tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Helika Mäekivi

Helika Mäekivi (1998. aastani Helika Borovikova; sündinud 1. märtsil 1972) on eesti kutseline keeletoimetaja ja keelekoolitaja. Ta on Tartu Ülikooli keelenõunik ja Eesti Keeletoimetajate Liidu juhatuse esimees. 
Elulugu.
Helika Mäekivi on pärit Abja-Paluojalt.
Ta lõpetas 1990. aastal Viljandi 5. Keskkooli ja astus seejärel Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonda, mille lõpetas 1996. aastal bakalaureusekraadiga eesti keele (võõrkeelena) erialal. 1998. aastal sai ta põhikooli ja gümnaasiumi eesti keele ja kirjanduse õpetaja kutse mitte-eesti õppekeelega koolis. 1996. aastal alustatud eesti ja soome-ugri filoloogia magistriõpe jäi 1998. aastal pooleli.
Ta oli Tartu Ülikoolis aastatel 1996–1998 suulise väljendusoskuse lektor ja 1999–2001 eesti keele grammatika lektor.
Mäekivi töötas Luisa Tõlkebüroos 1998–2002 korrektori ja 2002–2011 peatoimetajana ning oli 2007–2011 ühtlasi siseaudiitor ja 2008–2011 arendusjuhi kohusetäitja. Aastatel 2011–2022 oli ta samas tõlkebüroos lepinguline keeletoimetaja Euroopa Keskpanga majandusülevaadete (algul kuubülletäänide) tõlkehankes.
2010. aastal sai Mäekivi Tallinna Ülikoolist humanitaarteaduste magistrikraadi keeletoimetaja erialal.
Ta oli aastatel 2011–2014 OÜ Päevakera peatoimetaja ja koolitaja ning 2014–2022 sealsamas lepinguline blogikirjutaja ja keeletoimetaja. 2014.–2017. oli ta tõlkebüroos OÜ Pangloss keeletoimetaja. 2016. aastal asutas ta osaühingu Keelehelin ja on selle juhatuse liige.
2018–2022 oli Mäekivi Maanteeameti (alates 2021 Transpordiameti) ajakirja Teeleht (alates 2022 ajakirja Teejuht rubriik "Maa") keeletoimetaja.
Ta töötab alates 2019. aastast Tartu Ülikooli keelenõunikuna ning oli aastatel 2019–2021 Tartu Ülikooli õigus- ja halduskeele lektor.
2022. aastal sooritas ta keeletoimetaja kutseeksami.
Ühiskondlik ja vaba aja tegevus.
2023–... Tartu Laulupeomuuseumi segakoor, dirigent Neili Peters-Meus
2023–... Vikerraadio e-etteütluse kaaskoostaja
2019–… Eesti Keeletoimetajate Liidu juhatuse esimees
2019–2021, 2023–... Eesti Keeletoimetajate Liidu kutseeksami hindamiskomisjoni esimees
2019–2022, 2024 selge sõnumi võistluse žüriiliige
2018–… Tartu Püha Luuka koguduse revisjonikomisjoni liige
2012–… Emakeele Seltsi liige
2010–... Emakeele Seltsi keeletoimkonna liige
2013–2023 mäluasutuste segakoor MaSK, dirigent Henri Käärik
2020 presidendi sõnavõistluse Sõnaus eksperdikogu liige
2015–2019 Eesti Keeletoimetajate Liidu juhatuse liige
2014–2015 Eesti Keeletoimetajate Liidu revisjonikomisjoni esimees
2012 Eesti Keeletoimetajate Liidu asutajaliige
1992–1994 Heino Elleri Muusikakooli segakoor, dirigent Lilyan Kaiv
1990–1991 Tartu Ülikooli Akadeemiline Naiskoor, dirigent Vaike Uibopuu
1988–1990 segakoor Koit, dirigent Maire Tamra
Liiduvere oja

Liiduvere oja on oja Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas, Lemmjõe parempoolne lisajõgi. 
Oja pikkus on 12,4 km, valgla pindala 25,1 km², langus 44,5 m ja lang 3,59 m/km.
Oja saab alguse 93,5 m kõrgusel Sürgavere külas, voolab läbi Munsi, Nuutre, Epra ja Kildu küla ja suubub 49 m kõrgusel Võlli ja Kildu küla piiril paremalt poolt Lemmjõkke 30,3 km kaugusel selle suudmest. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Cottbusi ringkond

Cottbusi ringkond (saksa "Bezirk Cottbus") oli Saksa DV ringkond (1. järgu haldusüksus). See moodustati 1952. aastal.
Cottbusi ringkonna pindala oli 8262 ruutkilomeetrit, 1986. aastal oli rahvaarv 883 591.
Potsdami ringkond

Potsdami ringkond (saksa "Bezirk Potsdam") oli Saksa DV ringkond (1. järgu haldusüksus). See moodustati 1952. aastal.
Potsdami ringkonna pindala oli 12 568 ruutkilomeetri, 1986. aastal oli elanike arv 1 121 640.
Natjoro keel

Natjoro keel on Burkina Fasos Cascadesi piirkonnas räägitav keel, mis kuulub guri keelkonda.
Natjoro keelt rääkis 1994. aasta andmetel umbes 4000 inimest.
Aula regia

Aula regia (ladina keeles 'kuninglik saal') oli keskaegse kuninga residentsi (pfaltsi või kindluse) keskne suur ruum, troonisaal. Peamiselt seostub karolingide ja ottode arhitektuuriga.
Kirjeldus.
"Aula regia" oli suur täisnurkne ühelööviline saal, millel oli mitu sissekäiku ja peasissekäigu ees oli eeskoda. Peasissekäigu vastasseinas oli apsiiditaoline tõstetud põrandaga nišš trooni jaoks. Seinad võisid olla kaunistatud maalingutega, põrand värvilise kivilaotisega. Ingelheimi saalis on säilinud kunagise apsiidi raaminud triumfikaare lähtekivi, mille järgi on rekonstrueeritud ruumi eri osade kõrguseks 13–19 meetrit.
Säilinud eksemplarid.
"Aula regia"'id on algsel kujul keskajast säilinud vähe. Märkimisväärseim neist asub Astuuria kuninga Ramiro I jaoks 850. aasta paiku ehitatud suvepalees Oviedo lähedal, mille teisel korrusel on pea terve korruse suurune saal ja kus tänapäeval asub Santa María del Naranco kirik. Kinnitust on saanud "aula regia" olemasolu Paderborni, Aacheni, Goslari pfaltsides ja Zürichis Lindenhofis, Ingelheimis on see selgesti lokaliseeritav kuningapalee varemetes ja on digitaalselt rekonstrueeritud .
Kõikide osaliselt säilinud "aula regia"'te arhitektuuriliseks eeskujuks peetakse Trieri Aula Palatinat.
Magdeburgi ringkond

Magdeburgi ringkond (saksa "Bezirk Magdeburg") oli Saksa DV ringkond (1. järgu haldusüksus). See moodustati 1952. aastal.
Magdeburgi ringkonna pindala oli 11 526 ruutkilomeetrit, 1986. aastal oli elanike arv 1 249 636.
Išnarai

Išnarai on järv Leedus Molėtai rajoonis. Järv jääb Labanorase regionaalparki ja asub Inturkėst kaks ja pool kilomeetrit ida pool. Išnarai kuulub Nemunase vesikonda. 
Galuonai asub jääajal liustikust eraldunud jääpanga sulamisel tekkinud lohus. Järve ühendab Vašuokase järvega väin; Vašuokase järve suubub omakorda Galuonai järve idaosast pikast Gėluotase järveks nimetatav lahest algav väin; see süsteem on Galuonai väljavooluks. Išnaraist voolab välja lühike Išnara oja või Vaikštėnai jõgi, mis suubub Kertuojai järve.
Kaldad on valdavalt madalad ja soostunud, neid katavad põõsastikud ja mets. Kohati ulatuvad järve kallastele ka niidud ja põllud. Järve põhja katab paks kiht aleuriiti.s on kuus saart: Pušinė 1,16 ha, Lipuoka saar 0,69 ha, Kernė saar 0,16 ha, Salelė 0,09 ha ja 2 nimetut saarekest (1,34 ha ning 0,04 ha). Kaldajoone pikkus on 9,35 kilomeetrit. Järve kallastel asuvad Laukininkai, Surguškiai ja Pavašuokysi külad.
Järve nimi on tuleneb sõnast "išnara", mis tähendab rebendit, lahtirebitud tükki. Nimi võib tuleneda järvekaldaid tabavatest üleujutustest.
Kertuojai

