tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Õpilasmalev

Õpilasmalev on koolinoortele (peamiselt suvist) tööpraktikat võimaldav organisatsioon, milles noortel on piiratud autonoomia. Selle analoogi, mis tegeleb noorte täiskasvanutega, nimetatakse üliõpilasmalevaks. Töö õpilasmalevas on enamasti tasustatud.
Õpilasmalevad said alguse Nõukogude Eestis ning on sellisena Eestile üsna ainuomased, ehkki sarnaseid organisatsioone, mis pakuvad lastele tööpraktikat, esineb mujalgi. Samas on ka Eesti praegustel õpilasmalevatel olulisi erinevusi nõukogudeaegsetest - oli ju tollal noorsootöö aluseks ideoloogiline kasvatustöö kommunismiehitajate kasvatamise vaimus.
Eesti Õpilasmalev.
Esimene õpilasmalev Eestis oli Eesti Õpilasmalev (EÕM), mis loodi 1967. aastal - kolm aastat pärast seda, kui Eestimaa Leninlik Kommunistlik Noorsooühing (ELKNÜ) asutas 1964. aastal Eesti Üliõpilaste Ehitusmaleva. Ka EÕM kuulus ELKNÜ struktuuri. See oli ettenähtud 15-18-aastastele, kes said malevarühmadena teha suviti rahalise tasu eest majandustöid Eestis ja vahetusgruppidena ka välismaal (teistes sotsialismimaades).
Nagu EÜE-st, on ka EÕM-ist võrsunud rida tuntud ühiskonna- ja kultuuritegelasi. Aastatel 1976–1977 oli EÕMi komissar hilisem Eesti peaminister Edgar Savisaar.
Eesti taasiseseisvumisega lõppes ka noortemaleva tegevus, kuna ühes nõukogude režiimiga lagunesid ka suuremad ja peamised tööandjad - ühismajandid ja kolhoosid. Omandivormi muutumisega kadus huvi maleva vastu. Maakonniti lõpetasid malevarühmad tegevuse erinevalt.
Õpilasmalevad taasiseseisvunud Eestis.
2000. aastate alguses hakati Eestis taas õpilasmalevaid korraldama, 2003. aastaks olid need juba aktiviseerunud.
Tuntuim praegustest õpilasmalevatest on Eesti Õpilasmaleva nime all tegutsev Tallinna linna sihtasutus Õpilasmalev, mis võtab vastu vaid 13-18-aastaseid Tallinna sissekirjutusega noori. Malevaid on organiseeritud ka teistes omavalitsustes ja regioonides, näiteks tegutsevad või on tegutsenud Põlvamaa Õpilasmalev, Lõuna-Järvamaa Õpilasmalev, Pärnumaa Õpilasmalev jts.
Paljud õpilasmalevad saavad toetust Hasartmängumaksu Nõukogult üleriigilise koondprojekti kaudu, mida koordineerib Eesti Noorsootöö Keskus.
Uraani kaaslased

Uraani kaaslased on planeet Uraan looduslikud kaaslased.
Uraanil tuntakse praegu 27 kaaslast, mis on oma nimed saanud William Shakespeare'i ja Alexander Pope'i teoste tegelaskujude järgi. Esimesed Uraani kaaslased, Titania ja Oberoni, avastas William Herschel 1787. aastal. Seejärel avastas William Lassell 1851. aastal Arieli ja Umbrieli ning Gerard Kuiper 1948. aastal Miranda. Ülejäänud kuud avastati pärast 1985. aastat Voyager 2 möödalennu ajal ja paremate teleskoopide kasutusele võtmisega.
Uraani kaaslased liigitatakse kolme rühma: 13 sisemist kuud, 5 põhikuud ja 9 mittekorrapärast kuud. Sisemised kuud on väiksed ja tumedad, ning Uraani rõngastega sarnaste omadustega ja päritoluga. Viis suuremat kuud on piisavalt suured, et saavutada hüdrostaatilist tasakaalu. Suurematest kaaslastest nelja pinnal on märgid sisemisest aktiivsusest, nagu kanjonid ja vulkaanid. Kaaslastest suurim on Titania, mille läbimõõt on 1578 km, jäädes sellega Päikesesüsteemi planeetide kaaslastest suuruselt kaheksandale kohale. Uraani mittekorrapärastel kuudel on elliptilised ja tugevasti kaldu orbiidid, mis asuvad planeedist küllaltki kaugel.
Hattorpe-tagune torn

Hattorpe-tagune torn (saksa keeles "Hatdorp") on Tallinna linnamüüri kaitserajatiste hulka kuuluv torn. Tänapäeval on selle aadress Pikk tänav 62.
Hattorpest ühele poole jääb Bremeni torn, teisel pool on linnamüüris Stoltingi torn.
Torn ehitati 14. sajandi lõpul – 15. sajandi algul. 1410–1414 oli Tallinna linnaisade seas keegi Hattorpe, torn võis saada nime tema või ta mõne sugulase järgi.
1878. aastal ehitas arhitekt Rudolf Bernhard, Peterburi tsiviilinseneride instituudi esimene rektor, endale torni krundile Pikk 62 uusgooti stiilis maja. "Ajal, mil paljude tornide viimased jäänused linnapildist järjest kadusid, kujundas Bernhard linnamüürist ja tornist oma hoone kagufassaadi. Hattorpe torni sisse tulid ümmargused toad, akendeks keskaegsed laskepilud," kirjutab selle kohta arhitekt Andri Ksenofontov. "Samas tõmmati torn seestpoolt tühjaks kui kokteilikõrs. 1896. aastal ehitas Rudolfi poeg Erwin, samuti kuulus arhitekt, tornile uue korruse peale neogooti muinasjutustiilis."
Itaalia Eurovisiooni lauluvõistlusel

Itaalia on osalenud Eurovisiooni lauluvõistlusel aastatel 1956–1997 (välja arvatud 1981, 1982, 1986, 1994–1996) ja uuesti 2011. aastast. See on üks seitsmest riigist, kes osalesid esimesel võistlusel.
2011. aastal naasis Itaalia taas võistlusse ja lisandus "suurde viisikusse", kuhu kuuluvad lisaks Itaaliale suurriigid Suurbritannia, Hispaania, Prantsusmaa ja Saksamaa. Seetõttu ei pea Itaalia osalema poolfinaalides ja pääseb igal aastal automaatselt finaali.
1974. aastal, kui lauluvõistlus toimus kuu aega (6. aprill) enne Itaalia referendumit abielulahutuse seadustamise osas (12. mail), keeldus Itaalia ringhääling RAI võistlust edastamast, kuna riigi esinduslugu "Sì" ("jah") oleks võinud esineda alateadusliku sõnumina referendumil lahutuse poolt hääletamiseks. Lugu tsenseeriti Itaalia meediast veel kuu aega, kuni referendum oli lõppenud.
Hääletamise ajalugu (1975–2019 finaalid).
Itaalia on "andnud" kõige rohkem punkte järgmistele riikidele:
Itaalia on "saanud" kõige rohkem punkte järgmistelt riikidelt:
Corry Brokken

Corry Brokken (kodanikunimega Cornelia Maria Brokken; 3. detsember 1932 Breda – 2. juuni 2016 Laren) oli hollandi laulja.
Ta võitis Hollandit esindades 1957. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse lauluga "Net als toen" (autorid Guus Jansen ja Willy van Hemert).
Ta esindas Hollandit ka 1956. (lauluga "Voorgoed voorbij") ja 1958. aasta lauluvõistlusel (lauluga "Heel de wereld"). 1976. aasta võistlusel oli ta õhtujuht ning 1997. aastal teadustas Hollandi punkte.
Ta lõpetas oma lauljakarjääri 1976. aastal, et õppida õigusteadust. 1988. aastal sai temast kohtunik.
Kergejõustiku Eesti rekordid

"Siin on kirjas kergejõustiku Eesti rekordid ja tipptulemused. "
Nõmme loodusmaja

