kultuuri hiline ajajärk (Hellase III). See kultuur sai alguse kreeklaste saabumisega Egeuse mere piirkonda 1600. aasta paiku eKr. Mükeene kultuuri ligikaudne ajavahemik oli 1600–1100 ekr.
Kultuur on nime saanud Mükeene linna järgi, mis asus Peloponnesose poolsaarel Argolise maakonna kirdeosas ja oli Mükeene kultuuri keskus. Teised tähtsamad Argolise linnad ja Mükeene kultuuri keskused olid Tiryns, Argos ja Pylos. Mükeene kultuur ulatus kaugelt väljapoole üht maakonda - ka oli Mükeene kultuuri pärane kindlustus Ateenas.
Sellele perioodile on iseloomulik Minose kultuuri ehk Kreeta kultuuri mõju mandri-Kreekale.
Mükeene kultuuris domineeris sõdalasaristokraatia. 1400. aasta paiku eKr, mükeenelased vallutasid Kreeta, Minose kultuuri keskuse, ühtlasi võtsid nad kasutusele oma vajadustele vastavalt muudetud minoilise kirja.. 
Mükeene kultuuri lõpetas kreeka rahvasterändamine, mille käigus doorlased Mükeene kultuuri linnad 1200. aasta paiku eKr või pisut hiljem vallutasid ja purustasid.
Mükeene keel.
Mükeene keeleks nimetatakse Kreetalt ja mandri-Kreekast leitud savitahvleile ja pitsatijäljendeile lineaarkirjas B jäädvustatud raidkirjade keelt 15. kuni 13. sajandist eKr. Mükeene keel on vanakreeka keele eellane. Lineaarkiri B on osaliselt dešifreeritud.
Keraamika.
Mükeene kultuuri keraamikat iseloomustab tumedafiguuriline maaling heledal taustal. Mükeene dekoreeritud keraamika juured viivad tagasi hilise pronksiaja algusesse (hiline Hellase I). Mükeene kreeka keraamika tüpoloogia tegi Rootsi arheoloog Arne Furumark kaevamiste põhjal Asine leiukohas. Ta lisas ka keraamiliste nõude vormide nimekirja (Furumark 1-333), mida kasutatakse rahvusvaheliselt Mükeene ja minoilise keraamika kirjeldamiseks.
Mükeene ajalooperiood:
&lt;br&gt;Umbkaudne aeg eKr. Periood
&lt;br&gt;1000 protogeomeetriline
&lt;br&gt;1000–1060 alammükeene ("submycenean")
&lt;br&gt;1090–1060 LHIIIC hiline
&lt;br&gt;1130–1090 LHIIIC keskmine
&lt;br&gt;1190–1130 LHIIIC varane
&lt;br&gt;1300–1190 LHIIIB2
&lt;br&gt;1320–1300 LHIIIB1
&lt;br&gt;1350–1300 LHIIIA2
&lt;br&gt;1400–1350 LHIIIA1
&lt;br&gt;1450–1400 LHIIB
&lt;br&gt;1500–1450 LHIIA
&lt;br&gt;1550–1500 LHI
Mullutu laht

Mullutu laht on laht, mis asub Saaremaal Kaarma ja Kärla vallas, Mullutu, Mändjala, Kogula ja Vennati küla ning Nasva aleviku juures. Mullutu moodustab Vägara ehk Väike Mullutu lahe (ka Kiisajärv) ja Kellamäe lahe ehk Suurlahega koos Mullutu-Suurlahe.
Mullutu laht on enam liigestunud kaldajoonega kui Suurlaht. Põhjaosas on viis väikest laidu, millest suurimat, nn Rombirahu, kasutatakse heinamaana. Ida poolt ulatub järve suur poolsaar Hidre nukk. Mullutu laht on väga madal. Eriti madal on lahe põhjaosa, mis on kõigest 0,2–0,3 meetrit sügav. Ainult Nasva jõe suudmest loodes on sügavus ligikaudu 1,7 meetrit. Mullutu lahe kaldad on madalad ning roogu kasvanud. Lahe lõunaosas lasub viirsavil umbes 1,7 meetri paksune liivakiht, mudakiht aga on õhuke, ligikaudu 0,4 m. Ainult lahe lääneosas on mudakihi paksus üle meetri.
Mullutu lahe pindala on 412,7 ha, kaldajoone pikkus on 19 530 meetrit ja suurim sügavus on 1,7 m.
Elustik.
Tänu Mullutu-Suurlahe tugevale ühendusele merega on kalastik liigirikas ja rohke. Leidub ahvenat, haugi, särge, roosärge, linaskit, kokre, kiiska, teibi, säinast, viidikat, rünti, lutsu ja angerjat. Lahestik on merekaladele eeskätt kudemis- ja turgutuspaigaks.
Taimestik on lahestikus rohke, eriti lahe põhjaosas. 1954. aastal leiti sealt 15 liiki makrofüüte. Mullutule on omapärane rohke pilliroog, mis kasvab tihedalt koos ja mida võib näha Kurgu ümbruses suurte kõrgusteni ulatumas. Linaskite maimud panustavad taimestiku vohangule, sest hävitavad taimedest toituvaid putukaid, kes muidu hoiaksid floorat kontrolli all.
Programmiline muusika

