tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Emmeni vald

Emmeni vald ("gemeente Emmen") on vald Hollandi Drenthe provintsi kagunurgas. Vald piirneb kirdes Groningeni provintsiga, loodes Borger-Odoorni vallaga, läänes Coevordeni vallaga ning lõunas ja idas Saksamaaga.
Valla pindala on 346,29 km² (sellest veekogusid 8,81 km²), millega ta on üks suuremaid Hollandis.
Seisuga 1. jaanuar 2004 oli vallas 108 354 elanikku, neist üle 54 700 Emmeni linnas. Rahvastiku tihedus on 321 inimest ruutkilomeetri kohta.
Asustus.
Lisaks Emmeni linnale on vallas veel järgmised asulad:
Ajalugu.
Piirkonnas on asustus teada pronksiajast.
Emmeni küla tekkis Hondsrug kaguotsa. Seda mainiti esimest korda 1137 ja 12. sajandi lõpus moodustati sinna omaette kihelkond.
Emmeni lähedal asuvat suurt Boertangermoori raba kasutati algul tatra kasvatamiseks. Erica ja mõned teised külad tekkisid niinimetatud tatrakolooniatena. 19. sajandil ammutati rabast massiliselt turvast. Selleks kaevati palju kanaleid. Valla territooriumil asuvatest rabajäänustest tähtsaim on Bargerveeni kaitsealal.
Pärast Teist maailmasõda hakati Drenthe provintsi majanduslikult nõrka kaguosa arendama ning sinna rajati riiklike subsiidiumide toel tekstiili- ja metalliettevõtteid. See tingis uusehitiste rajoonide rajamise. Mõned neist ehitati olemasolevatest asulatest küllaltki kaugele, ja seda maastikuliselt väärtuslikele aladele, nagu näiteks Emmerdenneni mets.
Emmen muutus vaesest külast tähtsaks linnaks.
Vaatamisväärsusi.
Üks vähestest säilinud vanadest ehitistest Emmenis on reformeeritud kirik, mille romaani stiilis torn pärineb 12. sajandist, kui kirik oli veel Maarjale pühitsetud.
Tähelepanuväärsed on ka sünagoog (ainuke töötav sünagoog Drenthes) ja ringkonnakohtu hoone.
Emmenis on üks Hollandi suuremaid ja ilusamaid loomaaedu "Noorder Dierenpark".
Veenoordi külas on vabaõhumuuseum "Nationaal Veenpark", mille teemaks on elu rabas.
Emmeni lähedal on kaheksa muistset hauaküngast.
Emmenis on suur jalakäijate sild Traverse, mis viib loomaaia uuest osast vanasse ossa.
Vallas on väikesi metsi ning nõmme- ja rabaalasid.
Majandus.
Emmeni linnas toodetakse kunstkiude. Linn on ümbruskonna kaubandus- ja majanduskeskus.
Linna lähedal ammutatakse maagaasi ning sada aastat tagasi on hakatud ammutama ka pisut naftat.
Tähtis majandusharu on turism.
Transport.
Emmenil on raudteeühendus Zwollega mööda Emmeni–Meppeli–Hardenbergi–Ommeni–Zwolle raudteed. Rongid käivad kaks korda tunnis, kusjuures kord tunnis käib kiirrong, mis peatub ainult Coevordenis, Hardenbergis ja Ommenis. Valla territooriumil on veel raudteepeatused Emmen Zuid ja Nieuw-Amsterdam.
Suuri maanteid läheduses ei ole, kuid ühendus muuhulgas 25 km kaugusel asuva Meppeliga, Hoogeveeniga ja provintsikeskuse Asseniga on hea.
Emmeni linnas on kolm linnabussiliini, mis viivad Emmerhouti, Angelslo, Bargeresi, Rietlandeni ja Emmermeeri linnaossa. Küladesse viivad järgmised bussid:
Peale selle peatuvad Emmenis järgmised bussid:
Eduard Bernstein

Eduard Bernstein (6. jaanuar 1850 Berliin – 18. detsember 1932 Berliin) oli juudi päritolu Saksa sotsiaaldemokraatlik poliitikateoreetik ja poliitik, SPD liige ja evolutsioonilise sotsialismi ehk revisionismi rajaja.
Ta kuulus saksa parlamenti 1901–1907 ja 1912–1918.
Douglas Adams

Douglas Noel Adams (11. märts 1952 Cambridge, Inglismaa – 11. mai 2001 Santa Barbara, California, USA) oli inglise ulmekirjanik, kes sai maailmakuulsaks sarja "Pöidlaküüdi reisijuht Galaktikas" autorina, mida ta ise nimetas viieosaliseks triloogiaks. Peamiselt kirjutas ta teadusulmet.
Ulmekirjanduse BAASis on 13 Douglas Adamsi teost. Neist eesti keelde on tõlgitud viis Pöidlaküüdi-sarja raamatut, mis ilmusid kirjastustes Olion ja Eesti Päevaleht.
Douglas Adamsi tõlkimata teostest on tähtsaim Dirk Gently detektiiviagentuuri sari.
Mõni aeg enne oma surma rääkis Adams, et Pöidlaküüdi-sarjast on puudu veel üks raamat, kuid see jäigi tal kirjutamata. Küll aga valis Adamsi lesk välja kuuenda raamatu kirjutaja ning tähistamaks sarja esimese raamatu ilmumise 30. aastapäeva, ilmuski 12. oktoobril 2009 Eoin Colferi sulest raamat "And Another Thing..."
Ray Bradbury

Ray Douglas Bradbury (kodanikunimega Raymond Douglas Bradbury; 22. august 1920 Waukegan, Illinois – 5. juuni 2012 Los Angeles, California) oli USA kirjanik.
Esimesed professionaalsed tekstid avaldas Bradbury ulmeajakirjades ulme kõrgajal, 1940. aastate algul.
Ray Bradbury oli üks 20. sajandi tähtsamaid ulmeklassikuid, kes kirjutas peamiselt teaduslikku fantastikat, nagu "Marsi kroonikad" (1950, "The Martian Chronicles") ja "451⁰ Fahrenheiti" (1953, "Fahrenheit 451"). Samas lõi ta ka imeulmesse kalduvaid, nagu "Vist on kuri tulekul" (1962, "Something Wicked This Way Comes"), ja läbinisti realistliku koega lüürilisi teoseid, nagu "Võilillevein" (1957, "Dandelion Wine"). Ta oli tuntud poeetilise, lüürilise proosa poolest.
Tema teoste järgi on valminud filme, esimesena Prantsuse lavastaja Francois Truffaut' versioon romaanist "451⁰ Fahrenheiti" 1966. aastal. Bradbury võitis ka arvukalt kirjandusauhindu.
Tõlked eesti keeles.
Eesti keeles ilmus esimene Ray Bradbury teos 1959. aastal Loomingu Raamatukogu sarjas - antiutoopia "451⁰ Fahrenheiti" (tõlkinud Hans Luik). Esimesest tõlkest on ilmunud kordustrükid 1992. (kirjastus Kupar), 2005. (Tänapäev) ja 2019. aastal (Hea Lugu). Nõukogude ajal ilmus ka Marsi koloniseerimist kujutav jutukogu "Marsi kroonikad" (1974, Eesti Raamat; tõlkinud Linda Ariva), mis muu hulgas peegeldab Ameerika Ühendriikide asustamise lugu.
1994. aastal jõudis eesti keelde kaks Bradbury-tõlget: Elmatari kirjastatud kogumikus "Kärbes" jutt "Kogu linn magab" ja Eesti Raamatu kirjastatud autobiograafiliste sugemetega romaan "Võilillevein" (tõlkinud Laine Hone, värsitõlked Helve Võsamäe; kordustrükk 2018, kirjastus Paradiis). 1999. aastal ilmus eesti keeles romaan "Vist on kuri tulekul" (Elmatar; tõlkinud Jaana Peetersoo), 2000. aastal jutukogu "Kaleidoskoop" (Varrak, tõlkinud Mario Kivistik) ja 2015. aastal romaan "Põrmust tõusnud" ("From the dust returned"; kirjastus Fantaasia, tõlkinud Eva Luts ja Liisi Ojamaa, järelsõna Raul Sulbi).
Bradbury teoseid on ilmunud ka kogumikes ning järjejuttudena ajakirjades.
Teadusulme