Nõmme loodusmaja on loodus- ja keskkonnahariduskeskus Tallinnas Nõmmel, aadressil Õie tänav 14.
Nõmme loodusmaja avati Tallinna Nõmme Noortemaja ja Nõmme linnaosavalitsuse koostöös 15. aprillil 2003.
Majas tegutsevad laste loodusringid, korraldatakse retki loodusse ja suvelaagreid.
Loodusmajas on elavnurk, kus saab näha lemmikloomi.
Väikene Saarjärv

Väikene Saarjärv (ka "Väike Saarjärv") on järv Võrumaal Ähijärve külas.
Väike Saarjärv on kraavi kaudu ühendatud Suure Saarjärvega.
Rakvere Raamatukogu

Rakvere Raamatukogu on Rakvere linna allasutus, mille põhieesmärk rahvaraamatukoguna on tagada Rakvere linna ja Lääne-Viru maakonna elanikele juurdepääs informatsioonile, teadmistele ja kultuurile ning toetada elukestvat õppimist ja enesetäiendamist. 
Rakvere Raamatukogu täidab täiendavalt raamatukoguteeninduse maakondliku koordineerimise ülesandeid, millest peamisteks on erialane nõustamine, täiendkoolituse korraldamine ja kogude komplekteerimine.
Ajalugu.
Esimese laenuraamatukogu asutas Rakveres 1882. aastal Juhan Kunder. 
Rakvere Raamatukogu eelkäijaks võib pidada 1912. aastal Rakvere Eesti Hariduse Seltsi juurde rajatud raamatukogu. 1921. aastal moodustati Rakvere Eesti Hariduse Seltsi ja Rakvere Rahvamaja Seltsi ühinemisel Rakvere Rahvamaja ja Hariduse Seltsi raamatukogu. Aastatel 1922–1923 töötas seal hilisem raamatukogu- ja raamatuteadlane Helene Johani. 1925. aastal avati sama raamatukogu baasil Jaan Poska nimeline Rakvere Linna Avalik Raamatukogu. Enne Teist maailmasõda vahetas raamatukogu mitu korda asukohta ja segase sõjaaja tõttu oli ajuti ka suletud. 1944. aastal avati Rakvere Linnaraamatukogu lugejaile taas. Eri nimede all tegutsenud raamatukogu kolis 1952. aastal aadressil Tallinna tänav 47 asunud hoonesse, kuhu jäi 46 aastaks. Alates 1. jaanuarist 1991 kandis raamatukogu Lääne-Virumaa Keskraamatukogu nime.
1951. aastal loodi Rakvere Linnaraamatukogu senise lasteosakonna baasil Iseseisev lasteraamatukogu - Rakvere Rajooni Lasteraamatukogu, mis suleti jälle 1973. aastal ja millest sai siis taas lasteosakond.
1996. aastal sai Lääne-Virumaa Keskraamatukogu esimesed arvutid, algas elektronkataloogi loomine raamatukoguprogrammiga Kirjasto.
1. septembril 1998 kolis Lääne-Virumaa Keskraamatukogu hoonesse Lai tänav 7.
2001. aastal alustati laenutamist elektrooniliselt ning 2003. aastal mindi üle veebipõhisele raamatukogusüsteemile Urram.
2025. aasta märtsist muutus Lääne-Virumaa Keskraamatukogu nimi. Kehtivaks nimeks sai Rakvere Raamatukogu.
Eesti õigeusu koguduste loend

Eesti õigeusu koguduste loend esitab alfabeetilise nimekirja Eesti aladel nii tänapäeval eksisteerivatest kui ka minevikus eksisteerinud õigeusu kogudustest, sõltumata nende kanoonilisest kuuluvusest.
Nimestikku on kaasatud ka Petserimaal ja Narva jõe tagusel territooriumil asunud või endiselt asuvad kogudused, mis kuulusid aastatel 1920–1940 Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku koosseisu.
Õigeusu kiriku õigeusu kogudused olid esmatasandi kiriklik haldusüksused, mis koosneb kiriku ümber koondunud õigeusklikest ilmalike liikmete kogukonnast ja kirikuametist. Kuni 1917. aastani moodustasid kirikuameti kiriku juures teenivad vaimulikud (preester, diakon, köster, kellamees ja loetaja-salmilugeja). Kuni 1917. a otsustas koguduse moodustamise ja likvideerimise Eesti aladel Eestimaa ja Liivimaa kubermangus Venemaa Püha Sinod piiskopkonna valitsuse ettepanekul. Erinevalt luteriusu kogudustest ei langenud õigeusu koguduste piirid enamasti katoliku kiriku ja luteriusu kirikute ümber kujunenud kihelkonna piiridega kokku. Suuremate koguduste kaugemates piirkondades asutati peakogudustele alluvaid ja sellega ühist majapidamist omavaid abikogudusi.
Karplased

Karplased ehk karpkalalased ("Cyprinidae") on karpkalaliste seltsi kuuluv sugukond kalu. 
Karplased on suurim mageveekalade sugukond, sellesse kuulub umbes 210 perekonda üle 2000 liigiga. Mõned liigid asustavad ka riimveekogusid, meres neid pole.
Tuntud karplased on näiteks latikas, karpkala ja särg.
Paljud karpkalalased elavad toitainerikastes ehk eutroofsetes veekogudes.
Karpkalalised

Karpkalalised ("Cypriniformes") on kiiruimsete klassi kuuluv selts kalu.
Sellesse seltsi kuulub 5 (või 6) sugukonda, kokku 320 perekonna ja vähemalt 3250 liigiga.
Suurim karpkalaliste sugukond on karplased.
Toto Cutugno

 
Toto Cutugno (õieti Salvatore Cutugno; 7. juuli 1943 Fosdinovo Toscana – 22. august 2023 Milano) oli itaalia poplaulja ja laulukirjutaja.
Toto Cutugno isa oli pärit Sitsiiliast ja ema Toscanast. Varsti pärast tema sündi kolis perekond La Speziasse Liguurias.
Ta alustas oma muusikakarjääri trummarina, hiljem moodustas ta bändi, mis esitas tema kirjutatud laule. 1976. aastal osales ta esimest korda Sanremo festivalil oma bändiga Albatros ning saavutas kolmanda koha. 1980. aastal võitis ta võistluse lauluga "Solo noi" ning veel kord aastal 1983 hitiga "L'Italiano". Kuuel korral saavutas ta sellel võistlusel teise koha, kokku osales ta 13 korral.
Cutugno oli üks vähestest lääne muusikutest, kelle laule ei tsenseeritud raudse eesriide taga. Alates 1985. aastast sai tema albumi "L'Italiano" grammofoniplaate Meloodia väljaandes osta NSV Liidus.
Ta võitis 1990. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse omakirjutatud lauluga "". Järgmisel aastal oli ta koos Gigliola Cinquettiga Roomas korraldatud võistluse õhtujuht.
Toto Cutugno ja Eesti.
Toto Cutugno on Eestis esinenud kolmel korral: 2009 aastal linnahallis. suvel 2016 Haapsalus Itaalia Festivalil ja suvel 2017 Pühajärve Retrobestil. Retrobestil esitas ta laulu "Suveöö" (viis Arne Oit, sõnad Heldur Karmo).
Poliitilised seisukohad.
Cutugno oli veendunud globaliseerumise vastane ja võttis sõna inglise keele pealetungi vastu Itaalias, nähes oma emakeele jaoks ohtu ka selles, et itaallased laulavad inglise keeles.
2019. aastal süüdistati teda venemeelsuses ja grupp ukraina rahvasaadikuid nõudis mitte lubada Cutugnol tulla Ukrainasse sinna plaanitud kontserdile, kuna ta õnnitles Vladimir Putinit sünnipäeva puhul. Kuid Toto Cutugno tuli siiski Ukrainasse, esines seal ja hiljem tegi avalduse, et ta mõistab hukka Putini teguviisi Krimmis. 
Teda kutsuti korduvalt esinema Venemaa poolt 2014. aastal annekteeritud poolsaarele, kuid ta on sellest iga kord keeldunud. 
Teda nimetatakse ka konservatiivseks lauljaks.
Putšež

