tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Märjamaa vald (2002)

Märjamaa vald oli vald Rapla maakonnas. Vallas asus 82 küla ja Märjamaa alev.
20. oktoobril 2002 liitusid Märjamaa alev, Märjamaa vald ja Loodna vald, ühinenud valla nimeks sai Märjamaa vald. 2017. aasta haldusreformi käigus ühines Märjamaa vald Vigala vallaga, uue valla nimeks sai Märjamaa vald. Enne 2017. aasta haldusreformi oli Märjamaa vald pindalalt Eesti suurim vald.
Vald andis välja oma teenetemärki: Maarjaristi, millel oli I ja II klass (kuldrist ja hõberist). Maarjaristi kujundas Piret Smagar. Ettevõtteid tunnustatakse teeneteplaadiga, inimesi ka aukodaniku nimetusega. Märjamaa valla aukodanikuks on valitud näiteks lastekirjanik Harri Jõgisalu, pastor Priit Rannut ja kirjanik Arvo Valton, perearst Marika Hiiemaa. Aukodanikele antakse Maarjaristi I klass.
Märjamaa vallavanem oli Merlin Suurna
Külad.
Alaküla, Altküla, Aravere, Aruküla, Haimre, Hiietse, Inda, Jaaniveski, Jõeääre, Kaguvere, Kangru, Kasti, Keskküla, Kiilaspere, Kilgi, Kirna, Kohatu, Kohtru, Koluta, Konuvere, Kunsu, Kõrtsuotsa, Käbiküla, Käriselja, Laukna, Leevre, Lestima, Lokuta, Loodna, Luiste, Lümandu, Maidla, Metsaääre, Metsküla, Moka, Mõisamaa, Mõraste, Mäliste, Männiku, Naistevalla, Napanurga, Nurme, Nurtu-Nõlva, Nõmmeotsa, Nääri, Ohukotsu, Ojaäärse, Orgita, Paaduotsa, Paeküla, Paisumaa, Pajaka, Purga, Põlli, Päädeva, Rangu, Rassiotsa, Ringuta, Risu-Suurküla, Russalu, Sipa, Sooniste, Soosalu, Sulu, Suurküla, Sõmeru, Sõtke, Teenuse, Tolli, Urevere, Vaimõisa, Valgu, Vanamõisa, Vana-Nurtu, Varbola, Velise, Velisemõisa, Velise-Nõlva, Veski, Vilta, Võeva, Ülejõe.
Sokotra

Sokotra (araabia keeles سقطراء "Suquţrā’") on saar India ookeanis.
Pindala 3600 km². Saar on mägine, kõrgus kuni 1503 meetrit. Kuulub Jeemenile ning moodustab koos lähedalasuvate väikesaartega Sokotra saarte kubernerkonna.
Saare elanike arv on umbes 50 000. Suurim linn on Ḩādībū.
Sokotral räägitakse sokotra keelt.
Raikküla vald

Raikküla vald oli Raplamaa haldusüksus.
Piirnes Rapla, Kehtna ja Märjamaa vallaga.
Raikküla vallavanem oli Anne Leht.
Asustus.
Vallas oli 22 küla: Jalase, Kaigepere, Keo, Koikse, Kõrvetaguse, Lipa, Lipametsa, Loe, Lõpemetsa, Metsküla, Nõmmemetsa, Nõmmküla, Põlma, Pühatu, Purku, Raela, Raikküla, Riidaku, Tamme, Ummaru, Vahakõnnu, Valli.
2006. aastal oli 94,8% elanikest eestlasi, 3% venelasi.
Ajalugu.
Raikküla vald moodustati 11. aprillil 1991. 2017. aastal liideti Raikküla vald Rapla vallaga, välja arvatud Kõrvetaguse, Pühatu ja Riidaku küla, mis liideti Märjamaa vallaga.
Sonora kõrb

Sonora kõrb on kõrb, mis asub Mehhiko ja USA piiril.
Geograafiline asukoht.
Mehhikos asuv kõrbeosa paikneb California poolsaarel ja Sonora osariigis, Ameerika Ühendriikides asuv osa California ning Arizona osariigis.
Geograafilised koordinaadid:&lt;br&gt;
26°40’ – 34°30’ N&lt;br&gt;
110°30’ – 116°40’ W
Kõrbe pindala on ligikaudu 300 000 km².
Sonora on liiva- ja kivikõrb.
Kasvukohatüüp.
Tegemist ei ole kõrbega tavainimese ettekujutuses (Sahara tüüpi viljatud liivaluited vms). Ka seda leidub Sonoras, kuid enamik kõrbest on kaetud suhteliselt rikka elustikuga.
Kõrbete sademetehulk võib varieeruda küllaltki suurtes piirides, jäädes enamasti siiski alla 200 mm aastas. Kui välja jätta külmakõrbed, ületab aurumine sademeid. Kõrbi iseloomustab temperatuuri aastase ja ööpäevase käigu suur amplituud, see on põhjustatud pidevast kõrgrõhkkonnast ja temperatuuri inversioonist, mis ei lase tekkida pilvkattel. Kõrbete taimestik on harjunud pideva vee puudujäägiga. Kõrbete ja poolkõrbete biomassi produktsioon pindala ühiku kohta on küll väike, kuid liigirikkus võib olla küllaltki suur, näiteks Austraalia kõrbete roomajate või Mehhiko kõrbete kaktuste puhul.
Elustiku mitmekesisus.
Kõrbetes ja poolkõrbetes võib kasvada palju erinevaid ja kuivade tingimustega kohanenud taimeliike. Rikkalikult võib esineda ka roomajaid, samuti on mitmetes kõrbetes kõrge endeemsuse aste, see tähendab, et paljud liigid esinevad vaid selles kindlas piirkonnas. Sonora kõrbes on endale elupaiga leidnud umbes 2500 taimeliiki. Sonoras kasvab arvukalt kaktuseid.
Ohud säilimisele.
Enamik ohtudest on seotud inimtegevusega: salakütid, niisutuspõllumajandus, kariloomade pidamine, liiga intensiivne turism.
Lisaks asuvad Sonora kõrbes ühed USA suurimad ja kiiremini kasvavad linnastud: Phoenix (4.5 miljonit elanikku) ja Tucson (miljon elanikku). 2000. aastal hinnati, et seoses pideva valglinnastumisega Phoenixi linnastus kahenab seal kõrbe pindala keskmiselt 1 aaker (0.4 hektarit) tunnis.
Vigala vald

Vigala vald oli vald Rapla maakonnas. Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus otsustati 2016. aasta detsembris ühineda Vigala valda Märjamaa vallaga. Vigala valla senisel territooriumil moodustati Vigala osavald.
Vigala vallas oli 27 küla:
Araste – Avaste – Jädivere – Kausi – Kesu – Kivi-Vigala – Kojastu – Konnapere – Kurevere – Leibre – Läti – Manni – Naravere – Oese – Ojapere – Paljasmaa – Palase – Pallika – Päärdu – Rääski – Sääla – Tiduvere – Tõnumaa – Vaguja – Vanamõisa – Vana-Vigala – Vängla
Valla ajaleht Vigala Sõnumid ilmus kord kuus ja seda jagati igale majale.
Poliitika.
Vigala valla üks pikaaegne vallavanem oli Priit Kärsna.
Muslim

Muslim ehk moslem on usklik, kes tunnistab islamit ja järgib islami rituaale. 
Tänapäeval arvatakse maailmas elavat 2 miljardit muslimit ja see arv kasvab pidevalt.
Nimetus.
Erinevate täishäälikutega variandid tulenevad sellest, et sõnas "muslim" on täishäälikud nagu klassikalises araabia keeles, sõnas "moslem" nagu tänapäeva araabia kõnekeeltes. 
Eesti keeles on kasutusel ka sõnad "muhamedlane" ja "muhameedlane", kuid eesti muslimid ei soovita neid kasutada, sest nendest sõnadest võib jääda mulje, nagu muslimid kummardaksid Muḩammadit. 
Harva kohtab ka pärsia keelest pärinevat nimetust "musulman".
Muslimite rühmitused.
Kaks põhilist muslimite sekti on sunniidid ehk sunnamuslimid ja šiiidid ehk šiiamuslimid. Enamik muslimeist kuulub sunniitide sekti; šiiidid on ülekaalus Iraanis.
Eesti linnuste loend