Teadusulme ehk teaduslik fantastika (inglise keeles "science fiction", lühendina "sci-fi") on ulme alamžanr (varem on sõna "ulme" kasutatud 'teadusulme' tähenduses).
Nii nagu kõik ulmeteosed, käsitleb ka teadusulme maailma sellisena, nagu see tegelikkuses (veel) ei ole. Erinevalt imeulmest püütakse erinevust meile tuntud tegelikkusest selgitada kas teaduslikult või spekuleerides teaduse ja tehnika arengu teemadel. Erinevalt õudusulmest ei ole teadusulme eesmärgiks õuduse tekitamine.
Klassikaline teadusulme ("hard sf") lähtub reaalteaduste tehtud avastustest, eelkõige nendest, mille puhul on ette kujutatav nende praktiline rakendamine mõnes valdkonnas. Enamasti erineb teadusulme käsitluslaad teaduslikust meetodist ning esitab teaduses tehtud avastusi ja teooriaid populaarses laadis, kirjeldab avastusi ja leiutisi, mida ei ole veel saavutatud, püüab neid teoreetiliselt põhjendada ja näidata, kuidas need võiksid inimkonda mõjutada.
Teadusulme haarab endasse seoseid nii bioloogia (senitundmatud eluvormid), psühholoogia (inimesed olukordades, mida tegelikkuses (veel) ei esine), ajaloo (alternatiivajalugu), tehnoloogia (küberpunk) jpt teaduse harude või rakendusvaldkondadega.
Tüüpiline teadusulmeteos.
On välja mõeldud keskkond, mis on kaasaegse loomulik või võimalik edasiarendus.
On võetud teaduse hetkeseis ja ekstrapoleeritud tulevikku. Näiteks kontrollitakse praegu stringiteooriat, seega võib kirjutada ühiskonnast, kus kõik, mida selle abil teha saaks, on olemas. Samuti võib käsitleda ühiskonda, kus kloonimine on igapäevane, sest tänapäeval peetakse tõenäoliseks, et korralikult kloonida on tulevikus võimalik.
On võetud üksikute seadmete võimalik areng. Näiteks teame umbes, kui palju kiireneb arvutiprotsessor aastas, seega võib oletada, kui kiire see on 50 aasta pärast.
On võetud asjad, mis praegu on juba olemas, aga veel üldsusele kättesaamatud, ning eeldatud, et nende hind langeb ja kättesaadavus suureneb. Näiteks teos, kus ei ole ühtegi olematut seadet, aga näiteks sõjalennukite võimsusega lennukid või superarvutid on üksikisikutele kättesaadavad.
See kõik on paigutatud tulevikku ja leitud, kuidas vastav tehnoloogia mõjutab inimeste igapäevaelu, millised on sellega seotud ohud ja võimalused nende ärahoidmiseks (selle põhjal koostatakse vastava ulmeühiskonna seadustik), ning millisteks muutuvad inimesed, kellele selline tehnika on kättesaadav.
Alteratsioon

Alteratsioon on muusikas alusheli kõrgendamine või madaldamine.
Alteratsiooni teostamine on altereerimine.
Alteratsiooni tulemus on altereeritud heli.
Alteratsiooni tähistamine.
Alteratsiooni tähistatakse noodikirjas alteratsioonimärgi kirjutamisega noodi ette:
Alteratsiooni tähistamisel saksa süsteemis tähtnimetusega lisatakse alusheli 
Laadiline alteratsioon.
Laadiline alteratsioon on laadi kulgevate astmete muutmine, teisendamine (altereerimine), mille tõttu teravneb nende astmete tunglevus laadi püsivatesse astmetesse antud helistikust väljumata. Altereerida on võimalik ainult neid astmeid, mis asuvad püsivast astmest vähemalt tooni kaugusel.
Loomulikus mažooris on altereeritavad:
Võimalikud on veel VI astme kõrgendamine ja VII astme madaldamine.
Loomulikus minooris on altereeritavad:
Võimalikud on veel VI astme kõrgendamine ja VII astme madaldamine. Minoori IV astme madaldamine asendatakse sageli III astme kõrgendamisega ja VII astme madaldamine VI astme kõrgendamisega. See on tingitud kromaatastmiku õigekirja reeglitest.
Meloodiline alteratsioon.
Meloodiline alteratsioon on mitteakordihelide (tavaliselt abi- või läbiminevad helid) tunglevuse suundumine akordihelidesse ja kuulub enamasti harmoonia valdkonda.
Abiheliks ehk kõrvalheliks (kaunistusheliks) nimetatakse akordi tertsilisse struktuuri mittekuuluvat heli, mis ühendab akordihelisid nende kordumisel.
Läbiminevaks ehk täiteheliks nimetatakse heli, mis ühendab kaht akordiheli astmelisel liikumisel.
Modulatsiooniline alteratsioon.
Modulatsioonilise alteratsiooni puhul tekib altereeritud astme kulgemisel üleminek uue helistiku püsivasse astmesse.
Võtmemärk

Kui alteratsioonimärgid asuvad heliteose algul noodivõtme järel helistiku tunnusena, siis nimetatakse neid võtmemärkideks.
Võtmemärgid asuvad noodirea alguses noodivõtme järel ning need altereerivad kõiki vastavaid noote kõigis oktavites läbi kogu heliteose. Võtmemärkide (dieeside või bemollide) arv näitab ühtlasi ka heliteose helistikku või paralleelhelistikku. Võtmemärkide järjekord vastab kvindiringile. 
Võtmemärgid ilmuvad kindlas järjekorras:
fis, cis, gis, dis, ais, eis, his 
b, es, as, des, ges, ces, fes 
Reegel mažooris ehk duuris:
Paralleelhelistikul on ühesugused võtmemärgid (A-duur – fis-moll).
Diees

Diees () on kõrgendusmärk, mis kõrgendab heli poole tooni võrra.
Diees kirjutatakse noodipea ette nii, et sama mõtteline horisontaalliin läbib nii noodipea kui ka dieesi keset.
Bemoll

Bemoll () on madaldusmärk, mis madaldab heli pooltooni võrra.
Bemoll kirjutatakse noodipea ette, "paunaga" noodipea poole, nii et sama mõtteline horisontaalliin läbib nii noodipea kui ka bemolli "pauna" keset.
Toonika

Toonika on muusikas helirea esimene aste. 
Harmoonias on toonika üks funktsioonidest.
Dominant

Dominant ( &lt; ladina keelest, "valitseja") on helirea viies aste. 
Harmoonias on dominant üks diatoonilistest funktsioonidest.
Subdominant

Subdominant ( &lt; ladina keelest, "alumine valitseja") on muusikas helilaadi neljas aste. 
Harmoonias on subdominant üks diatoonilistest funktsioonidest.
Tonaalne muusika

Tonaalne muusika on muusika, millele on iseloomulik tonaalsus.
Deukalion ja Pyrrha