Putšež on linn Venemaal Ivanovo oblastis, Putšeži rajooni keskus. Asub Volga ääres, 175 km Ivanovost idas.
Asulat on esmamainitud 1594. aastal. 1793 sai linnaõigused (nimetati possaadiks).
Seoses Gorki veehoidla rajamisega jäi ajalooline linn 1952. aastal vee alla. Elanikud kolisid kõrgemale kohale. Ka osa hooneid võeti koost lahti ja pandi kokku uues asukohas.
Kalamaja kalmistu

Kalamaja kalmistu on endine kalmistu Tallinnas Kalamaja linnaosas. Tänapäeval on põhiosa kalmistust ehitatud ümber Kalamaja kalmistupargiks, osa kalmistut jääb 7. tehase uusehitiste alla. 
Esimesed kirjalikud andmed kalmistust pärinevad 1561. aastast, mil sinna maeti 2000 Rootsi sõjaväelast. 1730. aastal pöördusid eesti ja rootsi kogudus linnavõimude poole palvega ehitada Kalamaja kalmistu ümber plankaed ja seada üles kellad. 1780. aastal rajati kammerhärra Peter Duborghi rahastamisel kalmistu väravatorn, mis on siiani alles. Selle kõrval asus kalmistuvahi maja, mis lammutati 1960. aastatel. Samale kohale ehitati silikaatkivist garaažid, mis tänaseks lammutatud. 
Kalamaja kalmistu oli Pühavaimu ja Rootsi-Mihkli koguduse matmispaik. Alates 1860. aastatest kuni Tallinna Rahumäe kalmistu rajamiseni oli see ka Tallinna Jaani koguduse matmispaik. Ka hiljem, kui need kogudused said uued matmispaigad Rahumäel, kasutati Kalamaja kalmistut vähemal määral edasi.
19. sajandil laiendati kalmistut korduvalt. Suuremad laiendused olid 1842., 1862. ja 1882. aastal, viimasega lisandus Tööstuse tänava poolne ala. 1863. aastal ehitati kalmistuvahi maja (lammutati kalmistu likvideerimisel 1960. aastatel).
1940. aastal oli kalmistu pindala 6,7 hektarit.
Kalmistu võõrandati ja suleti 1941. aastal. Ent jutud kalmistu sulgemisest ei levinud ning matmisi tehti ka 1950. aastatel, ning matmisi tehti mõnede väidete kohaselt veel vahetult enne kalmistu kokkulükkamist.
1962. aastal tuli korraldus puhastada Kalamaja kalmistu hauatähistest ja teha see ümber pargiks, selle täitmist alustas ülesande saanud tehas Volta 1964. aastal. Otsus tuli ilmselt kuskilt kõrgemalt, muidu ei oleks enne kalmistu sulgemist sinna enam maetud. Osa lahkunuid maeti ümber (enamasti eraviisiliselt, riiklikult on teada ainult muusikategelase Jaan Tamme ümbermatmine Metsakalmistule). Tööstuse tänava poolne paekivist aed ja peavärav lammutati, suur osa Noblessneri-poolsest paekiviaiast on säilinud.
Muinsuskaitseliikumise algatusel hakati kalmistut taastama mälestuspargina (nekropolina; Kalamaja kalmistupark). 1993. aastal võeti see park looduskaitse ja 1995. aastal muinsuskaitse alla. 
Seal kasvavad kõrged põlispuud, mis on pärit veel kalmistu ajast. Jalgteed on hilisemad ega jälgi kalmistuplaani. 1780. aastast pärit värava- ja kellatorn on eraldi muinsuskaitse all.
2008. aasta kevadel pöördus Tallinna abilinnapea Deniss Boroditš kirjalikult Kalamaja elanike poole, et leida toetust pargi ümberehitamiseks, plaanitud summa oli 20 miljonit krooni. Elanike vastuseisu tõttu kohendati projekt endisele kalmistule sobivamaks ja ka kulutatav summa jäi tagasihoidlikumaks. Kalmistupargi ümberehitus valmis suvel 2009.
Katusepapi tänav

Katusepapi tänav on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas. 
See paikneb Sikupilli asumis Sikupilli kaubanduskeskuse ja Eleringi elektrialajaama taga paralleelselt Tartu maantee ja Kivimurru tänavaga. 
Ajalugu.
Tänav on nime saanud 1902. aastal seal asunud 1898. aastal rajatud Tallinna Katusepapivabriku järgi. Tänava saksakeelne nimi oli "Pappenstrasse" ja venekeelne "Толевая улица".
Elu Katusepapi tänaval enne Teist maailmasõda kirjeldab baltisaksa kirjanik Karin Maria Wilde lasteraamatus "Cattuse Pappi". Karin Maria Wilde lapsepõlv möödus Katusepapi tänava ääres asunud onu Miša ja tädi Anastasia mõisas, mille lähedusse jäi vabrikuhoone, maja taga algasid aga põllud. Raamatus kirjeldatakse tolleaegse igapäevaelu üksikasju, külalisi, väljasõite mere äärde, jõulude veetmist, aga ka Tallinnast lahkumist.
Tallinna Katusepapivabrik asus hoones Katusepapi tänav 4. 1926. aastast asus aadressil Katusepapi 38 Tallinna-Harju prefektuuri Lasnamäe politseiabijaoskond. Katusepapi 35 asus Aktsiaselts Vennad Kimberg, Kimbergi raua- ja ehitusmaterjalide kauplus ja Sikupilli asumis ka ASi Vennad Kimberg traadi- ja naelavabrik. Eesti NSV ajal, Eesti NSV Masinaehituse, Kerge- ja Kohaliku Tööstuse Rahvakomissariaadi Naela- ja traaditõmbetööstus „Metallist", Katusepapi 35.
Katusepapi 7 asub kahekorruseline elamu – 20. sajandi alguse hilishistoritsistliku paearhitektuuri huvitav ja harukordselt dekoratiivse välimusega näide. 
Eesti NSV ajal (1944–1955) asus Katusepapi tänava ja Tartu maantee 85 vahel Vangla nr. 2, hiljem nimetati Etapivanglaks, mille peamine ülesanne oli vangide kinnipidamine kuni nende saatmiseni töölaagritesse ja -kolooniatesse. 
2020. aastal ehitati Katusepapi tn 16, 4-kordne korterelamu äripindadega esimesel korrusel.
Katusepapi tänav 23/25 asub aastatel 1983/1984 ehitatud Tallinna Tselluloosi- ja Paberikombinaadi ühiselamu, mis peale 1992/1993 kombinaadi pankrotti müüdi pankrotivarana.
Katusepapi tänav 38a asub insener Voldemar Lenderi poolt planeeritud 1909. ehitatud Lenderi tüüpi maja ja arhitekt Karl Tarvase poolt 1928 planeeritud juurdeehitusega 2-korruseline puithoone.
2011. aasta Suurbritannia rahutused