Programmiline muusika on instrumentaalmuusika, millele helilooja on lisanud sõnalise selgituse (pealkirja, kommentaari, pühenduse, viite kirjandusteosele vms) heliteose sisu paremaks mõistmiseks. 
Programmilist muusikat hakati laialdasemalt viljelema romantismiajal. See oli reaktsiooniks klassitsismiajastu elitaarsele, "puhtale" ehk absoluutsele muusikale, kus instrumentaalteoste pealkirjad piirdusid vaid teose järjekorranumbri ja/või helistiku märkimisega. Programm ehk sõnaline selgitus pidi aitama lähendada kuulajat heliloojale, võimaldama kuulajatel paremini mõista helilooja mõtteid ja taotlusi. Programmilisusele vihjas ka romantismiajal tekkinud uus muusikaline žanr "sümfooniline poeem". 
Programmilist muusikat on loodud ka enne romantismiaega. Näiteina olgu nimetatud barokiajastust pärinevad Antonio Vivaldi "concerto grosso" "Neli aastaaega", Johann Sebastian Bachi "Kapritšo armsa venna lahkumise puhul" jt. Klassitsismiajast on programmilist muusikat vähe teada. Üks varasemaid (eelromantilisi) näiteid on Beethoveni sümfoonia nr 6, F-duur, tuntud ka pealkirjaga "Pastoraalne sümfoonia"; samuti Beethoveni klaverisonaat "op." 81a, "Les Adieux" ("Hüvastijätt"). 
Romantismiajast alguse saanud programmilise muusika hästituntud näiteiks on Modest Mussorgski klaveripalade tsükkel "Pildid näituselt"; Hector Berliozi "Fantastiline sümfoonia"; Camille Saint-Saënsi "Loomade karneval"; Paul Dukas' "Nõia õpilane"; Richard Straussi sümfooniline poeem "Also sprach Zarathustra" ("Nõnda kõneles Zarathustra") jpt.
Bach

Bach (saksa keeles 'oja') võib tähendada järgmist:
Muu:
Löökpillid

Löökpillid on muusikainstrumendid, mille heli tekitatakse löögi abil. Heli tekitatakse lüües spetsiaalse nuia, pulga või muu vahendiga. Heli võib tekitada ka sõrmede, käe, rusika või jalaga lüües või koputades, kuid ka raputades, kõigutades, nöörist tõmmates, kraapides, hõõrudes, puhudes jne. Tehniliselt keerulisemate löökpillide puhul kasutatakse heli tekitamise juhtimiseks klaviatuuri. 
Heliallika järgi jagatakse löökpillid:
Veel liigitatakse löökpillid helikõrguse või selle puudumise põhjal:
Eestikeelne nimetus.
Sõna "löökpill" tõi tõlkelaenuna (saksa "Schlaginstrument") eesti keelde heliloojast keeleteadlane Karl August Hermann, kes on tublisti üle saja tänapäevani vastu pidanud sõna autor. Sõna "löökpill" võttis Hermann kasutusele 1886. aastal, kuid aastate jooksul tutvustas ta oma muusikaalastes kirjutistes veel selliseidki uudissõnu nagu "helilooja", "heliredel", "üksiklaul", "kirikulaul", "keelpill", "avamäng", "metsasarv", "tiibklaver" jm.
Küberpunk

