Friedrich von Löwis of Menar

Friedrich von Löwis of Menar, õigemini Friedrich von Löwis, ka Friedrich von Loewis of Menar (Venemaal tuntud kui "Fjodor Fjodorovitš Leviz", vene keeles "Фёдор Фёдорович Левиз", läti keeles "Frīdrihs fon Lēviss of Menārs") (6. (ukj 17. september) 1767 Haapsalu – 4. (ukj 16. aprill) 1824 Sēļi mõis) oli šoti juurtega baltisaksa päritolu Venemaa sõjaväelane ja poliitik. Ta oli Saverna, Valgjärve, Ülenurme ja Berģumuiža mõisa omanik. Aastatel 1818–1822 oli ta Liivimaa maamarssal.
Elulugu.
Päritolu.
Menar põlvnes šoti päritolu aadlisuguvõsast. Tema isa oli Nurmi mõisnik kindralmajor Reinhold Friedrich von Löwis of Menar (1731–1794). Ema Dorothea Elisabeth Clapier de Colongues (1744–1799) oli Virumaa Samma ja Ulvi mõisaomaniku major Alexander Clapier de Colongues (1715–1767) tütar.
Sõjaväeteenistus.
1772. aastal kirjutati ta Venemaa sõjaväeteenistusse ja määrati Moskva karabinjeeripolku. Järgmisel aastal viidi ta üle Kaasani kürassiiripolku, mille komandöriks oli tema isa. Tegevteenistusse astus 1782. aastal, mil määrati Keksholmi jalaväepolku. Osales aastatel 1788−1790 sõjas Rootsi vastu. Pärast sõda siirdus Polotskisse, kus nimetati grenaderipataljoni komandöriks. Aastatel 1792−1794 võttis osa Poola sõjakäigust. Sõjas ilmutatud vapruse ees autasustati teda Püha Georgi ordeni IV klassiga ja kuldmõõgaga. 1795. aastast teenis ta Riia karabinjeeripolgus, mille komandöriks määrati ta 1799. aastal. Samal aastal ülendati kindralmajoriks ja temast sai Kaasani kürassiiripolgu šeff; väeosa nimetati tema järgi ümber Löwis of Menari kürassiiripolguks. 1800. aastal sai temast varasema Jekaterinoslavli kürassiiripolgu komandör. Kaks aastat hiljem sai ta ratsutades viga ja läks haiguse tõttu erru. Naasis 1805. aastal teenistusse ja määrati Jaroslavli musketäripolgu šeffiks. Osales Buxhoevdeni korpuse koosseisus sõjas prantslaste vastu ja võttis osa Austerlitzi lahingust. Seejärel teenis ta aastatel 1806−1807 Magnus Gustav von Esseni korpuses. 1807 ülendati kindralleitnandiks ja nimetati 10. jalaväediviisi ülemaks. 1809. aastal osales sõjas Austria vastu ja seejärel Moldova armee koosseisus türklaste vastu. 1811. aastal läks haiguse tõttu erru.
Tegevus 1812. aasta sõjas.
1812. aasta isamaasõja puhkedes palus keiser Aleksander I luba naasta teenistusse ja ta saadeti Riiga Esseni korpuse juurde. Ta juhatas Vene vägesid Kuramaal ja lõi tagasi prantslaste pealetungi Riiale. 10. augustil 1812 purustas tema armee Ķekava all prantslaste liitlase Preisimaa väeüksused. Selle võidu eest autasustati teda 2. novembril 1812 Püha Georgi ordeni III klassiga. Muude silmapaistvate teenete eest sõjas autasustati teda 17. novembril veel Püha Vladimiri ordeni II klassiga.
1813. ja 1814. aasta sõjakäigul.
1813 juhatas ta prantslaste poolt vallutatud Danzigi piiramist ja sundis linna 17. novembril alistuma. Humaanse käitumise eest linna elanikkonna suhtes paigutati talle Danzigi kirikusse mälestustahvel. Määrati 25. jalaväediviisi ülemaks. Kui ta 1814 erru läks, oli ta välja teeninud kaks kuldmõõka ning teda autasustati Püha Aleksander Nevski ordeniga.
Liivimaa maamarssal.
19. juunil 1818 valiti ta Liivimaa maapäeval maamarssaliks. 28. juunil 1821 valiti ta sellesse ametisse tagasi. Tema ametiajal tugevnesid vastuolud rüütelkonna ja kindralkuberneri markii Filippo Paulucci vahel, kuna kaks meest olid rivaalid juba sõjaväeteenistuse aegadest. Kindralkuberneri survel esitas Löwis of Menar 27. märtsil 1822 maanõunike kogule tagasiastumispalve, mis ka rahuldati. Pärast Viinis kindralkuberneriga peetud duelli avaldas ta 27. mail 1822 soovi ametisse naasta, kuid kindralkuberner ei olnud sellega nõus, põhjendades keeldumist asjaoluga, et ainult maapäev saab maamarssali ametisse kinnitada.
Surm.
Ta suri 56 aasta vanuses Sēļi mõisas ning maeti Väike-Salatsi kalmistule.