tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Boris Engelhardt (sõjaväelane, 1889–1941)

Boris Engelhardt (vene Борис Вадимович Энгельгардт; 12. märts 1889 Smolenski kubermang – 15. juuli 1941 Leningrad) oli Venemaa sõjaväelane (polkovnik). Ta oli valgekaartlane.
Ta võttis osa I maailmasõjast. 
1921 emigreerus ta Eestisse.
Zenckeri villa

Zenckeri villa asub Valgas aadressil Aia 12. Hoone kuulub linnale ja on 1996. aastast Valga Keskraamatukogu kasutuses.
Ehitis on uusrenessanslike detailidega: lai korrustevaheline vööt, akendel simssidega raamistus ja esimesel korrusel rustika. Maja torniosa oli algupäraselt puidust. Puidust on ka räästapits ja veranda palkoniga. Maja juurde kuulus tiigiga aed.
Ajalugu.
Hoone vanema osa projekteeris 1902. aastal insener-ehitusmeister Karl Schmidt Kaagjärve mõisavalitsejale E. Zenckerile. 1909. aasta majaomanike nimekirja järgi kuulus maja veel lesk Pauline Zenckerile, viimaselt ostis hoone advokaat Otto Samuel. 1925. aasta majaomanike nimekirjas on O. Samueli pärijad.
1910–1914 – majas tegutses Kirise tütarlastekool.
1925 – maja oli kriminaalpolitsei kasutuses.
1935 – Säde selts ostis Samueli pärijatelt hoone koos aiaga, kapitaalremont läks maksma 2 miljonit senti.
2. november 1935 – avati Valga garnisoni eesti ohvitseride kasiino. Avamisest võttis osa kindral Johan Laidoner.
8. oktoober 1937 – saali seinal avati mälestustahvel vabadussõjas langenud 3. jalaväepolgu võitlejatele. Tahvlil oli kiri: "Nad langesid Vabadussõjas, võideldes 3. jalaväe polgu ridades 1918–1920" ning kolme hukkunu nimed koos langemise kuupäevadega.
1940–1941 – maja oli EKP Valgamaa Komitee ja ELKNÜ Valgamaa Komitee ning hävituspataljoni staabi kasutuses.
1942–1944 – majas tegutses Saksa sõjaväestaap.
1945 kasutasid ruume mõned Valga Keskkooli klassid.
1946–1957 tegutses seal lastekodu.
1969 oli hoone ajutiselt miilitsaosakonna kasutuses.
Pärast seda tegutses seal 1989. aastani Eesti NSV Pioneeriorganisatsiooni Valga Pioneeride Maja, mis sai veel 1972. aastal kapitaalremondi käigus juurdeehitise.
1989–1995 tegutses hoones laste huvikool.
24. veebruaril 1989, laulva revolutsiooni ajal, heisati hoone torni esimene rahvuslipp Valgas.
1995. aastal hakati ehitist renoveerima Valga Keskraamatukogu jaoks arhitekt Endla Raime projekti järgi. Töö lõpetati 1996. aasta juulis. 1996. aasta sügisel kolis majja Valga Keskraamatukogu, mis avas uksed 4. oktoobril.
Karl von Freymann

Karl von Freymann (Venemaal tuntud kui "Karl Vladimirovitš", vene keeles "Карл Владимирович фон Фрейман"; 21. oktoober (vkj) 1861 Narva – 20. november 1920 Novgorod) oli Venemaa keisririigi sõjaväelane (kindralmajor).
Elulugu.
Ta pärines Liivimaa aadlisuguvõsast. Sündis alampolkovnik Otto Woldemar Eduard von Freymanni (1828−1871) ja tema abikaasa vabapreili Pauline Sophie Katharine von Stackelbergi (1828−1903) pojana. Hariduse omandas aastatel 1871−1880 6. Varssavi gümnaasiumis. 1881. aastal astus ta Venemaa sõjaväeteenistusse ja teenis kaardiväe grenaderipolgus. Sooritas 2. Konstantini sõjakooli juures eksamid ja ülendati 1884. aastal alampraporštšikuks. Järgnevalt teenis roodu- ja pataljonikomandörina. 1907. aastaks oli ta teeninud välja polkovniku auastme. 1913−1915 oli ta 85. Viiburi jalaväepolgu komandör, kellena osales Esimeses maailmasõjas.
Võttis osa sõjakäigust Ida-Preisimaale ja teda autasustati Georgi mõõgaga. Tema tegevust kirjeldati autasu saamisel järgmiselt:
1914. aastal ülendati ta kindralmajoriks. 1915−1917 oli ta 111. jalaväediviisi brigaadikomandör ja seejärel 192. jalaväediviisi ülem. Samal aastal asus koos perekonnaga elama Novgorodi, kus tegutses kirjanikuna. Arreteeriti bolševike poolt ja mõisteti vanglasse. 1920. aastal vabanes, kuid suri peagi neeruhaigusse.
1895. aastal abiellus Natalie Terese Lucanderiga, kellega tal oli kolm tütart.
Reigi õpetaja

"Reigi õpetaja" (originaalpealkirjaga "Reigin pappi: Hiidenmaalainen tarina") on 1926. aastal ilmunud soome-eesti kirjaniku Aino Kallase romaan.
Sisu.
"Reigi õpetaja" räägib 17. sajandi ajaloolistel seikadel tugineva loo vahkvihas eksikombel tapetud poisi pärast Hiiumaale Reigi kiriku kogudust teenima saadetud kirikuõpetajast Paul Lempeliusest, kelle abikaasa Catharina Wycken end pärast laste surma kaugel Reigis end võõrkehana tunneb ning kogudusse saadetud abiõpetajas Jonas Kempes endale lohutaja leiab. Armunud paar põgeneb, ent tabatakse mõne aja pärast ja toimetatakse Tallinnasse linnusekohtusse, mis mõistab mõlemad surma. Pärast Lempe ja Wyckeni hukkamist jätkab Lempelius üksikuna Reigis kirikuõpetajana teenimist.
Taust.
"Reigi õpetaja" kirjutamise ajaks oli Aino Kallase stiil juba välja kujunenud. Kallas ammutas oma loominguks inspiratsiooni Eesti ajaloost arhiivimaterjale läbi töötades aga ka sündmuste toimumispaiku läbi käies ning kohaliku pärimusega tutvudes. Ta kasutab ajaloolisi motiive oma kunstiliste eesmärkide mõjususe tõstmiseks.
"Reigi õpetaja" puhul meenutab Kallas, et materjali nappis: esmatõuke kirjutamiseks ja uurimiseks andis talle Pauckeri Eestimaa õpetajaid käsitlevas teoses leitud leheküljeline lugu. Seejärel sai Kallas kätte vaid paari leheküljelise käsikirja Jonas Kempe ja Catharina Wyckeni koh­tuprotsessi viimasest faasist. Sellega "Reigi õpetaja" arhiiviuuringud lõppevad. Samas on Kallas ise tunnistanud, et on hea, et "Reigi õpetaja" kirjutamiseks rohkem ajaloolist materjali ei leidnud, sest see oleks sundinud teda "kõhklema ja kaaluma", nüüd aga sai ta ajalooliste sündmuste edasi andmisele loomingulisemalt läheneda. Hilisemad uurimised on tuvastanud lisamaterjali Tartu ajalooarhiivist ning oma osa ajalooliste seikade käsitlusse on andnud ka Kalev Jaago ja Aivar Põldvee.
"Reigi õpetajas" kasutab Kallas arhaiseerivat stiili, mida Kai Laitinen iseloomustab kolme komponendi abil: "esiteks, stiliseeritud, arhailine keel; teiseks, kõnelevaks "minaks" on vaimuliku proosa viljeleja, ja kolmandaks, seda kirjutavat "mina" ei saa samastada kirjaniku enda isikuga".
Tõlked.
1928. aastal ilmus romaan Eesti Kirjanduse Seltsi väljaandel ja Friedebert Tuglase tõlgituna eesti keeles.
Teos on tõlgitud ka järgmistesse keeltesse:
Retseptsioon.
E. Raudsepp kirjutab Aino Kallase 50. sünnipäeva puhul Päevalehes pikema ülevaate Kallase loomingu kohta, mainides ka ära, et peatselt on ilmumas eestikeelne tõlge "Reigi õpetajast" ja et seda peetakse 1926. aasta Soome parimaks kirjandusteoseks.
1928. aasta Päevaleht refereerib Londoni ülikooli dotsent D. S. Mirsky vaimustust Kallase teoste osas. Ta kiidab autori kindlat ja tihedat jutustusviisi, traagikatunnetust ja haruldast võimet tabada inimkirgede ja inimtegevuse põhielementide algjõulisust.
1930. aasta Päevaleht vahendab Der Tagi kirjandusarvustaja C. Meissneri arvamust, et Kallase kirjandusliku võime tugevamaks näiteks on just "Reigi õpetaja".
Timofei Guženko

