tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Transiting Exoplanet Survey Satellite

Transiting Exoplanet Survey Satellite (TESS) on NASA kosmoseteleskoop, mis otsib eksoplaneete, kasutades nn. transiidimeetodit. TESS viidi orbiidile 18. aprillil 2018 kanderaketiga Falcon 9 Full Thrust. Põhimissiooni jooksul peaks TESS leidma rohkem kui 20 000 uut eksoplaneeti.
TESSi põhimissiooni eesmärgiks on kahe aasta jooksul jälgida Maa läheduses asuvaid eredaid tähti ning otsida nende juurest eksoplaneete, kasutades transiidimeetodit. Plaanitud tööaja jooksul kaetakse vaatlustega 85% taevast, katmata jääb kitsas riba ekliptika piirkonnas. 
Kosmoseteleskoobil on neli ligi 10 cm läbimõõduga objektiiviga kaamerat, millega pildistatakse taevast taevapoolkerade kaupa, igal missiooni aastal pildistatakse erinevat poolkera. Taeva poolkera kaetakse 13 sektoriga, igas sektoris mõõdetakse tähti 27 päeva. Eelnevalt välja valitud tähtede heledust mõõdetakse 2 minuti pikkuste säriaegadega. Kõigi kaamerate vaatevälja jäävaid tähti mõõdetakse 30 minuti pikkuste säriaegadega.
TESSi abil suudetakse kindlaks teha Maa sarnaste eksoplaneetide läbimõõte, masse, orbiite ja planeetide keskmist tihedust. TESSi avastatud eksoplaneete võivad tulevikus uurida James Webbi kosmoseteleskoop ja muud Maal ja kosmoses asuvad teleskoobid. Kui Maal asuvad teleskoobid on peamiselt avastanud suure massiga ja oma ematähele väga lähedal tiirlevaid eksoplaneete, nn. kuumi Jupitere, siis TESS suudab tuvastada ka Maa-sarnaseid eksoplaneete, mis tiirlevad Maa-lähedaste heledate tähtede ümber. Heledate tähtede ümber tiirlevaid planeete on võimalik edaspidi põhjalikumalt uurida teiste kosmoses või Maal asuvate teleskoopidega. 
TESS tiirleb ümber Maa väga elliptilisel orbiidil, mille apogee on Kuu lähedal ja perigee jääb geosünkroonsest orbiidist kõrgemale. TESSi orbiit peaks olema stabiilne vähemalt 20 aastat.
Digiõigused

Digiõigused on infoühiskonnale spetsiifiline osa inimõigustest, mis tõusevad esile digitehnoloogia laialdase kasutamisega tekkinud probleemidega ühiskonnas ja seal kehtivates võimu- jm suhetes.
Digiõiguste tüüpilised näited on võrguneutraalsus, pseudonüümsus, õigus unustada, platvormist sõltumatus, panoraamivabadus, koosvõimelisus jpm.
Digiõiguste eest seisavad organisatsioonid nagu Electronic Frontier Foundation, Free Software Foundation, Internet Society, European Digital Rights, Open Knowledge, Communia Association jpt.
Kōsuke Nakamura

Kōsuke Nakamura (jaapani keeles 中村 航輔 "Nakamura Kōsuke"; sündinud 27. veebruaril 1995 Tōkyō Kita linnaosas) on Jaapani jalgpallur, väravavaht.
Alates 2021. aastast mängib ta Portugali klubis Portimonense. Enne seda kuulus ta Jaapani klubide Kashiwa Reysoli ja Avispa Fukuoka koosseisu. 2017. aastal valiti ta Jaapani kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.
Koondisekarjäär.
Jaapani jalgpallikoondises on ta mänginud 8 mängu.
Martín Silva

Martín Andrés Silva Leites (sündinud 25. märtsil 1983 Montevideos) on Uruguay jalgpallur, kes mängib väravavahina Paraguay kõrgliiga klubis Libertad ja Uruguay jalgpallikoondises.
Silva alustas klubikarjääri 2002. aastal kodumaa klubis Defensor Sporting. Aastatel 2011–2013 mängis ta Paraguay kõrgliiga klubis Olimpia, millega tuli 2011. aastal Paraguay meistriks. 2013. aastal jõudis Olimpia Lõuna-Ameerika klubide meistrivõistlustel Copa Libertadoresel finaal, kus kaotati Brasiilia klubile Atlético Mineiro.
2013. aasta lõpus sõlmis Silva lepingu Brasiilia klubiga Vasco da Gama ja oli alates 2014. aastast Vasco da Gama põhiväravavaht.
2018. aasta detsembris naasis Silva Paraguaysse, sõlmides Libertadiga kolmeaastase lepingu.
Koondisekarjäär.
Debüüdi Uruguay rahvuskoondises tegi Silva 12. augustil 2009 sõprusmängus Alžeeria vastu.
Ta on kuulunud Uruguay koondisse 2010., 2014. ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel, 2011. ja 2015. aasta Copa Américal, 2016. aastal Copa América Centenariol ning 2013. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril.
Laiendatud tonaalsus

Laiendatud tonaalsus (inglise keeles "extended tonality") on muusikas harmoonia, mida moodustavad akordid ei ole tertsilise ülesehitusega või mis ei järgi funktsionaalharmoonia reegleid. 
Traditsioonilise tonaalse harmoonia mõningatest aspektidest loobumist võib täheldada juba 19. sajandi heliloojate, nagu näiteks Ferenc Liszti, Richard Wagneri, Johannes Brahmsi muusikas. Suhteliselt tavaliseks muutub see 20. sajandi heliloojate nagu Aleksandr Skrjabini, Arnold Schönbergi, Alban Bergi, Richard Straussi, Claude Debussy või Sergei Prokofjevi muusikas.
Eramõis

Eramõis on eraisikule kuuluv mõis.
Keskajal ja uusaja alguses olid eramõisad feodaalide või aadlike valduses olevad mõisad. Uuemal ajal oli eramõis (saksa keeles "Privatgut") mõisate seas kõige levinum liik. 
Enamik eramõisatest olid omakorda rüütlimõisad. Ajapikku muutusid rüütlimõisad läänivaldustest sisuliselt vabalt pärandatavateks valdusteks. Rüütlimõisa omanikule olid ette nähtud teatud privileegid ja eriõigused oma alal: kohtu- ja politseivõim, jahi- ja kalapüügiõigus, õigus pruulida õlut ja ajada viina, pidada kõrtse ja veskeid ning maksuvabadus riigi ees. Lisaks sellele olid rüütlimõisa omanikul aga riigi ees ka kohustused: võtta osa Maapäevast ja ajada riigiasju ning korraldada tee-ehitust. 
Lisaks läänimõisatele oli Eestis enne 1780. aastaid ka vähesel hulgal täielikult eraomanduses olevaid mõisaid ehk alloode. 1783. aastal muutusid kõik läänimõisatest rüütlimõisad täieõiguslikuks eraomandiks.
19. sajandi keskpaiku määrati kindlaks uute rüütlimõisate asutamise kord ja minimaalsuurus. Kui uuel mõisal polnud piisavalt maad, liigitati see rüütlimõisa õigusteta poolmõisaks ehk maakohaks ("Landstelle"). Eramõisaga sarnase õigusliku seisundiga olid rüütelkonnamõisad.
Eramõisatena püsisid rüütlimõisad kuni 1919. aasta riigistamiseni ehk maareformini.
Walt Disney Pictures

