tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Keely Hodgkinson

Keely Nicole Hodgkinson (sündinud 3. märtsil 2002 Athertonis) on Suurbritannia jooksja, kelle põhiala on 800 meetri jooks.
Ta alustas kergejõustikutreeninguid kümneaastaselt. Noorteklassides võistles ta ka ujumises, kuid keskendus hiljem jooksmisele. 2018. aasta Euroopa U18 meistrivõistlustel Győris võitis ta 800 meetri jooksus kuldmedali võistluste rekordiga 2.04,84. 2019. aasta Euroopa juunioride meistrivõistlustel Boråsis võitis ta 17-aastaselt pronksmedali isikliku rekordiga 2.03,40.
2021. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Torunis võitis ta 800 meetri jooksus ajaga 2.03,88 kuldmedali. Tokyo olümpiamängudel jooksis ta finaalis Euroopa juunioride rekordi 1.55,88 ja oli Athing Mu järel teine.
2022. aasta veebruaris jooksis ta Birminghamis 800 meetri jooksu Suurbritannia siserekordi 1.57,20. Sellega tõusis Hodgkinson kõigi aegade edetabelis kuuendaks. Viimati oli sisetingimustes naiste 800 meetri jooksus paremat tulemust näidatud 20 aastat varem. Sisemaailmameistrivõistlustel Belgradis vigastas ta soojendusel reie nelipealihast ja eeljooksus ei startinud. Maailmameistrivõistlustel Eugene'is võitis ta ajaga 1.56,38 hõbemedali, kaotades Athing Mule 8 sajandiksekundiga. Rahvaste Ühenduse mängudel Birminghamis oli ta teine Mary Moraa järel. Euroopa meistrivõistlustel Münchenis võitis ta Rénelle Lamote'i ja Anna Wielgoszi ees kuldmedali.
2023. aastal püstitas ta Manchesteris 600 meetri jooksu sisemaailmarekordi 1.23,41. Euroopa sisemeistrivõistlustel Istanbulis võitis ta 800 meetri jooksus kuldmedali ajaga 1.58,66, edestades teiseks tulnud Anita Horvatit 1,88 sekundiga. Juulis võistles ta U23 Euroopa meistrivõistlustel Espoos 400 meetri jooksus ja võitis pronksmedali. Maailmameistrivõistlustel Budapestis võitis ta 800 meetri jooksus Mary Moraa järel ajaga 1.56,34 taas hõbemedali. Teemantliiga finaaletapil Eugene'is parandas ta Suurbritannia rekordit enam kui poole sekundiga ja oli ajaga 1.55,19 Athing Mu järel teine.
2024. aasta Euroopa meistrivõistlustel Roomas võitis Hodgkinson Gabriela Gajanová ja Anaïs Bourgoini ees kuldmedali ajaga 1.58,65. 2024. aasta suveolümpiamängudel Pariisis tuli ta ajaga 1.56,72 Tsige Duguma ja Mary Moraa ees olümpiavõitjaks. 
Isiklikku.
Hodgkinson on õppinud Leedsi Becketti Ülikoolis kriminoloogiat .
Filip Chlapík

Filip Chlapík (sündinud 3. juunil 1997 Prahas) on Tšehhi jäähokimängija, kes mängib keskründajana Šveitsi kõrgliigaklubis HC Ambrì-Piotta.
Ta alustas jäähoki mängimist Tšehhi klubis Praha Sparta. 2014. aastal siirdus ta Põhja-Ameerika noorteliigasse Quebec Major Junior Hockey League, kus asus mängima klubis Charlottetown Islanders.
2015. aastal valis Ottawa Senators ta NHL-i "draft"is 48. valikuna. Senatorsiga sõlmis ta lepingu 2016. aasta detsembris. 2017. aasta oktoobris debüteeris ta American Hockey League'is (AHL) Ottawa Senatorsi tütarklubis Belleville Senators. Samal kuul debüteeris ta Ottawa Senatorsi meeskonnas ka NHL-is. Esimese värava lõi ta liigas 22. märtsil 2018 mängus Edmonton Oilersi vastu. Hooajal 2017/18 osales Chlapík NHL-is kokku 20 mängus ning ühe värava kõrvale sai ta kirja veel kolm väravasöötu. Põhja-Ameerikas mängis Chlapík pärast seda veel kolm hooaega. NHL-is jäi tema resultatiivseimaks hooajaks 2019/20, mil 31 mänguga sai ta kirja kolm väravat ja kolm väravasöötu.
2021. aasta märtsis liitus ta Soome kõrgliigaklubiga Lahti Pelicans, kus mängis kuni hooaja lõpuni. 2021. aasta mais sõlmis ta kaheaastase lepingu Praha Spartaga. Hooajal 2021/22 oli Chlapík Tšehhi kõrgliigas resultatiivseim mängija (70 punkti) ja suurim väravakütt (31 väravat). Samuti oli ta väljalangemismängudes resultatiivseim mängija (5+10), kuid meistrivõistluste finaalis kaotas Sparta Třineci Ocelářile mängudega 2:4. Hooajal 2022/23 asus ta mängima Ambrì-Piottas.
2014. aastal võitis Chlapík Tšehhi kuni 18-aastaste koondisega omavanuste maailmameistrivõistlustel hõbemedali. Tšehhi jäähokikoondise koosseisus osaleb ta 2023. aasta maailmameistrivõistlustel.
Robert Urbanek

Robert Urbanek (sündinud 29. aprillil 1987 Łęczycas) on Poola kettaheitja.
Ta võitis 2014. aasta Euroopa meistrivõistlustel Zürichis Robert Hartingi ja Gerd Kanteri järel tulemusega 63.81 pronksmedali.
2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis heitis ta finaalis 65.18 ning võitis Piotr Małachowski ja Philip Milanovi järel hõbeda.
Urbaneki isiklik rekord on 19. mail 2012 Halles heidetud 66.93.
Irene Lään

Irene Lään (1973. aastani Irene Haak; sündinud 17. oktoobril 1940 Moskvas) on eesti telerežissöör ja filmilavastaja. 
Pärast keskkooli töötas ta telefonistina kaugejaamas, korrapidajana Tallinna lennujaamas ja töölisena parfümeeriavabrikus. Ta lõpetas 1966 Moskvas Üleliidulise Riikliku Kinematograafiainstituudi stsenaristide osakonna kiitusega ning asus 1. juulil 1966 tööle Tallinna Televisioonistuudios publitsistikaosakonna toimetajana, kus 1967–1970 jätkas filmisaadete autorina. Portreteeritavateks olid režissöörid Lev Kulešov, Sergei Gerassimov, Grigori Tšuhrai, Igor Talankin, Mihhail Romm, Andrei Tarkovski, stsenarist Valentin Ježov ja näitleja Bruno Oja (O’Ya). 
8. septembril 1969 jõudis ekraanile Irene Haaki näidend "Armastus, armastus..." (lavastajaks Evald Hermaküla, peaosades Ene Rämmeld, Tõnu Tepandi ja Jaan Tooming). Stuudios Eesti Telefilm alustas Irene Lään režissööri assistendina, seejärel töötas kuni 8. märtsini 1993 filmiautorina ja/või režissöörina, toimetajana ja dublaažirežissöörina. 
1971–1998 tegi ta stsenaristina ja/või režissöörina 28 tele- ja dokumentaalfilmi, sealhulgas Georg Otsast ("Colas Breugnon", "Georg Ots ja nõukogude laul"), Anu Kaalust ("Romansside õhtu", "Vahemäng juulis", "Sügishooaeg"), Raimo Kangrost ("Missa. Raimo Kangro", 1989) ja Roman Toist ("Audirigent", 1990). 
1993–1997 valmis 38 autorisaadet Eesti Televisiooni ajaloost üldpealkirjaga "Meenutavad…" (stsenarist ja režissöör Irene Lään, operaator Gunars Fride, toimetaja Voldemar Lindström). 
12. veebruarist 1994 kuni 1. jaanuarini 2011 töötas Irene Lään Eesti Sõjamuuseumis – kindral Laidoneri Muuseumis museoloogi ja giidina; ta on Kindral Johan Laidoneri Seltsi liige.
1993–2009 jäädvustas Irene Lään koostöös Andres Söödiga muuseumi ajalugu (loomislugu, kohtumised, intervjuud, mälestused, üritused, Viimsi Kooliteatri etendused muuseumis jm). 
Irene Lään on artiklite kogumiku "Kindral Johan Laidoner – 115 aastat sünnist" üks autoreid (1999, koos Kaupo Deemanti, Priit Herodese, Tanel Lääne, Jaak Pihlaku, Peep Pillaku, Marika Reintami, Hannes Walteri ja Mati Õunaga), 2008 ilmus koos Toomas Hiioga koostatud raamat "Ühtekuuluvuse teel. Johan Laidoneri kirjad abikaasa Mariale". 
Isiklikku.
Tema abikaasa on näitleja, kuuldemängurežissöör ja ajaloolane Tanel Lään.
Marius Wolf