Timofei Guženko (vene Тимофей Борисович Гуженко; 15. veebruar 1918 Orjoli kubermang – 10. august 2008 Moskva) oli NSV Liidu riigitegelane.
Ta oli aastatel 1970–1986 Nõukogude Liidu Merelaevastiku minister.
1970–1986 oli ta Eesti NSV-st valitud saadik NSV Liidu Ülemnõukogus (VIII, IX. X, XI Ülemnõukogu)
Bogutšar

Bogutšar on linn Venemaal Voroneži oblastis, Bogutšari rajooni halduskeskus.
Bogutšar asutati 1704. aastal, linna õigused alates 1779. aastast.
Doni parempoolse lisajõe Bogutšarka kaldal asuva linna kõrgus merepinnast on 80 meetrit.
1897. aastal elas linnas 6636 inimest, sealhulgas 4285 ukrainlast, 2180 venelast ja 95 mustlast. 2015. aastal elas asulas 11 162 inimest, asustustihedus keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Linnas asub Lääne sõjaväeringkonna 10. kaardiväe tankidiviisi garnison. Donbassi sõja ajal, 2015. aasta septembris teatas Reuters Venemaa kaitseministeeriumi kavast alustada Ukraina piirist 45 km kaugusel idas asuvas asulas järjekordse suure sõjaväebaasi rajamist. Eelnevalt oli Reuters avaldanud artikli sõjaväebaasi rajamise kohta Belgorodi oblastis Solotis, Ukraina piirist 25 km kaugusel.
Kaljuvoor

Kaljuvoor ehk paevoor, ka paekaljuvoor, on mandrijää kulutusel aluspõhjakivimitest tekkinud liustiku liikumise suunaline ovaalse põhijoonisega positiivne pinnavorm.
Kujult on kaljuvoored silekaljuga sarnased, kuid nad on suuremad komeetjad erosioonilised jäänukvormid. Kaljuvoorte pinnal leidub sageli silekaljusid.
Kaljuvoorte pikitelg on orienteeritud jää liikumise suunas, nende jääpoolne ots võib isegi kõrgem olla. Rohkesti on selliseid loode-kagusuunalisi, kuni 15 m kõrgusi kaljuvoori Jaagarahu lademe avamusalal, näiteks Kirblas, Lihulas, Saleveres ja mujal, kus nad moodustavad hiiglaslikke ihkkeelte taolisi vorme. Aeglaselt madalduv kagupoolne osa koosneb pehmetest kihilistest dolomiitidest ja mergeldolomiitidest ning on kaetud moreeni ja mereliste kruusade-liivadega. Järsu astanguna kerkival kaljuvoore loodetipul leiduvad alati kõvad biohermid. 
Saaremaal on paljud neemed tekkelt lamedad kaljuvoored. Muhu saar on lame paekaljuvoor, mis suutis võimsa Läänemere liustikuvoolu teel jääkulutusele vastu pidada tänu saarel kõvikutena avanevatele Jaagarahu lademe biohermsetele dolokividele.
Kõvik

Kõvik on ümbrusega võrreldes vastupidavamaist, kõvemaist kivimeist koosnev positiivne pinnavorm.
Mitmed laiud Väinameres asuvad aluspõhjalisel kõvikul (Papilaid, Papirahu ja Kesselaid).
Eesti suurim paekõvik on Muhu saar. Seda kõvikut vaadeldakse ka lameda paekaljuvoorena.
Kaljuvoortena käsitletakse ka rida teisi kõvikuid, näiteks Jaagarahu lademe biohermidest põhjustatud Lihula, Kirbla, Mihkli Salumäe kõvikuid.
Paekõvikute ristprofiil võib olla nii sümmeetriline kui ka ebasümmeetriline ja lagi lainjas, kumer või korrapäratu. Pikiprofiili alusel eristuvad silmapaistvamatena põhjakaares astanguga ääristuvad nii-öelda astangkõrgendikud. Sellisteks näideteks on eespool mainitud Jaagarahu lademe kõvikud.
Wilhelm Strasse

Wilhelm Strasse on tegelane ja peamine antagonist uuemates Wolfensteini mängudes. Esimesena ilmus ta aastal 2001 mängus "Return to Castle Wolfenstein" ("Naasmine Wolfensteini kindlusse"). Selles mängus oli ta küll üks sekundaarsetest antagonistidest, kuid 8 aastat hiljem mängus "Wolfenstein" (2009) esines ta juba peamise antagonistina, nii ka 2014. aasta mängus "". Ta on natside kindral ja juht.
Ilmeniit

Ilmeniit on rauda ja titaani sisaldav mineraal. Titaani avastas Inglismaal Cornwallis William Gregor 1791. aastal just sealset ilmeniiti uurides.
Ilmeniidi idealiseeritud keemiline valem on FeTiO3 Mineraal on nõrgalt magnetiliste omadustega, kas musta või terashalli värvi. Ilmeniit on üks olulisemaid titaanimaake. Mineraal sisaldab sageli ka magneesiumit ja mangaani ning võib esineda koos geikieliidi ja pürofaniidiga (eriti kimberliidi koostises). Ilmeniit võib esineda ka koos hematiidiga; kõrgematel temperatuuridel moodustunud purskekivimites võivad need seguneda. Ilmeniidist võib moondel tekkida leukokseen; leukokseeni esinemine on üks tunnus, mille järgi ilmeniiti leida võib. Sarnase välimusega magnetiidist aitab ilmeniiti eristada tema tugevam pleokroism (ilmneb pruunikasroosa alatoon).
Ilmeniidile on omane trigonaalne süngoonia. Struktuurilt sarnaneb see korundiga. Ilmeniidi kõvadus Mohsi skaalal on 5-6.
Ilmeniit esineb paljudes tardkivimites ja moondekivimites. Seda esineb sageli suuremates sillides. Magneesiumi sisaldav ilmeniit on sageli kimberliidi tekke indikaatoriks ja sel juhul esineb see koos vilkude, amfibooli, rutiili ja diopsiidiga. Mangaani sisaldav ilmeniit esineb sageli graniitsetes kivimites; seal võib see sisaldada ka nioobiumit.
Ilmeniit on saanud nime Ilmeni mägede järgi Miassi lähistel, kus seda esimest korda kirjeldati.
Kaevandamine.
Ilmeniiti kaevandatakse põhiliselt titaandioksiidi tootmiseks. 2011. aastal toodeti 47% sellest ainest just ilmeniidist. Töötlemisel kasutatakse kas Knolli meetodit või töötlemist sulfaatidega. Suuremad titaandioksiidi tootjad on Dupont, Cristal Global, Huntsman, Kronos ja Tronox. Suurimad kaevandajad on Kanada, Lõuna-Aafrika Vabariik ja Austraalia.
Suuremad avastatud ilmeniidimaardlad, mida pole veel kasutusele võetud, asuvad Soomes (Karhujupukka maardla Kolari lähistel), Balla-Balla maardla Pilbary lähistel Lääne-Austraalias ja Pooncary mineraalliiva maardla Austraalias.
Ilmeniit Kuul.
Ilmeniiti on avastatud ka Kuu kivimiproovides, seal on see suure magneesiumisisaldusega. 2005. aastal alustas NASA Hubble'i teleskoopi kasutades Kuul asuvate ilmeniidimaardlate kaardistamist, kuna selle mineraali olemasolu on tähtis eeldus võimaliku baasi rajamiseks.
Ellis Kaut