Eesti linnuste loend on loetelu Eesti territooriumil asunud linnustest.
Haljala vald (1991)

Haljala vald oli vald Lääne-Virumaal.
Haljala vald piirnes idas Viru-Nigula ja Sõmeru, põhjas Vihula, läänes ja lõunas Rakvere ning Kadrina vallaga. Haljala valla viimane vallavanem oli alates 2009. aastast Leo Aadel.
Eesti omavalitsuste reformi tulemusena liideti 2017. aastal Haljala ja Vihula vald ja sündis uus Haljala vald.
Asustus.
Alevik.
Haljala
Külad.
Aaspere – Aasu – Aaviku – Auküla – Essu – Idavere – Kandle – Kavastu – Kisuvere – Kõldu – Kärmu – Lihulõpe – Liiguste – Pehka – Põdruse – Sauste – Tatruse – Vanamõisa – Varangu – Võle
Loodus.
Maastikuliselt jääb Haljala vald Kirde-Eesti lavamaa põhjapiirile. Põhjast lõunasse kulgeb läbi Haljala valla Selja jõe org.
Valdavad on leetjad liivmullad ja moreensed liivsavimullad, paasi kattev mullakiht võib olla küllalt õhuke. Maavaradest on olemas kohaliku tähtsusega liiva- ja kruusavarud. Kaitse alla on võetud Kisuvere allikas, Aaspere, Essu, Kandle ja Kavastu park, Vanamõisa männik ja park ning Võle rändrahn.
Ajalugu.
Haljala valla territooriumilt on pärit mitmeid keskmise ja noorema kiviaja muistiseid. Muinasaja lõpul kuulus piirkond Rebala ("Repel") muinaskihelkonda, mis hõlmas kogu Loode-Virumaa. Muinasaja lõpusajanditest pärineb ka tänapäeva Haljala alevikust u 8 km kaugusel asuv Varangu linnus. Pärast Virumaa vallutamist taanlaste poolt 13. sajandi algul jagunes Rebala kaheks kihelkonnaks – Haljalaks ja Kadrinaks. Taani hindamisraamat (1241) mainitakse juba Haljala ("Halelæ") kihelkonda ning selle 35 küla, millest suurim oli Selja 45 adramaaga.
Haljala asus tollal oluliste Tallinnast itta ning Toolsest läbi Rakvere lõunasse viivate teede ristumiskohas ning oli ka teatud määral sõjaline tugipunkt kui Rakvere ordulinnuse eelpost. Sellest annab tunnistust 15.–16. sajandil ehitatud kiriku kaitse-ehituslik iseloom. 15. sajandil eraldus Haljalast omaette kihelkonnaks Rakvere, naaberkihelkonnad olid veel Kuusalu, Kadrina ja Viru-Nigula. Tollases Haljala kihelkonnas asusid olulised sadamad Toolse ja Vergi, küllalt tihedad olid sidemed Soomega. Nn sõbrakaubandus kestis veel Teise maailmasõjani.
19. sajandil tekkis seoses pärisorjuse kaotamisega Haljala kihelkonna 18 mõisa baasil 18 valda kui talurahva omavalitsusüksust. 1893 ühendati need kolmeks suuremaks – Aaspere, Vihula ja Varangu (Maria). 1917. aastal moodustati Haljala vald, organiseeriti 1939. aasta valdade reformiga uueks Haljala vallaks ja likvideeriti 1950. aastal. 1992. aastal loodud Haljala valla territoorium kattus nõukogudeaegse Haljala külanõukogu omaga.
Kultuur.
Gooti stiilis Haljala Mauritiuse kirikus asub mitu kunstimälestist, sh Johann Valentin Rabe valmistatud barokkstiilis kantsel (1730) ning 17. sajandi õlimaal "Püha õhtusöömaaeg".
Tuntud inimesi.
Haljala vallas on sündinud astronoom Georg Thomas Sabler (1810–1865), arhitekt Herbert Voldemar Johanson (1884–1964) ja lastekirjanik Alide Dahlberg (1891–1981); pikki aastaid elas seal kirjanik Osvald Tooming (1914–1992).
Kristiina Ehin

Kristiina Ehin (sündinud 18. juulil 1977 Raplas) on eesti luuletaja, proosakirjanik ja laulja.
Haridus.
Ta on õppinud Rapla koolis, seejärel Tartu Ülikoolis eesti filoloogiat ja spetsialiseerunud rahvaluulele. 2004. aastal sai ta Tartu Ülikoolist magistrikraadi eesti ja võrdleva rahvaluule alal. Magistritöö teema oli "Eesti vanema ja uuema rahvalaulu tõlgendusvõimalusi naisuurimuslikust aspektist". 
Töö ja looming.
Ta on töötanud õpetajana Järvamaal Vodja koolis ja alates 2005. aastast Rocca al Mare koolis. 2015/2016 oli ta Tartu Ülikooli vabade kunstide professor.
Ta on kuulunud kirjandusrühmitusse Erakkond. 
Ehin on laulnud ansamblis Sinimaniseele ning kuulub 2012. aastast ansamblisse Naised Köögis, mille liikmed on veel Katrin Laidre, Sofia Joons ja Kairi Leivo. Ta esindas Eestit Londonis 2012. aasta suveolümpiamängude satelliitüritusel Poetry Parnassus, mis toimus 26. juunist 1. juulini 2012.
Tema teoste tõlked.
Kristiina Ehini luulekogud Ilmar Lehtpere tõlkes on pälvinud mitu tõlkeluuleauhinda. 2007. aastal sai luulekogu "The Drums of Silence" Corneliu M. Popescu luuletõlke auhinna. Seda auhinda antakse välja Londonis Euroopa parima inglise keelde tõlgitud luuleraamatu eest. Žürii rõhutas, et see on tõlge, millel on kristalli kvaliteet. 2010. aastal sai luulekogu "The Scent of Your Shadow" auhinna Poetry Book Society Recommended Translation.
Isiklikku.
Kristiina Ehin on Andres Ehini ja Ly Seppeli tütar. Tal on poeg Hannes.
Ta on vasakukäeline. 
Ehini abikaasa on alates 2011. aastast muusik Silver Sepp. Neil on 2016. aastal sündinud tütar Luike.
Kokandus