Walt Disney Pictures, Inc. on Ameerika Ühendriikide filmistuudio ja ettevõtte Walt Disney Studios tütarettevõte. Ettevõte toodab mängufilme ja paikneb California osariigis Burbankis.
Praeguse nime sai ettevõte 1983. aastal.
Ka Disney ja Pixari animafilme levitatakse sama kaubamärgi all.
Ettevõtte edukaim frantsiis on olnud "Kariibi mere piraadid".
Ian McKellen

Ian Murray McKellen (sündinud 25. mail 1939 Burnleys Lancashire'is) on inglise teatri- ja filminäitleja.
Tema üks tuntumaid filmirolle on Gandalf J. R. R. Tolkieni loomingu järgi tehtud filmides.
Ta on võitnud Kuldgloobuse ning on olnud nomineeritud kahele Oscarile.
ITunes

iTunes on meediapleierit, meediafailide haldamist ja internetiraadio kuulamist võimaldav rakendustarkvara, mille on välja töötanud Apple Inc. 
iTunesi esitleti avalikult 2001. aastal. iTunesi saab kasutada meediafailide allalaadimiseks, organiseerimiseks ja esitamiseks MacOSi ja Windowsi operatsioonisüsteemiga personaalarvutites ja mobiilseadmetes.
Giorgian De Arrascaeta

Giorgian Daniel De Arrascaeta Benedetti (sündinud 1. juunil 1994 Nuevo Berlínis) on Uruguay jalgpallur. Ta mängib ründava poolkaitsjana Brasiilia kõrgliigaklubis Flamengo ja Uruguay jalgpallikoondises.
De Arrascaeta alustas klubikarjääri kodumaa klubis Defensor Sporting. 2013. aastal saadi Uruguay meistrivõistlustel teine koht. 2014. aastal jõuti Lõuna-Ameerika klubide meistrivõistlustel Copa Libertadores poolfinaali, kus kaotati Paraguay klubile Nacional.
2015. aastal sõlmis ta lepingu Brasiilia kõrgliigaklubiga Cruzeiro. 2019. aastal liitus ta Flamengoga, kellega tuli samal aastal Brasiilia meistriks ja võitis Lõuna-Ameerika klubide meistrivõistlused. Aastatel 2018, 2019 ja 2022 on ta valitud Brasiilia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.
Koondisekarjäär.
2013. aastal võitis ta Uruguay alla 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel hõbemedali. De Arrascaeta lõi turniiril kaks väravat.
Debüüdi Uruguay rahvuskoondises tegi De Arrascaeta 2014. aasta septembris sõprusmängus Lõuna-Korea vastu, andes mängu ainsa värava jaoks väravasöödu. Esimese värava rahvuskoondises lõi ta 6. juunil 2015 sõprusmängus Guatemala vastu. 2022. aasta maailmameistrivõistluste viimases alagrupimängus lõi ta kaks väravat Ghana vastu.
Ta on kuulunud Uruguay koondisse ka 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2015. aasta Copa Américal, 2019. ja 2021. aasta Copa Américal.
Operatsioon Ariel

Operatsioon Ariel oli liitlasvägede operatsioon Teise maailmasõja käigus, kui 15.-25. juunil 1940 evakueeriti liitlaste väeüksused ja tsiviilisikud Prantsusmaa lahingus Saksamaalt lüüa saanud Prantsusmaa lääneosa sadamatest. Ariel viidi läbi pärast operatsiooni Dynamo (evakuatsioon Dunkirkist) ja operatsiooni Cycle (evakuatsioon Le Havrest, mis lõppes 13. juunil). Brittide ja liitlaste laevadele tegid Prantsusmaa baasidest katet viis Suurbritannia kuningliku õhuväe (RAF) hävitajaeskadrilli, Inglismaa lennukid aitasid viia sadamatest (peamiselt Saint-Nazaire'ist ja Nantes'ist) Suurbritannia, Poola ja Tšehhi sõdureid, tsiviilisikuid ja varustust.
Luftwaffe ründas 17. juunil evakuatsioonilaevu, eiras RAF-i palveid ja lasi Loire'i suudmes põhja Cunard Line'i ookeaniliinilaeva ja HMT Lancastria. Lancastria uppus kiiresti ning päästelaevad jäid tule alla kogu operatsiooni ajaks. Ookeaniliinilaeva pardal oli tuhandeid sõdureid, RAF-i ohvitsere ja tsiviilisikuid; hukkunute arv pole teada, kuna laevale saamiseks tekkinud rüseluses kadus kontroll rahvahulga üle. Õnnetuses hukkus üle 3500 inimese, Ühendkuningriigi valitsus proovis peaminister Winston Churchilli käsul toimunut saladuses hoida.
Osa varustusest pandi laevadele, kuid kuna puudus usaldusväärne informatsioon Saksa jalaväe asukohast ning liikus palju kuulujutte, jäeti mõned operatsioonid poolikuks ning suur osa varustusest jäeti kas maha või hävitati. Kooskõlas 22. juunil Prantsusmaa ja Saksamaa vahel sõlmitud teise Compiègne'i vaherahuga lõppes ametlik evakuatsioon 25. juunil, mitteametlikult evakueeriti inimesi Vahemere sadamatest 14. augustini.
Miguel Trauco

Miguel Ángel Trauco Saavedra (sündinud 25. augustil 1992 Tarapotos) on Peruu jalgpallur, kes mängib kaitsja või poolkaitsjana Brasiilia kõrgliigaklubis Criciúma ja Peruu jalgpallikoondises.
Trauco alustas klubikarjääri 2010. aastal kodumaa klubis Unión Comercio. 2016. aastal mängis ta Peruu kõrgliigaklubis Universitario. Sel hooajal mängis ta klubi 39 liigamängus, lõi ühe värava ja andis 11 väravasöötu ning valiti kõrgliiga hooaja parimaks mängijaks.
2016. aasta lõpus sõlmis ta Brasiilia kõrgliigaklubiga Flamengo lepingu kolmeks aastaks.
2019. aasta juulis siirdus ta Prantsusmaa kõrgliigaklubisse Saint-Étienne.
2022. aasta septembris sõlmis ta pooleteise aasta pikkuse lepingu Major League Socceri (MLS) klubiga San Jose Earthquakes.
2024. aasta veebruaris naasis ta Brasiilia kõrgliigasse, kui sõlmis ta üheaastase lepingu Criciúmaga.
Koondisekarjäär.
Debüüdi Uruguay rahvuskoondises tegi Trauco 6. augustil 2014 mängus Panama vastu.
2019. aasta Copa Américal valiti ta turniiri sümboolsesse koosseisu. Ta kuulus Peruu koondisse ka 2016. aasta Copa América Centenariol, 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2021. aasta Copa Américal.
Aleksei Kuznetsov (majandusgeograaf)

Aleksei Vladimirovitš Kuznetsov (vene keeles Алексей Владимирович Кузнецов; sündinud 1. novembril 1978) on vene majandusteadlane ja majandusgeograaf, Venemaa Teaduste Akadeemia liige, professor.
Ta töötab 2013. aastast Primakovi-nimelise Venemaa Teaduste Akadeemia Maailmamajanduse ja Rahvusvaheliste Suhete Instituudi asedirektorina ja 2009. aastast instituudi Euroopa uuringute keskuse juhina. Ühtlasi on ta kohakaasluse alusel 2009. aastast Venemaa Välisministeeriumi Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi integratsiooniprotsesside kateedri professor.
Tema peamised uurimisalad on maailmamajandus, Saksamaa ja teiste Euroopa Liidu riikide majandus, otseste välisinvesteeringute teooria, Venemaa ja teiste Euroopa riikide hargmaised korporatsioonid, Venemaa-Euroopa majandussidemed, regionaalne integratsioon ja regionaalpoliitika.
Haridus.
Kuznetsov lõpetas 1999. aastal kiitusega Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli geograafiateaduskonna bakalaureuseõppe ja 2001. aastal samas kiitusega magistriõppe välisriikide sotsiaal- ja majandusgeograafia erialal. 2003. aastal lõpetas ta Venemaa TA Maailmamajanduse ja Rahvusvaheliste Suhete Instituudi aspirantuuri maailmamajanduse alal.
Ta sai 2003. aastal majandusteaduste kandidaadi kraadi väitekirjaga maailmamajanduse valdkonnas ja 2008. aastal majandusteaduste doktori kraadi väitekirjaga "Интернационализация российской экономики: инвестиционный аспект".
Jelena Rõkovtseva

