tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Phreaking

Phreaking (pärineb inglise keele slängi fraasist "phone freak") on termin, mida kasutatakse selliste inimeste tegevuse kohta, kes püüavad omavoliliselt tungida telekommunikatsiooni- ja telefonivõrkudesse, saamaks kasutada tasuta nende sidekanalite teenuseid, häirimaks nende tööd või lihtsalt ebatervest huvist nende suhtes.
Kohus (eetika)

Kohus ehk moraalne vajadus on üks eetika põhikategooriaid, mis väljendab erilist moraalset suhet. Kohus teha midagi tähendab, et inimene peab mitte ainult lihtsalt täitma kellegi poolt sõnastatud või reguleerimatult kehtestunud nõudmisi, vaid ka mõistma nende sotsiaalset päritolu ja nendest tulenevaid tagajärgi isiklikule ja kollektiivsele tegevusele.
A Triumph for Man

"A Triumph for Man" on Taani rokkansambli Mew esimene album, mis ilmus 1997. aasta aprillis.
Algselt valmistati plaati ainult 2000 eksemplari ja originaalplaatide hind on aja jooksul väga kõrgele tõusnud. 2006. aasta 16. septembril anti album uuesti välja koos boonusmaterjaliga.
Harilik maapähkel

Harilik maapähkel ehk arahhis ehk hiina pähkel ("Arachis hypogaea") on liblikõieliste sugukonda maapähkli perekonda kuuluv rohttaim. 
Harilikku maapähklit kasvatatakse kultuurtaimena, mille maa-alustes kaunades valmivad seemned ehk maapähklid on levinud toiduaine.
Maailma karikavõistlused kahevõistluses

Maailma karikavõistlused kahevõistluses on Rahvusvahelise Suusaföderatsiooni FIS-i korraldatav iga-aastane kõrgetasemeline rahvusvaheline kahevõistluse mitmeetapiline sari. Esimesed maailma karikavõistlused toimusid hooajal 1983–1984 ja need võitis norralane Tom Sandberg. Esimest korda toimus meeskonnavõistlus hooajal 1999-00. Naiste avavõistlus oli 2020–21 hooajal.
Maailma karikavõistluste üldvõitjad.
Allolevas tabelis on näidatud kolm parimat suusatajat igal maailma karikavõistluste hooajal.
Statistikat.
Tabelid on koostatud seisuga ().
Düsgraafia

Düsgraafia ehk vaegkirjutamine on spetsiifiline õigekirjahäire, mis ei ole seostatav arengulise ebaküpsusega, neuroloogilise häirega, nägemispuudulikkusega ega puuduliku õpetamismetoodikaga. Erinevalt düsleksiast on düsgraafia puhul tavaliselt häälimine korrektne, kuid kirjutades eksitakse häälikute järjekorras või pikkuses, unustatakse kirjutamata sõnalõpud vms. 
Düsgraafia ja düsleksia esinevad sageli koos. Düsgraafia raskeimat vormi nimetatakse agraafiaks.
Isik, kellel on düsgraafia, on düsgraafik.
Spetsiifiline õigekirjahäire kodeeritakse RHK-10-s koodi all F81.1. 
Häire avaldumine.
Eesti keeles tekitavad düsgraafikutele enim raskusi kolm häälikupikkust, välted ja nõrgad sulghäälikud. Riigieksamikirjandi hindamisel rakendatakse vaegkirjutajatele diferentseeritud hindamisjuhendit, kus vigadeks ei loeta häälikupikkuse kirjutusvigu. Alates 2008. aastast on õpilastel, kes düsgraafia tõttu sooritavad kohustusliku emakeele riigieksami mitterahuldavalt, õigus valida riigieksam mõnes teises õppeaines.
Abi.
Düsgraafia ravi toimub logopeedi juhendamisel.
Vadak

Vadak (vanemas kirjanduses ka: "juustuvesi") on juustu ja kohupiima tootmise kõrvalsaadus – vedelik, millest on välja kurnatud kalgenenud piimavalk kaseiin. 
Iga kilogrammi juustu valmistamisel saadakse 8–10 liitrit vadakut. Vadak on vesine (5% kuivainet), rohekaskollase värvusega vedelik. Kuivaine põhikoostisosaks on piimasuhkur laktoos, millele lisanduvad mineraalsoolad, jääkidena leidub piimarasva ja vesilahustuvaid valke (0,5%). Vitamiinidest jäävad vadakusse vesilahustuvad B-rühma vitamiinid. Vadakust toodetakse rafineeritud piimasuhkrut ning vadakuvalgu kontsentraati, mis on hinnaline lastetoitude algaine.
Varem kasutati vadakut peamiselt loomasöödana, tänapäeval toodetakse vadakust erinevaid lisasaadusi, mida kasutavad toorainena keemia-, farmaatsia-, kosmeetika- ja toiduainetööstus. Vadakupulbrit kasutatakse küpsiste, kommide, šokolaadi, jäätise ja kookide valmistamisel. Vadakuvalgust tehakse munavalgeasendajat ja vadakujooke. "Mozzarella" juustu tootmise kõrvasaadusena saadud vadakust valmib vadakukohupiim "ricotta". Vadakuvõi on kondiitritööstuse tooraine. Samuti on võimalik vadakule täispiima lisades valmistada sellest uuesti juustu. 
Kõrge biosaadavusega vadakuvalkudest (beetalaktoglobuliin, alfalaktalbumiin jt) tehakse kulturistide seas populaarseid toidulisandeid.
Kanarbikulaadsed

Kanarbikulaadsed ("Ericales") on õistaimede selts kaheiduleheliste klassist.
Kirjeldus.
Seltsi kuulub nii puid, põõsaid kui ka roni- ja rohttaimi. Lisaks autofüütidest taimedele kuulub kanarbikulaadsete seltsi ka mükoheterotroofe ja loomtoidulisi taimi (nt sugukond sarratseenialised). Erikoidne mükoriisa esineb peamiselt sugukondades kanarbikulised (globaalse levikuga sugukond), rööpkanarbikulised (Lõuna-Ameerika, Indoneesia, Austraalia) ja kukemarjalised (peamiselt kõikjal põhjapoolkeral) ning teda iseloomustab seenmantli ja Hartigi võrgustiku puudumine.
Levila.
Kanarbikulaadsed on kosmopoliitne selts. Esindajaid leidub nii troopikas kui ka arktilistel ja parasvöötme aladel. Seltsi kuulub kokku üle 8000 liigi, millest kanarbikulisete sugukonda umbes 2000–4000 liiki.
Kasutamine.
Kõige tuntub kanarbikulaadsete seltsi esindaja on kahtlemata teepõõsas. Teepõõsaliste sugukonda kuuluvad ka sellised söödavaid vilju kandvad taimed nagu kiivi-aktiniidia, virsikupuu, mustikas, joovikas ja jõhvikas. Seltsi kuulub ka võiseemnik, mis on miljonite kõrbepiirkondades elavate aafriklaste peamine toidus vajalike rasvhapete allikas. Mitmeid kanarbikulaadsete seltsi kuuluvaid taimi kasvatatakse eeskätt nende ilu tõttu. Ilutaimedena on tuntumad asalea, rododendron, kameelia, ebajasmiin, alpikann, aed-leeklill ja balsamiin.
Sugukonnad.
Seltsi kuulub 25 sugukonda rohkem kui 8000 liigiga:
Ülo Mander

Ülo Mander (sündinud 11. jaanuaril 1954 Tartus) on eesti loodusteadlane (maastikuökoloog), bioloogiakandidaat (1983), Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 2024). 
Aastatel 1977–1991 töötas Mander Eesti Põllumajanduse Akadeemias ning aastatel 1992–2019 oli Tartu Ülikoolis geograafia osakonna juhataja, edaspidi korraline professor. 
Mander lõpetas 1977. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsilise geograafia erialal "cum laude". 
Aastast 1998 on ta Eesti Maastikuökoloogia Assotsiatsiooni juhatuse esimees. 
Ta on muu hulgas uurinud põllumajanduses kasutavate biogeensete ühendite aineringet ja nende mõju valglatele ning pikemaajalisi maastikustruktuuri muutusi ja viimaste mõju maastike ainete ringkäigule.
Seebipuulaadsed