Marius Wolf (sündinud 27. mail 1995 Kronachis) on Saksamaa jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Saksamaa kõrgliigaklubis Dortmundi Borussia ja Saksamaa jalgpallikoondises.
Aastatel 2008–2012 kuulus ta 1. FC Nürnbergi noortesüsteemi. Seejärel liitus ta TSV 1860 Müncheniga, mille põhimeeskonnas debüteeris ta Saksamaa esiliigas hooajal 2014/15.
2016. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Saksamaa kõrgliigaklubiga Hannover 96. Aastatel 2017–2018 oli ta laenul Saksamaa kõrgliigaklubis Frankfurdi Eintracht.
2018. aasta mais sõlmis ta viieaastase lepingu Dortmundi Borussiaga. Hooajal 2019/20 oli ta laenul Herthas ja hooajal 2020/21 1. FC Kölnis.
Saksamaa jalgpallikoondises debüteeris Wolf 25. märtsil 2023 sõprusmängus Peruu vastu.
Alesha Dixon

Alesha Anjanette Dixon (sündinud 7. oktoobril 1978 Londoni lähedal Welwyn Garden Citys) on inglise räppar, tantsija, telesaatejuht ja lastekirjanik. 
Ta sai tuntuks 2000. aastate alguses R&amp;B, "garage"- ja hiphopmuusikat esitanud ansambli Mis-Teeq liikmena. Ta on olnud žürii liige meelelahutussaates "Britain's Got Talent". 
Ta oli üks õhtujuhte 2023. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse poolfinaalides ja finaalis.
Negroamaro

Negroamaro (itaalia keelest "mustmõru") on viinamarjasort, millest toodetakse punast veini.
Seda kasvatatakse Lõuna-Itaalias, täpsemalt Apuulias, seejuures eriti Salento, Squinzano, Lizzano ja Brindisi piirkondades. 
Sort on piirkondlikult tuntud ka kui Abruzzese (Bari ja Taranto), Albese (Campi Salentino, Guagnano), Jonico (Galatina), Lacrima (Latiano, Montemasola, Squinzano), Negro Amaro (Apuulia), Nigroamaro (Apuulia), Purcinara (Barletta) ja Uva Olivella (Pozzuoli).
Kodanikuvabaduste keskus

Kodanikuvabaduste keskus (ukraina keeles Центр Громадянських Свобод) on Ukraina inimõiguste organisatsioon, mida juhib Ukraina jurist Oleksandra Matvitšuk. See asutati 2007. aastal eesmärgiga avaldada Ukraina valitsusele survet, muutmaks riiki demokraatlikumaks. Organisatsioon pälvis koos Aless Bjaljatski ja Venemaa organisatsiooniga Memorial 2022. aasta Nobeli rahuauhinna.
Ajalugu.
Kodanikuvabaduste keskus asutati Ukrainas Kiievis 30. mail 2007. Organisatsioon tegeleb seadusandlike muudatusettepanekute tegemisega, et muuta Ukraina demokraatlikumaks ning parandada avalikku kontrolli õiguskaitseorganite ja kohtusüsteemi üle. Üks organisatsiooni fookustest on Ukraina kriminaalkoodeksi uuendamine.
2013.–2014. aasta Euromaidani protestide ajal käivitas rühmitus Euromaidani SOS-projekti, et pakkuda Euromaidani protestides osalenud meeleavaldajatele juriidilist tuge ja jälgida toonase presidendi Viktor Janukovitši julgeolekujõudude kuritarvitamist.
Pärast 2014. aasta Venemaa poolt Krimmi annekteerimist ja sõja algust Donbassis (samuti 2014. aastal) hakkas organisatsioon dokumenteerima poliitilist tagakiusamist Krimmis ja kuritegusid Venemaa toetatud separatistliku Luhanski Rahvavabariigi ja Donetski Rahvavabariigi kontrollitud territooriumil. Organisatsioon alustas ka rahvusvahelisi kampaaniaid ebaseaduslikult vangistatud inimeste vabastamiseks Venemaal, Venemaa annekteeritud Krimmis ja Donbassis.
Pärast 2022. aasta Venemaa sissetungi Ukrainasse hakkas Kodanikuvabaduste keskus dokumenteerima ka Venemaa sõja ajal toime pandud sõjakuritegusid. Norra Nobeli komitee teatas 2022. aastal, et organisatsioon etendab teedrajavat rolli süüdlaste vastutusele võtmisel tema kuritegude eest. 
7. oktoobril 2022 anti Kodanikuvabaduste keskusele koos Aless Bjaljatski ja Venemaa organisatsiooniga Memorial 2022. aasta Nobeli rahuauhinna. See oli esimene Nobeli auhind, mis anti Ukraina kodanikule või organisatsioonile. 8. oktoobri 2022. aasta pressikonverentsi ajal tunnistas Kodanikuvabaduste keskuse juht Oleksandra Matvitšuk, et ei Ukraina president Volodõmõr Zelenskõi ega ükski teine (Ukraina) valitsusametnik pole Kodanikuvabaduste keskust Nobeli auhinna võitmise puhul õnnitlenud. Matvitšuk ütles, et võib-olla nad proovisid, kuid see võis neil ebaõnnestuda, sest tema ja ta kolleeg "naasid just tööreisilt".
2022. aasta novembris kutsus Oleksandra Matvitšuk riike üles varustama Ukrainat relvi okupeeritud alade vabastamiseks Ukrainas, mis on parim viis peatada Venemaa Föderatsiooni pika aja jooksul toime pandud kuritegude jätkumine.
Nimi.
Vastavalt organisatsiooni põhikirjale on organisatsiooni täisnimi Kodanikuvabaduste Kodanikuühiskonna Organisatsioon ja lühendatud nimetus Kodanikuvabaduste keskus. Oma veebilehel nimetab organisatsioon end enamasti kodanikuvabaduste keskuseks.
Sara Slott Petersen

Sara Slott-Bruun Petersen (sündinud 9. aprillil 1987 Nykøbing Falsteris) on Taani tõkkejooksja.
Ta pääses 2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis 400 meetri tõkkejooksus finaali ja sai ajaga 54,20 4. koha.
2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Amsterdamis tuli ta 400 meetri tõkkejooksus ajaga 54,33 Joanna Linkiewiczi ja Léa Sprungeri ees Euroopa meistriks. Suveolümpiamängudel Rio de Janeiros võitis ta Taani rekordiga 53,55 Dalilah Muhammadi järel hõbemedali. 
Tokyo olümpiamängude avatseremoonial kandis Petersen Taani lippu.
Jailbreaking (iOS)

