tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Üksipenni

Üksipenni on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Üksipenni on pandud Nurme mõisavallas Nissi kihelkonnas Harjumaal. 1. jaanuaril 2025 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Voigt

Voigt on Liibavist pärit Kuramaa ja Liivimaa kaupmehe- ja aadlisuguvõsa.
Ajalugu.
Voigti suguvõsa päritolu on jäänud ebaselgeks. Perekonnatraditsiooni kohaselt olid nad pärit Reinimaalt ja põlvnesid Vogt von Hunolsteini aadlisuguvõsast. XVII sajandil elas Liibavis Diedrich Voigt (maeti 1668), kellega saab alguse suguvõsaliin. Tema järeltulijate hulgast võrsus kaupmehi, vaimulikke ja Kuramaa hertsogi ametnikke. 1819. aastal annetati Sesava pastorile Johann Friedrich Voigtile (1760−1844) Püha Vladimiri IV klassi ordeni ja ta tõsteti aadliseisusse. Tema poeg Georg Friedrich Hermann von Voigt (1796−1852) rajas suguvõsa Liivimaa liini. Tema poeg August Robert von Voigt (1826−1894) omandas Härgmäe kihelkonnas Annase ja Pedele mõisad ning võeti 1873. aastal Liivimaa kubermangu aadliraamatusse.
Lastelaul

Lastelaul on lastepärane, lastele määratud lauldav laul või luuletus.
Lastelauludele on iseloomulik, et laulu tekst on riimis ja refrään on haarav. Lastelaulude meloodia on lihtne.
Kölni Ajalooarhiiv

Kölni Ajalooarhiiv (saksa keeles "Historisches Archiv der Stadt Köln") on arhiiv Saksamaal Kölnis; ühtlasi Saksamaa suurim arhiiv. Arhiiv sisaldab arhivaale muu hulgas Kölni ajaloo ja selle elanike kohta. Vanimad arhivaalid pärinevad keskajast ja uusimad tänapäevast.
3. märtsil 2009 kukkus 40 aastat vana arhiivihoone kokku. Õnnetuse põhjustas Kölni metroo ehitus. Õnnetuse käigus sai kahjustada 90% arhivaalidest, ent hiljem õnnestus suurem osa neist taastada.
Preisi Riigiarhiiv

Preisi Riigiarhiiv (saksa keeles "Preußisches Staatsarchiv Königsberg") oli Preisimaal Königsbergis asunud arhiiv. 
Arhiivis säilitati arhivaale muu hulgas Saksa ordu, Preisimaa hertsogite ja Ida-Preisimaa kohta. Endise arhiivi arhivaalid on aastast 1979 leitavad Berliinis asuvas arhiivis "Geheimes Staatsarchiv Preußischer Kulturbesitz".
Charles Babbage'i Instituut

Charles Babbage'i Instituut (inglise "Charles Babbage Institute") on USAs Minnesota Ülikooli juures tegutsev uurimiskeskus, mis on keskendunud infotehnoloogia ajaloole, eriti digitaaltehnoloogiale, programmeerimisele ja arvutivõrkudele. 
Asutuses säilitatakse muu hulgas teemakohaseid käsikirju, infotehnoloogiaettevõtete arhiive, erialateavikuid, fotosid, filme.
Asutus asutati 1978 Californias Palo Altos nimega "International Charles Babbage Society".
Zagrebi etnograafiamuuseum

Zagrebi etnograafiamuuseum on etnograafiamuuseum Horvaatias Zagrebis.
Muuseum asutati 1919. aastal.
Muuseumis on üle 85 000 eseme, millest enamik pärineb Horvaatiast.
Muuseumi direktor on Damodar Frlan.
Yorkshire'i muuseum

Yorkshire'i muuseum (inglise "Yorkshire Museum") on muuseum Suurbritannias Yorkis. Muuseumis on neli suurt kogu: bioloogia, geoloogia, arheoloogia ja astronoomia. Muuseumi direktor on Janet Barnes.
Muuseum asutati 1830. Muuseumi haldab York Museums Trust. 
Näiteks 2013 külastas muuseumi 122 780 inimest.
Küprose Muuseum

Küprose Muuseum (kreeka keeles Κυπριακό Μουσείο, inglise keeles "Cyprus Museum") on arheoloogiamuuseum Küprosel Nikosias. See on Küprose suurim ja vanim arheoloogiamuuseum.
Muuseum on asutatud 1882. aastal.
Muuseumis eksponeeritakse arheoloogilisi esemeid, mis on leitud Küprose saarelt.
Soome Lennundusmuuseum

Soome Lennundusmuuseum (soome keeles "Suomen ilmailumuseo") on lennundusmuuseum Soomes Vantaas. Muuseumi haldab Soome Lennundusmuuseumi Fond (soome keeles "Suomen Ilmailumuseosäätiö"). Muuseumi juhataja on Markku Kyyrönen.
Muuseumi kogudes on muu hulgas 72 lennukit, sh 22 purilennukit.
Hollandi vabaõhumuuseum

Hollandi vabaõhumuuseum (hollandi keeles "Nederlands openluchtmuseum") on vabaõhumuuseum Hollandis Arnhemis.
Muuseum asutati 1912. Muuseumikompleksi suurus on 44 ha. 
2005 tunnistati muuseum Euroopa aasta muuseumiks.
Alicante arheoloogiamuuseum

Alicante arheoloogiamuuseum (hispaania keeles "Museo Arquelógico Provincial de Alicante") on arheoloogiamuuseum Hispaanias Alicantes.
Muuseum asutati 1932.
Aastast 2000 asub muuseum endise San Juan del Dios'i haigla hoones.
2004 tunnistati muuseum Euroopa aasta muuseumiks.
Technoseum

