tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Iguala plaan

Iguala plaan, tuntud ka kui kolme garantii plaan ("Plan Trigarante"), oli revolutsiooniline manifest, mis kuulutati välja 24. veebruaril 1821, Mehhiko iseseisvussõja lõppfaasis. Plaan sätestas, et Mehhikost peab saama konstitutsiooniline monarhia, mille ainsaks ametlikuks usuks on katoliiklus ning kus nii peninsulaarid (Hispaanias sündinud ja Mehhikos elavad isikud) kui ka Americanod (Mehhikos, st Ameerikas sündinud isikud) saavad võrdsed poliitilised ja sotsiaalsed õigused. Plaani nimi tuleneb Iguala linnast, mis asub tänapäeva Guerrero osariigis.
Plaani peamised autorid olid hilisem Mehhiko keiser Agustín de Iturbide ja mässujuht ning hilisem Mehhiko president Vicente Guerrero. Iturbide ja Guerrero vägedest moodustati Kolme Garantii Armee, et kaitsta Iguala plaani ideaale. 24. augustil 1821 allkirjastasid Iturbide ja Uus-Hispaania asevalitseja Juan O'Donojú Córdobas, Veracruzi osariigis, Córdoba lepingu, millega Mehhiko sai iseseisvuse.
See kompromissina loodud plaan tõi kaasa uusi ideid, kuid säilitas ka seniseid. Näiteks loodi uus armee, kuid säilitati kõigi meeste põhiseaduslik õigus hääletada, sõltumata sünnikohast, etnilisest päritolust või majanduslikust seisust. See õigus oli kehtestatud juba 1812. aasta põhiseaduses, mis oli Iguala plaani kehtestamise ajal veel jõus.
Peekerlill

Peekerlille ("Penstemon") perekonda mailaseliste ("Scrophulariaceae") sugukonnast kuulub umbes 250 liiki taimi, mis looduslikult on levinud peamiselt Kesk- ja Põhja-Ameerikas. Hübriide kasvatatakse laialdaselt üle terve maakera.
Ivan Lavrentjev

Ivan Lavrentjev (sündinud 14. juulil 1992 Tallinnas) on Eesti poliitik ja ajaloolane, alates 19. augustist 2025 Pirita linnaosa vanem.
Töö- ja teenistuskäik.
2025 Pirita linnaosavanem
2025 Tallinna linnakantselei, linnapea nõunik
2024–2025 Kliimaministeerium, taristuministri nõunik
2021–2024 Tallinna linnakantselei, linnaosavanema ja abilinnapea nõunik
2020 Soolise võrdõiguslikkuse ja võrdse kohtlemise voliniku büroo, projekti kommunikatsioonijuht
2018–2020 Ajakiri Edasi.org, toimetaja
2017–2018 Sotsiaalministeerium, kommunikatsiooninõunik
2012–2017 Vabaühenduste Liit, kommunikatsioonispetsialist
Lisaks sellele on ta olnud tegev mitmes vabaühenduses, kuulunud mitmesse ekspertrühma ja nõukokku. Lavrentjev on kureerinud ajaloonäitusi koostöös Eesti Meremuuseumi, Eesti Sõjamuuseumi ja Vabamuga. Tegutseb vabakutselise konsultandi ja tõlkijana ning pidevalt teeb kaastöid Eesti kultuuriväljaannetele.  
Haridus.
2011. aastal lõpetas Tallinna Kesklinna Vene Gümnaasiumi. 2015. aastal sai bakalaureusekraadi ajaloos Tallinna Ülikoolist. Tema diplomitöö keskendus Narva autonoomiareferendumile ning tunnustati Rahvusarhiivi tudengipreemia ja Eesti Teaduste Akadeemia auhinnaga. 2020. aastal sai magistrikraadi Venemaa uuringute alal Helsingi Ülikoolist. Alates 2022. aastast õpib Tartu Ülikooli doktoriõppes ajalugu.
Isiklikku.
Lavrentjev on abielus. Ta harrastab triatloni ja pikamaajooksu. On läbinud Ironman triatloni ja üle 20 jooksumaratoni.  
Viited.
LinkedIn
ETIS
Marathon100
Xenasmatella christiansenii

Xenasmatella christiansenii on pilvikulaadsete seltsi kuuluv liik seeni.
Seen kasvab lamapuude alakülgedel. See KOHi toimel ei värvu.
Nakuru

Nakuru on linn Keenias. Kuni 2013. aastani oli Nakuru Rift Valley provintsi pealinn, alates 2013. aastast on see Nakuru maakonna pealinn.
Linn asub umbes 140 km pealinn Nairobist loodes ja umbes 1850 meetri kõrgusel merepinnast. See asub Nakuru järve rahvuspargist põhjas, kirdes ja idas. Rahvuspark on osa UNESCO Maailmapärandi objektist "Keenia järvistu Suures Riftiorus".
Linnas elas 2019. aastal hinnanguliselt üle 570 000 inimese. Nakuru on Keenia suuruselt kolmas linn ja rahvaarv kasvab kiiresti.
Nakuru on tähtis raudteesõlm. Umbes 7,5 km pearaudteejaamast läänes on tähtis harundumine – Uganda raudtee algselt Victoria järve äärde minevalt liinilt algab haru loode poole, mis rajati 1931. aastal ja viib otse Uganda pealinna Kampalasse.
Nakuru on katoliku kiriku piiskopkonna keskus, seal asub 1976. aastal valminud Kuningas Kristuse peakirik.
Puidu-pigiliudik

Puidu-pigiliudik ("Pseudoplectania lignicola") on kottseente hulka kuuluv seeneliik.
Seen kasvab näiteks kõdunevatel kändudel.
Jumala Tall

Jumala Tall (ladina keeles "Agnus Dei", soome keeles "Jumalan Karitsa") on Jeesuse kui talle sümbol. Sellega on seotud rituaalid kristlikus liturgias.
Tavamürkel

Tavamürkel ("Morchella vulgaris") on mürkli perekonda kuuluv seeneliik.
Sõnniku-soomustindik

Sõnniku-soomustindik ("Coprinus sterquilinus") on soomustindiku perekonda kuuluv lehikseen. 
Seen kasvab sõnnikuhunnikutel.
Lõhkepea

Lõhkepea on plahvatav seade, mida kasutatakse sõjalistes konfliktides vaenlase sõidukite või ehitiste hävitamiseks. Lõhkepea toimetatakse kohale tavaliselt raketi, reaktiivmürsu või torpeedoga. Lõhkepea koosneb plahvatavast ainest ja detonaatorist.
Lõhkeseadiste tüübid:
Rahvuspalee (Mehhiko)

 &lt;ns&gt;0&lt;/ns&gt;
 &lt;revision&gt;
 &lt;parentid&gt;6956683&lt;/parentid&gt;
 &lt;timestamp&gt;2025-08-22T09:16:59Z&lt;/timestamp&gt;
 &lt;contributor&gt;
 &lt;username&gt;Kuriuss&lt;/username&gt;
 &lt;/contributor&gt;
 &lt;minor /&gt;
 &lt;origin&gt;6957742&lt;/origin&gt;
 &lt;model&gt;wikitext&lt;/model&gt;
 &lt;format&gt;text/x-wiki&lt;/format&gt;
Rahvuspalee ("Palacio Nacional") on Mehhiko föderaalse täidesaatva võimu residents. See asub México linna ajaloolises keskuses, peaväljaku Zócalo idaküljel. Hoonekompleks on ehitatud 40 000 m² suurusele alale. 
Ehitise ajalugu ulatub 1522. aastasse, mil Hernán Cortés alustas oma palee rajamist asteekide endise palee varemetele. Varem on selles asukohas asunud asteekide riigi valitseja Moctezuma Xocoyotzini elupaik. Hiljem omandas hoone Hispaania kroon ja sellest sai Uus-Hispaania asevalitsejate residents. Hoone hävis suuresti tulekahjus ning 1692. aastal osaliselt lammutati, kuid see ehitati hiljem uuesti üles.
Pärast Mehhiko iseseisvumist sai hoonest vabariiklike ja monarhistlike režiimide täidesaatva, seadusandliku ja kohtuvõimu asupaik. Aastatel 1822–1884 oli see ka kõigi riigipeade residents. Hoonet hakati uuesti kasutama presidendi ametiresidentsina 2018. aastal, kui Andrés Manuel López Obrador loobus Los Pinose kasutamisest ja kolis paleesse. Obradori ametijärglane Claudia Sheinbaum valis oma residentsiks samuti Rahvuspalee.
Hoone on olnud paljude ametlike, tseremoniaalsete ja riiklike sündmuste toimumispaik. Seal on korraldatud vastuvõtte välisriikide riigipeadele ja valitsusjuhtidele, diplomaatiliste volikirjade üleandmisi ning rahvuslikke tseremooniaid, nagu Dolorese hüüe (15. september), iseseisvuspäeva paraad (16. september) ja Mehhiko revolutsiooni aastapäev (20. november).
Laialehine hiidkõrges