Kertuojai on järv Leedus Molėtai rajoonis. Järv asub Molėtaist 12,5 kilomeetrit lääne pool ja jääb Labanorase regionaalparki. Kertuojai kuulub Nemunase vesikonda. Järve ümber on moodustatud Kertuojai hüdrograafiline kaitseala. 
Kertuojai on ovaalse kujuga ja on kujunenud jääajal tekkinud lohku. Järves on metsane Gediminase saar pindalaga 0,41 ha. Järve suubub Išnarai järvest algav Išnara oja või Vaikštėnai jõgi. Välja voolab Kertuoja oja, mis suubub Juodieji Lakajai järve. Aastal 1974 rajati sellele ojale pais, mis reguleerib Kertuojai väljavoolu. 
Kaldad on valdavalt madalad ja soostunud, põhjakallas on kõrgem. Kaldajoone pikkus on 12,1 kilomeetrit. Järve kallastel asuvad Vaikštėnai, Vyžiniai ja Kertuoja külad. Järve lõunakaldal asub Kertuoja linnamägi. Kertuojai lääneosa on enamalt jaolt kaetud veetaimestikuga.
Järve nimi on tuleneb sõnast "kerte", mis tähendab nurka.
Pravalas

Pravalas ehk Vidugiris on järv Leedus Molėtai rajoonis. Järv jääb Švenčionyse rajooni piirile ja asub Joniškise alevist neli kilomeetrit ida pool. Pravalas kuulub Nemunase vesikonda. 
Järve põhja katab aleuriidiga segunenud sapropeel ja lubjarikas savi, kallaste ääres moodustab järve põhja ka turvas.
Kaldad on valdavalt madalad ja soostunud. Ida- ja põhjakaldal kasvab mets, põhjakaldal on kohati ka soo. Läänekaldal asuvad niidud ja põllud.. Kohati ulatuvad järve kallastele ka niidud ja põllud. Kaldajoone pikkus on 12,27 kilomeetrit. Pravalases on viis pisikest saart (0,56 ha, 0,45 ha, 0,38 ha, 0,22 ha ja 0,07 ha). Järve kallastel asuvad Giriniai, Pavandenė ja Medeikiai külad.
Järve nimi on tuleneb kas sõnast "pravalyti", mis tähendab koristamisjärge, või siis moondunud sõnast "pravaras", mis tähistab turbaauku.
Kurt Blecha

Kurt Blecha (25. veebruar 1923 Ústí nad Labem – 1. märts 2013 Berliin) oli Saksa DV partei- ja riigitegelane.
1941. aasta septembris astus Kurt Blecha Natsionaalsotsialistlikku Saksa Töölisparteisse ja mobiliseeriti Wehrmachti. 1943. aastal langes ta Nõukogude sõjavangi, võttis osa Rahvuskomitee Vaba Saksamaa tegevusest ja õppis antifašistlikus koolis. 1945. aastal pöördus ta Saksamaale tagasi. Ta õppis parteikõrgkoolis ajakirjandust ja astus 1946. aastal Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse. 1947–1952 oli ta ajalehe Schweriner Volkszeitung toimetaja. 1953–1958 töötas ta Saksa DV Ministrite Nõukogu juures asuva pressiameti juhataja asetäitjana. 1958. aastast kuni 1989. aasta novembrini oli ta Saksa DV Ministrite Nõukogu juures asuva pressiameti juhataja. Lisaks oli ta aastatel 1958–1989 Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo agitatsioonikomitee liige. 1959–1989 oli ta ka Saksa DV Ajakirjanike Liidu Keskeestseisuse presiidiumi liige.
Lenini monument Kotkas

Lenini monument oli Vene bolševistliku revolutsionääri Vladimir Lenini mälestusmärk Soomes Kotkas. Monumendi autorid olid skulptor Matti Varik, arhitekt Allan Murdmaa ja insener Jaan Port. Monumendi alus oli graniidist ning sellel asetses pronksist Lenini büst. 
Mälestusmärk asus Kotka kesklinnas Kotkansaari saare lääneosas Lenini pargis. Lenin osales Kotka Töölismajas 1907. aastal peetud Venemaa Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei (VSDTP) III konverentsil ning oli istungite vaheaegadel jalutanud lähedasel haljasalal. 
Kotka Lenini monumendi näol oli tegemist viimase Soomes veel avalikus ruumis olnud Lenini monumendiga. 13. juunil 2022 otsustas Kotka linnavolikogu viia selle ära linna haljasalalt ja paigutada muuseumi hoidlasse. Monument teisaldati 4. oktoobril 2022. 
Monumendi Kotkasse rajamise idee käis 1978. aastal välja Soome rahvasaadik Taisto Sinisalo. Nõukogude Liidu poolel otsustati teha ettepanek monumendi kinkimiseks Kotka sõpruslinnale Tallinnale. Monument avati 26. augustil 1979. Avamisel osalesid Nõukogude Liidu suursaadik Soomes Vladimir Sobolev ning EKP KK I sekretär Karl Vaino.
4. novembril 1981 avati Pärnus Kotka mälestusmärgi koopia.
Lenini puuduv käsivars.
1995. aastal avati kunstinäituse "Port of Kotka" raames Lenini monumendi lähedal Poola skulptori Krzysztof Bednarski skulptuur "Lenini puuduv käsivars". Teatud nurga alt vaadates moodustas käsivars terviku Lenini büstiga.
Richard Mentor Johnson

Richard Mentor Johnson (17. detsember 1780 – 19. november 1850) oli Ameerika Ühendriikide poliitik, 9. asepresident aastatel 1837–1841.
Johnson osales 1812. aasta sõjas ning sai Thamesi jõe lahingus korduvalt haavata.
Johnson oli Kentucky osariigi esindajatekoja liige aastatel 1804–1806 ja 1819. Ta oli Ameerika Ühendriikide esindajatekoja liige 1807–1819 ja 1829–1837 ning senati liige 1819–1829. Aastal 1836 valiti Johnson demokraatliku partei presidendikandidaadi Martin Van Bureni asepresidendikandidaadiks. Kuigi Martin Van Buren sai valimiskogus vajalikud hääled kokku, ei saanud Johnson valimiskogus enamust. Asepresidendi valimine läks senatisse, kus ta võitis vastaskandidaati Francis Grangerit häältega 33:16. Ta astus ametisse 4. märtsil 1837.
Kentucky, Missouri ja Nebraska osariigis on tema järgi nimetatud maakond (Johnsoni maakond (Kentucky), Johnsoni maakond (Missouri), Johnsoni maakond (Nebraska)).
Beata Stenbock

Beata Gustavsdotter Stenbock (20. aprill 1533 – 20. aprill 1583) oli Rootsi riiginõuniku Per Brahe Vanema (1520–1590) abikaasa, Rootsi aadlidaam, krahvinna. 
Beata oli Rootsi riiginõuniku Gustav Olofsson Stenbocki (1502–1571) ja Brita Eriksdotter Leijonhufvudi (1514–1572) tütar ja Katarina Gustavsdotter Stenbocki õde, kes oli Rootsi kuninga Gustav I Vasa kolmas abikaasa.
Peder Brahel ja Beata Stenbockil oli 13 last, kellest valdav osa oli seotud Rootsi ja hiljem Poola kuninga õukonnaga.
Wewak