Jelena Rõkovtseva (vene keeles Елена Рыковцева; sündinud 4. märtsil 1962 Vorkutas Komi ANSV-s) on vene ajakirjanik ja Vabadusraadio saatejuht. 
Ta käsitleb sageli massimeedia endaga seotud probleeme. 
Ta on õppinud Vorkutas, Novosibirskis ja Odessas. Rõkovtseva on lõpetanud keskkooli Novosibirskis ja Metšnikovi-nimelise Odessa Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna. 
Aastatel 1984–1991 töötas ta Odessa ajalehtedes. 1991. aasta detsembris võeti ta tööle ajakirja Ogonjok Lõuna-Ukraina erikorrespondendiks. Aastatel 1995–2000 töötas ta Moskva nädalalehe Moskovskije Novosti ajakirjanikuna ja 2000–2001 nädalalehe Obštšaja Gazeta meediaosakonna toimetajana.
Vabadusraadios.
Alates 2001. aastast töötab Rõkovtseva Vabadusraadio Vene teenistuse Moskva büroos. 1. juulil 2002 määrati ta Moskva büroo peatoimetaja asetäitjaks ja 2003. aastal märtsist kuni detsembri lõpuni töötas ta peatoimetaja kohusetäitjana.
Rõkovtseval on autorisaade "Litsom k sobõtiju". Varem oli ta saate "Litsom k litsu" saatejuhte.
Laulukirjutaja

Laulukirjutaja on muusik, kes kirjutab lauludele viisi (meloodia, muusika) või koos viisiga ka laulusõnad. Laulu autoriteks loetakse nii laulukirjutajat kui ka laulusõnade kirjutajat (kui ta ei ole viisi autor).
Laulukirjutajad on levinud popmuusikatööstuses. 
Kui laulja kirjutab laule iseendale või teistele esitamiseks, nimetatakse teda ka lauljaks-laulukirjutajaks.
Besarion Gugušvili

Bessarion Gugušvili (gruusia keeles ბესარიონ გუგუშვილი; sündinud 6. mail 1945 Thbilisis) on Gruusia poliitik. Ta oli aastatel 1991–1992 Gruusia peaminister.
Ta on lõpetanud 1967. aastal Thbilisi Riikliku Ülikooli.
26. augustist 1991 kuni 6. jaanuarini 1992 oli ta Gruusia peaminister. 1993. aastal oli ta sunnitud pagulusse minema. Ta elas algul Itškeeria Tšetšeeni Vabariigis, seejärel lühikest aega Leedus. 1995. aastast elab ta Vantaas Soomes.
Raul Ojamaa

Raul Ojamaa (sündinud 21. septembril 1989 Tartus) on eesti kitarrist, ansambli Miljardid liige.
2014. aastal võitis Raul Ojamaa koos Marten Kuningaga palaga “Tagurpidi vaal” 30. Uno Naissoo nimeline loomingu- ja interpretatsioonikonkursi.
Jelena Panfilova

Jelena Anatoljevna Panfilova (vene keeles Елена Анатольевна Панфилова; sündinud 18. detsembril 1967 Moskvas Nõukogude Liidus) on Venemaa ühiskonnategelane, poliitikateaduste kandidaat.
Tema eestvõttel asutati 2000. aastal rahvusvahelise valitsusvälise korruptsioonivastase võitluse organisatsiooni Transparency International (TI) Venemaa filiaal. 2011. aastal sai ta Transparency Internationali juhatuse liikmeks, 2014. aastal asepresidendiks ja 2017. aasta veebruaris ühtlasi tegevdirektoriks. Kuid 2017. aasta oktoobris teatas ta ametist tagasiastumisest. Panfilova jääb küll edasi TI Venemaa haruorganisatsiooni Transperensi Rossija juhatuse esimeheks, kuid keskendub uurimistööle Kõrgema Majanduskooli korruptsioonivastase poliitika laboris.
Haridus.
Ta lõpetas 1989. aastal Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna ja 1997. aastal Venemaa Föderatsiooni Välisministeeriumi Diplomaatia Akadeemia rahvusvaheliste suhete erialal.
Isiklikku.
Ta valdab võõrkeeltest inglise, prantsuse ja hispaania keelt.
Miaod

Miaod on peamiselt Lõuna-Hiinas paiknev rahvas. Hiina valitsus on miaosid tunnustanud ametlikult üheks 55 vähemusrahvast. 
Miao nimetuse on neile andnud hiinlased, Hiinas kasutab seda ka rahvas ise. 
Miaode rühmad on migreerunud ka Kagu-Aasiasse (Myanmari, Vietnami, Laosesse ja Taisse), kus võidakse kasutada teistsuguseid nimetusi, näiteks hmongid, kuna hiinapärast nimetust tajutakse halvustavana.
Joukahainen

Joukahainen on tegelane Soome-Karjala rahvuseeposes "Kalevala", noor ja kõhn saami "noaidi" (nõid).
Tema nimest on tuletatud soome eesnimi Jouko.
Kalevalas.
Kuulnuna lugusid Väinamöineni vägevusest ja tarkusest, otsustab kadedaks saanud Joukahainen Väinamöise kahevõitluses alistada. Isa ja ema manitsevad teda mitte minema, kuid Joukahainen ei hooli sellest ning asub reega kolmepäevasele teekonnale Kalevala kütismaadele. Joukahainen kohtub Väinämöisega maanteel ja kutsub ta võistulaulmisele. Laulmises allajäänud Joukahainen tahab seepeale Väinamöisega mõõtu võtta mõõgavõitluses, millest Väinämöinen keeldub, nõidudes Joukahaise relvituks, lauldes tal seljast sõjarüü, ning sõnudes ta viimaks kaenlast saadik sohu. Mõistes, et ta oma jõuga soost ei pääse, asub Joukahainen Väinämöiselt enda vabastamist paluma. Ta pakub Väinämöisele tasuks uhket ambu, kiiret venet, uhket hobust, suure hulga kulda ja hõbedat, viljakuhjasid ja oma kodupõlde, kuid Väinämöinen keeldub kõigest pakutust. Viimases hädas lubab ta oma õe Aino Väinämöisele naiseks, millega Väinämöinen rõõmustades nõustub.
Joukahainen sõidab roidununa koju tagasi ja räägib emale juhtunust. Ema rõõmustab, et Aino saab viimaks suursugusele mehele, kuid Aino ise itkeb ja kurvastab kaua, uputades end viimaks abielu vältimiseks merre. Joukahainen saab väga vihaseks ja otsustab kättemaksuks Väinämöise tappa. Ta voolib tupetäie ammunooli, karastab neid ussimürgis ja asub Põhjalasse uut naist otsima ratsutavat Väinämöiset jälitama. Märgates Väinämöiset jõge ületamas, laseb Joukahainen teda ammust, kuid tabab Väinömöise hobust. Väinämöinen kukub jõkke ja tugev tuul kannab ta merele. Joukahainen, arvates, et on lauliku tapnud, läheb rõõmustades koju ja hoopleb tehtuga emale, kes teda targa Väinämöise tapmise pärast hurjutab.
Muda, muri ja mura