Kokandus ehk kokakunst ehk kulinaaria on toidu valmistamisega seotud teadmistevaldkond ja tegevusharu. Kokanduse kohta kasutatakse mõnikord ka sõna "gastronoomia", mis tähendab eelkõige toiduainete ja toiduvalmistamise tundmist, kuid ka oskust valmistada peeni toite ja peente toitude harrastust. Elukutselist kokandusega tegelejat nimetatakse tavaliselt kokaks; gastronoomiks nimetatakse tavaliselt harrastajat. 
Kokandus hõlmab nii vajalikke teadmisi toiduainetest, toiduainete ettevalmistamise ja toiduvalmistamise meetoditest kui ka teadmisi hügieenist, toitumisteadusest ja -tavadest ning toiduvalmistamise käigus toidus toimuvatest keemilistest ja füüsikalistest protsessidest. Eri maade kokanduses kasutatakse väga erinevaid võtteid ja toiduaineid, ühe maa või rahva kokandustraditsiooni nimetatakse rahvusköögiks. Viimastel sajanditel on kujunenud välja ka rahvusköökideülesed kokandustraditsioonid nagu "fusion" ja molekulaargastronoomia.
Kokandust õpetatakse nii kutseharidusena kui ka harrastajatele mõeldud kokanduskursustel. Elukutseliselt kokandusega tegelejalt nõutakse enamikus riikides kvalifikatsioonitunnistust. Suurem osa elukutselistest kokkadest töötab toitlustus- ja majutusettevõtetes (nn HoReCa-sektor – "hotels", "restaurants", "catering").
Eesti kutsekoolides on kokandus üks populaarsemaid erialasid, seda õpetatakse näiteks Tallinna Teeninduskoolis ja Tartu Rakenduslikus Kolledžis. Kokanduskursusi korraldab näiteks Tartu Rahvaülikool.
Toidu valmistamise meetodid.
Aurutamine - Blanšeerimine - Deglasseerimine - Flambeerimine - Fondüü - Fermenteerimine - Frittimine - Gratineerimine - Grillimine - Hakkimine - Hapendamine - Hautamine - Keetmine - Kokkukeetmine - Konserveerimine - Koorimine - Kupatamine - Külmutamine - Küpsetamine - Maitsestamine - Marineerimine - Passeerimine - Paneerimine - Pinnakääritamine - Pošeerimine - Praadimine - Põhjakääritamine - Püreestamine - Raklett - Röstimine - Soolamine - Vahustamine - Vokkimine
Toiduvalmistamise vahendid.
Ahjupann
Elektripliit
Gaasipliit - Grillvarras 
Kapsaraud - Kastrul - Kirn - Konserviavaja - Krokkpott - Kulp - Köögikaalud - Köögikombain - Kööginoad - Küpsetuskott - Küpsetuspaber - Küpsetusplaat
Pann - Pott - Praeahi 
Salatikuivati - Samovar - Sausegur - Survekeedupott - Sõel
Tainarull
Vispel
Teed.
Aromatiseeritud tee - Earl Grey - Gunpowder - Jasmiinitee - Lapsong Souchong - Mate - Oolong - Piparmünditee - Roheline tee - Sencha - Sinililletee -Tseiloni tee
Lauakatmine.
Kauss - Samovar - Söögipulgad
Kvantenesetapp

Kvantenesetapp on mõtteline eksperiment, mille pakkusid üksteisest sõltumatult välja Hans Moravec (1987), Bruno Marchal (1988) ja Max Tegmark (1998). See mõtteline eksperiment püüab teha vahet kvantmehaanika Kopenhaageni tõlgenduse ja Everetti paljumaailmalise tõlgenduse vahel, varieerides Schrödingeri kassi eksperimenti. Kvantenesetapu eksperiment läheneb Schrödingeri kassile kassi seisukohast. 
Füüsikule on sihitud püss, mille lahtiminemine sõltub radioaktiivsest lagunemisest. Eksperimendi igas voorus on tõenäosus 1/2, et püss läheb lahti ja füüsik sureb. Kui Kopenhaageni tõlgendus peab paika, siis varem või hiljem läheb püss lahti ja füüsik saab surma.
Kui peab paika paljumaailmaline tõlgendus, siis eksperimendi igas voorus lahkneb füüsik kahte maailma, millest ühes ta jääb ellu ja teises sureb.
Maailmades, kus füüsik sureb, lakkab ta olemast. Ent füüsiku seisukohast läheb eksperiment edasi, ilma et ta lakkaks olemast, sest igas harus saab ta tulemust vaadelda ainult maailmas, kus ta jääb ellu, ja kui peab paika paljumaailmaline tõlgendus, siis füüsik täheldab, et talle paistab, et ta ei saagi surma. 
Õnnetuseks ei saa füüsik oma tulemustest teatada, sest välisvaatleja seisukohast ei sõltu tõenäosused sellest, kas peab paika Kopenhaageni tõlgendus või paljumaailmaline tõlgendus. 
Ühest selle mõttelise eksperimendi variandist tuleneb vaieldav järeldus, mida nimetatakse kvantsurematuseks: kui peab paika kvantmehaanika paljumaailmaline tõlgendus, siis teadvusega vaatleja ei saa kunagi lakata olemast. Ent näib, et sama loogikaga saaks näidata ka seda, et teadvusega vaatleja ei saa kunagi teadvust kaotada, järelikult pole tal võimalik magada. Et enamiku vaatlejate kogemus räägib sellele vastu, siis on selle mõttelise eksperimendi tulemust vaidlustatud.
Kvantsurematus

Kvantsurematus on märksõna, mis märgistab mõttekäiku, mille kohaselt kvantmehaanika Everetti paljumaailmalisest tõlgendusest järeldub, et teadvusega olend ei saa lakata olemast. Sellele mõttele on esitatud tugevaid vastuargumente. 
Tegemist on kvantenesetapu mõttelise eksperimendi variandiga. Oletame, et füüsik paneb enda kõrval plahvatama aatomipommi. Peaaegu kõigis alternatiivuniversumites füüsik aurustub. Ent on ka mõned üksikud alternatiivuniversumid, milles füüsikul õnnestub kuidagi ellu jääda. Idee on selles, et füüsik saab kogeda üksnes neid universumeid, milles ta jääb ellu, olgu neid nii vähe kui tahes. Nii paistab füüsikule tema enda seisukohast, et ta jääb alatiseks elama. 
Paljud peavad seda mõtet absurdseks, väites, et see ei ole loomulik järeldus kvantmehaanika paljumaailmalisest tõlgendusest. Et enamikus maailmades füüsik lakkab olemast, siis oponentide meelest on tuumaplahvatuse kõrval oleva füüsiku kõige tõenäolisemaks kogemuseks olemast lakkamise kogemus (või kogemusetus). Vastuargumendiks võib tuua selle, et kogemuse puudumine ei olegi mingi kogemus. 
Kriitikud väidavad, et teadvuse pidevus ning alatiseks kestmajäämise võimalus on selles stsenaariumis tegelikult eeldusteks, millel pealegi puudub füüsikaline alus. Samuti väidavad nad, et selle mõtteeksperimendi loogikat kasutades saaks tulla ka järeldusele, et teadvusega vaatleja ei saa kunagi teadvust kaotada, järelikult pole tal võimalik ka magama jääda. Vastuargumendina võib öelda, et kuigi võivad olemas olla paralleeluniversumid, milles ei jäädagi kunagi magama, on neid kaduvväike hulk võrreldes nende universumitega, milles jäädakse magama ja ärgatakse jälle üles. Nii et kui eeldada, et teadvus jätkub, siis on palju tõenäolisem, et ta jätkub mõnesse viimast tüüpi universumisse.
Kvantsurematuse idee pooldajad juhivad tähelepanu sellele, et olgugi tegemist väga spekulatiivse mõttega, ei sisalda see midagi, mis oleks vastuolus teadaolevate füüsikaseadustega.
Kuigi kvantsurematuse idee on inspireeritud kvantenesetapu mõttelisest eksperimendist, on kvantenesetapu üks autoritest Max Tegmark öelnud, et ta ei usu, et tema töödest järelduks kvantsurematus. Tema argument lähtub sellest, et üldjuhul eelneb inimese täielikule surmale mittekvantiseloomuga allakäik (mille kestus varieerub mõnest sekundist aastateni). Nii ei saa teha järeldust, nagu inimese eksistents läheks pideval moel ühest maailmast teise üle. Vastuväiteks sellele võib öelda, et "mittekvantiseloomuga" allakäigu idee ei põhine mitte mingitel teadaolevatel loodusseadustel.
Kosmonautika