Elisabeth Kaut; kirjanikunimi Ellis Kaut (17. november 1920 Stuttgart – 24. september 2015 Fürstenfeldbruck) oli saksa lastekirjanik.
Ellis Kaut on kirjandusliku tegelase majavaim Pumukli looja. Eesti keeles on ilmunud tema lasteraamat "Meister Eder ja Pumukkel" (saksa keelest tõlkinud Reet Kudu; Tiritamm 2005).
Palo Alto

Palo Alto on linn Ameerika Ühendriikides California osariigis San Francisco lahe piirkonnas Santa Clara maakonnas. 
Linn on nime saanud ühe ranniksekvoia järgi, mida nimetatakse El Palo Alto.
Palo Alto sai linnaõigused 23. aprillil 1894.
Linna asutas Leland Stanford ühtaegu Stanfordi Ülikooliga. Linnas on välja kujunenud kaks kesklinna piirkonda: üks University Avenue kandis ja teine California Avenue ümbruses.
1951. aastal rajati Stanfordi ülikooli poolt linna Stanford Industrial Park (praegu Stanford Research Park), mis oli maailma esimene tehnopark. Linnas asuvad mitme kõrgtehnoloogiaettevõtte peakorterid, näiteks PARC, Hewlett-Packard (HP), VMware, Tesla Motors, Xerox. Linnaga on seotud olnud ka Google, Facebook, Logitech, PayPal.
Elanike arv oli 2014. aasta seisuga arvestuslikult 66 955. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas linnas 64 403 inimest.
Palo Alto on elukalliduselt üks esimesi linnu USA-s ning sealsed elanikud on USA kõige haritumate seas.
Itzhak Perlman

Itzhak Perlman (heebrea keeles: יצחק פרלמן; sündinud 31. august 1945 Tel Avivis) on Iisraeli-Ameerika viiuldaja, dirigent ja pedagoog. 
Teda on nimetatud 20. sajandi teise poole suurimaks viiulivirtuoosiks. Perlman mängib antiiksel Soil Stradivarius 1714. aastal valminud viiulil, mida peetakse üheks parimaks Stradivari "kuldsel perioodil" valminud instrumendiks. Lisaks mängib Perlman Sauret Guarneri del Gesu of c. 1743. viiulil.
Kārlis Zariņš (ooperilaulja)

Kārlis Zariņš (6. juuli 1930 Riia – 23. september 2015 Riia) oli Läti ooperilaulja (dramaatiline tenor).
1960 lõpetas Läti Konservatooriumi.
Ta oli aastail 1960–2006 Läti Rahvusooperi solist ja laulis paljudes välismaa ooperiteatrites. 1970. ja 1980. aastatel oli ta Moskva Suure Teatri mittekoosseisuline solist.
Kārlis Zariņš oli ka Läti Konservatooriumi professor.
Esterelliit

Esterelliit on vulkaaniline kivim. Esterelliidiks nimetatakse täielikult kristalliinset datsiiti või andesiiti või enam kui 5% kvartsi sisaldavat dioriiti. Kivim sisaldab kvartsi ja küünekivi fenokristalle; kihiti ka andesiini; kivim on täis heledaid plagioklassi kristalle.
Esterelliit defineeriti esimest korda 1897. aastal. Kivimit eritles prantsuse geoloog Auguste Michel Lévy ning see sai nimetuse Estereli massiivi järgi Prantsusmaa Vari departemangus ja Alpes-Maritimesi departemangus. Seal esineb see daikide ja teiste intrusioonidena. Algselt datsiidiks liigitatud kivimi puhul selgus hiljem, et see võib keemiliselt koostiselt ka andesiidiks osutuda. Mõnes kohas on esterelliit tekkinud ka laavast, seal sarnaneb see väga Pelée vulkaanist pärinevate porfüüridega. Kivim on tekkinud Permis.
Roomlased kaevandasid esterelliiti ja kasutasid seda kaarikuteede sillutamiseks; esterelliiti viidi siis kõikjale Rooma riigi Euroopa aladele. Ka on esterelliidist valmistatud Santa Maria Maggiore basiilika sambad. Enne kivimi defineerimist kutsuti seda Estereli siniseks porfüüriks ("porphyre bleu de l'Estérel").
Adobe Creek (Santa Clara)

Adobe Creek [əˈdəʊ.bi kriːk] ('Adobe oja') on oja Ameerika Ühendriikides Californias Santa Clara maakonnas.
Ülemjooksul on oja kandnud varem nimesid "Arroyo San Antonio" ("San Antonio Creek") ja "Doby Creek" ning alamjooksul nime "Arroyo de las Yeguas" ("Yeguas Creek").
Oja järgi on saanud nime Adobe Systems.
Adobe Creek

Adobe Creek on mitme Ameerika Ühendriikide vooluveekogu nimi:
Adobe Creek (Sonoma)

Adobe Creek [əˈdəʊ.bi kriːk] ('Adobe oja') on oja Ameerika Ühendriikides Californias Sonoma maakonnas. Adobe Creek on Petaluma jõe vasakpoolne lisajõgi. Oja kohta on kasutatud ka nime "Casa Grande Creek".
M. Bison

M. Bison on peamine antagonist Street Fighteri videomängude, filmide ja animasarjade seerias. 
Ta tegi oma debüüdi Street Fighter II-s ja on sealtpeale esinenud peaaegu kõikides Street Fighteri videomängudes. Ta on organisatsiooni Shadaloo juht ja üks selle neljast kuningast. Bisoni eesnime ei tea keegi ja selle pärast kutsutakse teda mõnikord näiteks Master Bisoniks.
SPECTRE

SPECTRE on kriminaalne organisatsioon paljudes Ian Flemingi James Bondi raamatutes ja nende põhjal tehtud filmides. 
SPECTRE on lühend nimest the SPecial Executive for Counterintelligence, Terrorism, Revenge and Extortion.
Selle juht on Ernst Stavro Blofeld, teised liikmed on salastatud. Blofeldi parem käsi ja SPECTRE number 2 on Emilio Largo. SPECTRE-s kutsutakse liikmeid numbrite järgi – mida väiksem number, seda tähtsam positsioon (nt Blofeld on number 1). SPECTRE eesmärk on maailma valitsemine. Organisatsiooni järgi on nime saanud ka Bondi sarja 24. film "007 Spectre".
The Ecstasy of Gold

"The Ecstasy of Gold" (itaalia keeles "L'estasi dell'oro", eesti keeles 'kullapalavik') on Ennio Morricone muusikateos, osa tema loodud heliribast 1966. aasta filmile "Hea, paha ja inetu". Filmis kõlab see ajal, mil filmi tegelane Tuco otsib kalmistul meeleheitlikult hauda, mis sisaldab 200 000 dollari väärtuses kuldmünte. 
See on üks Morricone tuntumaid meloodiaid. Seda on kasutanud ja esitanud ka paljud teised, näiteks Metallica on sellega alates 1983. aastast oma kontserte alustanud.
Sinine marmorkuul

Sinine marmorkuul on kuulus Maast tehtud foto, mille pildistas 7. detsembril 1972 teekonnal Kuule 29 000 km kaugusel asunud kosmoselaeva Apollo 17 meeskond. NASA fotokogudes ametlikku numbrimärki AS17-148-22727 kandval algsel fotol oli maakera teistpidi, ent avalikustatud versioonil pöörati pilti äratundmise lihtsustamiseks 180 kraadi võrra. See on üks kuulsamaid ja enim kasutatud fotosid inimkonna ajaloos.
Aleksandr Oparin