Technoseum on tehnoloogiamuuseum Saksamaal Baden-Württembergi liidumaal Mannheimis. Muuseumi ekspositsioonid käsitlevad industrialiseerimisega seotut.
Muuseumihoonet ehitati aastatel 1982–1990.
1992. aastal tunnistati muuseum Euroopa aasta muuseumiks.
Beamishi muuseum

Beamishi muuseum (inglise "Beamish Museum") on vabaõhumuuseum Suurbritannias Durhami krahvkonnas Beamishi külas. 
Muuseum asutati 1970.
Aastas külastab muuseumi umbes 350 000 inimest.
Muuseumi eesmärk on näidata ühe Kirde-Inglismaa linna igapäevaelu alates tööstusrevolutsiooni algusest kuni 20. sajandi alguseni.
1987 tunnistati muuseum Euroopa aasta muuseumiks.
Zuiderzee muuseum

Zuiderzee muuseum (hollandi keeles "Zuiderzeemuseum") on vabaõhumuuseum Hollandis Enkhuizeni linnas. Muuseum on nime saanud Zuiderzee järve järgi (tänapäeval IJsselmeer).
Muuseumi ehitised esindavad tüüpilist Zuiderzee-äärse väikelinna arhitektuuri ajaperioodil 1700–1900.
1984. aastal tunnistati muuseum Euroopa aasta muuseumiks.
Peloponnesose rahvakunstimuuseum

Peloponnesose rahvakunstimuuseum (ka Vassilios Papantoniou rahvakunstimuuseum) on rahvakunstimuuseum Kreekas Nafplioni linnas. Muuseumi haldab sihtasutus Peloppenesian Folklore Foundation (kreeka keeles Πελοποννησιακό Λαογραφικό Ιδρυμα).
Sihtasutus asutati 1974. Sihtasutus asutas muuseumi 1981.
Muuseumis on eksponeeritud talurahvakultuuri asju alates 19. sajandi lõpust kuni 20. sajandi alguseni. Kokku on muuseumis umbes 27 000 asja.
1981 tunnistati muuseum Euroopa aasta muuseumiks.
Museum Catharijneconvent

Museum Catharijneconvent (hollandikeelne nimi) on kunstimuuseum Hollandis Utrechtis. 
Muuseum asutati 9. juunil 1979. 
Muuseumis on eksponeeritud eelkõige religioosset kunsti. Näiteks on seal illustreeritud käsikirju, vääriskividega ilustatud köiteid, altar.
Näiteks 2015. aastal külastas muuseumi 111 199 inimest.
1980 tunnistati muuseum Euroopa aasta muuseumiks.
Rheydti loss

Rheydti loss (saksa keeles "Schloss Rheydt") on loss-muuseum Saksamaal Nordrhein-Westfaleni liidumaal Mönchengladbachis Rheydti linnaosas. 
Lossi on esmamainitud 1180. aastal. Loss on olnud mitme aadlisuguvõsa käes, sealhulgas Bylandt-Rheydtättenite käes, kellele kuulus Rheydti piirkond üle 300 aasta ja kelle valitsemisajal sai loss tänapäevase ilme.
1917. aastal ostis lossi Rheydti asula. Seejärel asula eestvedamisel loss renoveeriti ja suur osa lossist muudeti loss-muuseumiks.
1978. aastal tunnistati muuseum Euroopa aasta muuseumiks.
Aksel Berg

Aksel Ivanovitš Berg (vene keeles Аксель Иванович Берг; 10. november (vkj 29. oktoober) 1893 Orenburg, Orenburgi kubermang – 9. juuli 1979 Moskva) oli Nõukogude Liidu mereväelane, allveelaevnik, raadiotehnikateadlane ja küberneetik. Admiral-insener.
Elukäik.
Tema isa oli soome päritolu Venemaa keisririigi kindral Ivan Berg (soomepäraselt Johan Alexander Berg). Tema ema Elisabeth oli itaalia päritolu. Aksel Bergi isapoolsed vanavanemad olid Viiburi apteeker Alexander Berg ja tema naine Emilia.
Aksel Berg lõpetas 1914. aastal Merekorpuse. Esimeses maailmasõjas teenis ta noorema tüürimehana sõjalaeval. 1918. aastal võttis ta osa Jääretkest. 1919. aastal sai ta allveelaeva tüürimeheks. 1921. aastal oli allveelaeva komandör. Mereväeteenistust ühitas Berg õppimisega Petrogradi Polütehnilises Instituudis, seejärel jätkas õpinguid Tööliste ja Talupoegade Laevastiku Mereväeakadeemia elektrotehnika teaduskonnas. Pärast mereväeakadeemia lõpudiplomi kättesaamist 1925. aastal töötas ta õppejõuna Inseneride merekoolis. 
Aastatel 1932–1937 oli ta Mereväe Side ja Telemehaanika Teadusinstituudi ülem. 
1937. aasta detsembris Berg arreteeriti ja talle esitati süüdistus kodumaa reetmise eest, terroriaktide toimepanekus ja osalemise eest kontrrevolutsioonilistes organisatsioonides. Teda hoiti kinni kuni 9. maini 1940 NKVD erikonstrueerimisbüroos. Vabastati kinnipidamiskohast selgitusega, et tema süü on tõendamata. Juulis sai ta Vorošilovi-nimelise Mereväeakadeemia professoriks. 
1941. aasta mais anti talle insener-kontradmirali auaste. Sõja ajal põhjendas ta raadiolokaatorite loomise ja kasutuselevõtmise vajadust. Berg oli aastatel 1943–1944 elektrotehnikatööstuse rahvakomissari asetäitja ja 1943–1947 raadiolokatsiooni nõukogu esimehe Georgi Malenkovi asetäitja. Berg oli Raadiolokatsiooni Üleliidulise Teadusliku Uurimisinstituudi loomise (1943) eestvedajaid ja esimene direktor.
Berg oli aastatel 1953–1957 NSV Liidu kaitseministri asetäitja raadiorelvastuse alal ja 1953. aastal vastloodud NSV Liidu Teaduste Akadeemia Raadiotehnika ja Elektroonika Instituudi esimene direktor (1953–1955). 1959. aastast oli ta NSV Liidu Teaduste Akadeemia presiidiumi juures asuva küberneetikakomitee esimees. Ta koordineeris küberneetika teadusuuringuid. Edendas Nõukogude Liidus mitme teadusala – bioonika, tehnilise küberneetika, struktuurlingvistika ja tehisintellekti – tekkimist ja arengut. Tema toetusel hakati liiduvabariikides rajama küberneetikainstituute (sealhulgas 1960. aastal Tallinnas loodud küberneetikainstituut). Berg on bioküberneetika ja biotehniliste süsteemide koolkonna rajajaid Venemaal.
Ironbridge Gorge Museums