Küberpunk (inglise keeles "cyberpunk") on 1980. aastatel tekkinud teadusliku fantastika postmodernistlik žanr, laiemalt popkultuuri (muusika, filmide, telesarjade, arvutimängude) radikaalne allsuund, mis ühendab pungile iseloomuliku äärmusliku sotsiaalse ja moraalse nonkonformismi, anarhilise, vägivaldse ja mässava hoiaku ning arenenud infotehnoloogia intensiivse, kuid paranoilise kasutuse. Termin "küberpunk" pärineb Bruce Bethke novellist "Cyberpunk", mis ilmus 1983. aastal ulmeajakirjas Amazing Stories, ning kujutab endast sõnade "küberneetika" ja "punk" ühendust. Sellega tähistatakse küberruumi ehk virtuaalreaalsuse ja üleilmsete arvutivõrkude düstoopilist keskkonda.
Kirjanduses ja filmides kujutatakse tehnoloogiliselt kõrgelt arenenud, kuid sotsiaalselt ebastabiilseid või repressiivseid tulevikuühiskondi. Tegevus toimub sageli labürintlikes linna- või sõjatsoonides, mis on eluks kõlbamatud ning allutatud suurfirmade võimule, tüüptegelaseks on mässumeelne häkker. Võtmemõisted on seotud tehnoloogiliste murdepunktidega, mis võivad kajastuda küborgi ehk masina ja bioloogilise organismi hübriidi kujundis. Keskne idee on küberruumi esitamine fiktsioonimaailma põhiüksuse ehk postmodernse hüperreaalsusena. Käsitletakse mitmesuguseid tulevikuinimese identiteediga seotud probleeme. Hoolimata tumedatest tulevikukujutelmadest sisaldus varases, 1980. aastate küberpungis siiski ka utoopilisi elemente, kuna esmakordselt tundus inimteadvuse üleslaadimine arvutivõrku päriselt teostatav ning uute tehnoloogiatega kaasnevaid eetilisi probleeme ei teadvustatud veel täielikult.
Tuntuimad küberpunkkirjandust viljelenud autorid on William Gibson, Bruce Sterling, Bruce Bethke, Lewis Shiner, Pat Cadigan, Rudy Rucker, Greg Bear, Walter Jon Williams, teise laine esindajate hulgast Neal Stephenson, Alexander Besher, Vernor Vinge, Cory Doctorow jt. 
Popkultuuri peavoolu sattus küberpunk filmiga "Matrix" (1999), kuid kaotas seejärel kiiresti populaarsuse, kuna tehnoloogia arengutase jõudis ulmekirjandusele nii-öelda järele. Näiteks William Gibson hülgas küberpungi ning läks üle realistlikule kirjandusele. Jaak Tomberg on sõnastanud hüpoteesi, et hiliskapitalistliku kultuuriruumi tehnoloogilisemaks muutmisega korrelatsioonis muutub realistlik kirjandus üha teadusulmelisemaks. 
Eesti keeles on küberpunkkirjanduse problemaatikat teiste hulgas käsitlenud Jaak Tomberg magistritöös "Ekstrapolatiivne kirjutamine: Tulevikukirjutuse poeetikast" (2004) ning Andrus Org doktoritöös "Eesti ulmekirjanduse žanrid ja nende poeetika" (2017).
Küberpunkmuusika esimesteks näideteks võib pidada žanri kuuluvate filmide (näiteks "Blade Runner") heliribasid. 1990. aastatel inspireerusid küberpungist peamiselt rokkmuusikud, samas vaimus on edaspidi tegutsenud synthwave'i esindajad.
Varssavi Lepingu Organisatsioon

