tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Korallimere saared

Korallimere saarte territoorium on grupp väikeseid ja enamasti asustamata troopilisi saari ja korallrahusid Korallimeres, Austraalia Queenslandist kirdes. Territoorium kuulub Austraaliale. Kogu territooriumi pindala on 780 000 km², piirnedes idast ja lõunast Suure Vallrahu välise servaga ja sisaldades Heralds Beacon saart, Osprey korallrahu, Willise saarte gruppi ja viitteist muud korallriffi/saartegruppi. Ainus inimestega asustatud saar on Willise saar
Ajalugu.
Korallimere saared kaardistati aastal 1803. 1870. ja 1880. aastatel korjati saartel guaanot, kuid pideva värske vee varu puudumise tõttu ei olnud alaline asustus seal võimalik. Ala kui territoorium seadustati 1969. aastal Korallimere saarte seadusega (enne seda peeti piirkonda Queenslandi osaks) ning alaga liideti 1997. aastal ka Elizabethi korallrahu ja Middletoni korallrahu ligi 800 km kaugusel lõunas, Tasmani meres. Viimased kaks korallrahu on palju lähemal Lord Howe'i saarele Uus-Lõuna-Walesis (umbes 150 km), kui algse territooriumi kõige lõunapoolsele saarele (Cato saar). Suure Vallrahu saared ja korallrahud kuuluvad Queenslandile. Suure Vallrahu kaugem serv on Queenslandi ja Korallimere saarte territooriumi vaheliseks piiriks.
Mitmele saarele on Austraalia paigutanud automaatsed ilmajaamad. Majandustegevus praktiliselt puudub (välja arvatud tellimus-kalastamise- ja sukeldumisettevõtted).
2004. aasta juunis purjetasid LGBT-aktivistid Austraaliale kuuluvatele Korallimere saartele. Protesteerides sellele, et Austraalia valitsus keeldus tunnustamast samasooliste abielu, kuulutasid nad territooriumi Austraaliast iseseisvaks Korallimere saarte Gei ja Lesbi Kuningriigiks. Kuningriigi ametlikuks lipuks kuulutati vikerkaarelipp. 17. novembril 2017 kuulutati kuningriik laialisaadetuks, kuna Austraalia otsustas seadustada samasooliste abielu.
Geograafia.
Alal on umbes 30 omaette korallrahu ja atolli, kaksteist neist on täielikult vee all või paljastuvad vaid väga suure mõõna ajal. Atolle on väga erineva suurusega (mõnekilomeetrisest läbimõõdust kuni suuruselt võimalik et teise atollini maailmas (koos laguuniga): Lihou korallrahu, mille laguuni suurus on 100 x 30 km ja pindala 2500 km². Saared on kõik väga madalad. Territooriumi FIPS 10-4 kood on CR, samas kui ISO 3166 järgi on see osa Austraaliast (AU).
Willise laiud on tähtsaks pesitsuspaigaks lindudele ja kilpkonnadele. Maismaa pinda on vähem kui kolm ruutkilomeetrit.
Artur Rinne

Artur Rinne (25. september 1910 Narva – 31. jaanuar 1984 Tallinn) oli eesti laulja, lavastaja ja telerežissöör.
Elulugu.
Artur Rinne oli aastatel 1929–1934 Estonia ooperikoori laulja, 1934–1938 ja 1941–1944 sama teatri solist. Pärast Estoniast lahkumist 1938. aastal oli ta Esto-Muusika muusikariistade ja -tarvete äri müüja ("Kas soovite kuulda minu plaati, või laulan teile ise ette?").
Teise maailmasõja lõpus 1944. aastal Artur Rinne mobiliseeriti, ta läbis Eesti SS-leegioni Kindralinspektuuri sõjakirjasaatjate kursused ja teenis 20. Eesti SS-vabatahtlike diviisi Sõjakirjasaatjate rühmas, koos Jüri Remmelgase, Agu Kase, Avo Keerendi ja Karl Gailitiga.
Sõjajärgsetel aastatel 1945–1949 oli Artur Rinne Vanemuise teatri lavastaja.
Aastatel 1950–1956 viibis ta represseerituna Jertsevo vangilaagris Arhangelski oblastis Põhja-Venemaal.
Aastatel 1956–1970 töötas Artur Rinne Eesti Televisioonis ja Eesti Telefilmis režissöörina, 1947–1950 ja 1971–1980 oli Eesti NSV Riikliku Filharmoonia solist. Maetud Tallinna Metsakalmistule, teatritegelaste kvartalisse. 
Isiklikku.
Artur Rinne tütar on arst ja rahvatantsujuht Mallika Koel.
Jan Arlazorov

Jan Arlazorov (vene Ян Майорович Арлазоров; 26. august 1947 Moskva – 7. märts 2009 Moskva) oli vene teatri- ja estraadinäitleja. 
Ta sündis juudi advokaadi peres. Lõpetas Štšukini-nimelise teatrikooli, töötas algul Laste Keskteatris, 1970. aastate lõpust alates Mossoveti-nimelises teatris. 
Estraadil tegutses alates 1990. aastate algusest. 
Arlazorov suri pärast pikka ja rasket haigust 7. märtsil 2009 ja maeti 11. märtsil Moskva Vostrjakovo kalmistule.
Ta oli Vene Föderatsiooni teeneline kunstnik ja VI üleliidulise estraadiartistide konkursi laureaat.
Veronika Dudarova

Veronika Dudarova (osseedi keeles Дудараты Вероникæ (Dudaratõ Veronikä); vene keeles Вероника Борисовна Дударова; 5. detsember 1916 Bakuu – 15. jaanuar 2009 Moskva) oli Venemaa dirigent, rahvuselt osseet.
Aastatel 1933–1937 õppis ta klaverimängu Leningradi konservatooriumis, 1947. aastal lõpetas Moskva konservatooriumi.
Debüteeris dirigendina 1944. Oli 1947–1960 Moskva Riikliku Akadeemilise Sümfooniaorkestri dirigent ja 1960–1989 peadirigent.
Aastatel 1991–2009 juhatas Venemaa Sümfooniaorkestrit.
Dudarova nimi on kantud Guinnessi rekordite raamatusse kui naine, kes on üle 50 aasta juhatanud suuri orkestreid.
Ants Mölder

Ants Mölder (27. detsember 1939 Lõetsa, Muhu vald – 4. jaanuar 2009) oli eesti skulptor. 
Ta õppis aastatel 1948–1955 Hellamaa algkoolis ja 1955–1959 Orissaare Keskkoolis. 1959/1960. õppeaastal õppis ta Tartu Kunstikoolis puitehistöö erialal ning astus 1960. aastal Eesti NSV Riiklikku Kunstiinstituuti, mille lõpetas 1966. aastal skulptuuri erialal.
Seejärel töötas ta samas skulptuurikateedris õppeala meistri ja laborandina. Alates 1969. aastast osales näitustel, ta on esindanud Eesti skulptuuri Riia skulptuurikvadriennaalidel ning korraldanud isiku- ja grupinäitusi. 
Alates 1973. aastast tegutses ta vabakutselise kunstnikuna. Alates 1974. aastast oli Eesti Kunstnike Liidu liige. 
Looming.
Ta on Tartus Raadi pargis asuva II maailmasõjas hukkunute memoriaalkompleksi autor (koos arhitekt Rein Luubiga). 1982. aastal valmis tal arhitekt Karl Burmani 100. sünniaastapäeva mälestustahvel Raua tänav 39 elamule, 1986. aastal Tuglase 100. sünniaastapäevaks mälestuskivi Friedebert Tuglase majamuuseumi aias Nõmmel. Kudjape memoriaal sõjaväekalmistu (arhitekt Hans Kõll). 1974. aastal II maailmasõja memoriaalkompleks Pärnu-Jaagupis. 1998. aastal taastas ta Juhan Raudsepa loodud (ning hiljem vandaalide lõhutud) Koeru Vabadussõja mälestussamba.
Olulise osa tema loomingust moodustasid mälestusmedalid. Neist tuntuimad on loodud Johann Köleri ja Rudolf Tobiase mälestuseks. Tema loodud on ka 1975. aastast pärinev Ants Lauteri nimeline teatriauhind.
Viimastel eluaastatel viljeles Ants Mölder vahakujude žanri, tuntuim tema modelleeritud vahakuju on Lennart Meri täisfiguur. Ta valmistas üle 45 vahast büsti.
Isiklikku.
Ants Mölder oli abielus skulptor Aime Kuulbusch-Mölderiga.
Eduard Sõrmus