Muda, muri ja mura on jaapanikeelsed timmitud ehk kulusäästliku tootmise terminid, milles keskendutakse tootmises olevatele põhilistele kõrvalekalletele, et tootlikkust efektiivsemaks muuta.
"Muda".
Muda − väärtust mittelisav tegevus ehk raiskamine. Tegevused, mis pikendavad tootmisaega ja tekitavad klientidele ootamatuid kulusid, peetakse "muda"’ks. Raiskamise tõttu on raske rakendada täppisajastussüsteemi, sest see eeldab tootmises ainult vajaminevate vahendite kasutamist.
"Muda"’t on kahte tüüpi: esimene koosneb tegevustest, mida kohe elimineerida ei saa, ja teine tegevustest, mida on võimalik "kaizen"’i abil eemaldada.
Esimest tüüpi "muda" võib olla näiteks mitmekordne auto värvimisoperatsioon. Tootjad pole suutnud leida viisi, kuidas ühekordse värvimisega tagada kõrgekvaliteedilist viimistlust ja seetõttu ei saa "muda"’t ruttu kõrvaldada. Teine tüüp on näiteks toodete ja varude liigne liikumine protsesside vahel – "kaizen"’i abil saab ebakõla eemaldada, kui tootmispaigutust tõhusamaks muuta.
Tootmises esineb kõige enam järgmisi raiskamisviise:
"Muri".
Muri – ülekoormatus. Masinalt, protsessilt või inimeselt oodatakse mingi pikema aja jooksul rohkem, kui tal tegelikult on võimalik anda. Töölised peavad kandma raskeid esemeid, tegema ohtlikke ülesandeid ja tavapärasest kiiremini töötama, tekitades töötajates stressi ja vähendades nende töövõimekust. Protsessi ülekoormamise tõttu ei jõuta lõpuks tähtaegu täita.
"Muri" on põhjustatud põhiliselt kolmest tegurist:
"Muri"’t saab vähendada tööpõhimõtete standardiseerimisega. Selleks on vaja tootmises määratleda ühtsed tingimused või väljundid. 
"Mura".
Mura − ebatasasus. Tuleneb korrapäratust tootmise ajakavast või tellimustest, mis pole alati sama mahuga. Seetõttu on vahel tootmises töid ja tellimusi rohkem kui töölisi, mõnikord aga vastupidi. Ebaühtlase tootmise puhul tuleb töölisi ja töövahendeid varuda nii, et toota saab ka täisvõimsusel – isegi, kui keskmine tootmistase on madalam. 
"Mura"’t on vajalik teadvustada, sest tootmismahu varieerumine võib põhjustada "muri" ja "muda": 
Ebatasasust saab kõrvaldada juhtkond õige planeerimise ja töötempo ühtsustamise kaudu. "Mura" vältimiseks kasutatakse täppisajastussüsteemi, mis põhineb tõmbemeetodil, minimaalsel laoseisul ning tootmisprotsessi varustamisel õigete osadega õigel ajal õiges koguses ja õiges kohas.
Kokkuvõtteks.
Et rakendada tootmises kulusäästlikku mõtteviisi, tuleb kõiki kõrvalekaldeid kontrollida, juhtida ja seejärel tootmises vähendada. Paraku on ülekoormatust ja ebatasasust raske eemaldada, sest tavaliselt keskendutakse ainult raiskamise elimineerimisele. Tootmises peavad olema standardid, tasakaal ja ühene mõistmine. Need on abiks meeskonnapõhisele tööle, paralleelse vooluga tootmisele ja kliendi tahtele keskendumisele.
Times Square

Times Square on New Yorgis Manhattanil Broadway ja Seventh Avenue ristmikku ümbritsev kaubanduspiirkond, turismisihtkoht ja meelelahutuskeskus. 
Times Square on üks maailma populaarsemaid turismiobjekte, seda läbib aastas ligikaudu 50 miljonit külastajat. Iga päev läbib Times Square'i ligikaudu 330 000 inimest, kõige populaarsematel päevadel üle 460 000 jalakäija, paljud neist on turistid.
Ius quiritium

Ius quiritium (ld kviriitide ehk Rooma kodanike õigus) oli Vana-Rooma kodanikele kehtinud õigus.
Sõna "kviriidid" päritolu ei ole kindel. Ühe teooria kohaselt seostatakse seda Quirinius Romulusega või sõnaga "cures" (sabiinide linna Curese elanikud), võimalik, et "kviriidid" on tuletatud ka sõnast "covirites" (kaitseühenduse liikmed). "Ius quiritum"'i sünonüümiks on nimetatud ka "ius civile"'t, ent "ius quiritium"'i mõiste oli varem kasutusel.
Itaalia õigusteadlase Pietro Bonfante Rooma õigusajaloo jaotuse kohaselt oli kviriitliku õiguse periood Rooma õigusajaloo esimene etapp, mis kestis 754–200 eKr. Suurema osa Bonfante kviriitliku õiguse perioodist oli Rooma põllumajanduslik ühiskond ning väike linnriik. Samas kehtis kviriitlik õigus edasi ka pärast seda, olemata küll enam peamine õigusallikas.
"Ius quiritum"'ile oli iseloomulik range formalism. Tehingud muutusid kehtivaks ainult siis, kui jälgiti rangelt kehtestatud formaalseid reegleid. Näiteks sõlmiti tehingud teatavate sõnade lausumise ning rituaalide järgimisega, lisaks kasutati ka sümbolismi (näiteks asja kepiga puudutamine tähendas nõuda oma õigust asjale). Gaius on kirjeldanud müügitehingut ehk mantsipatsiooni, mis oli omane ainult Rooma kodanikele (ehk toimus "ius quiritium"'i alusel):
Pedro Geromel

Pedro Tonon Geromel (sündinud 21. septembril 1985 São Paulos) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib kaitsjana Brasiilia kõrgliiga klubis Grêmio ja Brasiilia jalgpallikoondises.
Geromel alustas klubikarjääri Portugali klubides Chaves ja Vitória. Aastatel 2008–2014 mängis ta Saksamaa Bundesliga klubis Köln.
Grêmios mängib ta alates 2014. aastast. Ta on klubiga võitnud Brasiilia karika ja Rio Grande do Suli osariigi meistrivõistlused Campeonato Gaúcho. Hooaegadel 2016, 2017 ja 2018 oli ta valitud Brasiilia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. 2017. aastal võideti Lõuna-Ameerika klubide meistrivõistlused Copa Libertadores ja pääseti klubide maailmameistrivõistlustele, mille finaalis kaotati Hispaania klubile Madridi Real.
Koondisekarjäär.
Debüüdi Brasiilia rahvuskoondises tegi Geromel 25. jaanuaril 2017 mängus Colombia vastu.
Ta valiti Brasiilia koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlusteks. Üheski mängus ta platsile ei pääsenud.
Endzeliņi mõis

Endzeliņi mõis (saksa keeles "Henselshof", läti keeles "Endzeliņu muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Riia kreisis Ropaži kihelkonnas.
Lielkangari mõis

Lielkangari mõis (saksa keeles "Groẞ-Kangern", läti keeles "Lielkangaru muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Riia kreisis Ropaži kihelkonnas.
Podakājase mõis

Podakājase mõis (saksa keeles "Pohdekahje", ka "Podekay" ja "Atzelmoise", läti keeles "Podakājas muiža") oli rüütlimõis, hiljem Ropaži karjamõis Liivimaal Riia kreisis Ropaži kihelkonnas.
Ropaži kirikumõis

