tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
BALTECH

BALTECH (lühend fraasist Baltic Sea region university consortium for Science and Technology) on Läänemere maade ülikoolide koostöökoondis (konsortsium). Koondis võimaldab näiteks ülikoolidevahelist üliõpilaste liikumist, kaugõpet, samuti tugevdab ülikoolide koostööd tööstusettevõtetega (inglise keeles "industrial liaison").
BALTECHi asutasid 1997 seitsme ülikooli rektorid. Need ülikoolid olid:
Ahli

Ahli on/oli mitme Eesti asula nimi või nime osa:
Sõprus (täpsustus)

Sõprus on inimeste vaheline isiklik suhe. Sõprus võib tähendada ka järgmist:
Sõprus (Haapsalu rajooni kolhoos)

"Sõprus" (Sõpruse kolhoos) oli näidiskolhoos Haapsalu rajoonis. Kolhoosi keskus asus Taebla külanõukogus Nigula külas.
Sõpruse kolhoos oli esimene Eesti NSV kolhoos, kus võeti kasutusele suured lüpsikarjalaudad.
Kolhoosil oli maad 10 600 ha, millest haritavat maad oli 3600 ha.
Kolhoosi esimees oli Eesti NSV teeneline insener Kaljo Kalamees.
Palivere Ehitusmaterjalide Tehas

Palivere Ehitusmaterjalide Tehas oli tehas Paliveres.
Tehase rajas Eesti Kolhoosiehitus.
Tehas tootis muu hulgas silikaltsiidist ehituspaneele (aastane toodang 45 000 m³), magistraalkraavide kaldakindlustuse plaate, põllumajanduses kasutatavat lupja. Samuti toodeti laiatarbe-elektroonikaseadmeid.
India rööpmelaius

India rööpmelaius on 1676 mm suurune rööpmelaius.
Nüüdisajal (2010. aastad) on see rööpmelaius kasutusel Indias, Pakistanis, Bangladeshis, Sri Lankas, Argentinas, Tšiilis ja San Fransisco lahe piirkonna BART süsteemis Põhja-Ameerikas.
Lõuna-Aasias on see tuntud kui "laiarööpmeline raudtee", Põhja-Ameerikas kutsutakse seda 
provintsi, portlandi või texase rööpmelaiuseks, mujal tuntakse seda india rööpmelaiusena. Tegemist on igapäevases kasutuses oleva suurima rööbete vahekaugusega laiarööpmelise raudteega.
Pürenee rööpmelaius, 1668 mm, on vaid 8 mm võrra kitsam, mistõttu näiteks Tšiilis ja Argentinas on võimalik kasutada Hispaania/Portugali veeremeid.
Shin'ichirō Tomonaga

Shin'ichirō Tomonaga (朝永 振一郎 Tomonaga Shin'ichirō, 31. märts 1906 Tokyo – 8. juuli 1979) oli jaapani füüsik.
Ta oli kvantelektrodünaamika üks alusepanijaid, mille eest pälvis 1965. aastal Nobeli füüsikaauhinna koos Richard Feynmani ja Julian Schwingeriga.
Robert Hardy

Timothy Sydney Robert Hardy (29. oktoober 1925 Cheltenham, Gloucestershire – 3. august 2017 Northwood, London) oli inglise näitleja, kes tegi pika karjääri teatris, filmides ja seriaalides.
Ta mängis näiteks professor Krempet Mary Shelley Frankensteinis ja Cornelius Fudge'i Harry Potteri filmides.
Eesti televaataja võib teda näinud olla näiteks teleseriaalides "Midsomeri mõrvad", "Inspektor Morse", "Lewis" või "Spioonid".
Endel Karell

Endel Karell (hüüdnimed "Kurul", "Luftmarssal"; 1922 – 27. veebruar 1949 Kodesma punker, Ertsma raba, Halinga vald, Pärnumaa) oli Eesti vabadusvõitleja, metsavendade organisatsiooni Relvastatud Võitluse Liit staabiülem.
Elulugu.
Endel Karell lõpetas 1941. aastal Pärnu Poeglaste Gümnaasiumi, Endel Redlichi klassivend. Põgenes 1944. aasta sügisel koos Redlichiga Nõukogude mobilisatsiooni eest metsa. Legaliseerus 1945. aasta lõpul koos Redlichiga lubadusega teha Nõukogude julgeolekuasutustega koostööd, kuid põgenes koos Redlichiga uuesti metsa. Rajas koos Redlichi ja teiste Velise valla metsavendadega Relvastud Võitluse Liidu (RVL) – relvastatud vastupanuorganisatsiooni Nõukogude võimule, kuuludes selle juhtkonda. Nimetati RVLi "staabiülemaks". 27. veebruaril 1949 korraldasid 15 Nõukogude julgeolekutöötajat koos 350 sisevägede sõduriga rünnaku RVLi staabipunkrile Ertsma rabas. Puhkenud lahingus langes Endel Karell koos kaheksa teise RVLi staabi liikmega. Tema matmiskoht on teadmata.
Eduard Hermann (käija)

Eduard Hermann (28. juuni/10. juuli (ukj) 1887 Sootaga vald, Äksi kihelkond, Tartumaa – 8. veebruar 1960 Chatswood, Uus-Lõuna-Wales, Austraalia) oli Venemaa ja Eesti kergejõustiklane (käija) ning poksija.
Ta alustas sportimist Tartus (hilisemas spordiseltsis Aberg).
Ta sõdis Venemaa eest Esimeses maailmasõjas, kuid sattus novembris 1914 Saksamaale sõjavangi. 
Käijana.
Ta osales Venemaa eest 1912. aastal Stockholmi olümpiamängude kergejõustikuvõistlusel 10 km käimises, kus ta katkestas võistluse. 
Ta osales Eesti eest 1920. aastal Antwerpeni olümpiamängude kergejõustikuvõistlusel 3000 meetri ja 10 km käimises, kuid diskvalifitseeriti mõlemal distantsil ebapuhta käigu tõttu.
Poksijana.
Ta alustas poksimist 1920. aastal Tallinna "Spordis", kus tema treener oli Arkadi Harlampijev. 
Ta on esimene Eestis, kes põhjalikumalt kirjutas poksi ajaloost ning tehnikast ning ta on seega poksi teadusliku käsitluse üks teerajajaid Eestis.
Ta kuulus Spordi meeskonda selle esimesel avalikul võistlusel, kohtumisel 1. oktoobril 1921 Helsingi Poksiklubiga (see oli ka helsinglaste esimene avalik võistlus üldse). Ta kaotas keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) oma kohtumise Helsingi Poksiklubi esindajale Tallqvistile.
Hilisem elukäik.
Aastal 1926 siirdus elama Austraaliasse. Töötas algul Eesti sisserändajatest moodustatud maa- ja metsatööbrigaadi juhina, hiljem oli farmer.
Vello Ambus

Vello Ambus (27. detsember 1930 Tapa – 27. juuli 2017) oli eesti motospordiaktivist, Kalevi Suursõitude korraldaja.
Ambus lõpetas 1959 Tallinna 1. tööstuskooli. Ta kuulus 1978–1983 Mootorispordiföderatsiooni presiidiumi. Aastast 1967 kuulus ta Kalevi suursõidu korraldustoimkonda, 1982–1991 oli ta võistluse direktor, hiljem asedirektor. 
Ambus oli Tallinnas korraldatud Nõukogude Liidu ringrajasõidu meistrivõistluste komandant. Kalevi auliige alates 1987.
Vello Ambuse ärasaatmine toimus 3. augustil 2017 Pärnamäe krematooriumis.
Aivar Teppo