Julius Eduard Sõrmus (9. juuli 1878 Kure talu, Kõivu küla, Luunja vald, Tartumaa – 16. august 1940 Moskva) oli eesti päritolu viiuldaja ja revolutsionäär.
Esimese viiuli sai ta kuueaastaselt kingituseks ning esimese viiulimänguõpetuse külarätsepalt ja kohaliku keelpilliansambli juhilt Gustav Puksilt. 1902. aastal asus ta viiulimängu õppima Peterburi konservatooriumis viiulipedagoog Leopold Aueri klassis, kuid oli sunnitud revolutsioonilise tegevuse tõttu Peterburist lahkuma. Hiljem täiendas ta end 1910. aastal Berliinis ja 1913. aastal Pariisis.
Ta õppis aastatel 1900–1902 Tartu Ülikoolis õigusteadust ning 1904–1905 Peterburi Ülikoolis ajalugu ja filosoofiat.
Sõrmus osales 1905–1907 revolutsioonides, toimetas 1905 Peterburi eesti bolševistlikku ajalehte Edasi. 
Esines kontsertidega Põhjamaades, Eestis, Venemaal, Saksamaal ja Inglismaal, ühendas viiulimängu poliitilise agitatsiooniga. Muuhulgas väitis ta Saksamaal "Tuljakut" esitades, et see on vene töölislaul.
Alates 1936. aastast elas Moskvas. Suri valgeveresusse (verevähki). Maeti Moskvas Novodevitšje kalmistule.
Tallinn-Väikese raudteejaam

Tallinn-Väike ehk Tallinn-Väikese raudteejaam, on raudteejaam Tallinna Kesklinnas Kitseküla asumis, Juurdeveo tänav 25.
Tallinn-Väikese raudteejaam asub Balti jaamast mööda raudteed 4 kilomeetri kaugusel. Seal asub üks madal perroon (kõrgus 550 mm) pikkusega 150 m, mille ääres peatuvad kõik AS Elroni edelasuunalised reisirongid (liiguvad Viljandi, Türi ja Rapla suunas).
Jaamas on kokku 9 raudteed. Balti jaamast Tallinn-Väiksesse sõidab rong umbes 8–9 minutit. Piletihinnalt kuulub jaam I tsooni, mille piires liiklemine on tallinlasele tasuta.
Jaama juurde viib Pärnu maanteelt Juurdeveo tänav (kitsarööpmelist raudteed nimetati ka juurdeveoraudteeks). Pärnu maantee ääres kannavad nii trammi- kui ka bussipeatused Tallinn-Väikese nime.
Ajalugu.
Jaama nimi tuleneb sellest, et see oli Tallinna kõige olulisem kitsarööpmelise raudtee, millel nii raudtee kui ka veerem olid "väiksemad". Tallinn-Väikese raudteejaamast (saksa "Reval-Kleinbahnhof"), vanadel kaartidel ka Tallinn-Peajaam (vene "Ревель-Главное") ja Willjandi Peawaksal (saksa "Felliner Hauptbhf") kulges raudtee edasi viaduktiga üle laiarööpmelise raudtee sadama suunas (vt Tallinn-Sadama raudteejaam), kuid reisirongidele oli see lõppjaam. 20. sajandi alguses oli kasutusel ka nimi Tallinna-Peajaam. 
1. detsembril 1924 langes jaamas vanemkordnik Heinrich Lossmann.
Rongid lõpetasid kitsarööpmelisel raudteel jaamani sõitmise 3. märtsil 1971 ning raudtee asendati laiarööpmelisega.
Enne 2014. aastat sõitsid jaamas Edelaraudtee rongid, mille tegevuseks on raudteejaama kõrval tänini alles ka depoo koos oma haruteede võrguga. 
Jaamahoone.
Jaamaga samal ajal rajati kahekorruseline paekivist jaamahoone, mis ehitati koos Tallinn-Sadama jaamahoonega ühise projekti järgi. 
Lisaks jaamahoonele rajati ka varikatus ja veetorn. 
Säilinud Tallinn-Väikese jaama peahoone on sümmeetriline rustikaalsete paefassaadide ja viilutornikestega kahekorruseline ehitis, mille arhitektuuris peegeldub 19. sajandi lõpule ja 20. sajandi algusele omane kroonulikkus. Punastest tellistest on laotud uste- ja aknaraamistused ning karniisid. Seina- ja nurgaliseenid on raidkividest. 
Jaama ees oli perrooni kohal pikk puidust varikatus, mis lammutati 1969. aastal raudtee rööpmete vahetamise käigus. Hoone esimesel korrusel oli avar ooteruum koos piletikassa ja jaamaülema ruumidega. Ootesaali kõrval asus puhvetiruum. Teisel korrusel asusid ametiruumid.
Jaamahoone on säilinud tänini, säilinud on ka jaamaansamblisse kuuluvad teetööliste riistakuur, pagasiait, kelder ja veetorn.
Alates 1999. aastast on nii jaamahoone, kui ka Tallinn-Väike jaama veetorn arvel kultuurimälestisena. Samuti on arvel jaama abihooned.
Depoo.
Tallinn-Väikese vedurite ringdepoo valmis 1930. aasta novembris. Depoo oli algselt 12-kohaline, depoo ees oli pöördsild veduritele. Praegu sealses piirkonnas töötav remonditsehh rajati 1994. aastal.
Praegu asub seal AS Edelaraudtee gruppi kuuluv remondiettevõte AS Ühinenud Depoode hallatav Tallinn-Väikese diiselrongide ja -vedurite depoo (Kauba tänav 3A).
Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus

Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus (lühendatult ITK) oli aastatel 1989–2010 tegutsenud valdavalt Eestiga seotud keskkonnateavet koguv, haldav, analüüsiv ja seda üldsusele jagav riigiasutus, mis kuulus Keskkonnaministeeriumi haldusalasse.
Ajalugu.
ITK sai alguse 1989. aastal Looduskasutuse Infokeskusest. Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskuse nime kandis see 1993. aastast.
Struktuur.
Info- ja tehnokeskuses oli hulk eri ülesandega büroosid. Näiteks loodusbüroo tegeles bioloogilise mitmekesisuse ja ökosüsteemide temaatikat puudutavate probleemidega, arendas ja haldas loodusteabe andmevõrku, avaldas loodusliku mitmekesisuse ülevaateid, osales ja korraldas loodusobjektide kaitset jne. Loodusbüroo andis suure panuse ka Eesti looduse infosüsteemi (EELIS-e) väljaarendamisele.
Tegevuse lõpetamine.
Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskuse tegevus lõpetati 1. aprillil 2010, kui Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskuse ning Metsakaitse- ja Metsauuenduskeskuse liitmise teel loodi Keskkonnateabe Keskus.
Erwin Schrödinger