Seebipuulaadsed ("Sapindales") on õistaimede selts kaheiduleheliste klassist.
Tuntumad seebipuulaadsete seltsi esindajad on vaher, harilik hobukastan, hiina litšipuu, harilik rambutanipuu, mangopuu, somaalia mürripuu ja neemipuu. 
APG III süsteemi (2009) järgi kuulub seltsi üheksa sugukonda:
Konnarohulaadsed

Konnarohulaadsed ("Alismatales") on õistaimede selts üheiduleheliste klassist.
APG III süsteemi (2009) järgi kuulub seltsi 13 sugukonda:
Akadeemiline kapitalism

Akadeemiline kapitalism on ülikoolide (professorite, akadeemiliste liidrite) käitumine turupõhimõtteist lähtuvalt. Ka rahaliste jm kvantitatiivsete suhete eelistamine teadusliku arutelu jm kvalitatiivsete suhete suhtes. Akadeemiline kapitalism on globaliseerumise kaasnähe.
Suusalennu maailmameistrivõistlused

Suusalennu maailmameistrivõistlused toimuvad iga kahe aasta tagant. Esimest korda toimusid võistlused 1972. aastal. Aastatel 1973–1985 peeti võistlusi paaritutel aastatel. Alates 1986. aastast peetakse võistlusi paarisaastatel.
2004. aastast on maailmameistrivõistlustel kavas ka meeskondlik võistlus.
Suusalennu maailmameistrivõistlusi korraldab Rahvusvaheline Suusaföderatsioon (FIS).
Roheline Värav

Roheline Värav oli eestikeelne kord kuus ilmuv rohelise kultuuri ajaleht. 
Eestimaa Looduse Fondi poolt välja antud ajaleht Roheline Värav ilmus aastatel 2001–2003 ajalehe Maaleht vahelehena kord kuus. Seda toimetasid Aivar Õepa, Kristel Ader (Vilbaste) ja Arni Alandi. Kaheksaleheküljelises väljaandes võtsid sõna loodusteadlased ja keskkonnaaktivistid. 
Hiljem levitati Rohelist Väravat ajalehtede Sirp (2007, 2008, 2009, 2010, 2011) ja Õpetajate Leht (2008, 2009, 2010) lisana.
Ajaleht oli seotud aastatel 1999–2015 tegutsenud portaaliga Roheline Värav.
"Roheline Värav" oli ka Kuku Raadio saatesari (arvatavasti aastail 1999–2002), mida jätkas saatesari "Keskkonnatelk" (aastast 2003).
Tulikalaadsed

Tulikalaadsed ("Ranunculales") on õistaimede selts kaheiduleheliste klassist.
APG II süsteemi (2003) järgi kuulub seltsi 8 sugukonda:
APG III süsteemi järgi (2009) kuulub sellesse seltsi 7 sugukonda
Vezdehod

Vezdehod oli Esimese maailmasõja ajal Venemaal projekteeritud tank. Masina projekteerija oli vene konstruktor Aleksandr Porohhovštšikov (1892–1943) ning ainus prototüüp valmis 15. mail 1915.
Vezdehodil oli madala profiiliga kere ning pöörlev torn kuulipildujaga. Masina pani liikuma üks lai kummist roomik ja kaks juhtratast kummalgi pool roomikut. Tank pidi liikuma kõvakattega teedel ratastel ning pehmel pinnasel toetuma roomikule. Masina pööramine toimus külgmiste rataste abil.
Vezdehodil olid ka omad puudused, nimelt ei olnud masina pööramine maastikul külgmiste rataste abil kuigi tõhus, kaitsetu kummiroomik võis granaadiplahvatusel või mürsukillust kergesti viga saada. Suhteliselt võimatu oli ka ühel mehel samal ajal tanki juhtida ja kuulipildujast tulistada.
Vigade kõrvaldamiseks plaanis Porohhovštšikov suurendada tanki meeskonda kahele mehele ja relvastust kahele kuulipildujale. Juhtimisprobleemid otsustati lahendada kahe eraldi roomiku abil. Kõik oli üsna hea, kuid 1915. aasta detsembriks oli Porohvšikov kulutanud masina arendamiseks juba 18 000 rubla ning kuna Vene armeel ei läinud rindel kuigi hästi, otsustati projekteerimistööd lõpetada ning Vezdehod 2 jäigi ehitamata.
Pärast kommunistide võimuletulekut reklaamiti Porohhovštšikovi tanki kui "maailma esimest", kuuldavasti aga Porohhovštšikov ise lasti NKVD poolt 1943. aastal maha.
Ruuben Post

Ruuben Post (14. jaanuar 1944 Kurisu, Emmaste vald – 7. juuli 2002 Kärdla) oli eesti ühiskonna- ja looduskaitsetegelane ning säästva arengu ideoloog.
Lühielulugu.
1969. aastal lõpetas Ruuben Post Tallinna Tehnikaülikooli elektriinsenerina ning asus tööle tolleaegsesse Tallinna Elektrotehnika Teadusliku Uurimise Instituuti. Hiljem täiendas ta end aspirantuuris ja õppis veel ajakirjandust. 1984. aastal tuli Ruuben Post tagasi kodusaarele kolhoosi Hiiu Kalur peaenergeetikuks. Edasi sai temast üks Lääne-Eesti Saarestiku Biosfääri Kaitseala Hiiumaa keskuse loojaid, alates 1990. aastast direktor. Tegevus biosfäärikaitseala liinis kujuneski Ruuben Posti elutööks. UNESCO kaudu viis ta Hiiumaa probleemid ka Euroopa tasemele.
Ruuben Post haakus aktiivselt paljude projektidega, olles liige EUROPARCi töörühmades, Euroopa Saarte Energia- ja Keskkonnavõrgustikus ISLENET jm.
Tema elutöö on osaliselt talletatud paljudes teaduslikule tasemele küündivates publikatsioonides rahvastiku- ja sotsioloogiliste uurimuste alal efektiivsete energialahenduste, veemajanduse ja jäätmemajanduse kohta Lääne-Eesti saartel. Samuti on tal palju populaarteaduslikke trükiseid, millest viimane oli tema algatusel teoks saanud Kõpu lugude raamat.
Ruuben Posti soov arendada kogukonda seestpoolt vaba hariduse ja arusaamise põhjal viis teda teinekord vastuollu reglementeeritud asjaajamisega ehk, nagu ta ise tavatses öelda, "rituaalse tegevusega". Ta oli ka kohaliku elu arendaja, tegutsedes Kassari haridusseltsis, Kõpu rahvuspargi loomisel ja Sihtasutuses Tuuru.
Kapsalaadsed

Kapsalaadsed ("Brassicales") on õistaimede selts kaheiduleheliste klassist.
APG II süsteemi järgi kuulub seltsi 15 sugukonda:
Riiklik Looduskaitsekeskus