Aivar Teppo (6. august 1958 Elva – 25. juuli 2017 Vedu) oli eesti lõõtspillimängija. 
Aivar Teppo mängis ka kannelt, akordionit ja karmoškat, kuid kontsertidel ja pidudel astus ta üles enamasti pillimeister August Teppo lõõtsade eeskujul valmistatud lõunaeesti ehk Teppo lõõtsadel. Esimesed pillilood õppis ta isalt ja vanaisalt, hiljem omandas ta palju ühelt Eesti tuntumalt lõõtspillimehelt Karl Kikaselt, kelle mantlipärijaks Aivarit võibki pidada. Lõõtsakuninga tiitli pälvis ta August Teppo nimelisel lõõtsamängijate võistlusel Võrus.
Salvestisi Aivar Teppo pillimänguga leidub paarikümnel CD-l, neist peaaegu pooled on tema sooloplaadid. Sooloplaatidena on tal ilmunud näiteks "Mälestuseks vanameistritele ja pillimeestele", "Kodulood", "Rõõmuvalss", "Tuuleveski polka" ja "Teppo lõõtsad". 2002. aastal ilmunud CD-l "Lõõtsakuningad" on tema kaaslaseks Juhan Uppin. Aivar Teppo lõõtsamängu on salvestatud ka ERR arhiivi.
Ta maeti 30. juulil 2017 Tartu Rahumäe kalmistule. 8. augustil 2020 avati Arbi järve spordihoonepoolsel küljel Aivar Teppo mälestuspink.
Isiklikku.
August Teppo oli Aivar Teppo hõimlane. Ka Aivar Teppo isa Martin Teppo oli rahvamuusik.
Ain Joala

Ain Joala (13. august 1935 Pärnu – 23. juuli 2017) oli eesti veemotosportlane, treener ja veemotospordikohtunik. 
Joala lõpetas 1955 tislerina Võru Tööstustehnikumi. Hakkas veemootorisporti harrastama 1961. Perioodil 1962–1966 võitis ta Eesti veemootorispordi meistrivõistlustel 2 kulda, 6 hõbedat ja 2 pronksi. 
Ta oli 1961–2000 Pärnus veemootorisporditreener. Õpilasi: Ülo Koodi, Vello Tamme, Ago-Tarvo Kungla, Ilmar Laagus ja Peeter Pilt. Veemootorispordikohtunikuna tegutsenud aastast 1966. Ta kuulus aastatel 1968–1976 Eesti Veemotospordiföderatsiooni presiidiumi. 
Töötanud Pärnu Sädemes, AS-is Viisnurk ja masinatehases tislerina ja mudelsepana. Paadiehitaja ja sõukruvimeister.
Isiklikku.
Ta oli Johannes Joala poeg. Pojad Vahur ja Atso olid samuti tema õpilased veemootorispordis.
Feruza Jumaniyozova

Feruza Jumaniyozova (usbeki keeles: "Feruza Jumaniyozova", vene keeles: Феруза Жуманиёзова, Феруза Джуманиязова; sündinud 1984 Horezmi vilajetis) on usbeki poplaulja, kes laulab enamasti usbeki keeles, aga mõnikord ka muudes turgi keeltes (aserbaidžaani keel) ning tadžiki ja araabia keeles. 
Mõned tema tuntumad laulud on "Vaexo", "Yalla Habibi", "Yurak Duk Duk" ja "Kel Azizim". Ta on kuulus turgi ja pärsia päritolu Afganistani inimeste seas ning ka pärsia ja aseri päritolu Iraani inimeste seas. 
Isiklikku.
Ta abiellus oktoobris 2010.
Iiri rööpmelaius

Iiri rööpmelaius on 1600 mm suurune rööpmelaius. 
2010. aastate seisuga on selle rööpmelaiusega raudteevõrgustik kasutusel Austraalias (4017 km), Brasiilias (4057 km ehk 15% kogu raudteevõrgust), Iirimaal (2400 km) ning Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi Põhja-Iiri osas (330 km).
Eesti haldusüksuste vappide loend

"Siin loetletakse Eesti haldusüksuste vappe."
Piret Torm-Kriis

Piret Torm-Kriis (sündinud 27. märtsil 1964) on tantsija ja tantsutreener. 
Torm-Kriis on tantsutrupi Modus asutaja ning kunstiline juht ja peatreener alates 1984. aastast, tantsutunnid toimuvad Värskas ja Tallinnas. Samuti on ta Eesti Swingtantsu Liidu juhatuse liige.
Ta on pärit Petserimaalt, aga elab Tallinnas. 5. augustil 2017 toimunud Setu kuningriigi päevadel valiti ta ülemsootskaks. Torm-Kriis on kuulunud ka seto leelokoori Leiko.
Fritz Todt

Fritz Todt (4. september 1891 Pforzheim – 8. veebruar 1942 Rastenburgi lennuväli, Ida-Preisimaa (tänapäeval Kętrzyn-Wilamowo lennuväli, Warmia-Masuuria vojevoodkond, Poola)) oli saksa ehitusinsener ja Saksamaa riigitegelane.
Fritz Todt oli pärit vabrikandi perekonnast. Pärast gümnaasiumi lõpetamist teenis ta 1910–1911 vabatahtlikuna sõjaväes ja alustas seejärel 1911. aastal Münchenis inseneriõpinguid. 1914–1918 osales ta ohvitserina Esimeses maailmasõjas. 1920. aastal lõpetas ta ülikooliõpingud Karlsruhes. 
1921–1933 töötas ta ehitusfirmas Sager &amp; Woerner, esmalt veevarustuse, seejärel teedeehituse alal. 1922. aastal astus Todt Natsionaalsotsialistlikku Saksa Töölisparteisse, 1931. aastal sai ta SA-s Oberführeri (vastab kolonelile) auastme. 
1932. aastal kaitses Fritz Todt väitekirja ja sai doktorikraadi. Natsionaalsotsialistide võimuletuleku järel sai Todt Saksa Teedeameti peainspektoriks. 1938. aastal sai ta Saksamaa ehitustööstuse peavolinikuks, samal ajal rajas ta ka riikliku ehitusorganisatsiooni Organisation Todt.
Alates 17. märtsist 1940 oli ta Saksamaa relvastuse ja laskemoona minister.
29. novembril 1941 ütles Fritz Todt Adolf Hitlerile, et sõda ei ole enam võimalik võita militaarsete vahenditega ja tuleks otsida poliitilisi lahendusi.
Fritz Todt hukkus lennuõnnetuses. Pärast Hitleri peakorteri külastamist Rastenburgis hakkas Todt lennukiga tagasi Berliini sõitma. Varsti pärast õhkutõusmist lennuk plahvatas ja kukkus alla. Kõik pardalviibinud hukkusid. On oletatud, et tegemist võis olla sabotaažiga.
Por una cabeza

"Por una cabeza" on populaarne tangolaul, mille kirjutasid 1935. aastal Carlos Gardel (muusika) ja Alfredo Le Pera (sõnad) filmile "Tango Bar". Filmi stsenaariumi kirjutas Le Pera ja peaosa mängis Gardel.
Ehkki autorid lõid laulu New Yorgis, olid nad mõlemad ladinaameeriklased: ajakirjanik ja kirjanik Alfredo Le Pera sündis Brasiilias Itaalia immigrantide järeltulijana, kuid veetis suurema osa elust Argentinas, nagu ka Prantsusmaal Toulouse'is sündinud Carlos Gardel – helilooja, näitleja ja laulja, keda tuntakse eelkõige tema kirjutatud ja lauldud Argentina tangode järgi. Autorite, muusikastiili ja hispaaniakeelsete sõnade tõttu peetakse "Por una cabezat" sünnikohale vaatamata Argentina muusikasse kuuluvaks.
Laulu pealkiri "Por una cabeza" tähendab tõlkes "peajagu" ning viitab hobusele, kes kaotab võiduajamise napilt, olles konkurendist vaid pea võrra taga. Laulus võrdleb mängur oma kiindumust võiduajamistesse oma kiindumusega naistesse.
Pala B-osa algusfraasi on võib-olla mõjutanud Mozarti "Rondo viiulile ja orkestrile C-duuris" (K 373).
Algselt kirjutati "Por una cabeza" A-duuris. Hiljem arranžeeriti see viiulile ja klaverile ning seda mängitakse vahel A-duuris, vahel G-duuris.
Le Pera ja Gardel said surma 24. juunil 1935 lennuõnnetuses, mis toimus Colombias Medellínis. Seetõttu on "Por una cabeza" praeguseks üks vähestest avalikus omandis klassikalistest tangodest. Film "Tango Bar" esilinastus New Yorgis vähem kui kahe nädala pärast, 5. juulil 1935.
"Por una cabeza" on leidnud korduvalt kasutamist filmides. Üks tuntumaid tangostseene selle saatel on filmis "Naise lõhn" ("The Scent of a Woman", 1992), kus tantsivad peaosa mängiv Al Pacino ja Gabrielle Anwar. Filmi "True Lies" (1994) alguses tantsivad "Por una cabeza" saatel Arnold Schwarzenegger ja Tia Carrera, lõpukaadreis Schwarzenegger ja Jamie Lee Curtis. Pala esineb ka filmides "All Kings Men" (2006), "Titanic" (1997), "Schindleri nimekiri" (1993) ja "Delicatessen" (1991).
Riigivisiidi ajal Argentinasse tantsisid "Por una cabeza" saatel 23. märtsil 2016 Buenos Aireses USA president Barack Obama ja tema abikaasa Michelle Obama, kelle partneriteks olid vastavalt ja José Lugones.
Temptation