Varssavi Lepingu Organisatsioon (lühend VLO) ehk Varssavi pakt oli Ida-Euroopa kommunistlike riikide sõjalis-poliitiline organisatsioon 20. sajandil.
Ajalugu.
Liit asutati 1955. aastal Varssavis vastuabinõuna 1954. aasta Pariisi lepingutele, mille alusel NATO hakkas Lääne-Saksamaad uuesti relvastama. Liit loodi algselt 20. aastaks. 
Leping kirjutati alla 31. märtsil 1955 Poolas. Nõukogude Liidu poolt kirjutas asutamislepingule alla Nikita Hruštšov.
Põhikirja kohaselt oli organisatsiooni eesmärgiks abi relvastatud kallaletungi korral Euroopas ja liikmete vaheline poliitiline koostöö. Organisatsiooni organiteks olid kaks korda aastas kogunev VLO konsultatiivkomitee, sekretariaat ja ühendatud ülemjuhatus (asukohaga Moskvas).
1956. aastal astus VLO liikmeks Saksamaa Demokraatlik Vabariik. Samal aastal sõlmis Nõukogude Liit VLO raames lepingu Poolaga oma vägede sinna paigutamiseks. 1957. aastal järgnesid samasugused lepingud Ungari, Rumeenia ja Saksa DV-ga.
Asutajamaade hulka kuulus ka Albaania, kes aga peatas organisatsiooni toetamise 1962. aastal ning lahkus lõplikult 1968. aastal. Allianss lõpetas ametlikult tegevuse 1991. aasta juulis, koos NSV Liidu ja sellest sõltuvate Ida-Euroopa režiimide lagunemisega.
Organisatsiooni poliitiline juhtimine.
Varssavi Lepingu Organisatsiooni poliitiliseks juhtorganiks oli Poliitiline Konsultatiivkomitee ("Политический Консультативный Комитет (ПКК)"), kuhu kuulusid VLO osalisriikide parteijuhid, Ministrite Nõukogu esimehed, välisministrid, kaitseministrid. VLO PKK ülesanne oli sõjalis-poliitiliste ohtudele ühiste strateegiate väljatöötamine. PKK pädevuses oli ka VLO relvajõudude ülemjuhataja ja ühendatud relvajõudude staabiülema nimetamine.
Organisatsiooni sõjaline juhtimine.
Varssavi Lepingu Organisatsiooni relvajõudude ülemjuhataja oli NSV Liidu Relvajõududest ning oli ka NSV Liidu kaitseministri asetäitja.
VLO relvajõudude ülemjuhatajad:
VLO relvajõudude staabiülemad:
Ajalugu pärast organisatsiooni tegevuse lõpetamist.
12. märtsil 1999 liitusid endiste VLO liikmete järeltulijad Ungari, Poola ja Tšehhi NATO-ga. Bulgaaria, Rumeenia ja Slovakkia liitusid NATO-ga märtsis 2004.
2005. aasta novembris avas Poola uurijatele oma VLO-ga seotud sõjalised arhiivimaterjalid. Dokumentidest selgus, et VLO plaanis 1980. aastate alguses tuumalööki lääneriikidele. Plaan sisaldas peamiselt ründeplaane, kaitseplaane oli nende hulgas väga vähe.
2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste Euroopa valikturniir

2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste Euroopa valikturniir oli 2006. aasta maailmameistrivõistluste kvalifikatsioonivõistlus. Osales 51 meeskonda.
Õelad tüdrukud

"Õelad tüdrukud" (eesti keeles ka "Julmad tüdrukud"; ingliskeelne pealkiri "Mean Girls"; algne tööpealkiri "Queen Bees and Wannabes") on USAs 2004. aastal Rosalind Wisemani teose "Queen Bees and Wannabes" põhjal valminud noortekomöödia.
Sisu.
Film on Aafrikas zooloogide peres kasvanud 15-aastasest tüdrukust Cady Heronist (Lindsay Lohan), kes on suurlinna kolinud ning läheb seal esimesse klassi. Seal saab ta sõbraks Damiani (Daniel Franzese) ja Janisega (Lizzy Caplan), kes on teiste poolt tõrjutud. Varsti kohtub ta "plastikutega", kelleks on kolm ilusat, populaarset ja julma tüdrukut Regina (Rachel McAdams), Gretchen (Lacey Chabert) ja Karen (Amanda Seyfried). Algab psühholoogiline sõda Cadys eneses.
Viroidid

Viroidid on väikseimad teadaolevad patogeenid. Nad kujutavad endast väikesi tsirkulaarseid RNA molekule, millel on selgelt väljendunud sekundaarstruktuur. Valdavalt on tegu taimepatogeenidega, mis ei kodeeri valke ja replitseeruvad sõltumatult taimeviirustest. 
Teada on üle 50 viroidi isolaadi nukleotiidse järjestuse, mille alusel on eristatud 16 erinevat viroidi, mis jagunevad viide gruppi.
Kastor ja Polydeukes