Riiklik Looduskaitsekeskus (LKK) oli aastatel 2006–2009 Keskkonnaministeeriumi haldusalas tegutsenud riigiasutus, mis loodi endiste kaitsealade administratsioonide baasil 1. jaanuaril 2006.
Ülesanne.
LKK ülesandeks oli looduskaitse praktiline korraldamine ning looduskaitset puudutavate otsuste osas arvamuse andmine.
Tegevus.
LKK moodustamine lahutas looduskaitse valitsemise ja korraldamise funktsioonid, valitsemise ülesanded jäid maakondade keskkonnateenistustele ja praktiline tegevus Riiklikule Looduskaitsekeskusele. Kui Keskkonnaministeerium võtab vastu seadusandlikke otsuseid ja töötab välja looduskaitsepoliitika, siis LKK tagab otsuste tegeliku rakendamise.
LKK tegevusvaldkondadeks olid:
Sealhulgas korraldas LKK oma pädevuse piires loodusõpet ning tutvustas kaitstavaid loodusobjekte avalikkusele. Selle jaoks oli LKK rajanud nii matkaradu, laudteid kui ka vaatetorne.
Juhtimine.
Riikliku Looduskaitsekeskuse peadirektor oli asutuse loomisest alates kuni tegevuse lõpetamiseni Jaanus Tuusti.
Riiklik Looduskaitsekeskus koosnes keskbüroost Tallinnas ja järgmistest regioonidest:
Looduskaitse haldusreform.
Riikliku Looduskaitsekeskuse loomisega lõpetasid oma tegevuse järgmised kaitsealade administratsioonid:
Liikmesus.
LKK oli EUROPARCi (Euroopa Loodus- ja Rahvusparkide Föderatsioon) liige (Lahemaa Rahvuspargi Administratsiooni õigusjärglasena).
Tegevuse lõpetamine.
Riiklik Looduskaitsekeskus lõpetas tegevuse 1. veebruaril 2009, kui Riikliku Looduskaitsekeskuse, Kiirguskeskuse ja maakondade keskkonnateenistuste liitmise teel loodi Keskkonnaamet.
Jälitatav

Eestikeelset pealkirja "Jälitatav" kannavad mitu filmi:
Narva laht

Narva laht on suur laht Eesti kirdeosas, Soome lahe kaguosa. Ümbritseb Ida-Viru maakonna ja Kurgolovo poolsaare rannikut.
Idarannik on lage ja liivane, lõunarannik on järsk ja kõrge. Tavaliselt on laht detsembrist märtsini kaetud jääga. Narva lahte suubub Narva jõgi, mille suudmes asub Narva-Jõesuu linn. Narva lahe ranniku idaosas asub Sillamäe.
Castor

"Castor" on mitmetähenduslik sõna ja nimi:
Turvaste Mustjärv

Mustjärv (ka "Turvaste Mustjärv") on järv Läänemaal Piirsalu külas. Järv asub Mustjärve rabas. Järve kaldajoone pikkus on 1232 m.
Järv on pruuniveeline düstroofne järv, mille vesi on keskmise karedusega ja kihistumata. Tüübilt on järv makrofüüdijärv ehk suurtaimerikas järv.
Mustjärv on avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Mustjärve keskkonnaregistri kood on VEE2040000.
Riisipere Valgejärv

Valgejärv ehk Riisipere Valgejärv (ka "Turvaste Valgejärv, Valgjärv") on järv Harju- ja Läänemaa piiril Siimika ja Piirsalu külas. Järv on rohketoiteline. Järve kaldajoone pikkus on 3851 m. Järve valgala pindala on 1 km², veevahetus toimub 4 korda aastas. Järv asub Valgejärve maastikukaitsealal.
Turvaste Valgejärv on avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m.
Turvaste Valgejärve keskkonnaregistri kood on VEE2029000.
Watoosh!

"Watoosh!" on Kanada rokkansambli Pezz debüütalbum, mis ilmus 1999. aastal, enne kui bändi uueks nimeks sai Billy Talent. Pezz pidi nime muutma 1999, kuna Ameerika bänd, kellel oli juba sama nimi, kaebas nad kohtusse. Plaat anti uuesti välja 2005. aastal Atlantic Recordsi kaudu. 
Lood.
Kõikide lugude autor on Pezz (Billy Talent), välja arvatud "New Orleans Is Sinking", mille on kirjutanud The Tragically Hip.
11. lugu on instrumentaalne.
Lugu "M &amp; M" on inspireeritud gooti lastest, kes tulid aeg-ajalt muusikapoodi, kus Benjamin töötas.
Pangajärv

Pangajärv (ka "Väike Kõverjärv") on järv Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Illuste soos. 
Järv kuulub Nehatu looduskaitseala Nehatu piiranguvööndisse.
Pikane järv

Pikane järv (ka "Pikkane järv, Pikkana järv, Tuksi järv, Peraküla järv, Soonde järv") on järv Läänemaal Lääne-Nigula vallas Spithami külas. Järv jääb Nõva maastikukaitsealale Vananõmme sihtkaitsevööndisse. Järve kaldajoone pikkus on 2101 m. Järve valgala on 31,9 km² ja veevahetus toimub 45 korda aastas.
Järv on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m.
Järve keskkonnaregistri kood on VEE2019500.
Priguldi paisjärv

Priguldi paisjärv on järv Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Nigula ja Pälli külas.
Priguldi paisjärve valgala pindala on 93,3 km², järve kaldajoone pikkus on 1235 m.
Priguldi paisjärv on avalik veekogu.
Priguldi paisjärve keskkonnaregistri kood on VEE2077610.
Oalaadsed

Oalaadsed ("Fabales") on õistaimede selts kaheiduleheliste klassist.
APG III süsteemi (2009) järgi kuulub seltsi 4 sugukonda:
Pumbuta järv

Pumbuta järv (ka "Väike järv") on järv Läänemaal Lääne-Nigula vallas Spithami külas. Järve kaldajoone pikkus on 517 m. Järv jääb Nõva maastikukaitsealale Vananõmme sihtkaitsevööndisse.
Pumbuta järv on Allikajärve (100 m idas) endine osa ja nüüdki suurvee ajal viimasega ühenduses. Järve punakaspruun vesi on väga hea läbipaistvusega. Järvest umbes 200 m edelasse jääb Pikane järv.
Pumbuta järv on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Pumbuta järve keskkonnaregistri kood on VEE2019400.
Väike järv

Väike järv võib tähendada mitut asja:
Homer Lusk Collyer

Homer Lusk Collyer (6. november 1881 – 21. märts 1947) oli USA sundkoguja.
Isiklikku.
Tema vend oli Langley Collyer.
Langley Collyer

Langley Collyer (3. oktoober 1885 – märts 1947) oli USA sundkoguja.
Ta õppis noorena Columbia ülikoolis ja mängis klaverit.
Isiklikku.
Tema vend oli Homer Lusk Collyer.
Kahe ülemriigi süsteem

Kahe ülemriigi süsteem oli kõrgeimal tasemel eluslooduse klassifikatsioon enne kolme domeeni süsteemi kasutuselevõttu 1990. aastal. 
Taksonoomias võeti kahe ülemriigi süsteem kasutusele 1937. aastal, kui Edouard Chatton jagas eluslooduse kaheks: prokarüootideks ja eukarüootideks.
Kui 1970. aastate lõpus avastas Carl Woese arhed, jagati elusloodus kuueks riigiks:
loomad, taimed, seened, protistid (= eukarüoodid),
arhed, bakterid (= prokarüoodid)
1990. aastal võttisWoese kasutusele domeeni mõiste ja jagas eluslooduse kolme domeeni:
Kolme domeeni süsteemi kriitikud Ernst Mayr ja Thomas Cavalier-Smith jagasid eluslooduse uuesti kaheks:
Cavalier-Smith väidab , et eukarüoodid ja arhed (klaad "Neomura") pärinevad bakterite rühmast kiirikulised (hõimkonnast "Actinobacteria"). Seega bakterite domeen on parafüleetiline rühm. Eukarüoodid ja arhed moodustavad bakterite fülogeneesis ühe haru.
Mudajärv