Deukalion oli Prometheuse ja Kelaino poeg. Tema abikaasa oli Pyrrha, Prometheuse venna Epimetheuse ja Pandora tütar.
Inimsoo nurjatused vihastasid Zeusi ja ta otsustas selle hävitada. Ta laskis sadada vihmal, mis kattis kogu maa peale Olümpose ja Parnassose. Kui sadanud oli juba 9 ööpäeva, triivis Parnassosele puust kirst või laev, mille Deukalion ja Pyrrha olid Prometheuse käsul ehitanud, sinna toitu varunud ja sinna varjule läinud. Teiste allikate järgi peatus nende paat Etna või Athose mäel või Tessaalias asuval Othryse mäel. Erinevalt teistest veeuputusmüütidest ei päästnud Deukalion ja Pyrrha loomi. Kuna Prometheus ja Pyrrha olid korralikud inimesed, halastas Zeus neile ja laskis veel alaneda.
Prometheus ja Pyrrha tulid mäe otsast alla ning nägid mudast ja pisut lagunenud templit. Nad tänasid seal jumalaid oma pääsemise eest, kuid kurtsid, et on nüüd ainsad inimesed maailmas. Selle peale käskis hääl (mõne allika järgi Zeus, mõne järgi Themis) neil oma ema luid üle õla selja taha visata. Deukalion ja Pyrrha pidasid seda kõlvatuks ja ega neil ema käepärast olnudki, kuid siis taipasid, et Maa on kõigi ühine ema ja tema kondid on kivid. Nad loopisid kive üle õla. Deukalioni visatutest said mehed ja Pyrrha visatutest naised.
Nii tekkis tugev ja vastupidav inimtõug, keda nimetati kivi-inimesteks. Kiviinimeste tõug valitses maa peal kuni Trooja sõjani, mil paljud neist hukkusid. Kiviinimeste järeltulijad on tänapäeva inimesed.
Deukalioni ja Pyrrha poeg oli Hellen, kõigi kreeklaste esiisa. Nende lasteks on nimetatud ka tütart Protogenead ja poega Amphiktyoni.
Karjalaskepäev

Karjalaskepäev on 1. aprillil ja see on vana maarahva karja väljalaskmise päev. Enne 1918 aastat oli karjalaskepäev 15 aprillil (ukj). 
Karjalaskepäeval ei ole kirikukalendriga mingit seost.
Tegelikuks karjalaskepäevaks on kujunenud siiski jüripäev, kuid loomad tuli karjalaskepäeval kas või korraks üle laudaukse ajada ning esimene karjasevits valmis lõigata.
Künnipäev

Künnipäev on muistne põllutööde algust märkiv päev 14. aprillil.
Künnipäev oli nagu karjalaskepäevgi, ennetava maagia päev, mil mitmesuguste maagiliste toimingutega püüti tagada head saaki. Üks niisugune töö oli sõnnikukoorma viimine põllule, põllutööriistade liigutamine ja üksiti korrastamine, sellest päevast algasid põllutööd.
Anacletus I

Anacletus (ka Anencletus, Cletus kreeka keeles "Ανάκλητος" "Anakletos") oli kolmas paavst pärast Peetrust ja Linust, kuid varasem Rooma piiskoppide nimistu, mis lähtus Linusest, pidas teda teiseks paavstiks. 
Segadus nimega.
Anacletusega on paavstide varasemates loendites tingitud segadus, kuna osad loendid mainivad kahte isikut: Anacletust ja Cletust. Alates varauusajast on kirikuloolaste seas valitsev arvamus, et tegu on sama isikuga. Hegesippus ja Epiphanios mainivad oma Rooma piiskoppide loendites vaid Cletust. Eusebios, Ireneus, Augustinus ja Optatus mainivad aga Anacletust. "Liberiuse kataloog" ja "Liber Pontificalis" on seisukohal, et Anacletus ja Cletus on erinevad isikud ja seega erinevad paavstid. Samuti oli varasemates paavstide loendites segadus Anacletuse asukohaga loendis. Nii pidasid "Liberiuse kataloog", Augustinus ja Optatus teda Clemens I järglaseks. 1602 ilmunud "Liber Pontificalise" esimene trükitud versioon mainib esmalt Cletust, siis Clemens I, kelle järel sai ametisse Anacletus.
Päritolu.
"Liber Pontificalise" järgi oli Cletus pärit Roomast ja ta oli Emiliano poeg. Anacletus oli aga kreeklane, kes pärines Ateenast ja oli Antiochose poeg. Tuginedes praegu käibivale nimekujule ("Anencletus" – kreeka keeles 'patuta, süüta'), peavad kirikuloolased teda kreeklaseks ja sel juhul on ta esimene kreeklasest paavst. Nimekuju alusel arvavad kirikuloolased, et tegu oli orjaga või endise orjaga, kuna Rooma riigis kandsid sellist nime tavaliselt orjad.
Mõneti seostatakse teda apostel Pauluse kirjas Tiitusele mainitud piiskopi prototüübiga. Tekst kõlab eesti keeles nii (Tt 1:7): "Sest ülevaataja peab Jumala majapidajana olema laitmatu..."
Ametiaeg.
Erinevad allikad annavad tema ametiaja daatumite kohta erinevaid hinnanguid. "Liber Pontificalise" järgi oli Cletus ametis 12 aastat 1 kuu ja 11 päeva, saades ametisse 81. aastal. Sama allika alusel oli Clemens I järel 103. aastal ametisse saanud Anacletus ametis 9 aastat 2 kuud ja 10 päeva. Kuna kirikuloolase Eusebiose järgi suri Anacletus keiser Domitianuse 12 valitsemisaastal (seega kas 92 või 93), siis Vatikani "Annuario Pontificio" väidab tema valitsemisaastateks 80–92. Arvatavasti suri ta märtrisurma. Anacletuse säilmeid hoitakse Püha Linuse kirikus.
Traditsiooni järgi ristiti Anacletus Peetruse poolt. "Liber Pontificalise" järgi ordineeris Cletus Roomas 35 presbüterit ja Anacletus 5 presbüterit, 3 diakonit ja 6 piiskoppi. Ta püstitas Peetruse haua kohale mälestusmonumendi. Ta sätestas liturgilise rõivastuse kasutamist ja piiskoppide ordineerimise reeglid.
Anacletust austatakse katoliku kirikus ja õigeusu kirikus märtri ja pühakuna, tema mälestuspäev on 26. aprill (kehtestatud paavst Paulus VI ametisoleku ajal).
Anacletus kultuuriloos.
Kirjanik Mika Waltari 1964 ilmunud romaanis "Inimkonna vaenlased" ilmub ta kõrvaltegelasena.
Markusepäev

Markusepäev on 25. aprillil ning see on püha Markuse mälestuspäev.
Eestis kutsuti markusepäeva ka äkksurmapäevaks. Usuti, et kui sellel päeval künda või muud põllutööd teha, siis surevad ootamatult loomad.
Püha Jüri

Püha Jüri (Georgios; ka Georgius ja Georgi Võidukandja; hukati 303) oli Kapadookiast pärit ohvitser ja kristlik märter.
Ta on sõjameeste, rüütlite ja talupoegade kaitsepühak. Veel on tema kaitse all talusulased, püttsepad, turvisevalmistajad ja sadulsepad. Püha Jüri kutsutakse appi maohammustuste, süüfilise, katku ja leepra puhul.
Georgios hukati, sest ta oli söandanud halvustada Olümpose jumalaid.
Eestis on pühale Jürile pühitsetud kirikud Jüris (Jüri kirik), Laiusel (Laiuse Püha Jüri kirik), Värskas (Värska Püha Georgiuse kirik), Tartus (Tartu Püha Jüri kirik), samuti oli Tallinnas Püha Jüri ordu, Toomkirikus ja Nigulistes Püha Jüri kabelid.
Alates 23. aprillist 2001 on Pärnumaal Toril EELK Tori Püha Jüri kogudus ja Eesti Sõjameeste Mälestuskirik. Püha Jüri kaitseb ka Võru linna ja ta nime kannab Võru peatänav (tsaariajal Georgi tänav, Nõukogude ajal Lenini tänav). Lisaks Võru linnale kaitseb püha Jüri Gruusia riiki, Inglismaad ja Moskva linna.
Püha Jüri päev ehk jüripäev on 23. aprillil.
Püha Jüri sümbol on Püha Jüri rist, punane rist valgel taustal.
Legend.
Püha Jüriga seostatakse tihti legendi, mille süžee langeb kokku imemuinasjututüübiga "Lohetapja".
Lohe mürgitas oma hingeõhuga kõik, kes talle lähenesid. Kapadookia sõdur Georg oli teel läbi Silene Liibüas ning nägi lohe terrorit kogukonnas. Esialgu nõudis lohe oma suure isu rahuldamiseks kaht lammast, hiljem aga juba inimliha. Lohe ohvreid valiti liisuga ning kui Georg linna jõudis, oli kuningatütre kord. Mõrsjarüüs printsess oli linna taga kalju külge aheldatud ja ootas oma saatust. Georg haaras oda ja astus koletisele vastu. Ta taltsutas lohe ja tõi selle printsessi vöö otsas linna, lubades eluka tappa, kui linnarahvas ristiusu vastu võtab. Seda 15 000 linlast kähku tegidki ning ainsa tasuna enesele palus Georg kuningat kirikuid ülal pidada, preestreid austada ja vaeseid aidata.
Markus