"Temptation" on 2005. aasta peamine hittsingel Rootsi-Iraani poplauljalt Arashilt koos Rebecca Zadigiga, mis on pärit tema debüütalbumilt "Arash". 
Sellest laulust on tehtud hiljem mitmes keeles kavereid.
Originaalversioon.
Selle laulu salvestas originaalis Rebecca Zadig teiste laulusõnadega ja väga väikese Arashi laulusoologa. Arash esines sel ajal veel nimega Alex. See oli Alex Arash Labafi mononüüm, kuid ta kasutas seda väga lühikest aega ja üsna pea pärast seda laulu loobus ning muutis oma nime Arashiks. Originaalis laulab Rebecca Zadig inglise keeles suuremat põhiosa ja Arash toob vaid mõned oma pärsiakeelsed laused terve laulu vältel sisse. See versioon sai eraldi ralliteemalise muusikavideo, mille filmis Alec Cartio. 
Arashi versioon.
Kaverdatud "Temptation" on pärsiakeelne laul, kus Rebecca Zadig laulab ingliskeelset refrääni. See laul oli kolmas edukas singel Arashilt pärast laule "Boro Boro" (jõudis Rootsis esikohale) ja "Tike Tike Kardi" (jõudis Rootsis 2. kohale). "Temptation" jõudis Rootsi singlite edetabelis "Sverigetopplistan" 2. kohale ning ka Saksamaal, Šveitsis ja Soomes jõudis see edetabelitesse. Selle versiooni videos oli solist Arash.
Muud versioonid.
Venekeelne versioon "Восточные Сказки" koos Blestjaštšiega.
Aastal 2006 tehti laulust venekeelne versioon koos Blestjaštšiega (Блестящие). Laul "Восточные сказки" ('Idamaised muinasjutud') ilmus ansambli samanimelisel albumil esisinglina. Sellele versioonile filmiti juba kolmas eraldi video, seekord Vene turu jaoks.
Hi-5 versioon "Versoeking".
2006. aastal tegi Lõuna-Aafrika Vabariigi poistebänd Hi-5 afrikaanikeelse versiooni "Versoeking" (pealkiri on otsetõlge inglise keelest). See oli nende peamine singel samanimelisel albumil "Versoeking". See album oli nende jätkuks pärast kahte eelnevat albumit "Soebat EP" (2003) ja endanimeline "Hi-5" (2004).
Wing-Meni singel.
2015. aastal tegi Madalmaade ansambel Wing-Men hollandikeelse kaveri "Verleid Mij". See oli ansambli debüütsingel.
Eino Nivanka

Eino Severi Nivanka (kuni 1928. aastani "Nylander"; 15. veebruar 1905 Iisalmi – 19. september 1987 Helsingi) oli soome raamatukoguhoidja ja kirjandusteadlane.
Nivanka oli Helsingi ülikooli raamatukogu (praegune Soome Rahvusraamatukogu) noorem allraamatukoguhoidja aastatel 1938–1944, vanem allraamatukoguhoidja aastatel 1944–1959 ning raamatukoguhoidja aastatel 1959–1971.
Series episcoporum Curoniae

Series episcoporum Curoniae on 16. sajandist pärinev Kuramaa piiskoppide nimekiri.
Nimekiri algab Kuramaa piiskopkonna müütilise asutamisega 1161. aastal Taani kuninga Abeli poolt (ainus sellenimeline Taani kuningas (Abel) valitses palju hiljem) ja annab 24 piiskopi nimed kuni Taani printsi Magnuseni. Varasemad piiskopid on välja mõeldud, andmaks Kuramaa piiskopile vanemust teiste Vana-Liivimaa piiskoppide ees. Mõne piiskopi puhul on antud vapi kirjeldus. Nimekirja aluseks on piiskoppide portreed seinamaalidel Piltene lossis.
Nimekirja järgi asutas Kuramaa piiskopkonna Taani kuningas Abel 1161. aastal ja määras esimeseks piiskopiks Lundi kanooniku Ernemorduse, saates ta 1169. aastal Rooma pühitsust saama.
Kaseküla asulakoht

Kaseküla asulakoht on asulakoht Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Kasekülas.
Asulakoht on tunnistatud kultuurimälestiseks (nr 9833). 
Asulakoht on asustatud alates I aastatuhande keskpaigast eKr.
Muistne asulakoht leiti 1970. aastate arheoloogiliste väljakaevamiste käigus, mida juhtis Vello Lõugas.
Maksim Ammossov

Maksim Kirovitš Ammossov (vene keeles Максим Кирович Аммосов; 22. detsember (vkj 10. detsember) 1897 Jakuudi oblast – 28. juuli 1938 Moskva) olijakuudi rahvusest Sahha ja Kõrgõzstani riigitegelane.
Ta osales 1916. aastast revolutsioonilises liikumises Venemaal; bolševik alates 1917. aastast. Ta võitles nõukogude võimu kehtestamise eest Siberis. Koos Platon Oiunski ja Issidor Barahhoviga andis ta olulise panuse Jakuudi ANSV moodustamisse. Ta oli aastatel 1925–1928 Jakuudi ANSV Rahvakomissaride Nõukogu esimees . 
Üleliidulise Kommunistliku (bolševike) Partei Keskkomitee ülesandel saadeti ta 1937. aastal Kirgiisiasse, kus aasta varem oli moodustatud Kirgiisi NSV. Ta valiti seal Kirgiisi Kommunistliku Partei Keskkomitee esimeseks sekretäriks.
1937. aastal represseeriti Ammossov ebaseaduslikult. Hukati 1938. aastal. Rehabiliteeriti 1956. aastal
Haridustee ja lingvistiline huvi.
Ammossov lõpetasPunase professuuri instituudi. Tal oli keelte peale annet, lisaks jakuudi ja vene keelele valdas ta veel seitset keelt (inglise, saksa, prantsuse, kasahhi, tatari, usbeki ja kirgiisi keel).
Mälestuse jäädvustamine.
Tema auks nimetati Jakuudi Riiklik Ülikool 1990. aastal ümber Ammossovi-nimeliseks Jakutski Riiklikuks Ülikooliks ja 1997. aastast antakse väljaSahha (Jakuutia) Vabariigi Ammossovi-nimelist riiklikku preemiat. Ammossovi mälestussammas rajati 2005. aastal Jakutskis ja 2012. aastal Biškekis.
Isiklikku.
Tema tütar on Moskvas elav ühiskonnategelane tehnikakandidaat Lena Ammossova (sündinud 1937), kes sai 2007. aastal isa eluloo uurimise eest Sahha valitsuselt Ammossovi-nimelise riikliku preemia.
Luise von Mecklenburg-Strelitz