Erwin Rudolf Josef Alexander Schrödinger (12. august 1887 Viin – 4. jaanuar 1961 Viin) oli austria füüsikateoreetik, kes sai kuulsaks oma töödega kvantmehaanika alal.
Eriti pälvis tähelepanu Schrödingeri võrrand, mille eest talle anti aastal 1933 Nobeli füüsikaauhind.
Aastal 1935, pärast põhjalikku kirjavahetust oma sõbra Albert Einsteiniga, pakkus ta välja mõtteeksperimendi, mida tuntakse "Schrödingeri kassi" nime all.
Tema isa oli vahariidetootja Rudolf Schrödinger, ema oli Viini Tehnikaülikooli keemiaprofessori Alexander Baueri tütar Georgine Emilia Brenda. Ema oli pooleldi inglane ja Schrödinger sai juba lapsepõlves inglise keele selgeks.
1914–1918 töötas Schrödinger Austria kindlustes suurtükiväes.
1920 sai ta Stuttgardis erakorraliseks professoriks, 1921 Wrocławi ülikoolis korraliseks professoriks. Samal aastal asus ta tööle Zürichi ülikoolis. 1927 sai ta Max Plancki järglaseks Humboldti ülikoolis Berliinis. 1933 lahkus ta Saksamaalt, sest talle ei meeldinud natside propageeritav antisemitism. Ta asus tööle Oxfordi ülikoolis, 1934 Princetoni ülikoolis, 1935 Edinburghi ülikoolis ja 1936 Grazi ülikoolis. Pärast anšlussi pidi tema kui tuntud antifašist Austriast lahkuma, sest tema peret ähvardati ja ta vallandati ülikoolist poliitilise ebausaldusväärsuse tõttu. Ta töötas külalisprofessorina aasta aega Oxfordi ja Genti ülikoolis. 1940 kolis ta Dublinisse, sai seal Teoreetilise Füüsika Kooli direktoriks, jäi sinna 17 aastaks ja võttis ka Iirimaa kodakondsuse.
6. aprillil 1920 abiellus ta Annemarie Berteliga. Kui ta asus tööle Oxfordis, palus ta oma assistendil Arthur Marchil endaga kaasa tulla, sest ta armastas Marchi naist Hildet. Pärastpoole jättiski Hilde oma mehe maha ja asus Schrödingeri juurde elama. See, et Schrödinger elas avalikult koos kahe naisega, tekitas talle nii Inglismaal kui ka USA-s probleeme ning oli üks põhjuseid, miks ta neis maades kaua ei elanud. 30. mail 1934 sündis Schrödingeri ainus laps, tütar Ruth Georgie Erica, kelle ema oli Hilde.
DKosopedia

dKosopedia on ühenduse Daily Kos poolt ülal peetav viki põhimõttel töötav interneti poliitikaportaal, mille eesmärgiks on vasakpoolse edumeelse liberaalse demokraatliku ühiskonnakorralduse edendamine. Viki sai alguse 2004. aasta aprillis ja selle sisu on avaldatud GNU Üldise Avaliku Litsentsi alusel. See rakendab avatud poliitika meetodeid, mida kirjeldas George Lakoff oma raamatus "Moral Politics". Seisuga jaanuar 2011 on seal 14 386 artiklit.
Loodushoiu- ja Turismi-instituut

Loodushoiu- ja Turismi-instituut oli aastail 1938–1940 tegutsenud riigiasutus, mis asus tollase Sotsiaalministeeriumi juures.
Loodushoiu ja Turismi-instituudi ülesandeks oli: looduskaitse korraldamine ja teostamine; järelevalve teostamine avalikkude parkide korraldamise üle; Loodushoiu- ja Turismi-instituudi valitsemisele antud riigiparkide valitsemine ja korraldamine; suvituskohtade korraldamise üldjuhtimine ja igakülgne kaasaaitamine suvituskohtade väljaarendamisele ning nende tegevuse üle järelevalve teostamine; sise- ja välisturismi juhtimine ja korraldamine ning sel alal järelevalve teostamine.
Instituudi direktor oli Peeter Päts.
Instituut andis välja ajakirja Loodushoid ja Turism.
Instituut aretas kodumaiseid metsalilli.
Andres Maimik

Andres Maimik (sündinud 8. veebruaril 1970) on eesti filmirežissöör. 
Ta on teinud näiteks filmid "Jan Uuspõld läheb Tartusse", "Umbkotid", "Minu näoga onu", "Aurora" ja "Jan Uuspõld läheb koju".
Isiklikku.
Maimik elab Tallinnas ja Värskas.
Nõtke näkirohi

Nõtke näkirohi ("Najas flexilis") on üheaastane veetaim näkirohuliste sugukonnast, APG II süsteemi järgi arvatakse ta kilbukaliste sugukonda.
Nõtke näkirohi kasvab magevees ja riimvees Põhja-Ameerikas Vaikse ookeani rannikul. 
Levila ja looduskaitse.
Euroopas on taim haruldane ja esineb Šotimaal, Rootsis ja Poolas. Eestis on ta väga haruldane ning esineb teadaolevalt vaid ühe väikese lokaalpopulatsioonina Otepää loodusalal Näkijärves (Päidla Suurjärv) ning Ahvenjärves ja kuulub I kategooria looduskaitse all olevate liikide hulka.
Kasvab 10–20 cm pikkuseks vaid puhtas vees 10–150 cm sügavuses. Õied on väga väikesed. Ühel taimel on nii emas- kui isasõisi.
Vähim ühiskordne

Väikseim ühiskordne ehk vähim ühiskordne (lühend VÜK) on kahe või enama täisarvu (naturaalarvuline) ühiskordne, millega jagub nende arvude iga teine ühiskordne. 
Vähimat ühiskordset kasutatakse, et leida erinimeliste murdude ühist nimetajat.
COREPER

COREPER ehk alaliste esindajate komitee ("pr. k. Comité des Représentants Permanents") vastutab Euroopa Liidu Nõukogu töö ettevalmistamise eest. Komitee koosneb liikmesriikide suursaadikutest ja seda juhib sama liikmesriik, mille esindaja on Nõukogu president. COREPERil on keskne positsioon liidu otsustusstruktuurides, kus ta on nii diskussioonifoorum kui poliitilist järelevalvet teostav organ. Enamik Euroopa Nõukogu otsuseid langetatakse COREPERis.
Pagulasseisundi konventsioon

ÜRO Pagulasseisundi konventsioon (inglise keeles "Convention Relating to the Status of Refugees") on konventsioon, millega 1951. aastal määratleti rahvusvahelised reeglid pagulasseisundi defineerimiseks ning varjupaiga andmist puudutavad reeglid. Need annavad kõigile põgenikele õiguse sellele, et nende avaldust vähemalt kaalutakse riigis, kus nad varjupaika taotlevad.
Esialgne 1951. aasta konventsioon puudutas Euroopa sõjapõgenikke, kuid 1967. aastal laienes selle kehtivus kogu maailmale. 
Konventsiooniga ei saa kehtestada vastutavale riigile kohustust läbi vaadata varjupaiga taotlust; kohustuse kehtestab Dublini konventsioon.
Eesti liitus pagulasseisundi konventsiooniga 1997. aastal
Riigi abistrateegia

Riigi abistrateegia (inglise "Country Assistance Strategy, CAS") on kolmeaastane strateegia, mille koostab Maailmapank iga klientriigi jaoks koostöös selle riigiga ning kaasates sageli ka kolmanda sektori. Strateegia hindab riigi olukorda ning vajadusi. Strateegia vaadatakse üle igal aastal ning tehakse vajalikud parandused.
Arengumaade võlakriis