Jailbreaking (eesti k. "lahtimurdmine") on tootja poolt seadmele seatud kasutusviisi kitsenduste kõrvaldamine, mis ei tähenda lihtsalt lahtilukustust. Mobiilseadmete kontekstis on see Apple'i (iOS ja iOS-il põhinevate süsteemide nagu tvOS) termin ja Androidi (jt) puhul vastab lahtimurdmise terminile juurevargus. Harilikult tähendab selline lahtimurdmine arvutis tuuma (ingl. k. "kernel") muudatusi. Lahtimurtud seade annab kasutajale administraatori ligipääsu õigused ja võimaldab alla tõmmata tarkvara, mida App Store-is ei leidu. Lahtimurdmise viis oleneb käesoleva seadme haavatavustest. Apple-i jaoks on seadmete lahti murdmine lepingu rikkumine kasutaja poolt (mis välistab Apple-i pakutavad garantiiteenused) ja Apple hoiatab kasutajaid selle proovimise vastu . Seejuures on aga Apple paljusid lahtimurdmisega saavutatud muudatusi oma operatsioonisüsteemidesse lisanud, mistõttu on jällegi lahtimurdmise populaarsus vähenenud.
Ajendid.
Apple kontrollib rakendusi järgimaks iOS Developer License Agreement-i enne rakenduse App Store-is avaldamist. Ei saa välistada, et Apple'i ajend rakenduse avaldamata jätmisel on enamat, kui ainult ohutuse ja töökindluse tagamine. 
Liigitus lahtimurtud seadme ligipääsetavuse järgi.
Lahtimurdmisi saab eristada lahtimurdmisprotsessi rakendamise viisi järgi - kas muudatused viib toime seadmesisene rakendus, käib see vaid kõrvalise seadme pealt või on tegu vahepealse variandiga.
Kusksu

Kusksu on traditsiooniline Malta supp.
Supi peamised osised on põldoad, väikesed pastapallid ja värske ġbejna juust. Lisandid võivad olla sibul, küüslauk, loorberileht, või, kanamunad, herned, tomatipasta, oliiviõli; serveerimislisandina ka mündilehed või riivitud parmesan.
Supile nime andnud väikesed pallid näevad välja nagu kuskuss, kuid on hoopis pastatoode. "Kusksu" pallid annavad supile iseloomuliku kreemja ja sooja tekstuuri, mistõttu see on Maltal levinud külma ilma söök.
Vahekeel

Vahekeel (inglise keeles "interlanguage") on keelevariant, mille õppijad loovad õpitavas sihtkeeles.
Vahekeele mõiste võttis kasutusele 1972. aastal Larry Selinker.
Natalla Kačanava

Natalla Ivanaŭna Kačanava (valgevene keeles Наталля Іванаўна Качанава; vene keeles Наталья Ивановна Кочанова "Natalja Ivanovna Kotšanova"; sündinud 25. septembril 1960 Połackis Valgevene NSV-s) on Valgevene riigitegelane.
Natalla Kačanava lõpetas 1982. aastal Navapołacki Polütehnilise Instituudi tööstus- ja tsiviilehituse erialal ning 2006. aastal Valgevene Vabariigi Presidendi juures asuva Juhtimise Akadeemia.
Aastatel 2007–2014 oli ta Navapołacki Linna Täitevkomitee esimees, 2014–2016 Valgevene Vabariigi asepeaminister (vastutas sotsiaalsfääri eest) ja 2016–2019 Valgevene Vabariigi Presidendi Administratsiooni juht.
Ülemkoja esimees.
Valgevene president Alaksandr Łukašenka nimetas 5. detsembril 2019 Kačanava Valgevene parlamendi ülemkoja Vabariigi Nõukogu liikmeks. Järgmisel päeval toimunud Vabariigi Nõukogu istungil valiti ta ülemkoja esimeheks.
Kačanava on Valgevene Vabariigi Julgeolekunõukogu alaline liige.
Valgevene konstitutsiooni paragrahv 881 kohaselt Valgevene presidendi loomuliku surma korral asub tema kohuseid täitma ülemkoja esimees.
Callistosporiaceae

Callistosporiaceae on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv sugukond seeni.
Meie elu parimad aastad

"Meie elu parimad aastad" ("The Best Years of Our Lives"; ka "Glory for Me" ja "Home Again") on 1946. aasta Ameerika Ühendriikide draama- ja sõjafilm, mille lavastas William Wyler ja produtseeris Samuel Goldwyn. Film põhineb MacKinlay Kantori 1945. aastal ilmunud novellil "Glory for Me". Film räägib loo USA armee sõjaväelastest, kes peavad taas kohanema ühiskondliku ja tsiviileluga pärast naasmist teisest maailmasõjast. Stsenaariumi kirjutas Robert E. Sherwood. Peaosades mängivad Myrna Loy, Fredric March, Dana Andrews, Teresa Wright, Virginia Mayo ja Harold Russell.
Teos nomineeriti kaheksale Oscari auhinnale, millest pälvis seitse, k.a parima filmi Oscari. Wyler võitis parima lavastaja, March parima meespeaosatäitja ja Russell parima meeskõrvalosatäitja Oscari. "Meie elu parimad aastad" oli enim piletitulu teeninud film nii USAs kui ka Suurbritannias alates 1939. aasta teosest "Tuulest viidud" ja on kuues enim pileteid müünud film iial Suurbritannias 20 miljoni kinopiletiga. 1989. aastal oli film üks 25 filmist, mis jäädvustati USA Kongressi raamatukogu Riiklikku Filmiregistrisse.
Trinity (tuumakatsetus)

Trinity oli Manhattani projekti raames toimunud aatomipommi katsetuse koodnimi. Katsetava pommi hüüdnimi oli Gadget.
Katsetuse teostas 16. juulil 1945 kell 5.29 Ameerika Ühendriikide maavägi New Mexico osariigis Jornada del Muerto kõrbe põhjapoolses osas. Katsepolügoonist 56 km kaugusele loode suunas jäi Socorro maakonna keskus Socorro, toona umbes 4000 elanikuga asula.
Katsetuse käigus testiti implosiooni tüüpi plutooniumpomm. Tegemist oli maailmas esimese tuumarelva katsetusega.
Katsetuse läbiviimist juhtis Kenneth Bainbridge.
Vaatlejad.
Katsetust olid jälgimas hulk Manhattani projektist osavõtjaid, sealhulgas James Chadwick, Enrico Fermi, Hans Bethe, Richard Feynman, Leslie Groves, Robert Oppenheimer, Richard Tolman, Edward Teller ja John von Neumann.
Ajaloomälestis.
1965. aastal sai katsepolügoon Ameerika Ühendriikide riiklikuks ajaloomälestiseks.
Laumets

Laumets on eesti perekonnanimi.
Statistika.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Laumets 234 inimesel: 95 mehel ja 139 naisel. Perekonnanimede levikult oli Laumets meeste puhul 882. kohal ja naiste puhul 591. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Laumets vanuserühmas 55–59, kus neid on 10 000 elaniku kohta 3,54. Nimi oli kõige sagedasem Jõgeva maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 8,95 inimest.
Nimede eestistamisel võeti Laumets 1935.–1940. aastal uueks perekonnanimeks 11 juhul isikute poolt, kelle perekonnanimi oli varem Bauman, Boltov, Ivan, Landmann, Laupberg, Luberg (4 korral), Oberg ja Oinas.
Nimest Laumets loobuti 1937. aastal kahel korral, kui uueks nimeks võeti Haaboja ja Rannu.
Rico Freimuth