Markus on Markuse evangeeliumi kirjutaja, kes hukati 67. aastal.
Arvatakse, et ta oli Aleksandria kiriku rajaja ja selle esimene piiskop (Aleksandria paavst). Suri märtrina.
Markus on teise evangeeliumi autor. Markuse ema maja Jeruusalemmas külastasid Jeesuse esimesed jüngrid (on peetud võimalikuks, et samas majas toimus ka püha õhtusöömaaeg). Pärast Kristuse taevasseminekut rändas Markus koos apostlite Peetruse, Pauluse, Barnabase ja Sauluse seltsis mööda maad ja levitas kristlust (Apostlite teod 12:25, 13:5, 15:37-39). Markus hülgas Pauluse teel Küprosele ja naasis Jeruusalemma. Seetõttu keeldus Paulus teda uuele reisile kaasa võtmast. Koostöö Barnabasega aga laabus ning Markus tegutses misjonärina mõnda aega ka Küprosel.
Seejärel sai Markusest Peetruse jünger ja ta töötas Roomas Peetruse sekretärina. Peetrus ütles tema kohta "mu poeg Markus". Pärimuse järgi oli Peetrus see, kes rääkis Markusele Jeesuse eluloost, tuletas meelde Jeesuse sõnu ja tegusid. Pühalt Peetruselt kuuldu põhjal olevatki Markus oma evangeeliumi kirja pannud. Peetakse võimalikuks, et Markus mainib evangeeliumis iseennastki. Nimelt räägib ta ainsa evangelistina noormehest, kes viibis Jeesuse vahistamise juures. Noormeest ei saadud kinni võtta, sest ta puges särgist välja ning põgenes. (Mk 14:51-52 j)
Pärast Roomast lahkumist jõudis Markus Egiptusse. Väidetavalt sai temast Aleksandria kiriku rajaja ning Aleksandria esimene piiskop. Arvatakse, et Markus suri Aleksandrias märtrisurma Nero valitsemisajal 67. aastal. Markus olevat otse altari ees kinni võetud, teda köie otsas lohistatud ja lõpuks surnuks pekstud (või kägistatud). Pärast Markuse surma puhkenud äikesetorm, paganausulised põgenenud ja kohalikud kristlased saanud tema surnukeha maha matta.
Ühe legendi järgi jutlustanud Markus kord Aadria mere kallastel ja tema laev kandunud suure tormi tõttu laguunidesse. Seal ilmutanud end ingel, kes kuulutas: "Siia kerkib sinu auks kord suur linn (Veneetsia)." Mitu sajandit hiljem, aastal 828 viisid meremehed Markuse säilmed Veneetsiasse. Tema uuele matmispaigale püstitati kabel ja Markus kuulutati Veneetsia kaitsepühakuks.
Eesti rahvakalendris on markusepäev 25. aprillil.
Markus oli kirjutajate, notarite, müürseppade, ehitustööliste, korvi- ja vaibapunujate, klaasseppade ja klaasimaalijate ning vangide kaitsepühak. Temalt palutakse abi sammaspoole, mitmesuguste valude ja äkilise surma vastu. Markuse sümboliteks on raamat, pärgamendirull, kirjutussulg, piiskopirüü. Martsipani peetakse Markuse leivaks.
Ikonograafia.
Ikonograafias kujutatakse evangelist Markust lõviga või lõvina. Markuse kui sõnumitooja rollile osutab tema evangelistisümbol tiivuline lõvi, Markuse tähtsaim atribuut.
Viited
Emadepäev

Emadepäev on Eestis mai teisel pühapäeval. Sel tähtpäeval tänavad lapsed ja abikaasad emasid ja vanaemasid laste kasvatamise eest.
Ajalugu.
Emadepäeva tähistati maailmas esimest korda 10. mail 1908 Ameerika Ühendriikides Lääne-Virginia osariigis Graftoni kirikus. Päeva tähistamise idee pakkus 1872. aastal välja luuletaja ja kirjanik Julia Ward Howe, kuid tähistama hakati seda Anna Jarvise eestvedamisel 35 aastat hiljem.
Julia Ward Howe, USA kirjanik ja luuletaja, patsifist, kodanikuaktivist, abolitsionist ning naiste hääleõiguse toetaja, üks sufražettide liikumise algatajatest, kirjutas 1870. aastal proklamatsiooni "Appeal to womanhood throughout the world" (eesti kees "Pöördumine kogu maailma naissoo poole"), kus kutsus naisi ülemaailmset rahu toetama. See patsifistlik sõnavõtt oli loodud Ameerika Ühendriikide kodusõja ja Prantsuse-Preisimaa sõja mõjul – Howe oli veendunud, et naistel on kohustus poliitiliselt aktiivsed olla. 1872. aastal tegi ta ettepaneku tähistada "Emade rahupäeva", kuid edutult. 35 aastat hiljem Anna Jarvise eestvedamisel tähtpäevaks kujunenud emadepäev erineb olemuselt Howe'i nägemusest, kuid on siiski mõjutatud Howe'i ja Jarvise ema ühistest pingutustest.
Anna Maria Jarvis oli emadepäeva traditsiooni rajaja Ameerika Ühendriikides. Tema ema oli korduvalt avaldanud soovi selline püha kehtestada ja pärast ema surma juhtis Jarvis mälestuspäeva tähistamise liikumist. Aastate möödudes pettus Jarvis aga tähtpäeva kasvavas kommertsialiseerumises ja üritas isegi emadepäeva tühistada.
Emadepäev Eestis.
Eestis tähistati seda päeva esimest korda 1922. aasta augustis Uderna koolis piduliku koosviibimisega, mille organiseeris Naiste Karskusliit Helmi Mäelo algatusel. Üle-eestilisena tähistati seda päeva esimest korda 3. juunil 1922, aga ka 3. detsembril gaidide ja skautide korraldatuna Hugo Treffneri gümnaasiumis. Kaks aastat hiljem toimus tähistamine Naiste Karskusliidu eestvedamisel 18. mail. Emadepäeva tähistamine kogus populaarsust. Aastast 1928 hakati seda tähistama mai teisel pühapäeval. Seda tähistati kuni 1940. aastani, okupatsiooniajal tähtpäevast vaikiti. Uuesti hakati Eestis emadepäeva tähistama 1988. aastal.
Ema(de)päev riigiti.
Ema(de)päeva tähistamine maailmas on riigiti ja kultuuriti erinev.
Korjusepäev