Wewak on linn Paapua Uus-Guineas, Ida-Sepiki provintsi halduskeskus.
Wewak asub Bismarcki mere rannikul.
Valga Maakohus

Valga Maakohus oli Eesti Vabariigi esimese astme kohus aadressil Valga, Vabaduse tänav 5 ja 10.
1. jaanuaril 2006 liideti Valga Maakohus Tartu Maakohtuga. Kohtu töö jätkus samal aadressil Valga kohtumajas.
Lääne-Viru Maakohus

Lääne-Viru Maakohus oli Eesti Vabariigi esimese astme kohus aadressil Rakvere, Rohuaia tänav 8. Algselt asusid administratiivhooned Tapal, Põllu 6 ja Rakveres, Rohuaia 8. 
1. jaanuaril 2006 liideti Ida-Viru Maakohus ja Lääne-Viru Maakohus ning kohtuasutuse uueks nimeks sai Viru Maakohus. 
Kohtu töö jätkus samal aadressil, Viru Maakohtu Rakvere kohtumajas.
Võru Maakohus

Võru Maakohus oli Eesti Vabariigi esimese astme kohus aadressil Võru, Vabaduse tänav 13.
1. jaanuaril 2006 liideti Võru Maakohus Tartu Maakohtuga. Kohtu töö jätkus samal aadressil Võru kohtumajas.
Saare Maakohus

Saare Maakohus oli Eesti Vabariigi esimese astme kohus aadressil Kuressaare, Lossi tänav 2.
1. jaanuaril 2006 liideti Saare Maakohus Pärnu Maakohtuga. Kohtu töö jätkus samal aadressil Kuressaare kohtumajas.
Sirje Aitsen

Sirje Aitsen (sündinud 26. märtsil 1952 Kohtla-Järvel) on Eesti jurist, endine kohtunik.
Aitsen lõpetas 1975. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õiguse eriala. Aastatel 1975–1987 töötas ta Kohtla-Järve linna täitevkomitees juristina, instruktorina ja osakonnajuhatajana, 1987–1993 oli Ida-Viru Maakohtu kohtunik.
19. augustil 1993 president Lennart Meri Sirje Aitseni Riigikohtu üldkogu ettepanekul teise astme kohtunikuks Viru Ringkonnakohtusse. 25. augustil nimetati ta ka Viru Ringkonnakohtu juhatajaks (esimeheks).
11. juulil 2008 vabastas president Toomas Hendrik Ilves Sirje Aitseni kohtuniku ametikohalt tema enda soovil alates 1. jaanuarist 2009.
Ta on Eesti Kohtunike Ühingu liige.
Ameerika Ühendriikide põhiseaduse kolmas parandus

Ameerika Ühendriikide põhiseaduse kolmas parandus on Ameerika Ühendriikide põhiseaduse täiendus, mis annab isikule õiguse keelduda rahu ajal sõdurite majutamisest oma koju.
Parandus võeti vastu Kongressis 25. septembril 1789 ja ratifitseeriti osariikide tasemel 15. detsembril 1791.
Viru Ringkonnakohus

Viru Ringkonnakohus oli Eesti teise astme kohus, mis vaatas läbi kohtulahendeid apellatsiooni korras, mis asus aadressil Jõhvi, Viru tänav 5A.
Viru Ringkonnakohus loodi 1993. aastal ning liideti 2009. aasta alguseks Tartu Ringkonnakohtuga.
Kohtu koosseisus oli nii 1996. kui ka 2006. aastal 8 kohtunikku. Viru Ringkonnakohtu juhataja (esimees) oli kohtunik Sirje Aitsen.
Tööpiirkond.
1. detsembrist 1999 lahendas Viru Ringkonnakohus Kohtla-Järve Linnakohtu, Narva Linnakohtu, Ida-Viru Maakohtu ja Lääne-Viru Maakohtu kohtulahendite peale esitatud apellatsioone.
DMACK World Rally Team

DMACK World Rally Team oli tiim mis võistles autoralli maailmameistrivõistlustel aastatel 2012 kuni 2017.
DMACK lahkus WRC aastal 2017, öeldes põhjuseks et tahavad keskenduda edaspidi rehvide toodangule ja arendamisele. Ainsa võidu sai Elfyn Evans 2017 Walesi rallil sõites DMACKi rehvidega olles ise M-Spordi sõitja. Selles meeskonnas sõitis ka Ott Tänak ja tema parimaks ralli tulemuseks selles meeskonnas oli teine koht mis saavutati Poola-ja Suurbritannia rallil aastal 2016.
V. I. Lenin 1870–1970

"V. I. Lenin 1870–1970" on 1970. aastal V. I. Lenini 100. sünniaastapäeva puhul Soomes ilmunud muusikaalbum (LP), mis sisaldab lisaks muusikale ka kõnet.
Wabag

Wabag on linn Paapua Uus-Guineas, Enga provintsi halduskeskus.
Wabag on elanike arvult väikseim Paapua Uus-Guinea provintsikeskus.
Lenininpuisto

Lenininpuisto (soome 'Lenini park') on Soomes Helsingis Alppila asumis paiknev 3,5 hektari suurune park. See rajati 1961–1962 Maj-Lis Rosenbröijeri projekti järgi.
Park sai praeguse nime 1970. aastal, mil see eraldati Alppipuisto pargist.
Pargi kõrval asub Kulttuuritalo.
2018. aastal hääletati Helsingi linnavolikogus pargi nime muutmise üle Lenini ohvrite mälestuspargiks, kuid eelnõu ei läinud läbi.
Peter Florin

Peter Florin (2. oktoober 1921 Köln – 17. veebruar 2014 Berliin) oli Saksa DV riigitegelane ja diplomaat.
Peter Florini isa Wilhelm Florin oli metallitööline ja Saksamaa Kommunistliku Partei Poliitbüroo liige ning Riigipäeva liige. 1933. aastal emigreerus perekond Prantsusmaa kaudu Nõukogude Liitu. Moskvas õppis Peter Florin Karl Liebknechti koolis ja seejärel ülikoolis keemiat. 1. veebruaril 1937 võeti talt ära Saksamaa kodakondsus. Ta kuulus Komsomoli ja võttis osa Rahvuskomitee Vaba Saksamaa tegevusest.
1945. aastal pöördus ta Saksamaale tagasi ja töötas ajalehtede Volkszeitung ja Freiheit toimetajana. Alates 1949. aastast töötas ta Saksa DV Välisministeeriumis. 1953–1966 oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee välissuhete osakonna juhataja. 1954. aastast alates oli ta Rahvakoja (parlamendi) liige. 1954–1963 oli ta Rahvakoja väliskomisjoni esimees ja 1963–1967 väliskomisjoni esimehe asetäitja.
1967–1969 oli Peter Florin Saksa DV suursaadik Tšehhoslovakkias. 1973–1982 oli ta Saksa DV alaline esindaja Ühinenud Rahvaste Organisatsioonis. 1982–1989 oli ta Saksa DV välisministri asetäitja. 1958–1989 oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liige.
Aula