Ropaži kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Rodenpois", läti keeles "Ropažu mācītājmuiža") oli kirikumõis Liivimaal Riia kreisis Ropaži kihelkonnas.
Ropaži mõis

Ropaži mõis (saksa keeles "Schloẞ Rodenpois", läti keeles "Ropažu muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Riia kreisis Ropaži kihelkonnas.
Miguel Borja

Miguel Ángel Borja Hernández (sündinud 26. jaanuaril 1993 Tierraltas) on Colombia jalgpallur, kes mängib ründajana Argentina kõrgliigaklubis River Plate ja Colombia jalgpallikoondises.
Borja alustas klubikarjääri 2011. aastal kodumaa klubis Cúcuta Deportivo. Seejärel mängis ta Colombia kõrgliiga klubis Cortuluá ja oli mõnda aega laenul Itaalia kõrgliiga klubis Livorno. 2015. aastal mängis ta Colombia kõrgliigas Santa Fes. 2016. aasta kevadhooajal mängis ta taas Cortuluás. 21 mängus lõi ta kokku 19 väravat, mis moodustas ligi kaks kolmandikku kõigist Cortuluá väravatest sel hooajal kõrgliigas. 19 väravat märkis ühtlasi liiga rekordit. Sama aasta juunis liitus ta teise Colombia kõrgliiga klubiga, Atlético Nacional. Juulis tuli ta klubiga Lõuna-Ameerika klubide Copa Libertadorese meistriks. Finaalis kohtuti Ecuadori klubiga Independiente del Valle ning finaalseeria teises mängus lõi Borja oma koduklubi võiduvärava.
2017. aasta alguses liitus ta Brasiilia kõrgliiga klubiga Palmeiras, kellega sõlmis lepingu viieks aastaks. Tema üleminekusumma oli arvatavasti 32 miljonit Brasiilia reaali, mis oli neljas kõige kallim ost Brasiilia jalgpallis. 2018. aastal tuli ta klubiga Brasiilia meistriks.
2020. aastal läks ta Palmeirasest laenule Colombia klubisse Atlético Junior. 2020. aasta hooajal lõi Borja Colombia kõrgliigas 14 väravat ja oli liigas suurim väravakütt. 2021. aasta teises pooles oli ta laenul Brasiilia kõrgliigaklubis Grêmio.
2022. aasta esimeses pooles mängis ta püsiva lepingu alusel taas Atlético Junioris. 2022. aasta juulis sõlmis ta kuni 2025. aasta detsembrini kehtiva lepingu Argentina suurklubiga River Plate. 2023. aastal tuli ta River Plate'iga Argentina meistriks.
Koondisekarjäär.
2013. aastal tuli ta Colombia alla 20-aastaste koondisega Lõuna-Ameerika noorte meistriks.
Debüüdi Colombia rahvuskoondises tegi Borja 25. jaanuaril 2017 mängus Brasiilia vastu.
Ta valiti Colombia koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlusteks. Ainsal korral pääses ta väljakule alagrupimängus Senegali vastu.
2021. aasta Copa Américal saavutas ta Colombia koondisega kolmanda koha. Kolmandas alagrupimängus lõi ta värava Peruu vastu.
2016. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril kuulus ta Colombia olümpiakoondisse. Ta kuulus Colombia koosseisu kahes alagrupimängus ja veerandfinaalis, kus kaotati hilisemale olümpiavõitjale Brasiiliale.
Fernando Grande-Marlaska

Fernando Grande-Marlaska Gómez (sündinud 26. juulil 1962 Bilbaos) on Hispaania jurist ja poliitik. Ta on 6. juunist 2018 Hispaania siseminister.
Ta sündis aastal 1962 Bilbaos munitsipaalpolitseiniku perekonnas. Ta on lõpetanud Deustu Ülikooli.
6. juunist 2018 on ta Hispaania siseminister.
Isiklikku.
Ta on avalikult gei. Tema elukaaslane on aastast 2005 Gorka Gómez.
Charles Duke

Charles Moss Duke Jr. (sündinud 3. oktoobril 1935) on Ameerika Ühendriikide endine astronaut, õhuväelane ja katselendur. Ta oli missiooni Apollo 11 sideohvitser ning osales missioonil Apollo 16, mille raames sai temast kümnes ja noorim Kuu pinnal kõndinud inimene.
Paul Vassar

Paul Vassar (12. jaanuar 1913, Vana-Kuuste vald, Tartumaa – 27. november 1975) oli eesti humorist ja karikaturist.
Paul Vassar kasutas oma humoreskidel pseudonüümi P. Pussak.
Õppis Pailase kunstikoolis kunsti ja aastail 1937–1939 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. 
Tema humoreskidest on ilmunud järgmised raamatud:
Tema karikatuure avaldati ajalehes Sirp ja Vasar ja ajakirjas Pikker.
Paul Vassar elas Tartus ja viimasena töötas peainsenerina teeninduskombinaadis "Edu".
Dangerous Woman

Dangerous Woman on kolmas stuudio-album Ameerika artistilt Ariana Grande. Album väljastati 20. mai 2016. Albumis olevatel lauludel on ka kõrvalartistite: Nicki Minaj, Lil Wayne, Macy Gray ja Future.
28. oktoobril 2016 sai album plaatina sertifikatsiooni RIAA poolt.
Nikolai Rõbakov

Nikolai Igorevitš Rõbakov (vene keeles Николай Игоревич Рыбаков; sündinud 24. detsembril 1978 Leningrads Vene NFSV-s) on Venemaa poliitik ja keskkonnakaitsja, poliitilise partei Jabloko aseesimees.
Ta on juhtinud keskkonnakaitseorganisatsiooni Bellona Peterburi haruorganisatsiooni, töötanud Peterburis munitsipaalringkonna kohaliku administratsiooni peana ja aktiivselt osalenud Jablokos alates 1995. aastast.
Rõbakov oli 2018. aasta aprillist-juunini Jablokos toimunud parteisiseste debattide initsiaator ja korraldaja. Debattide-järgne hääletamine pidi selgitama Jabloko kandidaadi Moskva linnapea valimistele. 
Ta on Venemaa inimõiguste keskuse Memorial ja Jabloko Peterburi osakonna toetusel 2010. aastal valminud dokumentaalfilmi "Aldõ. Bez sroka davnosti" ('Aldõ. Ilma aegumistähtajata') autoreid (massimõrvast Novõje Aldõs 2000. aasta veebruaris Groznõi eeslinnas).
Haridus ja töökäik.
Rõbakov lõpetas 1995. aastal keskkooli Peterburi Viiburi rajoonis. Paralleelselt keskkooliõpingutega õppis ta aastatel 1992–1993 Peterburi Majanduse ja Rahanduse Ülikooli majanduskoolis ja 1993–1995 Peterburi Riikliku Ülikooli ärikolledžis (lõpetas kiitusega). 1995. aastal astus ta Peterburi riiklikku teedeinseneride ülikooli, mille lõpetas 2000. aastal kiitusega ehitusökonoomika erialal. 
Rõbakov valiti 2000. aastal Peterburis munitsipaalsaadikuks. 2006. aastal sai ta Peterburis Kalinini rajoonis asuva munitsipaalringkonna "Graždanka" kohaliku administratsiooni peaks. Tema initsiatiivil saatis Graždanka munitsipaalnõukogu Peterburi seadusandlikusse kogusse seaduseelnõu pilvelõhkuja Ohta-keskus ehituse linnaeelarvest finantseerimise keelustamiseks. 2008. aastal Rõbakov vabastati ametist. 
Aastatel 2008–2016 töötas ta keskkonnakaitseorganisatsiooni Bellona Peterburi haruorganisatsiooni tegevdirektorina ja 2010–2015 internetiväljaande Bellona.ru peadirektorina. Aastatel 2014–2015 oli ta ajakirja Ekologija i Pravo peatoimetaja.
Jabloko.
Rõbakov astus 1995. aastal 17-aastaselt Jabloko liikmeks. Aastatel 1999–2000 juhtis ta Jabloko Peterburi noorsooliitu. 2000. aastal valiti ta Jabloko Peterburi osakonna poliitnõukogu liikmeks, 2005. aastal Jabloko Peterburi regionaalnõukogu büroo liikmeks, 2008. aastal Jabloko föderaalbüroo liikmeks ja 2009. aastal Jabloko Peterburi osakonna aseesimeheks.
2015. aasta detsembris kandideeris ta Jabloko esimeheks, kuid teise vooru ei pääsenud. Valituks osutunud Emilija Slabunova ettepanekul valiti Rõbakov Jabloko üheks kolmest aseesimehest.
Isiklikku.
Rõbakovi huvialad on teater, fotograafia, ujumine ja jooga. Tal on Peterburis toimunud mitu fotonäitust ja ta on avaldanud mitu publitsistikakogumikku.
Bethulie