Korjusepäev on Maavalla kalendris 14. jaanuar. Selle tähtpäeva kohta pole teada ega säilinud peaaegu mitte mingit pärimust, kuigi päeva nimetus on põline. Soomes ja Karjalas on korjusepäev talve poolitaja. 
Soome teadlase K. Vilkuna arvates on korjusepäev muistne rahva kokkutulekupäev. Korjusepäev jagab huvitaval kombel koos künnipäeva (14. aprill), karusepäeva (13. juuli) ja kolletamispäevaga (14. oktoober) ajastaja neljaks. Seejuures pole ka künnipäev ja kolletamispäev mingil kombel seostunud kirikukalendriga ning on kaotanud suurema osa tähendusest ja kombestikust lähedalolevaile pühile.
14. jaanuar on esimene tähtpäev, mille kohta on kõneldud, et siis murtakse pooleks talve selgroog. Järgmised sellised on taliharjapäev (17. jaanuar) ja pudrupäev (2. veebruar). Sestap on päeva nimetatud ka taliharjaks.
Saardes on kõneldud:
"Vanad inimesed Saardes teavad kõnelda, et korjusepäevast hakkavat korr (suur must rähn) metsas puu oksa pihta nokaga põrri laskma. See olla esimeseks kevade tuleku kuulutuseks. Korjusepäeval võivad juba lapsed kambris paljajalu soosta. Korjusepäeva peeti ka veidi pühaks, sellel päeval keetnud perenaine perele söögiks ube-kapsaid."
"(Eesti Rahvaluule Arhiiv)"
Töörahvapüha

Töörahvapüha on igal aastal tähistatav rahvusvaheline tähtpäev, mille korraldamine sai alguse 19. sajandi lõpu töölisliikumiste poolt. Suurem osa maailmast tähistab seda 1. mail. 
Töörahvapüha tähistamise traditsioon on alguse saanud 19. sajandil Põhja-Ameerikast. Alates 1880. aastatest tähistatakse Ameerika Ühendriikides ja Kanadas töörahvapüha septembri esimesel esmaspäeval. Austraalias on töörahvapüha oktoobri esimesel esmaspäeval. Uus-Meremaal on töörahvapüha oktoobri neljandal esmaspäeval. 
Ajaloost.
1872. aasta märtsis toimusid Kanadas Torontos trükitööliste streik ja meeleavaldused, mille abil nõuti tööandjatelt põhinõudena lühemat, 9–tunnist tööpäeva.
Kanada sündmusi eeskujuks võttes tegid 1882. aasta mais USA riiklikke ametiühinguorganisatsioonide esindajad ettepaneku tähistada töörahvapüha puhkepäevana septembri esimesel esmaspäeval, millega ühtlasi propageeritaks kaheksatunnist tööpäeva.
1. mail 1886. aastal algas Chicagos tööliste üldstreik nõudmistega kaheksatunnisele tööpäevale. 4. mail toimus linna Haymarketi väljakul nn Haymarketi intsident, kui politsei ja tööliste vastasseisu ajal viskas tundmatu isik politseinike hulka pommi, millele politsei reageeris tulistamisega. Intsidendi tagajärjel sai üksteist inimest surma ja ligi kakssada vigastada. Järgnes kohtuprotsess korraldajate üle, kellest neli hukati kohtuotsuse põhjal. Kohtuotsus tunnistati hiljem õigusrikkumiseks, mille tagajärjel isikuid karistati kuriteo eest, mida nad ei olnud sooritanud.
1889. aasta juulis toimus Pariisis Teise Internatsionaali kongress, kus tehti ettepanek korraldada 1890. aasta mais rahvusvahelisi meeleavaldusi Chicago üldstreigi sündmuste mälestuseks. 5. mail 1890. aastal toimusid meeleavaldused Ameerika Ühendriikides ja paljudes Euroopa riikides. Rahvusvahelise töötajate päeva tähistamine tunnistati ametlikult iga-aastaseks ürituseks Teise Internatsionaali teisel kongressil 1891. aastal. 
1887. aastal sai Oregonist esimene USA osariik, mis tähistas 1. maid ametliku pühana. 1894. aastal sai 1. maist Ameerika Ühendriikide ametlik riigipüha. Enne seda olid juba kolmkümmend USA osariiki tähistanud 1. maid töörahvapühana. 1894. aasta 1. mail toimusid Clevelandi linnas vägivaldsed töötute meeleavaldused, kuna töötuse tase oli järsult tõusnud ning linnajuhtide abimeetmed olukorra parandamiseks osutusid ebatõhusateks. 
Teise Internatsionaali kuuendal kongressil 1904. aasta augustis kutsuti üles kõiki sotsiaaldemokraatlike organisatsioone ja kõikide riikide ametiühinguid energiliselt nõudma 1. mail "8-tunnise tööpäeva seadusliku kehtestamist, proletariaadi klassinõudmiste ja üldise rahu nimel."
Rahvusvahelise töörahvapüha tähistamine on olnud erinevate sotsialistlike, kommunistlike jt rühmituste meeleavalduste keskmeks alates Teise Internatsionaali loomisest 1889. aastal. See on olnud tähtsamaid pühasid mitmetes praegustes ja endistes kommunistlikes ja sotsialistlikes riikides (Hiina, Kuuba, Põhja-Korea, Nõukogude Liit, Idabloki riigid jne.).
Valev Uibopuu

Valev Uibopuu (19. oktoober 1913 Vana-Antsla vald, Võrumaa – 18. märts 1997 Lund) oli eesti kirjanik.
Elulugu.
Valev Uibopuu sündis Võrumaal Vana-Antsla vallas Õru metsavahi pojana. Õppis Otepää gümnaasiumis. Aastatel 1936–1943 töötas ajakirjanikuna Valgas ja Tallinnas.
Aastal 1943 siirdus sõjapõgenikuna Soome ja sealt 1944. aastal Rootsi. Stockholmis õppis ja lõpetas 1953. aastal Stockholmi Eesti Gümnaasiumi ning 1958. aastal Lundi ülikooli filosoofiateaduskonna. Aastal 1970 sai doktorikraadi soome-ugri keeleteaduse alal. Aastatel 1971–1980 töötas Lundi ülikoolis lektorina. Ajalehe Välis-Eesti tegevtoimetaja. 1945. aastast Välismaise Eesti Kirjanike Liidu liige. 
Isiklikku.
Tema onu (ema vend) oli kirjanik Richard Roht. Tema esimene abikaasa oli soome kirjanik ja tõlkija Tuuli Reijonen (nad lahutasid aastal 1961).
Tšetšeeni keel

Tšetšeeni keel on nahhi-dagestani keelkonda kuuluv Kaukaasia keel. Lähemad sugulaskeeled on inguši ja batsi keel.
Kirjasüsteem.
Kirjakeel aastast 1873:
Sõnavara.
Tšetšeeni keeles on umbes 3000 omatüve. Palju on laensõnu vene, araabia, pärsia, osseedi ja gruusia keelest ning turgi keeltest.
Mississippi (täpsustus)