Ironbridge Gorge Museums (ingliskeelne nimi) on muuseumigrupp Suurbritannias Ironbridge'is. Gruppi kuulub kaheksa muuseumit. Need muuseumid asuvad Shropshire'is Ironbridge'i asulas. Asula piirkond oli tööstusrevolutsiooni häll.
Gruppi haldab asutus Ironbridge Gorge Museum Trust, mis loodi 1967.
1994. aastal tunnistati selle muuseumigrupi muuseumid Euroopa aasta muuseumiks.
Karl Aleksander Freimann

Karl Aleksander Freimann (13. september 1896 Laatre vald, Valgamaa – 12. veebruar 1942 Magadan) oli Eesti mereväelane (mereväekapten), 1937–1940 Eesti Vabariigi Merekindluste ülem.
Elukäik.
Lõpetas 1914. aastal Tallinna Reaalkooli kaubandusjaoskonna, astus sama aasta juulis vabatahtlikuna Viiburi 85. jalaväepolku teenistusse, kust komandeeriti septembris
Vilno sõjakooli. Lõpetas Vilno sõjakooli sõjaaegsed lipnike kursused ja ülendati lipnikuks 1. veebruaril 1915.
Võttis osa esimesest maailmasõjast polgu noorema ohvitserina, roodu- ja pataljoniülemana, sai põrutada lahingus Oginski kanali juures.
Vabadussõjas teenis vanema ohvitserina tagavarapatareis ja 1. raskesuurtükiväe divisjonis. 1920. aasta jaanuaris määrati rannapatarei nr. 6 ülemaks. Hiljem teenis Suurupi ja
Aegna saare komandandina, 2. diviisi staabi ajutise ülemana, Merekindluste ajutise ülemana ja alates 1937. aasta aprillist kuni 1940. aasta märtsini Merekindluste ülemana. 1. aprillist 1940. aastal tema ametikoht nimetati ringi Eesti Vabariigi Merejõudude juhataja abiks merekindluste alal.
Lõpetas 1919. aastal tagavarapatareis korraldatud suurtükiväe kursused ohvitseridele, 1924. aastal alalisväe ohvitseride täienduskursuse
ja 1927. aastal Kõrgema Sõjakooli.
1941. aasta 27. veebruaril arreteeriti NKVD poolt, oli vangis Kirovi oblastis, vabastati 1942. aasta keskel ja suri Magadanis vangistuses 45-aastaselt.
Isiklikku.
Tema poolvend oli tööstur Oskar Kerson.
Marjan Šarec

Marjan Šarec (sündinud 2. detsembril 1977 Ljubljanas) on Sloveenia ajakirjanik, koomik ja poliitik. Ta oli 13. septembrist 2018 kuni 3. märtsini 2020 Sloveenia peaminister.
Ta lõpetas aastal 2001 Ljubljana ülikooli juures oleva Teatri-, Kino-, Raadio- ja Televisiooniakadeemia. 
Ülikooli lõpetamise järel töötas ta Sloveenia Riiklikus Televisioonis. Ta osales raadiosaates "Radio Ga-Ga" ja telesaates "Hri-bar". Ta on imiteerinud paljusid Sloveenia ja rahvusvahelisi tegelasi. Aastal 2010 kandideeris ta kohalikel valimistel Kamnikis. Temast sai seejärel Kamniki linnapea. Aastal 2014 valiti ta uuesti Kamniki linnapeaks. Aastal 2017 kandideeris ta Sloveenia presidendivalimistel, kuid kaotas presidendivalimistel.
Toomas Tiirats

Toomas Tiirats (sündinud 28. septembril 1964 Suure-Jaanis) on eesti loomaarst ja endine Eesti Loomaarstide Ühingu president. 
Elulugu.
1982. aastal lõpetas Suure-Jaani Keskkooli ja 1987. aastal kiitusega Eesti Põllumajanduse Akadeemia veterinaari erialal. Seejärel töötas Lahmuse sohvoosi veterinaararstina ja hiljem peaveterinaararstina, vahepeal oli sundajateenistuses Nõukogude armees. 
1990. aastal asus elama Tartusse ning töötas teadurina Eesti Põllumajandusülikooli füsioloogia õppetoolis veiste ainevahetuse uurimise grupis. 1992. aastal alustas sama õppetooli juures doktorantuuri teemal "Kilpnäärme hormoonide roll kõrgetoodanguliste lüpsilehmade ainevahetuses". Akadeemiliselt kuulub korp! Fraternitas Tartuensisesse.
Turp