Luise von Mecklenburg-Strelitz (Luise Auguste Wilhelmine Amalie; 10. märts 1776 – 19. juuli 1810) oli Preisi kuninganna. Tema abikaasa oli Preisi kuningas Friedrich Wilhelm III. 
Neil oli üheksa last, teiste seas Friedrich Wilhelm IV (Preisimaa kuningas 1840–1861) ja Wilhelm I (Preisimaa kuningas 1861–1888 ja Saksa keiser 1871–1888).
1807. aastal kohtus ta Tilsitis Prantsusmaa keisri Napoleon I-ga, et paluda keisrilt Preisimaale vastuvõetavaid rahutingimusi. Rahutingimuste leevendamine tal küll ei õnnestunud, kuid tema ilu ja mõistus avaldasid Napoleonile muljet. 
Natsi-Saksamaal esitati Luiset ideaalse Saksa naise võrdkujuna.
Vitali Bassõgõssov

Vitali Nikolajevitš Bassõgõssov (vene keeles Виталий Николаевич Басыгысов; sündinud 1. märtsil 1946 Mirnõi rajoonis Jakuudi ANSV-s) on jakuudi rahvusest Sahha riigitegelane, Põhjatähe ordeni kavaler.
Ta on Ühtse Venemaa liige ja aastatel 2008–2013 oli ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riigikogu (Il Tümene) esimees.
Ta pälvis 1999. aastal Ammossovi-nimelise Jakuudi Riikliku Ülikooli auprofessori aunimetuse suure panuse eest Jakuudi ülikooli Mirnõi filiaali (SVFU Mirnõi polütehniline instituut) rajamisel ja aktiivse osavõtu eest teemanditööstuse spetsialistide väljaõppe õppeprotsessi loomisel.
Haridus ja töökäik.
Bassõgõssov lõpetas 1970. aastal Sverdlovskis Uurali riikliku mäeinstituudi mäenduse tehnoloogia erialal. Aastatel 1970–1983 töötas ta Jakuutias Mirnõis asuva teemanditöötlusettevõttes; 1983–1991 oli ta parteitööl.
1993. aastal määrati ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi presidendi seadlusega Mirnõi ulussi administratsiooni peaks, 1995. aastal valis ulussi valijaskond ta samale ametikohale tagasi. Ta oli aastatel 1999–2008 Venemaa Riigiduuma liige ja 2008–2013 Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riigikogu (Il Tümene) rahvasaadik ühtlasi Il Tümene esimees.
Njurgun Timofejev

Njurgun Semjonovitš Timofejev (jakuudi keeles Ньургун Семенович Тимофеев; 7. veebruar 1963 Jakutsk Jakuudi ANSV – 13. detsember 2017) oli jakuudi rahvusest Sahha poliitik.
Ta oli Ühtse Venemaa liige ja aastatel 2005–2008 oli ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riigikogu (Il Tümene) esimees.
Haridus ja töökäik.
Timofejev lõpetas 1985. aastal Jakutski Riikliku Ülikooli ja 1989. aastal Tomski polütehnilise instituudi aspirantuuri. Ta on kaitsnud tehnikakandidaadi kraadi. Aastatel 1990–1991 töötas ta Jakuudi ülikoolis vanemteadurina.
Aastatel 1991–2005 töötas ta teemanditöötlusettevõtetes juhtivatel ametikohtadel, oli 1993–1996 ALROSA turundusettevõtte JPTA direktor, 1996–2005 ALROSA Moskvas asuva turundusettevõtte peadirektori asetäitja. 2000. aastal lõpetas ta Moskvas Venemaa Föderatsiooni valitsuse juures asuva Rahvamajanduse Akadeemia.
Timofejev oli Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riigikogu (Il Tümene) III ja IV koosseisu rahvasaadik ja aastatel 2005–2008 Il Tümene esimees. 2012. aastal sai ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi presidendi nõunikuks. 2017. aastal vabastati ta sellest ametist.
Aleksandr Žirkov

Aleksandr Nikolajevitš Žirkov (vene keeles Александр Николаевич Жирков; sündinud 1. jaanuaril 1956 Ust-Aldanski rajoonis Jakuudi ANSV-s) on jakuudi rahvusest Sahha riigitegelane ja ajaloolane, kahe vabariikliku riikliku preemia laureaat.
Ta on Ühtse Venemaa liige ja 2013. aastast Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riigikogu (Il Tümene) esimees.
2011. aastal pälvis Žirkov viieliikmelise autorite grupi koosseisus Sahha (Jakuutia) Vabariigi Oiunski-nimelise riikliku preemia kolmeköitelise "Antologija Saha teatra" ("Антология Саха театра", 'Sahha teatri antoloogia') väljaandmise eest. 
Ta on Venemaa Föderatsiooni Ajakirjanike Liidu liige ja saanud Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riigikogu (Il Tümene) Illarionovi-nimelise ajakirjanduspreemia.
Haridus ja töökäik.
Žirkov lõpetas 1981. aastal Jakutski Riikliku Ülikooli kiitusega ajaloo erialal ja 1984. aastal samas aspirantuuri. 1987. aastal kaitses ta Irkutskis ajalookandidaadi kraadi. Aastatel 1989–1994 töötas ta Jakutski Riikliku Ülikooli jakuudi ja kirde põlisrahvaste ajaloo ja kultuuri kateedris vanemõpetaja ja dotsendina. 
Alates 1994. aastast on ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riigikogu (Il Tümene) rahvasaadik, alates 2013 Il Tümene esimees.
"Maailma rahvaste eeposed".
Žirkov on Rahvusvahelise Assotsiatsiooni "Maailma Rahvaste Eeposed" (peakorter Biškekis) asepresident. Tema juhtimisel (ta oli korralduskomitee esimees) toimus 2017. aasta juunis Sahha (Jakuutia) Vabariigis UNESCO egiidi all kolmepäevane foorum "Maailma rahvaste eeposed Olongho maal". Teiste seas esinesid foorumil UNESCO peadirektor Irina Bokova ja Sahha (Jakuutia) Vabariigi pea Jegor Borissov.
Ivan Denõssenko

Ivan Denõssenko (3. september 1983 Vassõlkiv Kiievi oblast – 5. august 2017) oli ukraina kunstnik, muusik ja kultuuritegelane. 
Denõssenko muusikutee algas paralleelselt kunstiõpingutega Ukraina Rahvuslikus Kunsti ja Arhitektuuri Akadeemias. Akadeemia lõpetas ta 2001. aastal. 
Ivan põdes akromegaaliat ehk liikmehiidsust. 
Ivan Blues &amp; Friends andis esimese kontserdi 31. detsembril 2007 Kiievi baaris Rag-Time. Bändiga salvestas ta 6 albumit. 
Ta kukkus 5. augustil 2017 Haapsalus Augustibluusi laval kokku, seejärel viidi Läänemaa haiglasse. Läänemaa haiglas suri ta öösel vastu 6. augustit.
Gustaf Gründgens