Aula on kogunemisruum, eesti keeles tähendab see eelkõige kooli või kõrgkooli aktusesaali.
Ajalugu.
Vana-Kreekas oli aula (Homerose tekstides αυλή "aulē" 'õu') maja ehitistest ümbritsetud siseõu, alates umbes 8. sajandist eKr. Osaliselt oli "aulē" ümbritsetud sammastest ja kujunes 4. sajandi paiku eKr esinduslikumates majades peristüüliks. Vana-Roomas vastas funktsiooni poolest sellele ruumile aatrium.
Keisririigi-aegses Roomas tähendas aula keskset tseremooniateks ette nähtud saali avalikus hoones, kuid ka üliku paleed ja tema lähikonda. Üks hästi säilinud aula on 4. sajandist pärit Konstantinuse basiilika Trieris, mida peetakse Saksa-Rooma keisrite paleede "aula regia" eeskujuks. 
Varakristlikes basiilikates tähendas aula ilmikute jaoks ettenähtud ruumiosa. "Aula ecclesiae" tähendas kirikuruumi rooma majas või villas 3.-4. sajandil.
18.–19. sajandil kujunes aula akadeemilise kõnepruugi vahendusel nimetuseks ülikooli- või õpetlasseltsi hoone suurele saalile, milles toimusid avalikud kogunemised ja pidulikud koosolekud. Juhul kui hoone ruumiprogrammis pole eraldi aulat, kohandatakse selleks suurim ja esinduslikem auditoorium.
Sõnast eesti keeles.
Traditsiooniliselt on hääldatud sõna "aula" nagu ladina keeles II vältes. Tänapäeval on eesti keeles lubatud ka III välde (kõlab nagu oleks ruumi nimetus tuletatud sõnast "au"). Sõna käänamine oleneb hääldusest: II vältes käändub see nagu sõna "ratsu" ("aula", mitmus "aulad", mitmuse omastav "aulade" ja osastav "aulasid"), III vältes nagu sõna "õpik" (vastavalt "aula", "aulad", kuid mitmuse omastav "aulate" ja osastav "aulaid").
Helen Türk

Helen Türk (sündinud 17. novembril 1987 Paides) on eesti foneetik.
Haridus.
Ta on lõpetanud 2007. aastal Paide Ühisgümnaasiumi. 2010. aastal lõpetas ta Tartu Ülikoolis bakalaureuseõppes ning sai 2013. aastal magistrikraadi eesti ja soome-ugri keeleteaduses. 2019. aastal kaitses ta doktoriväitekirja "Consonantal quantity systems in Estonian and Inari Saami" ("Konsonandikeskne vältesüsteem eesti ja inarisaami keeles").
Teadustöö.
Aastatel 2017–2019 töötas ta Tartu Ülikoolis nooremteadurina, 2019. aastast töötab samas foneetikateadurina.
Uurimisvaldkonnad: foneetika, fonoloogia.
Ta on Emakeele Seltsi, Liivi Sõprade Seltsi ja International Speech Communication Associationi (ISCA) liige.
Videniškiai

Videniškiai on küla (endine alev) Leedus Molėtai rajoonis, Videniškiai valla halduskeskus. Küla asub Siesartise jõe kaldal. 
Videniškiais on põhikool, postkontor ja raamatukogu, seal tegutseb metsamajand. Vaatamisväärsuseks on 1620. aastal ehitatud katoliku kirik; endise kloostri ruumides asub muuseum.
1955. aastal sündis külas leedu kirjanik ja näitleja Alvydas Šlepikas.
Ajalugu.
Asulat on esmamainitud 1373. aastal Wartberge Hermanni Liivimaa kroonikas. Aastail 1373 ja 1375 rüüstasid piirkonda ristisõdijad. Asula kuulus XIII sajandil leedulaste Nalšia muinasmaakonda, mida valitses Daumantas; tema rajas tõenäoliselt sinna ka linnuse. Hiljem rajati sealsele linnamäele mõis, mis kuulus Giedraitistele.
Aastal 1618 rajas Martynas Giedraitis Videniškiaisse kloostri, mille juurde püstitati kaks aastat hiljem ka sealne katoliku kirik. Sealses kloostris elasid augustiinlased, hiljem nendega seotud kanoonikute rühmitus, mille juht Mykolas Olševskis ka sealses kloostris elas. Klooster tegutses aastail 1618-1783, kuigi ametlikult suleti see alles aastal 1823. Aastal 1714 sai asula alevi staatuse. XVIII sajandi teisel poolel hakkas sealse kloostri ruumides tegutsema ka kohalik kihelkonnakool.
Tsaariajal oli alevi venekeelne nimekuju Видзинишки.
Leedu vabadussõja ajal vallutasid alevi 28. oktoobril 1920 poolakad, kuid hiljem tõrjusid leedu väed nad alevist välja. Nõukogude perioodil oli asula kohaliku kolhoosi keskasulaks.
Pettunud Kodanik

Pettunud Kodanik on 2019. aastal asutatud Eesti postpunkansambel. Neljaliikmeline bänd loodi algul nalja pärast – püüdes valgustada meid kõiki iga päev tabavaid pettumusi. Järgnevatel aastatel muutus nende muusika nende emotsioonide siiramaks väljundiks ning on kujundanud omapärase kummitava ja melanhoolse kõla.
"Pettunud Kodaniku mängitud postpunkis on tunda eneseiroonilist primitivismi. Bändi muusika on järjepidevalt kerge ja retrohõnguline – tundub, et muusika pärineb ajast, mil usuti, et süntesaator ja elektroonilised trummid ei ole ainult lahedamad instrumendid, kuid sobivad ideaalselt ka tunnete väljendamiseks nende lõputute variatsioonide ja dünaamikaga." - Alvar Loog, Postimees
Suginčiai

Suginčiai on küla Leedus Molėtai rajoonis, Suginčiai valla halduskeskus.
Suginčiais on keskkool, postkontor ja raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on sealne aastal 1910 ehitatud katoliku kirik.
Ajalugu.
Asulat on esmamainitud 1554. aastal. XVI sajandi keskpaiku kuulus see Vilniuse piiskopile Povilas Alšėniškisele, kuid tegemist oli eravalduse, mitte ametimõisaga. Hiljem kuulus sealne mõis Sventickitele, Suginčiustele ja Marcinskitele. Aastail 1584–1731 kuulusid mõisale ka Siesartise järv ja Dūriai. Järved müüdi aga maha perioodil, mil mõis kuulus Šolkovskistele. 1740. aastal ostis sealse mõisa Mikalojus Petkevičius. Aastail 1761–1782 kuulus Suginčiai Janovičitele.
Aastal 1773 rajati Suginčiaisse kabel, mis kuulus toona Molėtai kihelkonda, aastast 1850 oli aga Utena kihelkonna abikirik. Aastail 1795–1881 kuulus Suginčiai mõis Michailovskitele, seejärel ostis selle Józef Piłsudski ema Maria Piłsudska, kes aga selle aasta hiljem Vilniuse maapangale müüs. Toona kuulus mõisale 1108,67 tiinu maad. Aastal 1890 ostis mõisa Olga Markova. Aastal 1906 läks mõis Vikentijus Pekarskise valdusse. Aastal 1910 ehitati Suginčiaisse kirik, mis Esimese maailmasõja ajal põles mõisa peahoone maha. Aastal 1925 sai küla omaette kihelkonna keskuseks.
Krüptosporidioos