Arengumaade võlakriis (inglise "debt crisis") on väga suureks muutunud välisvõlg, mis tekkis arengumaades 1980. aastaks pärast OPEC-i naftahindade korduvat tõusu (1973, 1979) ja arengumaades toodetud tarbekaupade hindade langust. Jätkates arenguplaanide täitmise ja rahva elatustaseme tõstmise eesmärgil laenamist, jõuti piirini, millest alates ei suudetud enam maksta isegi laenuintresse, laenude tagasimaksmisest rääkimata. Võlgade intress on muutnud tagasimakstavad summad algsete laenatud summadega võrreldes mitmekordseks. 
Arengukoostöös püütakse saavutada võla kustutamist ("debt cancellation") – laenu tagasimaksmise kohustuse peatamist võlausaldaja poolt, st võla tühistamist laenuandja poolt, millega võlgnik vabaneb kohustusest võlga tagasi maksta. Samuti on paljude valitsusväliste organisatsioonide eesmärk saavutada võlakergendust ("debt relief") – vähimarenenud maade võlakoormuse kergendamist, st võla põhisumma või intresside vähendamist, mis võib toimuda võla kustutamise, võlamaksete ümberajastamise, refinantseerimise või muude laenutingmuste muutmise läbi. Võlakergendus on olnud üks olulisemaid teemasid suure kodanikuühenduste koalitsiooni jaoks, mis on teinud alates 1995. aastast kampaaniaid arengumaade laenude kustutamiseks ("Jubilee" kampaania). See liikumine on edukalt surunud laenude kustutamise küsimuse lääneriikide (G8) ja organisatsioonide (Maailmapank, IMF) arutelude päevakorda. 
Paljude vaeste riikide võlakoorem ei võimalda neil saavutada aastatuhande arengueesmärke. Võlgade kustutamist arenguabi osana ei soosita, sest laenuandja peaks osaliselt riske kandma ega tohiks võla kustutamiseks tehtud kulusid võtta abi arvelt.
2001. aasta Monterrey konsensusega leppisid doonorid kokku, et abi mahte tuleb suurendada ning see ei või tulla võlakustutuse arvelt, vaid peaks olema võlakustutusele lisaks.
Maailmaharidus

Maailmaharidus on haridus, mille eesmärk on kasvatada globaalset ja sotsiaalset vastutust ning maailmakodaniku eetikat, mis põhineb õiglusel, võrdsusel ja inimõiguste austamisel. Maailmahariduse liinid on näiteks inimõiguskasvatus, võrdõiguslikkuse kasvatus, rahukasvatus, meediakasvatus, kultuuridevaheline mõistmine, arengu- ja õiglusküsimused ning säästvat arengut toetav haridus. 
Eestis tegutsev Arengukoostöö Ümarlaud on defineerinud maailmaharidust järgmiselt:
"Maailmaharidus kujundab teadlikkust sellest, kuidas globaalprobleemid mõjutavad üksikisiku, kogukonna ja ühiskonna igapäevaelu ja kuidas igaüks meist saab mõjutada maailma. See on aktiivne õppimisprotsess, mis võimaldab inimestel baasteadlikkusest jõuda rahvusvahelise koostöö ja jätkusuutliku inimarenguni isikliku vastutuse ja teadliku tegutsemise kaudu."
Katastroof

Katastroof (kreeka k. "katastrophe" pööre, muudatus) on äkiline ja laiaulatuslik loodusliku protsessi või inimtegevuse tulemusena tekkinud õnnetus, mis põhjustab rohkeid inimohvreid, väga suurt materiaalset kahju või keskkonna olulist saastumist ja paiskab segi ühiskonna (või kogukonna) normaalse toimimise.
Katastroof võib põhjustada varade, infrastruktuuri hävingu ning peamiste teenuste ja sissetulekuallikate katkemise sellises ulatuses, millega mõjutatud piirkond ilma välise abita ise toime ei tule.
Katastroofi tagajärgede likvideerimine.
Rakendada erinevate teenistuste kaasamisel ühtset katastroofi tagajärgede likvideerimise metoodikat. Teha ühtne katastroofi tagajärgede likvideerimise metoodika kõigile huvitatud osapooltele kättesaadavaks. Tagada operatiivteenistuste ja teiste ametkondade valmisolek tööks katastroofide ajal. Parandada eri ametkondade koostööd katastroofi(de) korral. Luua katastroofi või suurõnnetuse korral õnnetuspiirkonnas toimiv organisatsioon, kes koordineerib päästetöid. Tagada katastroofi või suurõnnetuse puhul maksimaalse hulga kannatanute päästmine. Viia miinimumini somaatiliste ja psüühiliste traumade hulk suurõnnetuse või katastroofi korral, päästa maksimaalselt elusid. Riskianalüüsi alusel vähendada maksimaalselt katastroofi tagajärgede ulatust.
Näide: haigla katastroofiks valmisoleku plaan.
Haigla katastroofiks valmisoleku plaan sisaldab:
Doha arenguvoor

Doha arenguvoor on Maailma Kaubandusorganisatsiooni läbirääkimiste voor, mis algas novembris 2001 Dohas, kus arenguriigid saavutasid märkimisväärse võidu intellektuaalse omandi õiguste ja tervise teemadel. Doha läbirääkimistevooru peetakse üldiselt arengumaade seisukohalt siiski läbikukkunuks, sest ei suudetud saavutada kokkuleppeid arenenud riikide turule juurdepääsu ja põllumajandustoetuste teemadel.
Dublini konventsioon

Dublini konventsioon sätestab, et pagulane võib varjupaigataotluse esitada vaid ühes riigis – esimeses Euroopa Liidu liikmesriigis, kuhu ta saabub.
Ajateenija

Ajateenija on riigi relvajõudude kohustuslikus tegevteenistuses ehk ajateenistuses viibija.
Ajateenijatele kehtivad ajateenistuse jooksul tavaliselt suuremad piirangud ja rangemad distsiplinaarmeetmed kui kutselistele sõjaväelastele.
Ajateenistuse läbimise järel saab ajateenijast reservväelane.
Sihtotstarbeline arenguabi

Sihtotstarbeline abi (inglise "earmarked aid") on doonorriigi poolt sihtriigile (või abiorganisatsioonile) esitatud nõue kasutada abi mingil kindlal otstarbel (näiteks mõne doonori jaoks olulise projekti või programmi elluviimisel). Paljud huvirühmad leiavad, et abi efektiivsuse suurendamiseks on oluline vähendada sihtotstarbelise abi osakaalu.
Arengukoostöö valdkonnas tähendab mõiste "doonor" abiandvat riiki või organisatsiooni. Doonor annab arengu- või humanitaarabi teisele organisatsioonile, riigile või regioonile; doonorriik tähendab riiki, mis annab arengu- või humanitaarabi teisele riigile või regioonile.
Kriisiabi

Kriisiabi ehk kiireloomuline abi ehk hädaabi (inglise "emergency relief, emergency assistance") on kriisis olijale antav abi. Hädaabinumber Eestis on 112.
Eesti Päästemeeskond

Eesti Päästemeeskond (inglise Estonian Disaster Relief Team (EDRT)) on osa Eesti pääste- ja kriisireguleerimisvaldkonna väljaõppe, koolituse ja ettevalmistuse süsteemist, mille eesmärk on valmis olla ja reageerida ekspertide või suurema meeskonnaga rahvusvahelistele hädaolukordadele ning vajadusel toetada hädaolukordade lahendamist Eestis. 
Päästemeeskonna ettevalmistuse, varustuse ja valmisoleku tagamise eest vastutab Päästeamet. 
Eesti Päästemeeskond on osalenud missioonidel Indoneesias, Pakistanis ja Lätis ning rahvusvahelistel õppustel.
Arengukoostöö Ümarlaud