Laialehine hiidkõrges ("Megacollybia platyphylla") on kandseente hulka kuuluv liik seeni.
Niilo Halonen

Kalle Niilo Ponteva Halonen (25. detsember 1940 Kouvola – 17. august 2025) oli soome suusahüppaja ja treener.
1960. aasta taliolümpiamängudel Squaw Valleys võitis ta hõbemedali normaalmäel. 1962. aasta Zakopane maailmameistrivõistlustel saavutas ta samal alal pronksmedali. 1964. aasta taliolümpiamängud Innsbruckis osales ta nii normaalmäel kui suurel mäel ning sai mõlemal 14. koha.
Halonen oli edukas ka rahvusvahelisel nelja hüppemäe turneel, kus tuli 1964. aastal Garmisch-Partenkircheni etapil teisele kohale. 1966. aastal võitis ta Lahti suusahüppevõistluse.
Pärast sportlaskarjääri sai Halonenist tunnustatud treener. 1976. aastal nimetati ta Soome suusaliidu peatreeneriks suusahüpetes ja kahevõistluses. Tema juhendamisel saavutasid Soome sportlased märkimisväärset edu: Tapio Räisänen tuli 1978. aastal maailmameistriks ja Jouko Törmänen võitis 1980. aasta taliolümpiamängudel kuldmedali. Tema juhendamisel alustas edukat sportlaskarjääri ka Matti Nykänen, kellest kujunes üks kõigi aegade edukamaid suusahüppajaid.
1981. aastal valiti Halonen Soome aasta treeneriks ning 2007. aastal pälvis ta Soome haridusministeeriumilt Pro Urheilu auhinna.
Gotthard Johann von Tiesenhausen

Gotthard Johann von Tiesenhausen (poola keeles ) (sünd u. 1590 – surn. u 1641) oli baltisaksa päritolu Rzeczpospolita riigitegelane ja Võnnu kastellaan, titulaarne Tartu vojevood. Tiesenhausenite (poola keeles ) Poola suguvõsaliini ja krahvide Tyzenhauside esivanem.
Tema isa oli Tiesenhausenite Bērzaune peaharust Johann von Tiesenhausen oli Vaabina mõisa ja Vaabina vasallilinnuse ja Nabe vasallilinnuse valdaja Liivimaa hertsogkonnas. Gotthard Johann õppis Rostocki ülikoolis ja oli Nabe vasallilinnuse (1584–1600), Vaabina vasallilinnuse, Vana-Salatsi mõisa pärija. Liivimaa Alūksne, Kirumpää ja Kulna pealikkkonna pandivaldaja.
Rootsi-Poola sõjas toetas ta Poola kuningat ning oli 1614–1624 Rootsiga peetavate läbirääkimiste volinik ja järgnevalt Krimulda staarost, Võnnu kastellaan (1621–1634), pärast Liivimaa hertsogkonna alade üleminekut Rootsi võimu alla, titulaarne Tartu vojevood (1634–1640).
Isiklikku.
Tema poeg, Gotthard Johann von Tiesenhausen (poola keeles ) (surn. 1669) oli Rzeczpospolita alade Vilniuse sufragaanpiiskop 1661–1668 ja Smolenski katoliku kiriku piiskop 1668–1669.
Stalingradi kaitsmise eest

Medal "Stalingradi kaitsmise eest" (vene keeles "Медаль За оборону Сталинграда") oli Nõukogude Liidu sõjaline autasu. 
See medal asutati NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi ukaasiga 22. detsembril 1942. See oli üks esimesest neljast samal päeval asutatud Nõukogude medalist, mida anti Teise maailmasõja kaitselahingutest osavõtu eest Nõukogude Liidu territooriumil.
Medaliga autasustati Punaarmee ja mereväe sõdureid, NKVD üksuste võitlejaid ning tsiviilelanikke, kes osalesid Stalingradi kaitselahingus juulist 1942 kuni novembrini 1942. Autasu anti nii rindevõitlejatele kui ka neile, kes panustasid linna kaitsevõime ja varustuse tagamisse. Medalit kanti rinna vasakul pool, medali "Sevastoopoli kaitsmise eest" järel.
1. jaanuari 1995. aasta seisuga oli medal välja antud ligikaudu 760 000 inimesele.
Medali aversil kujutatakse relvastatud sõdureid, taustal on näidatud lahingulippu ja sõjatehnikat. Reversil on kiri: Meie Nõukogude kodumaa eest ("ЗА НАШУ СОВЕТСКУЮ РОДИНУ"). Medal läbimõõduga 32 mm, oli algselt valmistatud roostevabast terasest, alates 1943. aastast valmistati messingist.
Viie nurgaga lindi laius on 24 mm, rohelisel taustal jookseb keskel punane triip.
Venemaa ja USA tippkohtumiste loend

Venemaa ja USA tippkohtumised on toimunud alates 1991. aastast.
Kericho

Kericho on linn Keenias. Alates 2013. aastast on see Kericho maakonna pealinn.
Linn asub umbes 200 km pealinn Nairobist loodes ning Victoria järv jääb linnast umbes 50 km läände.
Linnas elas 2019. aastal hinnanguliselt umbes 54 000 inimest..
Kericho asutasid Briti asunikud 1902. aastal. See oli oluline raudteejaam Uganda raudteel, poolel teel Kisumu (algse haru lõppjaam Victoria järve ääres) ja Nakuru (oluline raudteesõlm, eriti alates 1931. aastast) vahel.
Piirkonnas on jahe kliima ja viljakas pinnas, mis sobib ideaalselt teepõõsa viljelemiseks. Kericho ümber on ulatuslikud teeistandused ja piirkonnal on Keenia majanduses teepõõsa viljelemise ja tee tootmise tõttu suur tähtsus. Kerichos asuvad juhtivad teetootjad, näiteks James Finlay ja Williamson Tea.
Linnas asub Keenia suuruselt teine katoliku peakirik, mis on oluline moodsa ehituskunsti teos. Seal asub ka suur evangeelne kirik, mis on samuti oluline Keenia ehituskunstis.
Moraveci paradoks

Moravec'i paradoks on kontseptsioon, mille kohaselt on arvutitel suhteliselt lihtne saavutada täiskasvanu tasemel sooritus võimekus intelligentsuse testides või malet mängides, kuid raske või võimatu on anda neile üheaastase lapse oskused taju ja liikuvuse osas.
See paradoks avaldati Hans Moravec'i poolt 1988. aastal.
La Pazi departemang

La Pazi departemang on Boliivia 1. järgu haldusüksus. Asub riigi lääneosas.
Halduslikult jaguneb 20 provintsiks.
Chuquisaca departemang