2011. aasta Suurbritannia rahutused oli 6. augustil Põhja-Londonis Tottenhamis pärast Mark Duggani surma alanud tänavarahutuste laine, mis kestis 10. augustini. Sajad märatsejad süütasid sõidukeid ja hooneid ning rüüstasid poode üle Suurbritannia.
6. augustil hakkasid sündmused arenema Tottenhamis Haringey linnaosas, Tottenham Haleis ja Wood Greenis.
8. augustil kandusid korratused juba üle pealinna. Noorte jõugud märatsesid kesklinnas Oxford Circuse piirkonnas, lõunas Brixtonis ja idas Waltham Forestil. Väljaspool Londonit toimusid korratused Birminghamis, Bristolis, Dundees, Glasgow's, Liverpoolis, Medways, Nottinghamis, Oxfordis ja Readingis.
9. augustil haaras rahutuselaine juba Birkenheadi, Bristoli, Cambridge'i, Huddersfieldi, Liverpooli, Manchesteri, Nottinghami, Portsmouthi ja Salfordi.
Rüüstajad kasutasid info jagamiseks ja oma tegevuse kooskõlastamiseks mitmesuguseid suhtlusvõrgustikke. Samas kasutas ka politsei suhtlusvõrgustikke inimeste kindlakstegemiseks, pannes fotod ja videod tundmatutest isikutest internetti üles.
Paljud rüüstajad ei vaevunud oma tegevust varjama. Nad ei varjanud nägu valvekaamerate ees, kui poode rüüstasid, ning postitasid suhtlusvõrgustikesse fotosid, kus nad poseerisid koos varastatud kaupadega. See lihtsustas politseil kurjategijate jälile saamist.
Rahutustes sai viga 186 politseinikku ja 5 politseikoera. Vigastada sai ka 10 tuletõrjujat. Surma sai 5 tsiviilelanikku. Kolm meest said surma, kui püüdsid oma naabruskonda kaitsta rüüstajate eest, ja 68-aastane mees tapeti, kui ta püüdis kustutada põlevat prügikasti.
Kokku toimus Londonis 3443 rahutustega seotud kuritegu. 15. augustiks oli vahistatud umbes 3100 inimest, kellest rohkem kui 1000 oli juba saanud süüdistuse kuriteo toimepanekus. Justiitsministeeriumi andmetel olid 90% rahutustega seotud isikutest mehed ning üldiselt olid nad noored: 26% oli 10–17 aastat vanad, 27% olid 18–20 aastat vanad ja kõigest 5% olid üle 40 aasta vanad.
1. septembriks oli kohtu ette astunud 1566 inimest, neist 1027 Londonis, 190 Suur-Manchesteris, 132 West Midlandsis, 67 Merseyside'is ja 64 Nottinghamis.
Kahele mehele, kes Facebookis õhutasid rahvast rahutustele, mõisteti kummalegi neli aastat vabaduskaotust. Nende edasikaebus lükati tagasi.
Neegreid oli kohtu alla antute hulgas rohkem kui Suurbritannia rahvastiku rassilise koostise järgi arvata võiks. Suurbritannia 2001. aasta rahvaloenduse järgi moodustasid neegrid rahvastikust 2%, aga kohtualustest 46%. Siiski olenes see piirkonnast. Londoni linnaosas Haringeys moodustasid neegrid elanikest 17% ja kohtualustest 55%, aga Manchesteri eeslinnas Salfordis oli vastupidi: valged moodustasid elanikest 88% ja kohtualustest 94%. Lisaks Suurbritannia kodanikele vahistati 44 välisriigi kodanikku, kõige rohkem Jamaica kodanikke.
Tampere toomkirik

Tampere toomkirik on kirik Soomes Tamperes. See on Tampere piiskopkonna peakirik, Tampere piiskopi residents.
Rahvusromantilises stiilis Tampere toomkiriku projekteeris arhitekt Lars Sonck ja see ehitati aastatel 1902–1907.
Kiriku altarifresko maalis Magnus Enckell. Kirikusaali freskod on maalinud kunstnik Hugo Simberg. Kirikus altari kõrval on Hugo Simbergi freskod "Haavatud ingel" ja "Surma aed".
Alar Kivilo

Alar Kivilo (sündinud 17. veebruaril 1953 Montréalis) on eesti päritolu USA filmioperaator.
2007. aastal kutsuti ta Ameerika Filmikunsti ja -teaduste Akadeemia liikmeks. 
Ta kuulus 2012. aasta Tallinna Pimedate Ööde Filmifestivali Eurasia võistlusprogrammi žüriisse.
Elis Ask

Elis Johan Ask (hüüdnimi Negru; 1. aprill 1926 Helsingi – 12. märts 2003 Helsingi) oli Soome poksija.
Ask osales harrastajana 76 kohtumisel, millest võitis 70. Ta oli kokku kolmekordne Soome meister – kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) 1944. aastal ja kukk-kaalus (kuni 118 naela ehk 53,5 kg) aastatel 1945–1946.
Ask poksis detsembrist 1946 kuni oktoobrini 1957 elukutselisena. Ta pidas kokku 62 kohtumist, millest võitis 40 (neist 16 nokaudiga) ja kaotas 17 (neist 4 nokaudiga); 5 kohtumist jäi viiki. Ta oli elukutseliste kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) Euroopa meister 24. juunist 1951 kuni 4. jaanuarini 1952.
Ask tegutses aastatel 1957–1974 poksipromootorina, muuhulgas on ta olnud ka Pekka Kokkose, Risto Luukkose ja Olli Mäe mänedžer.
Ljudinovo

Ljudinovo on linn Venemaal Kaluga oblastis, Ljudinovo rajooni keskus. Asub Lompadi veehoidla kaldal, 181 km Kalugast edelas.
Ljudinovo küla on esmamainitud 1626. aastal. 1938 sai linnaks.
2010. aastal oli linna elanike arv 40 530, 2020. aastal 37 252.
Peamised tööstusharud on must metallurgia, masinatööstus, aparaadiehitus ja ehitusmaterjalide tööstus.
Novo-Peredelkino

Novo-Peredelkino on rajoon (munitsipaalringkond) Moskvas, mis kuulub Lääne haldusringkonda. 
Novo-Peredelkino rajoon eraldati Solntsevost 1991. aastal.
Säästva arengu haridus

Säästva arengu haridus (inglise keeles "education for sustainable development") on teadmiste, oskuste, hoiakute ja väärtushinnangute süsteem, mis võimaldab teadvustada looduse, majandus- ja sotsiaal-kultuurilise keskkonna seoseid ja järgida säästva arengu põhimõtteid. 
ÜRO on kümnendi 2005–2014 kuulutanud säästva arengu haridust toetavaks perioodiks. 
Säästva arengu hariduse ülesandeks toetada inimestes parema tuleviku visioneerimise ning selle saavutamiseks kriitilise ja süsteemse mõtlemise, koostöö- ja jõustamisoskuste kujunemist.
Säästvat arengut toetav haridus on kujunenud vastuseks globaalsetele väljakutsetele. Säästvat arengut toetav haridus abistab noortel paremini mõista nende enda ja laiemalt ühiskonna tegutsemise võimalusi ja tagajärgi nii globaalsel kui ka kohalikul tasandil, edendab kriitilist mõtlemist ja tulevikuga arvestamist.
Säästev areng eestis.
Eesti säästva arengu põhimõtted pandi paika säästva arengu riikliku strateegiaga ,Säästev Eesti 21". Antud strateegia alused tulenevad säästva arengu seadusest, mille võttis vastu 1995. aastal Riigikogu ning see näeb ette looduskeskkonna ja loodusvarada säästliku kasutamise alused. 
Eesti säästva arengu valdkondadeks on Eesti kultuuriruumi elujõulisus, heaolu kasv, sidus ühiskond ja ökoloogiline tasakaal. Need eesmärgid on sõnastatud 2005. aastal ja on heaks kiidetud riiklikus strateegias ,Säästev Eesti 21". Strateegia alused tulenevad säästva arengu seadusest, mille Riigikogu võttis vastu 1995. aastal ning mis näeb ette looduskeskkonna ja loodusvarade säästliku kasutamise alused. 
Säästev arendustegevus Euroopa Liidus.
Euroopa uuendatud säästva arengu strateegia võeti vastu 2006. aastal. Selle üldine eesmärk on kindlaks määrata ja arendada välja meetmeid, mis võimaldaksid Euroopa Liidul nii praeguste kui tulevaste põlvkondade elukvaliteeti järjepidavalt parandada.
Selle strateegia jaoks luuakse kogukonnad, mis:
Säästva arengu strateegia määrab kindlaks seitse peamist väljakutset koos vastavate ülesannet, tegevuseesmärkide ja meetmetega:
Emre Güngör