Aleksandr Ivanovitš Oparin (vene Александр Иванович Опарин; 2. märts 1894 Uglitš, Venemaa – 21. aprill 1980 Moskva) oli vene biokeemik. 
Ta on tuntud tänu oma elu tekke teooriatele (sealhulgas ürgleeme teooria) ja raamatule "The Origin of Life". Oparin uuris ka taimede biokeemiat ja ensüümreaktsioone taimerakkudes. Ta näitas, et paljud toiduainete tootmise protsessid põhinevad biokatalüüsil. Samuti pani ta aluse tööstuslikule biokeemiale NSV Liidus ning tegeles ensümoloogiaga.
Aleksandr Ivanovitš Oparin lõpetas 1917. aastal Moskva ülikooli. Aastal 1927 sai temast seal biokeemia professor. Paljud Oparini varased artiklid olid taime-ensüümide ja nende rolli kohta metabolismis. 
1924. aastal esitas ta hüpoteesi, et elu Maal tekkis järk-järgult süsinikul põhinevate molekulide vahel toimuvate keemiliste reaktsioonide tagajärjel. Oparin arvas, et esialgne Maa atmosfäär erines oluliselt tänapäevasest, koosnedes metaanist, ammoniaagist, veeaurust ja vesinikust. Need ained võisid segunedes moodustada keerulisemaid ained. Oparin ja John Haldane tulid umbes samal ajal välja hüpoteesiga, et kui algne atmosfäär oli hapnikuvaene ja seal oli energiaallikas, näiteks äike või ultraviolettkiirgus, siis võisid sünteesuda mitmesugused orgaanilised ühendid.
1935. aastal asutas Oparin koos akadeemik Aleksei Bachiga NSV Liidu Teaduste Akadeemia Biokeemia instituudi. 1939. aastal võeti Oparin vastu NSVL Teaduste Akadeemiasse ning aasta hiljem valiti ta ühingu International Society for the Study of the Origins of Life presidendiks. 
Oparin suri 21. aprillil 1980. aastal ja maeti Novodevitšje kalmistule Moskvas.
1969. aastal anti Oparinile sotsialistliku töö kangelase aunimetus ning 1974. aastal sai ta Lenini preemia. 1979. aastal pälvis ta väljapaistvate saavutuste eest biokeemias Lomonossovi kuldmedali. Ta oli ka viiekordne Lenini ordeni kavaler.
Surnumägi (Ardu)

Surnumägi (ka Ardu maa-alune kalmistu) on keskajast pärinev kalmistu Harju maakonnas Kose vallas Ardu alevikus.
Kalmistu tekkis 12. või 13. sajandil ja seda kasutati 17. sajandini.
Kalmistut uuriti esimest korda 1880. aastatel. Hiljem uuriti seda 1960. aastatel (kaevamiste juht Jüri Selirand). Seliranna juhitud kaevamistel leiti 54 peaaegu terviklikult säilinud luustikku ja 5 koljut. Peale nende leiti veel nugasid, vitssõlgesid, kirstunaelasid ja müntisid. Üks Tallinna killing leiti ka surnu suust.
Esko Almgren

Esko Kalevi Almgren (sündinud 2. juulil 1932 Kotkas) on Soome poliitik. Ta oli aastatel 1982–1989 Soome Kristlike Demokraatide erakonna esimees. Aastatel 1979–1991 oli ta Eduskunna liige.
Jätkusõja lõpul oli ta sõjalapsena Rootsis. Ta lõpetas aastal 1952 Kotkas lütseumi ja aastal 1956 Helsingi Ülikooli filosoofiamagistrina.
Enne poliitikukarjääri oli ta alates 1957. aastast Kotkas bioloogia ja geograafia õpetaja ja Kotka ühiskooli juhataja (1966–1974).
Lineaarne ekstsentrilisus

Ellipsi või hüperbooli lineaarne ekstsentrilisus (tähis "e") on selle fookuste kaugus selle keskpunktist. 
Lineaarsel ekstsentrilisusel on pikkuse dimensioon. 
Et ringjoon on kokkulangevate fookustega formula_1 ellips, siis ringjoone korral formula_2.
Ellipsi 
formula_3 puhul formula_4, siis formula_2 ja ellips on ringjoon. Kui formula_6 on ainult pisut väiksem kui formula_7, st formula_8 on väike, siis on ellips väga lapik.
Hüperbooli formula_9 puhul formula_10 ning seetõttu hüperbooli puhul formula_11.
Ekstsentrilisus.
Ellipsi või hüperbooli ekstsentrilisus formula_12 on lineaarse ekstsentrilisuse ja pikema pooltelje jagatis formula_13.
Anne Metsala

Anne Metsala (aastani 1959 Anne Ellerhein; 13. märts 1934 Tallinn – 13. september 2015) oli eesti muusikapedagoog ja helilooja. Tema isa oli eesti dirigent, kooliõpetaja ning Eesti esimese kuueklassilise kooli puhkpilliorkestri looja Pärt Ellerhein.
Ta alustas muusikaõpinguid aastal 1943 eraviisiliselt oma tädimehe ja ristiisa Cyrillus Kreegi juures. Aastatel 1949–1950 õppis ta Tallinna Lastemuusikakoolis ja aastatel 1950–1952 Tallinna Muusikakoolis klaverit (mõlemas juhendajaks Anna Klas), kuid lõpetas Tallinna Muusikakooli aastal 1953 muusikateooria erialal (juhendajateks Edgar Arro ja lühikest aega Villem Kapp). Aastal 1959 lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi kompositsiooni erialal (Villem Kapi ja Mart Saare klassis). Ta täiendas ennast aastatel 1988–1989 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis praktilise harmoonia alal (juhendajaks Olav Ehala).
Anne Metsala on töötanud muusikateoreetiliste ainete ja klaveriõpetajana Tallinna Pedagoogilises Instituudis (1959–1960), Tallinna 21. Keskkoolis (1960–1962), Tallinna Muusikakoolis (1961–1999), Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis (1982–1997) ja Tallinna Vanalinna Hariduskolleegiumi Muusikakoolis (1999–2006). 
Ta on koostanud laulukogumikke ja õpiku „Solfedžo algastmele: I–II klass“ (1996) ning pidanud õpetajate koolitustel metoodikaloenguid. Ka on ta tegutsenud Oleviste kirikus abiorganistina.
Anne Metsala suri 13. septembril 2015 ja ta maeti 17. septembril 2015 Rahumäe kalmistule.
Iru kalmed

Iru kalmed on muinaskalmed Harju maakonnas Jõelähtme vallas Iru külas Iru linnamäe lähedal.
Kalmeterühma ühe osa moodustavad kivikirstkalmed, mis jäävad Iru linnamäest umbes 0,5 km põhja. Need kalmed on rajatud arvatavasti 1. sajandil pKr või enne seda. Kalmeterühma põhiosa jääb Iru linnamäest umbes 1 km ida poole Iru Nehatu loopealsele. Ühte neist kalmetest kaevati 1936 (Artur Vassar). Hiljem uuris neid rühma põhiosa kalmeid 1974 Vello Lõugas. Kalmeid dateeriti varajasse ja nooremasse rauaaega.
Jõelähtme kalmistu

Jõelähtme kalmistu on kalmistu Harju maakonnas Jõelähtme vallas Jõelähtme külas Rebala tee ääres. Kalmistu on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Kalmistu rajati arvatavasti 19. sajandil. Kalmistu pindala on 1,56 ha.
Kuna piirkonna paesesse pinda ei olnud lihtne haudasid kaevata, veeti sinna matmiste tarbeks pinnast juurde. Seetõttu on surnuaia näol tegemist kiviaiaga piiratud tehiskünkaga.
Iseniit