Kosmonautika ehk astronautika (ka kosmoseuurimine) on teadus- ja tehnikaharu, mis tegeleb kosmose hõlvamisega inimkonna huvides.
Kosmonautikat on defineeritud ka nii: füüsiline Maaväliste objektide uurimine ja vastava tehnoloogia, teaduse ja poliitikaga seotu. Vastav teadus käsitleb arvutusi, mis puutuvad lennutrajektooridesse, kosmoseaparaatide liikumisse planeetide külgetõmbejõu mõjupiirkonnas ja laskumisse Maale ning teistele taevakehadele.
16. märtsil 1926 tehti USA-s Massachusettsi osariigis Auburnis suur hüpe inimkonna ühe suure unistuse – kosmoselennu – elluviimise suunas. Raketiteadlane Robert Goddard lennutas sel päeval üles esimese vedelkütusega töötava raketi, mis saavutas kiiruse 100 km/h ja jõudis 2,5 sekundiga 56 m kõrgusele.
Kosmonautika tehniliste ülesannete hulka kuulub Maa tehiskaaslaste, nende kanderakettide ning juhtimisseadmete loomine. Kosmonautika põhilised eesmärgid on Maa ja selle atmosfääri ehk õhkkonna uurimine tehiskaaslaste abil, raadio ja televisioonkaugside korraldamine, astronoomilised vaatlused väljaspool Maa atmosfääri, lennud Kuule ja Päikesesüsteemi planeetidele ning kaugemas tulevikus ka teiste tähtede juurde.
Kosmonautika rajas vene teadlane Konstantin Tsiolkovski. Tähtsamad sündmused kosmoseuurimise ajaloos on olnud Wernher von Brauni projekteeritud V2 raketi jõudmine kosmosesse 1944. aastal, esimese tehiskaaslase Sputnik 1 viimine Maa orbiidile 1957. aastal, esimese inimese Juri Gagarini viimine kosmosesse Vostok 1 kosmoselaevas 1961. aastal ja inimese jõudmine Kuule – Neil Armstrong ja Buzz Aldrin 1969. aastal Apollo 11 pardal.
Lennuaparaadi viib kosmosesse harilikult mitmeastmeline rakett. Iga astme mootorid ja tühjenenud kütusepaagid eralduvad raketi muust osast enne järgmise astme mootorite käivitumist. Kui viimane aste on saavutanud vähemalt esimese kosmilise kiiruse (7,8 km/s), võib lennuaparaadi juhtida Maa tehiskaalase ehk satelliidi orbiidile. Tehiskaaslane liigub ümber Maa mootorite abita kanderaketilt saadud kiirusega ega kuku alla, sest Maa külgetõmbejõud on täpselt tasakaalus tiirlemisel tekkiva kesktõrjejõuga (kaaluta olek). Enamikul tehiskaaslastel on väiksed mootorid, mis hoiavad lennuaparaati vajalikus asendis ja muudavad tema orbiiti. Orbiit on ringjoonekujuline või kui kiirus ületab 7,8 km/s, siis ellipsikujuline.
Tänapäeval on tegevus nihkunud riikidevahelisest konkurentsist koostöö suunas ning ühekordsete rakettide asemel korduvkasutatavate ehitamise suunas.
Katoliiklus

Katoliiklus (kreeka sõnast καθολικός ("katholikós") 'üleüldine', 'universaalne') ehk katolitsism on kristluse levinuim usutunnistus, mis tunnustab paavsti oma vaimuliku peana; õigeusu ja protestantismi kõrval üks kolmest kristluse põhiharust. Katoliikluseks nimetatakse ka Rooma Katoliku Kiriku õpetust. 
Katoliikluse aluseks on Piibel koos deuterokanooniliste raamatutega, püha pärimus ning kiriklik traditsioon; neid käsitab katoliiklus Jumala vahetu ilmutuse allikaina.
Katoliikliku õpetuse järgi moodustavad Kristuse lepitussurm inimkonna pattude eest ja pühakute heateod jumaliku armuvara, mida katoliku kirik jagab oma liikmetele seitsme sakramendi kui iseenesest mõjuvate ("ex opere operato") õndsakstegevate vahendite kaudu. Armulaual toimub Lateraani kirikukogu otsuse (1215) järgi transsubstantsioon. Peale usu kirikudogmasse aitavad õndsaks saada ka inimese enese püüdlus ja head teod; inimene peab kasutama Jumala antud armu. Need, kes pole puhtad, et saada otse taevasse, lähevad pärast surma puhastustulle. Katoliikluse peamisi põhjendajaid on kirikuisad Augustinus ja Thomas Aquinost; viimase õpetus, tomism, ja sellest arenenud neotomism on katoliikluse tähtsaim filosoofiline alus. Põhiliste usudogmade õigsuse tõestamiseks kasutab katoliiklus apologeetikat. 
Teistest kristlikest õpetustest eristavad katoliiklust eelkõige suure tähtsuse andmine pühale pärimusele ja pühakutele (eriti Maarja) ning reliikviate kultus; tsentraliseeritud ja hierarhiline kirik, kellele kuulub Piibli tõlgendamise ainuõigus, ning inimese enda aktiivse rolli tähtsustamine õndakssaamise nimel.
Kirjandusteadus

Kirjandusteadus on filoloogia haru, mis uurib ilukirjandust. 
Kirjandusteaduse allharudest võib tuua esile kirjandusteooria, mis käsitleb ilukirjanduse eripära, vorme ja funktsioneerimist, kirjandusajaloo, mis käsitleb maailmakirjanduse ja selle harude ajaloolist arengut, samuti üksikuid kirjanikke ja teoseid kirjanduse ajaloo perspektiivist, ning kirjanduskriitika, mis analüüsib kirjandust toimiva protsessina, spetsiifilisematest distsipliinidest poeetika ja stilistika.
Samuti on kirjandusteadusel kolm alldistsipliini (haru). Need on bibliograafia, historiograafia ja tekstoloogia. 
Kirjandusteadus on tihedalt seotud esteetikaga.
Kultuuriteooria

Kultuuriteooria on kultuuri uurivate teaduste teoreetiline ühisosa. 
Määratledes kultuuri näiteks kui keelevõime ja sellest tulenevate märgisüsteemide pärandumisprotsessi (ehk loomise pärandumist), on kultuuriteooria objektiks selle protsessi seaduspärad.
Kultuuriteooria tähtsaks lähenemisviisiks on Juri Lotmani ja ta kolleegide kujundatud kultuurisemiootika. 
Kultuuriteooria lõimib seega mitmeid sotsiaal- ja humanitaarteaduse harusid – semiootika, antropoloogia (eriti kultuuriantropoloogia), sotsioloogia, etnoloogia, kunstiteooria, samuti ajalooteadus, politoloogia, inimgeograafia jt.
Kuivõrd kultuuriteooria üheks keskseks ülesandeks on kultuuri teoreetiline määratlemine, on ta kokkupuutuv ka filosoofilise antropoloogiaga.
Kultuuriteooriat õpetatakse Eestis Tartu Ülikoolis (semiootika ja kultuuriteooria õppekava) ning Tallinna Ülikoolis (kultuuriteooria õppetool). 2008. aastal loodi Kultuuriteooria tippkeskus.
Kiviaeg