Bethulie on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Xhariepi ringkonnas Kopanongi vallas.
1829. aastal asutati praeguse Bethulie kohale misjonijaam, mis kandis kuni 1833. aastani nime Caledon. 1835. aastal anti asulale nimeks Verheullpolis. Kui asula sai 1863. aastal linnaõigused, siis pandi linnale nimeks Heidelberg. 1872. aastal muudeti linna nimi Bethulieks tagasi.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Bethulie elanikest mustanahalisi aafriklasi 81,6%, värvilisi 9,3%, valgeid 8,0%, India või Aasia päritolu inimesi 0,7% ja teisi 0,4%. Koosa keelt pidas emakeeleks 43,8% inimesi, sotho keelt 31,0%, afrikaani keelt 18,9%, inglise keelt 2,7% ja teisi keeli.
Clocolan

Clocolan on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Thabo Mofutsanyana ringkonnas Setsoto vallas.
Clocolan on asutatud 1907. aastal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Clocolani elanikest mustanahalisi aafriklasi 95,7%, valgeid 3,6%, India või Aasia päritolu inimesi 0,3%, värvilisi 0,3% ja teisi 0,1%. Sotho keelt pidas emakeeleks 86,4% inimesi, inglise keelt 5,3%, afrikaani keelt 5,2%, viipekeelt 1,8% ja teisi keeli 1,3%.
Ars (Tartu)

Ars (täisnimega Eesti NSV Kunstifondi Tartu Kombinaat Ars) oli 1957. aastal rajatud Eesti NSV Kunstifondi allasutus.
Tartu kombinaat Ars rajati seniste Tartus asunud Tallinna Kunstitoodete Kombinaadi töökodade baasil. Kombinaadil olid keraamika-, nahkehistöö-, metallehistöö-, tekstiili-, dekoratiivkudumis-, kujundustöödeateljeed. Töötajate üldarv oli 180, neist kunstnikke 20.
Amši mõis

Amši mõis (saksa keeles "Amsch", läti keeles "Amšu muiža") oli Alamõisa mõisa kõrvalmõis Liivimaal Valga kreisis Alamõisa kihelkonnas. Mõis rajati XIX sajandi lõpus; agraarreformi ajal kuulus sellele 343,78 hektarit maad. Praeguse haldusjaotuse järgi asub mõisakompleks Läti Gulbene piirkonnas Lejasciemsi vallas Amši külas.
Abielu Vana-Roomas

Abielu Vana-Roomas sarnanes kuni 1. sajandini eKr patriarhaadiga: mehel oli täielik võim naise üle ehk "cum manu" abielu. Kaheteistkümne tahvli seadustes esmamainitud "sine manu" abielu puhul oli naine iseseisev, mis oli aga esialgu erandlik vorm, aga muutus ajapikku sagedasemaks.
"Cum manu" abielu.
"Cum manu" abielus sattus naine mehe võimu alla nii isiklikes kui varalistes suhetes. Kogu naise vara läks mehe omandisse ja vastutasuks sellise varandusliku sõltuvuse eest oli naisõiel oma lastega võrdne pärimisõigus. Abielludes läks naine isa võimu alt mehe võimu alla ja kaotas kõik sidemed oma endise perekonnaga, muutudes neile juriidiliselt võõraks. Gaiuse järgi oli kolm abielu sõlmimise vormi, millega naine läks mehe võimu alla: "confarreatio", "coёmptio" ja "usus".
"Confarreatio".
"Confarreatio" oli religioosne akt, milleks oli vaja kümne tunnistaja juuresolekut ja preestrite kaasabi. Nimetus tuleneb erilisest leivast "panis farreus", mida anti abiellujaile liidu sõlmimise ajal. Toiming oli keerukas ja pidulik. Arvatakse, et see on vanim patriitsidele määratud abielu sõlmimise vorm (G. 1.112).
"Coёmptio".
"Coёmptio" oli naise ostmine isalt või tema eestkostjalt mantsipatsiooni teel ehk näilise piduliku võõrandamistehinguga viie tunnistaja ja kaalumehe osavõtul. Arvatakse, et algselt kasutasid seda abielu sõlmimise vormi plebeid (G. 1.113).
"Usus".
"Usus"oli abiellumine faktilise kooselu tõttu ehk kooselu ühe aasta jooksul andis mehele "manus"'e naise üle. Arvatakse, et see oli võimalus legaliseerida abielu, mis oli vormiveaga sõlmitud või hoopis vormivabalt, naise röövimise korral näiteks (G. 1.111).
"Sine manu" abielu.
Olles kolm ööd kodust eemal, sai naine "manus"'e tekkimist "usus"-abieluga takistada. Sellisel juhul säilis naisele tema õiguslik seisund endises perekonnas ja oma mehele oli ta juriidiliselt võõras. Niisugust abielu kutsuti "sine manu" abielu, kus mehel puudus võim naise üle ja viimane oli "persona sui iuris" ehk vaba iseseisev isik. Abikaasade vahel oli varade lahususe süsteem, kus peale kinkide tegemise olid kõik muud tehingud lubatud. Naisele kuulus ka kõik, mis tal oli enne abielu, ja selle kestel omandatu ning ta võis oma varaga vabalt ringi käia.
Konkubinaat.
Keiser Augustuse ajast kristluseni oli lubatud veel teinegi kooselu vorm – konkubinaat. Rooma keisririigis oli see sõdurite jaoks õiguslikult tunnustatud abieluvorm. Ristiusu mõjul hakati konkubinaati pidama sohiabieluks ning selle eest ka karistama. Konkubinaat oli just mehele kasulik: ta elas naisega koos, aga lastele ei omistatud abielust sündinute staatust. Konkubinaadi sõlmimise põhjused olid erinevad, kuid eelkõige olid põhjused naise mehest madalam ühiskondlik positsioon või olukord, kus ei olnud võimalik naise kaasavara eest hoolitseda. Viimast juhtus, kui isa või vend ei suutnud naisele kaasavara hankida.
Aleksei Arbatov