Krüptosporidioos on zoonoos, mis kahjustab inimese seedetrakti, sapiteede ja hingamisteede limaskesta ning ohustab ka teisi imetajaid, linde, kahepaikseid, roomajaid ja kalu.
Levimus.
Krüptosporidioos on levinud kogu maailmas – Euroopas ja Põhja-Ameerikas on selle leviku sagedus gastroenteriiti nakatunud inimeste seas 1–4% ning Aafrikas, Aasias, Lõuna- ja Kesk-Ameerikas 1–37%. Nakatumise riskirühma kuuluvad alla kahe aasta vanused lapsed, lasteasutuste lapsed ja töötajad, loomafarmide töötajad, veterinaarid, toidukäitlejad, nakatunud inimeste lähikontaktsed, rasedad naised ja krüptosporidioosi endeemilistesse maades reisivad inimesed ning immuunpuudulikkusega inimesed.
Haigustekitaja.
Inimese krüptosporidioosi tavalised tekitajad on ainuraksed eukarüoodid "Cryptosporidium hominis" ja "Cryptosporidium parvum"’i veise genotüüp. Harvem põhjustavad inimeste nakatumist "Cryptosporidium canis, Cryptosporidium felis, Cryptosporidium meleagridis, Cryptosporidium suis, Cryptosporidium muris" ja "Cryptosporidium andersoni". Haigustekitajate ootsüstid on suure nakatamisvõimega ning on hästi vastupidav erinevatele füüsikalistele ja keemilistele teguritele.
Nakkusallikas.
Nakkusallikaks on haige inimene, nakatunud veised, lambad, sead ja muud põllumajandus- ning koduloomad.
Levik.
Haigustekitajad levivad fekaal-oraalsel teel – haigelt inimeselt tervele inimesele otsesel kokkupuutumisel, loomalt inimesele, joogivee, toorpiima või toidu kaudul. Ootsüste võivad edasi kanda veelinnud, putukad ja kärbsed ning saastada toiduaineid ja vett. Haiguse ohtlikud levitajad on ootsüstide kandjad, kellel puuduvad haigusnähud, kuid kes eritavad roojaga ootsüste – nendeks on eeskätt toidukäitlejad. Haigustekitaja läbib nakatunud inimese organismis arengutsükli, mille tulemusena väljutab nakatunud inimene roojaga nakatamisvõimelisi ootsüste ehk munatsüste ning mis säilivad nakatamisvõimelistena väliskeskkonnas mitu kuud. Inimene on võimeline end korduvalt ise nakatama.
Haigusnähud.
Krüptosporidioos esineb sageli asümptomaatilises haigusvormis, mistõttu nakatunud inimene on ohtlik ja kaasinimestele märkamatu haigusetekitajate levitaja roojaga. Haigustekitajad paljunevad peamiselt niude- ja tühisooles ning kõige rohkem eritub neid roojaga haigusnähtude kõrgperioodil. Ootsüstide eritamine võib kesta kaks-kolm nädalat. Esineb nii hingamisteede, kui ka soolestikuga seotud haigusnähtusi. Sümptomaatilise haigusvormi haigusnähtudeks on tugev vesine kõhulahtisus ning palavik, isutus, iiveldus, oksendamine, kõhukrambid ja kõhuvalu, mis kaovad ajutiselt ning võivad korduvalt ilmuda. Haigel võib kujuneda ohtlik vedelikukaotus. Immuunpuudulikkusega inimestel võib krüptosporidioos kulgeda pikaleveninud või äkkvormis haigusena, mis võib lõppeda surmaga. Sapiteede põletiku korral esinevad koletsüstiidi nähud. Vahel võivad kaasneda ülemiste hingamisteede põletiku nähud.
Martin Gropius

Martin Carl Philipp Gropius (11. august 1824 Berliin – 13. detsember 1880 Berliin) oli saksa arhitekt.
Ta oli Preisi Teaduste Akadeemia ja Austria Teaduste Akadeemia liige, Ungern-Sternbergi palee arhitekt.
Elukäik.
Ta õppis Berliini Ehitusakadeemias (Berliner Bauakademie).
1862. aastal tegi ta esimesed reisid Kreekasse ja Itaaliasse, kus tutvus antiikarhitektuuriga.
1865. aastast õpetas Martin Gropius Berliini Ehitusakadeemias, 1866. aastal sai ta seal professoriks. 1866. aastasse jäi ka ühise büroo avamine koos Heino Schmiedeniga, kellega koos valmisid mitmed suuremate avalike ehitiste projektid.
Looming.
Gropiust on peetud klassitsistlikku stiili esindanud Karl Friedrich Schinkeli töö parimaks jätkajaks.
Tema esimeste tööde sekka kuulusid Berliini linnavillad, millest aga ühtegi säilinud pole. 1860. aastate algusse jäid ka mitmed renessanss- ja barokkstiilis losside ümberehitused.
1865. aastal valmis tema käe all Ungern-Sternbergi palee (tänapäeval Eesti Teaduste Akadeemia maja Tallinnas) projekt.
Gropiuse peateosteks võib pidada Berliini Kunstikäsitöömuuseumi hoonet ja Berliini Friedrichshaini haiglakompleksi. Samuti on kõrgelt hinnatud Kieli Ülikooli raamatukogu ja sealne zooloogiamuuseumi hoone.
Isiklikku.
Tema vanemad olid Carl Gropius (1781–1854) ja Berta Wahnschaffe (1799–1873).
Tema esimene abikaasa oli teoloog Hermann Altgelti tütar Elisabeth Altgelt (1828–1863) ja teine abikaasa Julie de Greiff (1837–1889). Neist kahest abielust oli Martin Gropiusel seitse tütart. Tema tütar Käthe Gropius (1870–1911) abiellus kunstnik Martin Körtega ja tütar Frieda Gropius (1873–1963) klassikalise filoloogi Alfred Körtega.
Tema nõbu Karl Wilhelm Gropius (1793–1870) oli maalikunstnik. Gropius oli ka Bauhausi rajaja Walter Gropiuse (1883–1969) vanaonu.
Maropitant

Maropitant (kaubamärk: Cerenia®) on ravim koertele ja kassidele oksendamise ennetamiseks ja raviks ning merehaigusest tingitud iivelduse ärahoidmiseks. Ravimi on välja töötanud ravimifirma Zoetis. Maropitanti keemiline valem on &lt;chem&gt;C32H40N2O&lt;/chem&gt;.
Kasutamine.
Maropitant on saadaval nii süstitava lahusena kui ka tablettidena. Maropitant sobib eri põhjustel ilmnenud oksendamise raviks. Põhjusteks võivad olla näiteks keemiaravi, merehaigus ja narkoosijärgne iiveldus. Merehaiguse leevendamiseks kasutamisel võivad säilida iiveldusele viitavad sümptomid, näiteks suur ilavool ja letargia (jõuetus, unisus). Maropitanti kasutatakse ka oksendamise ja iivelduse ennetamiseks. Süstitava lahuse doos on 1 mg/kg ning tablettide puhul on doosiks 2 mg/kg. Süstitavat lahust ei tohiks manustada loomale kauem kui 5 päeva järjest ning tablette võib manustada kuni 2 nädalat järjest. Maropitant mõjutab ajus asuvat NK-1 retseptorit, pärssides P-aine sidumist kesknärvisüsteemis. P-ainet peetakse peamiseks oksendamisega seotud vaheaineks närvisüsteemis. Maropitant ei toimi rahustina. 
Vastunäidustused.
Vastunäidustusi sel ravimil pole, kuigi maropitanti ohutus pole veel teatud juhtudel tõestatud. Näiteks pole soovitatud maropitanti manustada alla 16 nädala vanustele koertele. Samuti pole kindel maropitanti mõju tiinetele ja imetavatele koertele. Kuna maropitanti metaboliseeritakse neerudes, siis ei ole soovitatav anda ravimit neerupuudulikkusega koertele. Ettevaatlik tuleb olla maropitanti kasutamisel loomadel, kellel esineb südameprobleeme või kellele manustatakse kaltsiumikanali blokaatoreid (alandavad vererõhku), sest maropitant omab afiinsust kaltsiumi ja kaaliumi ioonkanalite suhtes. 
Kasutamine kassidel.
Maropitant (Cerenia) töötati algselt välja ravimaks iiveldust koertel. 2012. aastal sai maropitant heakskiidu kassidel kasutamiseks Ameerika Ühendriikide Toidu- ja ravimiametilt (FDA – Food and Drug administration). Ravimil on sama toime ka kassidele ning see ei oma kliiniliselt olulisi kõrvaltoimeid. Uuringus selgus, et maropitant vähendab kassidel ka merehaigusest tingitud oksendamist. Ka kassidel on mõeldud ravim nii oksendamise ja iivelduse raviks kui ka ennetamiseks. 
Kõrvaltoimed.
Maropitanti (Cerenia) kõrvaltoimed ei ole sagedased. Osadel loomadel võib tekkida kõhulahtisus, rohke süljeeritus, isutus ja oksendamine. Oksendamine pärast ravimi manustamist võib olla tingitud selle mõjust seedesüsteemile. Seetõttu on soovitatav anda koerale enne tableti andmist väike maius ning vältida tableti andmist täiesti tühja kõhuga. Samas ei tohiks tabletti toidu sisse peita, sest see võib aeglustada tableti lahustumist ning see muudab ka toime algust.
Jim Jones

