Lina Kostenko

Lina Vassõlivna Kostenko (ukraina keeles Ліна Василівна Костенко; sündinud 19. märtsil 1930) on Ukraina luuletaja, ajakirjanik, kirjanik, kirjastaja ja endine Nõukogude teisitimõtleja. 1960. aastate inimeste luuleliikumise asutajat ja juhtivat esindajat Kostenkot on kirjeldatud kui üht Ukraina silmapaistvamat luuletajat ning talle omistatakse ukrainakeelse lüürika taaselustamist.
Kostenkole on antud arvukalt aunimetusi, sealhulgas Kiievi Mohõla Akadeemia auprofessor, Lvivi ja Tšernivtsi Ülikooli audoktor ning Ševtšenko riiklik auhind ja Auleegioni orden.
Varajane elu ja karjäär.
Lina Vassõlivna Kostenko sündis Ržõštšivis õpetajate perre. 1936. aastal kolis tema perekond Ržõštšivist Ukraina pealinna Kiievisse, kus ta lõpetas keskkooli.
Aastatel 1937–1941 õppis ta Truhhanivi saarel asuvas Kiievi koolis nr 100, kus elas tema pere. Lisaks ülejäänud külale põletasid Wehrmachti väed 1943. aastal kooli. Luuletus "Ma kasvasin üles Kiievi Veneetsias" on pühendatud neile sündmustele.
Pärast keskkooli lõpetamist õppis ta Kiievi Pedagoogilises Instituudis ja hiljem Moskvas Maksim Gorki Kirjandusinstituudis, mille lõpetas 1956. aastal kiitusega.
1960. aastate inimeste liikumine.
Kostenko oli 1950. ja 1960. aastate liikumise üks esimesi ja tähtsamaid tegelasi. Tema luule on tavaliselt lüüriline ja keerukas, kuid toetub suuresti ka aforismidele, kõnekeelele ja satiirilisele keelele ning on tavaliselt autoritaarsuse suhtes kriitiline.
Kostenkole on omistatud ukrainakeelse lüürika taaselustamist ja teda on nimetatud üheks Ukraina suurimaks naisluuletajaks. Ukraina emigrantide õpetlane Ivan Košelivets on nimetanud tema kirjutatut "enneolematuks" selle kõrvalekaldumise tõttu sotsialistlikust realismist.
1960. aastate alguses osales ta Kiievi loomingulise noorteklubi kirjandusõhtutel. Pärast kooli lõpetamist avaldas ta kolm luulekogu: 1957. aastal ""Maa kiired", 1958. aastal "Purjed" ja 1961. aastal "Südamereisid"". Luuletused said Ukraina lugejate seas tohutult populaarseks. Kuid Nõukogude Liidu valitsus sundis ta vaikima, kuna ta ei tahtnud alluda Nõukogude võimudele, kes tema luuletusi tsenseerisid.
Konflikt Nõukogude valitsusega.
1961. aastal kritiseeriti teda "apoliitilisuse pärast". 1963. aastal eemaldati trükist luulekogu "The Star Integral", samas kui teine luulekogu, "Printsi mägi", eemaldati tüpograafiast. Nendel aastatel avaldati Kostenko luuletusi Tšehhoslovakkia ajakirjades ja Poola ajalehtedes. Ukraina publikuni jõudsid need aga vaid aeg-ajalt, enamasti samizdati vahendusel.
1965. aastal kirjutas Kostenko alla protestikirjale Ukraina intelligentide arreteerimise vastu. Ta osales Lvivis Mõhhailo Osadtšõi ja Mõroslava Zvarõtševska kohtuprotsessil. Vendade Horõnide kohtuprotsessi ajal viskas ta neile lilli. Koos Ivan Dratšiga pöördus ta ajakirja Žovten (praegu Dzvin) toimetusse ja Lvivi kirjanike poole ettepanekuga arreteeritute kaitseks sõna võtta. Kirjanikud ei julgenud protestida, vaid esitasid kohtusse hagi palvega vabastada Bohdan Horõn kautsjoni vastu vahi alt. Need jõupingutused ei mõjutanud kohtuprotsessi, kuigi mõjutasid Ukraina teisitimõtlejate moraali tol ajal.
1966. aasta mais korraldas osa noortest Ukraina Rahvuslikus Kirjanike Liidus, kus "natsionalistlikud lindpriid" sildistati, ovatsioone Kostenkole, kes kaitses oma seisukohti ning kaitses Ivan Svitlitšnõid, Opanass Zalõvahhat, Mõhhailo Kosivit ja Bohdan Horõniä. 1967. aastal nimetas Omeljan Pritsak Kostenko ja Ivan Dratši Nobeli kirjandusauhinna kandidaadiks koos Ukraina vanema luuletaja ja poliitiku Pavlo Tõtšõnaga.
1968. aastal kirjutas ta kirju Vjatšeslav Tšornovili kaitseks, vastuseks tema laimamisele ajalehes Kirjanduslik Ukraina. Pärast seda ei mainitud Lina Kostenko nime Nõukogude ajakirjanduses aastaid. Ta kirjutas "sahtlisse", teadmisega, et tema teoseid ei avaldata mitte kunagi.
1973. aastal kandis Ukraina kommunistliku partei ideoloogia keskkomitee sekretär Valentõn Malantšuk Lina Kostenko musta nimekirja. Alles 1977. aastal, pärast Malantšuki lahkumist ilmus tema luulekogu "Igavese jõe kaldal" ja 1979. aastal Sotsialistlik-Revolutsioonilise Kaardiväe Presiidiumi erimääruse alusel üks tema suurimaid teoseid. Ilmus ajalooline romaan värssides "Marusja Tšurai" (umbes 17. sajandi ukraina rahvalauljast), mis oli 6 aastat tunnustusega oodanud. Ta pälvis 1987. aastal Ukraina NSV Tarass Ševtšenko riikliku auhinna.
Kostenko kirjutas ka luulekogud ""Originaalsus" (1980) ja "Sulatamata skulptuuride aed" (1987), lastele mõeldud luulekogu "Sirelikuningas"" (1987).
Elu iseseisvas Ukrainas.
1991. aastal kolis Kostenko Tšornobõli keelutsooni, öeldes, et ta soovib "jõudu juurde saada", kuigi ta hoiatas teisi seda tegemast. Pärast abikaasa Vassõl Tšvjurkõnovi surma 2000. aastal pani ta kirjutamise pausile.
2010. aastal ilmusid "Ukraina hullu märkmed". See oli tema esimene romaan ja esimene raamat pärast 1989. aasta raamatut "Valitud teosed". Märkmete ilmumisele pidi järgnema raamatutuur läbi Ukraina, kuid see lõppes järsult Lvivis, väidetavalt pärast seda, kui Kostenko oli solvunud kas Lvivi elanike pärast, kes müüsid pileteid esitlusele (mis oli mõeldud tasuta) või kriitikute peale, kellele see raamat ei meeldinud.
2005. aastal üritas tollane president Viktor Juštšenko kaunistada Kostenkot Ukraina kangelase aunimetusega, mis on riigi kõrgeim autasu. Kostenko aga keeldus auhinnast, teatades: "Ma ei kanna poliitilisi ehteid."
Keset 2022. aasta Venemaa sissetungi Ukrainasse kritiseeris Kostenko nilbet keelekasutust ja oli avalikult vastu selle legaliseerimisele, kirjutades sotsiaalmeedias: "Teist sellist asja [nagu ukraina keel] pole vist kogu maailmas. Keel on ööbik, samal ajal kui kurat lobiseb."