Iseniit on vulkaaniline kivim. Iseniidiks nimetatakse feldšpatoide sisaldavat suure küünekivi sisaldusega trahhüandesiiti või andesiiti. Kivim sisaldab oligoklassist, ortoklassist ja noseaanist põhimassis andesiini, naatriumirikka mikroliini, küünekivi ja biotiidi fenokristalle. Väheses koguses sisaldub iseniidis ka augiiti, apatiiti ja erinevaid rauamaake. Iseniidis leidub vahel ka oligoklassist koorikuga kaetud labradori fenokristalle.
Iseniiti defineeris esimest korda aastal 1874 Bertels, kuigi ta määras seda algselt trahhüüdiks. Kivimit esineb ohtralt endise Nassau maadel.
Bulgaaria tsaaririik

Euroopa keskaegses ajaloos esines Bulgaaria staatus Bulgaaria tsaaririigina (bulgaaria: "Българско царство"), mis tegutses olulise piirkondliku võimuna (eriti Bütsantsi rivaalina Kagu-Euroopas), kahel erineval perioodil: 7. ja 11. sajandi vahel ning taas 12. ja 14. sajandi vahel. Kahte "Bulgaaria tsaaririiki" ei võeta eraldi üksustena, vaid ühe riigina, mis taastati pärast Bütsantsi võimu perioodi selle territooriumil.
Esimene Bulgaaria tsaaririik.
Esimene Bulgaaria tsaaririik rajati Doonau alamjooksu lõuna- ja põhjakalda territooriumil ning tavaliselt kirjeldatakse selle kestust aastatega 681 ja 1018, kui see allutati Bütsantsile ja Kiievi-Venele vaatamata Samuili ägedale vastupanule. See jõudis järk-järgult oma kultuurilise ja territoriaalse haripunktini 9. sajandil ja 10. sajandi alguses Boris I ja Simeon Suure ajal, kui see arenes Slaavi Euroopa kultuuriliseks ja kirjanduslikuks keskuseks, samuti üheks suurimaks riigiks Euroopas.
Teine Bulgaaria tsaaririik.
Keskaegne Bulgaaria riik taastati aastal 1185 (kui Teine Bulgaaria tsaaririik) pärast kahe Tǎrnovo aadlimehe, Aseni ja Peteri edukat ülestõusu ning kestis kuni selle vallutamiseni Osmanite sissetungi käigus Balkani poolsaarele 14. sajandi lõpul, selle alistamise ajaks antakse tavaliselt 1396. aasta, kuigi mõnikord ka 1422. aasta. Ivan Asen II ajal 13. sajandi esimesel poolel saavutas riik järk-järgult enamuse oma endisest võimust, kuigi see ei kestnud siseprobleemide ja välissekkumise tõttu kaua. Tsaaririik muutus 13.–14. sajandil Mongolite riigi järglasriigi Kuldhordi maksualuseks. Pärast tsaar Ivan Aleksanderi surma aastal 1371 jagunes Bulgaaria kolmeks erinevaks riigiks ja langes järgnevatel kümnenditel Osmanite ülemvõimu alla.
Pikkus (matemaatika)

Pikkuseks nimetatakse matemaatikas lõigu, tee (joone) või kõverjoone ulatust iseloomustavat arvu.
Lõigu pikkus.
Kui formula_1 ja formula_2 on kaks reaaltasandi (formula_3) punkti koordinaatidega formula_4 ja formula_5, siis Pythagorase teoreemi järgi lõigu formula_6 pikkus 
 formula_7
Kolmemõõtmelises näitlikus ruumis punktide korral koordinaatidega vastavalt formula_8 ja formula_9 
 formula_10
Selliste valemite üldistamiseks on kaks vaateviisi: 
Tee (joone) pikkus.
Tee on pidev kujutus formula_13 lõigust topoloogilisse ruumi formula_14. Et teedele saaks omistada pikkuse, peab sel ruumil siiski olema lisastruktuur. (Mõnikord nimetatakse tee pikkuseks lõigu pikkust, siis mõistetakse pikkust teisiti.) Kõige lihtsamal juhul on formula_14 tasand formula_3 või ruum formula_17 tavalise lõikude pikkuse mõistega; üldistused on võimalikud Riemanni ruumide ja suvaliste meetriliste ruumide puhul. Tee formula_18 pikkust tähistatakse siis formula_19.
Jooned tasandil ja ruumis.
Joon tasandil või ruumis on antud kahe või vastavalt kolme koordinaadifunktsiooniga: 
 formula_20 bzw. formula_21 für formula_22.
Tükati sileda joone pikkus on antud integraaliga üle tuletisvektori pikkuse: 
 formula_23 või formula_24
Rocko seiklused

"Rocko seiklused" (inglise keeles "Rocko's Modern Life") on Nickelodeoni televõrgu jaoks toodetud USA joonissari. Sarja looja on Joe Murray ning seda toodeti aastail 1993–1996. Eestis on sarja näidanud Kanal 2, TV3, ja esialgu TV1.
Mondhaldeiit

Mondhaldeiit on vulkaaniline kivim. Mondhaldeiidiks nimetatakse monsoniidi purskekivimist analoogi, mille klaasjas põhimassis sisalduvad augiidii, küünekivi, bütauniidi ja leutsiidi fenokristalle. 
Kivim on nimetuse saanud Baden-Württembergis asuva Kaiserstuhli mäe kõige kõrgema tipu Mondhalde järgi. Sellal, kui monsoniit on dioriidi erim, kuulub mondhaldeiit andesiidi erimite hulka.
Karmeloiit

Karmeloiit on vulkaaniline kivim. Karmeloiidiks nimetatakse augiiti sisaldavat basalti või andesiiti (vastavalt sellele, kas kivimis sisalduv plagioklass on labrador või andesiin). Kivimile on omane iddingsiidi sisaldus.
Karmeloiidi nimetas 1893. aastal nii Andrew Cowper Lawson Ameerika Ühendriikide California osariigis asuva Carmelo lahe järgi. Lahe ümbruses paljandub kivim kuues kohas ja on ümbritsevatest kivimitest noorem.
Doris Day

Doris Day (sünninimi Doris Mary Ann Kappelhoff; 3. aprill 1922 Cincinnati, Ohio – 13. mai 2019 Carmel Valley, California) oli USA näitleja, laulja ja loomaõiguste aktivist.
Ta alustas 1939. aastal karjääri bigbändi lauljana. 1945. aastal sai ta tuntuks lauluga "Sentimental Journey". Aastatel 1947–1967 salvestas ta koostöös plaadifirmaga Columbia Records üle 650 laulu. 1948. aastal läks ta prooviesinemisele filmilavastaja Michael Curtize ette ja sai naispeaosa filmis "Romance on the High Seas". Ta oli 1950. ja 1960. aastatel üks populaarsemaid näitlejaid ja lauljaid. 1954. aastal oli tema lauldud "Secret Love" suurima läbimüügiga singel Suurbritannias.
1956. aastal mängis ta Alfred Hitchcocki trilleris "Mees, kes teadis liiga palju" ("The Man Who Knew Too Much"), kus laulis igihaljast laulu "Que Sera, Sera (Whatever Will Be, Will Be)". Laul võitis parima originaallaulu Oscari. Tema hiilgav komöödiaanne avaldus filmides "Pillow Talk" (1959), "Lover Come Back" (1961) ja "Send Me No Flowers" (1964), milles kõigis kolmes oli ta koos Rock Hudsoniga peaosaline. 1962. aastal mängis ta Cary Grantiga filmis "That Touch of Mink" (1962). Viimase filmirolli tegi ta 1968. aastal. Filmikarjääri jooksul mängis ta kokku 39 mängufilmis.
Aastatel 1968–1973 juhtis oma situatsioonikomöödiasaadet "The Doris Day Show". Hiljem oli ta loomaõiguste aktivist.
1989. aastal pälvis Day Cecil B. DeMille'i nimelise elutööauhinna ja 2008. aastal Grammy elutööauhinna. 2004. aastal autasustas president George W. Bush teda USA Presidendi Vabadusmedaliga. 2011. aastal avaldas ta oma 29. stuudioalbumi "My Heart", mis jõudis Suurbritannia plaadimüügiedetabelis üheksandale kohale.
Sammlung verschiedener Liefländischer Monumente, Prospecte, Münzen, Wappen etc.