Kastor ja Polydeukes (ladina keeles "Castor" ja "Pollux") olid Sparta kuninga Tyndareose ja Leda pojad.
Zeus võrgutas Leda, tulles tema juurde luigena, ning Leda sünnitas Zeusile poja Polydeukese ja tütre Helena, maailma kõige ilusama naise. Mõne legendi järgi olevat Leda munenud kaks muna, millest koorusid lapsed. Tyndareosega sai Leda poja Kastori ja tütre Klytaimnestra. Kastorit ja Polydeukest kutsutakse nii dioskuurideks (Zeusi võsudeks, kuigi neist ainult ühe isa oli Zeus) kui ka tündariidideks (Tyndareose poegadeks). Polydeukes Zeusi lapsena oli surematu, Kastor surelik.
Vendi kujutatakse sageli valgete hobuste seljas, kuid Homeros nimetab Kastorit ratsutaltsutajaks ja Polydeukest rusikavõitlejaks, jättes viimase hobusest ilma. Vennad armastasid teineteist väga ja olid alati koos.
Vennad tõid Aphidnaist tagasi oma õe Helena, kelle Theseus oli röövinud, ja viisid Theseuse ema Aithra Spartasse saagiks. Nad osalesid argonautide retkel. Polydeukes tappis Amykose, kes sundis kõiki enda maale tulnuid endaga võitlema ja tappis võidetud.
Kastor ja Polydeukes röövisid oma onu Leukippose tütred Hilaeira ja Phoibe. Neidude kihlatud Idas ja Lynkeus tulid kätte maksma. Kokkupõrkes tappis Idas Kastori ja Polydeukes Lynkeuse. Polydeukes armastas oma venda niivõrd, et ei suutnud temast lahkuda ja loobus vabatahtlikult maapealsest elust. Nad veedavad vaheldumisi ühe päeva Olümposel ja teise allmaailmas. Noormehed tõsteti taevasse Kaksikute tähtkujuks. Selle heledaimad tähed Kastor ja Polluks on nende järgi nimetatud.
Kuna Kastor ja Polydeukes ei elanud maa peal kaua, jättis Tyndareos Sparta trooni oma väimehele Menelaosele. Kuid "Iliase" III raamatus on kirjas, et Helena otsib Trooja sõja viimasel aastal oma vendi pilguga kreeklaste leerist ja on imestunud, et ei näe neid.
Kastorit ja Polydeukest austati paljudes kohtades, kuid eriti nende kodumaal Spartas. Neid peeti meremeeste kaitsjaiks ja merehädaliste päästjaiks. Nendega seostati Elmo tulesid.
Vanad roomlased austasid Kastorit rohkem kui Polydeukest. Nende mälestuspäev on 15. juulil. Roomas Kvirinaali künkal asus Dioskuuride skulptuur.
Lillehammer

Lillehammer on linn Kagu-Norras Innlandeti maakonnas, Lillehammeri valla keskus. See asub Gulbrandsdale orus 120 km pikkuse järve Mjøsa põhjaosas, merepinnast 180–620 m kõrgusel.
Lillehammer oli asustatud juba enne rauaaega. Esimest korda on seda mainitud kirjalikes allikais 1390. aastal. Lillehammerit läbib Oslo–Trondheimi tee, mistõttu on selle äärde Norra suurima järve kaldale rajatud kaubanduskeskus. Linnaks tunnistati Lillehammer 7. augustil 1827. Sel ajal elas linna piires ametlikult 50 elanikku.
Lillehammeri vaatamisväärsused on Euroopa suurim, Maihaugeni vabaõhumuuseum, kus on 142 vana hoonet ja üle 40 000 eseme; peatänav Storgata, mis 1993 sai rahvusvahelise kultuuripreemia hästi hoitud vana puumajamiljöö eest; kunstimuuseum; automuuseum, 1200. aastail ehitatud Ringebu puukirik ja maailma vanim töötav aurulaev Skibladner (1856. aastast).
Lillehammer on tuntud talispordikeskus. Lillehammeris peeti 1994. aasta taliolümpiamängud. Lillehammeri lähedal paikneb Hafjelli mäesuusakeskus.
Muu.
Lillehammeri asukoha ja oludega võrreldavas Norra asulas leiab aset Norra 24-jaolise komöödiasarja "Lilyhammer" (2012–2015) tegevustik.
Mulgi keel

Mulgi keel (mulgi ja teistes lõunaeesti keeltes "mulgi kiil´") on lõunaeesti keelte hulka kuuluv Eesti põline piirkondlik keel ehk regionaalkeel. Teiste käsitluste järgi on mulkide keel lõunaeesti keele või eesti keele lõunaeesti murderühma Mulgi murre.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel on mulgi keelel 9698 kõnelejat peamiselt Lõuna-Eestis Mulgimaal (Helme, Karksi, Halliste, Tarvastu ja Paistu kihelkond), mis jaguneb tänapäeval Viljandi ja Valga maakonna vahel.
Mulgi keele ja kultuuri arendamiseks on loodud Mulgi Kultuuri Instituut. Mulkide Seltsi (tegutsenud 1934–1940 ja alates 1989. aastast) toetusel ilmus 2004 mulgi keele lugemik "Mulgi keelen ja meelen", mille autorid on Silvi Väljal ja Lembit Eelmäe. Ilmunud on mitmeid heliplaate mulgikeelsete laulude (nt Anu Tauli "Tähe tüdär", "Engi aig", "Vikerkaart otsman") ja luulega. 2012–2014 on Mulgi Kultuuri Instituut välja andnud kolm mulgikeelset töövihikut. Ilmunud on mulgikeelne Mulgi laste laulu- ja mänguvihk (2014) ja Mulgikeelne kõnelemisraamat koos CDga "Kärt ja Märt Mulgimaa reisu pääl" (2016), autor Alli Laande. 2016. aasta sügisel anti välja ka mulgikeelne "Mütäs Mati luu".
Alates 2005. aastast on ERR Vikerraadios eetris igal nädalal mulgikeelsed uudised.
Mulgi Kultuuri Instituut annab alates 2008. aastast neli korda aastas välja mulgikeelset ajalehte Üitsainus Mulgimaa.
Mulgi keel on tuntud eelkõige luulekeelena. Rikkalikku mulgikeelset luuleloomingut on käsitletud eesti murdeluule või lõunaeesti kirjanduse kontekstis. Eeskätt romaanikirjanikuna tuntud Nikolai Baturin luuletab mulgi keeles. Mulgi kirjandusest kõneldes peab vanematest kirjanikest kindlasti mainima Juhan Kunderit, August Kitzbergi ja Hendrik Adamsoni. Mulgikeelseid luuleraamatuid on kirjutanud Lembit Eelmäe.
Kabe (täpsustus)