Emre Güngör (sündinud 1. augustil 1984 İstanbulis) on Türgi jalgpallur, kaitsja.
Ta on terve klubikarjääri mänginud Türgi klubides, sh 2008–2010 Galatasarays.
Ökoloogiline kasvatus

Ökoloogiline kasvatus (inglise keeles "ecological education") on üksikisikute ja sotsiaalsete rühmade harimine jätkusuutliku looduskasutuse ja teadliku keskkonnakaitse vaimus ning asjaomaste väärtushinnangute ja hoiakute kujundamine keskkonnateadvuses.
Colin Kâzım-Richards

Colin Kâzım-Richards (sündinud 26. augustil 1986 Londonis Inglismaal) on Türgi jalgpallur, kes mängib ründajana Türgi kõrgliigaklubis Fatih Karagümrük.
Kâzım-Richards alustas elukutselise jalgpalluri karjääri Inglismaal Burys.
Aastatel 2007–2011 mängis ta Fenerbahçes.
2017. aasta jaanuaris sõlmis Kâzım-Richards Brasiilia kõrgliigaklubiga Corinthians lepingu kaheks aastaks. Kohe esimesel hooajal tuli ta Corinthiansega Brasiilia meistriks. Ta mängis sel hooajal klubi 14 liigamängus ja lõi ainsa värava 11. novembril mängus Avaí vastu. Aastatel 2018–2020 mängis ta Mehhiko klubides, seejärel naasis Inglismaale.
Kâzım-Richards esindas Türgit rahvuskoondises aastatel 2007–2015 kokku 37 mängus ja lõi neis kaks väravat. Mõlemad väravaid lõi ta 10. augustil 2011 toimunud sõpruskohtumises Eestiga.
Türgi koondises mängis ta ka 2008. aasta Euroopa meistrivõistlustel. Ta käis väljakul kõigis viies mängus.
Tinnitus

Tinnitus ehk kõrvavile ehk kõrvakohin on subjektiivselt kuuldav heli (vilin, kohin, prõksumine jne) kõrvades, ilma et seda põhjustaks väljast poolt tulenev heli.
Ülevaade.
Tinnitus võib esineda iseseisva kaebusena (enamasti stressist tulenev või põhjustatud ravimitest) või olla seotud muu probleemiga.
Tinnitus võib olla kas subjektiivne (tinnitust kuuleb vaid patsient, väga levinud) või objektiivne (patsiendi tinnitust võib ka kuulda testija (audioloog, kurgu-nina-kõrva arst) muskli- või vaskulaaranomaalia tõttu, mitte väga levinud). 
Umbkaudu 20–30% elanikkonnast kannatab mingil eluperioodil kõrvakohina all.
Adolf Portmann

Adolf Portmann (27. mai 1897 Basel – 28. juuni 1982 Binningen) oli Šveitsi zooloog.
Ta töötas peamiselt Šveitsis. Tema doktoritöö oli kiilidest (1921, Baseli Ülikoolis). Ta tegeles palju merebioloogiaga. 
Tema eriline huvi oli loomade väljendusvormide vastu.
Margareti müür

Margareti müür oli Tallinna vanim teadaolev linnamüür. Selle ehitamiseks andis 1265. aastal käsu Taani kuninga Erik V ema ja Eestimaa asevalitseja Margrete Sambor, kelle järgi müür ka nime sai.
Ehitatud kaitsemüüriosad koosnesid 60-70 müürilõigust, mis olid eri kõrgusega. Müürilõigud olid lihtsad, küllaltki madalad (enamasti alla 5 m) ja mitte eriti paksud (allosas alla 1,5 m, rinnatise kohal alla 1 m) puitkaitsekäiguga müürid. Tallinna linna keskaegsete kaitserajatiste uurija Rein Zobel tunnistab Margrete ja praeguse säilinud linnamüüri kokkulangevust.
Oiva Purho

Oiva Purho (12. detsember 1912 – 12. oktoober 1967) oli Soome poksija.
Purho oli Soome meister raskekaalus (üle 79,4 kg) 1940. aastal ja sai Soome meistrivõistlustel 1939. aastal raskekaalus (üle 79,4 kg) 2. koha. 
Purho poksis jaanuarist 1943 kuni jaanuarini 1950 elukutselisena ning pidas 18 kohtumist, millest võitis 14 (neist 3 nokaudiga), kaotas 2 (neist 1 nokaudiga) ning kaks kohtumist lõppes viigiliselt. Ta kohtus poksiringis kaks korda ka Anton Raadikuga, millest võitis ühe ja kaotas teise kohtumise (mõlemad punktidega). Ta kohtus 8. detsembril 1946 Malmös Jacques Benetoga (Martinique'i saarelt) ning lõi 8. raundil Beneto niimoodi nokauti, et Beneto suri järgmisel päeval löögist saadud vigastustesse.
Kõrvalahel

Kõrvalahelaks, vahel ka külgahelaks, nimetatakse keemilise ühendi põhiahelaga (tavaliselt tüviühendiga) seotud (suhteliselt suurt) asendusrühma. Aromaatsete ühendite korral nimetatakse külgahelaks ka igasugust aromaatse tsükliga seotud rühma. Proteiinide põhiahela suhtes loetakse kõrvalahelaks aminohappejäägi α-süsinikuaatomiga seotud rühma.
Polümeeride keemias on kõrvalahel kas oligomeerne või polümeerne, ja see mõjutab oluliselt polümeeri omadusi.
Emre Belözoğlu

Emre Belözoğlu (sündinud 7. septembril 1980 İstanbulis) on türgi jalgpallitreener ja endine jalgpallur (poolkaitsja).
Türgi jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2000–2017 kokku 94 korral ja lõi üheksa väravat.
10. augustil 2011 Eestiga peetud sõprusmängus lõi ta kaheksandal mänguminutil penaltist matši esimese värava, viies Türgi 1:0 juhtima. 11. septembril 2012 lõi ta 2014. aasta jalgpalli MM valikmängus Eesti vastu 44. minutil Türgi avavärava.
Emre kuulub ka Brasiilia jalgpallikuulsuse Pelé koostatud maailma parima elava 125 jalgpalluri nimekirja FIFA 100, mis avaldati 4. märtsil 2004.
Alates 2021. aastast on ta Türgi kõrgliiga klubi İstanbul Başakşehir peatreener.
Bioloogiline lagunemine

Bioloogiline lagunemine ehk biolagunemine ehk biodegradatsioon on orgaaniliste ainete muundumine lihtsateks anorgaanilisteks aineteks (CO2, H2O, NH3) mikroorganismide toimel.Erinevad orgaanilised ühendid lagunevad erineva kiirusega. Elusloodusele võõrad orgaanilised ühendid, orgaanilise keemia saadused nagu plastid, polüetüleenkile jne ei lagune looduslikus aineringes nagu orgaanilised ained. Nende lagunemine toimub oluliselt pikema aja jooksul. Sellepärast saastavad, reostavad nad loodust. Ka teokarbid ja selgroogsete luud lagunevad aeglaselt. Luustike järgi saab uurida kauges minevikus toimunut. Nii näiteks uurivad paleoantropoloogid säilinud luustiku põhjal inimese evolutsiooni.
Biolagunemise kiirus oleneb keskkonnast, kus lagunev aine asub. Oluline on just vee ja hapniku sisaldus selles, samuti temperatuur. Vaakumis ja madalal (või vastupidi väga kõrgel) temperatuuril, kus mikrooragnismide elutegevus peatub, bioloogiline lagunemine ka lõppeb. Bioloogiline lagunemine vajab eluks võimalikku keskkonda (biosfääri keskkonda). Elu võibki defineerida kui sobivat, piisavalt stabiilset keskkonda universumis, kus on võimalik elusorganismide bioloogiline lagunemine. Bioloogilisele lagunemisele vastandub abiootiline lagunemine, lagunemine ilma elusorganismide abita. (Abiootilist lagunemist põhjustab ultraviolettkiirgus, gammakiirgus, radioaktiivsus jne.) Kui mingi aine võib laguneda mikroorganismide kaudu, nimetatakse seda biolagunevuseks (võimeks bioloogiliselt laguneda, inglise "biodegradability").
Teadusraamatukogu