Mississippi all võidakse mõista järgmist:
Léopold I

Léopold I [leop'ool esimene] (16. detsember 1790 Baieri, Coburg, Ehrenburgi loss – 10. detsember 1865 Brüssel, Laeken) oli esimene belglaste kuningas (Belgia kuningas; 1831 kuni surmani). 
Tema täisnimi oli Leopold Georg Christian Friedrich (prantsuse keeles "Léopold-Georges-Chrétien-Frédéric", flaami keeles "Leopold Joris Christiaan Frederik"). Ta oli Saksi-Coburg-Saalfeldi hertsogi Franz Friedrichi (1750–1806) ja krahvinna Auguste Reuss-Ebersdorfi (1757–1831) noorim poeg. 
1795. aastal määrati Léopold I viieaastaselt Venemaa Izmailovski keiserliku polgu polkovnikuks ja 1802 kindraliks. Kui Napoleon 1806 okupeeris Saksi-Coburgi hertsogiriigi, siis läks Léopold I Pariisi. Napoleon pakkus talle adjutandi kohta, kuid ta keeldus. Hiljem tegi ta kampaaniat Napoleoni vastu. 1815 määrati Léopold I armee ülemjuhatajaks. 
2. mail 1816 abiellus ta printsess Charlotte Augustaga (1796–1817), kes oli Inglise printsregendi, hilisema kuninga George IV ainus seaduslik tütar ja seetõttu Inglise troonipärija. 5. novembril 1817 sündis printsessil surnud poeg ja ta ise suri järgmisel päeval.
2. juulil 1829 abiellus Léopold I näitleja Caroline Baueriga, kes oli Léopold I nõuniku nõbu ja kes määrati Montgomery krahvinnaks. Selle abielu seaduslikkus on kaheldav, sest see oli omavaheline abieluleping ilma religioosse või avaliku tseremooniata. Abielu lõppes kuuldavasti 1831. aastal.
Kui Kreekast sai 1830 kuningriik, pakuti valitsejakohta Léopold I-le, kuid ta loobus sellest. Kui Belgia kinnitas oma iseseisvust Hollandist 4. oktoobril 1830, palus Belgia Kongress hakata Léopold I äsja moodustatud riigi kuningaks. Ta astus ametisse Belgia Kuningapalees 21. juulil 1831. Sellest päevast sai Belgia iseseisvuspäev.
Juba 2. augustil tungisid Hollandi väed Belgiasse. Rahutused kestsid 8 aastat, kuid 1839 sõlmisid kaks riiki lepingu, kus tunnustati Belgia iseseisvust.
9. augustil 1832 abiellus Léopold I Prantsusmaa kuninga Louis-Philippe I tütre printsess Louise-Marie Thérèse Charlotte Isabelle d'Orléansiga (3. aprill 1812 – 11. oktoober 1850). Neil oli neli last:
Kuningal oli oma armukese Arcadia Claret'ga veel kaks poega: parun Georg Eppinghoven (1849–1904) ja Arthur Eppinghoven (1852–1940).
5. mail 1835 sai teoks üks Léopold I unistustest: avati esimene Euroopa raudteeliin Brüsseli ja Mecheleni vahel.
Léopold I suri 10. detsembril 1865 Laekenis. Ta maeti Jumalaema kiriku kuninglikku võlvkambrisse Laekeni surnuaias.
Isadepäev

Isadepäev on tähtpäev, millega märgitakse meeste rolli laste kasvatamisel ning avaldatakse tänu isadele ja vanaisadele. 
Paljudes riikides peetakse isadepäeva juuni kolmandal pühapäeval, osas riikides aga 19. märtsil, mida on katoliku kirikus tähistatud 1508. aastast. Eestis peetakse isadepäeva novembri teisel pühapäeval. Komme on üle võetud Soomest, ajaloolist ega kultuurilist sidet Eestil novembri teise pühapäevaga ei ole. 
Alates 1998. aastast annab Eesti Naisliit välja aasta isa aunimetust.
Ajalugu.
Isadepäeva tähistati esimest korda 1910. aastal Ameerika Ühendriikides Washingtoni osariigis Spokane'i linnas. Ameerika Ühendriikides kuulutati see tähtpäev riigipühaks 1966. aastal president Lyndon Johnsoni valitsemise ajal.
Traditsiooni algatas naine, kelle sõjaveteranist isa oli pärast abikaasa surma üksi kuus last üles kasvatanud. Ameerika Ühendriikides on isadepäev juuni kolmandal pühapäeval.
ARPANET

ARPANET ("Advanced Research Projects Agency Network" – 'täiustatud teadusprojektide ameti võrgustik' ) oli USA kaitseministeeriumi loodud esimene andmepakette vahetav arvutivõrk. Põhiline kasutusala oli teaduse arendamine. ARPANET on interneti eelkäija.
DARPA loeb võrgu ehitamise alguseks aastat 1968, mil sõlmiti leping BBN Technologies-ga ruuterite ehitamiseks, mis võimaldas aasta hiljem 1969 lugeda ARPANET töövõimeliseks.
ARPANET ehitati 1970. aasta paiku kui eksperimentaalne laivõrk (WAN), mis suudaks üle elada tuumasõja. See ühendas omavahel USA ülikoolide arvutuskeskusi. 1971. aastal oli sellesse ühendatud 15 asutust ja 23 arvutit ehk hosti. 1983. aastal oli hoste juba 500. Samal aastal moodustati ainult kaitseministeeriumi kasutamiseks ARPANETi alamvõrk MILNET.
1990. aastal loobuti ARPANET-i kasutamisest, sest võrk oli aegunud.
RSS

RSS (ingliskeelne lühend sõnadest "Rich Site Summary" või "Really Simple Syndication") on XML-il põhinev andmevorming (uudistevoo vormingu standard) Internetis kasutamiseks, peamiselt veebilehtede sisukorra või uudiste kokkuvõtete tegemiseks.
RSSi levikule on kaasa aidanud ajaveebide suur populaarsus, sest RSS-vormingus kokkuvõtted on mugav vahend operatiivse info saamiseks huvipakkuva veebilehe muutmisest.
Viimasel ajal on RSSi üha rohkem hakatud kasutama ka meeskonnatöövahendites paljusid meeskonnaliikmeid puudutava info edastamiseks. Tavaliselt koostatakse uudisevoog (inglise keeles "RSS-feed") veebilehe või mõne muu seotud allika muutumisel automaatselt.
Ajalugu.
RSSi esimene versioon (versioon 0.90) võeti kasutusele märtsis 1999 Netscape'i portaalis My Netscape Network. Muuhulgas sisaldas see juba 1997. aasta lõpul Dave Wineri (DW) poolt Userlandis loodud scriptingNews-vormingut.
1999. aasta jooksul arendas Netscape RSSi standardit edasi (versioon 0.91), kuid seoses vastava töögrupi kaotamisega Netscape'is jätkasid Winer ja Userland.
2000. aasta augustis avaldas sõltumatu töörühm O'Reillyst oma versiooni RSSst (nn versioon 1.0), mis erines tuntavalt varasematest vormingutest.
Samal ajal jätkas tööd ka Winer, kes lõi versioonid 0.92 ja 0.93. Versioon 2.0 avaldati Harvardi ülikooli poolt juulis 2003.
Üks esimesi vabavaralisi RSS uudistelugemise programme FeedReader on eestlaste loodud.
Tänapäeval saab RSSi näitamisega hakkama ka suur osa e-posti programme, vormindamata kujul (XMLna) iga XML-vormingut toetav veebibrauser.
RSS Vikipeedias.
Ka Eesti Vikipeedial on uudisevoog – viimastest muudatustest ja artiklitest (vajuta tabile "ajalugu").
Leninism

Leninism on Lenini poolt marksismi tõlgendamisel loodud ideoloogia, mida Lenin kasutas oma valitsemise ajal Nõukogude Venemaal ning mida järgisid ka teiste maade kommunistlikud parteid.
Lenin väitis, et imperialism on kapitalismi kõrgeim arengujärk, et kapitalismi saab kukutada ainult revolutsiooniga ning et kõik katsed kapitalismi reformida nii, et see viiks sotsialismi, on määratud läbikukkumisele. Lenin ei arvestanud Karl Marxi väidet, et revolutsioon peab toimuma kõigis riikides ühel ajal, vaid lootis, et revolutsioon ühes riigis kutsub selle esile ka kõigis teistes ("sotsialism ühes riigis"). Leninil oli õigus selles, et oktoobrirevolutsioon kutsus tõesti esile revolutsioone teistes riikides, kuid ta eksis, arvates, et see kulutulena üle maailma uusi revolutsioone sütitab ning niiviisi maailmarevolutsioonini viib.
Leninism oli Nõukogude Liidus ja ka mujal maailmas levinud eponüüm paljudele liikumistele ja poliitikatele. Leninlikeks, leninistlikeks, leninlasteks jne nimetasid endid sajad erinevad isikud ja rühmitused.
Leninism oli ühtlasi ka Lenini kultus. Lenini nime kandsid Nõukogude Liidus mitmed linnad, kolhoosid ja sovhoosid, sõjaväeüksused, asutused, organisatsioonid, ehitised, riiklikud preemiad, ordenid ja muud autasud. Kõigis suuremates linnades asus Lenini monument, suurtes asutustes oli Lenini portree või büst. Suuremad rahatähed ja paljud postmargid kandsid Lenini portreed. Lenini surnukeha palsameeriti ning paigutati avalikuks vaatamiseks mausoleumi Moskvas Punasel väljakul.
Paralleelhelistik