Gustaf Gründgens (sünninimi Gustav Heinrich Arnold Gründgens; 22. detsember 1899 Düsseldorf – 7. oktoober 1963 Manila) oli saksa näitleja ja teatrilavastaja.
Gustaf Gründgens oli pärit töösturi perekonnast. 1917. aastal mobiliseeriti Gründgens Saksa sõjaväkke ja ta võttis osa Esimesest maailmasõjast Läänerindel. 1919–1920 õppis ta Düsseldorfi Teatri Lavakunstikoolis. 1920–1922 töötas Gründgens Halberstadti, Kieli ja Berliini teatrites. 1923–1928 oli ta Hamburgi Kammerteatri (Hamburger Kammerspiele) näitleja. 1928–1933 töötas ta näitleja ja lavastajana erinevates Berliini teatrites. Esimene filmiroll oli ta 1930. aastal. 1932. aastal mängis ta esmakordselt oma kõige kuulsamat rolli Mefistot Goethe "Fausti" lavastuses. 1933. aasta veebruaris määras Hermann Göring Gustaf Gründgensi Preisi Riigiteatri kunstiliseks juhiks. 1933. aasta novembris sai Gründgens Riigi Kultuurikambri senaatoriks. 1934. aastal nimetati Gustaf Gründgens Preisi Riigiteatri intendandiks, 1935–1945 oli ta sama teatri peaintendant (sisuliselt direktor). Teatri mängukavas oli põhiliselt saksa klassika. 1945–1946 oli ta mitu kuud interneerituna Nõukogude vangilaagrites. 1946. aastal töötas ta Ida-Berliinis Saksa Teatri näitlejana. 1947. aastal tegutses ta Lääne-Berliinis kabareelavastajana. 1947–1951 oli Gründgens Düsseldorfi Linnateatri peaintendant. 1948–1950 oli ta Saksa Teatriliidu president. 1951–1955 oli ta Düsseldorfi teatri Neue Schauspiel tegevjuht. 1955–1963 oli Gustaf Gründgens Hamburgis Saksa Teatri (Deutsches Schauspielhaus) peaintendant ja kunstiline juht. Ta suri maailmareisi ajal Filipiinide pealinnas Manilas.
Isiklikku.
1926–1929 oli Gustaf Gründgens abielus kirjanik Thomas Manni tütre Erika Manniga. 1936–1946 oli Gründgens abielus näitleja Marianne Hoppega.
Gustaf Gründgens kirjanduses.
Gustaf Gründgens on Klaus Manni (Erika Manni venna) 1936. aastal Amsterdamis ilmunud romaani "Mefisto : romaan ühest karjäärist" peategelase Hendrik Höfgeni prototüüp. 1956. aastal avaldas romaani Saksa DV kirjastus Aufbau Verlag. Pärast Gustaf Gründgensi surma kavatseti romaani välja anda ka Lääne-Saksamaal. Gustaf Gründgensi kasupoeg ja ainus pärija lavastaja Peter Gorski pöördus 1964. aasta märtsis Hamburgi Maakohtusse, et "Mefisto" väljaandmist takistada. 9. juunil 1966 keelustas Hamburgi Ülemmaakohus "Mefisto", Saksamaa Liidukohus kinnitas kohtuotsuse 20. märtsil 1968. Keelust hoolimata avaldas kirjastus Rowohlt Verlag romaani 1981. aastal. Romaani eestikeelne tõlge ilmus 1986. aastal.
Mägiraudtee

Mägiraudtee on mägises piirkonnas toimiv raudtee.
Trass võib kulgeda läbi mägipiirkonna, järgides mägedevahelisi orge või läbides mäekuru alla rajatud tunneleid. Kõrgemate ja madalamate kohtade ühenduse tagamiseks võib tee kulgeda ka mäenõlval.
Järsemate kurvide läbimise hõlbustamiseks ja gabariimõõtmete vähendamiseks raudteetunneli rajamisel on sageli kasutusel kitsarööpmeline raudtee. Järsemate tõusude läbimiseks võidakse kasutada näiteks ka köisraudteed või ratasajamiga raudteed.
Väikeratas

Väikeratas, [väike vedav] hammasratas, on mitmesugustes hammasülekannetes kasutatav väike hammasratas.
Jakob Ploompuu

Jakob Ploompuu (11. oktoober 1872 Kõvasoo talu, Koitjärve, Kolga vald – 13. november 1948 Koitjärve, Kolga vald) oli eesti ajakirjanik, raamatukaupmees ja kirjastaja. 
Ploompuu sündis popsitalu paljulapselises peres. Algul õppis Kolga-Hirvli külakoolis 3 aastat, hiljem veel edasi õppinud 1 aasta Tallinnas Derjagini vene eraalgkoolis. Täiendavalt käis Soomes Rahvaülikooli ja Helsingi Ülikooli suvekursustel. Omal käel õppis ära soome keele ja hiljem ka ungari keele.
Nooruses töötas isatalus ja käis juhutöödel. Hiljem hakkas tegema esimesi katsetusi soomekeelsete näidendite tõlkimisega. 1898. aastast töötas Tallinnas ajalehes Eesti Postimees ja Tartus ajakirja Põllumees ning 1899 ajalehe Postimees toimetuses. 1896–1916 andis välja almanahhi Rahva Leht kokku 28 vihikut ning 1904–1939 mitmesuguseid kalendreid. 1900. aasta novembris avas omanimelise kirjastuse ja raamatupoe Tallinnas Nunne tänavas ja avas 1905. aastal selle juures laenuraamatukogu. Aastatel 1902–1920 andis välja pilkelehti – Meie Mats (1902–1906) 1906. aastal, kui Jakob Jaason "(pseud. Meie Mats)" enam Jakob Ploompuuga enam koostööd ei teinud ja jäi ainult Meie Matsi juurde, hakkas Jakob Ploompuu välja andma konkureerivaid erinimelisi "Matse". Kui ajakirja müük ei läinud hästi, tuldi ta välja järjekordse uue "Matsiga" ja nende erinumbrite ja lisadega. - Uus Meie Mats (1906), Päris Meie Mats (1907), Matside Mats (1907), Sakste Mats (1908), Matsi poeg Ats (1908), Vana Meie Mats (1914–1920). Lisaks Töörahva Liidu häälekandjaid Paljas Tõde (1922–23) ja Tööliit (1923–1926). Kirjastas algupärast ja tõlkeilukirjandust, õpikuid, sõnaraamatuid, näidendeid ja eriti lastekirjandust, kokku oli kirjastanud üle 600 raamatu. Koostanud emakeeleõpikuid ja „Tarviliku Saksa-Eesti sõnaraamatu” (1902). Ploompuu oli ka viljakas tõlkija (peamiselt soome keelest) ja käsiraamatute autor. 1930. aastate lõpul sattus Ploompuu majandusraskustesse ja oli sunnitud oma ärilise tegevuse lõpetama. 1907. aastal võttis isalt üle Laane talu, kus tegutses põllumehena kuni oma elu lõpuni 1948. aastani.
Jakob Ploompuu oli asutava kogu asendusliige alates 12.03.1920..
Jakob Ploompuu on maetud Kuusalu kalmistule.
Isiklikku.
Tema vend oli Asutav Kogu liige ja põllumajandustegelane Juhan Ploompuu, õde oli eestluse hoidja Soomes Madlena (Leeni) Vesterinen, väimees kunstnik Eerik Haamer ning minia kunstnik Imbi Ploompuu.
Tohuwabohu

Tohuwabohu oli huumoriajakiri, mis ilmus 1922. aasta novembris Tallinnas. 
Ajakirja asutasid Gori, Otto Krusten ja Harald Vellner. Ajakirja andis välja Otto Krusten, toimetaja oli Gori ja vastutav toimetaja G. Tõnisson. Ajakirja päismiku kujundas Otto Krusten. 
Trükiti Tallinnas trükikojas Waba Maa. Ajakiri maksis 20 marka ja seda ilmus vaid üks number.
Nurbanu Sultan

Afife Nurbanu Sultaana (osmantürgi keeles: نور بانно سلطان, umbes 1525 – 7. detsember 1583) oli Osmanite riigi sultani Selimi II peamine naine ja hiljem seaduslik abikaasa (1566–1574). Ajaloolased vaidlevad kas ta on Veneetsia, juudi või kreeka päritolu. Tema sünninimi võis olla Cecilia Venier-Baffo, Rachel või Kalē Kartanou. Nurbanu oli üks silmapaistvamaid naisi Osmanite ajastul.
Türgi teleseriaalis "Sajandi armastus" mängib Nurbanu rolli Merve Boluğur.
Aleksander Blaubrück