Teadusraamatukogu (ka teaduslik raamatukogu, akadeemiline raamatukogu) on teadustööd ja teadustöötajaid teenindav raamatukogu. Teadusraamatukogu sisaldab põhjalikke kogusid ühes või mitmes teadusvaldkonnas.
Mitmed teadusraamatukogud on ühtlasi ka kõrgkooliraamatukogud või erialaraamatukogud. Raamatute kasutamise viisi ja kasutajaskonna osas teadusraamatukogul määratlusest tulenevaid piiranguid ei ole – seda tüüpi raamatukogud võivad osutada nii kohalkasutuse kui ka kojulaenutuse teenust, teenindada ainult piiratud kasutajate rühmasid või kogu elanikkonda.
Teadusraamatukogud Eestis.
Eestis reguleerib teadusraamatukogu staatust ja ülesandeid teadus- ja arendustegevuse korralduse seadus. Selle kohaselt nimetatakse teadusraamatukoguks avalikku teenust osutavat raamatukogu, mille ülesanne on teadusinformatsiooni kogumine, säilitamine, töötlemine ja kättesaadavaks tegemine.
Eesti teadusraamatukogud kuuluvad Haridus- ja Teadusministeeriumi haldusalasse, alates 2003. aastast nõustab ministeeriumit nendega seotud küsimustes Teadusraamatukogude Nõukogu.
Teadusraamatukogu staatuse omistab haridus- ja teadusminister oma määrusega, ettepanekud nimekirja lülitatavate asutuste kohta teeb teadusraamatukogu ja arhiivraamatukogu nimetamise komisjon. Kuni 31. detsembrini 2016 on Eestis teadusraamatukogudeks nimetatud Eesti Kunstiakadeemia Raamatukogu, Eesti Maaülikooli Raamatukogu, Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia Raamatukogu, Tallinna Ülikooli Akadeemiline Raamatukogu, Tallinna Tehnikaülikooli Raamatukogu ja Tartu Ülikooli Raamatukogu .
Kõrgkooliraamatukogu

Kõrgkooliraamatukogu on raamatukogu, mille põhiülesandeks on teenindada üliõpilasi, ülikoolide ja teiste kõrgharidust andvate õppeasutuste akadeemilist koosseisu ja spetsialiste. Samas võib kõrgkooliraamatukogu lisaks põhiülesande täitmisele teenindada ka muid kasutajarühmi või isegi kogu elanikkonda. 
Kõrgkooliraamatukogu alatüübiks on ülikooliraamatukogu. Kõrgkooliraamatukogud võivad ühtlasi olla ka teadusraamatukogud ja erialaraamatukogud.
Johannes Lillenurm

Johannes Lillenurm (kuni 1936. aastani Johannes Matver; 3. aprill 1908 – 1980 Kingu talu, Vedra küla, Läänemaa) oli eesti metsavend.
Götzis

Götzis on alev ja vald Austria läänepiiril Vorarlbergi liidumaal Feldkirchi ringkonnas.
Götzises peetakse iga-aastasi tippvõistlusi kümnevõistluses ja seitsmevõistluses.
Sordiaretus

Sordiaretus on taimekasvatuse haru, mis tegeleb kultuurtaimede sortide ja hübriidide loomise ja parandamisega.
Eristatakse analüütilist ja sünteetilist sordiaretust.
Eesti sordiaretus.
Eestis tegeldakse sordiaretusega näiteks Jõgeva Sordiaretuse Instituudis ja Polli Aiandusuuringute Keskuses.
Marshall Grant

Marshall Garnett Grant (5. mai 1928 – 7. august 2011) oli Ameerika Ühendriikide muusik.
Ta oli ligi 25 aastat Johnny Cashi saateansambli bassimängija. 1950. aastate keskel moodustas ta koos kitarristi Luther Perkinsiga duo The Tennessee Two; 1960. aastal liitus nendega trummar W. S. Holland ja bänd sai nimeks The Tennessee Three.
Stoltingi torn

Stoltingi torn (varem ka "Stoltynk") on Tallinna linnamüüri kaitserajatiste hulka kuuluv torn. Tänapäeval on selle aadress Pikk tänav 68.
Stoltingist ühele poole jääb linnamüüris Hattorpe-tagune torn, teisel pool on Paks Margareeta ja Suur Rannavärav.
Ajalugu.
1410. aastal mainis Tallinna tornipealike loend kedagi Stoltynki-nimelist. Sellest sai torn kunagise hüüdnime Väike Uhke (keskalamsaksa "stolt" ja saksa "Stolz" 'uhkus').
Stoltingi torn oli Tallinna sadama esimene kaitsetorn ning sellena ilmselt osa Margareti müürist. Aastatel 1340–1355 ehitati selle kõrvale veelgi kõrgem Suure Rannavärava väravatorn.
19. sajandi keskpaigast saati on teateid Stoltingi tornis nähtud kummitusest.
1996. aastal otsustas Tallinna volikogu taotleda Pikk 68 hoone koos 450 m² suuruse krundiga linna omandisse, sealhulgas Stoltingi torn koos piirnevate linnamüüri lõikudega. 1998. aasta sügisel esitati aga Kesklinna halduskogu maakomisjonile taotlus krundi erastamiseks, kuna Erastamisagentuur oli vahepeal hoone maha müünud.
Linnapea Ivi Eenmaa: "Pikk 68 kinnistu torn ja linnamüür olid eravalduses ja kuulusid teiste hoonetega ühte kinnistusse juba enne 1940. aastat. Muidu on kogu Tallinna linnamüür linna oma."
Torni omanikuks sai õpikukirjastus Avita, kes ostis ära torni eelmise omaniku, nõukogude ajal kataloogi- ja perfokaarte tootnud eksperimentaalkombinaadi Bit järeltulija AS BIT. 
Et kinnistu ei olnud omaniku nimel, tekkis raskusi torni ja linnamüüri renoveerimisel. "Pikk 68 kinnistu torn ja linnamüür olid eravalduses ja kuulusid teiste hoonetega ühte kinnistusse juba enne 1940. aastat," nentis tollane Tallinna linnapea Ivi Eenmaa. "Muidu on kogu Tallinna linnamüür linna oma."
Torni lagunemisoht ja kindlustamine.
1960. aastate lõpust olid tornis eksperimentaalkombinaadi Bit klubiruumid, mille juurde alumisele korrusele ehitati ka saun. 1999. aastani arvati, et linnamüüri all on tugev paelava. Tallinna muinsuskaitseameti tellimusel 1998. aastast linnamüüri tehnilise ülevaatusega tegelev Heino Uuetalu inseneribüroo leidis aga, et osa Paksu Margareeta ja Stoltingi torni alusest müürist on ehitatud liivakivile ning saunal oli tornialusele pinnasele aastatepikkune hävitav mõju.
1999. aasta novembris kirjutas Heino Uuetalu eksperthinnangus: "Torni alune liivakivi on murenenud ja välja uhutud ligi 1/3 ulatuses torni perimeetrist. Väljauhte kõrgus ulatub kohati kuni 1,0 meetrini. Liivakivi murenemine ja välja uhtumine on toimunud pikaajaliselt "ca" 20 aasta jooksul fekaalvete või veetorustiku lekke tõttu. /---/ Stoltingi torni aluse mittekindlustamisel võivad toimuda suureulatuslikud vajumised, millele järgneb torni häving."
Et müüri vundamenti kattev pinnas oli püssirohukeldri tagant ära võetud, hakkas ilmastik liivakivi murendama. Torni kindlustustööde käigus tõsteti pinnas tagasi ja kaeti taimestikuga.
Eighties Coming Back