Chuquisaca departemang on Boliivia 1. järgu haldusüksus. Asub riigi lõunaosas.
Departemangu halduskeskus on Sucre.
2024. aasta rahvaloenduse andmeil oli departemangu rahvaarv 600 132. Peamised keeled on ketšua ja hispaania keel.
Halduslikult jaguneb 10 provintsiks:
Koljathaigur

Koljathaigur ("Ardea goliath") on haigurlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Välimus.
Koljathaigur on 135–140 cm pikk. Tiibade siruulatus on 210–230 cm. Kaalub 4300–4468 g. Koljathaigur on suurim haigruliik.
Ülapool on sinakashall. Pea, kael ja kõht on pruunid. Lõug ja kurgualune on valged mustade triipudega. Nokk on suur ja jäme, noka ülapool on must ja alapool beež. Jalad on mustad.
Noorlinnud on heledama sulestikuga. Pruunid suled on punakamad ja hallid pruunikamad. Udusulis pojad on helehallid, nokk on pruun ja jalad on mustad.
Sarnaneb välimuselt purpurhaigruga, kuid purpurhaigur on väiksem, tema pealagi on must ja kaela küljed on mustatriibulised.
Levik.
Elavad Sahara-taguses Aafrikas, Iraagis, Iraanis ja Hindustani poolsaarel.
Elavad jõgede ja järvede kaldal, padurates ja mangroovides. Võivad elada kuni 2100 m kõrgusel merepinnast.
Toitumine.
Toituvad peamiselt suurtest kaladest, kuid ka konnadest, sisalikest, närilistest, krabidest, krevettidest ja raibetest. Lõuna-Aafrikas on saagiks langevad kalad 15–50 cm pikad ja kaaluvad 90–980 g.
Toituvad päeval, tavaliselt üksi või paaris, vahel parvedes. Toitu otsides seisavad paigal või kõnnivad aeglaselt, tehes minutis 3–4 sammu. Toituvad 36–40 cm sügavuses vees, tihti seisavad veetaimede peal.
Koljathaigur ründab kala torgates teda nokaga, mida hoiab 2 cm laiuselt lahti. Torgates sihib ta lõpuseid. Peale torget tõstab ta kala veetaimede peale või viib kaldale, et teda veel paar korda torgata. Peale kala alla neelamist joob haigur vett, puhastab nokka ja puhkab.
Kuna saaklooma tapmiseks ja alla neelamiseks kulub koljathaigrul keskmiselt 109 sekundit, jõuavad kilg-merikotkad mõnikord haigrult kala ära varastada.
Pesitsemine.
Pesitsevad üksikult või kolooniates, vahel koos teiste haigurlaste, kormoranlaste, madukaelte, kajaklaste ja iibislastega. Okstest või pilliroost ehitatud pesa on 1–1,5 m lai ja asub kuni 3 m kõrgusel puu otsas, roostikus või kaljuserval.
Tavaliselt pesitsevad vihmaperioodil. Kurnas on 3–4 helesinist muna mõõtmetega 64,8–80 × 49–58,9 mm. Muna kaalub 108 g. Mune hauvad mõlemad vanemad 24–30 päeva.
Voi

Voi on linn Keenias. Alates 2013. aastast on see Taita–Taveta maakonna pealinn.
Linn asub umbes 300 km pealinn Nairobist kagus ning umbes 140 km riigi teiseks suurimast linnast Mombasast India ookeani ääres loodes.
Linnast läände jäävad suured sisaliagaaviistandused. Linna läbib Voi jõgi, millest põhja poole jäävad vanemad linnaosad ja lõuna poole arenebvad uued linnaosad, eriti uue pearaudteejaama ümbruses.
Linnas elas 2019. aastal hinnanguliselt umbes 54 000 inimest.
Ajalugu.
Voi asutas Briti ettevõtte Uganda Raudteed 1902. aastal algselt raudteetööliste ajutise asulana. See oli oluline raudteejaam Uganda raudtee ühel kolmandikul Nairobi ja Mombasa vahel.
Vana kitsarööpmelise raudtee rööpme laius on 1000 millimeetrit. Alates 2017. aastast läbib linna uus standardrööpmeline raudtee (ehitatud Hiina RV poolt), mille peajaam paikneb vanast jaamast umbes 1,3 km lõunakagus. Ka uus jaam on oluline peatus uuel raudteel.
Kubuliņi

Kubuliņi on küla ("mazciems") Lätis Cēsise piirkonnas Vecpiebalga vallas. 
Küla asub valla lõunaosas. Kubuliņi jääb Vecpiebalga maastikukaitsealale.
Kubuliņi jääb endisest piirkonna keskusest Vecpiebalgast 7,8 ja Riiast 136 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009–2021 kuulus küla Vecpiebalga piirkonda. 2007. aastal oli külas 8 elanikku.
Torņakalnsi kirik

Torņakalnsi kirik, ka Riia Lutheri kirik, on luteriusu kirik Lätis, Torņakalnsi tänav 3/5, Zemgale eeslinnas Riias.
Torņakalnsi (saksa k. "Thorensberg") kirik ehitati aastatel 1888–1890, arhitekt Johann von Kochi (1850–1915) projekti järgi. Kirikuhoone on looduslikul kõrgendikul, ehitatud tellistest, traditsioonilises neogooti stiilis, millel on terav torn kiriku lääneotsas, ladina ristikujuline põhiplaan, laiendatud kooriruum ja trapetsikujuline apsiid. Fassaadidel on nii neogooti stiilile iseloomulikud nišid, aknaavad ja karniisid kui ka romantilises stiilis rosetid ja kaared.
1991. aastal tehti Torņakalnsi kiriku ulatuslik renoveerimine ja viis aastat hiljem rekonstrueeriti ka kirikukell, mis oli töötanud alates 1891. aastast.
Kiriku vastas asuv pastoraat on üks väheseid klassitsistlikus stiilis pastoraadihooneid Riias.
Edwin Morgan

Edwin George Morgan (27. aprill 1920 Glasgow – 19. august 2010 Glasgow) oli šoti luuletaja ja tõlkija, keda seostatakse nn Šoti renessansiga. 1999. aastal sai temast esimene Glasgow' "poeta laureatus", 2004. aastal nimetati ta esimeseks "Makar"'iks ehk Šoti rahvuspoeediks. 1982. aastal sai ta Briti impeeriumi ordu ohvitseriks (OBE).
Morgan astus 1937. aastal Glasgow' Ülikooli, kus õppis prantsuse ja vene keelt. Teine maailmasõda katkestas õpingud, ta lõpetas ülikooli 1947. aastal ja sai sealsamas lektorikoha. Alates 1975. aastast kuni emeriteerumiseni 1980. aastal töötas ta sealsamas professorina.
Morgan kirjutas eri vormides ja stiilides, alates sonettidest kuni konkreetse luuleni. Talle avaldasid olulist mõju USA biitnikud. Tema luuletuste koondkogu "Collected Poems" ilmus 1999. aastal.
Ta tõlkis ilukirjandust vene (Marina Tsvetajeva, Vladimir Majakovski, Leonid Martõnov, Jevgeni Jevtušenko), ungari (Sándor Weöres, Attila József), prantsuse (Edmond Rostand, Jean Racine), itaalia (Eugenio Montale), ladina, hispaania (Pablo Neruda, Cecilia Vicuña), portugali, saksa (Bertolt Brecht, August von Platen-Hallermünde) ja vanainglise keelest ("Beowulf", 1952). Suurem osa nendest tõlgetest on koondatud kogumikesse "Rites of Passage. Selected Translations" (1976) ja "Collected Translations" (1996).
Nõukogude Liidu ja USA tippkohtumiste loend

Nõukogude Liidu ja USA tippkohtumised toimusid 1943. aastast 1991. aastani. Ameerika Ühendriikide presidendi ja Nõukogude Liidu peasekretäri või Nõukogude Liidu Ministrite Nõukogu esimehe tippkohtumistel arutatud teemad ulatusid teise maailmasõja ajal teljeriikide vastu võitlemisest kuni kahe suurriigi vahelise relvastuskontrollini külma sõja ajal.
Sevastopoli kaitsmise eest

