tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hanno Ohvril

Hanno Ohvril (sündinud 20. mail 1946 Tallinnas) on eesti atmosfäärifüüsik.
Elulugu.
Hanno Ohvril on tolliametniku poeg.
Lõpetas 1964 Tartu 1. Keskkooli, 1969 Tartu Riikliku Ülikooli füüsika osakonna, füüsika-matemaatikakandidaat (1977, Aeroloogia Keskobservatoorium, Moskva), väitekiri "Корреляционный анализ полей кучевых облаков и трансформированных ими полей радиации". Korduvalt stažeerinud Granada Ülikoolis Hispaanias (sh oponeerinud doktoritöid), Bergeni Ülikooli Geofüüsika Instituudis Norras, Helsingi Ülikoolis ja Soome Meteoroloogia Instituudis. Oli 1970–80 AAI insener ja nooremteadur, 1985–1988 TRÜ geofüüsika kateedri vanemõpetaja, 1988–1991 dotsent, 1991–1992 kateedri juhataja kohusetäitja, dotsent, 1993– keskkonnafüüsika instituudi dotsent. Õpetanud atmosfääri- ja merefüüsikat, samuti meditsiinilist ja biofüüsikat; koostanud õppevahendeid.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: atmosfääri- ja merefüüsika, sh pilvede ja kiirgusvälja korrelatsioonanalüüs, atmosfääri läbipaistvuse ja sumeduse arvutusmeetodite täiustamine ning läbipaistvuse mitmekümneaastaste aegridade koostamine, õhusamba niiskusesisalduse parametriseerimine Läänemere regioonis, õhusamba aerosoolisisalduse kirjeldamine päikesekiirguse mõõtmise alusel. Osalenud maismaa-, mere- ja lennuekspeditsioonidel. Saanud kodu- ning välismaiseid uurimis- ja stažeerimistoetusi. 50 teaduspublikatsiooni.
Tiiu Ohvril

Tiiu Ohvril (aastani 1962 Tiiu Nikker, 1962–74 Tiiu Nikitina; sündinud 28. augustil 1941 Rakveres) on eesti majandusteadlane.
Elulugu.
Tiiu Ohvril on kaevuri ja teenistuja tütar.
Lõpetas 1959 Tartu Pedagoogikakooli, 1971 Tartu Ülikooli geograafiaosakonna majandusgeograafia erialal, 1978 aspirantuuri EPA-s, 1993 TÜ majandusteaduskonna välismajandussuhete alal; majandusmagister (1996, EPMÜ), väitekiri "Sissejuhatus põllumajandusturundusse. Makrokäsitlus". 
Oli 1959–66 mitmel pool koolijuhataja ja õpetaja, 1971–74 EPA põllumajandusökonoomika kateedri nooremteadur, 1974–75 TÜ majandusgeograafia kateedri nooremteadur, 1978–80 EPA vanemteadur, 1980–90 põllumajanduse ökonoomika kateedri assistent, 1990–2001 EPMÜ agraarökonoomika kateedri vanemõpetaja, 2001–04 majandus- ja sotsiaalteaduskonna dekaan, aastast 2004 majandus- ja sotsiaalinstituudi õppedirektor. Õpetanud maailma põllumajandust, turundust, rahvusvahelist majandust.
Teadustöö.
Uurimusi põllumajandusökonoomika ja maaelu arengu valdkonnast. 75 teaduspublikatsiooni, sh 3 õppevahendit.
Enno Oidermaa

Enno Oidermaa (sündinud 1. detsembril 1941 Veriora vallas Võrumaal) on eesti õigusteadlane.
Elulugu.
Enno Oidermaa on talupidaja poeg.
Lõpetas 1960 Räpina Keskkooli, 1968 Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna, õigusteaduse magister (1995, Akadeemia Nord), väitekiri "Kapitaalehituse õiguslik regulatsioon", aastast 2002 Akadeemia Nord doktorant, õigusteaduse doktor (2006, samas), väitekiri "Nõuded ja vastutus ehitusõiguses: õiguslik regulatsioon ja praktika" (Tallinn, 2006). Täiendanud end Eesti Juristide Liidu seminaridel. Olnud 1969–1993 Tallinna linnavalitsuse, Ehitusmaterjalide Tööstuse Ministeeriumi, Harju KEK-i, 1991 OÜ Eesti Börs jurist, 1993 OÜ Erdler õigusbüroo juhataja. Ühtlasi oli aastast 1987 Tallinna Polütehnilise Instituudi / Tallinna Tehnikaülikooli majandusteaduskonna lektor, hiljem dotsent, aastast 1995 ka Akadeemia Nord eraõiguse õppetooli lektor.
Teadustöö.
Uurinud tsiviilõiguse küsimusi, sh kapitaalehituse õiguslikku reguleerimist ja lepinguõigust. Umbes 30 teaduspublikatsiooni, sh õpikud ja õppevahendid.
Rein Oidram

Rein Oidram (sündinud 30. detsembril 1939 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Rein Oidram on töölise ja õpetaja poeg.
Lõpetas 1957 Kilingi-Nõmme Keskkooli, 1962 TPI ja 1968 Leningradi Polütehnilise Instituudi aspirantuuri, tehnikakandidaat (1971, samas), väitekiri "Исследование влияния технологии изготовления на характеристики частичных разрядов и срок службы бумажной пропитанной изоляции силовых конденсаторов". Oli 1962–1977 TPI assistent ja vanemõpetaja, 1978–1992 dotsent, 1992–1997 TTÜ kõrgepingetehnika õppetooli aseprofessor ja juhataja, aastast 1997 dotsent.
Teadustöö.
Uurinud kõrgepingetehnika ja elektroenergeetika üldküsimusi ning osalahendusi kõrge- ja keskpingeelektrivõrkude isolatsioonis, kõrgepinge standardeid, tuuleelektrijaamade kasutatavust Eestis. NSV Liidu Rahvamajandusnäituse pronksmedalid 1984, 1986. Üle 40 teaduspublikatsiooni, 1 autorit.
August Oinas

August Oinas (29. märts 1898 Õisu vald, Paistu kihelkond, Viljandimaa – 28. juuli 1965 Buenos Aires, Argentina) oli eesti ajaloolane.
Elukäik.
August Oinas oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1918. aastal Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumi, õppis samal aastal Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas.
Oli 1918–20 Vabadussõjas. 
Õppis aastatel 1920–1924 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas. Akadeemiliselt oli ta EÜS Ühenduse ja ÜS Raimla liige.
Töötas Riigi Keskarhiivis ametnikuna, oli 1933–1934 ajalehe Vaba Sõna ja aastast 1934 ajalehe Uus Sõna peatoimetaja, 1941–1944 Eesti Sõna toimetuse liige ja 1943–1944 selle peatoimetaja.
Põgenes 1944. aastal Saksamaale, sealt siirdus 1945. aastal Taani ja 1949. aastal Argentinasse.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: peamiselt Eesti ajalugu; arhiivindus. Oli kirjastuse Loodus teaduslike väljaannete toimetaja, "Eesti rahva ajaloo" autoreid ja toimetajaid.
Valdar Oinas

Valdar Oinas (sündinud 12. veebruaril 1942 Tartus) on eesti astrofüüsik ja õppejõud, kes töötab Ameerikas.
Elukäik.
Perekond põgenes 1944 Saksamaale, sealt 1949 USA-sse. Keskhariduse omandas Oinas Indiana osariigis, lõpetas 1965 Bloomingtonis Indiana Ülikooli astronoomia alal. Oli õppimise ajal ülikooli uurali-altai osakonnas abijõuks eesti keele õpetamisel. Täiendas end stipendiaadina 1965–1968 Helsingi, Stuttgardi ja Müncheni ülikoolis ning 1969–1971 Los Angeleses California Tehnoloogiaülikoolis, Ph.D. (1972, samas), väitekiri "Analysis of normal and string-lined K-type dwarf and giant stars". 
Valdar Oinas oli aastatel 1972–1982 Lincolnis Nebraska Ülikooli assistent, 1982. aastast professor Queensborough Community College'is (City University of New York), Rutgersi Ülikoolis ja Goddardi Kosmoseuuringute Instituudis (NASA).
Teadustöö.
Oinase uurimisvaldkonnad on planeetide ja täheatmosfäärid, noovade ehitus, Maa atmosfääri koostis ja globaalne soojenemine. Ta on analüüsinud metallirikkusega kaasnevaid läbipaistvuse ja turbulentsi efekte ning ionisatsiooni tasakaalu jahedates tähtedes; näidanud, et globaalse soojenemise peamiseks põhjustajaks ei pruugi olla fossiilkütuse põlemine, vaid nn mitte-CO2 kasvuhoonegaasid. Ameerika ja New Yorgi astronoomiaühingute liige.
Isiklikku.
Valdar Oinas on Felix Oinase poeg.
Edgar Oissar

