Meel

Meel tähistab tajuvõimet või mitmesuguseid psüühilisi, eeskätt tunnetuslikke võimeid, seisundeid ja protsesse. 
Etümoloogia.
Eestikeelne sõna 'meel' pärineb läänemeresoome-permi sõnatüvest, seega ajast umbes 4000 aastat tagasi, olles üks vanemaid säilinud sõnatüvesid meie keeles. 
Tähendusi.
Eestikeelsel sõnal "meel" on palju tähendusi. See tuleneb nii selle sõna ürgsusest kui ka selle abstraktsusest. Selle tähendusi pole võimalik taandada sarnaste sõnade tähendustele teistes keeltes. Vrd inglise "mind" ’meel, aru, mõistus, vaim; arvamus’ või saksa "Sinn" ’meel; mõte, tähendus, huvi, kalduvus’, vene "чувство" ’meel, aisting’ ja "душа" ’hing, süda, meel’. Ladinakeelsest sõnast "mens" ja sanskritikeelsest "manas" on tulenenud paljud sarnased sõnad indoeuroopa keeltes. Vanainglise keeles tähendas "gemynd" algselt mälu. 14.–15. sajandil selle tähendus laienes ning sõna "mind" hakkas tähendama ka vaimset võimekust, tahet ja tundeid. Eestikeelse sõna "meel" puhul saab rääkida selle erinevate tähenduste gruppidest.
1. Meeleline taju, võime aistida, võtta vastu, tajuda, tunnetada ja eristada aistinguid meeleelundite abil – kuulda, tunda, näha, maitsta, haista – "haistmismeel, kompimismeel, kuulmismeel, maitsmismeel, nägemismeel". 
See tähendus on suhteliselt uus, laienenud saksakeelse "Sinn" eeskujul tõlkevastena ja sel viisil on tuletatud ka teisi liitsõnu tunnetuse ja mõistmise kohta: "huumorimeel, ilumeel, kunstimeel, rütmimeel, ajameel, vormimeel, värvimeel" jmt.
2. Loomus, laad, vaim – esineb väljendites "tundlik, erk meel; järeleandlik, alandlik, tasane, leplik meel; äkiline meel; unistav meel, õiglane meel, kriitiline meel "vmt. Miski võib olla" meeliköitev, meeliülendav "jmt"."
3. Tunne, tuju – esineb väljendites "meeleolu, meeleseisund, hea meel, ebameeldiv. Meel "võib olla" rõõmus, paha, murelik, nukker, mõru, hapu. Meel "läheb või muutub" raskeks, kurvaks, härdaks, kergemaks. "Miski võib teha" meele tusaseks, haigeks, kibedaks. Pahameel, isemeel, mässumeel. Rahumeelsus, halemeelsus, kade meel, pikk meel, kurb meel, hale meel, tusameel. Raskemeelsus, meelehärm. Meeleliigutus, meelerahu." – Ilma täiendavate täpsustusteta esineb see tähendusgrupp enamasti heas, rõõmsas tähenduses: "meelsasti, meeleldi, meeldiv, meelepärane, "kellegi" meele järele "või" meelevallas olemine, meelitamine; "ka" meelelahutus, meeleülendus" jmt.
4. Tahe, soov – esineb väljendites "meelega, hea meelega, vastumeelselt" (vastu tahtmist), "isemeelsus, meelekindlus, avameelsus" jmt.
5. Teadvus, tunnetusvõime, mõistus, aru – esineb väljendis "meelekoht" (viidates "meele" asukohale peas); kuid sellises tähenduses esineb pigem eitusena, vastava võime puudumisena: "meelest ära "olemine", meelemärkuseta" (pole võimalik märgata "meele" toimimist; teadvusetu inimese enda "meel" pole võimeline midagi märkama), "meeleheide, hajameelsus, meeltesegadus, "pole" meelemõistuse "juures", meeletu, poolemeelne, nõdrameelne" jmt. Aru või mõistuse puudumisele viidatakse ka näpuga näidates "meelekohale". Folklooris (rahvalauludes, vanasõnades, mõistatustes jm) esineb "meel" ja sellega seotud sõnad peamiselt selles tähenduses: "“Viis on, viis on, vennikene, / Viis on vaimulla vajane: / Kiel on suusta, meel on päästa, / Rinde alla ei südanda, / Südamell ei ingekesta, / Ingel ei elu aseta.”" (ERIII:81, Ha1); "Laula, laula, suukene, / ilutse, südamekene, / mõlgu, marja meelekene..."
6. Mõte; arvamus, seisukoht; mõttelaad, mõtteviis – esineb väljendites "seda meelt" või "ühel meelel" olemine, "meeleavaldus, meelsus, üksmeel, meeleparandus, meelemuutus" jmt.
7. Mälu – esineb väljendites "meeles pidamine, meelde jätmine, meeles olemine, meeles kandmine, meeles mõlkuv, meelest ära minemine, meelde turgatamine" jmt.
Käsitlusi.
Uku Masingut intrigeerisid eesti keele väljendid "meelt lahutama" ja "meelelahutus": „ja kui te mõtlema hakkate, küsima, mida see tähendab, siis saate alles aru, et see on üks väga imelik väljend. See tähendab ju lihtsalt: te võtate oma mõistuse või oma selle hinge, mis teil pääs, lahutate iseendast. Siis see saab vabalt toimida ning see ongi „meelelahutus”. Meel ei ole koormatud enam millegagi, tal on vabadus. (...) Lahutatud meel on ainuke osa inimesest, mis võib lõbu ja mõnu tunda. Meelekergus (lõbu ja mõnu) on intellektuaalsed nähtused.”
Ene Vainik ei nõustu Uku Masingu käsitlusega: "Mitmekülgne on "meele" tähendus ka väljendis "meelt lahutama" ja "meelelahutus". Ühest küljest on see seotud tundetasandil lahedama ja lahkem olemisega, teisest küljest aga ka liigtõsistest ja kramplikest mõtetest, mälupiltidest ja suhtumistest vähemalt mõneks ajaks eemaldumisega. "Meelelahutus" peaks tegema meie meele "lahedamaks" ja "lahkemaks" mitmes mõttes. Just väljendi "meelt lahutama" väärtõlgendamises seisnebki Uku Masingu eksitus: "meelelahutus" ja "meelt lahutama" ei tulene mitte sõna "lahutama" tähendusest ’lahku viima’ ega ’lahku võtma’, vaid hoopis erinevast tähendusest ’lahedamaks muutma’." Ene Vainikule tundub tõenäolisem võimalus, et sõna "meel" võtsid kasutusele hoopis meie siirdlastest esivanemad, laenates alg-balti tüve "*mel-", mis tähendas ’keelepära’ või ’kurgunibu’.
Sõna "meel" on äratanud huvi veel mitmetes õpetlases Urmas Sutrop juhib Hans-Peter Hasenfratzi uurimusele tuginedes tähelepanu ka sellele, et mentaalseid fenomene tähistavate sõnade tähendused on muutunud ka heebrea, kreeka, ladina ja paljudes teistes keeltes läbi aegade.