Rico Freimuth (sündinud 14. märtsil 1988 Potsdamis) on Saksamaa endine kümnevõistleja. 
Sportlastee.
Ta võitis 2007. aasta Euroopa juunioride meistrivõistlustel Helgelos kümnevõistluses 7524 punktiga pronksmedali. 
2011. aasta mais ületas Freimuth esimest korda 8000 punkti piiri, kogudes Götzise kümnevõistluses 8158 punkti. Juulis Ratingeni kümnevõistluses viis ta isikliku rekordi 8287 punktini. Maailmameistrivõistlustel Daegus tegi ta täiskasvanute tiitlivõistluste debüüdi, kuid jäi kaugushüppes tulemuseta ja katkestas.
2012. aasta Götzise kümnevõistluses püstitas Freimuth isikliku rekordi 8322 punkti, millega täitis olümpiamängude normi. 2012. aasta suveolümpiamängudel Londonis sai ta 8320 punktiga 6. koha.
2013. aasta maailmameistrivõistlustel Moskvas oli ta isikliku rekordi 8382 punktiga seitsmes.
2014. aasta Euroopa meistrivõistlustel Zürichis sai ta 8308 punktiga 7. koha.
2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis võitis Freimuth isikliku rekordiga 8561 punkti Ashton Eatoni ja Damian Warneri järel pronksmedali.
2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros katkestas ta kümnevõistluse kuulitõuke järel.
2017. aasta Ratingeni kümnevõistluses püstitas ta isikliku rekordi 8663 punkti. Maailmameistrivõistlustel Londonis võitis Freimuth 8564 punktiga Kevin Mayeri järel hõbemedali.
2020. aastal teatas ta kergejõustiklaskarjääri lõpetamisest. 
Lisaks kergejõustikule on Freimuth tegelenud ka jalgpalliga. Viieaastaselt liitus ta Meißner SV 08-ga, kus mängis, kuni keskendus 14-aastaselt kergejõustikule. 2018. aastal liitus ta Saksamaa 6. liigatasandil mängiva 1. FC Romonta Amsdorfi meeskonnaga, kus mängis ründajana ühes liigamängus ja lõi ühe värava. 
Isiklikku.
Rico Freimuthi isa Uwe Freimuth on endine kümnevõistleja, ema Anke Tröger on endine seitsmevõistleja ja onu Jörg Freimuth on endine kõrgushüppaja.
Beetaretseptorid

β-retseptorid ehk beetaretseptorid ehk beetaadrenergilised retseptorid ehk beetaadrenoretseptorid on rühm fülogeneetilises suguluses olevaid G-valguga seotud retseptoreid, mida aktiveerib hormoon adrenaliin. 
Nagu ka α1- ja α2-adrenoretseptoridki kuuluvad need adrenergiliste retseptorite hulka ja need jaotatakse farmakoloogiliste ja molekulaarbioloogiliste omaduste põhjal kolmeks tüübiks: β1, β2 ja β3. Neljanda tüübi, "β4-adrenergilise retseptori" olemasolu on vaidluse all. Alates oktoobrist 2007 ja juunist 2008 on teada vastavalt β2- ja β1-retseptori röntgenkristallstruktuurid, millega need on pärast rodopsiini teine ja kolmas G-valguga seotud retseptor, mille struktuur on kindlaks tehtud.
Leidumine.
β-retseptoreid on väga tihedalt südames, silelihastes ja rasvkoes. Südames kutsub primaarselt β1-retseptorite ja sekundaarselt β2-retseptorite aktiveerimine esile südame kontraktsioonijõu ja südame löögisageduse tõusu. Neerus leiab β1-retseptori vahendusel aset reniini eritus.
Bronhide, emaka ja veresoonte silelihastes on β2-adrenergiline retseptor domineeriv ning viib nende elundite lõdvenemisele ja seega laienemisele.
β3-retseptorit on leitud peamiselt pruunist rasvkoest ja see kutsub seal esile lipolüüsi ja termogeneesi.
Farmakoloogiliselt südames tõestatud β4-retseptorit peetakse praegu ainult β1-retseptori afiinsusseisundiks, sest näiteks β1-"knockout"-hiirtel ei ole β4-efektid tõestatavad.
Funktsioon.
β-retseptorite aktivatsioon viib seotud Gs- või Gi/o-tüüpi G-valkude sidumise kaudu järellülitatud signaaliülekande deaktiveerumiseni. Kõik β-retseptorid saavad Gs kaudu siduda adenülüültsüklaasi, mis suurendab tsüklilise adenosiinmonofosfaadi kontsentratsiooni ja aktiveerib selle kontsentratsiooni suurendamise kaudu proteiinkinaasi A. Signaaliülekannet Gi/o-valkude kaudu on tõestatud eriti β2- ja β3-retseptorite puhul.
β1-retseptorid on eriti tähtsad siinussõlme ja südamelihase piirkonnas, kus nad vahendavad sümpaatilise närvisüsteemi kaudu positiivselt inotroopset, positiivselt lusitroopset ja positiivselt batmotroopset toimet.
Bronhioolide silelihasrakkudes ja skeletilihaste arterioolides vahendavad vastavalt β1- ja β2-retseptorid samamoodi proteiinkinaas A aktivatsiooni. Proteiinkinaas A aktiveerib seal fosforüülimise teel müosiini kerge ahela fosfataasi, selle tulemus on laienemine.
Farmakoloogia.
Beetaagonistid.
Beetaagonistid ehk beetasümpatomimeetikumid stimuleerivad beetaretseptoreid. Ravis kasutatakse nii β2-selektiivseid kui ka β3-selektiivseid agoniste: 
β2-agoniste, näiteks salbutamooli ja eriti klenbuterooli kuritarvitatakse sageli dopinguvahenditena. Esiplaanil on siiski kasutamine ägedate astmahoogude ravis. Bronhospasmi saab inhalatsiooni teel väga kiiresti kaotada, nii et leevendus saabub ruttu. 
Beetaadrenergilise retseptori antagonistid.
Beetaadrenergilise retseptori antagonistid ehk beetasümpatolüütikumid pärsivad efekte, mida adrenaliin esile kutsub. Ravis kasutatakse neid beetablokaatoritena muu hulgas hüpertensiooni, südamepuudulikkuse, rinnaangiini puhul ja migreeni profülaktikaks.
Baškortostani haldusjaotus

Baškortostani haldusjaotus kirjeldab Venemaa koosseisus oleva Baškortostani Vabariigi halduslikku ülesehitust. Baškiiria koosseisu kuuluvad 54 rajooni, 21 linna, 2 alevat, 828 külaasundust ja 4674 asulat. Ametlikud piirkonna keeled on baškiiri ja vene keeled. 
Vabariigi pealinn on Baškortostani põhiseadusega määratud olema Ufa. Vabariikliku tähtsusega linnad on pealinn Ufa ja Agidel, Kumertau, Neftekamsk, Oktjabrski, Salavat, Sibai ning Sterlitamak. 
Rajoonid.
Baškortostani koosseisus on 54 rajooni.
Harkivi inimõiguste kaitserühm

Harkivi inimõiguste kaitserühm on üks vanimaid ja aktiivsemaid Ukraina inimõiguste organisatsioone. Juriidilise isikuna asutati 1992. aastal, kuid tegutseb Ukraina NSV-s inimõiguste kaitserühmana 1988. aastast Seltsi "Memorial" all. See oli esimene ametlik inimõigusorganisatsioon endises NSV Liidus. Paljud organisatsiooni liikmed osalesid 1960.–1980. aastate inimõiguste liikumises.
Liidud.
Harkivi inimõiguste kaitserühm on koalitsiooni "Õiglus rahu nimel Donbassis" liige.
Auhinnad.
ELi/USA demokraatia ja kodanikuühiskonna auhind (1998)
Vaata ka.
Ukraina inimõiguste järelevalve korrakaitses jälgijate ühendus
Mustjala Vabadussõja mälestussammas

Mustjala Vabadussõja mälestussammas on Saare maakonnas Silla külas Silla kalmistul asuv Vabadussõjas langenutele püstitatud mälestusmärk.
Panzerfaust 3

Panzerfaust 3 Saksamaal toodetav raketiheitja, mida saab kasutada tankide või rajatiste vastu.
Raketiheitja Panzerfaust 3 arendati välja Saksamaa LV Bundeswehrile, NSV Liidu soomusvägede tankide T-72 ja T-80 vastu aastatel 1978-1985, kuna eelnevalt Saksa armee varustuses olnud Panzerfaust 2 (Panzerfaust 44 Lanze) ei olnud suutelised läbistame nende uute tankide soomuskaitset.
Reppo (perekonnanimi)