Edgar Oissar (30. märts (vkj 18. märts) 1899 Raudna vald, Viljandimaa – 28. oktoober 1977 Viljandi) oli eesti pedagoogika- ja raamatuteadlane.
Elulugu.
Edgar Oissar oli metsavahi poeg.
Aastatel 1918–1920 võitles Vabadussõjas. Lõpetas 1921 Viljandi Poeglaste Gümnaasiumi, õppis 1921–1925 Tartu Ülikooli matemaatikateaduskonnas ja 1925–1928 filosoofiateaduskonnas pedagoogikat, lõpetas 1928 magistrikraadiga, väitekiri "Ristiusk ja iseloomukasvatus". Täiendas end 1931–1933 Haridusministeeriumi stipendiaadina Berliini ja Göttingeni ülikoolis, omandas I järgu raamatukoguhoidja kutse. 1935 kaitses Göttingeni Ülikoolis doktoriväitekirja "Die politische Erziehung". 
Oli 1929–1930 Võrumaa Rahvahariduse Seltsi ühisgümnaasiumi õpetaja, aastast 1934 Tallinna Pedagoogiumi ja Õpetajate Seminari õpetaja, Haridusministeeriumi kutsehariduse osakonna ja Õpetajate Koja sekretär, 1939–1940 Tallinna Prantsuse Lütseumi, Kutsevaliku Nõuandebüroo ja Rahvaülikooli õppejõud, 1940–1944 Tallinna Tehnikainstituudi / Tallinna Polütehnilise Instituudi raamatukogu juhataja, 1944–1950 Riikliku Raamatukogu osakonnajuhataja. Vallandati poliitilistel põhjustel, hiljem töötas juhuslikel töödel ja ENSV TA Raamatukogus.
Teadustöö.
Uuris eesti kooli, pedagoogika, kirjanduse ja bibliograafia ajalugu.
Teoseid.
Tõlkis ning andis välja W. Nernsti "Maailm uuemate uurimuste valguses" (Tartu 1927), F. W. Foersteri "Kool ja iseloom" (Tartu 1937) jm. TLÜ Akadeemilises Raamatukogus säilitatakse tema käsikirju: "Eesti kooli arengulugu 1917–1937" (1940), "Eesti biograafilised teatmikud" (1963), "Eesti aabitsa arengulugu" (1971). Koostas bibliograafilisi kogumikke.
Edgar Oit

Edgar Oit (30. jaanuar 1922 Nõmme – 6. august 2008 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Lõpetas 1941 Tallinna 7. Keskkooli. 1941 mobiliseeriti Punaarmeesse, kus ta esialgu oli tööpataljonis, hiljem Eesti Tagavarapolgus. Demobiliseeriti 1945. 1951 lõpetas TPI elektrijaamade, -võrkude ja -süsteemide eriala. 1967 kaitses Leningradi Elektrotehnika Instituudis tehnikakandidaadi väitekirja "Исследование условий качественного автоматического регулирования процессов колосниковом холодильников". 1951–1959 oli Põllumajandusprojekti teadur, 1959–1985 Elektrotehnika TUI vanemteadur ja 1985–1987 TPI fotolabori teadur.
Ta suri 6. augustil 2008 ja maeti 16. augustil 2008 Hiiu-Rahu kalmistule.
Teadustöö.
Uurinud pöörd- ja tunnelahjude automaatset juhtimist ja reguleerimist, elektrotehniliste seadmete rakendamist ja moderniseerimist tööstusettevõtteis. Koostanud arvukalt ametkondlikke aruandeid elektrotehniliste uuringute kohta. 15 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Edgar Oit oli ärimehe poeg ja Lydia Oidi abikaasa, Henn ja Monika Oidi isa.
Tema vend oli helilooja Arne Oit ja õde oli arhitekt Ines Jaagus.
Henn Oit

Henn Oit (sündinud 2. jaanuaril 1956 Tallinnas) on eesti arvutiteadlane.
Elulugu.
Henn Oit on Edgar ja Lydia Oit'i poeg, Monika Oit'i vend.
Lõpetas 1974 Tallinna 1. Keskkooli ja 1979 Tallinna Polütehnilise Instituudi elektrotehnikateaduskonna, tehnikakandidaat (1989, Küberneetika Instituut), väitekiri "Bilineaarsete ja triivivate parameetritega lineaarsete süsteemide stohhastiline juhtimine". 
1977–1984 töötas TPI Küberneetika Instituudis inseneri ja aspirandina, 1985–1993 juhtimissüsteemide osakonna nooremteadurina. Analüüsinud osaliselt vaadeldavaid stohhastilisi süsteeme. 20 teaduspublikatsiooni.
1994–2023 töötas Eesti Pangas (alates 1995. aastast osakonnajuhatajana).
Lydia Oit

Lydia Oit (1951. aastani Veanes; 14. aprill 1924 Kärdla – 5. august 2008 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Lydia Oit oli meremees Villem Veanese tütar, Edgar Oiti esimene abikaasa, August Lepp'a teine abikaasa, Henn ja Monika Oiti ema.
Lõpetas 1946 Tallinna 10. Keskkooli ja 1951 TPI; 1961–1963 Ehituse TUI aspirant, tehnikakandidaat (1963, Eesti TA), väitekiri "Коррозия и защита арматуры в сланцезольных бетонах". Oli 1957–1972 Ehituse TUI noorem- ja vanemteadur, 1972–1991 Silikaatbetooni TUI vanem- ja juhtivteadur.
Ta suri 5. augustil 2008 ja maeti 6. septembril 2008 Rahumäe kalmistule.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: terase korrosiooni mehhanism betoonides, armatuuri korrosioonivastane kaitse põlevkivituhk-mullbetoonides ja raskes põlevkivituhkbetoonis, autoklaavide korrosiooni mehhanism ja nende kaitse korrosiooni vastu. Välja töötanud meetodi korrosiooni pidevaks jälgimiseks elektrilise takistuse määramisega. NSVL Rahvamajanduse näituse pronksmedal 1964 ja hõbemedal 1979. 53 teaduspublikatsiooni, 4 autoritunnistust.
Monika Oit

Monika Oit (22. mai 1952 Tallinn – 2. september 2013) oli eesti küberneetik.
Elulugu.
Monika Oit on Edgar ja Lydia Oit'i tütar, Henn Oit'i õde. 
Lõpetas 1970. aastal Tallinna 1. keskkooli, 1975. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi automaatikateaduskonna ja 1989. aastal Tartu Ülikooli psühholoogia erialal; 1978–1980 Küberneetika Instituudi aspirant, tehnikakandidaat 1984 (samas), väitekiri "Исследование взаимосвязанности в многомерных системах управления с дискретным временем". 
Oli aastatel 1975–1987 Küberneetika Instituudi vaneminsener, noorem- ja vanemteadur, 1988–1996 juhtimistarkvara sektori juhataja ja juhtivteadur, aastast 1997 AS Cybernetica teadusdirektor. Hiljem töötas Oit samas infoturbesüsteemide osakonna juhataja, juhatuse liikme ja juhatuse esimehena.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: juhtimissüsteemide masinprojekteerimine, juhtimissüsteemide analüüsi ja sünteesi meetodid, tehisintellekti meetodid juhtimissüsteemide projekteerimisel, ka arvutite kasutamise ja arvutisüsteemide kasutajaliidesega seotud psühholoogilised probleemid. 30 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Tema ema oli Lydia Oit, isa oli Edgar Oit ja tema vend oli Henn Oit.
Jaan Oitmaa