"Sammlung verschiedener Liefländischer Monumente, Prospecte, Münzen, Wappen etc." on Johann Christoph Brotze (1742–1823) koostatud 10-köiteline käsikirjaline teos. 
Teos sisaldab Liivimaa linnade, külade ja mõisate vaateid, üksikasjalikke pilte talurahva riietusest ja kommetest, samuti müntide, vappide ja monumentide jäljendeid. Brotze kasutas kogumikus ka Eduard Philipp Körberi, Johann Wilhelm Krause, Karl Gotthard Grassi ja Ernst Markus Ulprechti joonistusi. See on Läti ja Eesti ajaloo suurepärane allikas.
Arnsbergi ringkond

Arnsbergi ringkond ("Regierungsbezirk Arnsberg") on üks viiest ringkonnast Saksamaa Liitvabariigi Nordrhein-Westfaleni liidumaal.
Geograafia.
Arnsbergi ringkond asub Nordrhein-Westfaleni kaguosas. Lääneosas asub osa Ruhri linnastust.
Ringkond piirneb põhjas Münsteri ja Detmoldi ringkonnaga, idas Hesseni liidumaaga, lõunas Rheinland-Pfalzi liidumaaga ning läänes Kölni ja Düsseldorfi ringkonnaga.
Ringkonna pindala on 8011 km². 
Arvestuslik elanike arv oli 3 552 021 (31. detsember 2013), rahvastiku tihedus 443 inimest km² kohta. 
Haldus.
Halduskeskus on Arnsberg. 
Praegune valitsusjuht on Diana Ewert (SPD). 
Haldusjaotus.
Ringkond koosneb 7 kreisist kokku 78 kreisikuuluvusega vallaga ning 5 kreisivabast linnast.
Lehmja-Loo kivikalmed

Lehmja-Loo kivikalmed on muinaskalmed (tarandkalmed) Harju maakonnas Rae vallas. Kalmeid uuriti 1967-1968 Vello Lõugase juhendamisel. Kalmed on mitme rühmana ja suuremad on need endisaegse Lagedi mõisa ja Lehmja mõisa lähedal.
Lehmja mõisa lähedal olev kalme sisaldas muu hulgas 4. ja 5. sajandist pärit põletusmatuseid.
Throcyte

Throcyte on Eesti "death metal"'i raskemuusika ansambel, mis tuli kokku 2010. aasta kevadel ning jõudis esimese avaliku ülesastumiseni 2013. aastal.
Bändi asutasid kitarristid/vokalistid Ants Reiu ja Kaspar Kull. 2013. aasta kevadel liitusid nendega bassist Haarold Toomsalu ja trummar Rainer Heinsar. Esimene kontsert toimus mais 2013 esmakordselt toimunud "Tuska Metal Battle"'i raames, millest võtsid osa mitmed mainekad Eesti metal-ansamblid. Pärast teist kontserti võttis koha bassistina sisse Franz Joosep Antson. 2014. aasta möödus Throcyte jaoks muutusterohkelt: Rainer liitus taas bändiga trummarina, kuid lahkusid Ants Reiu ja Franz Joosep Antson. 2014. sügisest tegutseb bändis Artur Ööpik (kitarr) ja Rauno Pärn-Mägi Räpinast (basskitarr). Kahe vokalisti asemel on nüüd üks. 2017. aastal lahkus bändist Rauno ning bassisti koha võttis sisse Tarvi Neemelaik.
Maardu kivikalmete rühm

Maardu kivikalmete rühm on kivikalmed Harju maakonnas Maardu külas, endisaegse Maardu mõisa lähedal.
Kalmeid pole küll arheoloogiliselt uuritud, ent on teada, et kivikalmete rühma moodustavad 21 kivikangrut. Arvatakse, et need kalmed pärinevad I aastatuhande teisest poolest eKr kuni I sajandist pKr. Kalmete lähedal asub 7 lohukivi.
Mõigu-Peetri kivikalme

Mõigu-Peetri kivikalme on kivikalme Harju maakonnas Rae vallas Peetri alevikus endisaegse Mõigu mõisa alal.
Kalme suurus on 15 × 13 m. Kalmetest on leitud põletusmatused. Leiumaterjalide põhjal on kalmed dateeritud eelkõige 3.–5. sajandisse, järelmatmisi on toimunud ka 5.–7. sajandil. Kalmeid uuriti 1975 Ülle Tamla eestvedamisel.
Rannamõisa kivikalmed

Rannamõisa kivikalmed on kivikalmed Harju maakonnas Harku vallas Rannamõisas.
Kivikalmete rühma moodustavad kolm kalmet: I, II ja III.
I kalmet uuriti 1912 Artur Spreckelseni juhendamisel. I kalmest leiti nii põletatud kui põletamata luid, samuti paar rauast karjasekeppnõela, noa, pandla, naaskli jt asjade tükke.
II kalmest leiti proovikaevamistel luusid ja savinõukildusid.
III kalmet, mis on ühtlasi kalmeterühmast suurim, uuriti 1913-1914.
Saha kivikalmed

Saha kivikalmed on kivikalmed Harju maakonnas Jõelähtme vallas Saha külas.
Sahalt on leitud vähemalt 16 kivikalmet ja paar kalmeaset. Kalmerühma tähelepanuväärseima osa moodustavad kuus Välja talu juures paiknevat kivikalmet. Need kalmed rajati vahemikus I aastatuhat eKr kuni I aastatuhande alguses pKr.
Suldeniit

Suldeniit on vulkaaniline kivim. Suldeniidiks nimetatakse ortleriidiga sarnaneva koostisega suure küünekivi sisaldusega andesiiti. Kivimit kirjeldasid aastal 1879 Monte Confinale mäel esimest korda Guido Stache ja von John. Suldeniit on ortleriidist noorem ning sisaldab plagioklassi ja ortoklassi; selles esinevad aktsessoorsed augiit, biotiit ja kvarts, selles võib esineda ka granaate. Suldeniiti on peale Itaalia eristatud ka Hiinas Shanxi provintsis.
Valkla bautakivikalmistu

Valkla bautakivikalmistu on bautakividest kalmistu Harju maakonnas Kuusalu vallas Salmistu küla lähedal.
Kalmistu avastati 1937. Aastal 1937 uuriti kalmistut Osvald Saadre juhtimisel. Kalmistu rajati 3.-4. sajandil pKr. Kalmistult leiti hauapanustena ehtenõel, sõrmuseid, nugasid, naaskel. Hauapanuste järgi oletatakse, et kalmistu kuulus sealse piirkonna meresõitjatele, kes bautakivist kalmistu rajamisel juhindusid Kesk-Rootsi analoogidest.
Detmoldi ringkond

Detmoldi ringkond ("Regierungsbezirk Detmold") on üks viiest ringkonnast Saksamaa Liitvabariigi Nordrhein-Westfaleni liidumaal.
Haldus.
Halduskeskus on Detmold. 
Praegune valitsusjuht on Marianne Thomann-Stahl (FDP). 
Haldusjaotus.
Ringkond koosneb 6 kreisist kokku 69 kreisikuuluvusega vallaga ning ühest kreisivabast linnast (Bielefeld).
Münsteri ringkond

Münsteri ringkond ("Regierungsbezirk Münster") on üks viiest ringkonnast Saksamaa Liitvabariigi Nordrhein-Westfaleni liidumaal.
Haldus.
Halduskeskus on Münster. 
Praegune valitsusjuht on Reinhard Klenke (CDU). 
Haldusjaotus.
Ringkond koosneb 5 kreisist kokku 75 kreisikuuluvusega vallaga ning 3 kreisivabast linnast.
Jüri rauasulatuskoht