Aleksander Blaubrück ("alates 1940" Hugo Aleksander Kajara) pseudonüümiga H. Sinisild (3. detsember 1895 Tartu – 13. oktoober 1971 Tartu), oli eesti kooliõpetaja, karikaturist, tarbekunstnik.
Voorimehe poeg. Aastatel 1911–1914 õppis Treffneri gümnaasiumis, mida ei lõpetanud. Aastatel 1914–1918 õppis Petrogradi A. Stieglitzi kunstikooli rakenduskunsti, mida samuti ei lõpetanud. 
1918–1919 oli kooliõpetaja Simbirski kubermangu eesti asunduses. 1919–1926 oli joonistamis- ja laulmisõpetaja Türil, Tallinnas, Paides ja Väike-Maarjas. Samal ajal (1925–1926) avaldati tema karikatuure ja illustratsioone pilkeajakirjas Sädemed. 1926 oli ERMi taluplaanide joonistaja ja vahepeal 1927 täiendas end Itaalias. Tagasi tulles oli kuni 1940 aastani ajakirja Taluperenaine toimetuse liige, kus joonistas lõike- ja mustrilehti ning kirjutas nõuandvaid artikleid kodukujunduse alal. Tegi ka kaastööd karskusliidu ajakirjale Külvaja ja (illustratsioone jm) ajakirjale Eesti Naine. 1927–1931 avaldas artikleid ja reisikirju Tartus kuukirjas Olion. Samal ajal kujundas raamatukaasi ja illustreeris raamatuid. Esimesel Nõukogude okupatsiooniaastal 1941 oli tõlkija kirjastuses Teaduslik Kirjandus ja joonestaja Tartu tööstuskombinaadis. Saksa okupatsiooni 1941–1944 ajal töötas puutöölisena firmas "Mäng ja kool". 1944–1945 oli H. Heidemanni nimelise trükikoja majandusjuhi kohatäitja ja laohoidja. 1945–1957 kunstiõpetaja Tartu kergetööstus- ja ehitustehnikumides ja 1957–1968 Eesti etnograafiamuuseumi kunstnik.
Hugo Kajara suri 13. oktoobril 1971 Tartus ja maeti Raadi kalmistule.
Beckeri mõis

Beckeri mõis (läti keeles "Beķera muiža" või "Beķermuiža") oli mõis Lätis Riia linnas Voleri asumis, mille peahoone asus Daugavgrīvas ielā ja Beķeri kraavi vahel. Saksa keeles "Beckershof".
Ajalugu.
Piirkonna esimene teadaolev omanik oli Gotthard Kettler. 1586. aastal müüs ta mõisa maad 3000 Riia marga eest Hermann Beckerile, kelle järgi on mõis ka nime saanud. Tema pärija oli Wilhelm Becker. Mõisa maad läksid Rootsi-Poola sõja käigus Rootsi riigile ja hakkasid kuuluma Daugavgrīva kihelkonda. Algselt asus mõisakompleks Daugava kaldal, hiljem aga jõe säng muutus.
XIX sajandil kutsuti mõisa ka Pahleni või Purvāja mõisaks. Selle maad olid soised. Mõisale kuulus ka Daugavgrīvasse viiva tee ääres asuv kõrts.
1924. aastal arvati mõisa maad Riia linna koosseisu. Hiljem rajati mõisakompleksi asemele aianduskooperatiiv, mis kannab Beķermuiža nime.
September 2017

September 2017, kroonika
2017. aasta september algas reedel ja lõppes 30 ööpäeva pärast laupäeval.
Ratasajamiga raudtee

Ratasajamiga raudtee on järsule kallakule rajatud rööbastee, mis on lisaks kandvatele/suunavatele rööbastele varustatud juhtrööbaste vahele paigaldatud hammaslatiga.
Vedurile paigaldatud üks või mitu vedavat hammasratast haakuvad hammaslatiga, mis võimaldab rongil liikuda 7–10% kaldega nõlvadel. Suurem osa ratasajamiga raudteedest on kasutusel mägipiirkondades.
Maailma esimene ratasajamiga raudtee, Middletoni raudtee võeti kasutusele 1812. aastal. See ühendas Suurbritannias West Yorkshire'i krahvkonnas asuvat Middletoni Leedsiga. Raudteel kasutusel olnud hammaslattülekandele võttis 1811. aastal patendi John Blenkinsop.
Maailma esimene ratasajamiga mägiraudtee oli Mount Washingtoni ratasajamiga raudtee Ameerika Ühendriikide New Hampshire'i osariigis, mis teenindas esimesi piletiga sõitjaid 1868. aastal. Järgmisel aastal pikendati trassi mäe tipuni.
Mandri-Euroopa esimene ratasajamiga raudtee avati Šveitsis 1871. aastal ja sõidutas reisijaid Rigi mäele.
Mõlemad mainitud raudteeliinid on endiselt kasutusel.
Nikolai Luginov

Nikolai Aleksejevitš Luginov (jakuudi keeles Николай Алексеевич Лугинов; sündinud 14. augustil 1948Kobjai rajoonisis Jakuudi ANSV-s) on jakuudi kirjanik (proosa- ja näitekirjanik) ning kultuuritegelane.
Ta on Jakutskis asuva Oiunski kirjandusmuuseumi direktor ja Sahha vaimsuse akadeemia asepresident. 
Kirjanduslikku tegevust alustas ta 1974. aastal. 1979. aastal sai taNSV Liidu Kirjanike Liidu liikmeks. 2001. aastal sai tema romaan "Чыҥыс Хаан ыйааҕынан" ('Tšingis-khaani käsu kohaselt')Venemaa suure kirjandusauhinna. 2009. aastal linastus selle teose ainetel loodud Venemaa, Mongoolia ja USA koostööna valminud mängufilm "Taina Tšingis Haana" ("Тайна Чингис Хаана"). Filmi lavastas jakuudi režissöör Andrei Borissov.
Tunnustus.
Ta on saanud kaVenemaa Föderatsiooni teenelise kultuuritöötaja aunimetuse.
Ammossovi-nimelise Kirde Föderaalülikooli auprofessor

Ammossovi-nimelise Kirde Föderaalülikooli auprofessor (kuni 2009 Ammossovi-nimelise Jakuudi Riikliku Ülikooli auprofessor; vene keeles Почетный профессор Северо-Восточного федерального университета имени М. К. Аммосова) onAmmossovi-nimelise Kirde Föderaalülikooli aunimetus.
Albert Saß

Parun Karl Albert Saß (4/16. veebruar 1860 Kuressaare – 26. veebruar 1931 Kuressaare) oli Kasti mõisnik, Saaremaa Üldkasuliku Ühingu president aastail 1926–1929.
Tema vanemad olid maanõunik ja Sandla mõisnik Karl Saß (1817–1902) ja Alexandra Pilar von Pilchau (1823–1910).
Ta õppis aastail 1881–1887 Tartu ülikooli arstiteaduskonnas, Dr. med. 1889.
Ta töötas assistendina Tartu ülikooli kliinikus ja polikliinikus, alates 1890 arst Kuressaares. Saaremaa konvendideputaat.
Ta abiellus 1891 Alice von Rehekampffiga (1871–1933). Nende poeg Friedrich Saß (1898–1931) osales Vabadussõjas Balti rügemendi koosseisus vabatahtlikuna.
Sahha akadeemiline teater

Oiunski-nimeline Sahha akadeemiline teater (jakuudi keeles П. А. Ойуунускай аатынан Саха академическай театра; vene keeles Саха академический театр имени П. А. Ойунского) on Sahha peamine teater Jakutskis, mis esitab draamaetendusi jakuudi keeles. 
17. oktoobril 1925 esietendus Nikolai Neustrojevi näidend "Куһаҕан тыын" ('Kuri vaim'). Seda kuupäeva loetakse Jakuudi rahvusteatri sünniajaks.
1971. aastal reorganiseeriti Jakuudi Muusika- ja Draamateater kaheks iseseisvaks kollektiiviks: Jakuudi Draamateatriks ning Jakuudi Muusikateatriks.
1990. aastal nimetati teater Platon Oiunski auks ümber Oiunski-nimeliseks Sahha teatriks. 1995. aastal sai teater akadeemiliseks. Teatri esimene kutseline lavastaja oli aastatel 1933–1961 töötanud GITIS-e lõpetanud jakuudi lavastaja ja näitleja Spiridon Grigorjev. Aastatel 1983–1990 töötas teatri pealavastajana ning 1990–2010 kunstilise juhi ja juhtiva lavastajana Andrei Borissov. 
1936. aastast hakkasid teatris tööle kutselised näitlejad – GITIS-e Jakuudi stuudio lõpetajad. Tuntumatest on teatris mänginud teiste seas Anna Kuzmina, Gerassim Vassiljev, Jefim Stepanov ja Stepanida Borissova. 
Lavastajana on Borissovi kõrval tegutsenud Ruslan Tarahhovski (pealavastaja 2010. aastast), Sergei Potapov ja Lena Ivanova-Grimm. 1998. aastast on teatri direktor Anatoli Nikolajev.
Mirjam Dede