Jaan Oitmaa (sündinud 25. juunil 1943 Tallinnas) on eesti füüsik.
Elulugu.
Jaan Oitmaa on ametniku poeg.
Läks 1944 koos vanematega Saksamaale, sealt 1949 Austraaliasse. Lõpetas 1965 Sydneys Uus-Lõuna-Walesi Ülikooli teoreetilise füüsika alal. Täiendas end USA-s Los Angeleses California Ülikoolis, Ph.D. (1968, Uus-Lõuna-Walesi Ülikool), väitekiri "The lattice theory of dielectric saturation in simple ionic solids". Oli 1968–1970 California Ülikooli ning Kanadas Alberta Ülikooli teadur, aastast 1970 Sydneys Uus-Lõuna-Walesi Ülikooli teadur, lektor ja aastast 1978 dotsent.
Teadustöö.
Avaldanud uurimusi teoreetilise füüsika, ms tahkise teooria alalt. American Physical Society, Australian Institute of Physicsi liige. Üle 50 teaduspublikatsiooni.
Aini Oja

Aini Oja (sündinud 24. veebruaril 1941 Kasepää vallas Tartumaal) on eesti mullateadlane.
Elulugu.
Aini Oja on talupidaja tütar.
Ta lõpetas 1958 Paide Keskkooli, 1964 Eesti Põllumajandusakadeemia agronoomiateaduskonna, 1969 samas aspirantuuri, põllumajanduskandidaat (1976, Leningradi Polütehniline Instituut), väitekiri "Микрoморфологический и минералогический состав почв, образованных на красно-бурой морене". Täiendas end 1965–1966, 1967 ja 1983 Moskva Ülikoolis. 
Oli 1964–1965 Eesti Põllumajandusprojekti vaneminsener, 1983–1984 juhtivinsener, 1985–1990 projekti peainsener, 1965–1966 EPA mullateaduse ja agrokeemia kateedri assistent, 1969–1971 vanemõpetaja, 1971–1983 vanemteadur, 1990–1996 maaviljeluse kateedri laborant. Õpetanud mullateadust, muldade mikromorfoloogiat ja mineraloogiat.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: muldade mikromorfoloogia ja mineraloogia. Üleliidulise Mullateadlaste Seltsi Eesti Filiaali laekur-sekretär (1965–84). Üle 40 teaduspublikatsiooni.
Arno Oja (agrotehnikateadlane)

Arno Oja (sündinud 15. oktoobril 1948 Jõgeva külanõukogus Jõgeva rajoonis) on eesti agrotehnikateadlane.
Elulugu.
Lõpetas 1972 Eesti Põllumajandusakadeemia hüdrotehnikainsenerina, veemajanduse tehnikamagister (1992, EPMÜ), väitekiri "Sealägaväetamise veekaitseaspekte". Oli 1972–77 EPA vesiehituskateedri insener ja aspirant, 1977–79 ELVI EKB keskkonnakaitseosakonna sektorijuhataja, 1979–82 ja 1988 juhtivinsener, 1982–88 peakonstruktor, 1988–93 keskkonnakaitseettevõtte ELVI-Aqua teadussekretär, 1993–94 EPMÜ keskkonnakaitse instituudi teadusdirektor ja dotsent, 1994–2000 Tartu Maavalitsuse peainspektor, 2000– Keskkonnakaitse Tartu osakonna juhtivinspektor.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: läga kasutamine põllumajanduses, ohutud väetusnormid, keskkonnakaitse. 33 teaduspublikatsiooni.
Arnold Oja (psühholoog)

Arnold Oja (16. veebruar 1932 Gattšina vald, Leningradi oblast – 10. detsember 2018) oli eesti loogik ja psühholoog.
Elulugu.
Ta lõpetas 1951. aastal Tartu 6. Keskkooli, 1956 Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonna. Oli 1957–1959 FAI vanemlaborant, 1959–1967 TRÜ arvutuskeskuse insener, 1967–1971 aspirant, 1970–1971 lihastalitluse labori vanemteadur, 1972–1987 loogika ja psühholoogia kateedri vanemõpetaja, 1987–1990 TRÜ raamatukogu tehnikainsener, 1990–1993 sporditeooria kateedri vanemõpetaja, 1995–2003 Sisekaitseakadeemia ja mitme erakõrgkooli loogika lektor, 1974–1977 ka TRÜ ajalooteaduskonna prodekaan. Õpetas eksperimentaal-, üldpsühholoogia ja loogika kursusi.
Teadustöö.
Uurinud küberneetika, psühholoogia ja loogika rakenduslikke küsimusi. Üle 20 teaduspublikatsiooni, aimeartikleid.
Isiklikku.
Arnold Oja oli tehasetöölise poeg ja Silvia Oja abikaasa, Tõnu Oja isa.
Frits Oja

Frits Oja (1. veebruar 1887 Vorbuse vald, Tartumaa – 16. jaanuar 1954 Tallinn) oli Eesti tehnikateadlane, topograaf, sõjaväelane (kolonel, 1938).
Elulugu.
Lõpetas Pihkva maamõõdukooli ja Peterburi Sõjaväetopograafia Kooli. 
Oli Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste (KVÜÕA) lektor, 1935–1938 Sõjavägede Staabi topograafia-hüdrograafiaosakonna ülem, 1926–1940 õpetas Riigi Tehnikagümnaasiumis maamõõtmise kursust, ühtlasi oli 1928–1932 Tallinna Tehnikumi õppejõud, õpetas kõrgemat geodeesiat ja vigade õpetust. 1940 määrati Tallinna sõjakooli õppejõuks, evakueeriti koos kooliga Tjumeni, kus demobiliseeriti. 
Pärast sõda oli Tallinna Polütehnikumi ning Saku Maakorraldus- ja Maaparandustehnikumi geodeesia, vigade paranduse ja matemaatika õppejõud. Koostas valemid, mille järgi saab geograafilisi koordinaate ümber arvutada Gaussi-Lamberti koonilise projektsiooni ristkoordinaatideks, ja kohandas need Eesti ala kaardistamise vajadustele. Oli Eesti Geodeetide Ühingu asutajaid ja juhatuse liige. Teaduspublikatsioone geodeesiast ja topograafiast.
Kalju Oja

Kalju Oja (7. detsember 1920 Tallinn – 15. jaanuar 1995 Tallinn) oli Eesti raamatukoguteadlane ja lugemissotsioloog ning poliitik.
Elulugu.
Ta lõpetas 1939. aastal Tallinna Kolledži ja 1965. aastal Leningradis Krupskaja-nimelise Kultuuriinstituudi. 
Oli aastatel 1941–1954 poliitilistel põhjustel vangistatud ja asumisel. 
Töötas aastatel 1957–1963 Tallinna Keskraamatukogus ja 1963–1966 ENSV Ametiühingute Nõukogu raamatukogus ning oli 1967–1990 Eesti Rahvusraamatukogu raamatukoguhoidja ja metoodik.
Teoseid.
Töid raamatukogude ja raamatulugemise kohta. 20 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Tema isa oli kooliõpetaja ja Riigikogu liige Tasuja Oja.
Leila Oja

Leila Oja (1993. aastani Leila Pavlovitš; sündinud 27. juulil 1966 Valgas) on Eesti sporditeadlane ja riigiametnik.
Elulugu.
Leila Oja on teenistujate tütar.
Lõpetas 1984 Valga 1. Keskkooli, 1986 Tallinna Pedagoogilise Kooli algõpetuse erialal, 1991 Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna, 1992–1994 magistriõppes, spordi- ja liikumisteaduste magister 1994 (TÜ), väitekiri "Tartu linna lasteaialaste kehalised võimed". 2002. aastast doktorikraad (TÜ).
1994. aastast Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna spordipedagoogika instituudi assistent, 1995. aastast lektor.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: motoorika ontogenees ja sellega seotult kehalise kasvatuse algõpetus eelkoolieas ja kooli nooremas astmes. Üle 20 teaduspublikatsiooni.
Silvia Oja