Medal „Sevastopoli kaitsmise eest” (vene keeles "Медаль «За оборону Севастополя»") oli Nõukogude Liidu riiklik autasu.
Antud medal asutati 22. detsembril 1942.
Medal anti sõjaväelastele ja tsiviilelanikele, kes võtsid osa Sevastopoli kaitsmisest 1941–1942. Kaitselahingud kestsid 250 päeva ja nende käigus said Punaarmee, Musta mere laevastiku ja kohaliku elanikkonna üksused tuntuks oma visaduse poolest.
Medali kavandas kunstnik N. I. Moskalev.
Medal on valmistatud messingist, läbimõõduga 32 mm. Esiküljel kujutatakse sõdurit ja meremeest koos relvadega ning allkirja: „За оборону Севастополя” ("Sevastopoli kaitsmise eest").
Tagaküljel on kiri: „За нашу Советскую Родину” ("Meie Nõukogude Isamaa eest").
Lindina kasutati oliivrohelist siidi siniste triipudega servades.
Medalit kanti vasakul rinnal, asetatuna teiste samalaadsete autasude hulka.
Autasu sai kokku üle 52 000 inimese. Medaliga tunnustati nii sõjalist vaprust kui ka tsiviilelanike panust linna kaitsmisel.
Inimese toitumine

Inimese toitumine põhineb toiduainete manustamisel. Selle üldmõiste alla kuuluvad toiduained, mida süüakse, ja joogid, sealhulgas joogivesi. Toiduained, välja arvatud joogivesi, sisaldavad makrotoitaineid (valgud, rasvad ja süsivesikud) ning seega ka toiduenergiat, mida iseloomustab kalorsus. Joogivesi koosneb üksnes veest ja selles leiduvatest mikrotoitainetest.
Toitumine mõjutab ka inimese kehalist, vaimset, füsioloogilist ja sotsiaalset heaolu. Teadlikkus toidu tarbimise juures on paljude kultuuride ning usundite ja maailmavaadete koostisosa. 
Inimese toitumisse annavad panuse nii toortoit kui ka kuumtöödeldud toiduained, mis võivad olla värsked või konserveeritud. Toidutarbimise häireid nimetatakse toitumushäireteks. Inimese toitumise teaduslikke aluseid uurib toitumisteadusa.
Toitained.
Toitained jagatakse makro- ja mikrotoitaineteks. Makrotoitained on valgud, rasvad ja süsivesikud, mis annavad organismile energiat. Mikrotoitaineteks nimetatakse kõiki toiduainete tähtsaid koostisosi, millest energiat ei saa, näiteks vitamiinid, mineraalaineid ja mikroelemente. 
Valgud.
Valgud on vajalikud eelkõige lihaste ja rakkude ülesehitamiseks. Samuti saab organism neid kasutada energia tootmiseks. Tervise Arengu Instituut soovitab, et umbes 10–20% üle 2-aastaste inimeste energiavajadusest kaetaks valkudega. Et loomsetes toiduainetes vastab eri aminohapete osakaal inimese vajadusele paremini, on loomsetel valguallikatel kõrgem bioloogiline väärtus. Seejuures piisab 10 protsendist ainult teatud tingimustel (väike kehakaal, sporti ega füüsilist tööd ei tehta jne), sest keha valgustruktuuride säilitamiseks loetakse kohaseks 0,8 g valku kehakaalu kilogrammi kohta. Kui aga treeningu abil tahetakse veel lihasmassi kasvatada või kasutatakse niisugust dieeti, mis eeldab valgust energia saamist, (näiteks madala süsivesikusisaldusega dieeti), siis ei ole 0,8 g/kg kaugeltki piisav. Maks suudab päevas metaboliseerida kuni umbes 4 g/kg kehakaalu kohta. See, kui suur kogus nende väärtuste vahel on igal üksikjuhul sobiv, sõltub füüsilisest koormusest (treeningust).
Valgurikkad toiduained sisaldavad vähemalt 10 g valku 100 g söödava mass kohta. Et veganluse puhul loomseid valguallikaid ei ole, tuleks erilist tähelepanu pöörata valgurikastele taimedele.
Väike-hõbehaigur

Väike-hõbehaigur ("Ardea intermedia") on haigurlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Aafrika ja austraalia väike-hõbehaigur loeti varem väike-hõbehaigru alamliikideks "A. i. brachyrhyncha" ja "plumifera".
Välimus.
Väike-hõbehaigur on 56–72 cm pikk. Tiibade siruulatus on 105–115 cm. Kaalub 400 g.
Sulestik on valge. Nokk on kollane, nokaots must. Jalad on sinakashallid, tumerohelised või pruunid. Silmad on kollased.
Noorlinnud on täiskasvanutest veidi kollakamad. Udusulis pojad on valged. Nokk on koorudes kollane ja muutub pruuniks.
Levik.
Väike-hõbehaigrud elavad Pakistanis, Indias, Nepalis, Sri Lankal, Hiinas, Koreas, Jaapanis ja Indoneesias. Põhjapoolsed linnud talvitavad Malaisias, Filipiinidel ja Indoneesias.
Elavad soodes, jõgede ja järvede ääres, lammidel, riisipõldudel ning mangroovides. Sumatral on neid kohatud kuni 1000 m kõrgusel merepinnast, Nepalis 1450 m kõrgusel.
Toitumine.
Toituvad peamiselt alla 10 cm pikkustest kaladest, kuid ka konnadest, putukatest, koorikloomadest ja sisalikest.
Toituvad päeval. Tavaliselt toituvad üksi, vahel 15–20-linnulistes parvedes. Toitu otsides seisavad paigal või kõnnivad aeglaselt.
Pesitsemine.
Pesitsevad kolooniates, kus võib olla sadu pesi. Tihti pesitsevad koos teiste haigurlaste, iibislaste ja kormoranlastega. Emaslind ehitab pesa isase toodud okstest ja pilliroost. Nii emas- kui isaslind võivad varastada oksi teistest pesadest. Pesa läbimõõt on 60–80 cm ja sügavus 20–40 cm. Pesa asub tavaliselt 3–6, vahel ka 20 m kõrgusel. Võivad pesitseda puu otsas, võsas või roostikus.
Põhja-Indias pesitsevad juulist septembrini, Lõuna-Indias novembrist veebruarini. Kurnas on 3–4 helerohelist muna mõõtmetega 47–49 × 35–40 mm. Mune hauvad mõlemad vanemad 24–27 päeva. Pojad saavad lennuvõimeliseks 40 päeva vanuselt.
Oscar Stäffenhagen

Oskar Stavenhagen (26. november 1850 Zutēni mõis Kuramaa kubermang, 8. juuli 1930 Rostock, Saksamaa) oli baltisaksa ajaloolane.
Oskar Stavenhagen sündis arsti, "Karl" Benjamin "Stavenhagen" (1821–1901) peres Kuramaal. Ta õppis pastor Büttneri erakoolis Kabiles Kuramaal ja aastatel 1864–1868 õppis ta Tallinna kubermangugümnaasiumis ja alates 1868. aastast Riia kubermangugümnaasiumis. Õppis Tartu Ülikoolis, Göttingenis, Leipzigis ja Königsbergis . 
Alates 1885. aastast töötas ta Tallinna Linnaarhiivis ja aastatel 1885–1892 oli ta ajalooõpetaja Tallinna Toomkoolis. Aastatel 1892–1903 töötas ta Tallinnas, Riias, Königsbergis, Danzigis, Berliinis ja Jelgavas . Aastatel 1903–1919 oli ta Kuramaa kubermanguarhiivi direktor. Aastatel 1919–1923 Lübeckis, hiljem Rostockis.
Oskar Stavenhagen