Mirjam Dede (sündinud 10. jaanuaril 1986) on eesti laulja (sopran) ja muusikapedagoog.
2005. aastal lõpetas ta Türi Gümnaasiumi. Aastatel 1993–2001 õppis Türi Muusikakoolis klaveri eriala, 2004–2005 õppis samas kitarri.
2010. aastal lõpetas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia koolimuusika ja laulmise eriala Mare Väljataga õpilasena.
Ta on laulnud Türi Noortekooris, neidudekooris Leelo ja Eesti Koolinoorte Segakooris.
2002. aastal võitis ta Raimond Valgre nimelisel võistlusel esikoha.
Osales Eesti Televisiooni lauluvõistlustel "Laulukarussell" (2004 finalist) ja "Kaks takti ette" (2007 poolfinalist).
Töötab laulustuudios Meero Muusik lauluõpetajana.
Ta laulab vokaalansamblis Estonian Voices.
Isiklikku.
Tema vend on laulja Mikk Dede. Mirjam ja Mikk Dede ühine lauluplaat "Kui kaunilt see kõlab..." ilmus 2000. aastal.
Hapaki mõis

Hapaki mõis (läti keeles "Hapaka muiža") oli mõis Lätis Riia linnas Voleri asumis, mille peahoone asus Voleri ja Spilve asumi piiri lähistel Hapakase kraavi kaldal, Daugavgrīvas ielā ja Zilā iela ristmiku kandis. Saksa keeles "Happackshof, Hapackshof".
Ajalugu.
Piirkonna esimeseks teadaolevaks omanikuks oli Gotthard Kettler. 17. sajandi alguses oli seal mõisavalitsejaks Johann Timoteus Hapach, kelle järgi mõis ka oma nime sai. Mõisa maad läksid Rootsi-Poola sõja käigus Rootsi riigile ning hakkasid kuuluma Daugavgrīva kihelkonda. 
19. sajandil oli see üks suuremaid Pārdaugava ala mõisasid. Suurem osa selle maadest seisis kasutamata, hariti ligi 50 hektari suurust maalappi. Sisuliselt oli tegemist suvemõisaga. Selle viimaseks omanikuks oli Carlos Matthias Ludwig Konstantin Otto von Buxhoeveden.
Aastal 1924 arvati mõisa maad Riia linna koosseisu. Mõisa hooned hävisid XX sajandi esimesel poolel.
Hamanni mõis

Hamanni mõis ("Hāmaņa muiža") on endine mõis Lätis Riia linnas Āgenskalnsi asumis; selle peahoone asub aadressil Slokas ielā 41. Mõisa peahoone on arhitektuurimälestisena kaitse all.
1874. aastal omandas Zasa mõisale kuulunud paberivabriku hooned ja krundi traadivabrik ("Westfälische Drahtindustrie", ka "Rigaer Drahtindustrie"). Seda asus juhtima Aachenist pärit Karl Hermann Rahlenbeck. Ta lasi vabriku juurde ehitada endale elumaja, mille juures asuvatest maadest kujunes Hamanni mõis. Mõisa häärber valmi 1886. aastal. Mõis sai nime selles piirkonnas varem asunud Hamanni tänava järgi, mis omakorda sai nime filosoof Johann Hamannilt. XX sajandi alguses tegutses mõisa juures väike pliiatsivabrik, seal asus ka pudupood. Esimese maailmasõja ajal, 1917. aastal, tehti peahoonele juurdeehitis, kus oli ka 300 kohaga kino Komētas. Mõisal oli oma elektrigeneraator. 1922. aastal ostis mõisa Riia börsi komitee liige Zāmuels Zakss. Pärast tema surma ehitati mõisa juurde poehoone, mis valmis 1934. aastal. Teise maailmasõja järel asusid mõisa peahoones korterid. 
Häärberit ehtisid tornid, sambad ja veranda. Lisaks eelpool mainitud hoonetele asusid selle juures varem veel väike teenijatemaja ja tall-tõllakuur. 
Hoone kuulub Riia linnale. 1999. aastal sõlmis linn 25 aastaks rendilepingu alkoholi hulgimüügiga tegeleva firmaga SIA Mono. Rendilepingus oli sees tingimus, et hoone tuleb rekonstrueerida. 2007. aastal hoone põles ja tekkinud kahjustustega tegelemine osutus firmale üle jõu käivaks ülesandeks. Nii alustas linn 2009. aastal kohtuprotsessi rendilepingu lõpetamiseks. Linn võitis kohtuprotsessi 2012. aastal.
Ilja Popovitš

Ilja Popovitš (18. oktoober 1952 Põltsamaa – 19. august 1981) oli eesti kunstnik ja karikaturist.
Varasem elukäik.
Ilja Popovitš lõpetas Lustivere 8. klassilise kooli, mille lõpetas 15. juunil 1968. aastal. Jätkas õpinguid Tartu Linnakutsekoolis nr 16., mille lõpetas 16. juulil 1970. Pärast kooli lõpetamist läks tööle Valga Mööblivabrikusse masinatisleriks, kus töötas 30. aprillini 1971. Teenis 1971. aasta suvest 1973. aasta novembrini Nõukogude armees. Pärast sõjaväeteenistust töötas Ilja Popovitš umbes pool aastat Lustivere kolhoosi puidutöökojas tislerina. 1974. aasta juulis astus ta Tartu Kunstikooli kunstilise kujundamise osakonda puidu kunstilise töötlemise erialale. Popovitš lõpetas Tartu Kunstikooli 1978. aastal kunstnik-meistri kvalifikatsiooniga. Tema diplomitöö teema oli "Väikelaste kiiged-sõidukid". 
Looming.
Ilja Popovitši esimene karikatuur ilmus 1976. aasta 8. detsembril ajalehe Edasi huumorirubriigis "Herilane". Hiljem on tema karikatuure avaldatud ajakirjas Pikker ja ajalehes Sirp ja Vasar. Ühtekokku ilmus Popovitši eluajal Eesti ajalehtedes üle 100 töö. Mitmed karikatuurid ilmusid ka postuumselt.
Näitustel debüteeris Ilja Popovitš esimest korda 1978. aasta juunis, kui tema karikatuure sai näha näitusel "Mis siin naerda on". Tegemist oli rahvusvahelise väljapanekuga, kus Eesti autorid olid esindatud 100 ja Leedu kunstnikud 47 pilapildiga. Lisaks temale sai näitusel näha esimest korda Hillar Metsa, Riho Undi, Hardi Volmeri ja Siim Pranki töid.
Ilja Popovitši tööd on ilmiunud ka karikatuurikogumikus "Kuueteistkümnemäng" (1982).
Postuumselt osales viimati grupinäitusel "Initsiatiiv altpoolt. Eesti karikatuur 1980ndatel", mis oli külastajatele Tartu Kunstimuuseumis avatud 15. märts 2024 – 21. juuli 2024.
Isiklikku.
Kui Nõukogude aastail küsiti Ilja Popovitši rahvuse kohta, siis pidas ta end soomlaseks. Tema ema oli pärit Karjalast ja kandis neiupõlves nime Herta-Maria Hardikainen. 
Popovitši tööd ilmusid regularselt "Pikri" veergudel 1980. aasta lõpuni. Seejärel tabas meest loominguline kriis. Oma osa kriisis mängis alkohol ja kindla töökoha puudumine. Ta hukkus kaubarongi all Rakvere ja Vaeküla jaamade vahel 19. augustil 1981 kell 2.20. Ilja Popovitš on maetud Põltsamaa kalmistule.
Akromegaalia

Akromegaalia ehk liikmehiidsus ehk kehaväljehiidsus on haigus, mis esineb juhul, kui inimese ajuripats toodab täiskasvanueas liigselt kasvuhormooni, mil luud enam pikkuses ei kasva. Haiguse põhjuseks on ajuripatsi healoomuline kasvaja.
Willy Caballero