Silvia Oja (aastani 1954 Silvia Kureniit; 28. aprill 1924 Tallinn – 7. mai 2012) oli eesti spordipsühholoog, suusataja, ujuja ja ujumistreener.
Elulugu.
Lõpetas 1943. aastal Nõmme Gümnaasiumi ja 1948. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna, olles pedagoogikakandidaat (1960, TRÜ). Tema väitekiri kandis pealkirja "Naisujujate stardieelse seisundi uurimus". Alates 1948. aastast oli ta TRÜ kehakultuuriteaduskonna õppejõud, olles 1951–1966 veespordi kateedri õpetaja ja vanemõpetaja ning 1965. aastast dotsent. Aastatel 1966–1974 oli Silvia Oja kehalise kasvatuse ja spordi kateedri, 1975–1989 spordifüsioloogia kateedri, 1990–1992 sporditeooria kateedri ja 1992–1995 spordipedagoogika õppetooli dotsent. Lisaks oli ta 1968–1970 TRÜ kehakultuuriteaduskonna prodekaan. Tema peamine õpetamisvaldkond oli spordipsühholoogia.
Teadustöö.
Uurinud sportliku tegevuse mõju psüühikale, kasutades eksperimentaalpsühholoogia meetodeid. Kujundas spordipsühholoogia labori, juhendas aspirante ja kraaditaotlejaid (H. Valgmaa, A. Kivistik, M. Tõnts, Eva Peebo, H. Aunin, R. Roosi jt). Esinenud rahvusvahelistel kongressidel ja konverentsidel. Osalenud treenerite, kehalise kasvatuse õpetajate ja kehakultuurimetoodikute täiendusõppes. Sportlasena oli palju kordi Eesti NSV meister suusatamises ja ujumises. Kuulus Eesti NSV Spordikomitee teadus-metoodilise nõukogu presiidiumi ja üleliidulisse spordipsühholoogiakomisjoni. Eesti NSV teeneline sporditegelane 1984. Üle 300 teaduspublikatsiooni, samuti aimeartikleid.
Isiklikku.
Silvia Oja oli raamatupidaja tütar. Tema abikaasa oli psühholoog Arnold Oja, tema poeg on ökoloog Tõnu Oja ja tema lapselaps on sotsioloog Katrin Tiidenberg
Tatjana Oja

Tatjana Oja (aastani 1979 Tatjana Halina; sündinud 21. aprillil 1957 Obojanis Kurski oblastis) on Eesti bioloog.
Elulugu.
Tatjana Oja on rahvuselt venelane, teenistuja tütar ja Tõnu Oja abikaasa.
Lõpetas 1974 Voronežis keskkooli, 1979 bioloogina Voroneži ülikooli. Diplomitöö tegi NSVL TA Biokeemia ja Mikroorganismide Füsioloogia Instituudis. Aastast 1993 Tartu Ülikooli botaanika ja geoökoloogia instituudi doktorant, Ph.D. (botaanika ja mükoloogia, 1998, TÜ), väitekiri "Isoenzyme diversity and phylogenetic affinities among the Eurasian annual bromes ("Bromus L. Poaceae")". Oli 1979–94 TÜ taimesüstemaatika ja geobotaanika kateedri insener ja vanemlaborant, 1998–98 ZBI teadur, 1999 vanemteadur, 1999–2004 Eesti Põllumajandusülikooli põllumajandus- ja keskkonnainstituudi erakorraline teadur, 2004– TÜ botaanika ja ökoloogia instituudi vanemteadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: kõrreliste perekonna "Bromus" fülogeneetiline süstemaatika, taimeliikide geneetiline mitmekesisus, populatsioonigeneetika ja fülogeograafia. Üle 10 teaduspublikatsiooni.
Tiiu Oja

Tiiu Oja (1969. aastani Tiiu Märtin; 24. detsember 1940 Tartu – 5. juuni 2014) oli Eesti ajaloolane ja arhivaar.
Elulugu.
Tiiu Oja oli töölise tütar.
Ta lõpetas 1959. aastal Tartu 8. Keskkooli ja 1969. aastal Moskva Ajaloo-Arhiivinduse Instituudi. 
Ta oli 1969–1979 Eesti Ajalooarhiivi teadur, 1979–1982 osakonnajuhataja, 1982–1996 teadusdirektor, aastast 1996 arhivaar.
Teadustöö.
Uurinud Eesti Ajalooarhiivis säilitatavaid pitsateid, vappe ja eksliibriseid, Eestimaa asutuste ajalugu. Osalenud arhiivi 6 kogumiku koostamisel ("Eesti mõisad" Tallinn, 1994 jt), oli 1987–1988 "Album Academicum Universitatis Tartuensis I 1889–1918" (Trt, 1986) ja 1987–1994 "Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944 I–III" (Trt, 1994) toimetaja. 1991–1993 stažeeris Rootsi ja Saksamaa arhiivides. Akadeemilise Baltisaksa Kultuuriseltsi ja Eesti Arhivaaride Ühingu liige. Üle 20 teaduspublikatsiooni, aimeartikleid.
Tõnis Oja

Tõnis Oja (sündinud 9. juulil 1957 Tõlliste külas Valgamaal) on Eesti geoloog ja ajakirjanik.
Elulugu.
Tõnis Oja on põllumajandustöötajate poeg.
Lõpetas 1975. aastal Tartu 5. Keskkooli, 1980 Tartu Riikliku Ülikooli geoloogina, geoloogiamagister (1995, Tartu Ülikool), väitekiri "Morfology of clastic constituents in the phosphate-bearing Kallavere formation (North-Estonia) with respect to depositional environments". Oli 1980–1995 Geoloogia Instituudi insener, nooremteadur ja teadur, 1995–1996 AS-i Goldman gemmoloog-konsultant, 1996 Statistikaameti vanemspetsialist, 1996–2000 Äripäeva Kirjastuse AS-i raha ja väärtpaberiturgude toimetuse analüütik, 2000–? börsitoimetuse juht, praegu Postimehe ajakirjanik.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: fosforiiti sisaldava alamordoviitsiumi Kallavere kihistu mineraloogilised ja tekketingimused. 7 teaduspublikatsiooni.
Vahur Oja

Vahur Oja (sündinud 6. augustil 1967 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane.
Haridus.
Ta on lõpetanud 1992. aastal Tallinna Tehnikaülikooli (keemiateaduskonnas) keemiatööstuse protsesside ja keemiaküberneetika erialal tehnoloogiainsenerina ("cum laude"), aastatel 1993–1994 oli Browni Ülikooli magistrant ja 1994–1997 doktorant. Magistrikraad inseneritehnikas (MSc, Browni Ülikool, USA) 1994; doktorikraad inseneritehnikas (PhD, Browni Ülikool, USA) 1997, väitekiri "Vapor pressures and heats of vaporization of primary coal tars".
Töökäik.
Tohoku Ülikooli (Jaapan) erakorraline teadur 1997–1998; Philip Morris Inc. (USA) erakorraline teadur 1998–1999.
TTÜs 2000–…: keemiatehnika instituudi dotsent, keemiatehnika õppetooli juhataja ja professor 2000–2016, keemiatehnika instituudi direktor 2002–2016; keemia ja materjalitehnoloogia teaduskonna teadus- ja arendus prodekaan 2012–2014; keemia ja materjalitehnoloogia teaduskonna dekaan kt 2014–2015; inseneriteaduskonna bakalaureuse õppekava Keskkonna-, energia- ja keemiatehnoloogia programmijuht 2016–2018; energiatehnoloogia instituudi professor 2017–2020.
Teadustöö põhisuunad.
Puhaste ainete ja segude aururõhud, puhaste ainete ja segude termodünaamilis-füüsikalised omadused; fossiilsete kütuste ja biomassi termokeemilise muundamise fundamentaalprotsessid (pürolüüs, gaasistamine, ekstraktsioon), orgaaniliste ainete, õlide (biomassi, põlevkivi) ja kivisöetõrvade termodünaamilis-füüsikalised omadused. 15 teaduspublikatsiooni.
Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus.
Teadusajakirja Oil Shale nõuandva kogu liige; Eesti Keemia Seltsi volikogu liige; föderatsiooni European Federation of Chemical Engineering (EFCE) töögruppide Thermodynamic ja Transport Properties ning Education liige; Eesti Keemia Seltsi liige; Ameerika Keemia Seltsi (American Chemical Society, ACS) liige; rahvusvahelise teaduskomitee liige, konverents RCCT-2019 2019−...; sektsiooni "Energia" liige, European Federation of Chemical Engineering 2017−...; delegaat, Working Party on Thermodynamics and Transport Properties, European Federation of Chemical Engineering 2008−...; delegaat, Working Party on Education, European Federation of Chemical Engineering 2007−...; toimetus-kolleegiumi liige, teadusajakiri Oil Shale 2004−...; rahvusvahelise teaduskomitee liige, konverents RCCT-2017; teaduskomitee liige, konverents CEEC-TAC4 2017; toimetus-kolleegiumi liige, European Journal of Engineering Research and Science 2016; osalemine eksperdina OSKA keemia-, kummi-, plasti- ja ehitusmaterjalitööstuse valdkondliku tööjõuvajaduse seire- ja prognoosi ekspertkogu töös 2016−2017; teaduskomitee liige, konverents CEEC-TAC3 2015; rahvusvahelise teaduskomitee liige, konverents RCCT-2013; teaduskomitee liige, konverents CEEC-TAC2 2013;rahvusvahelise teaduskomitee liige, konverents RCCT-2011.
Vello Oja