Turp on pika peenikese samba taoline seinast või sambast eenduv püsttugi võlvkaare toetamiseks, veerand-, pool- või kolmveerandringikujulise ristlõikega. Turp võib esineda nii iseseisva eendtoena seina, palendi vm küljes kui ka kimppiilari või kantonpiilari osana romaani ja gooti arhitektuuris. Ühe piilari küljes võib olla turpasid eri jämedustes – paksemad ehk "vanad turbad" toetavad vööndkaari, peenemad ehk "noored turbad" roideid ja kilpkaari.
Turbad esinevad ka portaali palestiku kujunduses. Hilisgooti arhitektuuris võib turbal olla peale ümara ka pirnjas (pirnvööditaoline) või polügonaalne ristlõige.
Eesti arhitektuuris on turpa kasutatud peamiselt portaalide kujunduses. Piilaritel on turpasid kasutatud üksikutel juhtudel, näiteks neljakandiliste piilarite nurgaturbad Tallinna Niguliste kiriku kooriruumis ja Tartu toomkiriku kaheksakandilistel piilaritel.
Mart Adamson

Mart Adamson (9. november 1892 Viiratsi – 20. jaanuar 1975) oli Eesti poliitik.
Ta oli riigikogu III ja IV riigikogu liige.
1927 ja 1934 valiti Tartus linnavolinikuks. Kandideeris valimistel valimisliidu Eesti sotsialistlik tööliste partei koosseisus.
20. detsembril 1936 valiti Mart Adamson Käsitööstuskotta, kus oli tekstiiltööstuse sektsiooni liige.
1939. aastal kandideeris Tartu linnavolikogu valimistel 1. valimisringkonnas, osutus valituks 1119 häälega (6. koht 10st).
Philipp Selli

Philipp Selli (30. jaanuar 1909 Türi – 14. juuli 2003 Eskilstuna, Rootsi) eesti loomaarst, üks Eesti Veterinaararstide Ühingu Rootsis (EVÜR) asutajaid.
Elulugu.
Philipp kaotas mõlemad vanemad, kui ta oli kümneaastane. Tänu sugulaste toele sai ta õppida Türi Algkoolis ja 1928. aastal lõpetada Türi Aiamajanduse Gümnaasiumi. Ta töötas praktikandina Eesti Seemneviljaühisuse Jõgeva aias. 1935. aastal lõpetas Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonna "cum laude" ja asus tööle Lelle jaoskonnas. 
Pärast Vene vägede sissetungi 1939. aastal töötas Lihula jaoskonnas kuni 1944. aastani, mil põgenes Rootsi. Paguluses töötas algul Stockholmi Loomaarstiülikoolis, kuid siis alustas oma erapraksist Eskilstunas. Eesti taasiseseisvumise järel käis ta õpetamas Eesti Põllumajandusülikooli loomaarstiteaduse üliõpilasi.
Philipp Selli oli ka Kaitseliidu Vändra Malevkonna veterinaarpealik, Lelle valla Vabatahtliku Tuletõrjeühingu esimees, EVÜR liige ja korporatsiooni Fraternitas Tartuensis auvilistlane.
Teemantliist

Teemantliist, ka teemantlõige, (saksa keeles "Diamantierung", prantsuse keeles "pointe-de-diamant", inglise keeles "nailhead ornament") on ehisliist, mis on kujundatud miniatuursete püramiiditaoliste elementide reana. Kasutusel eriti hilisromaani ja varagooti ehituskunstis.
Renessanss- ja barokkarhitektuuris on teemandimotiivi kasutatud teemantkvaadri vormis.
Eesti arhitektuuris on teemantliistu motiiv Kaarma ja Muhu kiriku koori kapiteelidel, Valjala kiriku lääneportaali kujunduses, Anseküla kiriku ristimiskivil (praegu Kuressaare Laurentiuse kirikus). Seda on kasutatud ka historitsistlikus ehitus- ja mööblikunstis; üks näide on Tallinna toomkiriku Ferseni kabelisse viiva ukse võrevärav.
Raamatumess

Raamatumess (harvem nimetatud kui raamatulaat) on mess, kus saavad kokku raamatukaubandusega tegelevad osalised, nende seas kirjastused, raamatumüüjad, raamatukogud, ajakirjanikud, lugejad. 
Paljudel rahvusvahelistel raamatumessidel on tavaks, et igal aastal keskendutakse teatud teemale, näiteks teatud riigi või teatud keele kirjandus.
Esimesed teated raamatumesside taoliste ürituste kohta pärinevad 14. sajandi keskpaigast Saksamaalt.
Mojito

Mojito on traditsiooniline Kuuba päritolu alkohoolne kokteil, mis sisaldab valget rummi, suhkrut (traditsiooniliselt suhkruroo mahla), laimimahla, gaseeritud vett ja rohemünti. 
Joogi magusus, hapukus ja mündimaitse koos rummiga on teinud Mojito üheks maailma kõige populaarsemaks joogiks.
Agafangel

Agafangel (vene keeles Агафангел) on venepärane mehenimi.
Eestis sellise nimega inimesi ei ela või on neid vähem kui 5.
Eesti ingerisoomlased