Oskar Stavenhagen (26. november 1850 Zutēni mõis Talsi kreis Kuramaa kubermang Venemaa keisririik – 8. juuli 1930 Rostock, Saksamaa) oli baltisaksa ajaloolane.
Oskar Stavenhagen sündis arsti, "Karl" Benjamin "Stavenhagen"i (1821–1901) peres Kuramaal. Ta õppis pastor Büttneri erakoolis Kabiles Kuramaal ja aastatel 1864–1868 õppis ta Tallinna kubermangugümnaasiumis ja alates 1868. aastast Riia kubermangugümnaasiumis. Õppis Tartu Ülikoolis, Göttingenis, Leipzigis ja Königsbergis. 
Alates 1885. aastast töötas ta Tallinna Linnaarhiivis ja aastatel 1885–1892 oli ta ajalooõpetaja Tallinna Toomkoolis ja 1891–1892 Elisabeth von der Howeni tütarlastekoolis Tallinnas. Aastatel 1892–1903 töötas ta Tallinnas, Riias, Königsbergis, Danzigis, Berliinis ja Jelgavas. 
Oskar Stavenhagen oli 1885. aastast, Riias asunud Venemaa Läänemereprovintside Ajaloo ja Arheoloogia Seltsi korrespondentliige, alates 1894. aastast Eesti Kirjanduse Seltsi korrespondentliige ja Kuramaa Sakslaste Ühingu juhatuse liige (kuni 1909. aastani) ja koolikomisjoni liige ning alates 1910. aastast ka Kuramaa Kirjanduse ja Kunsti Seltsi komitee liige. Ta oli Riia Ajaloo- ja Muinsusseltsi auliige (1929)
Aastatel 1903–1919 oli ta Kuramaa kubermanguarhiivi direktor. Aastatel 1919–1923 tegutses Lübeckis, hiljem Rostockis Saksamaal.
Oskar Stavenhagen suri 1930. aastal Rostockis Saksamaal.
Isiklikku.
Tema vend, "Karl" Georg Ehrenfried "Stavenhagen" (1854–1923) oli pedagoog ja ajalehetoimetaja Kuramaal; "Fritz" Benjamin "Stavenhagen" (1873–1935), luteriusu vaimulik.
Giórgos Mazonákis

Giórgos Mazonákis (kreeka keeles: Γιώργος Μαζωνάκης; kodanikunimega Geórgios Apostólou (Γεώργιος Αποστόλου); sündinud 4. märtsil 1972 Pireuses, Kreekas) on kreeka laïka ja pop laulja.
Limuru

Limuru on linn Keenias. Kuni 2013. aastani paiknes Limuru Keskprovintsis, alates 2013. aastast asub see Kiambu maakonnas.
Linn asub umbes 30 km pealinn Nairobist loodes. Nairobi loodeosa oluline transpordiväil ongi Limuru maantee (inglise keeles "Limuru Road").
Linnas elas 2019. aastal hinnanguliselt pisut üle 81 000 inimese. Limuru ala on asutatud peamiselt kikijudega.
Limuru on oluline piima- ja jalatsitööstuskeskus (Bat'a kontsern). Limuru ümbrus on oluline teepõõsa ja piimakarja kasvatamise ala, 20. sajandi algupoole siia asunud valgete farmerite ja nende poolt asutatud piimakarja kasvatamise tõttu tuntakse ala senini Valge tasandikuna (inglise keeles "White Highlands"). 
Limurus on Uganda raudtee raudteejaam (Nairobist umbes 50 km).
Rahvuspalee

Rahvuspalee nimelised hooned on mitmetes riikides, sealhulgas näiteks:
Mehhiko põhiseadus

Mehhiko põhiseadus, ametlikult Mehhiko Ühendriikide poliitiline konstitutsioon (hispaania keeles "Constitución Política de los Estados Unidos Mexicanos") on Mehhiko põhiseadus.
Praeguse põhiseaduse koostas 1917. aastal Mehhiko revolutsiooni ajal Querétaro osariigis, Santiago de Querétaros asutav kogu. 1917. aasta põhiseadus on esimene põhiseadus maailmas, mis sätestas sotsiaalsed õigused, edestades nii 1918. aasta Vene Nõukogude Föderatiivse Sotsialistliku Vabariigi põhiseadust kui ka 1919. aasta Weimari põhiseadust. Mõned kõige olulisemad sätted on paragrahvid 3, 27 ja 123, mis võeti vastu vastusena rahvaülestõusule Mehhiko revolutsiooni ajal ning kujundasid 20. sajandi Mehhiko poliitilist ja sotsiaalset elu. Kolmas paragrahv sätestab aluse tasuta ilmalikule haridusele. 27. paragrahv pani aluse maareformile ning 123. paragrahv tugevdas töötajate õigusi.
Põhiseaduse päev ("Día de la Constitución") on üks Mehhiko riiklikest pühadest ("Fiestas Patrias"), millega tähistatakse põhiseaduse väljakuulutamist 5. veebruaril 1917. Põhiseaduse päeva tähistatakse alates 2006. aastast veebruari esimesel esmaspäeval.
Wilhelm (Mainz)

Wilhelm (929 – 2. märts 968) oli aastatel 954–968 Mainzi peapiiskop. 
Elulugu.
Wilhelm sündis 929. aastal sohilapsena Püha Rooma keiser Otto I ja vendi päritolu naise perekonda. Ta sai noorena hea hariduse ja omandas kirjanduses laialdased teadmised. 
954. aastal nimetas Otto I Wilhelmi Mainzi peapiiskopiks, varem oli ta olnud Hildesheimi toomkiriku kanoonik. Ta pühitseti piiskopiks sama aasta jõuluõhtul. Wilhelmi ordinatsiooni kinnitas ka paavst Agapetus II, kes nimetas ta Saksamaa apostellikuks vikaariks. Wilhelm proovis oma ametiajal peapiiskopkonna positsiooni kindlustada. Tema ametiajast peale kandsid Mainzi peapiiskopid ka keisririigi Ertskaplani tiitlit. Wilhelm organiseeris ka misjonitööd, 961. aastal saatis ta Kiievi-Vene maadele munk Libutiuse ning pärast tema surma tulevase Magdeburgi peapiiskopi Adalberti. 
965. aastal pühitses Wilhelm ametisse Strasbourgi piiskop Erkanbaldi. Samal aastal sai järgmiseks Trieri peapiiskopiks Mainzi endine praost Dietrich. Koos peapiiskop Dietrichiga pühitses Wilhelm järgmisel aastal ametisse Eichstädti piiskop Reginbaldi. 966. aastast vastutas Wilhelm oma isa äraoleku tõttu keisririigi valitsemise eest. 
Wilhelm suri 968. aasta 2. märtsil Rottleberodes ning maeti Mainzi Püha Albani kloostrisse.
Vicente Guerrero

Vicente Ramón Guerrero Saldaña (ristitud 10. august 1782 – 14. veebruar 1831) oli Mehhiko sõjaväelane aastatel 1810–1821 ning riigimees, kes sai 1829. aastal riigi teiseks presidendiks. 
Guerrero asus iseseisvussõja alguses ülestõusnute poolele ning võitles José María Morelose vägedes. Morelose hukkamise ajaks oli ta saanud vanemohvitseriks ning temast sai üks juhtivaid kindraleid, kes võitles Hispaania vastu. 1816. aastaks oli Guerrero ainus vabaduses viibiv mässujuht. 1821 veenis Guerrero tema vastu saadetud Agustín de Iturbidet poolt vahetama. Iturbide ja Guerrero sõlmisid Iguala plaaniga liidu ning nende vägedest moodustati Kolme Garantii Armee, mis viis Mehhiko iseseisvumiseni.
1. aprillil 1829 sai ta Mehhiko presidendiks ning tema valitsusajal keelustati riigis orjus. Guerrero kukutati sama aasta detsembris. Ta alustas riigi lõunaosas sõda valitsuse vastu, kuid reedeti ning hukati 1831. aastal.
Ethel Caterham