Vello Oja (4. veebruar 1943 Viljandi – 22. detsember 2020 Tartu) oli eesti biofüüsik.
Elulugu.
Vello Oja isa oli mölder ja töötas kuni pensionini Tääksi veskis.
Vello Oja suurem andekus paistis välja juba koolipõlves. Kui ta käis Tääksi kooli 6. klassis, hakkasid õpilased tunni ajal andma igavuse peletamiseks üksteisele hulknurga pindala leidmise ülesandeid. Hulknurk oli antud tippudega ruudulisel paberil ja kõik tipud pidid asuma vihiku joonte ristumistel. Pindala ühikuks olid vihiku ruudud. Püüdsin leida nii keerulist hulknurka, mille pindala ta ei suudaks leida. Lõpuks jäigi ühe hulknurga puhul pikemalt mõtlema, kuni tund sai läbi.
Vahetunnil aga näitas meetodit ehk algoritmi, kuidas ta tulevikus suudab iga sellise hulknurga pindala lihtsalt leida ja mäng kaotas põnevuse. 
Tema kirjeldatud võte oli sisuliselt integraali abil pindala leidmine pisut lihtsustatud sobitatud kujul. Integraalidest aga ei olnud meie, koolipoisid, loomulikult kuulnudki ja õpiti integraale siis alles ülikoolis. 
Bioloogiahuvi ja leidlikkus paistis samuti välja. 
Päris pintsette polnud siis kerge hankida ja nii tegi ta puust pintsetid, mille abil sai vapsikaid ja teisi nõelaga relvastatud putukaid ohutult kinni hoida ning uurida. 
Oja lõpetas 1961 Viljandi 2. Keskkooli, 1966 Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonna, füüsika-matemaatikakandidaat (1972, Krasnojarski FI), väitekiri "Экспериментальное исследование фотосинтеза листьев по обмену CO2". Oli 1967–1970 Füüsika ja Astronoomia Instituudi aspirant, 1970–1977 FAI/AAI nooremteadur, 1977–1992 Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudi vanemteadur, aastast 1992 TÜ MRI vanemteadur. 
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: lehe fotosünteesi uurimismeetodite ja aparatuuri arendamine; CO2 neeldumine fotosünteesis ja pH regulatsioon intaktses lehes; fotosüsteemide I ja II uurimine intaktses lehes. Eesti NSV teaduspreemia (1985, kollektiivis), Eesti Vabariigi teaduspreemia (1999, koos Agu Laisaga). Üle 80 teaduspublikatsiooni.
Vilja Oja

Vilja Oja (aastani 1972 Vilja Voolar; sündinud 24. detsembril 1945 Tartus) on eesti keeleteadlane.
Elulugu.
Lõpetas 1964 Tallinna 4. Keskkooli ja 1969 Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia osakonna soome-ugri keelte erialal, lingvistikamagister (1997, Tallinna Pedagoogikaülikool), väitekiri "Värvuste tähistamisest eesti murretes", filosoofiadoktor (2001, TÜ), väitekiri "Linguistic Studies of Estonian Colour Terminology". 
Ta oli 1969–1971 Eesti Keele ja Kirjanduse Instituudi (EKKI, hilisem EKI) eesti murrete ja lähisugukeelte sektori (aastani 2000 murdesektor) bibliograaf ja vanemlaborant, 1971–1994 nooremteadur, 1994–2001 teadur ning alates 2001. aastast vanemteadur.
Isiklikku.
Vilja Oja abielust Arno Ojaga on sündinud tütar Iris Oja. 
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: eesti ja sugulaskeelte murded, leksikoloogia, leksikograafia, geolingvistika. Eesti murrete sõnaraamatu koostajaid (1970–) ja toimetajaid (1994–) ning Eesti, Soome, Vene, Karjala lingvistide ühistöö, läänemeresoome keelte atlase ALFE ("Atlas Linguarum Fennicarum") koostajaid ja toimetajaid. Osales Euroopa keelte atlase ALE ("Atlas Linguarum Europae I" Assen/Maastricht; Roma 1983–) ainestiku kogumisel, tõlgendamisel ja redigeerimisel. Uurimistoetused Eesti Teadusfondilt ja Alfred Kordelini Sihtasutuselt (Soome). Esinenud rahvusvahelistel konverentsidel Saksamaal, Prantsusmaal, Poolas, Ungaris, Soomes, Rootsis jm. ALE Eesti rahvuskomitee sekretär ja toimetuskolleegiumi liige, ALFE toimetuskolleegiumi liige, eesti keele tasemeeksamite korraldamise parandamise ja eksamisüsteemi arendamise küsimustes haridusministrit nõustava komisjoni liige, EURALEX-i (Eur. Assoc. for Lexicography), SIDG-i (Société Int. de Dialectologie et Géolinguistique) ja Emakeele Seltsi liige. Üle 70 teaduspublikatsiooni, sh 9 raamatu autor või kaasautor.
Leo Ojakäär

Leo Ojakäär (26. aprill 1926 Valga – 23. november 2015) oli Ameerika Ühendriikides tegutsenud eesti keemik.
Elulugu.
Lõpetas Valga Gümnaasiumi, 1953 Illinoisis Millikini Ülikooli orgaanilise keemia alal; keemiamagister (1961 Virginia Polütehniline Instituut ja Riiklik Ülikool), Ph.D. (org keemia, 1964 samas), väitekiri "The synthesis and study of new aromatic polycyclic hydrocarbons". Oli 1956–59 Rutgersi Ülikooli uurimisassistent ja 1964–1994 ettevõtte E. I. duPont de Nemours &amp; Co eksperimentaalosakonna (Wilmingtonis) keemik-uurija.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: uued keemilised ühendid ja polümeermaterjalid, nende tööstuslik rakendus. Sünteesis ja uuris uusi kõrgmolekulaarseid aromaatseid süsivesinikke ja fluorosüsivesinikke, uusi isotsüanaate, uretaane ja neopreenühendeid, sünteetilist kummit ja elastomeere. Ameerika Keemiaühingu (ACS), Sigma X, Philambda Y liige. Avaldanud teaduspublikatsioone, üle 35 USA jt maade patendi.
Eugen Ojamaa