Arengukoostöö Ümarlaud (AKÜ) on arengukoostöös ja maailmahariduses osalevate Eesti vabaühenduste võrgustik. Ümarlaud tegutseb alates 2002. aastast; ametlikult registreeriti see 5. veebruaril 2007. 
AKÜ põhieesmärk on arengukoostööalase poliitika tõhustamine, praktiline edendamine ja avalikkuse teavitamine arengukoostöö eesmärkidest ning selles osalemise võimalustest. Nende eesmärkide saavutamiseks osaleb organisatsioon Eesti riikliku arengukoostöö poliitika protsessides ning mõjutab läbi osalemise üleeuroopalises võrgustikus CONCORD ka Euroopa Liidu arengukoostöö poliitikat. Avalikkuse teavitamiseks viib AKÜ läbi erinevaid üritusi ja kampaaniaid, millest olulisem on iga-aastane kogupereüritus Maailmapäev. Lisaks annab AKÜ välja trükiseid ning portaali Terveilm.ee ja saadab arengumaadesse vabatahtlikke GLEN-programmi kaudu. Koostöövõrgustikuna on AKÜ oluliseks ülesandeks teabe vahendamine ning koostöö valdkonnas tegevate organisatsioonide, indiviidide ja võrgustikega Eestis ja mujal maailmas.
AKÜ tegevus on suuresti korraldatud projektipõhiselt, kuna valdav osa organisatsiooni sissetulekutest pärineb erinevatest projektidest. Alates 2008. aastast saab AKÜ valdkonna katusorganisatsioonina tegevustoetust ka Eesti välisministeeriumilt.
Liikmed.
AKÜ liikmeskonda kuulub 23 Eestis tegutsevat sihtasutust ja mittetulundusühingut. Aktiivsematel on võimalus esindada AKÜ-d teistes organisatsioonides ja üritustel. Liikmed osalevad AKÜ üldkoosolekutel hääleõigusega ning teevad koostööd töörühmade kaudu. Liikmed on:
Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioon

Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioon (ka Euroopa inimõiguste konventsioon, lühend (EIÕK); inglise keeles "European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms", lühend "ECHR") on 1950. aastal Euroopa Nõukogu egiidi all Roomas vastu võetud ja 1953. aastal jõustunud vanim rahvusvaheline inimõiguste kaitse alane välisleping. Inimõigused on inimese ja riigivõimu vahelisi suhteid käsitlev valdkond. Seega asetab konventsioon kohustusi riigile. Eraõiguslikud (indiviidide vahelised) suhted jäävad konventsiooni reguleerimisalast üldjuhul väljapoole. Kõik Euroopa Nõukogu liikmesriigid on ka konventsiooni osalisriigid ja uutelt liikmesriikidelt oodatakse konventsiooniga ühinemist.
Selle raames välja töötatud üksikasjalik ja unikaalne kaitsesüsteem kujutab endast Euroopa piirkonna rahvusvahelist tavaõigust. Tavaõiguse sisu saab tuvastada kohtupraktika uurimise teel. Euroopa Inimõiguste Kohus on konventsiooni järelevalveorgan. Osalisriikide kokkuleppel on Kohtu ülesanne arendada ja määratleda inimõiguste kaitse ühine Euroopa standard. Konventsiooni osalisriikide arv on käesolevaks ajaks tõusnud 41-ni ning laienemisprotsess eeldatavasti jätkub.
EIÕKs sisalduvad normid jagunevad kolme gruppi:
AKÜ

AKÜ on mitme väljendi lühend:
Euroopa Arengufond

Euroopa Arengufond (EAF) (inglise "European Development Fund, EDF") on rahastamisinstrument, mille abil rahastatakse Euroopa Liidu koostööd Aafrika, Kariibi ja Vaikse Ookeani regiooni riikidega (AKV riigid) vastavalt Cotonou lepingule. EDF sisaldab mitmeid instrumente, millest tähtsamad on annetused (inglise "grants"), riskikapital ja laenud erasektorile.
Euroopa rassismi ja ksenofoobia seirekeskus

Euroopa rassismi ja võõraviha seirekeskus ehk EUMC ("European Monitoring Centre on Racism and Xenophobia") oli 1997. aastast kuni veebruarini 2007 töötanud keskus, mis pakkus ühendusele ja selle liikmesriikidele objektiivset, usaldusväärset ja võrreldavat teavet ning andmeid rassismi, võõraviha ja antisemitismi kohta Euroopa Liidus. EUMC eesmärk oli aidata EL-il tervikuna, aga ka konkreetsetel liikmesriikidel leida parimad meetmed rassismi ja võõraviha vastu võitlemiseks ning kujundada vastavad tegevuskavad. Keskus uuris rassismi ja võõraviha ulatust ja arengut ning analüüsis nende põhjuseid, tagajärgi ja mõjusid. EUMC töötas välja strateegiaid rassismi ja võõraviha vastu võitlemiseks ning tõstis esile ja levitas näiteid nende probleemidega eduka toimetuleku kohta.
EUMC asemel asutati 2007. aastal Euroopa Liidu Põhiõiguste Amet (FRA).
Euroopa Liidu naabruspoliitika

Euroopa Liidu naabruspoliitika on 2004. aastal vastu võetud Euroopa Liidu poliitika, mille eesmärgiks on luua EL-i ümber sõbralike riikide ring, kes ei ole samas EL-i täisliikmed (nt Ida-Euroopas, Vahemere lõunakaldal ja Lõuna-Kaukaasias). 
Suhted ida- ja lõunanaaberriikidega põhinevad jagatud väärtustel, nagu õigusriik, hea valitsemine, inim- ja vähemusõiguste austamine, turumajandus ja säästev areng. Riikidel on eristaatus kahepoolsetes suhetes EL-iga: õigusruumi ühtlustamise poole püüeldes aitab EL kaasa piiriäärsete riikide arengule, tagamaks stabiilsust ja julgeolekut Euroopa Liidu piiririikides. Naaberriikidega sõlmitakse soodsamaid poliitilisi ning majanduslikke kokkuleppeid. Naabruspoliitika eesmärkide saavutamist rahastatakse Euroopa naabrus- ja partnerlusinstrumendi (ENPI) kaudu.
Euroopa Liidu naabruspoliitika käsitleb suhteid kuueteistkümne riigiga. Need on Alžeeria, Armeenia, Aserbaidžaan, Egiptus, Gruusia, Iisrael, Jordaania, Liibanon, Liibüa, Maroko, Moldova, Palestiina, Süüria, Tuneesia, Ukraina ja Valgevene.
Euroopa Liidu naabruspoliitika pakub partnerriikidele hõlpsamat juurdepääsu Euroopa Liidu turule, regulatsioonidele ja standarditele, samuti sisemistele agentuuridele ja abiprogrammidele.
Euroopa Liidu Põhiõiguste Amet

Euroopa Liidu Põhiõiguste Amet (FRA) on Euroopa Liidu asutus, mille eesmärgiks on pakkuda põhiõiguste küsimustes abi ja teadmisi Euroopa Ühenduse ning selle liikmesriikide asjakohastele asutustele ja ametivõimudele, samuti aidata neid meetmete rakendamisel ja asjakohaste tegevuskavade kujundamisel. 
Amet asutati 15. veebruari 2007. aasta nõukogu määrusega. Põhiõiguste amet rajati Euroopa rassismi ja ksenofoobia seirekeskuse ("EUMC, European Monitoring Centre on Racism and Xenophobia") asemele. Amet asub Viinis.
Euroopa põhiõiguste amet ei ole volitatud läbi vaatama individuaalseid kaebusi. Ameti ülesanded on muu hulgas järgmised:
Euroopa Liidu arengukoostöö