Kiviaeg on muinasaja periood enne metallide töötlemise leiutamist, mil inimesed valmistasid tööriistu (parema tehnika puudumisel) enamasti kivist.
Kivi, mida tööriistade valmistamiseks kasutati, võis olla tulekivi, obsidiaan, mõni kiltkivi või mõni kristalliline kivi.
Kiviaeg on palju pikem kui kõik teised inimkonna ajaloo perioodid ning selles osalesid mitmed inimese bioloogilised liigid.
Kiviaja alguseks loetakse tavaliselt hetke, mil inimese tehnika ületas šimpansi oma.
Kiviaja kronoloogilised piirid ei ole üheselt kindlaks määratud. Nad on vaieldavad ja sõltuvad piirkonnast, millega on tegemist. Üldiselt siiski arvatakse, et kiviaeg algas 2 kuni 5 miljonit aastat tagasi.
Kiviajale järgnes pronksiaeg, mille vältel said tavaliseks pronksist tööriistad. Üleminek pronksiajale leidis aset 6000 kuni 2500 eKr.
Termin "kiviaeg" pärineb kolme perioodi süsteemist. Tänapäeval jaotatakse kiviaeg paleoliitikumiks ehk vanemaks kiviajaks, mesoliitikumiks ehk keskmiseks kiviajaks ja neoliitikumiks ehk nooremaks kiviajaks. Nendel on omakorda alajaotused. Kiviaja alajaotuste kronoloogia on piirkonniti erinev.
Perioodid maailmas.
Paleoliitikum.
Paleoliitikum ehk vanem kiviaeg algas umbes 2,4 miljonit aastat tagasi, kui ilmusid esimesed kindla funktsiooniga
kivist tööriistad, mis valmistati kildude maharaiumise teel. Tööriistade valmistajateks olid
inimlased "Homo rudolfensis" ja "Homo habilis".
Mesoliitikum.
Mesoliitikum ehk keskmine kiviaeg algas koos Maa kliima tunduva soojenemisega pärast viimast
jääaega üle 12 000 aasta tagasi. Mesoliitikumile on iseloomulikud kivitööriistade kõrge kultuur
(nende vorm oli põhijoontes samasugune nagu praegustel tööriistadel) ning kalapüügi areng.
Mõned uurijad paigutavad mesoliitikumi paleoliitikumi koosseisu.
Neoliitikum.
Neoliitikumi ehk uuema kiviaja tunnuseks peetakse tavaliselt põlluharimise ja karjakasvatuse
arengut, mis algas üle 12 000 aasta tagasi Lähis-Idas (neoliitiline revolutsioon).
Lähis-Idas, Egiptuses, Hiinas ja Induse jõe orus hakkasid moodustuma ka
esimesed riigid.
Perioodid Kesk-Euroopas.
Paleoliitikum kestis Kesk-Euroopas ajavahemikus 600 000 kuni 10 000 aastat eKr. Tegeldi küttimise ja korilusega.
Mesoliitikum jääb ajavahemikku 10 000 kuni 5000 eKr. Kütid-korilased kasutasid rafineeritud tööriistu, näiteks vibu ja noolt. Arenes kalapüük.
Neoliitikum jääb ajavahemikku 5000 kuni 1800 eKr. Tegeldi põlluharimise ja karjakasvatusega.
Neoliitikumi sisse arvatakse ka vaseaeg eneoliitikum.
Perioodid Eestis.
Mesoliitikum kestis Eestis Valter Langi ja Aivar Kriiska järgi 9000 kuni 4900 eKr ja
neoliitikum 4900 kuni 1800 eKr.
Eesti kiviaja uurijaid on Aivar Kriiska.
Kiviaja lõpp.
Tavaliselt arvatakse, et Lähis-Idas ja Kagu-Aasias lõppes umbes 6000 eKr, ülejäänud Aasias ja Aafrikas ning Euroopas umbes 4000 eKr. &lt;br&gt;
Ameerika tsivilisatsioonid jäid kiviaja tasemele kuni ajani 2500 eKr.
Tehnika.
Relvade, tööriistade ja muude esemete valmistamiseks osati kiviajal kasutada põhiliselt kivi, puitu, loomaluid, nahka ja savi. See aga ei tähenda, et kiviaja kultuurid oleksid olnud primitiivsed. Kiviajal leiutati näiteks
Zwiesprache

Kahekõnelus (Zwiesprache) on Martin Buberi teos, mis ilmus esmatrükina saksa keeles ajakirjas "Die Kreatur" (3. aastakäik, 3. vihik) 1930. Esimene eraldi väljaanne ilmus Berliinis 1932. Täiendatud väljaanne ilmus Berliinis 1934.
Teos koosneb kolmest osast:
Kräsuli

Kräsuli (rootsi keeles "Gräsö") on madal metsane saar Harju maakonnas Viimsi poolsaare loodeotsa (Rohuneeme) ja Aegna saare vahel Soome lahes. Kahel pool saart asuvad väinad Suur salm ja Väike salm. Saare pindala on 16,9 hektarit ja rannajoone pikkus 2,27 kilomeetrit.
Nimi.
Nimi "Gräsö" tähendab rootsi keeles 'rohusaart' ("gräs" 'rohi, "ö" 'saar'). Rootsikeelsed nimekujud on olnud ka "Grääs Öen", "Gräsör" ja "Gräsgrund", saksa keeles "Grasholm". Per Wieselgren pakkus saare nimekujuks "Gräsör" – 'rohukari'. 
Kohalikud elanikud kasutasid saare kohta nimesid "Kresulimaa" ja "Kresuli". Rannakalurid kasutasid nime "Rohusaar". 1689. aasta ürikus leidub nimi "Heina Sahr" [saar].
Loodus.
Saare põhjapoolne neem on Pihlakakari, läänepoolne Pendiksekari ots ehk Üksnäs ('metsaraideneem'), kagupoolne Sadamakari (kunagise kalapaadisadama järgi), lõunapoolne Madikse nukk ehk Madiksekari ots, idapoolne Nõmmekari ots.
Saare lõunaosas asub lepik ja idaosas kõrged kadakad. Saarel leidub ka mände.
Kräsulist umbes 200 meetrit ida suunas asub Kumbli saar.
Ajalugu.
Taani päritolu ajaloolane Paul Johansen on oletanud, et 1032. aastal võis saare lähedal toimuda Raudvärava lahing, kuid lahingu täpne toimumiskoht ei ole teada.
Aegna elanikud kasutasid Kräsulit heinamaana. 1919 läks saar Viimsi valla ranniku elanike kasutusse. Kräsuli asustasid veebruaris 1918 või sügisel 1922 Aegnalt pärit asukad. Saare elanike püsitegevuseks oli kalandus, kuid mitmed neist olid seotud salapiirituse veoga Soome. Enne teist maailmasõda asus saarel 5 majapidamist: Kalavälja, Jüri, Pendikse, Kaasiku ja Nõmme.
Nõukogude lennukid pommitasid 21. septembril 1944 saart, hävitades Nõmme talu elumaja. Üks lendur tulistas kuulipildujast saare elanikke ja loomi. Pommitamise järel lahkusid mitmed elanikud läände.
Saar kuulus nõukogude ajal Kirovi-nimelise kalurikolhoosi koosseisu ja oli enamjaolt asustatud. Saarel on tänapäeval suvilaid. 
Rahvastikuregistri andmetel polnud Kräsulil Eesti 2011. aasta rahvaloenduse ajal püsielanikke, kuid 2017. aastal elas saarel püsivalt neli inimest. Valitsus arvas 2019. aastal Kräsuli väikesaarte nimistusse, millel elab püsivalt igakuiselt vähemalt viis elanikku.
Saar on jagatud viieks krundiks, millest kõik kuuluvad Aivar Osale, tema lastele ja elukaaslasele.
Klaus Mann

Klaus Heinrich Thomas Mann (18. november 1906 München – 22. mai 1949 Cannes) oli saksa kirjanik, Thomas Manni vanim poeg.
Kirjandusse tuli ta juba 19-aastaselt.
Elas tormilist rändurielu.
Mann oli avalikult homoseksuaalne, mis kajastus ka tema loomingus. Klaus Manni romaan "Vaga tants" (1925) oli üks esimesi avalikult homoseksuaalsust käsitlevaid romaane saksa kirjanduses.
Klaus Mann oli tõsiseltvõetav kirjanik, kuid tema looming jäi isa loomingu varju. Sooritas 1949. aastal Cannes'is enesetapu.
Tema õde Erika Mann (1905–1969) oli näitleja, kabareekunstnik, kirjanik ja toimetaja.
Kirikute loendid

Kirikute loend
Selles loendis on loetletud kirikuhooned (pühakojad). Eesti usuühenduste loend on artiklis Usuühendused Eestis.
Kallio kirik

Kallio kirik on kirik Helsingis Kallio linnaosas. Kiriku arhitekt oli Lars Sonck.
Rahvusromantiliste ja juugendlike stiilielementidega kirik valmis aastatel 1908–1912. Sissepühitsemine toimus 1. septembril 1912.
Altarimaal "Tulge minu juurde" valmis 1956. aastal, selle autor on kunstnik Hannes Autere.
Kallio kirik asub künka otsas ja on 65 m kõrge.
Kabala