Ethel May Caterham (sündinud 21. augustil 1909 Shipton Bellingeris, Hampshire'is, sünninimi Ethel May Collins) on briti ülipikaealine. Pärast brasiillase Inah Canabarro Lucase surma 30. aprillil 2025 sai temast vanim elusolev dokumentaalselt tõestatud vanusega inimene maailmas. Ühtlasi on ta kõigi aegade vanim Suurbritannia kodanik ja viimane elusolev 20. sajandi esimesel kümnendil sündinud inimene.
Ta sündis Shipton Bellingeris, Hampshire'is, kaheksast lapsest seitsmendana ja kasvas üles Tidworthis Wiltshire'is. Teismelisena töötas ta lapsehoidjana Indias. Ta abiellus 1933. aastal Norman Caterhamiga, kes oli sõjaväelane (kolonelleitnant) Briti armees. Neil oli kaks last. Nad elasid Hongkongis ja Gibraltaril. Abikaasa suri 1976. aastal.
2020. aastal põdes ta 110-aastaselt COVID-19 viirushaigust.
Eemeli Peltonen

Eemeli Peltonen (sünninimi Lasse Eemeli Heikinpoika Peltonen; 15. september 1994 Kerava – 19. august 2025 Helsingi) oli Soome poliitik ja Sotsiaaldemokraatliku Partei liige. Ta valiti Eduskunnasse 2023. aastal Uusimaa valimisringkonnast ning oli oma esimesel ametiajal rahvasaadik.
Peltoneni poliitiline tegevus sai alguse 18-aastaselt, kui ta asus tööle Järvenpää linna volikogus. Aastatel 2017–2021 oli ta sama linna volikogu esimees. Teda hinnati koostöövõimeliseks, asjalikuks ja põhimõttekindlaks poliitikuks, kes keskendus eelkõige sotsiaalpoliitikale ja kohalike omavalitsuste küsimustele.
Eemeli Peltonen suri 30-aastaselt 19. augustil 2025 Helsingis parlamendihoones. Tema surma esialgsete asjaolude kohta avaldati, et tegemist oli enesetapuga.
Juubelimedal &quot;60 aastat NSV Liidu relvajõude&quot;

Juubelimedal „60 aastat Nõukogude Liidu relvajõude“ "(vene keeles:" ""Юбилейная медаль „60 лет Вооружённых Сил СССР")" oli NSV Liidu riiklik autasu.
Medal asutati 28. jaanuaril 1978 Ülemnõukogu Presiidiumi ukaasiga. Medal loodi Nõukogude relvajõudude 60. aastapäeva tähistamiseks.
Medali kujunduse autor on kunstnik L. D. Pilipenko. Medali said isikud, kes teenisid relvajõududes, sisevägedes või piirivalves ning samuti sõjaveteranid ja demobiliseeritud sõjaväelased, kellel oli eeskujulik teenistus. Autasustati ka mõningaid tsiviilisikuid, kes olid oma tööga oluliselt panustanud armee ja mereväe arengusse.
Medal valmistati messingisulamist. Sellel oli 32 mm läbimõõduga ümmargune kuju. Esikülg (avers): sümboolne kujundus — sõdur automaadiga, taustal raketid ja lennukid, paremalt allveelaev; üleval numbrid “1918” ja “1978”. Tagaküljel (revers): mööda serva ringikirjad „Шестьдесят лет“ ("„Kuuskümmend aastat“") ja „Вооружённых Сил СССР“ ("„NSV Liidu relvajõud“"), keskel viieharuline täht vasara ja adra kujutisega, taustal risti täägiga püss ja mõõk.
Medal kinnitati viiekandilise lindiga, mis oli kaetud punase siidist moireelindiga. Lindil kulgesid kaks kitsast rohelist triipu servades, mis sümboliseerisid sõjalist vaprust ja traditsioone.
Autasu anti välja koos tunnistusega, millele oli alla kirjutanud NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi sekretär. Medal anti üle pidulikes oludes, sageli seoses relvajõudude aastapäeva tähistamisega.
Aastatel 1978–1979 anti see välja miljonitele (üle 10 miljoni) inimestele üle kogu Nõukogude Liidu. Medal oli massiline tunnustus, kuid kandis samas tugevat sümboolset tähendust, sidudes Nõukogude sõjaveterane ja teenistuses olevat personali.
Kokkuvõttes kujutas medal endast järjekordset juubeliautasu, millega Nõukogude riik rõhutas oma relvajõudude tähtsust ja ajaloolist järjepidevust. See kuulus samasse ritta teiste sarnaste juubelimedalitega, mis tähistasid 20., 30., 40. ja 50. aastapäeva.
György Lakó

György Lakó (26. september 1908 Jánoshalma, Ungari – 15. juuli 1996 Budapest) oli ungari keeleteadlane. Aastatel 1926–1930 õppis ta Budapesti Ülikoolis Eötvösi Kolleegiumis, aastatel 1930–1931 Helsingi Ülikoolis Soome riikliku stipendiumiga ja aastatel 1931–1932 Tartu Ülikoolis Eesti riikliku stipendiumiga. Liitus 1932. aastal Üliõpilasselts Liivikaga. 1933. aastal omandas ta Budapesti Ülikoolis saksa keele õpetajakraadi ja humanitaarteaduste doktorikraadi. 
Ungari Teaduste Akadeemia liige (korrespondentliige alates 2. juulist 1948, korraline liige alates 4. veebruarist 1970), esimese osakonna sekretär (30. mai 1953 – 31. august 1954). Alates 1970. aastast oli ta Soome Teaduste Akadeemia välisliige. Helsingi Soome-Ugri Seltsi välisliige alates 1948. aastast; Helsingi Soome Kirjanduse Seltsi liige alates 1956. aastast, Helsingi Kalevala Seltsi liige alates 1958. aastast, Societas Uralo-Altaica liige alates 1963. aastast. Jyväskylä Ülikooli filosoofia audoktor (1976).
Eesti Looduseuurijate Seltsi antropoloogiasektsioon

Eesti Looduseuurijate Seltsi antropoloogiasektsioon on Eesti Looduseuurijate Seltsi allüksus, mille eesmärk on eesti rahva ja ka teiste rahvaste, eriti soome-ugri rahvaste antropoloogiline uurimine.
Sektsioon asutati 1939. aastal, varasemad esimehed on olnud Juhan Aul (asutamisest kuni surmani 1994. aastal) ja Leiu Heapost. Sektsioon tegutseb pidevalt alates 1958. aastast. Praegune (2025) esimees on Gudrun Veldre.
"Antropoloogia sektsioon on ainus koht Eestis, mis koondab inimesi, kes tegelevad eestlaste füüsilise antropoloogiaga mitmest aspektist (nagu somatoloogia, dermatoglüüfika, populatsioonigeneetika, odontoloogia, paleoantropoloogia, meditsiiniantropoloogia, spordiantropoloogia)."
Aafrika väike-hõbehaigur