Eugen Ojamaa (16. veebruar 1918 Narva – 20. märts 2003 Tallinn) oli eesti ehitusteadlane.
Elulugu.
Ta lõpetas 1937. aastal Tallinna Tehnikumi ehitusosakonna tehnikuna, 1947. aastal Moskva V. V. Kuibõševi nimelise Ehitusinseneride Instituudi, 1953. aastal aspirantuuri Moskvas Tööstushoonete Teadusliku Uurimise Instituudi juures, tehnikakandidaat (1953, samas). 
Oli aastatel 1947–1951 Ehituse Teadusliku Uurimise Instituudi nooremteadur, 1953–1959 vanemteadur ja sektorijuhataja, 1959–1972 teadusdirektor, 1972. aastast Silikaatbetooni TUPI laborijuhataja ja vanemteadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: ehitiste piirdekonstruktsioonide soojustehniliste omaduste määramine, kohalikud ehitusmaterjalid, kukermiitsideaine kasutamine seinaplokkide tootmises, erisuguste side- ja täiteainete kasutamine põlevkivituhkbetooni ning kuumuskindla betooni tootmisel, gaasbetoonist ehitusdetailide toomise tehnoloogia, põlevkivituhk-gaasbetooni ja vibraatormeetodil toodetava tavalise betooni tehnilis-majanduslik võrdlemine.
Maie Ojamaa

Maie Ojamaa (1981. aastani Maie Jakobson; sündinud 13. juulil 1957 Tartus) on eesti arstiteadlane ja taastusraviarst.
Elulugu.
Maie Ojamaa on töölise tütar.
Ta lõpetas 1975. aastal Tartu 1. Keskkooli ja 1981. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. 
Oli 1981–1985 Tartu Riikliku Ülikooli spordimeditsiini ja ravikehakultuuri kateedri nooremteadur, 1985–1991 assistent, 1992. aastast Tartu Ülikooli kardioloogiakliiniku vanemlaborant ning 1993. aastast spordimeditsiini ja taastusravi kliiniku assistent. Õpetanud spordimeditsiini ja taastusravi.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: hüpertensioon, üliõpilaste kehaline areng ja tervisekäitumine, südame isheemiatõve haigete taastusravi. Üle 30 teaduspublikatsiooni.
Triinu Ojamaa

Triinu Ojamaa (sünninimi Triinu Järvsalu; sündinud 11. veebruaril 1953 Abja-Paluojal Viljandimaal) on eesti filoloog-rahvamuusikateadlane.
Elulugu.
Triinu Ojamaa on ametniku tütar.
Ta on õppinud Nuia Keskkoolis ja Tallinna 46. Keskkoolis, lõpetas 1976. aastal Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli, 1985. aastal Tartu Riikliku Ülikooli soome-ugri keelte osakonna, oli aastatel 1987–1990 Keele ja Kirjanduse Instituudi aspirant ja 1996–2000 TRÜ/TÜ doktorant; M.A. (1995, KKI), väitekiri "Muusika ääremail: nganassaani linnu- ja loomahäälendid", Ph.D. (uralistika, 2000, TÜ), väitekiri "Glissando nganassaani muusikas: morfoloogiline, süntaktiline ja semantiline tasand" (Tartu, 2000). Oli aastatel 1991–1996 Eesti Keele ja Kirjanduse Instituudi nooremteadur, 1997–2000 teadur, 2000. aastast Eesti Kirjandusmuuseumi vanemteadur, aastatel 2002–2013 etnomusikoloogia osakonna juhataja, ühtlasi aastast 2005 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia etnomusikoloogia õppejõud.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: traditsionaalse muusika kultuuriantropoloogiline, akustiline ja sotsiaalpsühholoogiline aspekt. Kahe esimese uurimisobjektiks on peamiselt samojeedi traditsionaalne muusika, viimane toetub eesti popmuusikale. Rakendanud muusikaliste nähtuste analüüsimiseks lingvistilisi ja muusikaakustilisi meetodeid. Uurinud eesti- ja diasporaaeestlaste ning Eesti venekeelse diasporaa etnilise ja riigiidentiteedi seoseid muusikalise tegevusega, ka muusikalisi subkultuure (etnorokk, hiphop). Mitme uurimisprojekti ("Muusikaline tekst ja kontekst pärimusmuusikas" jt) täitja. Seotud EKM-i rahvusvaheliste koostööprojektidega ("On the crossroads of local and global: popular music and the construction of national identity in the 21st century" (Tampere Ülikool) jt). Saanud 1998 Alfred Kordelini stipendiumi nganassaani laulutekstide uurimiseks. 
Council for Traditional Music ja Eur. Seminar in Ethnomusicology liige, Eesti Kultuuriloo ja Folkloristika Keskuse muusikalise folkloori uurimisgrupi juht (aastast 2003), Eur. Soc. for the Cognitive Sci. of Music liige (aastast 2005), Eesti Muusikateaduse Seltsi ja Veljo Tormise Regilaulukeskuse juhatuse liige (aastast 2005). 
Üle 40 teaduspublikatsiooni.
Ann Ojarand

Ann Ojarand (sündinud 20. jaanuaril 1977 Tallinnas) on eesti põllumajandusteadlane.
Elulugu.
Ann Ojarand on teenistujate tütar.
Lõpetas 1995 Tallinna Lilleküla Keskkooli, 1999 Eesti Põllumajandusülikooli agronoomiateaduskonna, 2001 EPMÜ-s magistrantuuri, M.Sc. keemilises bioloogias (2001, EPMÜ), väitekiri "Feromooni komponentide suhte mõju taramähkuri "Archips podana" Scop. ("Lepidoptera: Tortricidae") kommunikatsioonile" (Tartu, 2001). Täiendas end 2000 (magistrandina) Umeå Ülikoolis Rootsis, 2001–04 (vaheaegadega) külalisteadurina MTT-s Soomes. Oli 1998–99 EPMÜ loomakasvatusinstituudi ökokeemia labori laborant, 1999–2003 teadur, 2003–10 Eesti Maaviljeluse Instituudi uurimiskeskuse EVIKA teadur, alates 2010 Eesti Põllumajandusülikooli Polli Aiandusuuringute Keskuse tehnik.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: taimehaiguste ning taimede genofondi pikaajalise säilitamise uurimine, puuviljandus. 23 teaduspublikatsiooni.
Heikki Ojansuu

Heikki August Ojansuu VR I/3 (26. juuli 1873 Tyrvää, Soome – 18. jaanuar 1923 Helsingi) oli soome keeleteadlane.
Elulugu.
Heikki August Ojansuu oli soomlane. Ta oli talupidaja poeg.
Õppis 1894–1899 Helsingi Ülikoolis, "dr. phil." (1901, Helsingi Ülikool), väitekiri "Suomen lounaismurteiden äännehistoria". Oli 1903–1913 Helsingi Ülikooli soome keele ja kirjanduse dotsent, 1914–1920 filoloogia adjunkt, 1921–1923 Turu Ülikooli soome ja sugulaskeelte professor. Täiendas end Ungaris, Saksamaal ja Rootsis. Käinud Eestis uurimisreisidel 1905, 1908 ja pikemalt 1910–1911.
Ta on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Teadustöö.
Uurinud Lõuna-Eesti murdeid, samuti Läti alal Leivu ja Lutsi keelesaarte murrakut; tegelenud ka eesti keele ajalooga. Oli rahvusvaheliselt tuntumaid läänemeresoome keelte uurijaid, kuulus ka Eesti-Soome sõprussuhete arendajate hulka.
Tiiu Ojasoo

Tiiu Ojasoo (sündinud 9. septembril 1945 Londonis) on eesti päritolu biokeemik.
Elulugu.
Lõpetas 1968 Cambridge'i Ülikooli biokeemia alal, jätkas õpinguid Prantsusmaal Pariisi Ülikoolis ning Pierre ja Marie Curie Ülikoolis, kus kaitses 1995 doktoriväitekirja molekulaarbioloogias. Töötas Pariisis Prantsuse Tervise Arendamise Rahvuslikus Agentuuris.
Teadustöö.
Uurimistöös käsitleb steroidide retseptorite biokeemiat ja nende seoseid mitmesuguste haigustega ning nende matemaatilist analüüsi. Viimasel ajal on pälvinud tähelepanu bibliomeetriliste indikaatorite kriitilise analüüsiga. Internetiajakirja Science Tribune asetoimetaja.
Teoseid.
Üle 100 teaduspublikatsiooni.
Elmar Ojaste