Paralleelhelistik on antud helistikuga võrreldes teine, samasuguste võtmemärkidega helistik. 
Igal mažooril on oma paralleelminoor ning igal minooril oma paralleelmažoor. Mažoori paralleelminoori toonika asub tema VI astmel ning minoori paralleelmažoori toonika asub tema III astmel.
XML

XML ("Extensible Markup Language" – 'laiendatav märgistuskeel') on W3C välja töötatud ja soovitatud standardne üldotstarbeline märgistuskeel, mille eesmärk on struktureeritud info jagamine infosüsteemide vahel, eelkõige Interneti (intraneti) veebipõhistes rakendustes. Märgistuste abil defineerib XML ühtseid dokumenditüüpe. 
XML on SGML-il põhinev metakeel, selle lihtsustatud, hõlpsasti kasutatav kuju. XML on inim- ja masinloetav keel. Dokumendi struktuuri puudutavad andmed diferentseeritakse selgelt, mis tuleb kasuks dokumentide otsingul, automaattöötlusel ja andmehaldusel. 
XML on laiendatav: alates ülesande püstitamisest on kasutajal võimalik defineerida oma elemente DTD-s. See on XML-i tähtsaim eelis HTML-i ees. 
XML-i dokumendi vormindamiseks ja graafiliseks esitamiseks kasutatakse XSL-keelt.
XML-il põhinevad tuhanded muud keeled, näiteks XHTML, RDF, RSS, MathML, GraphML, MusicXML, XSIL, SVG.
Natsionaalbolševism

Natsionaalbolševism on sünkretistlik ideoloogia, mis rajaneb bolševismil ja fašismil. Natsionaalbolševism tugineb vasakul tiival Karl Marxi ja Vladimir Lenini, paremal tiival Julius Evola ja Benito Mussolini ideedele. See ideoloogia üritab ühitada sotsiaalse võrdsuse, korporatiivse majandusmudeli, geopoliitika ja impeeriumi idee. Sageli peavad natsionaalbolševikud oma ideoloogiat kolmandaks teeks sotsialismi ja kapitalismi vahel (analoogselt sotsiaaldemokraatide ja fašistidega). 
Natsionaalbolševismi ei tohi samastada natsionaalsotsialismiga, kuna kahe liikumise rõhuasetused ning rahvuse ja rassi kontseptsioonid on väga erinevad. Natsionaalbolševismi jaoks ei ole rahvuse või rassi geneetiline aspekt oluline, tähtsustatakse hoopis nende geopoliitilist ja kultuurilist mõõdet. Nii on näiteks Natsionaalbolševistlik Partei alati rõhutanud, et venelane on sõltumata oma päritolust iga inimene, kes tunnetab ennast ise venelasena ja samastub vene kultuuriga. Seega ei ole natsionaalbolševism kui ideoloogia rassistlik ega antisemiitlik, kuigi osa natsionaalbolševismi teoreetikuid on isiklikult selliseid seisukohti evinud.
Natsionaalbolševismi ühe juhtiva teoreetiku Aleksandr Dugini hinnangul on seda poliitilist suunda kõige lihtsam määratleda Karl Popperi avatud ja suletud ühiskonna teooriat kasutades. Natsionaalbolševism näeb ennast avatud ühiskonna vaenlasena. Lihtsustatult on Popperi teooria kohaselt avatud ühiskonna vaenlased need, kes esitavad üksikisikule ja tema kesksele rollile vastukaaluks erinevad Absoluudil põhinevad mudelid. Natsionaalbolševism juhindub idealismist, vastandades ennast materialismile, individualismile ja subjektivismile ning nendega seotud ideoloogiatele (liberalism, sotsialism, sotsiaaldemokraatia, jpt).
Natsionaalbolševismi teooria kujunes peaasjalikult välja 1920. aastatel Venemaal ja Saksamaal. Selle teoreetikute hulka loetakse Ernst Niekisch, Otto Strasser, Nikolai Ustrjalov, teatud määral ka Ernst Jünger oma konservatiivse revolutsiooni teooriaga. Tänapäeval on silmapaistvamad natsionaalbolševismi idee kandjad olnud Aleksandr Dugin, Eduard Limonov, Jean-Francois Thiriart ja Thomas Sutter.
Liikumise mõjutajateks filosoofias on Georg Wilhelm Friedrich Hegel, Julius Evola, René Guénon ja Georges Sorel.
Paljud natsionaalbolševikud peavad natsionaalbolševistlikule riigimudelile kõige lähemale jõudnud riigiks Nõukogude Liitu Jossif Stalini valitsuse ajal. Natsionaalbolševistlikke jooni on nähtud ka Mu‘ammar al-Qadhdhāfī režiimis Liibüas.
Antifašism

Antifašism on fašismi (sealhulgas natsionaalsotsialismi) vastane ühiskondlik liikumine, mis tekkis vastukaaluks fašismile. Pärast II maailmasõda on antifašistide püüdeks fašismi (natsionaalsotsialismi) ja antisemitismi taassünni vältimine, mis pole aga siiski õnnestunud. Rahvusvaheline antifašistlik liikumine ühendab paljusid erineva maailmavaatega inimesi. 
Antifašistlik liikumine jaguneb traditsiooniliselt liberaalseks antifašismiks ja võitlevaks antifašismiks, mis aktsepteerib võitluse meetodina ka vägivalda ning muid ebaseaduslikke meetodeid. Liberaalne antifašism kasutab võitluses ainult vägivallatuid ja seaduslikke meetodeid.
Mõlemat on kritiseeritud oma meetodite tõttu – paljud peavad vägivaldseid meetodeid sobimatuks, kuid samas kritiseeritakse liberaalse antifašismi liigset sõltuvust võimudest.
Antisemitism

Antisemitism on termin, mida kasutatakse tähistamaks vaenulikkust juutide suhtes, mis tuleneb vastumeelsusest nende religioossele, kultuurilisele või etnilisele taustale.
Ajalooliselt on antisemitism avaldunud mitmel viisil.
Adolf Hitleri juhitud Saksamaal (1933–1945) oli antisemitism riigi ametlik poliitika, mille käigus toimus juutide massiline tagakiusamine ja füüsiline hävitamine (holokaust).
Tagakiusamine.
Antud loendis on riigid ja piirkonnad, kust on juute eri aegadel välja aetud või täielikult riigist minema aetud. Lahkujad kuulusid enamuses Sefaradi juutide (Lääne-Euroopa piirkonnas) hõimkonda, kes olid pärit Hispaaniast ja Portugalist. Venemaal oli enamikus tegemist aškenazi juutidega. Pärast 15.–17. sajandit jäid Euroopas ülekaalu idast, sealhulgas Venemaalt ja Leedu suurvürstiriigist välja rännanud aškenazi juudid.
2009. aastal Iisraeli diasporaaministeeriumi korraldatud küsitluse andmeil arvas 42 protsenti Saksamaal küsitletuist, et "juudid kasutavad minevikku ära raha väljapressimiseks". Väitega nõustujate protsent oli kõrgeim Poolas ja Hispaanias. Juudi Agentuuri 2009. aasta raporti kohaselt oli 2009 suurem arv antisemiitlikke intsidente kui ühelgi senisel aastal pärast Teist maailmasõda. Agentuuri hinnangul kasvab antisemitism nii vasak- kui ka parempoolsete seas.
Uruguay jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel

Uruguay jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Kahekordne maailmameister Uruguay pääses maailma jalgpalliareenile taas pärast 12 aastast vaheaega, lunastades endale MM-i pääsme kõigist meeskondadest viimasena. Jäädes Lõuna-Ameerika valiksarjas viiendale kohale, tuli uruguaylastel teel finaalturniirile alistada play-off-mängudes ka Austraalia. 
Väravavahid.
 