Euroopa Liidu arengukoostöö koosneb üksikute liikmesriikide ja Euroopa Liidu arengukoostööst, mille läbiviimise eest vastutab Euroopa Komisjon. Euroopa Liidu arengukoostööd rahastatakse liikmesriikide iga-aastase liikmemaksu, Euroopa Arengufondi (EDF) ja Euroopa Investeerimispanga (EIB) toel.
Euroopa Arengufond ("European Development Fund") on rahastamisinstrument, mille abil rahastatakse Euroopa Liidu koostööd Aafrika, Kariibi ja Vaikse ookeani regiooni riikidega (AKV-riigid) vastavalt Cotonou lepingule. EDF sisaldab mitmeid instrumente, millest tähtsamad on annetused, riskikapital ja laenud erasektorile.
Euroopa Investeerimispank ("European Investment Bank") on Euroopa Liidu rahastusinstitutsioon, mis asutati Rooma lepinguga 1958. aastal. EIB rahastab avaliku või erasektori investeerimisprojekte Euroopa Liidus, aga ka arengumaades. Koostöös Euroopa Investeerimispangaga töötab ka 1994. aastal asutatud Euroopa investeerimisrahastu, mis teeb investeeringuid väikese ja keskmise suurusega ettevõtteid toetavatesse investeerimisfondidesse.
Euroopa rahvusvahelise koostöö foorum

Euroopa rahvusvahelise koostöö foorum ("Europe's Forum on International Co-operation, EUFORIC") on Euroopa arengukoostööle ja arengupoliitikale keskenduv internetipõhine foorum. Foorumit kasutavas võrgustikus osalevad nii uuringuinstituudid, kodanikuühendused, asjatundjate grupid kui ka riigiametnikud.
Kõik peale relvade

"Kõik peale relvade" (Everything but Arms) on Euroopa Liidu 2001. aasta algatus, mis lubab maailma 48 kõige vaesema riigi kaupadele – välja arvatud relvadele – maksu- ja kvoodivaba pääsu EL-i turule. 
See on osa üldiste soodustuste süsteemist (GSP), kuigi sätestab kaheksa aasta pikkuse erandi suhkrule, banaanile ja riisile. Seda kitsendust on aga paljud huvirühmad kritiseerinud, sest just need tooted on kõige vaesemate riikide olulisimad ekspordiartiklid.
Lahinguluure

Lahinguluure ehk taktikaline luure on lahinguüksuste tegevus rindejoonel ja rinde lähitagalas vaenlase asetuse, tegevuse, arvukuse ja relvastuse kindlakstegemiseks lahingutegevuse piirkonnas.
Üksused.
Lahinguluure on reeglina jalaväe- või soomusväe üksuste üks ülesanne. Jalaväe või soomusvägede koosseisus on reeglina spetsiaalsed luurepataljonid, luurekompaniid (diviis, brigaad) või luurerühmad (rügement, pataljon). Lahingkompaniide ülesandeks on vajadusel saata välja enda allüksuste koosseisust ajutiselt määratavaid luurejagusid või luuregruppe. 
Tegevus.
Lahinguluurel liigutakse kas jalgsi, maasturitega, soomusautodega, luuresoomukitega või muu sobiva soomustehnikaga. Luure ülesandeks võib olla kas vastase kohta info hankimine või oma põhiüksuste julgestamine. Lahinguüksuste luurajatele võidakse anda mõnikord ülesandeks väiksemate kallaletungide või diversioonide korraldamine vastase tagalas, kuid reeglina on see eriüksuste ülesandeks. Lahinguluure eesmärgil võidakse provotseerida vaenlase üksusi reetvalt tuld avama või manöövreid tegema, et nii paremini luureinfot koguda. Seda nimetatakse .
Lemma

Lemma ehk abiteoreem on teoreem, millel pole küll iseseisvat tähtsust, kuid mis osutub vajalikuks vaadeldava matemaatilise teooria mõne teise teoreemi sõnastamisel.
Algebraline täiend

Miinori algebraline täiend ehk alamdeterminant on selle miinori täiendusmiinor, mis on varustatud märgiga. Täpsemalt, kui maatriks "M""k" on mõne "n"-järku ruutmaatriksi miinor ja "M""n–k" selle täiendusmiinor, siis miinori "M""k" algebralise täiendi saame, kui selle vastandmiinorit arvuga (–1)"s" korrutada:
 formula_1,
"s" on "M""k" moodustamisel kõrvaldamata jäänud ridade ja veergude järjekorranumbrite summa.
Aritmeetiline juur

Mittenegatiivse reaalarvu formula_1 "n"-astme aritmeetiliseks juureks nimetatakse paarisarvulise positiivse naturaalarvu "n" korral mittenegatiivset reaalarvu, mille "n"-is aste on mittenegatiivne reaalarv formula_1. Kui "n" on paaritu arv, siis võib formula_1 olla ka negatiivne. 
Arvu formula_1 "n"-astme aritmeetilise juure tähis on formula_5.
Arvu "a" nimetatakse juuritavaks, naturaalarvu "n" &gt; 1 juurijaks ja arvu formula_5 nimetatakse "n"-astme juureks arvust "a".
Omadused.
Igal mittenegatiivsel reaalarvul on parajasti üks "n"-astme aritmeetiline juur.
Juurimine rahuldab järgmiseid omadusi
kus "n" &gt; 1, "m" &gt; 1 on naturaalarvud.
 formula_12 
 formula_13
Alar Pink

Alar Pink (sündinud 10. novembril 1975 Viljandis) on eesti ärijuht.
Õppinud Kopli kunstikoolis, lõpetanud Tallinna ülikoolis reklaami ja meedia eriala, lisaerialaks psühholoogia.
1996–1997 oli ta OÜ Vaimureklaam projektijuht, 1998–2001 Adell Saatchi ja Saatchi projektijuht.
2001–2007 oli ta AS Kalevi turundusdirektor., 2007–2009 AS Kalev Meedia juhataja, 2009–2010 Tallinna linnapea sotsiaalnõunik.
Alates 2010 on ta Tere AS-i turundusjuht. Alar Pink on portaali Neljas peatoimetaja.
EBA

EBA on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Järjend

Järjend ehk korteež ehk lõplik jada on kujutus (funktsioon) lõplikust hulgast {1, 2, …, n} hulka "A". See kujutus seab igale täisarvule 1-st kuni "n"-ni ("n" on jada pikkus) üheselt vastavusse hulga "A" mingi elemendi: arvule 1 seatakse vastavusse element "a"1, arvule 2 element a2, … ja arvule "n" element "a""n". Matemaatikas tähistatakse sellist lõplikku jada harilikult nii: ("a"1, "a"2, ..., "a"n).
Järjendiks nimetatakse mõnikord ka lõplikku järjestatud hulka.
Järjendit "n" elemendist koosneval hulgal nimetatakse mõnikord "n"-korteežiks ehk järjestatud ennikuks.
Sellest definitsioonist järeldub muuhulgas, et hulga A mingi kindel element võib jadas esineda rohkem (ja muidugi ka vähem) kui üks kord.
Näide.
Kui A = {a,b,c}, siis näiteks (b,a,b,c,a) on 5-elemendiline järjend hulga A elementidest.
Pirita ürdiliköör

Pirita ürdiliköör on Altia Eesti AS-i toodetav 40-protsendilise alkoholisisaldusega liköör.
Likööri (ja koha) nimi Pirita on sündinud Rootsi püha Birgitta nimest. Ürdilikööri etiketil on püha Birgitta taustal kujutatud 14. sajandil Tallinna kaupmeeste rajatud Pirita kloostri varemeid. 2013. aastal uuendati pudeli kujundust koostöös disainer Marge Nuggisega.
Koostis ja tarbimine.
Pirita ürdiliköör on kuldpruuni värvusega ja mõrkjalt-magusa maitsega. Pirita ürdilikööri valmistamisel on kasutatud üle kolmekümne kolme loodusliku ürdi, puuvilja, juure ja seemne. Seda tarvitatakse puhtalt, tee või kohviga või lisandina kokteilides (apelsinimahlaga, vahuveiniga, toonikuga). Toote suhkrusisaldus on 350 grammi liitri kohta.
Carlos Saavedra Lamas