Elmar Ojaste (aastani 1935 Elmar Bachmann, 31. august 1920 Suure-Jaani, Viljandimaa – 14. oktoober 2017 Göteborg) oli eesti filatelist ja postiajaloolane.
Elulugu.
Elmar Ojaste oli kaupmehe poeg.
Ta töötas Eesti–Läti piiril Lauras tolliametnikuna, hiljem oli samas ametis Suurupis, Keila-Joal ja Laulasmaal. 24. septembril 1944 õnnestus tal koos kaaslastega Keila-Joalt lahkuda ja paadiga Hiiumaa kaudu Rootsi rannikule sõita.
Rootsis omandas ta keskhariduse 1949. aastal eksternina Nordiska Korrespondents-Institutetis Stockholmis, kuulas aastail 1946–1947 Göteborgi Högskolas (professor Sten Karlingi juures) kunstiajaloo kursusi, lõpetas 1951. aastal Gilwellis skaudijuhtide kõrgkooli skautmasteri väitekirjaga "Noortetöö rahvuslikul taustal".
Kodumaal skaudiliikumises osalenud, jätkas ta sama tegevust Rootsis ning oli üks eestvedajaid nii Metsakodu kui ka Koitjärve rajamisel.
Ta esimene kaastöö Eesti Filatelisti 10. numbrisse 1965. aastal oligi skauditeemaline. Alates 12. numbrist 1971. aastal sai ta Eesti Filatelisti toimetajaks ning lõpetas toimetajatöö alles 1993. aastal ilmunud 35. numbriga, jätkates ajakirja autorina. 
Eesti iseseisvuse taastamise järel oli ta nõuandja postmarkide väljaandmisel ja Postimuuseumi tegevuse taastamisel.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond oli Eesti ja üldine postiajalugu. Ühtlasi tegeles ta oma sünnikoha Suure-Jaani ajaloo uurimisega.
Teoseid.
Ta on kirjutanud umbes 300 artiklit ja ühe monograafia Eesti filateelia ja posti ajaloost.
Kalju Ojaste

Kalju Ojaste (21. detsember 1927 Saaluse vald, Võrumaa – 8. november 2019) oli eesti mäeinsener ja tehnikateadlane.
Elulugu.
Kalju Ojaste oli talupidaja poeg. 
Lõpetas 1946. aastal Võru 1. Keskkooli, 1951. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi keemia-mäeteaduskonna, 1968. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi kaugõppeaspirantuuri, tehnikakandidaat (1969, TPI), väitekiri "Põlevkivituhk-portlandtsementtoodete püsivusest mitmesuguse reaktsioonivõimsusega täitematerjalide kasutamisel". Oli 1951–1992 TPI mäekateedri vanemlaborant, õppelabori juhataja, vanemõpetaja ja (aastast 1974) dotsent, 1992–2002 Tallinna Tehnikaülikooli mäeinstituudi rakendusgeoloogia õppetooli dotsent. Õpetas peamiselt kristallograafia, mineraloogia, petrograafia, ehitusgeoloogia, hüdrogeoloogia kursusi; koostas õppevahendeid. 
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: põlevkivituhk-portlandtsemendi saamise teooria ja tehnoloogia ning pikaealisus. Lahendanud portlandtsementtoodete leeliskorrosiooni ja dolomiitsete lubjakivide dedolomitiseerumise probleemid. Üle 20 teaduspublikatsiooni.
Helle-Maire Ojaveer

Helle-Maire Ojaveer (1963. aastani Helle-Maire Vaska; sündinud 31. märtsil 1937 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Helle-Maire Ojaveer on kohtunik Richard Vaska tütar, Evald Ojaveere abikaasa ja Henn Ojaveere ning Ott Ojaveere ema.
Lõpetas 1955 Rakvere 1. Keskkooli, 1960 Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonna; 1972 Eesti NSV TA Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudi kaugõppeaspirantuuri, tehnikakandidaat elektrofüüsikas (1973, Eesti TA), väitekiri "Исследование и усовершенствование передачи энергии в удвоителях частоты". Oli 1960. aastast Rakveres füüsika- ja matemaatikaõpetaja, 1961–1974 TEFI nooremteadur, 1974–1993 vanemteadur, 1993–1996 Eesti TA Energeetika Instituudi vanemteadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: elektrofüüsika. Uurinud energia muundusprotsesse mittelineaarsetes elektriahelates, välja selgitanud jäävusseadusele alluvad hetkvõimsuskomponendid. Üle 50 teaduspublikatsiooni, sealhulgas 2 monograafiat, 5 autoritunnistust.
Henn Ojaveer

Henn Ojaveer (sündinud 10. juunil 1965 Tallinnas) on eesti bioloog.
Elulugu.
Ta lõpetas 1983. aastal Tallinna 1. Keskkooli ja 1991. aastal Tartu Ülikooli bioloogiaosakonna. Kaitses 1997. aastal ihtüoloogia ja kalanduse alal Tartu Ülikoolis väitekirja "Composition and dynamics of fish stocks in the Gulf of Riga ecosystem" ja sai doktorikraadi. 
Oli 1991–1992 Eesti TA Ökoloogia ja Mereuuringute Instituudi insener, 1992–1993 Eesti Mereinstituudi insener ja assistent, 1993–1997 nooremteadur, 1998 teadur, aastast 1998 TÜ Eesti Mereinstituudi vanemteadur, ühtlasi 1997–2002 ka Eesti Mereakadeemia lektor ja dotsent, 2006–2008 TÜ Pärnu Kolledži erakorraline professor.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: Läänemere kirdeosa toiduahela keskmistel ja kõrgematel astmetel olevate organismide ajalis-ruumiline muutlikkus ning selle seos looduse ja inimtegevusega, mere-võõrliikide levik ning nende mõju ökosüsteemi struktuurile ja funktsioneerimisele, jääaja jäänukliikide bioloogia ja ökoloogia Läänemeres. 
Teoseid.
Üle 50 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Tema isa on Evald ja ema on Helle-Maire Ojaveer. Tema kaksikvend Ott Ojaveer on aastast 2001 Hugo Treffneri Gümnaasiumi direktor.
Osvald Ojaveer

Osvald Ojaveer (aastani 1935 Osvald Klimberg, 24. jaanuar 1906 Meeksi vald, Võrumaa – 20. veebruar 1966 Tallinn) oli eesti põllumajandusteadlane.
Elulugu.
Osvald Ojaveer oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1925 Räpina Gümnaasiumi, 1931 TÜ agronoomiaosakonna. Oli 1929–36 Tooma sookultuuri- ja maaparanduskooli õpetaja, 1936–44 juhataja, 1944–49 TÜ maaparanduse ja sookultuuri kateedri vanemõpetaja, 1949–50 taimekasvatuskateedri vanemõpetaja, 1950–54 EPA heinaseemnekasvatuse agronoom, 1954–55 Tartu MTJ-i agronoom, 1955–56 Pärnu-Jaagupi sordikatsepunkti ja 1956–64 Kose sordikatsepunkti juhataja, 1964–65 Harju Kolhoosi- ja Sovhoositootmisvalitsuse rohumaa-agronoom, 1965–66 Tallinna Noorte Naturalistide Keskmaja juhataja. Õpetanud rohumaa- ja sookultuuri.
Teadustöö.
Uurinud vaskväetiste tähtsust sookultuuride kasvatamisel, samuti heintaimede saagikuse suurendamise võimalusi.
Ülo Ojaveer