Kabala, harvemini ka kabalistika, on 12. sajandil välja kujunenud juudi usulis-filosoofiline süsteem, müstikavool, mis pretendeerib Jumala olemuse mõistmisele. Keskuseks on Léoni asula Prantsusmaal.
"Kabbalah" tähendab heebrea keeles 'saadud', viidates sellele, et tegemist on pärimusega minevikust. Kabala tõi judaismi usukäsitlusse uusplatonismi ja hermetismi sugemeid.
Päritolu.
Juudi müstika seisnes algselt üksnes empiirilises õpetuses. Spekulatiivse iseloomu sai see palju hiljem uusplatonismi ja uuspütaagorluse mõjul. Keskaegseid Sefer Yetzirah uurijaid hakati kutsuma ""baale ha-kabbalah" (kabala valdajad). Hiljem hakati kabala tundjaid nimetama "maskilim"" (targad). Alates 13. sajandist kasvas kabalast välja ulatuslik kirjandus kõrvuti ja sageli vastakuti Talmudiga. 
Enamik kabala vorme õpetab, et pühakirjas on igal kirjatähel, sõnal ja numbril varjatud tähendus. Kabala õpetab tõlgitsusmeetodeid nende varjatud tähenduste väljaselgitamiseks. 
Mõned religiooniajaloolased leiavad, et terminit "kabala" tuleks kasutada ainult nende müstilis-religioossete süsteemide kohta, mis tekkisid pärast 12. sajandit; varasemaid esoteerilisi juudi usulisi süsteeme tuleks teisiti nimetada. Teised religiooniajaloolased peavad seda eristust meelevaldseks, pidades 12. sajandi kabalat järjekordseks faasiks samadest müstilistest juurtest ja elementidest jätkunud arengujoones. Seetõttu peavad nad kohaseks rääkida kabalast ka 1. sajandi puhul pKr. Ortodokssed juudid ei nõustu kummagi koolkonnaga, eitades kabala olulist ajaloolist arengut.
Kabala kolmeks tuntuimaks raamatuks peetakse Sefer Yetzirahi, (“Loomise raamat”), Zoharit (“Sära raamat”) ja apostel Johannese ilmutuseraamatut. Nende raamatute kirjapaneku aeg on vaieldav.
Kharthli

Kharthli on ajalooline piirkond Gruusias.
Ajavahemikul 1490–1762, eksisteeris Gruusia territooriumil Kharthli kuningriik (keskus Thbilisi), mis 1762. aastal liideti Kharthli-Kahhethi kuningriigiks, Irakli II (1762–1798) valitsemise all ja 1801. aastal liideti Venemaa keisririigiga.
Konsul (Vana-Rooma)

Konsul oli Vana-Roomas täidesaatva võimu teostaja. Igaks aastaks valiti kaks konsulit. 
Konsulid võisid Rooma riigis kõike teha: olla vahekohtunikud, kinnitada, määrata ja valitseda. Nad olid sõjaväe juhid ja esindasid Rooma riiki välissuhtluses ning juhtisid senatit. Piiranguid oli nende võimule tõesti vähe, kuid üks tähtsamaid piiranguid seisnes selles, et valiti kaks konsulit ja nad toimisid tavaliselt teineteise kontrollijatena.
Konsulid valiti rahvakoosolekul (tsenturiaatsetel komiitsidel) ja nende ametiaeg oli üks aasta algusega 1. jaanuaril (kuigi neid sai tagasi valida). Nende võimu täiendas tribuunide ja tsensorite süsteem; viimased võisid konsulite tegevust blokeerida. Peale selle võisid konsulite võimu varjutada määratud diktaatorid, kes võisid eriolukorras hakata valitsema konsulitest sõltumatult (kuid diktaatorid olid ametisse pandud konsulite poolt ning jäid tavaliselt ametisse ainult üheks kuuekuuliseks perioodiks). 
Konsuliamet jäi püsima ka pärast vabariigi muutumist impeeriumiks. Keisririigiaegsetel konsulitel oli palju väiksem võim kui vabariigiaegsetel. 
541 tühistas keiser Justinianus I konsuliameti, pidades seda mõttetuks ja laostavalt kulukaks. Ometi säilisid konsulid teatud vormis ka pärast seda. Konsuliteks olid siis tavaliselt Rooma keisrid, kes kandsid konsuli tiitlit mingi sündmuse puhul. Enamasti kasutatigi tol ajal seda tiitlit keisri kroonimise ajal. 
Keiser Leo VI tühistas Bütsantsi seadusi reformides konsuliameti (ka tseremoniaalsena) veel kord ning sellest ajast kadus see jäädavalt. 
Konsuliamet püsis Vana-Roomas kokku umbes 1395 aastat.
Teatrilavastajate loend

Teatrilavastajate loend loetleb teatrilavastajaid, sealhulgas koreograafe, muusikalavastajaid ja kuuldemängulavastajaid. Filmilavastajad on loetletud filmirežissööride loendis.
Ken Saro-Wiwa

Ken Saro-Wiwa (sünninimi Kenule Benson Tsaro-Wiwa; 10. oktoober 1941 Bori – 10. november 1995) oli Nigeeria kirjanik ja keskkonnakaitseaktivist, Nigeeria naftarikka deltapiirkonna ogoni hõimu poliitiline liider. 
Ta sündis 1941 Boris Nigeeria lõunarannikul ja kasvas suures tugevate hõimusidemetega perekonnas. Ta õppis Ibadani ülikoolis ja Umuahia Government College'is, kus ta hiljem õpetas. 1960. aastatel oli ta õppejõud algul Nigeeria ülikoolis, hiljem Lagose ülikoolis. 
Ta astus agressiivselt välja Nigeeria sõjaväelise režiimi ja kompanii Shell Oil vastu keskkonnakahjustuste pärast ogoni hõimu maadel. Saro-Wiwa nõudis ogoni hõimu enesemääramist ning süüdistas Nigeeria poliitikuid, hõimujuhte ja Shell Oili rüüstamises osalemises. Et teda ja tema kaaslasi vaigistada, püüti neid ära osta, ähvardati ja peksti.
Saro-Wiwa kasutas oma võitluses, luuletusi ja jutustusi, poleemikat ja situatsioonikomöödiaid televisioonis. 
Ühes kolumnis aastast 1990 kirjutab ta Maailmapanga poliitikat arvustades: 
Peaaegu 20 aastat tagasi tutvusin ma ühel ringreisil Ameerika Ühendriikides oma perekonnanime mõningate variatsioonidega. New Yorgis kutsuti mind Sora-Wawo, Los Angeleses Sira-Wawa. Aga kõige tipp oli Atlanta, kus mind Mrs. Coretta Kingi juuresolekul tutvustati Saro-Wee-Wee'na [Saro-Piss-Piss]. Ebamugavalt lähedal tualettruumile, võiks öelda. 
Tol päeval olin ma valmis muutma oma nime millekski taevalikumaks, nagu Wiwa või Saros. Ma hoidusin sellest. Ajaloo huvides. 
Pärast arreteerimist kirjutas ta vanglast kirju, milles ta nägi oma saatust ette. Tema viimane näidend kandis pealkirja "On the Death of Ken Saro-Wiwa" ('Ken Saro-Wiwa surmast'). 
Protsessil, mida inimõiguste kaitse grupid hukka mõistsid, mõisteti Saro-Wiwa koos veel 8 isikuga süüdi väidetavas kaasosaluses nelja ogoni hõimupealiku mõrvas. Pealikud tapeti ühel poliitilisel kogunemisel 1994. 
Ken Saro-Wiwa ja teised hukati poomise läbi. Nende surnukehad maeti salajasse ühishauda. Säilmed ekshumeeriti 2002. Peaaegu üksmeelselt peetakse seda poliitiliseks justiitsmõrvaks.
Ken Saro-Wiwa hukkamise tõttu peatati Nigeeria liikmesus Briti Rahvaste Ühenduses.
Poeg.
Ken Saro-Wiwa saatis jõuka mehena oma lapsed õppima Etoni-taolistesse koolidesse. Ta taotles, et nad tagasi tulles tooksid Nigeeriale kasu. Selleks andis ta neile näiteks vaheajaks lektüürinimekirja ja kamandas stiilis: "Põlvita! Kus on Piiblis öeldud, et poeg peaks isa vastu sõnakuulmatu olema?" Eriti palju ootas ta esimeselt pojalt Ken Saro-Wiwa Jr-lt ("saro" on 'esimene'). Ent poeg armastas jalgpalli ja kriketit ega tahtnud Nigeerias olla. Ta ei tahtnud ka prestiižikas kõrgkoolis õppida. Poja sõnakuulmatuse tõttu isa ja poeg võõrdusid teineteisest. 
Ken Saro-Wiwa Jr. võttis ametlikult nimeks Ken Wiwa. Sellest teatas ta isale kirja teel, kui isa oli juba vanglas. Kirja teel leppisid nad ära. Pärast isa surma läks Ken Nigeeriasse ja mattis puusärgis isa piibu ja kaks raamatut. 
2000 avaldas Ken Wiwa mälestused raamatuna "In the Shadow of a Saint" ('pühaku varjus').
Kuritegevus