Reppo on perekonnanimi.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli perekonnanimi Reppo Eestis 57 mehel ja 50 naisel.
Akrostihhon

Akrostihhon (kreeka k. "akros" 'äärmine' ja "stichos" 'rida, värss') on luuletus, mille ridade või salmide algustähed annavad kokku sõna (harilikult nime) või lause.
Akrostihhonid olid laialt levinud keskaegses kirjanduses, kus need olid tavaliselt mõeldud luuletaja või tema patrooni nime esiletõstmiseks või pühaku poole palvetamiseks. Neid esineb kõige sagedamini värsiteostes, kuid võib esineda ka proosas.
Kolmerealine akrostihhon luuletus (korea k. 삼행시) on Lõuna-Koreas enim levinud luulevorm. Selle ülesehituseks on vaja jagada antud sõna iga karakter eraldi ja kirjutada luuletus, mis algab selle karakteriga. Näiteks kui on antud sõnaks „가나다", peab ühendama sõnad, mis algavad 가, 나 ja 다, et moodustada lühike luuletus.
Lõuna-Koreas kasutatakse sellist luulevormi sõnamänguna, mida mängitakse tihti meelelahutusprogrammides ja ka seltskonnamänguna. Mitmed inimesed, kes on selles mängus oskusi näidanud, on tuntud isikud nagu Park Myung-soo, Kim Jun-ho, Lee Seo-geun ja Min Kyung-soon. Samuti on seda luulevormi kasutatud K-pop lauludes, nagu GFriend laulus nimega „Love Whisper“.
Näited.
Edgar Allan Poe inglise keeles kirjutatud akrostiline luuletus, mis kannab pealkirja „An Acrostic":
Elizabeth it is in vain you say
"Love not" — thou sayest it in so sweet a way:
In vain those words from thee or L.E.L.
Zantippe's talents had enforced so well:
Ah! if that language from thy heart arise,
Breath it less gently forth — and veil thine eyes.
Endymion, recollect, when Luna tried
To cure his love — was cured of all beside —
His folly — pride — and passion — for he died.
Andrus Rõugu luuletus, „Silmades taevas ja meri", mille ridade esimesed tähed andsid ülalt alla lugedes kokku sõna „sinimustvalge":
Silmades taevas ja meri
Inimene sinisilmne
Nagu peoga kühveldet teri
Imeline valge
Meeled tuultele valla
Uued vaod vaotuman palge
Süda sädemeid kalla
Tuli kõik neelab alla
Voogab päev üle lõõsan maa
Algaman merel kui tõus
Lebada kauem ei saa
Geenid veel jõus
Eestimaa
DEW8

 
DEW8 (pseudonüüm, kodanikunimi Siim Parisoo; sündinud 1993) on Tartus tegutsev alternatiivse hiphopmuusika produtsent, helilooja ja kunstnik.
Haridus- ja töökäik.
2012. aastal lõpetas ta Ülenurme Gümnaasiumi, hiljem meedia ja reklaamikunsti ala Tartu kõrgemas kunstikoolis (praegu kõrgem kunstikool Pallas). Alates 2018. aastast Tartus tegutseva Ö Stuudio produtsent ja loovjuht.
Kujutav kunst.
2022. aastal oli Tartus Aparaaditehases üleval DEW8 isikunäitus "UROBOROS KAHEKSAS", kuraator Stina Leek (Ajuokse). Graafilise disainerina on kujundanud mitmeid albumeid näiteks Põhjamaade Hirm "Nagu Vaataks Pilvi", Orelipoiss "UNI", GENKA ja DEW8 "DOOM" ja OLEG" ning "Raritates Ex Formats".
Ola Gjeilo

Ola Gjeilo (sündinud 5. mail 1978 Skuis) on norra helilooja ja pianist. Ta on kirjutanud koori-, klaveri- ja kontsertansamblimuusikat, mida ta avaldab Walton Musicu, Edition Petersi ja Boosey &amp; Hawkesi kaudu. Elab Ameerika Ühendriikides.
Ravenna San Vitale basiilika

San Vitale ehk San Vitale basiilika on 6. sajandil ehitatud kirik Ravennas Itaalias, mida loetakse Bütsantsi arhitektuuri üheks tähtteoseks. Eriti väärtuslikud on selle interjööri seinu ja lagesid katvad rikkalikud värvirohked kristliku ikonograafiaga mosaiigid.
San Vitale kirik on koos teiste Bütsantsi kristlike mälestusmärkidega Ravennas alates 1996. aastast kantud UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Ajaloost.
Kiriku ehitamist alustas 526. aastal piiskop Ecclesius idagoodi kuninganna Amalasuintha (suri 535) valitsusajal ja selle pühitses aastal 547 piiskop Maximianus. Sel perioodil oli Ravenna idagootide kuningriigi pealinn, pärast 540. aastat Bütsantsi käes. Kirik on pärimuse järgi püstitatud Ravenna kaitsepühaku märter Vitalise hauale ja on talle pühitsetud.
Arhitektuur.
Ehitis on kaheksanurkse põhiplaaniga ja kaetud lameda kupliga, mis on laotud õõnes terrakotatorudest. Hoone juures võib märgata nii Vana-Rooma kui ka Bütsantsi arhitektuurile iseloomulikke elemente. Kuppel, uste kuju ja astmelised tornid on Rooma-pärased, kuid välisküljel hulknurkse kujuga apsiid, talumitega kapiteelid, kitsad tellised ja varane versioon tugikaartest on tüüpilised Bütsantsile.
Kirik on kuulus rikkalike bütsantsi mosaiikide poolest, mis on suurimad ja enim säilinud nende hulgast, mis asuvad väljaspool Istanbuli. Hindamatuks infoallikaks Bütsantsi kunsti ja arhitektuuri kohta teeb kiriku asjaolu, et see on ainuke suurem kirik, mis on Justinianus I ajast tänapäevani peaaegu muutumatul kujul säilinud. Ravenna San Vitale mosaiigid on sarnased samal ajal Konstantinoopolis looduga. Neil on kujutatud Vana ja Uue testamendi tegelasi ning ehitise püstitamise kaasaegseid Bütsantsi valitsejaid ning kirikutegelasi. Tähelepanuväärne altariruumi mosaiik kujutab Jumala Talle kesk taimi ja loomi. Apsiidi lähedal on kaks mosaiigipaneeli, mis kujutavad keiser Justinianust (valitses 527–565) koos saatjaskonnaga, samuti Theodorat saatjatega. Arvatud on, et kiriku dekoor oli mõeldud peegaldama Justinianuse palee vastuvõtusaali.
Silvia Tobias

Silvia Tobias (24. mai 1908 Teplice – 28. detsember 1985 New York) oli eesti harfimängija ja muusikapedagoog.
Ta lõpetas aastal 1925 Berliinis lütseumi ja aastal 1932 kõrgema muusikakooli.
Ta mängis aastatel 1932–1933 Saksamaal mitmes orkestris, 1933–1935 Ankaras ja 1935–1970 Estonias.
Lisaks oli ta aastatel 1933–1935 Ankara konservatooriumi ja 1935–1970 Tallinna Riikliku Konservatooriumi õppejõud.
Ta on esinenud solistina ja ansamblis, korrastanud oma isa loomingut ja kirjutanud ooperi "Libahunt" (aastal 1946).
Ta elas aastast 1972 Ameerika Ühendriikides.
Isiklikku.
Tema isa Rudolf Tobias oli helilooja, organist ja koorijuht, õde Helen Tobias-Duesberg oli eesti helilooja ja organist.
Susan Dunklee