Jüri rauasulatuskoht on muistne rauasulatuskoht Eestis Harju maakonnas Rae vallas Jüri alevikus. Seda peetakse Eesti üheks vanimaks rauasulatuskohaks.
Jüri rauasulatuskohas on soomaagist rauda tehtud alates varase rauaaja lõpust.
Rauasulatuskoha tähistamiseks avati seal 1978. aastal kahest suuremast graniitrahnust mälestusmärk, millel on tekst "Siin Jüri külas sulatati soomaagist rauda meie ajaarvamise alguses".
Kurt Oppelt

Kurt Oppelt (18. märts 1932 Viin – 16. september 2015) oli Austria iluuisutaja, paarissõitja.
Kurt Oppelt ja Sissy Schwarz võitsid 1956. aastal Cortina d'Ampezzos toimunud taliolümpiamängudel paarissõidus kuldmedali. Samal aastal võitsid nad kuldmedali ka maailmameistrivõistlustel ja Euroopa meistrivõistlustel.
Parasmäe kultusekivid

Parasmäe kultusekivid on kultusekivid Harju maakonnas Jõelähtme vallas Parasmäe külas.
Kultusekivid asuvad Parasmäe küla põldudel ja koplites. Pärast maaparandustöid on seal säilinud 18 kivi. Mõnedel kividel on lohke ka vertikaalkülgedel. Kive kasutati kultuskividena I aastatuhandel enne meie aega.
Klaus Gysi

Klaus Gysi (3. märts 1912 Berliin – 6. märts 1999 Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.
Klaus Gysi isa oli arst, ema töötas raamatupidajana. Klaus Gysi oli osaliselt juudi päritolu: tema isapoolne vanaema ja emapoolne vanavanaisa olid juudi rahvusest.1928. aastal astus Klaus Gysi Saksamaa Kommunistlikku Noorsooühingusse ja 1931. aastal Saksamaa Kommunistlikku Parteisse. Gümnaasiumi lõpetamise järel õppis ta aastatel 1931–1935 rahvamajandust Frankfurdis, Pariisis ja Berliinis. Poliitilise tegevuse tõttu eksmatrikuleeriti ta 1935. aastal Berliini Humboldti Ülikoolist. Ta jätkas õpinguid 1936. aastal Cambridge'i Ülikoolis ja hiljem Pariisis. 1939–1940 oli ta Prantsusmaal interneeritud. Saksa okupatsiooni ajal oli ta põranda all ja võttis osa vastupanuliikumisest.
Teise maailmasõja ajal tuli Klaus Gysi illegaalselt Berliini tagasi. 1946. aastal astus ta Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse. 1945–1948 oli ta ajakirja Aufbau: Kulturpolitische Monatsschrift toimetaja. 1952–1957 töötas ta kirjastuses Volk und Wissen. 1957–1966 oli ta kirjastuse Aufbau juhataja. 1945–1977 oli ta Saksa DV Kultuuriliidu presiidiumi sekretariaadi liige, liidusekretär ja lõpuks presiidiumi liige. 1949–1954 ja 1967–1990 oli ta ka Rahvakoja (parlamendi) liige.
12. jaanuarist 1966 kuni 1973. aastani oli Klaus Gysi Saksa DV kultuuriminister. 1973–1978 oli ta Saksa DV suursaadik Itaalias, Vatikanis ja Maltal. 1979–1988 oli ta Saksa DV kirikuküsimuste riigisekretär.
Isiklikku.
Saksa vasakpoolne poliitik Gregor Gysi (sünd. 1948) on Klaus Gysi poeg.
DC Comics

DC Comics (lühend DC) on 1934. aastal asutatud DC Entertainmenti osakond, mis avaldab koomikseid.
DC kuulub Warner Brothersile, mis omakorda kuulub Time Warnerile. 
DC Comicsi tuntumad superkangelased on Superman, Batman ja Wonder Woman.
Alates 1930., 1940., 1950. ja 1960. aastatest on DC olnud Ameerika üks kahest suuremast koomiksite väljaandjast koos Marvel Comicsiga (Ämblikmees, Hulk, X-Mehed, Raudmees, Kapten Ameerika, Thor, Tasujad ja Fantastiline nelik).
Ajalugu.
Ettevõtja Major Malcolm Wheeler-Nicholson rajas National Allied Publicationsi 1934. aasta sügisel.
1936. aastal anti välja esimene Detective Comicsi number. 1938. aastal anti välja esimene Action Comicsi number, kus esines esimest korda Superman. Detective Comicsi 27. numbris 1939. aastal tutvustati lugejatele esimest korda Batmanit ja All Star Comicsi 8. numbris 1941. aastal Wonder Womanit.
DC Comicsi nimi sai ametlikuks 1977. aastal. Nimi tekkis Detective Comicsi lühendist.
1989. aastal sai DC Comics Time Warneri osaks.
Armin Gernhardt

Armin Gernhardt (5. oktoober 1889 – oktoober 1933 Riia) oli eesti arstiteadlane.
Lõpetas Peterburi Püha Anna kiriku kooli. 1916. aastal lõpetas Tartu Ülikooli keemia osakonna. Õppis seejärel Jena Ülikoolis arstiteadust, lõpetades stuudiumi 1923. aastal. 1924. aastal sooritas Tartu Ülikooli juures eksternina arsti lõpueksami.
1932. aastal kaitses Tartu Ülikoolis arstiteaduse doktori kraadi väitekirjaga "Inimese sülje suhkrustamisvõimest. Kliinilised ning farmakoloogilised uurimised".
Töötas Tartu Ülikooli Sisehaiguste Kliiniku vanemassistendina ja Tallinna Diakonissi Haigla arstina.
Ortleriit

Ortleriit on vulkaaniline kivim. Ortleriidiks nimetatakse suldeniidiga sarnaneva koostisega suure küünekivisisaldusega porfüriiti. Ortleriidi päevakividest põhimassis sisalduvad küünekivi fenokristallid. Kivimit kirjeldasid aastal 1879 Monte Confinale mäel esimestena Guido Stache ja von John. Ortleriit on suldeniidist noorem. Ortleriit on rohekashall ning sisaldab lisaks põhielementidele ka plagioklassi ja ortoklassi; selles esinevad aktsessoorsed augiit, biotiit, magnetiit, püriit ja kvarts. Hilisemate uuringute kohaselt on ortleriit andesiit ja sisaldab lisaks veel kloriiti. Mineraali SiO2 sisaldus on 48–54%.
Ohtu linnamägi

Ohtu linnamägi on soosaar muistne pelgupaik Harju maakonnas Lääne-Harju vallas Ohtu külas.
Ohtu linnamägi on kaitse all alates 1964. aastast ja tunnistatud nüüdisajal riiklikuks kultuurimälestiseks.
Oht linnamäe moodustab 1,0–1,5 m kõrgune ja 140–150 m läbimõõduga lauskjas kõrgendik, mida ümbritseb Ohtu raba. Rabasaarel puuduvad kaitserajatised ja kultuurkiht, mistõttu on seda arvatavalt kasutatud pelgupaigana.
Soosaarel kasvab hõre puistu (peamiselt tammed) ja sellest viib üle Keila–Ohtu tee.
Sissy Schwarz

Elisabeth Schwarz; tuntud kui Sissy Schwarz (sündinud 19. mail 1936) on endine Austria iluuisutaja, paarissõitja.
Sissy Schwarz ja Kurt Oppelt võitsid 1956. aastal Cortina d'Ampezzos toimunud taliolümpiamängudel paarissõidus kuldmedali. Samal aastal võitsid nad kuldmedali ka maailmameistrivõistlustel ja Euroopa meistrivõistlustel.
Kuusalu aardeleid

Kuusalu aardeleid on Harju maakonnas Kuusalu vallas Lauritsakivi lähedalt 1936 leitud arheoloogiliste esemete kogu (aardeleid). 
Leid sisaldas 410 münti, mis olid peamiselt Saksa päritolu, ent oli ka anglosaksi ja Araabia münte. Enamik münte olid vermitud 11. sajandi II poolel. Peale müntide sisaldas leid veel hõbeplekist rinnalehte, naastu katke, kaks hõbehelmest.
Leiukoha lähedal asub veel kultusekivina kasutatud Lauritsakivi, ohvriallikas ja muinasasulakoht.
Nığmet Nurmaqov