Aafrika väike-hõbehaigur ("Ardea brachyrhyncha") on haigurlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Aafrika väike-hõbehaigur loeti varem väike-hõbehaigru alamliigiks "Ardea intermedia brachyrhyncha".
Välimus.
Aafrika väike-hõbehaigur on 56–72 cm pikk. Tiibade siruulatus on 105–115 cm. Kaalub 400 g.
Sulestik on valge. Nokk on kollane või kollakasoranž. Jala ülaosa on kollane, alaosa tumepruun või must. Valjasriba on helekollane. Silmad on kollased.
Pulmarüüs muutuvad nokk ja jala ülaosa roosakaspunaseks, valjasriba ereroheliseks ja silmad punaseks.
Noorlinnud on täiskasvanutest veidi kollakamad. Udusulis pojad on valged. Nokk on koorudes kollane ja muutub pruuniks.
Levik.
Elavad Sahara-taguses Aafrikas, kuid nad ei ela kõrbes ega džunglis. Lääne-Aafrikas ulatub nende levila Senegalist Tšaadini, Ida-Aafrikas Sudaanist Lõuna-Aafika Vabariigini.
Elavad soodes, jõgede ja järvede ääres, lammidel, riisipõldudel ning mangroovides.
Toitumine.
Toituvad peamiselt alla 10 cm pikkustest kaladest, kuid ka konnadest, putukatest, koorikloomadest ja sisalikest.
Toituvad päeval. Tavaliselt toituvad üksi, vahel 15–20-linnulistes parvedes. Toitu otsides seisavad paigal või kõnnivad aeglaselt.
Pesitsemine.
Pesitsevad kolooniates, kus võib olla sadu pesi. Tihti pesitsevad koos teiste haigurlaste, iibislaste ja kormoranlastega. Emaslind ehitab pesa isase toodud okstest ja pilliroost. Nii emas- kui isaslind võivad varastada oksi teistest pesadest. Pesa läbimõõt on 60–80 cm ja sügavus 20–40 cm. Pesa asub tavaliselt 3–6, vahel ka 20 m kõrgusel. Võivad pesitseda puu otsas, võsas või roostikus.
Pesitsevad vihmaperioodil või kohe peale vihmaperioodi lõppu. Kurnas on 2–3 helerohelist muna mõõtmetega 47–49 × 35–40 mm. Mune hauvad mõlemad vanemad 24–27 päeva. Pojad saavad lennuvõimeliseks 40 päeva vanuselt.
Ruiru

Ruiru on linn Keenias. Alates iseseisvumisest 1963. aastal kuni 2013. aastani paiknes Ruiru Keskprovintsis, alates 2013. aastast kuulub see Kiambu maakonda.
Linn asub umbes 20 km pealinn Nairobist kirdes. Tänapäeval ühendavad Ruirut Nairobiga uued head maanteed.
Linnas elas 2019. aastal hinnanguliselt üle 490 000 inimese. Ruiru on Keenia suuruselt neljas linn ja selle rahvaarv kasvab kiiresti, seda eelkõige Nairobi satelliitlinnaks olemise tõttu.
Ruiru ümbrus oli varem kohvipõõsa- ja sisalagaavikasvatuse ala. Tänapäeval on endised põllud ja istandused paljuski elamu-, tööstus- ja ärialad. Ruiru on oluline tööstus- ja panganduskeskus.
Eldoret

Eldoret on linn Keenias. Kuni 2013. aastani kuulus Rift Valley provintsi, alates 2013. aastast on see Uasin Gishu maakonna pealinn.
Linn asub umbes 260 km pealinn Nairobist loodes ja umbes 2000 meetri kõrgusel merepinnast. See asub Sosiani jõe kallastel. Jõest pärineb linna maasaikeelne nimi ('kivine jõgi').
Linnas elas 2019. aastal hinnanguliselt üle 475 000 inimese. Eldoret on Keenia suuruselt viies linn ja rahvaarv kasvab kiiresti.
Eldoret on oluline haridus- ja meditsiinikeskus. Siin asub Moi Ülikool (Keenia vanuselt teine ülikool), siinse ülikooli alluvuses on ka Ida-Aafrika ainuke avalik lastehaigla.
Eldoret on ka oluline tööstus- ja kaubanduskeskus, kaubanduslendude mahult on tegu Keenia teine lennujaamaga Nairobi pealennujaama järel.
Kui Uganda raudteele rajati 1931. aastal Nakurust haru, mis viis otse Uganda pealinna Kampalasse, siis sellele harule tekkis ka Eldoreti raudteejaam. Eldoret hakkas eriti arenema pärast raudteega ühendamist. Tänapäeval pole see raudteeharu enam reisijaveoks kasutusel, kaubaveoks kasutatakse selles osasid lõike.
Camp David

Camp David on 51 hektari suurune Ameerika Ühendriikide presidendi maaresidents. See asub Catoctin Mountain Parkis Fredericki maakonnas Marylandis. Residents asub umbes 100 kilomeetrit Washingtonist loodes ning sellele lähimad linnad on Thurmont ja Emmitsburg. Tehniliselt on tegemist sõjaväerajatisega, kus tegutsevad peamiselt Ameerika Ühendriikide mereväelased.
Algselt Hi-Catoctini nime kandnud Camp David ehitati valitsuse agentidele ja nende peredele. Ehitus algas 1935. aastal ja hoone sai valmis 1938. aastal. 1942. aastal tegi president Franklin D. Roosevelt sellest presidendi residentsi ja andis sellele uue nime "Shangri-La". Oma praeguse nime sai hoone 1953. aastal president Dwight Eisenhowerilt, kes nimetas selle oma isa ja lapselapse järgi, kelle mõlema nimi oli David.
Privaatsuse ja turvalisuse kaalutlustel ei näidata täpset Camp Davidi asukohta Catoctin Mountain Parki kaartidel. Siiski saab seda näha avalikult ligipääsetavatel satelliidipiltidel ja ka teatud veebikaardistusteenustes nagu Google Maps.
Iranistika

Iranistika või iranoloogia (pärsia keeles: ايران‌شناسی Irânšenâsi) on interdistsiplinaarne valdkond, mis tegeleb iraani rahvaste tsivilisatsiooni, ajaloo, kirjanduse, keele, kunsti ja kultuuri uurimise ja analüüsimisega. See on üks osa laiemast orientalistika valdkonnast.
Iranistika on laiem valdkond, kui pärsia uuringud, mis uurib peamiselt pärsia keelt ja kirjandust.
Justus Johann Neubau

Justus Johann Neubau (1640 Rootsi Pommeri – 1684 Liivimaa) oli Liivimaa vaimulik.
Ta õppis vbl Jena Ülikoolis. Ta oli aastatel 1663–1684 Sangaste ja Laatre Püha Laurentsiuse koguduste pastor.
Aastatel 1665–1684 oli ta Tartu praostkonna praost, Liivimaa Tartu alamkonsistooriumi eesistuja. Tema ametiajal 1671. aastal pandi Tartu praostkonnas lisaks ametisolnud Tartu praost Johann Justus Neubaule, Tartu praostkonnas ametisse veel kaks praosti: Rõuge pastor Johann Nikolaus von Hardung ja Põltsamaa pastor Andreas Forselius. Praostid nummerdati: Tartumaa 1., 2. ja 3. osa praostid.
Isiklikku.
Tema poeg Johannes Heinrich Neubau oli samuti luteriusu vaimulik, õppis Turu Akadeemias ja Rostocki ülikoolis (1686) ja oli Rootsi sõjaväe rügemendi- ja garnisonivaimulik Kokneses, 1695. Nõo Püha Laurentsiuse koguduse vikaarpastor, 1697 garnisonipastor Tartus.
START-2

START-2 leping (strateegilise relvastuse vähendamise leping) oli kahepoolne leping Ameerika Ühendriikide ja Venemaa vahel, mis vähendas ja piiras strateegiliste ründerelvade kasutamist. Sellele kirjutasid alla USA president George H. W. Bush ja Venemaa president Boriss Jeltsin 3. jaanuaril 1993. See keelas ära mitme iseseisva lõhkepeaga (MIRV) maismaa-põhised mandritevahelised ballistilised raketid, mis pidid olema asendatud ühe lõhkepeaga rakettidega.
USA Senat ratifitseeris selle 26. jaanuaril 1996. aastal häältega 87–4. Venemaa ratifitseeris START II lepingu 14. aprillil 2000, seades selle tingimuseks ABM-lepingu säilitamise. Kui USA 13. juunil 2002 ABM-lepingust taganes, taganes Venemaa päev hiljem START-2 lepingust. Seega tehniliselt ei jõustunud START-2 leping kunagi.
Selle asemel jõustus SORT leping, mis vähendas strateegiliste lõhkepeade arvu 1700–2200-ni riigi kohta.
Hyde Park (New Yorgi osariik)