"Eighties Coming Back" on laul, mis esindas Eestit 2003. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Riias. Loo meloodia ja sõnade autor oli Vaiko Eplik, esitas ansambel Ruffus.
Manuel Pinto da Costa

Manuel Pinto da Costa (sündinud 5. augustil 1937) on São Tomé ja Príncipe poliitik, kes oli 3. septembrist 2011 kuni 3. septembrini 2016 São Tomé ja Príncipe president.
Manuel Pinto da Costa oli ka São Tomé ja Príncipe esimene president. Ta oli ametis 12. juulist 1975 kuni 4. märtsini 1991.
Ta on õppinud majandusteadust, muu hulgas Saksa DV-s.
Aastatel 1975–2011 oli ta kuni 1990. aastani ainuparteina võimul olnud São Tomé ja Príncipe Vabastusliikumise liige.
7. augustil 2011 peetud valimiste teises voorus valiti ta sõltumatu kandidaadina uuesti presidendiks.
Maks Barskihh

Maks Barskihh (vene "Макс Барских", inglispäraselt Max Barskih, kodanikunimega Nikolai Bortnik (Mõkola Bortnõk); sündinud 8. märtsil 1990 Hersonis) on ukraina laulja, helilooja ja laulusõnade autor.
Elulugu.
Ta sündis Hersonis, lõpetas sealse keskkooli. Pärast kooli lõppu asus elama Kiievisse, kus jätkas õpinguid Kiievi munitsipaalses estraadi- ja kinokunstiakadeemias estraadilaulu erialal.
Lauljana sai tuntuks Ukraina noorlauljate konkursi "Fabrõka zirok 2" raames 2008. aastal. 2009. aastal ilmus tema esimene album "1:MAX BARSKIH". Oma laulude muusika ja sõnad kirjutab ta enamasti ise.
2010. aastal tegi filmidebüüdi muusikafilmis "Mademoiselle Živago", mängides prantslannasse armunud vene sõdurit. Samal aastal tunnistati ta MTV Euroopa muusikaauhindade galal ukraina parimaks meeslauljaks.
2011. aastal saavutas ta Ukraina ja Venemaa edetabelites esikoha oma looga "Lost in Love | Теряю тебя". Samal aastal pälvis Ukraina muusikaauhindade Kristallmikrofon jagamisel taas Ukraina parima meesartisti auhinna.
2012. aastal andis ta välja oma teise albumi "Z.Dance" ja osales 2012. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse Ukraina eelvoorus, kus saavutas teise koha. Ühtlasi sai ta Venemaa telekanali Muz-TV muusikaauhinna kategoorias "aasta läbimurre".
Maks Barskihh on teinud tihedat koostööd ukraina režissööri Alan Badojeviga, kes on lavastanud enamuse tema muusikavideotest. Barskihhi videod on kogunud populaarsust nende rõhutatud erootilisuse ja rikkalike visuaalsete efektidega. Laulu "Lost in Love | Теряю тебя" video oli esimene SRÜ maades 3D-formaadis välja antud muusikavideo.
Esimest korda pidi ta esinema Eestis 15. juunil 2012, kuid see kontsert jäi ära. Tema esimene kontsert Eestis toimus 8. veebruaril 2013 Tallinna ööklubis "777".
Pistaatsia

Pistaatsia on puittaimede perekond anakardiliste sugukonnas.
Perekonda kuulub 10 liiki, mille levila ulatub Kanaari saartelt Põhja-Aafrikasse ja Lõuna-Euroopast Kesk- ja Lääne-Aasiani. Pistaatsiaid kasvab ka Põhja-Ameerikas: Mehhikos ja Texase osariigis. 
Pistaatsia perekonna esindajad on põõsad või 5–15 meetri kõrgused puud. Vahelduva leheseisuga lehed on sõltuvalt liigist kas heitlehised või igihaljad. Arvatakse, et pistaatsia perekond võib olla kuni 80 miljonit aastat vana. Tärpentinipistaatsia vaigust valmistatakse küprose tärpentini ja mastiksipistaatsia kummivaigust mastiksit. Hariliku pistaatsia viljad – pistaatsiapähklid – on tuntud toiduaine.
Muretut meelt ja südametuld

"Muretut meelt ja südametuld" oli Eesti esimene eurolaul. 
Andres Valkoneni ja Leelo Tungla laulu esitas Janika Sillamaa 1993. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel.
Uute riikide eelvoorus Ljubljanas (Kvalifikacija za Millstreet) jäi Eesti lugu 47 punktiga viiendale kohale ega pääsenud edasi.
Laulusõnade lihvimine.
Leelo Tungla sõnul oli tal laulu "Muretut meelt ja südametuld" sõnadega enneolematuid probleeme ja sõnades tuli teha korduvalt muudatusi.
"Mul pole enne ja hiljem ka sellist asja olnud. Ma ei tea, kes see otsustaja oli, aga meil oli Andres Valkoneniga – tema teeb alati meloodia enne ja siis ma tegin teksti peale, kõik oli nagu oli – aga pärast võitu tuli niisugune asi, et leiti, et peab olema ainult helilisi häälikuid seal. Mina, õnneks eesti filoloog, tegin kõva häälikuanalüüsi seal, nii et kes soovib, võib üle lugeda – neli S-tähte on seal ainult. Sibilante ei tahetud, kõik pidid olema ainult helilised. Näiteks sai ümber muudetud sõna nagu "kildudeks", ja sellest sai sõna "kildhaaval". Muidu oleks seal olnud viis S-tähte," on Leelo Tungal meenutanud 2023. aastal ETV saates "Ringvaade". 
Sõnade muutmist nõudis toona Eesti Eurovisioonile viinud meeskonna liige Jüri Pihel.
Vladislav Staniševski

Vladislav Staniševski (18. juuni 1947 Tambov – 6. august 2011) oli Eesti graafik ja raamatukujundaja.
Ta lõpetas aastal 1965 Tambovis keskkooli ja lastekunstikooli. Aastatel 1965–1974 õppis ta ERKI-s ning lõpetas selle graafikuna.
Aastatel 1974–1991 töötas ta kirjastuses Eesti Raamat, pärast seda kirjastuses Aleksandra. Ta kujundas üle 30 raamatu.
Ta viljeles peamiselt puugravüüri ja oforti, vähem akvarelli. Ta tegi ka eksliibriseid.
Isiklikku.
Ka tema abikaasa Veera Staniševskaja ning tütred Ksenia Movafagh ja Anastasia Isahsen on kunstnikud.
Kosmoseaparaat

Kosmoseaparaat on tehisobjekt, mis on määratud kosmoses lendamiseks, uurimis- ja muude tööde korraldamiseks taevakehade pinnasel.
Monaco Eurovisiooni lauluvõistlusel

Monaco osales Eurovisiooni lauluvõistlusel esimest korda 1959. aastal. Ainuke võit saavutati 1971. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel. 
1972. aastal pidi Monaco võistluse korraldama, kuid loobus sellest, sest riigis ei olnud sobivaid ruume. Kavandati küll võistluse korraldamist vabas õhus, kuid finantsprobleemide tõttu see ei õnnestunud. Monaco on ainuke Eurovisiooni lauluvõistluse võitnud riik, mis pole võistlust korraldanud.
Aastatel 1980–2003 Monaco võistlusel ei osalenud. Pärast viletsaid tulemusi järgmistel aastatel loobus Monaco pärast 2006. aastat jällegi osalemisest ega ole tänini võistlusele naasnud.
Osalejad.
Riigi väiksuse tõttu kõik Monaco esinejad olnud pärit välismaalt. Peale Jugoslaaviast pärit Tereza Kesovija ja Itaaliast pärit Mary Christy on kõik teised Monaco esindajad olnud pärit Prantsusmaalt.
Hääletamise ajalugu (1975–2006 finaalid).
Monaco on "andnud" kõige rohkem punkte järgmistele riikidele.
Monaco on "saanud" kõige rohkem punkte järgmistelt riikidelt.
Kosmoselennuk