Ingerlased ehk ingerisoomlased on Eesti üks vähemusrahvuseid.
Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 369 ingerlast.
Eestis elavaid ingerlase ühendab Eesti Ingerisoomlaste Liit.
Ingerisoomlaste massiline rändamine Eestisse algas Teise maailmasõja ajal, kui Saksa vägede okupeeritud aladelt evakueeriti või põgenes Eestisse 18 000 soomlast. Paldiski kaudu transporditi ingerlased edasi Soome, aga 3000 ingerlast jäi elama Eestisse. Sõja järel (1946–1947) suundus Eestisse uus ingeri pagulaste ränne. Neil ei lubatud naasta kodukohta ning nad valisid elukohaks Eesti, mis oli paljudele tuttav juba sõja ajast. Oluline oli ka soome keelele lähedane keel, luterlik usukeskkond ja üldiselt parem majandusseis. Paljudel olid Eestis juba kontaktid ning nad leidsid siit ka tööd. 1940. aastate lõpus sundisid ametivõimud nad Eestist lahkuma.
Pärast Jossif Stalini surma ja 1956. aastat lubati ingerlastel valida ise oma elukoht. Paljud Eestist väljasaadetud rändasid tagasi, eriti endised Kesk- ja Lääne-Ingeri elanikud. Soomlaste arv kasvas kiiresti: 1959. aasta rahvaloenduse andmeil elas Eestis 16 699 ja 1970. aastal 18 537 soomlast. 1959. aastal olid soomlased suuruselt teine rahvusvähemus Eesti NSVs. 1970. aastatel hakkas soomlaste arvukus aeglaselt vähenema, 1989. aastal oli neid 16 622. Vähenemist põhjustas rahvusgrupi vananemine ja üldine assimileerumine, kuigi soomlasi oli tõenäoliselt ametlike andmete järgi rohkem, sest osa varjas repressioone kartes oma rahvust. 1990. aastatest on soomlaste arvukust vähendanud nende ümberasumine Soome. Statistikaameti andmeil elas Eestis 1997. aastal veel 13 629 soomlast.
Ingerlased asusid pärast sõda maakohtadesse, kus oli kerge taludes tööd leida. Ingerlased olid talutöödega harjunud ning maal oli kergem end ametivõimude eest varjata. Pärast sundkollektiviseerimise ja küüditamiste algust siirdusid nad alevitesse ja linnadesse. Sisserändajate teine laine suunduski otse linnadesse ja tööstuskeskustesse. Eesti suurimatest rahvusrühmadest eelistasid ingerlased siiski maaelu kõige rohkem – 1989. aastal oli Eesti soomlastest kolmandik maaelanikud.
Eesti maakondadest on soomlased koondunud rohkem Harjumaale ja Virumaale, mida võib põhjendada vana kodumaa läheduse ja Ida-Virumaa industrialiseerimisega. 1979. aasta rahvaloenduse andmeil elas soomlastest kolmandik Kirde-Eestis, kolmandik Põhja-Eestis ja viiendik Kagu-Eestis. Kõige vähem elas neid Lääne-Eestis, kus erandiks oli Pärnu. 1989. aasta andmeil elas Eesti soomlastest 33,5% Tallinnas, 31,8% Kirde-Eestis, 18,7% Kagu-Eestis, 9% Kesk-Eestis ja 7% Lääne-Eestis. Suurimad üksikud kogukonnad asusid Tallinnas, Kohtla-Järvel ja Tartus.
Ehra-Lessien

Ehra-Lessien on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Gifhorni kreisis.
Valla pindala on 56,08 km². 31. detsembril 2015 elas seal 2291 inimest. Valda kuuluvad Ehra ja Lessieni külad.
Volkswagen AG katsetee.
Volkswagen AG omab katseteerajatist Ehra-Lessienis. Rajatis ehitati külma sõja ajal. Asupaik valiti, kuna see oli sellel ajal lennukeelutsoonis Ida-Saksamaa piiri ääres, seega sai salajasi prototüüpe katsetada potentsiaalsete konkurentide eest varjatult.
Teed kasutavad praegu kõik Volkswagen AG tütarettevõtted ja brändid, nagu Audi, Lamborghini, Bentley, Bugatti, SEAT, Škoda ja Porsche.
Rajatis kujutab endast 96 km killustikteed, mis hõlmab mitmesuguseid teekatteid ja kurve, mida kasutatakse katseteena uute sõidukite ja prototüüpide hindamiseks. Veelgi olulisem, siin on kiire ringrada, millel umbes 8,7 km pikk sirge lõik. Kuigi raja sirge osa on täiesti lame ja kogu pikkuses rõhtne, siis seistes sirge ühes otsas, ei ole maa kumeruse tõttu võimalik näha teist otsa. Kaldu kurvid ringraja mõlemas otsas võimaldavad suurt sisenemis- ja väljumiskiirust sirgele ja sirgelt, ja kasvatada keskmist kiirust 20 km ringil. Sirge on eriti kasulik sõiduki tippkiiruse määramiseks ja on üks vähestest kohtadest maal, kus Bugatti Veyron või McLaren F1 võivad jõuda oma tippkiiruseni.
Parsau

Parsau on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Gifhorni kreisis.
Valla pindala on 29,33 km². 31. detsembril 2015 elas seal 1860 inimest. Valda kuuluvad järgmised külad: Ahnebeck, Croya, Kaiserwinnkel ja Parsau.
Saami kultuuri päevad

Saami kultuuri päevad olid Eesti-Saami Ühenduse Eestis korraldatud saami kultuuri tutvustavad üritused.
Esimesed päevad toimusid 1989. Nende päevade raames toimusid käsitöönäitus, kontsert ning Koola ja Skandinaavia saamide kokkusaamised.
Rühen