Peatreener.
Victor Pua 
Vaata ka.
Uruguay jalgpallikoondis
&lt;br&gt;2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused
Uruguay jalgpallikoondis

Uruguay jalgpallikoondis on Uruguay rahvuskoondis jalgpallis. Uruguay on kahekordne maailmameister (1930. ja 1950).
Uruguay võitis ka olümpiamängude jalgpalliturniiri 1924. ja 1928. aastal. Kuna sellel ajal ei olnud FIFA ise veel alustanud FIFA World Cupi korraldamist, siis loeb FIFA neid turniire samuti maailmameistrivõistlusteks. Uruguay on võitnud 15 korda Lõuna-Ameerika meistrivõistlused ja Copa América, olles sellega edukaim riik tollel võistlusel. Uruguay võitis 1981. aastal seniste maailmameistrite vahel peetud turniiri 1980 Mundialito. Kokku on Uruguay võitnud 20 rahvusvahelist turniirivõitu tiitlivõistlustelt ning on sellega edukaim riik maailmas. Uruguay on väikseima rahvaarvuga riik, mis on jõudnud maailmameistrivõistluste medaliteni.
Ajalugu.
Enne II maailmasõda oli Uruguay jalgpallikoondis maailma üks parimaid. Esimestele võitudele Lõuna-Ameerika meistrivõistlustel järgnes edu Amsterdami olümpiamängudel 1924. aastal, kui tuldi olümpiavõitjaks. Rabanud oma oskustega Euroopat, kordas Uruguay sama tempu ka 1928. aasta OM-il ning võitis kaks aastat hiljem 1930. aastal oma kodumaal peetud esimese MM-i. 1920. ja 1930. aastate meeskonda kuulusid Uruguay kuulsamad mängijad: kapten José Nasazzi, keskväljamängijad José Andrade, Lorenzo Fernández ja Alvarez Gestido ning ründajad Héctor Castro, Petro Cea ja Héctor Scarone.
1950. aasta MM-i finaalis üllatas Uruguay publikut ajaloo suurima vapustusega, võites üheväravalisest kaotusseisust Brasiiliat 2:1 ja seda nende kodumaal. Tollal olid Uruguay koondises põhitegijad: ründajad Juan Schiaffino, Omar Míguez ja Víctor Andrade, väravavaht Roque Máspali ning kaitsja Obdulio Varela.
Pärast 4. kohta 1970. aasta MM-il aga polnud Uruguay enam nii tugev meeskond. Uruguay osales ainult neljadel jalgpalli maailmameistrivõistlustel üheksast aastatel 1974–2006.
Aastal 2010 sai Uruguay jalgpallikoondis 4. koha FIFA 2010 maailmameistrivõistlustel. 2011. aasta Copa América võistlustel tuli meeskond Lõuna-Ameerika meistriks.
25. märtsil 2011 kaotas Uruguay jalgpallikoondis sõprusmängus Tallinnas A. Le Coq Arenal Eestile 0:2. Teine sõprusmäng Eesti ja Uruguay koondiste vahel toimus 23. juunil 2011, Uruguay võitis 3:0.
Lõuna-Aafrika Vabariigi jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel

Lõuna-Aafrika Vabariigi jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Lõuna-Aafrika Vabariik jõudis teist korda järjest jalgpalli MM-finaalturniirile. 
Peatreener.
Jomo Sono
Poola jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel

Poola jalgpallikoondis osales 2002. aastal pärast 16-aastast vaheaega kuuendat korda MM-finaalturniiril.
Meeskonna peatreener oli Jerzy Engel.
Vene rulett

Vene rulett on surmav mäng, mis seisneb selles, et revolvrisse pannakse üks padrun, lükatakse trummel pöörlema ning suletakse see oma pessa, kus selle pöörlemine peatub aja jooksul. Pärast seda on revolver laskevalmis (kui tegemist on automaatselt vinnastuva relvaga). Kuid ei ole teada, kas päästikule vajutades toimub lask, kuna padruni asend lööknõela suhtes ei ole teada. Mängija asetab revolvri enda meelekohale ja vajutab päästikule. Pärast päästikule vajutamist pöörab relv automaatselt trumlit ühe padrunipesa võrra edasi. Kui lasku ei toimu, annab mängija relva järjekorras temast järgmisele mängijale üle, kes kordab kirjeldatud tegevust. Revolver tiirleb käest kätte, kuni keegi on surnud või kuni järel on üks elus mängija.
Legendi järgi lõid mängu Inglismaale läinud endised Vene aadlikud ja mäng loodi kahel põhjusel:
Ooperite loend heliloojate kaupa

"See on loend ooperitest heliloojate kaupa. Sulgudes pealkiri originaalkeeles, esietenduse koht ja aeg."
Santa Maria

Santa Maria oli Christoph Kolumbuse lipulaev, millel ta alustas oma esimest merereisi Ameerika avastamiseks. Tema teised laevad olid Niña ja Pinta.
Santa Maria hellitusnimi oli La Gallega, mis vanahispaania keeles tähendab laeva. Laev oli ehitatud kaubaveoks, töntsakas ja aeglane. Laeval oli kolm masti, millest kaks kandsid ühte suurt ruudukujulist purje, kolmandal oli kolmnurgakujuline puri. Laeva liik oli karakk.
Et ainult purjede jõul liikuva laeva kiirus sõltub peaasjalikult tuule kiirusest, siis on arvatud, et keskmine kiirus reisi vältel oli 4 sõlme ja maksimaalne kiirus 8 sõlme. Tüüpiline ööpäevane läbisõit oli 90–100 meremiili.
Kolmest laevast oli Santa Maria kõige aeglasem ja Pinta kiireim, ent erinevus kiiruses oli väike, oletatavasti vaid 0,1–0,2 sõlme. 
5. detsembril 1492 jooksis Santa Maria Haiti lähedal karile ja läks järgmisel päeval põhja. Laevast järele jäänud osadest laskis Kolumbus ehitada väikese sadama, mille nimeks pandi La Navidad (jõulud).
Jääaeg

Jääaeg on võrdlemisi lai mõiste, tähendades nüüdsest märksa jahedamat kliimat, millega kaasnes liustike ulatuslik pealetung.
Jääaja mõiste tähenduses ei ole selgust. Osa teadlasi peab isegi jääserva väikest kõikumist (ostsillatsiooni) eraldi jääajaks. On ka teadlasi, kes eitavad jääaegade esinemist. Eestis on leitud Kvaternaari kolme jäätumise setteid. Jääaegu on olnud kindlasti rohkem, sest uus jääaeg hävitab ehk kannab varem tekkinud setted pea täiesti minema.
Jääaega tuleb eristada palju pikema kestusega külmhooneperioodist. Enamasti arvatakse, et Maa ajaloos on olnud seitse külmhooneperioodi, neist viimane kestab praegugi.
Millimeeter

Millimeeter (tähis mm) on SI-süsteemi pikkusühik, mis võrdub tuhandiku meetriga:
1 mm = 10–3 m = 0,001 m = 0,1 cm = 1000 µm.
Tavalisel meetermõõdustiku joonlaual on väikseim kriipsude vahe millimeeter.