Susan Dunklee (sündinud 13. veebruaril 1986 Bartonis) on Ameerika laskesuusataja.
Dunklee kasvas Vermonti osariigis Bartoni linnas ja hakkas suusatama kaheaastaselt. Murdmaasuusatamise võistlustel hakkas ta osalema juba seitsmeaastaselt. Ta õppis St. Johnsbury Akadeemias Vermont St. Johnsburys keskkoolis. Laskesuusatamist hakkas ta harrastama siis, kui õppis Dartmouthi kolledžis ökoloogiat. Enne seda oli ta olnud murdmaasuusatamises kahekordne Ameerika meister. 2016. aastal Presque Isle'is toimunud maailma karikasarja sprindivõistlused lõpetas ta teise kohaga. 
2012. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlustel Ruhpolding sai Dunklee individuaalarvestuses viienda koha.
22. novembril 2013 nimetati Dunklee Ameerika Ühendriikide koondvõistkonda 2014. aasta taliolümpiamängudeks Sotšis Venemaal. Olümpiamängudel jäi tema parimaks tulemuseks 11. koht ühisstardiga sõidus.
19. veebruaril 2017 sai Dunklee laskesuusatamise maailmameistrivõistlustel Hochfilzenis toimunud ühisstardiga sõidus hõbemedali. See tegi temast esimese Ameerika naise, kes võitis olümpiamängudel või laskesuusatamise maailmameistrivõistlustel individuaalse medali. See tegi temast ka Lowell Bailey järel esimese naise ja teise inimese, kes kvalifitseerus järgmisse USA olümpiakoondisse. 
Ka 2020. aasta maailmameistrivõistlustel Anterselvas 7,5 km sprindis võitis ta hõbemedali.
Susani isa Stan Dunklee oli endine NCAA murdmaasuusatamise meister, kes võistles ka 1976. ja 1980. aasta taliolümpiamängudel; onu Everett Dunklee võistles murdmaasuusatamises 1972. aasta taliolümpiamängudel.
Kalety

Kalety (saksa "Kalet") on linn Poolas Sileesia vojevoodkonnas Tarnowskie Góry maakonnas. Kalety asub Tarnowskie Góryst umbes 14 km põhjas.
Kalety läks 1922. aastal rahvahääletuse tulemusel Saksamaa koosseisust Poolale. Linnaõigused sai Kalety 1951. aastal.
Ervin Lillepea

Ervin Lillepea (sündinud 19. aprillil 1957) on eesti muusik ja laulja.
Tema tuntuim lugu on "Tule õeke!", mida esitatakse koos laulja Siiri Kännuga.
Jastarnia

Jastarnia (saksa "Heisternest", kašuubi "Jastarniô") on linn Poolas Pomorze vojevoodkonnas Pucki maakonnas, Jastarnia valla halduskeskus. Jastarnia asub Heli maasäärel Läänemere kaldal.
Jastarnia on kuurortlinn.
Jastarniat on esmamainitud 1376. aastal. 1466. aastal läks Poola Kuningriigi koosseisu. Esimese Poola jagamise tagajärjel läks Jastarnia 1772. aastal Preisi kuningriigi võimu alla. 1920. aastal läks asula tagasi Poolale. Linnaõigused sai Jastarnia 1973. aastal.
Djaniny

Jorge Djaniny Tavares Semedo (enam tuntud kui Djaniny; sündinud 21. märtsil 1991 Santa Cruzis) on Roheneemesaarte jalgpallur, kes mängib ründajana Saudi Araabia kõrgliigaklubis Al Fateh.
Klubikarjäär.
Profidebüüdi tegi ta 2011. aastal Portugali kõrgliigas U.D. Leiria meeskonnas. Portugali kõrgliigas mängis ta seejärel hooajal 2012–2013 Olhanense ja hooajal 2013–2014 Nacionali ridades.
Aastatel 2014–2018 mängis ta Mehhiko kõrgliigaklubis Santos Laguna, kus saavutas suurt edu. Ta tuli klubiga kahel korral Mehhiko meistriks ning oli 2017–18 kevadhooajal liiga suurim värvakütt (14 väravat).
2018. aasta juulis liitus ta Saudi Araabia kõrgliigaklubiga Al-Ahli.
2020. aasta oktoobris sõlmis ta kolmeaastase lepingu Türgi kõrgliigaklubiga Trabzonspor. Tema edukaim hooaeg oli seal 2021/22, mil ta lõi Türgi kõrgliigas kümme väravat. Hooaja 2022/23 teises pooles oli ta Trabzonsporist laenul Araabia Ühendemiraatide klubis Sharjah.
2023. aasta septembris naasis Djaniny Saudi Araabiasse, kui sõlmis kaheaastase lepingu Al-Fatehiga.
Koondisekarjäär.
ja Roheneemesaarte jalgpallikoondises tegi Djaniny debüüdi 2012. aastal ja lõi koondisekarjääri esimese värava sama aasta 16. juunil Aafrika rahvaste karikavõistluste valikmängus Madagaskari vastu. Roheneemesaarte koondises mängis ta aastatel 2012–2020 kokku 35 korda ja lõi kuus väravat.
Ta kuulus Roheneemesaarte koondisse 2013. ja 2015. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.
Lesquin

Lesquin on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Templeuve'i kantonis.
Majandus.
Kui "Flandre Air" eksisteeris, oli tema peakontor Lille'i lennujaamas ja Lesquinis. 30. märtsil 2001 ühinesid "Flandre", "Proteus Airlines" ja "Regional Airlines" firmaks "Régional Compagnie Aérienne Européenne".
Sport.
Lesquinis asub jalgpalliklubi US Lesquin.
Lennujaam.
Lille'i lennujaam paikneb Lesquinis.
Louvil

Louvil on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Templeuve'i kantonis.
Mérignies

Mérignies on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Templeuve'i kantonis.
Moncheaux

Moncheaux on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Templeuve'i kantonis.
Mons-en-Pévèle

Mons-en-Pévèle on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Templeuve'i kantonis.
Mouchin

Mouchin on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Templeuve'i kantonis.
La Neuville

La Neuville on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Templeuve'i kantonis.
Péronne-en-Mélantois

Péronne-en-Mélantois on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Templeuve'i kantonis.
See on Métropole européenne de Lille'i osa.
Hoides usku

"Hoides usku" (inglise keeles "Keeping Faith"; kõmri keeles "Un Bore Mercher" 'ühel kolmapäeva hommikul') on Walesi telesari, mille esimene, 8 jaost koosnev hooaeg esilinastus 10. juulil 2018, teine, 6 jaost koosnev hooaeg 16. juunil 2019 ning viimane, samuti 6 jaost koosnev hooaeg 1. novembril 2020.
Sarja esimeses osas lahkub juristi haridusega kolme lapse ema Faithi abikaasa Evan kodust, sarja 14. osas soovitab Faith Evanil kodust lahkuda, mida viimane ka teeb.
Tegevuse keskmes on inimestevahelised suhted, korruptsioon politseis jm, organiseeritud kuritegevus jms. Faithi elukäigu mittesurmaval teel "hoidmisel" on tegevad inimesed alates ühiskonna heidikutest, lõpetades Scotland Yardi tippametnikega.
Jalaväediviis (Wehrmacht)