Rühen on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Gifhorni kreisis.
Valla pindala on 30,89 km². 31. detsembril 2015 elas seal 5488 inimest. Valda kuuluvad järgmised külad: Brechtorf, Eischott ja Rühen.
Ajalugu.
Aastatel 1945–1990 oli Rühen Lääne-Saksamaa Saksamaa sisepiiriületuspunkt siseveetranspordile Kesk-Saksa kanalil. Piiripunkt oli avatud kaubalaevadele, mis sõitsid Nõukogude okupatsioonitsooni (aastani 1949, seejärel Saksa DV) või Lääne-Berliini ja Briti okupatsioonitsooni (aastani 1949) ja seejärel Saksa FV vahel. Liikluse suhtes kohaldati tsoonidevahelise liikluse korda, mis Lääne-Saksamaa ja Lääne-Berliini vahel järgis Transiidilepingu erikorda.
Tiddische

Tiddische on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Gifhorni kreisis.
Valla pindala on 16,78 km². 31. detsembril 2015 elas seal 1256 inimest. Valda kuuluvad Hoitlingeni ja Tiddische küla.
Tülau

Tülau on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Gifhorni kreisis.
Valla pindala on 23,53 km². 31. detsembril 2015 elas seal 1480 inimest. Valda kuuluvad Tülau-Fahrenhorsti ja Voitze küla.
Dedelstorf

Dedelstorf on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Gifhorni kreisis.
Valla pindala on 76,03 km². 31. detsembril 2015 elas seal 1248 inimest. Valda kuuluvad järgmised külad: Allersehl, Dedelstorf, Langwedel, Lingwedel, Oerrel, Repke ja Weddersehl.
R-kiosk

R-kiosk on Norra ettevõttele Reitan Convenience kuuluv kioskimüügiga tegelev jaekett. 
R-täht tuleb soomekeelsest sõnast "Rautatiekirjakauppa".
2016. aasta seisuga oli Soomes 615 R-kioskit, millest 2/3 kuulus ettevõttele Rautakirja ja 1/3 olid frantsiisid. 
Eestis kuuluvad R-kioskid ettevõttele R-Kiosk Estonia või on frantsiisid.
R-kioskeid on ka Lätis, Leedus ja Venemaal. 
R-kioskites müüakse muu hulgas raamatuid, ajalehti, tubakatooteid, toiduaineid.
R-kioski teenindajaid tunnustati Kiida Teenindajat kampaania raames kõige rohkem aastatel 2022 ja 2023.
Radio Nord

Radio Nord oli Rootsi kommertsraadiojaam, mis asus ankurdatud laeval (M/S Bon Jour) Stockholmi lähedal Läänemere rahvusvahelistes vetes. Jaam tegutses 16 kuud: 8. märtsist 1961 kuni 30. juunini 1962. Jaama nimetati küll piraatraadiojaamaks, ent tegelikult see seadusi ei rikkunud. Jaama kontorid asusid Stockholmis. 
Jaama asutas ja seda juhtis soomerootsi ettevõtja Jack S. Kotschack.
Jaamast edastati muusikat ja sekka palju reklaami.
Nya Dagligt Allehanda

Nya Dagligt Allehanda oli Rootsi konservatiivide ajaleht, mis ilmus 1859–1944.
Mangu

Mangu on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Tahkuna poolsaare lääneosas Läänemere ääres. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
Mangu piirneb põhjas ja idas Kauste, kagus Malvaste ja lõunas Mudaste külaga ning läänes Läänemerega.
Nimi.
Koha nimi lähtub arvatavasti isikunimelisest talunimest Magnus või muust sarnasest isikunimest. Nime on esmamainitud 1834. aastal.
Loodus.
Mangu küla hõlmab Kõrgessaare-Mudaste hoiuala.
Talud.
1917. aastal kuulusid Mangu talud Mudaste küla koosseisu.
Mangu ajaloolised talud 1917 
Ajalugu.
Mangu kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla. 1834 elasid mõisa alal talunikud Tarestest pärit Mongo Pawel Olm ja Mango Peter. 1939. aastal moodustus Mango küla, mis pärast Teist maailmasõda liideti Mudastega. Mangu taastati omaette külana 1997.
Taristu.
Mangu küla piirneb idas Tahkuna majaka teega.
Ettevõtlus.
Mangu külas tegutsevad majutusasutused Tahkuna Puhkekeskus ja Randmäe Puhketalu. Kärdlas tegutses 1990. aastatel koha järgi nimetatud Mangu pood.
Mustjõgi (Jägala)

Mustjõgi on jõgi Põhja-Eestis, Jägala jõe parempoolne lisajõgi.
Mustjõgi saab alguse Aegviidu alevist 9 km ida pool ja suubub Jägala jõkke. Jõe pikkus on 38,1 km pikk ja valgla pindala 98,8 km².
Varem oli Mustjõgi veerohkem, kuna sel olid Soodla jõega ühised allikad. Aastal 1938 süvendati Soodla jõge, mistõttu Mustjõe ülemjooks kuivas.
Mardihansu

Mardihansu on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Mardihansu lahe ääres. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
Mardihansu küla piirneb põhjas Reigi-Nõmme ning idas ja lõunas Jõesuu külaga.
Nimi.
Kohanimi kujunes varasemast Ranna talust, mida 18. sajandil hakati kutsuma omaniku Mardi Hansu järgi. Mardihansu lahe ajalooline nimi oli "Hundswiek". 
Talud.
Mardihansu ajaloolised talud 1917 
Ajalugu.
Mardihansu kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel elas alal talunik Tönnise Marti Hans. 1835 sai Mardi Hanso Andruse Jüri pere omale perekonnanimeks Mardi, talu hingekirjas olnud teenijatüdruk aga Raud. Küla liideti peale Teist maailmasõda Jõesuuga, kuid taastati 1997 omaette külana.
Taristu.
Mardihansu küla piirneb idas Emmaste–Luidja maanteega.
Meelste