Jim Jones (õieti James Warren Jones; 13. mai 1931 Crete, Indiana, USA – 18. november 1978 Jonestown, Guyana) oli Ameerika Ühendriikide ususektijuht ning Peoples Temple'i usuliikumise asutaja.
Jones ja tema lähikondlased planeerisid ja korraldasid 18. novembril 1978 oma kauges džunglikommuunis Jonestownis Guyanas massimõrva ja enesetapu , mida ta kirjeldas kui „revolutsioonilist enesetappu“, sealhulgas mõrvasid USA kongresmeni Leo Ryani . Jonesil ja Jonestownis toimunud sündmustel on olnud määrav mõju ühiskonna arusaamale kultustest.
Oskar Jüris

Oskar Jüris (29. september 1909 Jamburg – 8. juuni 1975 Tallinn) oli eesti filosoof.
Ta oli lühikest aega (aastail 1954 ja 1955) Tartu Riikliku Ülikooli filosoofiakateedri juhataja.
Rahvusvaheline Ujumisliiga

Rahvusvaheline Ujumisliiga (lühidalt ISL) on rahvusvahelises ujumises võistlusvorm, mis võimaldab võistkondadel võistelda üksteise vastu turniiril mitme etapi jooksul ja erinevates kohtades. ISL-i esimene võistlus toimub 2019. aastal. Põhihooaeg algas oktoobris ja finaal peetakse detsembris.
Sportlastel, kes on varem diskvalifitseeritud dopinguvastaste reeglite rikkumise eest, on keelatud osalemine ISL-is. 
ISL-i asutas ja rahastab Ukraina miljardär Kostjantin Grigorišin. Võistluse eesmärk on ujumisspordi edukas turundus rahvusvahelisel tasemel. Selle eesmärk on kasutada ujumise potentsiaali, mis on kogu maailmas laialt levinud, kuid võrreldes teiste spordialadega rahaliselt toimib endiselt halvasti. Lisaks soovib ISL parandada sportlaste tasustamist ja panna nad ürituse keskpunkti. Seda seostatakse süüdistusega, et ujumisliidu FINA "Fédération Internationale de Natation" ujumissüsteemis osalevaid sportlasi on seni liiga halvasti tasustatud.
2018. aasta hooajal oli ainus FINA poolt korraldatud suur ujumisüritus ujumise maailma karikavõistlused. Juunis saatis FINA kirja kõigile 209 föderatsioonile, kutsudes neid üles mitte tegema koostööd ISL-iga. Pärast FINA üldeeskirjade jaotises 4.5 sisalduva reegli tõlgendamise täpsustamist teatas FINA, et ISL on nüüd klassifitseeritud 2019. aasta hooaja rahvusvaheliseks võistluseks.
Formaat.
Kõik etapid koosnevad neljast klubist ja need toimuvad kahel päeval kolme võistluse ja kahe pausiga. Igal juhul peavad kõik võistlevad klubid rivistama kaks sportlast (ja ka kaks võistkonda teateujumises), juhusliku ja järjepideva raja jaotusega kogu päeva jooksul. Koosseisumuudatusi saab päeva jooksul esitada kaks korda. Kokku 38 võistlust üksikute ürituste vahel, teateujumine ja väljalangemis võistlused, peetakse ühe etapi jooksul (4x50 segateateujumine toimub ainult siis, kui kaks võistkonda saavad punktid kõigi eelmiste võistluste jooksul). Algaval hooajal peetakse Derbi kohtumistel kaks viimast tavahooaja etappi, ülejäänud neljas Ameerika ja Euroopa meeskond lähevad vastamisi.
Meeskonnad saavad iga ujumise lõpus punkte järgmiselt:
Karanga keel

Karanga keel on maba keelkonna mabangi rühma kuuluv keel, mida räägivad Tšaadis elavad karangad.
Kõnelejate arv oli 1999. aasta andmetel umes 10 000.
Keele ISO 639-3 kood on kth.
Yorki peapiiskop

Yorki peapiiskop (inglise keeles "Archbishop of York") on Canterbury peapiiskopi järel Inglismaa Kiriku tähtsuselt teine vaimulik. Talle alluvad nii Yorki piiskopkond kui ka Yorki kiriklik provints, mis hõlmab Põhja-Inglismaad ja Mani saart.
Ta on "ex officio" Suurbritannia parlamendi Lordide koja liige, tiitliga Inglismaa priimas.
Peapiiskopi iste ("cathedra") asub Yorki kesklinnas Yorki katedraalis, tema ametlik residents Yorki ligidal Bishopthorpe'i külas asuvas Bishopthorpe'i palees.
Praegune Yorki peapiiskop on alates 9. juulist 2020 Stephen Cottrell. Enne teda, alates 5. oktoobrist 2005, oli peapiiskopiks John Sentamu.
Detsember 2019

Detsember 2019, kroonika.
2019. aasta detsember algas pühapäeval ja lõppes 31 ööpäeva hiljem teisipäeval.
Pimobendaan

Pimobendaani kasutatakse veterinaarmeditsiinis koerte südamepuudulikkuse raviks. Ravim suurendab südamelihase tundlikkust kaltsiumi suhtes, parandades südamelihase kokkutõmbevõimet (südamelihase kontraktsiooni) liigselt energiavarusid kulutamata. Pimobendaan suurendab südame jõudlust, vähendades sellega eel- ja järelkoormust. Südame jõudlus paraneb ennekõike südamelihas rakkude (müokardi rakkude) efektiivsuse suurenemise tõttu, mis võimaldab südamel töötada väiksemate süstoolsete ja diastoolsete mõõtmete juures. Mitmed uuringud on tähendanud, et pimobendaan parandab oluliselt südamepuudulikkusega koerpatsientide elumust ja elukvaliteeti.
Vaskulaarne toime.
Pimobendaan on vasodilaator (aine, mis laiendab ja lõõgastab veresooni), mille efektiivsuse aluseks on ka fosfodiesteraas III (PDE III), mis parandab vaskulaarset toimet. Lõdvestab veenide ja arterite seinu, seetõttu parandab ka südamelihase verevarustust. Lisaks aitab pimobendaan laiendada ka koronaarveresooni, mis parandab südamelihase varustatust toitainete ja hapnikuga.
Pimobendaani toime kaltsiumi tundlikkusele.
Pimobendaan parandab müokardi võimet kasutada rakkudes olevat kaltsiumi, mis tähendab et üha nõrgeneva südamelihase jõudlus paraneb ilma südame enda energiavarusid liigselt kulutamata. Sealt tulenevalt paraneb hapnikuga varustatuse ja hapnikutarbe vaheline suhe. Nõrgenevas müokardis on häiritud rakusisese kaltsiumi liikumine. Muutunud on valkude tundlikkus kaltsiumi suhtes ja kaltsiumi toime kontraktiilsetele valkudele.
Ravimi manustamisviisid.
Ravimit on võimalik manustada suukaudselt tabletina.
Pimobendaani kasutatakse sageli koos mõne teise südamepuudulikkust leevendava ravimiga:
Kõrvaltoimed.
Harvadel juhtudel võib patsiendil esineda oksendamist, kõhulahtisust või isutust.
Ettevaatusabinõud ravimi kasutamisel.
Pimobendaani metabolism toimub maksas, seega ei tohi seda ravimit manustada koertele kellel esineb raske maksapuudulikkus.
Mehaaniline teater