Carlos Saavedra Lamas (1. november 1878 – 5. mai 1959) oli Argentina teadlane ja poliitik, kes sai 1936. aastal esimese ladinaameeriklasena Nobeli rahuauhinna.
Saavedra Lamas sündis Buenos Aireses ja paistis silma juba üliõpilasena. Pärast 1903. aastal Buenos Airese ülikoolis õigusteaduse alal doktorikraadi ("cum laude") saamist töötas ta õigusteaduse, sotsioloogia ja poliitökonoomia õppejõuna.
Akadeemilise karjääri ajal keskendus Saavedra Lamas oma peamistes avaldatud töödes tööõigusele, rõhutades vajadust üldiselt tunnustatavale doktriinile tööjõu kasutamise kohta. Ta oli seotud Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni (ILO) esimeste tegemistega, ja mitmed tema tööd said aluseks Argentina tööseadustikule. 
1906. aastal algas tema poliitiline karjäär ja 1908. aastal valiti ta Argentina parlamenti, kus ta tegutses järjest kahes koosseisus ning kus tema põhiteemaks olid rahvusvahelised suhted. 1915. aastal sai temast justiits- ja haridusminister.
Nobeli rahuauhinna sai ta selle eest, et Argentina välisministrina (1932–1938) vahendas ta kokkulepet, mis lõpetas Chaco sõja Paraguay ja Boliivia vahel ning algatas veel mitmepoolseid mittekallaletungilepinguid mitme Lõuna-Ameerika ja Euroopa riigi vahel.
Väljapaistvaim neist oli edumeelne Lõuna-Ameerika sõjavastane pakt, mis sätestas, et sõjaolukorra tekkimise korral kahe või enama allakirjutanu vahel on ülejäänud allakirjutanud riigid kohustatud looma erikomiteesid sõjategevuse lõpetamiseks ning astuma diplomaatilisi ja majanduslikke samme mõlema vaenupoole vastu, kuni need lepivad kokku sõjategevuse lõpetamises. Selle leppe ratifitseeris enamik Ladina-Ameerika riike ning hiljem võeti see vastu Rahvasteliidus, ning selle allkirjastasid ka Ameerika Ühendriigid ja 11 Euroopa riiki.
1932. aastal algatas ta Washingtoni 3. augusti deklaratsiooni, milles kinnitati, et Ameerika rahvad keelduvad tunnustamast territoriaalseid korraldusi, mis on saavutatud okupatsiooni või relvade abil vallutamise teel. 
1936. aastal valiti Saavedra Lamas Rahvasteliidu täiskogu presidendiks.
Aastatel 1941–1943 oli ta Buenos Airese ülikooli rektor, seejärel kuni 1946. aastani professor.
Carlos Saavedra Lamas on maetud La Recoleta surnuaiale Buenos Aireses.
Kerishüpokaust

Kerishüpokaust on hüpokaustist arenenud keskaegne küttesüsteem, mis koosneb keldris asuvast ahjuruumist ja selle kohale laotud kerisest. Viimase kohal on aukudega võlvlagi, mida katab soojendatava ruumi põrandas suletavate kuumaõhuavadega katteplaat. Müürikanalite kaudu sai suunata kuuma õhku ülemistesse ruumidesse.
Bali tiiger

Bali tiiger ("Panthera tigris balica", indoneesia keeles "harimau Bali", arhailises bali keeles "samong") on tiigri väljasurnud alamliik, kes elutses vaid Bali saarel Indoneesias.
Bali tiiger oli üks kolmest tiigri alamliigist Indoneesias koos jaava (samuti välja surnud) ja sumatra tiigriga (eriti ohustatud). Bali tiiger oli tiigri alamliikidest väikseim.
Teadaolevalt viimast korda nähti bali tiigrit 27. septembril 1937, kui maha lasti täiskasvanud ematiiger. Täiesti võimalik, et see oli viimane bali tiiger.
Bali tiigrile sai saatuslikuks elukeskkonna kadumine ning jahipidamine. Arvestades saare väiksust ja vähest metsasust, ei saanud algne populatsioon olla suur.
Bali tiigrit ei ole kunagi filmitud ega loomaaias näidatud. Säilinud on mõned nahad, koljud ja kondid, mida muuseumides näidatakse. Londonis Briti muuseumis on suurim kogu 2 naha ja 3 koljuga.
Eelajaloolisel ajal elas Bali saarel trinili tiiger, mis asus Indoneesiasse elama 1,2 miljonit aastat tagasi ja suri välja umbes 50 000 aastat tagasi, jõudmata kohtuda inimesega. Ta oli tiigri alamliik, kuid teda ei peeta bali ega jaava tiigri eellaseks.
Üldiseloomustus.
Nagu teisedki tiigrid, olid bali tiigrid lihasööjad ja jahtisid teisi imetajaid: metssigu, hirvi, muntjakke, puna-džunglikanu, sisalikke, ahve ja bantenge – viimased neist on nüüdseks Balil samuti välja surnud. Looduslikud vaenlased puudusid. Nad elasid tavaliselt 8–10-aastaseks.
Neil oli lühike tumeoranž karv ning tumedamad triibud, mida oli vähem kui teistel tiigri alamliikidel. Triipude vahel olid mõnikord väikesed mustad täpid. Pead kattis neil ebaharilik triipudest koosnev muster.
See alamliik oli tiigri alamliikidest kõige väiksem ja kasvult sarnane pigem Aafrika leopardile või Põhja-Ameerika puumale. Isaslooma mass oli tavaliselt 90–100 kg, pikkus 220–230 cm. Emaslooma kaal oli tavaliselt 65–80 kg, pikkus 190–200 cm.
Emasloomade tiinus kestis tavaliselt 103 päeva. Tavaliselt sündis korraga 2–3 poega, kes kaalusid sündides 1–1,3 kg. Järglased sündisid pimedatena. Üheaastastena hakati neid emast võõrutama ja täielikult iseseisvusid nad 18 kuu vanuste või kaheaastasena. Mõnikord jäid tiigrikutsikad ema juurde veel üheks aastaks.
Uskumused.
Bali tiigril oli balilaste uskumustes tähtis koht. Näiteks pidasid nad tiigri vurrusid vägevaks ja avastamatuks mürgiks. Miguel Covarrubiase 1937. aasta raamatu "Jumalate saar" järgi anti bali lapsele pärast sündimis amuletiks kaelakee musta koralliga ja tiigri hammas või konditükk. Paljud balilased, nagu mõned teisedki aasia rahvad, armastavad kanda tiigri kehaosadega ehteid, seda nii staatuse märgiks kui usulistel põhjustel. Tiigrihammastest ja -küüntest kaelakeed ning poleeritud hambad on tänapäevani kasutusel. Kuna tiigrid on nii Balil kui naabruses asuval Jaaval välja surnud, on hakatud vanu ehteid pärandama ja muidu korduvkasutama, samuti asendama leopardi ja päikesekaru kehaosadega.
Arved Luts