Meelste on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Tahkuna poolsaare lääneosas Läänemere ääres. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
Meelste küla piirneb põhjas Tahkuna, idas Lehtma ja lõunas Kauste külaga ning läänes Meelste lahega.
Nimi.
Kohanimi tuletub isikunimest Meel. Kohanime on esmamainitud 1525.
Loodus.
Küla läbib Meelste oja. Küla ala hõlmab Tahkuna looduskaitseala.
Talud.
Meelste ajaloolised talud 1917 
Ajalugu.
Meelste kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla ja oli rannarootslaste asuala. 1525 elas mõisa alal talunik Jurghen Mattiszon van Melis. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni järgi oli külas 6 talu, mille peremehed olid Hans Bertelson, Michel Hansson, Magnus Knutson, Hinrich Magnusson, Pumpri Hinrich ja Sigala Michel.
Kui rannarootslased 1781 Ukrainasse küüditati, asustati alale eestlased. 1835 oli külas kaks talu, mille peremeesteks olid Pent Tee ja Pent Vaks, sulasrahvas sai perekonnanimedeks Aro, Kops ja Käär (Kär).
Meelste liideti pärast Teist maailmasõda Kaustega, kuid taastati omaette külana 1997. aastal.
Taristu.
Meelste küla läbib Tahkuna majaka tee.
Metsaküla (Hiiumaa)

Metsaküla on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa valla keskosas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
Metsaküla küla piirneb põhjas Heigi, läänes Kurisu, lõunas Lilbi ja Leigri ning idas Koidma külaga.
Nimi.
Kohanimi tuletub metsa rajatud talult. Kohanime on esmamainitud 1725–1726 kujul Metza.
Loodus.
Küla kaguosa hõlmab Pihla-Kaibaldi looduskaitseala. Küla läbivad Kurisu jõgi, Armioja ja Rima oja.
Talud.
Metsaküla ajaloolised talud 1917 
Ajalugu.
Metsaküla kuulus ajalooliselt Lauka mõisa alla. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel elas mõisa alal talunik Metza Jack. 18. sajandi lõpus oli Beckeri-nimelise omaniku poolt moodustunud küla ja asus karjamõis ("Bekhof"). 1835 oli külas kaks talu, mille peremehed olid Thomas Sedrik ja Jüri Ulla. 1917 oli külas 16 talu. Metsaküla kuulus 1977–1997 Kurisu koosseisu.
Taristu.
Metsaküla läbib põhjast lõunasse Laasimetsa tee, millega ristub Koidmasse viiv metsatee.
Mudaste

Mudaste on Hiiumaal Hiiumaa vallas Tahkuna poolsaare lääneosas Läänemere ääres asuv küla. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
Mudaste piirneb kirdes Mangu, idas Malvaste ning lõunas Sigala küla ja Ogandi külaga. Küla lääneosa piirneb Läänemerega.
Nimi.
Külanime on esmamainitud 1564. aastal kujul "Moddas" ja 1798. aastal kujul "Muddas". Küla rootsikeelne nimi oli "Mutas". Kohanime vasteks on sõna "mudane" mitmuse omastavas käändes. Samas on võimalik, et tegu on siirikuga Saaremaalt, kus on Mujaste küla.
Loodus.
Küla hõlmab Kõrgessaare-Mudaste hoiuala. Külas asuvad järved Mailaht ja Lambalaht. Küla lõunaosa piirneb Kidaste ojaga.
Talud.
Mudaste ajaloolised talud 1917 
Ajalugu.
Mudaste küla asus Reigi kihelkonnas ja kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa juurde. Küla asus ajalooliselt rannarootslaste asualal. Läänemaa 1725.–1726. aasta adramaarevisjoni järgi oli külas viis talu, mille peremehed olid Siemon Thomasson, Matz Klementson, Hans Hansson, Jöran Jonasson ja Greiss Pawelsson. 1781. aastal küüditati elanikud Ukrainasse ja taludesse asusid elama eestlased. 1835. aastal oli külas viis talu ning elanikud said perekonnanimedeks nimed Klaas, Kops, Kök, Ogga, Olm, Pitk, Post, Sikkel, Simmer ja Vaks. 
1917. aastal kuulusid Mudaste külla ka Mangu talud.
Taristu.
Mudaste küla läbib Posti–Malvaste tee, küla kirdeosa piirneb Tahkuna majaka teega.
Kultuur.
Külas asub Mudaste lautrikoht.
Napi (Hiiumaa)