Mudajärv on mitme Eesti järve nimi:
Pandivere veekaitseala

Pandivere veekaitseala (Pandivere Riiklik Veekaitseala) on 1988. aastal Pandivere kõrgustikul asuvate allikate, jõgede ja seal moodustuva põhjavee kaitseks asutatud veekaitseala. Pandivere veekaitsealal asuvad ulatuslikud karstialad, mida läbivad rikkevööndid. Veekaitseala pindala on 350 875 hektarit.
Kaitsealal Pandivere kõrgustiku nõlvade allikatest saab alguse 11 jõge: Pärnu jõgi, Jägala jõgi, Ambla jõgi, Soodla jõgi, Valgejõgi, Selja jõgi, Sõmeru jõgi, Kunda jõgi, Avijõgi, Pedja jõgi, Põltsamaa jõgi.
Piirkond on olnud intensiivse põllumajandusega ala. Selle tulemusel oli Pandivere veeseisund aastatel 1974–1985 muutunud kriitiliseks – võrreldes 1960. aastatega suurenes lämmastikuühendite sisaldus põhjavees üle kümne korra. Piirkonnas paiknes ka vett reostavaid militaarobjekte. Pandivere veekaitseala moodustamine oli üks osa fosforiidisõjast – kaitseala piirangute kaudu sai ära hoida ohtlikku ja mittemõistlikku fosforiidi kaevandamist.
Aastail 1987–1999 koostati majandite ja seejärel valdade veekaitseskeemid. Pandivere veekaitseala kaitse-eeskiri koostati 1995–1999.
Eesti Vabariigi Valitsuse määrusega (nr 124, 3. aprillist 2001) "Vesikondade ja alamvesikondade nimetamine" kehtestati Pandivere põhjavee alamvesikond, mis langeb kokku varem piiritletud Pandivere veekaitsealaga. Alates 1. juulist 2003 kehtib Pandivere ja Adavere-Põltsamaa nitraaditundliku ala kaitse-eeskiri (Vabariigi Valitsuse 21. jaanuari 2003 määrus nr 17). See kehtestab, et sellel alal:
Veekaitsealal asub mitu maastikukaitseala: Neeruti maastikukaitseala, Ebavere maastikukaitseala jt.
Nelgilaadsed

Nelgilaadsed ("Caryophyllales") on õistaimede selts kaheiduleheliste klassist.
APG II süsteemi (2003) järgi kuulus seltsi 29 sugukonda rohkem kui 11 000 liigiga:
2009 aastal avaldatud APG III süsteemi järgi on seltsis juba 34 sugukonda. Lisandusid:
New Yorgi Teaduste Akadeemia

New Yorgi Teaduste Akadeemia (inglise keeles "New York Academy of Sciences") on teadlaste mitteriiklik organisatsioon USA-s, mille liikmeks võetakse kõiki teadlasi, aga ka üliõpilasi ja arste, kui nad tegelevad teadusega ja tasuvad teatud rahasumma. Asutatud aastal 1817. Üle 25 000 liikme 140 riigist.
Akadeemia korraldab regulaarselt teaduskonverentse ja annab välja teadusajakirja Annals of the New York Academy of Sciences.
Eestist on liikmete seas Aleksandr Dulitšenko, Jüri Engelbrecht, Arvi Freiberg, Katrin Gross-Paju, Vladimir Hižnjakov, Ain-Elmar Kaasik, Eedo Kann, Jüri Kann, Mati Karelson, Ago Künnap, Elmar Emil Leppik, Viktor Mutt, Evald Ojaveer, Anto Raukas, Inna Rebane, Karl Rebane, Jüri Saarma, Aleksei Šerman, Peeter Tulviste, Anneli Uusküla, Mihkel Veiderma, Atko-Meeme Viru.
Mati Kaal

Mati Kaal (sündinud 3. juunil 1946 Tallinnas) on eesti zooloog (terioloog) ja loomaökoloog, Tallinna Loomaaia endine direktor.
Elukäik.
Kasvas ja alustas kooliteed Saaremaal Pöide vallas Mui külas.
Ta lõpetas 1964 Tallinna 2. Keskkooli ja 1969 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia erialal.
Aastast 1968 töötas ta Tallinna Loomaaias, 1975. aastast direktorina.
Mati Kaal lahkus direktori ametist 1. juulil 2016 ja jäi pensionile.
Ta on uurinud Eesti (suur)kiskjaid, nende bioloogiat ja ökoloogiat.
Ta on loodusteaduste ja -kaitse propageerija, avaldanud arvukalt selleteemalisi populaarteaduslikke artikleid.
Ta on 1991. aastal loodud Eestimaa Looduse Fondi asutajaliikmeid ja nõukogu liige.
Aastast 1999 on ta eeskätt euroopa naaritsa kaitsele ja nende loomade Hiiu- ja Saaremaale taasasustamisega tegeleva sihtasutuse Lutreola nõukogu esimees.
Isiklikku.
Mati Kaal on Aira Kaalu venna Ilmar Kaalu poeg.
Mati Kaalu vend on poliitik Vambo Kaal, õde on kunstiajaloolane Ülle Kruus.
Väike-Toatse järv

Väike-Toatse järv (ka "Tuatse Väikejärv, Väikejärv, Toatse järv") on järv Läänemaal Lääne-Nigula vallas Perakülas. Järv jääb Nõva maastikukaitsealale Toatse piiranguvööndisse. Järve kaldajoone pikkus on 349 m. Järves on kaks saarekest. Järvest umbes 50 m lõunasse jääb Toatse järv.
Väike-Toatse järv on tumedaveeline, pehmeveeline miksotroofne ehk pehmeveeline segatoiteline.
Väike-Toatse järv on mitteavalik veekogu.
Väike-Toatse järve keskkonnaregistri kood on VEE2019100.
Toatse järv

Toatse järv (ka "Suur Toatse järv, Tuatse järv, Tantsu järv") on järv Läänemaal Lääne-Nigula vallas Peraküla külas. Järve kaldajoone pikkus on 613 m. Järv jääb Nõva maastikukaitsealale Toatse piiranguvööndisse. Järvest umbes 50 m põhja poole jääb Väike-Toatse järv, umbes 400 m edela poole jääb Allikajärv, umbes 700 m kirde poole jääb Mustjärv. Toatse järv on kalgiveeline miksotroofne ehk kalgiveeline segatoiteline keskmise karedusega kihistumata veega järv.
Toatse järv on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Toatse järve keskkonnaregistri kood on VEE2019200.
Teorehe järv

Teorehe järv (ka "Saastna järv") on rannajärv Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Saastna külas. Järv jääb Matsalu rahvuspargi alale Saastna sihtkaitsevööndisse. Järve kaldajoone pikkus on 653 m. Järvest ligi kilomeeter läände jääb Topi laht.
Teorehe järv on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Teorehe järve keskkonnaregistri kood on VEE2051710.
Linda Poots

Linda Poots (25. märts 1929 Tartu – 10. juuli 2015) oli eesti zooloog (terioloog) ja ajakirjanik. 
Poots oli 1966. aastal loodud Eesti Looduskaitse Seltsi asutajaliikmeid. 
Elukäik.
Õppis aastatel 1947–1949 Tartu Riiklikus Ülikoolis (matemaatika-loodusteaduskonnas) ja 1949–1952 Moskva Riiklikus Ülikoolis (bioloogia-mullateaduskonnas; lõpetas "cum laude"). 
Aastatel 1952–1957 töötas ta Eesti Põllumajandusakadeemia zooloogia ja entomoloogia kateedris assistendina. 
1960–1984 oli Poots ajakirja Eesti Loodus peatoimetaja (1957–1960 vastutav sekretär, ajakirja toimetuskolleegiumi liige aastast 1958), 1984–1999 töötas Tartu Ülikooli Raamatukogus liigitajana.
Teadustöö ja publikatsioonid.
Oma teadustöös on Linda Poots uurinud valdavalt Eesti pisiimetajaid. Ta on avaldanud, tõlkinud ja toimetanud arvukalt populaarteaduslikke kirjutisi. 
Isiklikku.
Tema abikaasa oli Viktor Masing (1925–2001). Neil on poeg Matti Masing ja tütar Tiiu Masing-Märtson.
Sendri järv

Sendri järv ehk Sändorträske (ka "Sendre järv, Sendeki järv") on järv Läänemaal Noarootsi vallas Höbringi külas. Järve kaldajoone pikkus on 416 m. Järv asub Leidissoo looduskaitsealal Sendrisoos.
Sendri järv on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Sendri järve keskkonnaregistri kood on VEE2028100.
Lauri Sild