Kabe võib tähendada järgmist:
Tartu keel

Tartu keel ("tartu kiil" või "tarto kiil") on lõunaeesti keelte hulka kuuluv Eesti põline piirkondlik keel ehk regionaalkeel. Traditsioonilise käsitluse järgi on tegemist lõunaeesti keele või eesti keele lõunaeesti murderühma Tartu murdega. 
Tartu keelel on Eesti 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 4109 kõnelejat põhiliselt Lõuna-Tartumaal (Sangaste, Otepää, Kambja, Võnnu, Rõngu, Rannu, Puhja, Nõo ja Tartu-Maarja kihelkond). See põline tartu keele ala on tänapäeval jaotunud Tartu, Valga ja Põlva maakonna vahel. 
Peamiselt tuntakse tartu keelt siiski ajaloolise tartu ehk lõunaeesti kirjakeele kontekstis. Peamiselt tartu keelel põhinev lõunaeesti kirjakeel oli 17.–19. sajandi Tartu- ja Võrumaa kiriku-, kooli- ja kohtukeel. Lõunaeesti kirjakeele üks vanemaid ja tähtsamaid kirjalikke mälestusmärke on 1686. aastal ilmunud Wastne Testament. 
Nüüdisaja kirjanduses on tartu keelt kasutanud peamiselt Mats Traat. Jakob Hurda "Eesti mõtteloo" sarjas avaldatud kirjutiste kogu "Looja ees" (2006) sisaldab tema Rõngu murdes peetud tartukeelseid jutlusi. 
Tänapäeval on tartu keel väikesearvulise ja kiiresti vananeva kõnelejaskonnaga. Uuema tartukeelse kirjasõna, meedia ja kooliõpetuse puudumise tõttu on ta hääbumas. Tartu keele kaitseks ja arendamiseks pole tekkinud sellist aktiivset ühiskondlikku liikumist nagu võru, setu ja mulgi keelel.
Kvindiring

Kvindiring on muusikateoreetiline skeem, mis kirjeldab helide ja helistike omavahelisi suhteid. Kvindiring põhineb seaduspärasusel, et mistahes helist (noodist) puhta kvindi kaupa üles- või allapoole liikudes jõutakse pärast kõikide teiste nootide läbimist enharmooniliselt sama noodi (heli) juurde tagasi. 
Ringi parempoolsel küljel suureneb helistiku dieeside arv; vasakpoolsel küljel suureneb bemollide arv. Kvindiring näitab ära ka uute võtmemärkide ilmumise ning nende paiknemise järjekorra noodikirjas noodivõtme järel: esimene diees (võtmemärk) on F, millele järgneb C, G, D jne. Bemollide poole liikudes: B, E, A, D jne. 
Kõrvuti asuvad helistikud erinevad omavahel ühe võtmemärgi võrra ning on sugulashelistikud. Päripäeva (dieeside poole) liikudes on järgmine helistik eelmise helistiku dominant(helistik); vastupäeva (bemollide poole) liikudes on järgmine helistik eelmise helistiku subdominant(helistik). 
Vastaskülgedel paiknevad helide (nootide) omavaheline intervall on suurendatud kvart (tritoon).
Uma Leht

Uma Leht on kaks korda kuus ilmuv võrukeelne ajaleht.
Ajaleht ilmub alates 1. augustist 2000. Peatoimetaja on Jan Rahman. 
4. novembril 2021 ilmus Uma Lehe 500. number
Põhja suusaalad 1994. aasta taliolümpiamängudel