Aleksei Georgijevitš Arbatov (vene keeles Алексей Георгиевич Арбатов; sündinud 17. jaanuaril 1951 Moskvas Nõukogude Liidus) on Venemaa poliitik ja politoloog. 
Ta on endine Riigiduuma liige, Venemaa Teaduste Akadeemia akadeemik.
Arbatov töötab 1994. aastastVenemaa Teaduste Akadeemia Maailmamajanduse ja Rahvusvaheliste Suhete Instituudi rahvusvahelise julgeoleku keskuse juhina. Tema peamised uurimisalad on rahvusvahelised suhted, välis- ja sõjaline poliitika, rahvusvaheline julgeolek, relvastuskontroll ja desarmeerimine ning Venemaa riiklik julgeolek.
Arbatov oli aastatel 1993–2003 Riigiduuma Jabloko fraktsiooni liige. Ta on poliitilise partei Jabloko liige 1993. aastast ja kuulub partei föderaalse poliitkomitee koosseisu.
Haridus.
Arbatov lõpetas 1973. aastal NSV Liidu Välisministeeriumi Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi (MGIMO) rahvusvaheliste suhete teaduskonna ja 1976. aastalNSV Liidu Teaduste Akadeemia Maailmamajanduse ja Rahvusvaheliste Suhete Instituudi aspirantuuri.
Ta sai 1976. aastal kandidaadikraadi väitekirjaga "Американская концепция "национальной безопасности" и политика в области ракетно-ядерного оружия в 1960-е гг." ning 1982. aastal sai ajalooteaduste doktori kraadi väitekirjaga "Стратегическое равновесие и военно-политический курс в 1970-е гг.".
Isiklikku.
Tema isa akadeemik Georgi Arbatov (1923–2010) oli kauaaegne Venemaa Teaduste Akadeemia USA ja Kanada Instituudi direktor.
Tema abikaasa Nadežda Arbatova (sündinud 1950) on poliitikateaduste doktor ja töötab Primakovi-nimelises Venemaa TA Maailmamajanduse ja Rahvusvaheliste Suhete Instituudi Euroopa poliitika uuringute osakonna juhatajana.
Vinni vald (1990)

Vinni vald oli vald Lääne-Virumaal.
23. oktoobril 1990 kinnitati selle omavalitsuslik staatus ning alates 1. novembrist 1990 astus Vinni vald omavalitsusliku haldusüksuse õigustesse.
Viimane vallavanem oli Rauno Võrno, volikogu esimees Meelis Maine.
2017. aastal toimunud haldusreformi käigus liitusid senise Vinni vallaga Laekvere ja Rägavere vald.
Asustus.
Vallas oli 5 alevikku ja 37 küla.
Alevikud.
Pajusti (elanike arv 1.1.2017 rahvastikuregistri seisuga 655), Roela (479), Tudu (300), Vinni (875), Viru-Jaagupi (371).
Külad.
Alavere (31), Allika (29), Anguse (25), Aravuse (11), Aruküla (84), Aruvälja (22), Inju (96), Kadila (92), Kakumäe (69), Kannastiku (26), Karkuse (29), Kaukvere (1), Kehala (45), Koeravere (58), Kulina (42), Küti (104), Lepiku (40), Lähtse (31), Mõdriku (94), Mäetaguse (48), Nurmetu (31), Obja (49), Palasi (21), Piira (290), Puka (28), Rasivere (19), Ristiküla (48), Rünga (23), Saara (35), Soonuka (9), Suigu (7), Tammiku (28), Vana-Vinni (96), Veadla (68), Vetiku (141), Voore (57), Võhu (49).
Väike-Maarja vald (1991)

Väike-Maarja vald oli omavalitsusüksus Lääne-Virumaal.
Viimane vallavanem oli Indrek Kesküla.
Asustus.
Alevikud.
Väike-Maarja – Kiltsi – Simuna 
Külad.
Aavere – Aburi – Avanduse – Avispea – Ebavere – Eipri – Hirla – Imukvere – Koonu – Kurtna – Kännuküla – Kärsa – Käru – Liivaküla – Määri – Müüriku – Nadalama – Nõmme – Orguse – Pandivere – Pikevere – Pudivere – Raeküla – Raigu – Rastla – Sandimetsa – Triigi – Uuemõisa – Vao – Varangu – Vorsti – Võivere – Äntu – Ärina
Ajalugu.
Väike-Maarja vald loodi 1991. aasta 12. detsembril.
Alates oktoobrist 2005 ühines vald Avanduse vallaga uueks Väike-Maarja vallaks. Ühinenud omavalitsusüksuse sümboolikana (valla lipp ja vapp) võeti kasutusele Väike-Maarja valla sümboolika.
Margarita Robles

María Margarita Robles Fernández (sündinud 10. novembril 1956 Leónis) on Hispaania jurist ja poliitik. Ta on 6. juunist 2018 Hispaania kaitseminister.
Ta sündis aastal 1956 Leónis advokaadi tütrena. 12-aastaseks saades elas ta perekonnaga Barcelonas. Ta on lõpetanud Barcelona ülikooli õigusteaduskonna.
6. juunist 2018 on ta Hispaania kaitseminister.
María Jesús Montero

María Jesús Montero Cuadrado (sündinud 4. veebruaril 1966 Sevillas) on Hispaania poliitik, ta kuulub Hispaania Sotsialistliku Tööpartei ridadesse. Ta on 6. juunist 2018 Hispaania rahandusminister.
Ta sündis aastal 1966 Sevillas.
6. juunist 2018 on ta Hispaania rahandusminister.
Ivan Udaltsov (ajaloolane ja diplomaat)

Ivan Ivanovitš Udaltsov (vene keeles Иван Иванович Удальцов; 12. märts 1918 Moskva, Venemaa Nõukogude Vabariik – 20. märts 1995 Moskva, Venemaa Föderatsioon) oli Nõukogude Liidu ajaloolane ja diplomaat.
Ta lõpetas 1940. aastal Moskva Riikliku Ülikooli. Aastatel 1940–1945 teenis ta Punaarmees ja 1943. aastal astus Üleliidulise Kommunistliku (bolševike) Partei liikmeks. Aastatel 1947–1950 oli ta NSV Liidu Teaduste Akadeemia Slavistika Instituudis teadur, 1950–1959 NLKP Keskkomitee aparaadi töötaja, 1959–1962 NSV Liidu Teaduste Akadeemia Slavistika Instituudi direktor, 1962–1965 NLKP Keskkomitee ideoloogiaosakonna asejuhataja, 1965–1970 Nõukogude Liidu Tšehhoslovakkia saatkonna nõunik, 1970–1976 uudisteagentuuri APN Novosti juhatuse esimees.
Aastatel 1976–1979 oli Ivan Udaltsov Nõukogude Liidu suursaadik Kreekas.
Isiklikku.
Ivan Udaltsovi isa Ivan Udaltsov oli lühikest aega Moskva ülikooli rektor ja lell Aleksandr Udaltsov NSV Liidu Teaduste Akadeemia liige. Tütrepoeg Sergei Udaltsov sai 2010. aastatel tuntuks opositsioonipoliitikuna. 
Ivan Udaltsov on maetud Novodevitšje kalmistule Udaltsovide matmispaigas. Hauasambale on raiutud tema, tema ema Margarita Udaltsova (1887–1964) ja majandusteadlasest isa Ivan Udaltsovi (1885–1958) nimi.
Tarvo Mölder

Tarvo Mölder (sündinud 19. septembril 1981) on eesti režissöör. 
Ta lõpetas 1997. aastal Are Põhikooli.
On solist bändis HND, mis loodi aastal 2006.
Samuti on mees kaasa teinud teleseriaalis "Kättemaksukontor", kus ta mängis rokkstaar Tõnu Orri.
Naomichi Ueda