Lauri Sild (sündinud 28. mail 1990 Valgas) on eesti orienteeruja.
Haridus.
Lõpetas 2009. aastal Võru Kreutzwaldi Gümnaasiumi ja 2014. aastal kehalise kasvatuse ja spordi erialal Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.
Sportlaskarjäär.
Orienteerumisega hakkas Sild tegelema 1997. aastal ema juhendamisel, 2009. aastast on tema treener Tiit Tali. Sild on võitnud orienteerumisjooksus noorte EM-il 2006. aastal tavarajal kuld- ja teatejooksus pronksmedali ning 2008. aastal teatejooksus kuld- ja tavarajal pronksmedali. Ta on olnud juunioride MM-il tavarajal 2009. aastal neljas ja 2010. aastal kaheksas ning teatejooksus 2008. aastal neljas. 
Aastatel 2011–2017 on ta osalenud Eesti koondises orienteerumise maailmameistrivõistlustel. Parimad tulemused 6. koht lühirajal 2014. aastal, 23. koht tavarajal 2015. aastal ja 4. koht teatejooksus 2017. aastal. 
Saanud sõjaväelaste MM-il 2012. aastal meeskondliku pronksmedali, 2013. aastal lühirajal ja tavarajal hõbemedali ja meeskondliku pronksmedali ning 2014. aastal teatejooksus pronksmedali. Balti meistrivõistlustel 2014. aastal sai ta teatejooksus kuld- ja tavarajal pronksmedali. Võitnud orienteerumise Eesti meistrivõistlustel aastatel 2007–2017 10 kuld-, 11 hõbe- ja 4 pronksmedalit. 
2013. aastast on Lauri Sild Eesti kaitseväe staabi- ja sidepataljoni juurde kuuluva spordirühma liige.
2013. aastal arvati ta EOK "Märka järgnevat põlvkonda" järelkasvutiimi.
2016. ja 2018. aastal võitis ta Soome klubi Koovee meeskonnas Jukola teatejooksu.
Isiklikku.
Lauri on Sixten ja Sarmite Silla noorem poeg. Tema vanem vend on Timo Sild. Terve pere tegeleb orienteerumisega.
Röa mõis

Röa mõis (saksa keeles "Röal") oli rüütlimõis Türi kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõisasüda Türi valda Järva maakonnas.
Ajalugu.
Röa mõis rajati 17. sajandi algul. 1639. aastal oli see iseseisev mõis, 1696–1890 riigimõis. Mõis kuulus eri aegadel Budbergidele, Sternidele, Baranoffidele ja Girard de Soucantonitele.
1874. aastal omandas mõisa parun Ferdinand von Stackelberg (1846–1925), kellele kuulus mõis kuni 1919. aasta võõrandamiseni. Mõisasüda jäi Stackelbergide valdusse kuni 1939. aastani.
1914. aastal kuulus mõisa koosseisu 851 ha mõisamaad, 15 lahustükki (808,4 ha), Palivere, Puramäe ja Röa küla.
1939. aastal asus endine mõisasüda Väätsa vallas.
Mõisakompleks.
Mõisa ühekorruseline varaklassitsistlik poolkelpkatusega kivist peahoone valmis 1800. aasta paiku.
19. sajandi lõpus lisati tiibhoone.
Härrastemaja ümbritses suur park, kus paiknesid ka kõrvalhooned.
Peahoone põles 1980. aastatel ja muutus seejärel varemeiks.
2004. aastal läks mõisakompleks eravaldusse ja mõisahoonet on põhjalikult taastatud.
Abihoonetest on säilinud ait ja ümberehitatud laut.
Estonia järv

Estonia järv (ka "Estonia paisjärv, Hundiaugu paisjärv") on järv Raplamaal Kehtna vallas.
Kurgolovo poolsaar

Kurgolovo poolsaar ehk Kurkola poolsaar (vene keeles "Кургальский полуостров"; soome keeles "Kurkolanniemi") on poolsaar Läänemere idaosas Soome lahe lõunakaldal, mis kuulub Venemaa Leningradi oblasti Kingissepa rajooni. Ida poolt ümbritseb selle rannikut Lauga laht ja läänest Narva laht. Poolsaar asub ajaloolisel Ingerimaal, ligikaudu 30 km kaugusel Eesti-Vene riigipiirist ja Narva jõe suudmest.
Kurgolovo poolsaar on kaetud metsaga ning seal on mitu küla, sealhulgas Kurgolovo ("Kurkola"), Lipovo ("Pärispää"), Bolšoje Kuzjomkino ("Narvusi") ja Maloje Kuzjomkino ("Pieni-Narvusi"). Poolsaare keskosas asuvad kaks järve – lõunast põhja suunas Beloje järv ja Lipovskoje järv. Beloje järv on mageda veega, seda ühendab Lipovskoje järvega väike jõgi. Lipovskoje järves on siirdevesi, sest see on ühendatud Soome lahega, kust riimvesi voolab järve ja magevesi voolab järvest lahte.
Kogu poolsaar on looduskaitse all ning on ka rahvusvahelise tähtsusega Ramsari märgala. Kaitseala hõlmab ka rannikumerd ja Vene kaitsejõudude lennuväepolügooni. Kaitseala on loodud Soome lahe lõunaranniku kompleksseks kaitseks (sh metsad, rannikulähedased laiud, kalakoelmud, lindude pesapaigad ja rände peatuskohad) ning looma-, linnu-, kala- ja taimeliikide kaitseks. Kaitsealal on mitmete haruldaste looma- (viigerhüljes, hallhüljes), linnu- (merikotkas, kühmnokk-luik, ristpart, jõgi-ritsiklind jt) ja taimeliikide (karulauk, vesilobeelia jt) elu- ja kasvupaigad. Kaitsealal kehtivad hooajalised looduskaitselised liikumispiirangud.
Kohanimi.
Poolsaare kohta on eesti keeles varem kasutatud nimesid "Kurkola", "Kurkula" ja "Pärnäspää"; isuri keeles "Kurgola"; vene keeles "Кургальский полуостров" ja "Курголовский полуостров".
Jalase järv

Jalase rabajärv (ka: "Sõbessoo järv") on järv Rapla maakonnas Rapla vallas. 
Jalase rabajärv Sõbessoos on Jalase maastikukaitseala suurim siseveekogu (2,4 ha). Rabajärveni viib 2,1 km pikkune Jalase loodusrada, mis algab Jalase–Ohukotsu teel asuvast puhkekohast. Esialgu kulgeb pinnasrada läbi Arbumetsa, seejärel mööda põlluäärt, kust algav laudtee juhatab huvilise Jalase rabajärve äärde. 
Lipstu nõmmel võib kohata kasvamas palu-karukella.
Narva-2 kaitseliin

Narva-2 kaitseliin ehk Narva-2 liin (saksa keeles "Narva-II-Stellung") oli kaitseliin Ida-Virumaal Teise maailmasõja ajal, mida 1944. aasta algul Kirde-Eestisse, Saksa riikliku ehitusorganisatsiooni Todt ja 3. Eesti Piirikaitserügemendi meeste poolt rajama asuti.
Kaitseliini Narva-2 asuti rajama väegrupi Nord ülema Walter Modeli korraldusel põhikaitseliiniks Pantheri liinilt vajadusel taanduvate vägede jaoks. 
Kaitseliin algas Peipsi järve põhjakaldalt Karjamaa küla lähedalt ning suundus põhja suunas Tuusina – Kamarna – Katermu – Kuremäe – Vasavere – Kase – Toila raudteejaama ja sealt edasi Pühajõe kaudu Oruni Soome lahe ääres.
Sinimägesid läbiv Tannenbergi liin oli mõeldud ainult ajutiseks kaitseliiniks, kuid kujunes Sinimägede lahingute käigus välja põhikaitseliiniks ja seetõttu jäi Narva-2 kaitseliin lõpuni välja ehitamata.
E-25

E-25 oli Teise maailmasõja aegse Saksa tanki kavandi nimetus. E-25 oli mõeldud välja vahetama Panzer III ja Panzer IV veermikul baseeruvad masinad.
E-5

E-5 oli Teise maailmasõja aegse Saksa tanki kavandi nimetus. Valminuna oleks ta kaalunud 5–10 tonni.
E-10