Ülo Ojaveer (8. juuli 1931 Tartu – 4. august 2019) oli eesti põllumajandusteadlane.
Elulugu.
Ojaveer lõpetas 1950 Tartu 1. Keskkooli, 1955 Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomiateaduskonna, 1965 samas aspirantuuri, põllumajanduskandidaat (1969, EPA), väitekiri "Mõningate maisisortide kasv ja areng Eesti NSV tingimustes". 
Ta oli 1962–1966 EMMI Antsla katsegrupi vanemteadur ja grupijuht, 1966–1988 Antsla katsejaama juhataja, 1988–1994 EMMI maaviljelussektori mullakaitse grupi vanemteadur ja grupijuht.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: maisi kasvatamise võimalused Eestis; viljavaheldus; põllukultuuride saagikus kergetel muldadel; eelviljade ja kesa osa saagi kujunemisel; kuppelalade kasutamine. Umbes 30 teaduspublikatsiooni.
Elve Ojavere

Elve Ojavere (aastani 1961 Elve Kiljako; 6. september 1935 Tallinn – 6. juuli 2022) oli eesti geograaf ja majandusteadlane.
Elulugu.
Lõpetas 1954 Tallinna 10. Keskkooli, 1959 Tartu Riikliku Ülikooli geograafiaosakonna ja 1963–1966 Eesti NSV TA Majanduse Instituudi (MI) aspirantuuri, geograafiakandidaat (1971, TRÜ), väitekiri "Eesti NSV tööstuse planeerimisotstarbelise kaardistamise küsimusi". Täiendas end 1990 Ungaris.
Oli 1967–1972 MI nooremteadur, 1972–1980 Eesti Teadus- ja Tehnikainformaatika ning Majandusuuringute Instituudi vanemteadur, 1980–1991 Majanduse ja Planeerimise TUI (aastast 1989 Eesti Majandusarengu Instituut) vanemteadur, laborijuhataja, sektorijuhataja ja juhtivteadur, 1992–1998 Nõmme Linnaosa Valitsuse arengunõunik ja peaspetsialist, 1998–2000 TTÜ Kõrgema Majanduskooli ja Tallinna Kommertskooli dotsent.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: kartograafia, territoriaalplaneerimine, regionaalökonoomika ja haldusjuhtimine. Kaardistanud töökohtade paiknemist Eestis ning regiooniti, analüüsinud ääremaade valdade arenguvõimet. 1990. aastail käsitlenud haldusreformi aktuaalseid küsimusi, eriti Tallinna Nõmme linnaosa arenguprobleeme.
Teoseid.
Üle 100 teaduspublikatsiooni, arvukalt aimeartikleid.
Isiklikku.
Tema isa oli sõjaväelane Tavid Kiljako.
Kalju Ojaveski

Kalju Ojaveski (kuni märts 1935 Mühlbach; 24. september 1928 Nõmme – 12. september 2016) oli eesti põllumajandusteadlane.
Elulugu.
Lõpetas 1947 Tallinna 10. Keskkooli, 1952 Eesti Põllumajandusakadeemia agronoomiateaduskonna, põllumajanduskandidaat (1966, Eesti TA), väitekiri "Keemilise umbrohutõrje väljatöötamine kõrsheinte seemnepõldudel". 
Oli 1957–1966 EMMI taimekaitseosakonna nooremteadur, 1966–1988 vanemteadur ja osakonna asejuhataja, 1988–1993 juhtivteadur, aastast 1993 pensionil.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: taimekaitse, peamiselt keemiline umbrohutõrje.
Teoseid.
Üle 80 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Tema isa oli poliitik ja omavalitsustegelane Ludvig Ojaveski.
Ivo Okk

Ivo Okk (11. mai 1928 Tallinn – 11. oktoober 1996 Tartu) oli eesti spordipedagoog.
Elulugu.
Ivo Okk oli pagari poeg.
Lõpetas 1948. aastal Tallinna Kehakultuuri Tehnikumi, 1954. aastal Leningradi Lesgafti Kehakultuuri Instituudi, alates 1964. aastast Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) aspirantuuris, pedagoogikakandidaat (1967, TRÜ), väitekiri "Tootmisvõimlemise põhjendus autojuhtide töörežiimis".
Aastatel 1954–1960 töötas ta õppejõuna Eesti Riikliku Ülikooli võimlemisosakonnas. 1967. aastal edutati ta vanemõpetajaks ja töötas selles ametis kuni 1972. aastani. Samal aastal sai temast dotsent, ametikoht, mida ta pidas kuni 1995. aastani. Aastatel 1967–1973 juhtis ta ka osakonda selle juhatajana.
Teadustöö.
Uurinud tootmisvõimlemist eri kutsealade töötajatele.
Teoseid.
Üle 60 teaduspublikatsiooni, sh 8 õpikut
Udo-Rein Okk

Udo-Rein Okk (8. mai 1932 Kohtla-Järve – 4. september 2001 Tartu) oli eesti majandusteadlane ja -tegelane.
Elulugu.
Udo-Rein Okk oli kooliõpetaja poeg.
Lõpetas 1951 Tallinna 2. Keskkooli, 1956 TPI mehaanikateaduskonna masinaehituse erialal ning 1978 kaugõppeaspirantuuri, majanduskandidaat (1978, MI), väitekiri "Влияние повышения технического уровня производства на улучшение использования рабочей силы (на материалах машиностроительных предприятий Эстонской ССР)". Oli 1956–1960 Punase RET-i insener-tehnoloog, 1960–1989 Eesti NSV-s tegutsenud liidulise alluvusega Tartu Aparaaditehase peainsener, 1989–1996 TÜ majandusteaduskonna dotsent, seejärel oli tegev kaubanduses. Õpetas tööstusökonoomikat, ettevõtte majandustegevuse teooriat ja majandusliku ettevõtlikkuse aluseid.
Teadustöö.
Uurinud tootmise tehnilise ja organisatsioonilise taseme tõstmise võimalusi masina- ja aparaadiehituse ettevõtetes, osalenud Tartu linna ja Eesti arengukontseptsioonide väljatöötamises. Tartu Inseneride Klubi juhatuse liige. Üle 40 teaduspublikatsiooni.
Arved Oksaar

Arved Oksaar (aastani 1924 Arved Grandberg; 6. detsember 1920 Koeru – 16. oktoober 2016 Hamburg) oli eesti riigiteadlane ja spordisotsioloog.
Elulugu.
Arved Oksaar oli talupidaja poeg ja Els Oksaare abikaasa.
Lõpetas 1940 Nõmme Gümnaasiumi. 1941 osales major Hirvelaane pataljonis võitluses Punaarmee vastu Eesti territooriumil. Õppis 1942–1943 Tartu Ülikooli majandusteaduskonnas. 1943 mobiliseeriti Saksa lennuväkke. 1944 põgenes Rootsi.
Lõpetas 1952 Stockholmi Ülikooli filosoofiakandidaadi kraadiga, poliitikateaduste doktor (1966, Stockholmi Ülikool), väitekiri "Den kommunala finansieringen av idrott och frilufts- tiv i Sverige 1952–1961" (Stockholm, 1966). Oli esialgu riigiametnik Rootsi Kuninglikus Sotsiaalametis, aastast 1961 enda poolt Rootsis asutatud avaliku arvamuse ja turumajanduse uuringute ettevõtte juht, aastast 1967 juhtinud selle tegevust Hamburgis.
Teadustöö.
Uurinud massispordi ja ühiskonna seoseid, spordi ning inimeste vaba aja ratsionaalse ja tervisliku kasutamise, amatöör- ning professionaalse spordi probleeme. Algatas 1956–1957 sügis- ja talvesemestril Stockholmi Ülikoolis spordiideoloogiaalase loengusarja "Idrotten som samhällsfaktor" ("Sport ühiskonna faktorina"). Arendas koostööd TÜ kehalise kasvatuse teaduskonna ning arstiteaduskonna õppejõududega, esines ettekannetega Eesti teaduskonverentsidel. Keskkoolis ning ülikoolipäevil oli aktiivne kergejõustiklane, tulles 1940–1943 mitmel korral Eesti meistriks teatejooksus. Oli aastast 1946 väliseesti spordikeskuste ning spordiliikumise organiseerija Rootsis ning rahvusvaheliste võistluste korraldaja. Osales 1994–1995 konsultandina Eesti spordiseaduse koostamisel. Eesti Spordiajaloo Seltsi liige (1993).