Wilfredo Daniel Caballero Lazcano (sündinud 28. septembril 1981 Santa Elenas) on Argentina jalgpallur, väravavaht. 2021. aastast mängib ta Inglismaa Premier League'i klubis Southampton.
Suurema osa klubikarjääri esimesest poolest mängis ta Hispaania klubides Elche ja Malaga. Aastatel 2014–2017 mängis ta Inglismaa kõrgliiga klubis Manchester City ja 2017–2021 Chelseas.
Koondisekarjäär.
2001. aasta tuli ta Argentina alla 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks.
Ta kuulus Argentina olümpiameeskonda 2004. aasta suveolümpiamängudel Ateenas. Argentina meeskond tuli turniiril olümpiavõitjaks.
Caballero valiti Argentina koondisse 2005. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiriks, kuid üheski mängus ta platsile ei pääsenud. Argentina sai turniiril teise koha.
Argentina rahvuskoondises tegi Caballero debüüdi alles 36-aastaselt 23. märtsil 2018 sõprusmängus Itaalia vastu. Ta kuulus Argentina koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlusteks.
Sergei Potapov

Sergei Stanislavovitš Potapov (vene keeles Сергей Станиславович Потапов; sündinud 22. juunil 1975 Suntari rajoonis Jakuudi ANSV-s) on jakuudi teatrilavastaja ja filmirežissöör.
Ta lõpetas 1996. aastal Kultuuri ja Kunsti Jakuudi Kolledži teatristuudio näitekunsti erialal. Aastatel 1996–1999 töötas ta Oiunski-nimelises Sahha teatris näitlejana. 2003. aastal lõpetas ta Moskvas GITIS-es lavastajana ja samast aastast töötab ta Sahha teatris lavastajana. Aastatel 2007–2010 oli ta Sahha akadeemilise teatri pealavastaja. 
Eestis.
Eestis on Potapov käinud lavastamas kahel korral: 2015. aasta suvel lavastas ta Märt Meose kutsel R.A.A.A.M. teatris August Kitzbergi "Libahundi" (Tiina rollis Kristiina-Hortensia Port) ja 2016. aasta suvel Tammsaare Põrgupõhja uue Vanapagana ümberkirjutatud versiooni (Vanapagana rollis Ivo Uukkivi).
Isiklikku.
Tema vanaisa oli šamaan.
Matthias Fekl

Matthias Fekl (sündinud 4. oktoobril 1977 Frankfurdis) on Prantsusmaa poliitik. Ta oli aastal 2017 Prantsusmaa siseminister.
Ta sündis aastal 1977 Frankfurdis prantslannast ema ja sakslasest isa pojana. Ta kasvas üles Lääne-Berliinis, kus lõpetas prantsuse lütseumi. Seejärel asus ta Pariisi, kus ta lõpetas Henri-IV lütseumi. Seejärel õppis ta École normale supérieure'is, École normale supérieure'is ja Rahvusliku Juhtimiskooli (pr. École nationale d’Administration'i).
Ta on aastast 2003 Sotsialistliku Partei liige.
Ta oli 21. märtsist 2017 kuni 10. maini 2017 Prantsusmaa siseminister.
Mihhail Nikolajev

Mihhail Jefimovitš Nikolajev (jakuudi keeles Дьэкиим уола Ньукулаайап Мэхээлэ; vene keeles Михаил Ефимович Николаев; 13. november 1937 Ordžonikidze rajoon, Jakuudi ANSV – 4. august 2023 Moskva) oli Venemaa ja Sahha riigitegelane, Põhjatähe ordeni kavaler, Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli auprofessor.
Ta oli aastatel 1991–2002 Sahha (Jakuutia) Vabariigi president ja 2002–2010 Venemaa Föderatsiooni Föderaalassamblee Föderatsiooninõukogu aseesimees.
Päritolu ja haridustee.
Mihhail Nikolajev oli pärit Kesk-Jakuutiast, tema isa Jefim Nikolajev oli jakuut, kes valdas hästi vene keelt; ema Marija Mihhailovna oli pärit põlisest vene talupojaperest Hangalassõst, kelle peres räägiti jakuudi keeles ka omavahel. 
Nikolajev lõpetas 1961. aastal Omski Põllumajandusinstituudi veterinaararstina. Aastatel 1969–1971 õppis ta NLKP Keskkomitee juures asuvas Kõrgemas Parteikoolis.
Töökäik.
Ta oli aastatel 1975–1979 Jakuudi ANSV Ministrite Nõukogu aseesimees ja 1979–1985 vabariigi põllumajandusminister. 1989. aastal valiti ta Jakuudi ANSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimeheks, 1990. aasta aprillis valiti ta Jakuudi ANSV Ülemnõukogu esimeheks.
20. detsembril 1991 valiti ta Jakuutia esimeseks presidendiks (Jakuudi-Sahha NSV president) kogudes 77 % valijate häältest. 16. jaanuarist 1992 sai ta ühtlasi vabariigi valitsuse (1991. aasta detsembrist Sahha (Jakuutia) Vabariigi Valitsus) esimeheks. Sahha (Jakuutia) Vabariigi 1996. aasta presidendivalimistel kogus ta esimeses voorus 59 % valijate häältest ja jätkas presidendina.
2002. aastast töötas ta Moskvas Venemaa parlamendis. Aastatel 2002–2010 oli ta Föderatsiooninõukogu aseesimees ja 2011–2016 Riigiduuma saadik. Ta oli Ühtse Venemaa liige.
2016. aastast oli ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi riiginõunik.
Carl Godeffroy

Carl Godeffroy (14. juuni 1787 Hamburg – 27. august 1848 Berliin) oli Hansa diplomaat.
Tema vanemad olid Hamburgi kaupmees Peter Godeffroy ja Catharina Thornton. Ta õppis Edinburghi ülikoolis. Tema sõber oli Arthur Schopenhauer. Aastail 1822–1832 oli ta Hamburgi, Lübecki ja Bremeni minister-resident Venemaal ja 1840–1848 (surmani) Preisimaal. Alates 1842. aastast oli ta Lehmkuhleni mõisa omanik. Talle anti Punase Kotka II klassi orden.
Ta oli abielus Marianne Jenischiga, kes oli senaator Martin Johann Jenischi tütar. Neil oli kaks poega: Carl Peter ja Wilhelm Martin, kellest viimane aadeldati 1901. aastal Preisimaal.
Jevgenija Mihhailova

Jevgenija Issajevna Mihhailova (vene keeles Евгения Исаевна Михайлова; sündinud 9. oktoobril 1949Suntari rajoonis Jakuudi ANSV-s) onjakuudi rahvusest Sahha riigitegelane ja pedagoogikateadlane, Venemaa Haridusakadeemia akadeemik.
Ta oli aastatel 2007–2010Sahha (Jakuutia) Vabariigi asepresident. 2010–2019 oli ta Ammossovi-nimelise Kirde Föderaaalülikooli rektor.
Ta on Ühtse Venemaa liige.
Haridus ja töökäik.
Mihhailova lõpetas 1972. aastal Jakutski Riikliku Ülikooli matemaatika erialal ja 1996. aastalVenemaa Haridusakadeemia Psühholoogiainstituudi. Ta on psühholoogiakandidaat 1996. aastast. 2000. aastal kaitses ta pedagoogikadoktori kraadi.
Ta töötas õpetaja ja haridusametnikuna. Aastatel 1997–2002 töötas ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi haridusministrina ja 2003–2007 Sahha (Jakuutia) Vabariigi valitsuse aseesimehena. 2007. aastal valiti ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi asepresidendiks. 
2010. aastal määras Venemaa Föderatsiooni Valitsus oma korraldusega Mihhailova Ammossovi-nimelise Kirde Föderaaalülikooli rektoriks. Seoses sellega võttis Sahha parlament Il Tümene vastu otsuse tema asepresidendivolituste ennetähtaegsest lõppemisest. 
Isiklikku.
Jevgenija Mihhailova on abielus. Tal on neli last.