E-10 oli Teise maailmasõja aegse Saksamaa tanki kavandi nimetus. Valminuna oleks ta kaalunud 10–25 tonni.
E-50

E-50 oli Teise maailmasõja aegse Saksa tanki kavandi nimetus. Valminuna oleks ta kaalunud 50-75 tonni.
E-75

E-75 oli Teise maailmasõja aegse Saksa tanki kavandi nimetus. Valminuna oleks ta kaalunud 75–100 tonni.
E-100

E-100 oli Teise maailmasõja aegne Saksa armee tanki prototüüp. 
Sõja lõpuks oli toodetud üks E-100 prototüüp-šassii, mis ei valminud täielikult. Pärast sõda saadeti prototüüp Suurbritanniasse, kus see hiljem lammutati. Valminuna oleks ta kaalunud 100 või rohkem tonni.
Tanki põhidisaini tellis Waffenamt lisaks Porsche Mausile 1943. aasta juunis. See oli raskeim Entwicklungi (E) sõidukite seerias, mille eesmärk oli standardiseerida nii palju komponente kui võimalik. 1944. aasta märtsis esitas ettevõte Adler Frankfurdis plaani 021A38300 üliraske tanki E-100 tootmiseks. Tank oli kavandatud valmima 1943. aasta aprillis koos teiste Entwicklung seeria sõidukitega. 
Vastavalt joonistele pidi tank olema relvastatud nii 149 mm kui ka 75 mm kahuriga. Kavandati kasutada kaht mootorit: üks variant oli 700 hj Maybach HL230, mille ülekande- ja pööramismehhanism oli üle võetud Tiger II-lt, mille hinnanguline suurim kiirus oli 23 km/h; teisel variandil oleks olnud uus 1200 hj Maybachi mootor ja tippkiirus pidi hinnanguliselt olema 40 km/h. Ette oli nähtud eemaldatav külgsoomus ja kitsad roomikud. Disain oli väga sarnane esialgse Tiger-Mausi plaaniga, kuid rattad nähti ette 900 mm ja torsioonvarraste asemel olid vedrud. Kavandati uus torn, mis oleks pidanud võrreldes Mausi torniga olema lihtsam ja kergem. 
1944. aasta juulis andis Hitler korralduse lõpetada üliraskete tankide tootmine. E-100 arendamine jätkus väga osalise prioriteediga ja prototüübi koostamisel osales vaid kolm Adleri töötajat. Esimene prototüüp ei valminud kunagi ja pooleli oleva sõiduki leidis Ameerika relvajõudude 751. vägede suurtükipataljon 1945 aprillis. Osaliselt komplekteeritud sõiduki võttis hindamiseks üle Briti armee ning see lammutati 1950. aastal.
E-seeria

E-seeria (õieti Entwicklung-seeria) oli Teise maailmasõja aegse Saksa tankiprojektide seeria nimetus. E- seeria masinad olid mõeldud välja vahetama kõik Saksa tolleaegsed tankid. Sõja hilises staadiumis välja töötatud plaani kohaselt tuli luua erineva kaalukatekooriaga masinad, mille osad oleksid masstootmiseks standardsed.
Teet Koitjärv

Teet Koitjärv (sündinud 17. märtsil 1963 Tapal) on looduskaitse- ja omavalitsustegelane ning teaduse populariseerija.
Haridus.
Ta on lõpetanud 1978. aastal Lehtse 8-klassilise kooli, 1981. aastal Tapa 1. Keskkooli ning 1986. aastal Moskva Riikliku Ajaloo ja Arhiivinduse Instituudi, kus õppis ajalugu ja arhiivindust. 
Töökäik.
Pärast kõrgkooli lõpetamist töötas ta lühikest aega Tallinna Linnaarhiivis. 
1987. aastal asus tööle Lahemaa rahvusparki, kus oli algul külastuskeskuse metoodik. Aastatel 1988–2005 oli Lahemaa rahvuspargi asedirektor. 
Aastatel 2006–2010 oli Tapa valla abivallavanem. 
2021. aasta seisuga on ta riigiametnik, töötanud Keskkonnaameti kliima- ja kiirgusosakonna nõunikuna. Praegu Keskkonnaameti kriisihalduse nõunik.
Teaduse populariseerimine.
Teet Koitjärv kirjutab ja toimetab peamiselt Loodusaja blogi. 
Loodus- ja keskkonnateemasid propageerides on ta esinenud muudeski meediakanalites (nt väljaannetes Äripäev, Postimees, Virumaa Teataja, Eesti Loodus, Roheline Värav, Maaleht, Eesti Mets, Õhtuleht, Bioneer; telekanalites ja raadiojaamades) ning konsulteerinud loodusteemaliste filmide tegijaid. 
Ühiskondlik tegevus.
Ta on juhtinud Balti Rahvusparkide Assotsiatsiooni (tegevjuhina) ja Eesti Kaitsealade Liitu (sekretär-tegevjuhina 1991–2005).
Ta on olnud Eesti Kongressi liige. 
Isiklikku.
Teet Koitjärve perekonnanimi "Koitjärv" on Ambla vallas 02.08.1935 eestistatud perekonnanimest "Kraupmann".
Vesikarikas

Vesikarikas ("Stratiotes aloides") on veesisene taim kilbukaliste sugukonnast.
Taime vars on 20...60 cm pikk. Taime lehed on suhteliselt jäigad, 15...40 cm pikad. Vesikarikas õitseb juunist augustini, õied on valged, õitseajal ulatub taim veepiirist osaliselt välja.
Taim kasvab enamasti düstroofsetes järvedes. Kasvupaigaks on mudase põhjaga kohad.
Sünonüümid.
Taimel on mitu ladinakeelset sünonüümi: "Stratiotes aculeatus"; "Stratiotes aquaticus"; "Stratiotes ensiformis" ja "Stratiotes generalis".
Lauga laht

Lauga laht ehk Luuga laht (vene keeles "Лужская губа") on laht Venemaa loodeosas, Soome lahe osa.
Laht asub Leningradi oblasti idaosas, Kurgolovo poolsaar eraldab seda lääne poolt Narva lahest ja Soikino poolsaar ida poolt Koporje lahest. Lahte suubuvad Lauga, Habolovka, Lužitsa ja Võbja jõgi. Lauga lahe rannikul Ust-Luga lähedal asub suur Ust-Luga sadam.
Lauga jõgi

Lauga jõgi (vene keeles "Луга", soome keeles "Laukaanjoki", vadja keeles "Laugaz", "Laukaa jõtši") on jõgi Ingeris, Venemaal Leningradi ja Novgorodi oblastis. 
Jõe pikkus on 353 km ja valgla pindala 13 200 ruutkilomeetrit. Jõgi saab alguse Tesovskije soodest ja suubub Lauga lahte. Suurvee ajal voolab osa vett Rosona jõe kaudu Narva jõkke. Alamjooksul on jõgi laevatatav (173 km). Lauga jõe kaldal asuvad Luga, Kingissepp ja Ust-Luga.
Vilju Lilleleht

Vilju Lilleleht (sündinud 16. septembril 1939) on eesti ornitoloog, linnuökoloog ja looduskaitsja, bioloogiakandidaat (1972).
Elukäik.
Aastatel 1965–1970 töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli meditsiini kesklaboratooriumis ja 1993–1998 Tartu ülikooli zooloogia ja hüdrobioloogia instituudis. Aastal 1970 alustas tööd Zooloogia ja Botaanika Instituudis. 
Oma teadustöös on ta uurinud lindude ökoloogiat, levikut, etoloogiat ja tegelenud nende kaitse korraldamisega. Samuti tegelenud teoreetilise bioloogia ja neurokeemiaga.
Aastatel 1991–2000 oli Eesti Ornitoloogiaühingu juhatuses liige (1999. aastast auliige).
Alates 1985. aastast on ta Eesti Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjoni liige. Ta on 1991. aastal asutatud Eestimaa Looduse Fondi asutajaid.
Aastast 1994 kuulub ta Rahvusvahelisse Ornitoloogiakomiteesse.
Persephone