Kuritegevus on teatud territooriumil teatud aja jooksul toime pandud kuritegude kogum. Kuriteo toimepanija on kurjategija. Kuritegevuse põhjuste kohta on välja töötatud hulk teooriaid. Kõige levinum seisukoht on, et kuritegevus on sotsiaalsete ja bioloogiliste tegurite koostoime tulemus. Juriidiliselt on tegemist kuriteo puhul õigusrikkumise (ühiskonnaohtlik tegevus) kui riigi poolt karistatava ebaseadusliku tegevusega, mis toob endaga kaasa õigusliku vastutuse.
Kuritegevuse ja riigivõimu seose organisatoorsed tasemed ja arengujärgud.
Patricia Rollinson eristab kriminaalse ühiskonna tekke protsessis nelja staadiumi. Neist igaühte iseloomustab võimu ja kriminaalide vaheliste vahekordade oma spetsiifika: 
Reaktiivne staadium – võim ja kuritegevus on vastastikuses aktiivses vastasseisus ja tugev riigivõim ei oma vajadust minna kuritegelike formeeringutega kompromissidele. Siin eristuvad omavahel organiseerimata ja organiseeritud kuritegevus.
Passiivse assimilatsiooni staadium – riiklikud institutsioonid, esmajärjekorras ökonoomilised, nõrgenevad ning algavad kompromissid organiseeritud kuritegevusega, mis viivad võimustruktuuridele kasulike varimajanduse institutsioonide tekkele, mõõdukale korruptsioonile ja altkäemaksuvõtmisele. Maffia teke.
Aktiivse assimilatsiooni staadium – organiseeritud kuritegevuse formeeringud tungivad võimustruktuuridesse ja tagavad endale võimaluse tegutseda paralleelselt ametliku võimuga. Riik kaotab kontrolli oma varem kurjategijatega korraldatud vastastikuste mõjude protsesside üle. Kurjategijate formeeringud avaldavad olulist mõju ökonoomikale ja poliitikale. Maffia võimuletulek.
Proaktiivne staadium – organiseeritud kuritegevus muutub ühiskonnas domineerivaks jõuks, allutades endale nii riiklikud kui ka ühiskondlikud struktuurid. Siin saab eristada maffiariiki ja maffiaühiskonda. Saint-Simoni ütlust mööda saavad rahvused, nagu üksikud inimesedki, elada kas töötades või varastades.
Klaas

Klaas on läbipaistev, suhteliselt tugev, raskesti kuluv, oluliselt inertne ja anorgaaniline materjal, millest saab kujundada väga siledaid ja mitteläbilaskvaid pindu. Need omadused on võimaldanud kasutada klaasi väga paljudes rakenduskohtades.
Klaasid on ühtlased amorfsed tahked materjalid, mis tavaliselt tekivad sobiva viskoossusega sulanud materjali väga kiirel jahtumisel, nii et ei jää aega korrapärase kristallvõre moodustumiseks.
Tavaline klaas on enamasti amorfne ränidioksiid (SiO2) – sama keemiline ühend mis kvarts või polükristallilises vormis liiv. Puhta ränidioksiidi sulamispunkt on umbes 2000 °C, mistõttu klaasi valmistamisel lisatakse liivale alati veel kaks ainet. Üks on sooda (naatriumkarbonaat Na2CO3) või potas (kaaliumkarbonaat), mis alandab sulamispunkti umbes 1000 °C-le. Ent sooda muudab klaasi lahustuvaks, seega kasutuks, mistõttu lahustamatuse taastamiseks lisatakse kolmanda koostisosana lubjakivi (kaltsiumkarbonaati, CaCO3).
Üks klaasi põhilisemaid omadusi on see, et ta on nähtava valguse suhtes läbipaistev. See läbipaistvus tuleneb asjaolust, et klaasi moodustavas materjalis ei ole ühtki aatomijoone üleminekuolekut, millel oleks nähtava valguse energia. Eriti puhta klaasi saab teha nii läbipaistvaks, et valguskaablites on klaas infrapunastel lainepikkustel "läbinähtav" "sadade kilomeetrite" ulatuses.
Tavalise klaasi omaduste muutmiseks lisatakse sellele tavaliselt muid koostisosi. Pliioksiidi sisaldav pliiklaas on tavalisest säravam, sest tal on suurem murdumisnäitaja. Boori võidakse lisada selleks, et muuta termilisi ja elektrilisi omadusi, näiteks Pyrex-klaasi puhul. Ka baariumi lisamine suurendab murdumisnäitajat. Kui klaasi lisada tseeriumi, siis ta hakkab neelama infrapunast energiat. Teiste metalloksiidide lisamine võib muuta värvust. Sooda või potase osatähtsuse suurendamist kasutatakse mõnikord sulamispunkti täiendavaks alandamiseks. Mangaani lisamisega on võimalik vabaneda soovimatutest värvustest.
Klaasi ainulaadsus seisneb selles, et seda saab kasutada korduvalt uute toodete valmistamiseks, ilma et kvaliteet halveneks.
Klaas tekib mõnikord looduslikul teel vulkaanivooludest obsidiaani kujul.
Klaasi ajalugu.
Looduslikku klaasi, näiteks obsidiaani, on kasutatud kiviajast peale. Varaseimad kirjalikud allikad klaasi valmistamise kohta pärinevad Mesopotaamiast 14.–12. sajandist
eKr. Klaasi hakati iseseisva kunstlikult loodud materjalina kasutama 3. aastatuhandel eKr. Klaasi kasutati keraamika ja muude esemete glasuurina. 1. sajandil eKr arendati klaasipuhumise tehnikat. Klaas, mis oli olnud haruldane ja väärtuslik, muutus palju tavalisemaks. Vana-Rooma impeeriumi ajal loodi paljud klaasi vormid spetsiaalselt vaaside ja pudelite jaoks.
Teadaolevalt oli Eestis esimene klaasisulatus Hiiumaal Hüti klaasikojas (1628–1664). Üldse on Eesti aladel teada üle poolesaja klaasitööstuse. Üks suuremaid ja kauem tegutsenud klaasitööstusettevõtteid oli Rõika-Meleski peeglivabrik (1792–2005). Klaasi ajalugu Eestis ja Eesti klaasitööstuste ajalugu kogub ja tutvustab Järvakandi Klaasimuuseum.
Kirjandusteoste tegelaste loend