Mehaaniline teater (saksa keeles "Mechanisches Theater") on visuaalteatri liik, kuhu võib paigutada ka nukuteatri, objektiteatri, füüsilise teatri jne. Mehaanilise teatri mõiste on muutunud ajas nii vormilt kui ka sisult ning kunstnikud kasutavad seda erinevatel eesmärkidel. 
Mehaanilise teatri lavapealne koosneb lavamehhanismidest ja butafooriast. Laval on masinad, mis töötavad elektrilise ühenduseta ja osaliselt inimkäe abil. Dramaturgia põhineb masinate ja nende mehaaniliste lahenduste toimimisel. 21. sajandil võib mehaanilise teatri paigutada visuaalteatri alla, kus masin, tehnika, mehhanism saab laval näitleja rolli. Lavastus toimub elava ettekandena ning dramaturgia toetub mehaanilistele seadmetele, nende protsessidele ja rütmidele. Näiteks "Je brasse de l'air" ("Vaadates õhu liikumist").
Ajalugu.
Mehaanilise teatri mõiste võeti teadaolevalt esimest korda kasutusele Hellbrunni lossis Austrias 18. sajandil, kuhu loodi esimene mehaaniline teater, mida on nimetatud ka automaatseadmeks ("Automaton"). Sinna loodud kujundus ja figuurid liiguvad mehaaniliselt, vee jõul. Näiteks "The Water-Powered Mechanical Theater" ("Vee jõul töötav mehaaniline teater").
Mehaanilise teatri tegemisi võib näha ka 20. sajandi alguses Bauhausi liikumises. Oskar Schlemmer hakkas laval kasutama ja omavahel kombineerima geomeetrilisi kujundeid, mida liigutasid lavale ehitatud mehhanismid, osaliselt liigutati neid ka nähtamatute abiliste poolt. Näiteks "The Figural Cabinets" ("Figuraalsed kapid").
Mehaaniline teater Eestis.
Mehaanilise teatri mõiste pole Eestis kasutusel olnud. Selle asemel kasutatakse tehnoloogilise teatri mõistet, mis võtab põhimõtteliselt kokku tehnoloogia, tehnika, masinad ja mehhanismid laval. Küll aga võib liigitada mehaanilise teatri alla Erik Alalooga tegemised ja lavastused, kus kasutatakse palju mehhanismidel põhinevaid seadmeid ja elemente. Andrus Laansalu ehk Andreas W on kasutanud selle kohta ka mõistet "aurupunk" (inglise keeles "steampunk"), mis kasutab analoogtehnikat digitaalse asemel.
Professionaalsete Maletajate Assotsiatsioon

Professionaalsete Maletajate Assotsiatsioon (inglise keeles "Association of Chess Professionals"; lühend ACP) on rahvusvaheline mittetulunduslik maleorganisatsioon.
Professionaalsete Maletajate Assotsiatsiooni tegevuse peaeesmärk on elukutseliste maletajate õiguste kaitsmine, male propageerimine ja maleturniiride korraldamine. 
ACP liikmeks võivad saada maletajad, kes on saanud naiste rahvusvahelise meistri, rahvusvahelise meistri, naiste suurmeistri või rahvusvahelise suurmeistri nimetuse, samuti (ACP nõukogu heakskiidul) ka muud maletegelased (maletreenerid, malekohtunikud, maleajakirjanikud, maleorganisaatorid ja maleõppejõud).
Aastatel 2012–2018 oli ACP president Emil Sutovsky.
Elektriala

Elektriala on elektri- ja energeetikaajakiri, mis ilmub alates 1999. aasta algusest. 
Praegune ilmumissagedus on 8 numbrit aastas, 2019. aasta lõpuks oli ilmunud 150 numbrit. Ajakiri avaldab elektriseadmeid, elektri- ja energiapaigaldisi ning nende käitu hõlmavat aktuaalset teavet, tutvustab uusi normdokumente ja tehnikauudiseid, avaldab reklaami. Ette on nähtud digitaliseerimise, elektripaigaldiste, energeetika, elektrivalgustuse, elektriohutuse, koolituse, uudiste, tähtpäevade, probleemide jm rubriigid. Ajakiri on abiks kõigile neile, kes projekteerivad, ehitavad, haldavad ja kasutavad elektripaigaldisi. Ajakiri annab regulaarset infot Eesti Elektritööde Ettevõtjate Liidu (EETELi) tegevuse ja EETEL-Ekspert OÜ elektrialase koolitustegevuse ja profiõppe kohta ning tutvustab uut erialast kirjandust. 
Ajalugu.
Ajakirja Elektriala eelkäija oli ajakiri Elektrik, mis ilmus 1935–1937. Hiljem, enam kui poolesaja aasta jooksul, üritati mitu korda eestikeelset elektrotehnikaajakirja uuesti käima panna, kuid satuti organiseerimis- ja finantsraskustesse. Alles 1998. aasta lõpus, kui Eesti Elektritööde Ettevõtjate Liit otsustas sellist ajakirja välja andma hakata, sai see teoks. Kirjastamiseks loodi 1999 osaühing EETEL-Ekspert, mis lisaks ajakirjale hakkas välja andma ka teaberaamatuid, seni on ilmunud 14 raamatut. Osaühingu ja sellest moodustatud toimetuse algkoosseisu (1999–2016) kuulusid talituse juhataja Rein Jauk, (1999–2005) peatoimetaja Endel Risthein ja (1999–2005) kunstnik-kujundaja Ott Herodes. Aastast 2006 tegeleb ajakirja väljaandmisega vaid tegevjuht Jüri Mickfeldt ja peatoimetaja-kujundajana Rein Aro. Esimesse toimetuskolleegiumi kuulusid aastast 1999 Heino Harak, Heiki Liiser, Urmas Leitmäe ja Jüri Mickfeldt, esimesed kolm jätkavad siiani, neljas liige on vahetunud, aastast 1916 on see Märt Viileberg.
Väike Illimar

"Väike Illimar" on Friedebert Tuglase 1937. aastal ilmunud autobiograafiliste sugemetega lapsepõlve kirjeldav romaan, mis kujutab lapse silme läbi mõisaelu ja -inimesi. 
"Väikese Illimari" taastrükid ilmusid Nõukogude Eestis aastail 1945 ja 1955. "Väike Illimar" on ilmunud ka tõlgituna soome, vene, saksa, läti, leedu, poola, bulgaaria, slovaki, ungari ja niidumari keelde.
Autori kommentaarid romaani kohta.
Romaani sissejuhatuses kõnetab autor endas kunagi elanud last: "Õieti on su elu, väike Illimar, õnnelikum olnud, kui oled seda vahest ära teeninud. Ei, ära vaidle selle vastu, hoolimata kõigest kibedusest, mida oledki vahel kogenud. Inimesed on sulle üldiselt head olnud ja su elu on paremini läinud, kui sul endal oli selleks eeldusi. Oled seda ikka sügavamas südames tundnud ja tunnistanud. Ja nii oli õnnelik ka su elu ses nüüd juba olematus majas olematu järve kaldal. Pane käed silme ette ja tuleta meelde! Sule kõrvad ja kuulata! On, nagu kohiseks kuldne jõgi kauguses..." 
"Noorusmälestustes" on Friedebert Tuglas märkinud, et "Väikese Illimari" sugustes raamatutes "seguneb ikka tõde luulega". Elu- ja kirjandusloolises teoses "Rahutu rada" kirjutab Tuglas, et jutustus Illimarist ja tema eluilmast koosneb kahest poolest, tõsielulisest ja mõttekujutluslikust, ja et tema ülesandeks oli need pooled nõnda liita, et õmbluskohti ei märgataks. 
Romaani retseptsioonist.
Ants Oras täheldab järelehüüdes Friedebert Tuglasele 1971: "Sest mida on "Väike Illimar" muud kui lapsepõlve muinasmaad esile manav visioon – kadund maailma uuestiloomine, kõigi selle argipäevaste pisiasjade ülendamise kaudu kaugeks imede riigiks." 
Soomlasest Tuglase loomingu uurija Hannu Pekka Lappalainen on nimetanud "Väikest Illimari" eleegiaks. 
Rein Veidemanni hinnangul tuleb "Väikest Illimari" võtta kui Tuglase "teadlikku kunstiteost, mitte mälestusliku ainese registreerimist. Tuglas püsib siingi piltlikult öeldes täiusliku ilu taotlemise teel."
John Sentamu