Persephone (Rooma mütoloogias vaste Proserpina; tuntud ka kui "Kore" - otsetõlkes "neiuke") on vanakreeka mütoloogias surnute, allmaailma- ja ka viljakusjumalanna, Zeusi ja Demeteri tütar.
Müüt aastaaegade tekkest.
Hades röövib Zeusi nõusolekul Persephone ja viib ta allmaailma endale naiseks. Persephone nopib kevadisel aasal lilli, kui varjudeilma must isand talle kaarikuga järele tuleb ja ta allilma sõidutab. Tema kaariku ees on neli musta hobust. Kaarik ise on samuti must.
Kõikidest taeva ja maa olendeist kuulevad Persephone hüüdeid üksnes päikesejumal Helios ja varjudeilma maagiajumalanna Hekate.
Persephonest saab allmaailma valitsejanna, varjudeilma kuninganna, kes valitseb Hadese kõrval seistes kõigi surnute üle varjuderiigis.
Ema läheb tütart otsima, ei suuda teda aga niipea leida. Ta küsib kõikidelt, keda teel kohtab, kas nad on midagi kuulnud või näinud.
Hekate ütleb, et kuulis tüdruku hüüdeid, kuid tal ei ole aimugi, kes ta ära viis. Helios soovitab Demeteril allilma vaadata.Hekate aitab Persephone ema Demeterit tütre otsingutel allmaailmas, käies oma kahe loitva tõrvikuga tema eel.
Kui ema Demeter oma tütre leiab, on varjudeisand kohe lahkelt nõus Persephone üles ema juurde tagasi saatma, kuid ta teab, et nende lahusolek ei jää kauaks kestma - Demeteri teadmata on Hadesel õnnestunud Persephone pihku poetada paar granaatõuna seemet, mille Persephone neist midagi mõtlemata alla neelab. Nüüd on Persephone ja Hades igaveseks seotud, sest kes kord allilma toitu on maitsnud, kuulub jäädavalt sinna ilma ja tagasipöördumine pole enam võimalik.
Demeter aga ei ole lihtsalt üks järjekordne ema, kes on oma tütrest ilma jäänud. Ta on jumalanna, kes valitseb viljakasvu ja taimede viljumise üle kogu Maal. Tema leina mõjul kängub kogu maailmas taimestik ja puudelt varisevad lehed.
Demeteri raevu ja mure mõjul otsustab Zeus, et Persephone veedab edaspidi pool aastat oma maa-aluses kuningriigis, teise poole aastast aga maa peal ema juures. 
Persephone naasmine maa peale sümboliseerib looduse taasärkamist ja aastaaegade vaheldumist.
José Clemente Orozco

José Clemente Orozco (23. november 1883 – 7. september 1949) oli Mehhiko muralist, Mehhiko monumentaalmaali viljeleja.
Ta oli koos Diego Rivera ja David Siqueirosega üks kolmest põhilisest muralistist. Ta pühendas revolutsioonile hulgaliselt karikatuure.
Elulugu.
Orozco sündis ühes Mehhiko väikelinnas Zapotlán el Grandes, mis kannab tänapäeval nime Ciudad Guzmán.
Ta õppis kunsti San Carlose akadeemias.
Orozco abiellus Margarita Valladaresiga ja sai kolm last.
Temaatika ja kujutamislaad.
Orozco kujutas oma loodud freskodel enda satiirilist nägemust reaalsusest ekspressiivse pintslitöö abil.
Diego Rivera

Diego Rivera (8. detsember 1886 – 24. november 1957) oli kuulsaim Mehhiko muralist ja monumentalist.
Rivera elas aastatel 1907–1921 Euroopas. Pärast seda naasis ta Mehhikosse ja asus revolutsiooni teenistusse. Ta uuris Mehhiko rahvakunsti traditsioone ja eksperimenteeris Itaalia freskomaalijate tehnikaga, luues oma isikupärase kujutamislaadi.
Oma freskodes kujutas ta füüsilist tööd, vaesuse ja kiriku kurjuse hävitamist ning kapitalismi kadumist. Tema kujundikeel oli ääretult jõuline.
Pneuma

Pneuma (πνεῦμα; 'vaim', 'hingus', 'õhk') on vanakreeka sõna, mille üks vastetest on 'vaim'. See sõna esineb ka Püha Vaimu kreekakeelses nimes. 
"Pneuma" tähendab algselt ka keerist, tuuleõhku või rõhku ning on suguluses hiina "qi," india praana ja akaaša mõistega.
Anaximenes.
"Pneuma" mõistet kasutas teadaolevalt esimesena Anaximenes (6. sajand eKr): "Nii nagu meie hing, mis on õhk, meid jõuga koos hoiab, nõnda hõlmab kogu kosmost tuul ("pneuma") ja õhk." (DK 13 B 2)
Vanakreeka meditsiin.
"Pneuma" mõiste oli oluline ka meditsiinis, kuhu see jõudis Apollonia Diogenese kaudu 5. sajandil eKr ning kus ta arenes Erasistratosest Galenoseni välja. Viimaselt pärineb ka hilisemas, ladina traditsioonis oluline erinestus kolme pneumaatilise printsiibi vahel, mis tekivad sissehingatud õhu ja südames tekitatud elusoojuse koosmõjus: 
Stoa.
Stoikud lisasid neljale elemendile pneuma. Seda tõlgendati tule ja õhu seguna ning peeti aktiivseks algeks elementide seas. Õhku ja tuld vaadeldi aktiivsete pneumalaadsete elementidena, maad ja vett passiivsete elementidega. Pneuma sarnanes mitmeti Aristotelese eetriga.
Hellenismiaja filosoofias, eriti stoitsismis, segunesid "pneuma" mõistes inimlik võime ja kosmoloogline printsiip. Stoikutel on "pneuma" nii üksikhingena kui ka maailmahingena nii materiaalne substants kui ka vaimne printsiip, mis läbistab elusat kosmost ja korrastab seda. Inimese "pneuma" on elu alguses "tabula rasa", mis seejärel täidetakse meeltemuljetega ja ettekujutustega. "Pneuma" on stoikutel juhtiv hingeosa, mis võimaldab elada kooskõlas loodusega.
Vaimufilosoofia mõisteid

Filosoofia mõisteid loetleb analüütilise vaimufilosoofia mõisteid, mille kohta Vikipeedias juba on või on kavas kirjutada artikkel.
Emajuurelaadsed

Emajuurelaadsed ("Gentianales") on õistaimede selts kaheiduleheliste klassist.
APG III süsteemi (2009) järgi kuulub seltsi 5 sugukonda:
Orgaaniline aine

Orgaaniline aine ehk orgaaniline aines ehk orgaanika on aine, mis pärineb elusloodusest ja sisaldab orgaanilisi ühendeid. Tavaliselt loetakse orgaanilise aine hulka kuuluvaks vaid kõdunevaid orgaanilisi ühendeid. Sõna etümoloogiale mõeldes, osutab see (kreekakeelsest sõnast organon) tööriistale. 
Orgaanilise aine hulka ei kuulu näiteks merikarpide kojad, samuti tööstuslikud, enamasti elusainega võrreldes palju pikema aja jooksul lagunevad orgaanilise keemia ühendid.
Mulla koostises olevat lagunenud orgaanilist ainet nimetatakse huumuseks.
Positiivsuspiirkond

Funktsiooni positiivsuspiirkonna moodustavad kõik need funktsiooni argumendi väärtused, mille korral funktsiooni väärtus on positiivne. Funktsiooni positiivsuspiirkonna tähiseks on formula_1.
Näiteks funktsiooni formula_2 positiivsuspiirkonnaks nimetatakse kõigi argumendi formula_3 väärtuste hulka, mille korral funktsiooni väärtus on positiivne. Selle funktsiooni positiivsuspiirkonna leidmiseks tuleb lahendada võrratus formula_4.
Lennumägi