Kosmoselennuk ehk orbiidilennuk (vahel kasutatakse samas tähenduses ka sõna kosmosesüstik) on lennusõiduk, mis toimib Maa atmosfääris nagu lennuk ja kosmoses nagu kosmoselaev. See ühendab lennuki ja kosmoselaeva omadusi ning sellest võib mõelda kui lennukist, mis peab kosmose vaakumile vastu ja suudab selles manööverdada, või kui kosmoselaevast, mis suudab lennukina õhus lennata. Tavaliselt on kosmoselennukid tiibadega varustatud kosmoselaeva kujuga, ent on konstrueeritud ja katsetatud ka "lifting-body" (tõstejõudu arendava keha) tüüpi kosmoselennukeid. Kosmosesse jõudmiseks vajalik tõukejõud võidakse saavutada rakettmootorite või õhkreaktiivmootorite abil. Kosmosest tagasi pöördudes laugleb kosmoselennuk kuni maandumiseni.
Seni on edukalt lõppenud lennu (milleks loetakse Maa atmosfääri taassisenemist ja edukat maandumist) sooritanud vaid viis kosmoselennukit: X-15, Space Shuttle, Buran, SpaceShipOne ja X-37.
Uvarovo

Uvarovo on linn Venemaal Tambovi oblastis, Uvarovo rajooni keskus. Asub 117 km Tambovist kagu pool Vorona jõe paremal kaldal. 
Uvarovo asutasid 1699. aastal kasakad. 1966 sai linnaõigused.
Linna läbib Tambovi ja Kamõšini vaheline raudtee.
Viljandi raad

Viljandi raad oli Viljandi linna valitsemis- ja kohtukolleegium alates XVI sajandist 1889. aastani. Raad tegutses Viljandi raekojas.
Viljandi raad Venemaa keisririigis.
Viljandi raad kuni 1783. aastani.
Rae kätte oli koondunud nii seadusandlik, täidesaatev kui ka kohtuvõim. Selle pädevusse kuulus veel kodanikuõiguse andmine ja äravõtmine. Magistraadi suurus oli otseses sõltuvuses linnaelanike arvust. Et Viljandi oli väikelinn, oli ka selle magistraat väike. Viljandis valisid kodanikud XVIII sajandi algusest 1783. aastani ühe või kaks kindralkuberneri poolt ametisse vannutatud linnavanemat (saksa keeles "Aelteste"), kes lahendasid Viljandi linnuse ja mõisa valdaja eesistumisel väiksemaid kohtuasju.
Viljandi raad asehalduskorra ajal.
1783. aastal laiendati Balti provintsidele asehalduskord. Linnadele tõi see kaasa olulisi muudatusi. Rae senine domineeriv roll linna juhtimisel kadus. Magistraadi kohtufunktsioon küll säilis, kuid nüüd võisid linnakodanikud selle liikmeid valida. Linnades astusid ametisse linnapead. Keiser Paul I kaotas asehalduskorra Eesti- ja Liivimaal 1796. aastal.
Viljandi raad 1796–1889.
Pärast asehalduskorra kaotamist taastus selle eelne olukord. Linnades läks võim jälle bürgermeistritest ja raehärradest koosnevale magistraadile. Raad täitis nii halduslikke, politsei- kui ka kohtufunktsioone. Viljandi rae koosseisu kuulusid bürgermeister, kolm raehärrat ja sündik. Alamkohtuid ei olnud, üks raehärra (Amtspatron) otsustas käsitöölistevahelisi tüliasju. Rae juures olid linnafiskaal, notar, politseiasjade protokollija ning vajalik arv kantseleiametnikke ja kohtuteenreid. Rae liikmed ja ametnikud said palka linna eelarvest. 1877. aastal kehtestati Balti provintsides 1870. aasta Vene linnaseadus. Magistraadid jätkasid 1889. aastani vaid kohtuinstantsidena.
Linda Martin

Linda Martin (sündinud 17. aprillil 1953 Omagh's Põhja-Iirimaal) on iiri laulja ja telesaatejuht, Eurovisiooni võitja.
Martini muusikukarjäär algas 1969, kui ta ühines oma kogulinnas Omagh's bändiga Chips. 1972 lahkus ta sealt, et asutada uus bämd Lyttle People, kuid see projekt ei õnnestunud ja järgmisel aastal tuli ta Chipsi tagasi. Lõplikult lahkus ta Chipsist 1983 ja keskendus soolokarjäärile.
Martin osales Eurovisiooni Iiri voorus 4 korda Chipsiga, kuid ebaõnnestunult. Seejärel osales ta 4 korda sooloartistina ja 1 korra projektiga Linda Martin and Friends. Kokku osales ta Eurovisiooni eelvoorus 9 korda, mis on Iirimaa rekord.
Esimest korda võitis ta Eurovisiooni Iiri eelvooru 1984 lauluga "Terminal 3", mille kirjutas Johnny Logan. 1984. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Luxembourgis saavutas ta 2. koha 137 punktiga. Võitis Rootsi bänd Heereys lauluga "Diggi-Loo Diggi-Ley", mis kogus 145 punkti.
Teist korda võitis ta Eurovisiooni Iiri eelvooru 1992 lauluga "Why Me?". Selle kirjutas samuti Logan. Logan oli Eurovisiooni võitnud lauljana aastail 1980 ja 1987. 1992. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Rootsis Malmös võitis Martin 155 punktiga, kahel järgmisel aastal Iirimaa kaitses esikohta. Teiseks tuli Suurbritannia laulja Michael Ball 139 punktiga. Linda Martin sai kolmandaks esinejaks, kes võitnud Eurovisioonil esimese ja teise koha – 2023. aasta seisuga on selliseid viis.
Antonio Banderas

Antonio Banderas (õieti José Antonio Domínguez Banderas; sündinud 10. augustil 1960 Málagas) on Hispaania filminäitleja, filmiprodutsent ja laulja. 
Ta on mänginud filmides "Philadelphia" (1993), "Interview with the Vampire: The Vampire Chronicles" ("Intervjuu vampiiriga", 1994), "Desperado" ("Desperaado", 1995), "Assassins" ("Profid", 1995), "Evita" (1996), "The Mask of Zorro" ("Zorro mask", 1998) ja "Once Upon a Time in Mexico" ("Ükskord Mehhikos", 2003). Ka on ta mänginud filmisarja "Spy Kids" ("Väikesed spioonid") kolmes filmis ning multifilmisarjas "Shrek".
Õuna-kirsimahl

Õuna-kirsimahl on mahl, mis on valmistatud õuntest ja kirssidest.
Tavaliselt sisaldab õuna-kirsimahl 80% õunamahla, 15% kirsimahla ja 5% suhkrut.
Anne-Marie David

Anne-Marie David (sündinud 23. mail 1952 Casablancas) on prantsuse laulja.
Ta on Eurovisiooni lauluvõistlusel esindanud nii Prantsusmaad kui ka Luksemburgi. Tema esitatud Luksemburgi esindanudlaul "Tu te reconnaîtras" võitis 1973. aasta võistluse. 1979. aastal saavutas tema esituses Prantsusmaad esindanud laul "Je suis l'enfant soleil" kolmanda koha.
Ferekalsi Debessay

Ferekalsi Debessay (sündinud 10. jaanuaril 1983) on Eritrea jalgrattur.
2008. aasta Tour of Eritreal saavutas ta 3. koha. 2009 võitis ta Tour d'Egypte'il kaks etappi. 2010. aastal tuli ta Eritrea meeskonna koosseisus Aafrika meistriks. 
2011 tuli ta Eritrea meistriks maanteesõidus.