John Tucker Mugabi Sentamu (sündinud 10. juunil 1949 Kampalas, Ugandas) on anglikaani eruvaimulik, kes alates 5. oktoobrist 2005 kuni 7. juunini 2020 oli Yorki peapiiskop, Yorki metropoliit ja Inglismaa priimas.
Sentamu sündis Ugandas Kampala lähedal pere 13 lapsest kuuendana.
Ta õppis õigusteadust Makerere ülikoolis ning töötas seejärel advokaadina ja kohtunikuna Uganda ülemkohtus. Ta kritiseeris president Idi Amini ning põgenes pärast lühikest vangistust Inglismaale. Seal pühendus ta anglikaani kirikule. Sentamu õppis Cambridge'i ülikooli Selwyni kolledžis teoloogiat ning kaitses 1984. aastal doktorikraadi. 
Sentamu pühitseti kirikuõpetajaks 1979. aastal. 1996. aastal sai ta piiskopiks. 2002. aastast oli ta Birminghami piiskop.
Sentamu on avalikult kritiseerinud mitmekultuurilisust ja samasooliste abielu. Samas toetab ta kooselu enne abiellumist, väites, et "me elame ajal, mil mõned inimesed ... tahavad maitsta, kas piim on hea, enne kui nad lehma ostavad."
Oktoobris 2019 teatas ta, et astub peapiiskopi ametist tagasi 7. juunil 2020. Kuigi ametist lahkudes kaotas ta oma "ex officio" koha Lordide kojas, anti talle 2020. aasta detsembris eluaegse peeri tiitliga uus koht.
Elevandiluumust

Elevandiluumust ehk luumust on tuntuim ja püsivaim must värvipigment, mida valmistatakse õhu juurdepääsuta põletamisel saadud elevandiluu- või muude raskete ja tihedate loomaluude söest.
Värvainete indeksis on elevandiluumusta tähised PBk9 (Pigment Black 9) ja 77267.
Saamine.
Pigmendi tegemiseks põletatakse elevandiluutöötlusest üle jäänud materjali või muid tihedaid loomaluid söeks õhu juurdevooluta. Luutükid ja -laastud pannakse tiiglisse, ümbritsetakse see hõõguvate sütega ning kaetakse kinni. Luud söestuvad umbes 550 °C kuumuse toimel. 19. sajandi retsept soovitab jälgida, millal ei tule katte alt enam suitsu, eemaldada siis tiigel ja oodata, kuni see on jahtunud. Tiiglis olev söetaoline mass purustatakse ja pestakse läbi sooja veega, enne kasutamist hõõrutakse väga peeneks.
Ajalooliselt on elevandiluumusta tehtud eelistatult elevandiluust ja vähemväärtuslikest loomaluudest tehtud pigmendi kohta käibis sõna luumust. Tänapäeval on nimetused elevandiluumust ja luumust sünonüümsed, sest pigmenti toodetakse valdavalt loomaluudest elevandiluu harulduse tõttu. Tänapäeva pigmenditootjad ja -müüjad nimetavad elevandiluumustaks ("ivory black") peenema jahvatusega ja suurema süsinikusisaldusega luumusta. Traditsioon on pärit 19. sajandist, mil müüdi peent luumusta elevandiluumusta nime all ja jämedama jahvatusega luumusta Pariisi musta nime all.
Omadused.
Elevandiluumust on värvilt kergelt sinaka varjundiga must, sileda tekstuuriga ja tihkem kui lambitahm. Koosneb 10–20% süsinikust, kuni 84% aluselisest kaltsiumfosfaadist Ca5(OH)(PO4)3 ja 6% muudest ühenditest, nagu kaltsiumkarbonaadist ja kaltsiumsulfaadist. Kunstis kasutatavatest sütest on see kõige lisanditerikkam. Pigment on valguskindel, sobib kõigi sideainetega, kuid on halva katvusega.
Kasutamine.
Luumusta kasutamine on tuvastatud juba esiaja kunstis, samuti Vana-Egiptuse, Kreeka ja Rooma kunstis. Seda kasutati katkematult Euroopas keskaegses ja renessansskunstis ja hiljem igasugustes tehnikates, nii tempera-, õli- kui ka akvarellvärvides. Elevandiluumusta kasutust võib leida terve rea vanade meistrite teostest, näiteks Rembrandti maalidel on tumedate taustade jaoks piisanud umbratoonidest, kuid portreteeritavate tumedad rõivad sisaldavad alati sügavmusta elevandiluumusta.
Tadeusz Kościński

Tadeusz Piotr Kościński (sündinud 9. detsembril 1956 Londonis) on Poola pankur ja riigiametnik, riigisekretär (eesti mõistes kantsler) arenguministeeriumis (2015–2018), ettevõtluse ja tehnoloogia ministeeriumis (2018–2019) ja rahandusministeeriumis (2019). Ta oli 15. novembrist 2019 kuni 7. veebruarini 2022 Poola rahandusminister Mateusz Morawiecki teises valitsuses.
Kościński on lõpetanud 1977. aastal Londoni Ülikooli juures oleva Goldsmithsi kolledži ning töötanud Londonis mitmes pangas.
1990. aastatel kolis ta püsivalt Poolasse, kus töötas kõigepealt seitse aastat panganduse ja rahanduse konsultandina. Ühtlasi töötas ta mitmes pangas. 
27. novembrist 2015 kuni 15. jaanuarini oli ta Poola arenguministeeriumi riigisekretär (eesti mõistes kantsler), vastutades muu hulgas sularahata arvelduste eest. 6. jaanuaril 2018 siirdus ta samale ametikohale ettevõtluse ja tehnoloogia ministeeriumis, kus vastutas muu hulgas digitaalse majanduse ja ekspordipoliitika eest. 1. juulist 2019 töötas ta rahandusministeeriumi kantslerina.
15. novembrist 2019 kuni 7. veebruarini 2022 oli ta Poola rahandusminister Mateusz Morawiecki teises valitsuses.
Kognitiivsus

Kognitiivsus on mentaalseid protsesse (nt taju, tähelepanu, mõtlemist) kaasav, tunnetusega seotud psühholoogiline mõiste.
Eleryn Tiit

Eleryn Tiit (sündinud 26. märtsil 1996 Viljandis) on eesti poplaulja.
Haridus.
Ta on õppinud aastatel 2003–2012 Viljandi Jakobsoni Koolis ja aastatel 2012–2015 Viljandi Gümnaasiumis. 2018. aasta kevadel lõpetas ta Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli.
Töö ja looming.
Ta on olnud aastaid ansamblis 2 Quick Start taustalaulja.
Ta mängib 2025. aasta telesarjas "Papsid" meditsiiniõde.
Eesti Laul.
Eleryn Tiit esitas lauluvõistluse Eesti Laul 2022 neljandas veerandfinaalis laulu "Tunnete keel", kuid poolfinaali laul ei pääsenud.
Töö raadiosaatejuhina.
Septembrist 2022 kuni juulini 2025 juhtis Eleryn Tiit tööpäeviti koos Andi Raigiga raadiojaamas Sky Plus "Drivetime’i".
Meelelahutussaadetes osalemine.
Ta on osalenud 2019. aasta sügishooajal TV3 meelelahutussaates "Su nägu kõlab varsti tuttavalt" ja 2024. aastal Kanal 2 muusikalises võistlussaates "Tähtede täht".
Diskograafia.
2024. aastal ilmus debüütalbum "Vastassuunas".
Isiklikku.
Tema isa on Peeter, ema on Annely ja vanem õde on Merilyn.
Tema taustavokalist Laura Tiit ei ole ta õde.
Chambers Street

Chambers Street on Manhattani kahesuunaline sirge tee, mis suundub Manhattan Municipal Buildingu eest loodesse Battery Park Cityini.
Tänav on nimetatud John Chambersi järgi, samuti nagu on tema partneri järgi nimetatud Murray Street.