Põhja suusaalad 1994. aasta taliolümpiamängudel Lillehammeris
Tulemused.
Murdmaasuusatamine mehed.
10 km klassikalises stiilis.
17. veebruar&lt;br&gt;
88 võistlejat
15 km vabastiilis tagaajamisvõistlus.
19. veebruar&lt;br&gt;
76 võistlejat
30 km vabastiilis.
[14. veebruar]]&lt;br&gt;
75 võistlejat, kellest 72 lõpetas
Gianfranco Polvara diskvalifitseeriti, sest tal oli suusamütsil otsaees reklaam.
50 km klassikalises stiilis.
27. veebruaril&lt;br&gt;
72 võistlejat, kellest lõpetas 67
4x10 km.
Esimesed vahetused on klassikalises ja tagumised vabastiilis&lt;br&gt;
22. veebruar&lt;br&gt;
14 meeskonda
Murdmaasuusatamine naised.
5 km klassikalises stiilis.
15. veebruar&lt;br&gt;
62 võistlejat
10 km vabastiilis tagaajamisvõistlus.
17. veebruar&lt;br&gt;
59 võistlejat, kellest 53 lõpetas
15 km vabastiilis.
13. veebruar&lt;br&gt;
54 võistlejat
30 km klassikalises stiilis.
24. veebruar&lt;br&gt;
53 võistlejat, kellest lõpetas 51
4x5 km.
Esimesed vahetused on klassikalises ja tagumised vabastiilis&lt;br&gt;
21. veebruar&lt;br&gt;
14 naiskonda
Suusahüpped.
Väike mägi.
25. veebruar&lt;br&gt;
57 võistlejat
Suur mägi.
20. veebruar&lt;br&gt;
58 võistlejat
Meeskonnavõistlus.
22. veebruar&lt;br&gt;
12 meeskonda
Kahevõistlus.
Individuaalne.
18. ja 19. veebruar&lt;br&gt;
52 võistlejat, kellest lõpetas 51
Meeskondlik.
23. ja 24. veebruar&lt;br&gt;
12 meeskonda
Aleksander I (paavst)

Aleksander I (ladina "Alexander"; kreeka keeles Ἀλέξανδρος 'meeste kaitsja') oli kuues paavst.
Tema ametiaja kohta puuduvad tolleaegsed allikad. Varasemad allikad annavad tema ametiaja pikkuseks 7–10 aastat. "Liber Pontificalise" järgi valitses ta 8 aastat 5 kuud ja 2 päeva. Tänapäeval on tunnustatud seisukoht, et tema ametiaeg kestis 10 aastat.
"Liber Pontificalise" järgi oli ta pärit Roomast Caput Tauri piirkonnast ja tema isa nimi oli samuti Alexander. Ta oli Plutarchose ja Plinius Noorema õpilane.
Traditsiooni järgi sai ta paavstiks 20- või 30-aastaselt. Aleksander I sätestas "Liber Pontificalise" järgi kodude õnnistamise soolatud veega. Ta sätestas missakaanonis osa, mis algab sõnadega "Qui pridie" (eesti keeles "Oma kannatuste eelõhtul"). Talle kuulub ka nõue, et hostia peab olema tehtud hapnemata tainast.
Ta ordineeris kuus presbüterit, kaks diakonit ja viis piiskoppi. Talle on omistatud üks teos, kuid kirikuloolased ei pea selle autoriks teda.
"Liber Pontificalise" järgi suri ta märtrina koos presbüter Eventiuse ja diakon Theodorusega. Aleksandril olevat Via Nomentanal pea maha raiutud. 834 viidi tema reliikviad Freisingisse. 1855 leiti tema väidetava martüüriumipaiga lähistelt Alexandri, Eventuluse ja Theodoluse nimedega hauakrüpt, mis seostati paavstiga. 
Aleksander I austatakse katoliku ja õigeusu kirikus märtri ja pühakuna. Tema mälestuspäev on 3. mail.
Simunapäev

Simunapäev on 28. oktoobril tähistatav apostlite Siimona ja Juuda Taddeuse mälestuspäev, neist esimese järgi on päev ka nimetuse saanud.
Lõuna-Tartumaal, Viljandimaal ja Võrumaal märkis see päev jäätumise algust ja talveteede ootust.
Eestis on neile apostlitele pühitsetud Simuna kirik.
Keskajal oli Tallinna Püha Vaimu kirikus, Siimoni ja Juuda altar ja Tartu toomkirikus samanimeline kabel.
Kolletamispäev

Kolletamispäev on 14. oktoobril ja see on ristiusueelne tähtpäev, millele võib kirikukalendris leida vaste vaid oletamisi: sama päev on paavst Calixtus I mälestuspäev.
Kolletamispäev tähistab talve saabumist loodusesse. Selleks ajaks on lehed oma värvi muutnud ning puud valmistuvad talvisesse puhkeseisundisse jääma.
Bjørn Dæhlie