Teise maailmasõja jooksul formeerisid Saksa armee ja Waffen-SS kokku 330 jalaväediviisi.
Koosseis.
Sõja alguses 1. septembril 1939 oli Saksa armees rivis 85 nn tüüp 1939 diviisi, mille koosseis oli organisatsioonitabeli kohaselt järgmine:
Diviisi staap
Kolm jalaväerügementi, igas
Luurepataljon
Suurtükiväerügement
Tankitõrjepataljon
Pioneeripataljon
Välitagavarapataljon
Tagalatoetus
Haldustoetus
Meditsiinitoetus
Muu
1940. aasta 1. aprillil muudeti paljude diviisi allüksuste nimesid, Panzerabwehr ('tankikaitse') nimetati ümber Panzerjägeriks ('tankikütt') ning korrastati toetusüksuste numeratsiooni, enamus toetusallüksuste numbrid muudeti samaks diviisi numbriga.
Esimene suurem struktuurimuutus toimus kohe pärast Prantsusmaa kampaania lõppu 1940. aasta juunis. Et diviiside luurepataljonid kandsid kampaania käigus proportsionaalselt suuremaid kaotusi kui ülejäänud diviisi allüksuseid siis ainult üksikute diviiside pataljonid täiendati täiskooseisuni. Ülejäänute luurepataljonid jäid edasi teenima vähendatud koosseisus või läksid tankitõrjepataljoni koosseisu, moodustades nn kiirpataljoni ("schnelle battalion").
Idarindel kantud kaotused ei võimaldanud enam nii suuri jalaväekoondisi ning 1943. aastal võeti kasutusele nn tüüp 44 diviisiorganisatsioon. Rügementides vähenes jalaväepataljonide arv kolmelt kahele ja luurepataljon asendati füsiljeeripataljoniga. Varustuse puuduse tõttu puudusid uutel formeeringutel tihti tankitõrje- või õhutõrjekompaniid.
1944. aasta lõpus hakati purukslöödud diviise üles ehitama uue nn rahvagrenaderide (Volks Grenadier) organisatsioonitabeli järgi. Suurtükiväerügemendis oli ühes pataljonis 75mm välisuurtükid 105mm haubitsate asemel, et korvata viimaste puudust ning suurtükipatareides oli nelja suurtüki asemel kolm. Samas oli jalaväeüksustes rohkem automaat- ja tankitõrjerelvi.
1945. aasta alguseks oli välja töötatud ka uus jalaväediviisi organisatsioon, kuid selle kasutuselevõtuni ei jõutud.
Joonas Nättinen

Joonas Aleksanteri Nättinen (sündinud 3. jaanuaril 1991 Jämsäs) on Soome jäähokimängija, kes mängib keskründajana Rootsi kõrgliigaklubis HV71.
Soome kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2008–09 Espoo Bluesi meeskonnas.
2009. aastal valis Montreal Canadiens ta NHL-i "draft"is 65. valikuna.
2011. aastal suundus ta mängima Põhja-Ameerikasse, liitudes AHL-i klubiga Hamilton Bulldogs. NHL-is tegi ta Canadiensi meeskonnas debüüdi 17. jaanuaril 2014 mängus Toronto Maple Leafsi vastu.
2014. aasta juunis naasis Nättinen Euroopasse, liitudes Rootsi kõrgliiga klubiga MODO Hockey. Hooajal 2015–16 hakkas ta JYP Jyväskylä meeskonda kuuludes mängima taas Soome kõrgliigas. 2018. aastal võitis ta JYP-ga jäähoki Meistrite Liiga. Finaalis võitis JYP Rootsi klubi Växjö Lakersi tulemusega 2:0 ja Nättinen oli üks kahest JYP-i väravalööjast.
2018. aasta mais sõlmis ta lepingu KHL-i klubiga Nižnekamski Neftehimik. 2019. aasta mais sõlmis ta üheaastase lepingu Vitjaziga. 2020. aasta augustis liitus ta Tšerepovetsi Severstaliga, kus mängis kaks hooaega.
2022. aasta juunis sõlmis ta kaheaastase lepingu äsja Rootsi kõrgliigasse tõusnud HV71-ga.
Soome jäähokikoondise koosseisus tuli ta 2022. aastal olümpiavõitjaks.
Sport Club Corinthians Paulista hooaegade loend

Siin on loetletud Brasiilia jalgpalliklubi Sport Club Corinthians Paulista hooaegasid.
2020.
"Seisuga 11. veebruar 2020"
Romarinho

Romário Ricardo Silva (sündinud 12. detsembril 1990 Palestinas) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründajana Saudi Araabia kõrgliiga klubis Al-Ittihad.
Ta alustas klubikarjääri São Paulo osariigi klubis Rio Branco. 2011. aastal liitus ta Brasiilia esiliiga klubiga Bragantino.
Aastatel 2012–2014 mängis ta Brasiilia kõrgliiga klubis Corinthians. 2012. aastal võitis ta klubiga Lõuna-Ameerika klubide meistrivõistlused ja klubide maailmameistrivõistlused.
Aastatel 2014–2017 mängis ta Katari kõrgliigas El Jaishis ja hooaja 2017–2018 Araabia Ühendemiraatide klubis Al Jazira. 2018. aastal liitus ta Al-Ittihadiga.
Krynica Morska

Krynica Morska (saksa "Kahlberg") on linn Poolas Pomorze vojevoodkonnas Nowy Dwór Gdański maakonnas. Krynica Morska asub Wisła maasäärel Läänemere kaldal.
Kuni 1958. aastani oli asula nimi Łysica. Linnaõigused sai Krynica Morska 1991. aastal. Krynica Morska piirneb loodes Venemaa Kaliningradi oblastiga.
Bogatynia

Bogatynia (saksa "Reichenau in Sachsen") on linn Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonnas Zgorzeleci maakonnas, Bogatynia valla halduskeskus.
Algselt kuulus linn Tšehhi kuningriigile, 1635 anti Praha rahuga Saksimaa kuurvürstiriigile. Karistuseks Prantsusmaa toetamise eest Napoleoni sõdade ajal pidi Saksimaa 1815. aastal Viini kongressiga loovutama Ülem-Lusaatia kirdeosa Preisimaale, peale uute piiride joonistamist oli Reichenau ainust Neisse/Nysa jõest idas olev linn, mis jäi Saksimaa koosseisu.
Kuni 1945. aastani oli asula Saksamaa koosseisus, olles nii ainus linn, mis läks peale teist maailmasõda Poolale, mis ei kuulunud Preisimaa koosseisu. Linnaõigused sai 1945. aastal (1945–1947 oli linna nimi "Rychwałd").
Bogatynia lähedal asuvad Turówi kivisöekaevandus ja Turówi soojuselektrijaam.
Carolus Andriamatsinoro

Charles Carolus Andriamatsinoro (sündinud 6. juulil 1989 Mahajangas) on Madagaskari jalgpallur, kes mängib ründajana Saudi Araabia kõrgliiga klubis Al-Adalah ja Madagaskari jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Madagaskari klubis Academie Ny Antsika. 2011. aastal hakkas ta mängima Alžeeria kõrgliiga klubis WA Tlemcen. Seejärel mängis ta aastatel 2012–2017 Alžeeria liigas USM Algeri koosseisus. Hooajal 2013-14 ja 2015-16 tuli ta klubiga Alžeeria meistriks.
2017. aastal liitus ta Saudi Araabia kõrgliiga klubiga Ohod. Aasta hiljem siirdus ta Saudi Araabia esiliiga klubisse Al-Adalah. Hooajal 2018–19 lõi ta Saudi Araabia esiliigas 22 väravat, millega oli liiga suurim väravakütt. Samal hooajal tõusis ta Al-Adalahiga kõrgliigasse.
Madagaskari jalgpallikoondises tegi Andriamatsinoro debüüdi 12. juulil 2009 sõprusmängus Mayotte'i vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 18. mail 2014 Aafrika rahvaste karikavõistluste valikmängus Uganda vastu. Ta kuulus Madagaskari koondisse 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel, kus lõi kaks väravat.
Carlos Strandberg