Naomichi Ueda (jaapani keeles 植田 直通 "Ueda Naomichi"; sündinud 24. oktoobril 1994 Utos) on Jaapani jalgpallur, kes mängib kaitsjana Prantsusmaa kõrgliiga klubis Nîmes ja Jaapani jalgpallikoondises.
2014. aastal debüteeris Ueda Jaapani kõrgliigas Kashima Antlersi ridades. 2018. aastal liitus ta Belgia kõrgliiga klubiga Cercle Brügge.
Koondisekarjäär.
Jaapani jalgpallikoondises debüteeris Ueda 2017. aastal. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 13. oktoobril 2020 sõprusmängus Elevandiluuranniku vastu.
Ta on kuulunud Jaapani koondisse 2015. aasta Aasia meistrivõistlustel, 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2019. aasta Aasia meistrivõistlustel. Lisaks kuulus ta 2016. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril Jaapani olümpiameeskonda.
Aleksandr Udaltsov

Aleksandr Dmitrijevitš Udaltsov (vene keeles Александр Дмитриевич Удальцов; 14. mai (vkj 2. mai) 1883 Moskva, Venemaa Keisririik – 25. september 1958 Moskva, Nõukogude Liit) oli Nõukogude Liidu ajaloolane (medievist), professor, NSV Liidu Teaduste Akadeemia liige.
Ta oli 1921. aastast Moskva Riikliku Ülikooli professor. Aastatel 1947–1955 oli ta NSV Liidu Teaduste Akadeemia Materiaalse Kultuuri Ajaloo Instituudi direktor. Tema peamine uurimisala oli feodalismi periood Lääne-Euroopas.
Elukäik.
Udaltsov oli aadliperekonnast pärit. Tema isa Dmitri Ivanovitš Udaltsov oli Moskva linnahaigla arst. Aleksandr Udaltsov lõpetas 1908. aastal Moskva ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna ja 1913. aastal ajaloo-filoloogiateaduskonna. Pärast Oktoobrirevolutsiooni töötas ta Moskva ülikoolis: aastatel 1921–1925 sotsioloogia ja etnoloogia kateedri, 1923–1930 ajaloolise materialismi kateedri ja 1935–1941 keskaja ajaloo kateedri professorina.
1928. aastal astus Udaltsov Üleliidulise Kommunistliku (bolševike) Partei liikmeks. 1936. aastal sai ta ajalooteaduste doktori kraadi.
Aastatel 1938–1946 oli Udaltsov NSV Liidu Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudi keskaja ajaloo sektori juhataja, 1939. aastast ühtlasi instituudi asedirektor. Aastatel 1947–1955 oli ta NSV Liidu Teaduste Akadeemia Materiaalse Kultuuri Ajaloo Instituudi direktor, 1949–1950 ajakirja Voprossõ Istorii peatoimetaja.
Isiklikku.
Aleksandr Udaltsovi noorem vend Ivan Udaltsov oli lühikest aega Moskva ülikooli rektor. Vennapoeg Ivan Udaltsov oli ajaloolane ja diplomaat. Aleksandr Udaltsovi esimene abikaasa (1908–1919) oli kunstnik Nadežda Udaltsova.
Aleksandr Udaltsov maeti 1958. aastal Novodevitšje kalmistule. Aasta pärast maeti tema kõrvale abikaasa Lidija Udaltsova (1890–1959).
H &amp; R Daniel

H &amp; R Daniel on vähetuntud portselani- ja savinõudetootja. Keraamikatehas asus Stoke on Trentis Staffordshire´is Inglismaal. Ettevõte asutati 1822. aastal ja lõpetas tegevuse 1846. aastal.
National September 11 Memorial &amp; Museum

National September 11 Memorial &amp; Museum (tuntud ka kui 9/11 Memorial &amp; Museum) on mälestusmärk ja muuseum New Yorgis, millega mälestatakse 2001. aasta 11. septembri terrorirünnakute ohvreid (2977 hukkunut ja rohkem kui 6000 vigastada saanut) ja 1993. aasta Maailma Kaubanduskeskuse terrorirünnaku ohvreid (6 hukkunut ja 1042 vigastada saanut).
Mälestusmärk asub Maailma Kaubanduskeskuse krundil, endise kaksiktorni asukohas, mis hävitati 11. septembri terrorirünnakutes. Mälestusmärki ja muuseumi haldab mittetulundusühing, mille eesmärk on koguda finantsvahendeid, et hallata mälestusmärki ja muuseumi ning korraldada muuseumi tööd.
Projekt ja ehitus.
Mälestusmärki hakati planeerima kohe pärast rünnakuid, et mälestada 2001. aasta 11. septembri terrorirünnakute ohvreid ja neid, kes olid seotud pääste- ja taastamistoimingutega. Mälestusmärgi disaini võistluse võitis Iisraeli arhitekt Michael Arad, kes töötas tol ajal Handel Architectsis, mis on New Yorgis ja San Franciscos asuv firma. 2006. aasta augustis hakati ehitama mälestusmärki ja muuseumi. Ehituse teostasid World Trade Center Memorial Foundation ja Port Authority of New York and New Jersey.
Avamine.
Rünnakute kümnenda aastapäeva mälestustseremoonia toimus 11. septembril 2011 mälestusmärgi juures, mis avati järgmisel päeval avalikkusele. Muuseum avati 21. mail 2014.
Štš-323

Štš-323 (Щ-323) oli Nõukogude Liidu Štšuka-klassi allveelaev.
Lasti vette 10. aprillil 1935. Kuulus Balti laevastiku koosseisu kodusadamaga Kroonlinnas, pärast baaside lepingu sõlmimist Eesti ja Nõukogude Liidu vahel baseerus allveelaev Tallinnas.
10. detsembril 1939 pani allveelaeva meeskond toime sõjakuriteo, uputades reisi-kaubalaeva Kassari.
1. mail 1943, kohe pärast südaööd sõitis laev meremiini otsa ja uppus. 11 meremeest suutsid laevast välja tulla, kuid otsida ei saanud neid enne koidikut ja selleks ajaks oli neist elus ainult 3.
1983 püstitati laevale Peterburis Dekabristide saarel mälestusmärk.
Aleksandr Udaltsov (diplomaat)

Aleksandr Ivanovitš Udaltsov (vene keeles Александр Иванович Удальцов; sündinud 5. juulil 1951) on Venemaa diplomaat, suursaadik, Välismaal Elavate Venemaa Kaasmaalaste Õiguskaitse- ja Toetusfondi tegevdirektor.
Ta lõpetas 1973. aastal Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna ja 1985. aastal NSV Liidu Välisministeeriumi Diplomaatia Akadeemia. Ta töötab diplomaatilisel tööl 1973. aastast. Aastatel 1996–2001 oli ta Venemaa Föderatsiooni suursaadik Lätis, 2001–2005 Venemaa Föderatsiooni välisministeeriumi 2. Euroopa osakonna direktor, 2005–2009 Venemaa Föderatsiooni suursaadik Slovakkias.
2013-2020 Venemaa suursaadik Leedus. Alates 20. oktoobrist 2020 Välismaal Elavate Venemaa Kaasmaalaste Õiguskaitse- ja Toetusfondi tegevdirektor.
Diplomaadina on ta välja teeninud 2004. aastal erakorralise ja täievolilise saadiku diplomaatilise teenistusastme.
Isiklikku.
Aleksandr Udaltsovi vanaisa Ivan Udaltsov oli lühikest aega Moskva ülikooli rektor ja MGIMO esimene rektor. Isa Ivan Udaltsov oli Nõukogude Liidu suursaadik Kreekas. Aleksandr Udaltsovi vanaonu Aleksandr Udaltsov valiti NSV Liidu Teaduste Akadeemia liikmeks. Aleksandr Udaltsovi õepoeg Sergei Udaltsov on vasakpoolsete vaadetega opositsioonipoliitik.
Aleksandr Udaltsov valdab võõrkeeltest inglise, tšehhi ja slovaki keelt.