Bjørn Erlend Dæhlie (sündinud 19. juunil 1967) on Norra endine murdmaasuusataja. Ta on 8-kordne olümpiavõitja ja 9-kordne maailmameister.
Dæhlie on võitnud taliolümpiamängudelt (1992, 1994 ja 1998) kokku 12 medalit: 8 kuld- ja 4 hõbemedalit. Samuti oli ta üliedukas maailmameistrivõistlustel (1991, 1993, 1995, 1997 ja 1999), kus ta sai kokku 17 medalit, millest 9 olid kuldsed. Eriti edukas aasta oli 1997, kui ta sai maailmameistrivõistlustel medali kõigilt viielt alalt.
Maailma karikasarjas võitis ta kuus üldkarikat. Ta võitis 46 karikasarja etappi, mis on kõigi aegade parim tulemus.
1992. aastal sai Bjørn Dæhlie koos Vegard Ulvangiga Peer Gynti auhinna, mis antakse kord aastas Norrat maailmas positiivselt tutvustanud isikule.
Praegu tegeleb Dæhlie spordirõivaste disainimise ja tootmisega.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Karikasarja etapivõidud.
Bjørn Dæhlie osales 117 maailma karikasarja etapil ja jõudis kolme parema hulka 81 korda, millest 46 ta võitis.
Karula vald

Karula vald oli vald Lõuna-Eestis Valga maakonna kagunurgas. Vald moodustati 1992. aasta 30. jaanuaril.
2017. aasta omavalitsuste haldusreformi käigus liideti Karula vald koos veel nelja omavalitsusega Valga vallaks.
Läänes oli vallal ühine piir Valga linnaga, loodes ja põhjas ValgamaaTõlliste vallaga, idas Võru maakonna Antsla vallaga, lõunas ja kagus Valgamaa Taheva vallaga ning edelas ühine piir Lätiga.
Karula vallavanem oli Rain Ruusa.
Asustus.
Karula vallas oli 14 küla: Kaagjärve, Karula, Kirbu, Koobassaare, Käärikmäe, Londi, Lusti, Lüllemäe, Pikkjärve, Pugritsa, Raavitsa, Rebasemõisa, Valtina ja Väheru.
Nimi.
Karula nimi on tekkinud ajaloo käigus esinenud saksakeelsete nimede – Karolle, Carroll, Carvele – eestipäraseks muutmise teel.
Loodus.
Karula valla loodus oli Lõuna-Eestile tüüpiline, lääneosas tasasem, idaosas on Karula kõrgustiku kuppelmaastik. Karula kõrgustiku kõrgeim tipp on Tornimägi (137,85 m üle merepinna).
Valla territooriumil asus 32 järve, sealhulgas Lajassaarõ järv, Kaadsijärv, Rebäsejärv, Kuikli järv ja Pautsjärv.
Valla territooriumist poole katsid metsad, kus elab arvukalt metslinde, metssigu, põtru, metskitsi ja väiksemaid ulukeid. Looduse eripära tõttu harrastatakse seal meelsasti jahindust ja kalandust.
1993. aastal moodustati Karula rahvuspark, mis hõlmas 50 km² valla territooriumist. Rahvuspargi keskus asub Ähijärvel.
1528

1528. aasta (MDXXVIII) oli 16. sajandi 28. aasta.
1529

1529. aasta (MDXXIX) oli 16. sajandi 29. aasta.
1527

1527. aasta (MDXXVII) oli 16. sajandi 27. aasta.
1526

1526. aasta (MDXXVI) oli 16. sajandi 26. aasta.
1525

1525. aasta (MDXXV) oli 16. sajandi 25. aasta.
1523

1523. aasta (MDXXIII) oli 16. sajandi 23. aasta.
1522

1522. aasta (MDXXII) oli 16. sajandi 22. aasta.
1521

1521. aasta (MDXXI) oli 16. sajandi 21. aasta.
Lõunaeesti kirjakeel

Lõunaeesti kirjakeel ehk Tartu keel on peamiselt tartu keelel ja võru keele põhjapoolseil murdeil põhinev kirjakeel, mida kasutati 17.-19. sajandi Tartu- ja Võrumaal kiriku-, kooli- ja kohtukeelena. 
Lõunaeesti kirjakeele üks vanemaid ja tähtsamaid kirjalikke mälestusmärke on 1686. aastal ilmunud "Wastne Testament". Tänapäeva kontekstis on lõunaeesti kirjakeelena viidatud ka võru kirjakeelele.