Arved Luts (4. veebruar 1929 Narva – 12. oktoober 2005 Tartu) oli eesti etnograaf. 
Ta õppis Narva Gümnaasiumis ja lõpetas 1947. aastal Tartu 1. Keskkooli. Tartu Riikliku Ülikooli lõpetas ta 1952. aastal. Ajalookandidaat aastast 1961 (kaitsmine toimus Moskvas NSV Liidu TA Etnograafia Instituudis).
Seejärel töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna NSV Liidu ajaloo kateedris, 1954–1958 oli aspirant. Ta töötas Eesti NSV Riiklikus Etnograafiamuuseumis teaduri ja osakonnajuhatajana aastatel 1958–1972 ja Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna etnoloogiaõppejõuna 1970–1996. Aastast 1975 dotsent, 1992–1994 etnoloogia õppetooli erakorraline professor. Aastatel 1977–1986 tegutses ta ajalooteaduskonna õppeprodekaanina.
Teadustöö.
Põhiline uurimisala oli Arved Lutsul Eesti randlaste elatusalad (kalastus, kaubandus). Arved Lutsu uurimused tähistavad tervet epohhi Eesti kalastuse uurimisloos. Arved Luts oli ka üks Eesti etnograafilise filmi pioneere, kui tema käe all valmis 1962. aastal film jääalusest kalapüügist Audrus. 
Peale selle oli Arved Luts üks Eesti kaasaja kultuuri uurimise algatajaid, kes organiseeris 1960. aastatel Etnograafiamuuseumis töötades muunduva rahvakultuuri uurimiseks kompleksseid ekspeditsioone Kagu-Eestisse. Ise tegeles ta samas muutuvate perekonnatavade analüüsimisega.
Pensionipõlves avaldas ta uurimusi ERM-i Nõukogude perioodi ajaloost. Suurem osa praegustest aktiivses loomeeas etnoloogidest on oma teadlasteed alustanud Arved Lutsu käe all.
Aleksander Sobolev

Aleksander Sobolev (22. november 1891 Kuldīga kreis, Kuramaa kubermang – 17. oktoober 1944 Königsbergi lähedal Ida-Preisimaal) oli Venemaa Keisririigi, Nõukogude Venemaa, Eesti ja Saksamaa sõjaväelane, rahvuselt venelane.
Elulugu.
Aleksander Sobolevi isa oli ametnik Jakov Sobolev. Aleksander Sobolev õppis Riia Aleksandri Gümnaasiumis, mille lõpetas 1911. aastal. Hiljem õppis ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas aastail 1917–1918 ja 1924–1926 (lõpetamata).
I maailmasõjas ja sõdades.
Esimeses maailmasõjast võttis Sobolev osa suurtükiväeohvitserina. Vene kodusõja ajal võitles ta Punaarmee ridades. Vabadussõjas tuli ta Eesti poolele üle ning teenis kaadriohvitserina.
Teenistus Eesti kaitseväes.
Eesti Kaitseväes oli ta 4. suurtükiväegrupi 5. ja 3. patarei ülem ning hiljem 4. suurtükiväegrupi ülem. 1936. aastal sai ta majori auastme.
II maailmasõjas.
Teises maailmasõjas teenis Sobolev Saksa sõjaväes. 1941–1943 oli ta 39. Kaitsepataljoni ülem, 1943–1944 Eesti SS-vabatahtlike brigaadi 53. SS-suurtükiväe suurtükiväedivisjoni ülem, ning 1944. aastal 20. Relvagrenaderide SS-diviisi 20. Relva-SS suurtükiväerügemendi ülem 1944, obersturmbannführeri auastmes.
Aleksander Sobolev sai 10. oktoobril 1944 Klaipeda sadamas koos grupi ("Abteilung") ülema major Võhmaga ühest ja samast lennukimürsust haavata ning viidi Kura maasäärt mööda rongiga Königsbergi haiglasse. Aleksander Sobolev suri seal gangreeni tagajärjel 17. oktoobril 1944.
Martin-Friedrich Bergmann

Martin-Friedrich Bergmann VR II/3 (11. jaanuar 1894 – 3. jaanuar 1944 Tallinn) oli Eesti, Nõukogude ja Saksa sõjaväelane, kolonelleitnant. Korp! Sakala liige.
1. detsembrist 1939 määrati kolonelleitnant Martin-Friedrich Bergmann ratsarügemendi ülemaks, ta viidi sinna üle sõjaväe staabi juures asunud juhtide reservist. 
1940. aasta 31. augustil vabastati kolonelleitnant Bergmann teenistusest aja väljateenimise tõttu. 
1941. aastal mobiliseeriti ning viidi NSV Liitu, kus aga osales sõjategevuses langes vangi ning pärast vabastamist liitus 1941. aastal Tartus formeeritud 37. Kaitse Vahipataljoniga, pataljoniülemana.
1942. aastal komandeeriti Tallinnast idarinde kesklõiku Minskisse , kus Nõukogude sõjavangide seast värvatud meestest koostati üks julgestusrügement (), kusjuures Bergmannist sai rügemendiülema asetäitja ja I pataljoni ülem. 
1943. aasta lõpus oli ta Tallinnas õhukaitse ülem. 
Ta suri 3. jaanuaril 1944 raskekujulise neerupõletiku tagajärjel ja on maetud Tallinnas garnisoni kalmistule. 
Viited.
Obriku lennuväli

Obriku ehk Suislepa lennuväli oli 2,7 km pikkuse pinnase-, hiljem asfaltkatterajaga Nõukogude Liidu mereväe 174 ha pindalal paiknev Põhja-Lõuna suunaline tagavaralennuväli, mis asus Viljandi maakonnas Suislepa küla lähedal, Mustla - Pikasilla maantee ääres. 
Lennuväli ja Obriku 448. lennuväetehniline komandantuur allus Ostrovi lähedal asunud NSV Liidu Balti laevastiku 12. üksikule merelennuväe kaugpommituslennukite polgule (sõjaväeosa 53808) ja Ostrovi merelennuväebaasile. Suviti paiknesid lennuväljal pommituslennukid Tu-16.
Suislepa lennuvälja juures asus ka Valga-Tartu raudteel asuva Palupera raudteejaama lähedal asunud Palupera lennukikütuse hoidla.
Lembe Hiedel

Lembe Hiedel (kuni aastani 1936 Oengo; 1936–1953 eestistatult Õngo; 1. september 1926 Nõmme – 13. märts 2004 Tartu) oli eesti toimetaja ja tõlkija.
Loomingu Raamatukogu tegevtoimetajana aastatel 1958–1973 aitas ta Nõukogude tsensuuri kiuste olulisel määral kujundada ajakirja vabameelset hoiakut, esinduslikku valikut ja nõudlikku kunstitaset.
Lembe Hiedel on tõlkinud vene kirjandust. Samuti redigeeris ta ulatuslikult mitmeid teiste varasemaid ja ka uuemaid klassikatõlkeid (Dostojevski "Idioot", Gontšarovi "Oblomov", Lev Tolstoi "Anna Karenina", Kafka romaanid "Loss", "Protsess", "Ameerika" ja novellivalimik "Öösel", Hermann Hesse "Stepihunt"; Prišvini, Camus’, Solženitsõni teosed).
Ta avaldas luuletusi (Looming 1946, nr 7/8), tõlkis mitme proosaraamatu luuletused (näiteks Sergei Dovlatovil), kirjutas tõlkeraamatute saatesõnu ja avaldas vähesel määral kirjanduskriitikat. 
Tõlked.
Lisaks on ta tõlkinud Aleksander Serafimovitši lühijutu "Kättemaks" (ilmunud kogumikus "Merejutte", LR 1959, nr 2, lk 36–47) ning trükis ilmumata näidendeid teatrile:
Isiklikku.
Lembe Hiedeli isa oli kirjanik ja õpetaja Julius Oengo. Aastatel 1953–1986 oli Lembe Hiedel abielus tõlkija ja toimetaja Edvin Hiedeliga. Sündisid tütar Katrin (tõlkija ja toimetaja Katrin Kiik) ja poeg Siim.
Mälestuse jäädvustamine.
Alates 2015. aastast annavad Eesti Kirjanike Liit ja Eesti Keeletoimetajate Liit välja Edvin ja Lembe Hiedeli nimelist toimetajaauhinda, mille eesmärk on juhtida tähelepanu toimetaja olulisele panusele ilukirjandusliku või filosoofilise teksti keelelisel ja sisulisel õnnestumisel ning tõsta esile teenekaid toimetajaid.