Sergio Carlos Strandberg (sündinud 14. aprillil 1996 Göteborgis) on Rootsi jalgpallur, kes mängib ründajana Türgi kõrgliigaklubis Hatayspor.
Ta alustas klubikarjääri Rootsi klubis BK Häcken, mille meeskonnas debüteeris ta Rootsi kõrgliigas 2013. aastal. Hiljem on ta mänginud veel Rootsi kõrgliigas klubide AIK-i, Malmö ja Örebro koosseisus, lisaks Venemaa kõrgliigas Moskva CSKAs ja Ural ning Belgia kõrgliigas Westerlo.
2019. aasta augustis suundus Strandberg Malmöst laenule Saudi Araabia kõrgliigaklubisse Al-Hazem, kellega sõlmis 2020. aastal püsiva lepingu. Hooajal 2020/21 oli ta Al-Hazemist laenul Saudi Araabia kõrgliigaklubis Abha Clubi. Hooajal 2019/20 lõi Strandberg Saudi Araabia kõrgliigas 13 väravat ja 2020/21 hooajal 14 väravat. Hooaja 2021/22 keskel liitus ta Katari kõrgliigaklubiga Al-Sailiya, kus mängis poolteist hooaega.
2023. aasta juulis sõlmis Strandberg nelja-aastase lepingu Hataysporiga.
Aastatel 2013–2018 mängis Strandberg Rootsi noortekoondistes. 2013. aastal saavutas Strandberg Rootsi kuni 17-aastaste koondisega noorte maailmameistrivõistlustel kolmanda koha.
Rinnaleht

Rinnaleht on ripatsina kaelakees kantav lai õhukesest hõbeplekist rinnaehe.
Suuri sõõrikuid kandi Eestis juba nooremast rauaajast kuni 16. sajandini. Seejärel levisid pikliku puulehekujuga rinnalehed, mis siiski hiljem jäid kaelarahade kõrval tagaplaanile. Rinnalehti kandsid 19. sajandil vähesel määral veel Setu naised.
Laplace'i rõhk

Laplace'i rõhk on gaasilist ja vedelat keskkonda eraldava mittetasandilise pinna sisemisele ja välimisele poolele mõjuvate rõhkude erinevuse suurus. Rõhkude erinevust tekitab gaasi ja vedeliku piirpinnal mõjuv pindpinevus.
Laplace'i rõhu formula_1 suurust saab hinnata Youngi-Laplace'i võrrandiga, mis avaldub kujulː
 formula_2
kus formula_3 ja formula_4 on peamised kõverusraadiused ja formula_5 (mõnikord kasutatakse tähist formula_6) on pindpindevus. Üldiselt tähistatakse kumerpindade kõverusraadiusi positiivse märgiga ja nõguspindade negatiivse märgiga.
Sfääriliste kehade nagu mullide või piiskade korral on formula_3 = formula_4 ja Laplace'i rõhk avaldubː 
 formula_9
Näiteks vedelikus paikneval gaasimullil on ainult üks piirpind. Seejuures gaasilises keskkonnas paikneva vedelikust seinaga gaasimullil on kaks piirpinda, millest mõlemad panustavad rõhkude erinevusse. Sfäärilise mulli korral, mille välimine raadius on lähedane sisemise raadiusega võib välimise raadiuse kirja panna järgneval kujulː formula_10. Asendades viimase saame Youngi-Laplace'i võrrandisse saame
 formula_11
Näited.
Valemis rakendamise näitena, võib leida vedelikus paikneva õhumulli sisest rõhku. Võttes pindpinevuse suuruseks formula_5 = 72 mN/m (25°C) on järgnevas tabelis leitud kolme eri suurusega mulli sisemine rõhk Paskalites ja atmosfäärides.
Loomingu Raamatukogu kuldsari

"Loomingu Raamatukogu kuldsari" on alates 2020. aasta jaanuarist ilmuv raamatusari, mis sisaldab valikut Loomingu Raamatukogus varem ilmunud teostest. Kuue kümnendi lemmikuid hõlmavas sarjas antakse välja nii ilukirjandust kui ka esseistikat. Raamatuid ei anta tingimata välja oma algsel kujul – osa neist saab uued saatetekstid ja mõnda kogumikku täiendatakse ka varem ilmumata tekstidega. Igal aastal ilmub kuus raamatut.
Kuldsarja kujunduse autor on Maris Kaskmann.
Czechowice-Dziedzice

Czechowice-Dziedzice (saksa "Czechowitz-Dzieditz" või "Czechowitz-Dziedzitz") on linn Poolas Sileesia vojevoodkonnas Bielsko-Biała maakonnas, Czechowice-Dziedzice valla halduskeskus. Czechowice-Dziedzice asub Bielsko-Biała kesklinnast umbes 11 km põhjaloodes.
Asula sai linnaõigused 1951. aastal ja kandis esialgu nime Czechowice. Praeguse nime sai linn 1958. aastal.
Czechowice-Dziedzice on oluline raudteesõlm. Seal asuvad kivisöekaevandus ja mitmed tööstusettevõtted.
Bianca Bellová

Bianca Bellová (sündinud 20. veebruaril 1970 Prahas) on Tšehhi kirjanik ja tõlkija.
Ta on lõpetanud Praha Majandusülikooli (Vysoká škola ekonomická v Praze). 
Ta on kirjutanud romaanid 
"Jezero" eest võitis Bellová Tšehhi peamise kirjandusauhinna Magnesia Litera ja 2016. aasta Euroopa Liidu kirjandusauhinna ning see on tõlgitud araabia, saksa, hollandi, itaalia, prantsuse, poola, läti, bulgaaria ja soome keelde.
Lukas Hofer

Lukas Hofer (sündinud 30. septembril 1989 Bruneckis) on Itaalia laskesuusataja.
2006. aastal arvati ta Itaalia koondisse. Maailma karikasarjas debüteeris ta 2009. aastal Oberhofi etapil sprindis ja sai 53. koha. Esimese poodiumikoha MK-etapil saavutas ta 2010. aastal Kontiolahtis segavõistluse kolmanda kohaga. Esimene võit tuli 5. jaanuaril 2012 Oberhofis teatevõistluses koos Christian De Lorenzi ning vendade Markus ja Dominik Windischiga. See oli üle pika aja Itaalia laskesuusatamise MK-etapi võit pärast René Cattarinussi võitu Hantõ-Mansiiskis 19. märtsil 2000, millest oli möödunud 11 aastat ja 10 kuud.
Ta osales kahtedel noorte maailmameistrivõistlustel: Val Martellos 2007. aastal (individuaalsõidus 23., sprindis 29., jälitussõidus 22., teatesõidus 13.) ja Ruhpoldingis 2008. aastal (individuaalsõidus 4., sprindis 15., jälitussõidus 4. koht), pronks teatesõidus) ja ühel juunioride maailmameistrivõistlustel Canmore'is 2009. aastal (individuaalsõidus 44. koht, kuld sprindis 31. jaanuaril, kuld jälitussõidus 1. veebruaril). Ta osales ka kahtedel Euroopa meistrivõistlustel ja võitis 2011. aasta Val Ridannas sprindis pronksi.
Hofer on osalenud kolmedel taliolümpiamängudel: 2010. aastal Vancouveris (sprindis 56. koht, individuaalsõidus 46., jälitussõidus 54. ja teatesõidus 12. koht), 2014. aastal Sotšis (sprindis 12. koht, 14. koht individuaalsõidus, jälitussõidus 17. koht, 5. koht teatesõidus ja 3.koht segateatesõidus) ja 2018. aastal Pyeongchangis (sprindis 10. koht, 10. koht jälitussõidus, 63. koht individuaalses arvestuses, 18. koht ühisstardiga sõidus, 12. koht teatesõidus, 3. koht segateatevõistluses). 
Esimese individuaalse maailmameistrivõistluste medali võitis ta Hantõ-Mansiiskis 12. märtsil 2011. aasta maailmameistrivõistlustel ühisstardiga sõidus, saades pronksmedali, maailmameistriks tuli norralane Emil Hegle Svendsen venelase Jevgeni Ustjugovi ees . Hofer on veel saanud kolm teatevõistluste maailmameistrivõistluste medalit. Kaks hõbemedalit on ta saanud 2019. aastal Östersundis paaristeatesõidus ja 2020. aastal Anterselvas segateatevõidus ja pronksmedali 2019. aastal segateatesõidus.