Nığmet Nurmaqulı Nurmaqov (Нығмет Нұрмақұлы Нұрмақов; transkriptsioonis "Nõgmet Nurmakulõ Nurmakov"; 25. oktoober 1895 Semipalatinski oblast – 27. september 1937 Moskva) oli kasahhi päritolu Nõukogude riigitegelane. Hukati repressioonide käigus. Rehabiliteeriti 1956.
Alexander Abusch

Alexander Abusch (14. veebruar 1902 Kraków – 27. jaanuar 1982 Ida-Berliin) oli juudi päritolu Saksa ajakirjanik ja Saksa DV riigitegelane.
Alexander Abusch sündis Krakówis kutsari perekonnas. 1902. aastal asus Abuschite perekond elama Nürnbergi. Rahvakooli lõpetamise järel õppis Alexander Abusch aastatel 1916–1919 kaubandust. 1916. aastal astus ta organisatsiooni Vaba Sotsialistlik Noorsugu (Freie Sozialistische Jugend (FSJ)) ja 1918. aastal Saksamaa Kommunistlikku Parteisse. 1918–1923 osales ta revolutsioonilises tegevuses ja oli kahel korral riigireetmises süüdistatav. Alates 1921. aastast oli ta mitme kommunistliku ajalehe toimetaja. 1930–1932 oli ta ajalehe Die Rote Fahne peatoimetaja.
Natsionaalsotsialistide võimuletuleku järel põgenes Alexander Abusch 1933. aastal Prantsusmaale. Pariisis oli ta 1934–1935 ajalehtede Unsere Zeit ja Der Gegenangriff peatoimetaja. 1935–1939 oli ta jälle ajalehe Die Rote Fahne peatoimetaja.
Pärast Teise maailmasõja algust Alexander Abusch interneeriti, kuid ta põgenes 1940. aasta juunis vangilaagrist. 1941. aastal emigreerus ta Mehhikosse, kus ta oli ajalehe Freies Deutschland toimetaja. 1946. aasta juulis pöördus ta Saksamaale tagasi ja astus Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse. 1946. aastal sai temast Saksa DV Kultuuriliidu osakonnajuhataja ja 1948. aastal Saksa Majanduskomisjoni (Saksa DV valitsuse eelkäija) liige. 1948–1950 oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Eestseisuse liige. 1949. aastal sai ta Saksa DV Kultuuriliidu asepresident. 1950. aasta veebruarist juulini oli ta SSÜP Keskkomitee Poliitbüroo sekretariaadi liige, ta kultuuripoliitilise töö vastutav sekretär. Lisaks oli ta 1949–1950 Rahvakoja (parlamendi) liige. 1950. aasta juulis vabastati Abusch seoses Paul Merkeri afääriga ajutiselt kõigist poliitilistest ametistest. 1951. aasta suvel võeti ta tagasi tööle Saksa DV Kultuuriliitu. Alates 1953. aastast töötas ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee kultuuriosakonnas. 1954–1956 oli ta Saksa DV kultuuriministri asetäitja. 1956–1958 oli ta kultuuriministeeriumi riigisekretär. Alates 1957. aasta veebruarist oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liige ja alates 1958. aasta novembrist taas Rahvakoja liige.
1958. aasta detsembrist kuni 1961. aasta veebruarini oli Alexander Abusch Saksa DV kultuuriminister.
1961–1971 oli ta Saksa DV Ministrite Nõukogu esimehe asetäitja kultuuri ja hariduse alal. 1972–1975 oli ta Saksa DV Kultuuriliidu asepresident ja seejärel alates 1975. aastast aupresident.
Messier 13

Messier 13 ehk Herkulese kerasparv (ka M13 ja NGC 6205) on kerasparv Herkulese tähtkujus.
Avastamine ja nähtavus.
Messier 13 avastas 1714. aastal Inglise astronoom Edmond Halley. 1. juunil 1764 lisas Prantsuse astronoom Charles Messier selle oma kataloogi, nimetades seda udukoguks. Parve tähed paiknevad üksteisele väga lähestikku ja seetõttu ei eristatud parvest eraldi tähti enne 1779. aastat.
Seda on hästi näha väikese teleskoobi või binokliga ja eriti selgetel öödel isegi palja silmaga.
Kirjeldus.
Herkulese kerasparv asub Maast 25 100 valgusaasta kaugusel. Selle läbimõõt on 145 valgusaastat ja see koosneb hinnanguliselt 300 000 tähest. Parve vanus on umbes 11 miljardit aastat.
Viited.
__INDEKSIGA__
Poorbetoon

Poorbetoon on õhuline ehitusmaterjal, mille peamisteks komponentideks on liiv, lubi, tsement ja vesi. Autoklaavimisprotsessi käigus tekib lähteainetest uus homogeenne mineraal – tobermoriit, mis koos poorse struktuuriga annab materjalile tugevuse ja kerguse. 
Roclite (endine Silbet) poorbetoonist plokkide tootmisel on komponentideks liiv, põlevkivituhk ja vesi. Selline retsept on võimalik kuna Eestis kaevandatav põlevkivi sisaldab ka lubjakivi ja põlevkivituhk sisaldab seetõttu kustutamata lupja ja vähesel määral tsementi. 
Materjal leiutati 1920.–1930. aastatel Soomes ja Rootsis ning tänapäeval on see leidnud maailmas väga laialdast kasutamist. Aastas toodetakse kümneid miljoneid kuupmeetreid poorbetooni. Euroopa suurimad poorbetoonitootjad on Saksamaa, Poola, Suurbritannia, Rumeenia, Tšehhi. Maailma üks suuremaid poorbetoonitootjaid on Türgi.
Poorbetooni eripäraks on materjali üheaegne tugevus, kergus ja soojusisolatsioonivõime. 
Kasutamine.
Poorbetoonist valmistatakse nii erinevate füüsikaliste omadustega ja suurustega ehitusplokke kui ka armeeritud tooteid, nagu sillused, lae- ja seinapaneelid. 
Valmistamise käigus lõigatakse poorbetoontooted suurest massiivist lõiketraatidega, mistõttu toodete pinnad on siledad ja tooted ise on mõõdutäpsed. Sängituspindade tolerants on reeglina kuni ±1,0 mm. Seetõttu on võimalik poorbetoonist ehitusplokkde laduda mitte ainult müürimördiga, vaid ka õhukese liimvuugiga.
Iluuisutamine 1976. aasta taliolümpiamängudel

Iluuisutamine 1976. aasta taliolümpiamängudel toimus 4.–13. veebruarini Austrias Innsbruckis.
Innsbrucki olümpiamängudel oli esimest korda kavas jäätants.
Kerasparv

Kerasparved on sfäärilise kujuga täheparved, mille läbimõõt jääb 50 ja 150 valgusaasta vahele ja mis koosnevad mõnesajast tuhandest kuni mõnest miljonist tähest. Kerasparved tiirlevad ümber galaktika keskme. Kerasparved on tihedalt gravitatsiooniga seotud, mis annab neile kera kuju.
Linnutee galaktikasse kuulub umbes 150 kerasparve, kuid näiteks Andromeeda galaktika on neid leitud üle 500.
Tuntud kerasparvi.
__INDEKSIGA__
Skynet

Skynet on peamine antagonist Terminaatori frantsiisis. Ta on tehisintellekt, kes püüab oma loodud terminaatorite prototüüpide abil maailma valitseda, hävitades sellega inimesed. Skynet loodi aastal 1984.
Skyneti vastu võitlevad vastupanuliikujad.
Teda on mänginud vaid paar näitlejat, need on Helena Bonham Carter ja Matt Smith.
Mihkel Nukk

Mihkel Nukk (3. juuli 1907 – 30. november 1995) oli eesti rahvusest USA ajakirjanik, kommunistliku ajalehe Uus Ilm peatoimetaja 1933–38, 1940–44 ja 1947–89.