Lennumägi on suusahüppemägi, kus suusahüppajad sooritavad pikimaid hüppeid, millest ka väljend suusalend. Maailmas on viis lennumäge, millel K-punkt on 185 meetrit, Vikersundil 200 m. K-punkt tähendab või märgib ideaalse, teoreetilise hüppe pikkust, kus hüppajate ohutus pole enam täielikult tagatud. Vahemaa trampliini (hüppemäe) servast kuni K-punktini lennumäel on 200 m ja enam. Mäed ei ole ühesugused, sest HS ehk hüppemäe võimsus vaheldub. 
Lennumäge kasutatakse väga harva ja ainult võistlustega seoses valvatud ilmastikutingimusi arvestades. Suusahüpete maailmarekord 253,5 meetrit on austerlase Stefan Krafti nimel, mille ta hüppas 18. märtsil 2017 Vikersundi lennumäel.
Iga kahe aasta tagant korraldatakse suusalennu maailmameistrivõistlusi.
Kulmi lennumägi

Kulmi lennumägi on suusahüppajate lennumägi, mis asub Tauplitzis Steiermargi liidumaal Austrias. Mägi avati 1950. aastal.
Kulmi lennumägi on maailma suurim looduslik lennumägi. Mäe rekord on 214 m, mille hüppas 2003. aastal Sven Hannawald. Sellel mäel on toimunud neljad suusalennu maailmameistrivõistlused.
Räni-kardhein

Räni-kardhein ("Ceratophyllum demersum") on veesisene taim kardheinaliste sugukonnast kardheina perekonnast.
Räni-kardhein on kosmopoliitse levikuga mageveetaim. 
Enamasti kasvab ta toiteaineterikastes seisvates või väga vaikse vooluga veekogudes suvise temperatuuriga 15–30 °C, kinnitudes mudasele põhjale. Vahel esineb ta ka nõrgalt riimveelistes veekogudes.
Taime vars kasvab 1–3 m pikkuseks. Varrel on hulgaliselt külgvõsusid, mis muudab ühe isendi suureks põõsakujuliseks massiks. Iga leht on 8–40 mm pikk. Lehed on 6–12 kaupa männastes. Lehed on terava servaga hammastega, jäigad ja haprad.
Taim on ühekojaline ja õitseb juulist septembrini. Õied on väikesed, umbes 2 mm pikad, kroonlehti on 8 või rohkem ja need on rohekaspruunikad. Samal taimel moodustuvad eraldi isas- ja emasõied.
Räni-kardhein on juurteta lehesarnaste risoididega.
Vili on ogadega 4-5 mm pikkune pähklike.
Räni-kardheina kasvatatakse sageli akvaariumides, sealhulgas külma veega täidetud akvaariumides. Isegi ilma juurteta võib taim kinnituda akvaariumi põhja või akvaariumis olevate esemete külge. Need helerohelised taimed pakuvad suurepärast kaitset vastkoorunud maimudele. Kardheina paljundatakse katkilõikamise teel.
Räni-kardheina kasutatakse veekogude puhastamiseks, sest nad eritavad aineid, mis takistavad tsüanobakterite arengut.
Viisteist luuletust Stefan George &quot;Rippuvate aedade raamatust&quot;

Viisteist luuletust Stefan George "Rippuvate aedade raamatust" ("15 Gedichte aus "Das Buch der hängenden Gärten" von Stefan George") on Arnold Schönbergi laulutsükkel häälele ja klaverile Stefan George tekstidele aastast 1908–1909. Teos kuulub Schönbergi vabaatonaalsesse perioodi. Muusika struktuuris on oluline konstruktiivse intervalli printsiip. 
Tekst.
&lt;table width="100%"&gt;
&lt;tr valign="top"&gt;
Tiit Randla

Tiit Randla (sündinud 11. aprillil 1940 Tallinnas) on eesti ornitoloog, jahindustegelane ja looduskaitsja.
Elukäik.
Ta lõpetas 1963. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia osakonna.
Ta oli aastatel 1962–1965 Põlva Keskkooli ja Tallinnas Eesti NSV Noorte Loodussõprade Keskmaja õpetaja, 1965–1967 merekaitseinspektor. 1968–1990 töötas ta Eesti Jahimeeste Seltsis (1980–1990 aseesimees), 1991–1998 Keskkonnaministeeriumis looduskaitseosakonna ja looduskaitse talituse juhatajana, 1998–2005 Lääne-Eesti saarestiku biosfäärikaitseala Läänemaa keskuse ja Silma looduskaitseala direktorina. 2006. aastal sai temast Riikliku Looduskaitsekeskuse Hiiu-Lääne regiooni spetsialist.
Teadustöö.
Tiit Randla uurimisvaldkonnad on Eesti röövlindude (eriti kotkaste) ökoloogia, nahkhiirte talvitumine Põhja-Eestis ning arktiliste alade (Wrangeli saar, Franz Josephi maa, Severnaja Zemlja ja Taimõr) lindude ja imetajate ökoloogia. Ta on tunnustatud teaduse populariseerija ja loodusfotograaf.
Teoseid.
Üle 20 teaduspublikatsiooni. Hinnatud teaduse populariseerijana on ta eeskätt Eesti Televisioonis ja Eesti Raadios teinud saatejuhina või intervjueeritavana üle saja loodusharidusliku telesaate või saatelõigu (eeskätt saatesarjad "Lugedes looduse raamatut", "Osoon", "Looduse aabits", "Kristall" (65–89). 
Liikmesus.
Eesti Ramsari Komisjoni esimehena on ta esindanud Eestit Kushiros, Brisbane'is ja Costa Ricas aset leidnud Ramsari konventsiooni maailmakonverentsil. Samuti esindab ta Eestit rahvusvahelises märgalade organisatsioonis Wetlands International.
Evald Laasi

Evald Laasi (25. oktoober 1931 Tallinn – 29. jaanuar 1993 Tallinn) oli eesti ajaloolane.
Elulugu.
Ta lõpetas aastal 1955 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloolasena. Ta kaitses aastal 1967 ajalookandidaadi väitekirja.
Ta töötas teadurina aastatel 1961–1969 ja 1987–1991 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis, aastatel 1969–1980 EKP Keskkomitee Partei Ajaloo Instituudis, aastatel 1980–1987 Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudis.
Laasi uuris peamiselt põllumajanduse arengut 20. sajandil. Töötades pikka aega EKP KK Partei Ajaloo Instituudis (PAI-s), erines ta teistest tunduvalt oma allikakriitiliste taotluste tõttu. 1960. aastatel sai ta tuntuks kriitikaga NSV Liidu ametliku põllumajandusstatistika kohta, mis moonutas tunduvalt põldude saagikusnäite, eriti võrreldes Eesti Vabariigi ajaga. 1980. aastate lõpus oli Laasi üks aktiivsemaid perestroikapoliitikaga kaasaminejaid ning avaldas suure hulga materjale eestlaste represseerimise ning sundkollektiviseerimise kohta.
Isiklikku.
Evald Laasi isa oli Eesti Vabariigi ja NSV Liidu sõjaväelane Evald Heinrich Laasi (1907–1976).
Tiit Leito

Tiit Leito (sündinud 1. juunil 1949 Tilga külas Emmaste vallas Hiiumaal) on eesti ornitoloog ja loodusfotograaf.
1967. aastal lõpetas ta Haapsalu 1. Keskkooli. 1972. aastal lõpetas ta metsamajanduse insenerina Eesti Põllumajanduse Akadeemia.
Aastatel 1972–1996 oli ta Hiiumaa laidude maastikukaitseala juhataja.
Ta on põhjalikult uurinud Hiiumaa linnustikku, avaldanud loodusalbumeid ja loodusteemalisi postkaarte. Ta on koostanud mitme looduskaitseala, näiteks Endla looduskaitseala ning Soomaa ja Matsalu rahvuspargi slaidiprogramme.
Oli Eesti Kongressi liige.
Isiklikku.
Tiit Leito abikaasa on Karin Poola. Neil on kaks tütart. Tiit Leito vend on Vello Leito ning vennad olid Toomas Leito ja Aivar Leito, õde oli sotsioloog Aili Kelam (1935–2017).