"See artikkel loetleb kirjandusteoste tegelasi."
Kazimierz I

Kazimierz Karol I Odnowiciel, Mnich [kaziimierž odnoviitsjel mnihh] (25. juuli 1016 (või 1015) – 28. november 1058) oli vürst Piastide dünastiast, Poola monarh 1039–1058. Aastatel 1034–1039 ta tõenäoliselt ei suutnud võimu võtta, ta pagendati ning Poola riiklus oli kriisis.
Kazimierz I lisanimi tähendab 'taastaja'. Tema teine lisanimi tähendab 'munk'.
Ta oli Poola kuninga (1025–1031) Mieszko II ja Lotringi pfaltskrahvi, Ezzonite dünastiast Ezzo tütre Lotringi Richensa poeg. 
Kazimierz I abiellus Kiievi-Vene suurvürsti (980–1015) Vladimir Suure tütre Dobronega Mariaga. Nende pojad olid Poola kuningas Bolesław II ja Poola hertsog Władysław I Herman. Kazimierzil oli veel kaks poega ja tütar Świętosława, kellest sai Tšehhi kuninga Vratislav II abikaasa.
Pärast Mieszko II surma tahtis nähtavasti valitsemisohjad haarata Richenza (poolapäraselt Rycheza), kes oli olnud abikaasaga tülis. Tõenäoliselt allus Kazimierz auahne ema tahtele. Tõenäoliselt viis ema ise Bezprymi valitsemisajal krooni Poolast välja, mida tavaliselt tõlgendatakse hoolitsusena poja õiguse eest troonile. Ent Kazimierzi kroonimist takistasid sise- ja välisraskused (Saksa-Rooma keisririigi vastuseis). 
Suur-Poolas oli magnaatide ja kiriku vastane rahvaülestõus; pöörduti massiliselt paganausku. Masoovias tekkis eraldi riik, mida valitses Miecław. Pommeris võttis võimu kohalik dünastia. 1038 ründas Poolat Tšehhi vürst Břetislav I. Ta rüüstas Suur-Poola ning hõivas Sileesia ja Väike-Poola. Laastatud Gnieznost viis ta ära Praha püha Adalberti (püha Wojciechi reliikviad ning linn kaotas peapiiskopkonna keskuse staatuse. 
Kazimierz, kes oli seni viibinud Ungaris, läks Saksamaale, kus uus Saksa-Rooma keiser Heinrich III andis 1039 talle sõjalist tuge, sest kartis Břetislavi ülemäärast tugevnemist. Kazimierzit toetas ka Kiievi-Vene suurvürst (1019–1054) Jaroslav Tark; Kazimierz võttis naiseks tema õe (või tütre) Dobronega Maria. 1041 loobus Břetislav Regensburgi rahuga kõikidest maadest Sileesia taga. Purustamata jäänud Krakówist sai Poola riigi uus pealinn. 
1047 ründas Kazimierz Jaroslavi kaasabil Masooviat ja sai Miecławi üle võidu. Ta ühendas oma riigiga Masoovia ning nähtavasti ka Väike-Pommeri, sest ta võitis lahingus ka Pommeri vürste, kes olid Miecławi liitlased. 1050 hõivas Kazimierz keisri tahte vastaselt Tšehhi Sileesia. Vaidluse lahendas 1054. aastal Saksa-Rooma keiser Quedlinburgis: Sileesia jäi Poolale iga-aastase andami eest suuruses 500 grivnat hõbedat ja 30 kuldraha.
Kazimierzil ei õnnestunud rajada kirikumetropooliat Poolas, kuigi ta tegi selleks märgatavaid jõupingutusi. Alalise sõjaväe pidamise asemel pani ta alguse tavale anda rüütlitele sõjaväes teenimise eest maad. Pingutused Poola taastamiseks pärast kriisi kandsid vilja ning Kazimierz sai lisanime Taastaja. 
Kazimierzile järgnes Poola troonil tema poeg Bolesław II.
Kujawy-Pomorze vojevoodkond

Kujawy-Pomorze vojevoodkond on vojevoodkond Poola põhjaosas.
Maakonnad.
Vojevoodkonnas on neli maakonna ("powiat") õigustega linna ("miasto na prawach powiatu"):
ja 19 maakonda:
Keeleline relativism

Keeleline relativism ehk keelerelativism on filosoofias seisukoht, mille kohaselt tõe loob teatud keele grammatika, semantika ja pragmaatika.
See vaade pärineb hiliselt Ludwig Wittgensteinilt. Keelt kõneldes me mängime Wittgensteini järgi teatud keelemängu ja osaleme teatud eluvormis.
Keeleteaduses jõudis keelelise relativismini Benjamin Lee Whorf (vaata Sapir-Whorfi hüpotees). Maailmal ei ole omaenda struktuuri, vaid struktuuri sunnib maailmale peale keele struktuur. Teise keele õppimine tähendab seega uue maailma loomist. Selles maailmas võib kõik olla täiesti erinev meile tuntud maailmast.
Kirjandusteoste loend

"Siin on loetletud kirjandusteoseid.
Läti keel

Läti keel (läti keeles "latviešu valoda") kuulub indoeuroopa keelkonna balti rühma. See on Läti Vabariigi ametlik keel.
Läti keelt kõnelevad peamiselt Läti elanikud ning pagulased ja nende järeltulijad Ameerika Ühendriikides, Kanadas, Austraalias ja Euroopa riikides.
Murded.
Läti keelel on kolm murret. Keskläti murret, millel põhineb läti kirjakeel, kõneldakse Kesk-Lätis. Selle alla kuuluvad ka kura keelest mõjutatud kurši murrakud. Liivi murret, mis kujunes liivi keele mõju all, räägitakse Põhja-Kurzemes ja Loode-Vidzemes. Ülemläti murret kõneldakse Ida-Lätis. Latgale territooriumil räägitavat ülemläti murret nimetatakse latgali murrakuteks või latgali keeleks. See murre on olnud tugeva slaavi mõju all. Latgali keeles anti 1730–1865 ja 1904–1959 välja raamatuid ja ajakirju. Pärast Läti taasiseseisvumist on latgali keel taas kasutamist leidmas (muuhulgas ka internetis).
Eripärad.
Erinevalt leedu keelest on läti keeles (tõenäoliselt läänemeresoome substraadi mõjul) sõnarõhk alati esimesel silbil. 
Järgsilpides on pikad täishäälikud lühenenud, diftongid monoftongiseerunud ja lühikesed täishäälikud (peale "u") välja langenud.
Vanad silbisisesed häälikuühendid on muutunud: "an"&gt;"uo", "en"&gt;"ie", "in"&gt;"ī", "un"&gt;"ū". Eesvokaalide ees on toimunud häälikumuutused "k"&gt;"c" ja "g"&gt;"dz".
Pikkades silpides (mis sisaldavad pikki täishäälikuid või diftonge või täishäälikute ühendeid kaashäälikutega "m", "n", "ņ", "l", "ļ" või "r") on säilinud vanad silbiintonatsioonid: pikk ("mãte" 'ema'), katkendlik ("meîta" 'tütar') ja langev ("rùoka" 'käsi').
Kesksugu ja duaal on kadunud, instrumentaal on ainsuses kokku langenud akusatiiviga, mitmuses daativiga.
On säilinud omadussõnade definiitvorm ja indefiniitvorm.
Tegusõnadel on olevikus, minevikus ja tulevikus liht- ja liitvormid. Kolmandas isikus arvu ei eristata.
Tüpoloogia.
Sõnajärg on vaba, domineerib sõnajärg SVO. Täiend on põhisõna ees. 
Kiri.
Läti tähestik põhineb ladina tähestikul ning kasutab lisaks diakriitilisi märke (makron pikkade vokaalide tähistamiseks - ā, ē, ī, ū, vanasti ka ō; haak tähtedel š, č ja ž ning sedii tähtede ģ, ķ, ļ ja ņ, vanasti ka ŗ juures palatalisatsiooni tähistamiseks).
Võõrnimed kirjutatakse häälduspäraselt, läti meedias nõuab võõrnimede häälduspärastamist läti keele järgi Läti seadus..
Sõnavara.
Peale genuiinse sõnavara on laene põhiliselt keskalamsaksa keelest ("elle" 'põrgu', "mūris" 'müür', "stunda" 'tund'), slaavi keeltest, peamiselt vene keelest ("bļoda" 'kauss', "sods" 'karistus', "grēks" 'patt') ja läänemeresoome keeltest ("kāzas" 'pulmad', "puika" 'poiss').
Ajalugu.
Läti keel oli algul vaid ühe idabalti hõimu keel. 
Vanim lätikeelne trükis (katoliku katekismus) pärineb 1585. aastast. 
Esimesed raamatud kirjutasid põhiliselt sakslased, kes ei vallanud täielikult läti keelt. Ortograafia põhines alamsaksa ortograafial. 
Läti kirjakeel arenes välja 19. sajandi teiseks pooleks.