Hyde Park on linn Ameerika Ühendriikides New Yorgi osariigis Dutchessi maakonnas. See piirneb Poughkeepsie'st põhja pool Hudsoni jõega. Linn on jagatud neljaks väiksemaks osaks: Hyde Park, East Park, Staatsburg ja Haviland. Hyde Park on tuntud kui Ameerika Ühendriikide 32. presidendi Franklin D. Roosevelti kodulinn.
Hyde Parkis asuvad Ameerika Kulinaariainstituudi (Culinary Institute of America) peahoone ning Franklin D. Roosevelti presidendiraamatukogu ja -muuseum, mis on Ameerika Ühendriikide esimene presidendiraamatukogu.
Hyde Parki rahvaarv oli 2020. aasta Ameerika Ühendriikide rahvaloenduse andmetel 21 021.
Władysław Kosiniak-Kamysz

Władysław Marcin Kosiniak-Kamysz (sündinud 10. augustil 1981 Krakówis) on Poola arst, kohaliku omavalitsuse ametnik ja poliitik, kellel on meditsiiniteaduste doktorikraad; ta on aastast 2015 Poola Rahvapartei esimees. Ta on 13. detsembrist 2023 Poola kaitseminister ja asepeaminister Donald Tuski kolmandas valitsuses. Varem oli ta 18. novembrist 2011 kuni 22. septembrini 2014 Poola töö- ja sotsiaalpoliitika minister Donald Tuski teises valitsuses.
Ta sündis aastal 1981 Krakówis. Ta lõpetas aastal 2006 Jagiełło ülikooli meditsiiniteaduskonna. Aastal 2010 kaitses ta doktoritöö teemal "Seos GTP-1-tsüklohüdrolaasi kodeeriva geeni varieeruvuse ja veresoonte endoteeli funktsiooni vahel II tüüpi suhkurtõvega patsientidel" ning sai meditsiiniteaduste doktori kraadi.
Juhan Tääker

Juhan Tääker (9. detsember 1937 Leola talu, Lõhavere küla, Sürgavere vald, Viljandimaa – 30. august 1982) oli eesti agronoom.
Ta lõpetas Olustvere Põllumajandustehnikumi ja 1963 Eesti Põllumajanduse Akadeemia.
Jõgeva rajooni "Leegi" kolhoosi agronoom, 1969. aastani Tartu näidissovhoosi Vorbuse osakonna juhataja, 1969–1975 Koosa sovhoosi direktor, 1975–1980 Tartu rajooni täitevkomitee aseesimees ja põllumajandusvalitsuse juhataja, seejärel kuni surmani Miina Härma nimelise kolhoosi esimees.
NLKP liige alates 1966, orden "Austuse märk", V. I. Lenini juubeli medal.
September 2025

September 2025, kroonika.
2025. aasta september algas esmaspäeval ja lõppes 30 ööpäeva hiljem teisipäeval.
Austraalia väike-hõbehaigur

Austraalia väike-hõbehaigur ("Ardea plumifera") on haigurlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Austraalia väike-hõbehaigur loeti varem väike-hõbehaigru alamliigiks "Ardea intermedia plumifera".
Välimus.
Austraalia väike-hõbehaigur on 56–72 cm pikk. Tiibade siruulatus on 105–115 cm. Kaalub 400 g.
Sulestik on valge. Nokk on kollakasoranž või helepruun. Jala alaosa on tumepruun, ülaosa on helepruun, roheline, hall või kollane. Valjasriba on rohekaskollane või kollane. Silmad on kollased.
Pulmarüüs muutuvad nokk, jalad ja silmad punaseks ning valjasriba ereroheliseks.
Noorlinnud on täiskasvanutest veidi kollakamad. Udusulis pojad on valged. Nokk on koorudes kollane ja muutub pruuniks.
Levik.
Levila ulatub Ida-Indoneesiast Uus-Guinea ja Austraaliani.
Elavad soodes, jõgede ja järvede ääres, lammidel ning mangroovides.
Toitumine.
Toituvad peamiselt alla 10 cm pikkustest kaladest, kuid ka konnadest, putukatest, koorikloomadest ja sisalikest.
Toituvad päeval. Tavaliselt toituvad üksi, vahel 15–20-linnulistes parvedes. Toitu otsides seisavad paigal või kõnnivad aeglaselt.
Pesitsemine.
Pesitsevad kolooniates, kus võib olla sadu pesi. Tihti pesitsevad koos teiste haigurlaste, iibislaste ja kormoranlastega. Emaslind ehitab pesa isase toodud okstest ja pilliroost. Nii emas- kui isaslind võivad varastada oksi teistest pesadest. Pesa läbimõõt on 60–80 cm ja sügavus 20–40 cm. Pesa asub tavaliselt 3–6, vahel ka 20 m kõrgusel. Võivad pesitseda puu otsas, võsas või roostikus.
Põhja-Austraalias pesitsevad detsembrist märtsini, Kagu-Austraalias oktoobrist jaanuarini. Kurnas on 3–4 helerohelist muna mõõtmetega 47–49 × 35–40 mm. Mune hauvad mõlemad vanemad 24–27 päeva. Pojad saavad lennuvõimeliseks 40 päeva vanuselt.
Tadžikistani rahvakirjanik

Tadžikistani rahvakirjanik (tadžiki keeles: "Нависандаи халқии Тоҷикистон") on Tadžikistani Vabariigi poolt välja antav aunimetus. 
Tiitli andmist reguleerib Tadžikistani Vabariigi 31. juulil 2001. aastal vastu võetud seaduse paragrahv §20 pealkirjaga "Tadžikistani Vabariigi riiklike autasude kohta".
Rahvakirjanikud.
"Tadžikistani rahvakirjaniku" tiitli on pälvinud näiteks:
Andreas Forselius

Andreas Forselius (31. detsember 1637 Tallinn – 12. jaanuar 1678 Põltsamaa, Liivimaa) oli Liivimaa vaimulik.
Andreas Forselius sündis 1637. aastal Tallinnas, Johann Haquinus Forseliuse ja Anna Falcki peres.
Alustas õpingutega koduõppes ja jätkas Tallinna gümnaasiumis ning Rostocki Ülikoolis (1658).
Ta oli 1661–1678 Põltsamaa koguduse pastor, ka 1671–1678 Tartu praostkonna, 3. osa (Viljandi) praost.
Isiklikku.
Tema isa, Johann Haquinus Forselius oli Tallinna Toomkooli koolmeister-juhataja (rektor), Tallinna linnakooli rektor, Harju-Madise ja Risti koguduse pastor.
Vend Johannes Forselius (1640–1665) sai 30. juunil 1664 Rostocki Ülikoolis magistriks ja õppis aastal 1665 Uppsala Ülikoolis doktori kraadi omandamiseks ning suri seejärel. Teine vwend Bengt Gottfried Forselius (1660–1688) oli Eesti rahvakooli asutaja. Õemees Gabriel Herlin oli Bengt Gottfriedi kaastööline rahvakoolide asutamisel ning Risti, Harju-Madise, ja Tallinna Rootsi-Mihkli koguduse õpetaja, õepoeg Axel Julius Herlin oli Tallinna Rootsi-Mihkli koguduse abiõpetaja ja Viru-Jaakobi koguduse õpetaja.
Dzērvēni

Dzērvēni on küla ("mazciems") Lätis Cēsise piirkonnas Ineši vallas. 
Küla asub valla lääneosas. Dzērvēni jääb valla keskusest Inešist 6,2, endisest piirkonna keskusest Vecpiebalgast 7,2 ja Riiast 135,2 kilomeetri kaugusele.
Asula jääb Vecpiebalga maastikukaitsealale. 
2007. aastal oli külas 7 elanikku.