Napi on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda. 1940. aastal kuulus küla Kõrgesaare valda Läänemaal. 
Napi küla piirneb põhjas Otste, läänes Jõeranna, idas Lauka ja lõunas Isabella külaga.
Nimi.
Kohanime aluseks võiks olla sõna napp 'kõrgendik, puunõu' või napa 'põhk'. Rootsi keeles on sõna "nabb" (maanina, neem). Kohanime on 1565 mainitud "Napilla by", 1725–1726 "Nappa" ja 1798 "Nappi".
Loodus.
Napi küla läbivad Armioja ja Jaanigu kraav. Küla hõlmab Paope looduskaitseala.
Elanike arv.
1. juulil 2014 elas Napi külas 8 inimest ja 2019 6 elanikku. 2021. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 4 püsielanikku. 
Talud.
Napi ajaloolised talud 1917 
Ajalugu.
Napi kuulus ajalooliselt Lauka mõisa alla. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel elasid Henni külas talunikud Nappa Matz ja Nappa Waehe Niggo. 
1835 oli kolm talu, mille peremehed olid Andrus Toos, Andrus Nappier ja Mihkel Napp. Sulasrahvas sai omale perekonnanimedeks nimed Kattel, Kerr, Küttim, Leiger ja Proos. 
Küla kujunes enne Teist maailmasõda, kuid talud kuulusid sõja järel 1997. aastani Lauka küla koosseisu.
Taristu.
Napi küla piirneb kagus Kõrgessaare–Hüti–Puski teega. Küla läbib Lauka–Isabella tee.
Kultuur.
Napi külas sündis Johannes Küttim, kes aitas kaasa vangistatud poliitiku Artur Sirgu põgenemisele.
Reigi-Nõmme

Reigi-Nõmme on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kõpu poolsaarel Mardihansu lahe põhjakaldal. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kandis Nõmme nime. 2013. aastani kuulus küla Kõrgessaare valda.
Reigi-Nõmme piirneb põhjas Villamaa ja Puski, läänes Viitasoo ja Tammistu, idas Jõesuu ja lõunas Mardihansu külaga.
Nimi.
Kohanimi lähtub sõnast "nõmm" 'kuiv liivane maa'. Kohanime on 1798. aastal mainitud kui "Nöme".
Ajalugu.
Küla kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla. 1835. aastaks oli kujunenud Nõmme talu, mille senise peremehe Nõmme Pendi poeg Andrus sai perekonnanimeks nime Pumeister, tallu siirdunud Peetri Mihkel sai nime Nõmm, Jaagu Jaak nime Kelk, aga talus teeninud naised Sims ja Heiste. 
Nõmme kuulus 1977–1997 Jõesuu küla koosseisu.
Taristu.
Reigi-Nõmme piirneb põhjas ja idas Emmaste–Luidja maanteega, kus asub Puski bussipeatus ja kust lähtuvad Puski–Kõpu–Ristna tee, Puski–Nõmme tee ja Nõmme metsatee. Puski–Nõmme teelt algavad Nõmme–Mardihansu tee ja Jõesuu–Viita tee.
Ogandi

Ogandi on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
Ogandi piirneb põhjas Mudaste, idas Kidaste ning läänes ja lõunas Sigala külaga.
Nimi.
Lauri Kettunen on pidanud kohanime lähtekohaks eestikeelset sõna "oga". Paul Ariste arvates on kohanimi tulnud rootsikeelest "åkernäs äng" ('põllunina heinamaa'), eestirootsi keele sõnadest "ågar, åkar, åker" 'põld' ja "näs" ('nina, neem'). Algne talunimi osutab, et ndi-lõpp on algselt olnud niidi. Kohanime varasem mainimine 1795. aastal kujul "Ogganidi" võimaldab Marja Kallasmaa arvates tõlgendada talunime kui Okkaniidi. 
Loodus.
Ogandi piirneb põhjas Kidaste ojaga ja läänes Haavasoo järvega. Küla lääneosa jääb Kõrgessaare–Mudaste hoiualale.
Talud.
Ogandi talud 1917 
Ajalugu.
Ogandi kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla ja oli algselt Mudaste koosseisus, kus 1795 oli talunik Ogganidi Jaak. Jaagu järglased said 1835. aastal perekonnanimeks nime Oga (Ogga), talus olnud sulastüdrukud Kelk ja Malw. 
Küla liideti pärast Teist maailmasõda Mudaste külaga ja taastati külana 1997.
Taristu.
Ogandit läbib edelast kirdesse Posti–Malvaste tee.
Ojaküla (Hiiumaa)

Ojaküla on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kõpu poolsaare keskosas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
Ojaküla küla piirneb põhjas Suurepsi, läänes Kaleste, lõunas Ülendi ja idas Kõpu külaga.
Nimi.
Küla on saanud nime oja järgi, mida on hakatud nimetama Ojaküla ojaks. Kohta on esmamainitud 1535. aastal nimega "Oakulle", 1688. aastal nimega "Oyakülla" ja 1798. aastal nimega "Ojakül".
Loodus.
Ojakülas asuvad Kõpu Ojaküla Heinakopli rahn, Põrgukivi ja Suurikpõllu suurkivi. Suurem osa küla alast kuulub Kõpu looduskaitseala koosseisu.
Ajalugu.
Ojaküla kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla. 1535 oli Tallinna turberaamatus märgitud isik Hannus van Oakulle vp Dageden. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel elasid Kõpu vakuses talunikud Oja Perti Jüri ja Oja Hannis. 18. sajandil küla likvideeriti ja asutati Kõpu karjamõis. Külas asus ka Kõpu metsavahikoht. Asundus tekkis 1920. aastatel ja Kõpust eraldus Ojaküla külana 1997. aastal.
Nõukogude ajal asus külas piirivalvekordon.
Taristu.
Ojaküla piirneb põhjas Puski–Kõpu–Ristna teega ja idas Märjakaasiku–Kiduspe–Kõpu teega. Küla läbib Ojaküla tee.
Kultuur.
Ojakülas toimus 2009 ja 2017 Kõpu külade päev.
Otste

Otste küla asub Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
Otste piirneb põhjas Pihla küla, loodes Kõrgessaare aleviku, läänes Jõeranna, edelas Napi, lõunas Lauka, kagus Kurisu ning idas Heigi külaga.
Nimi.
Kohanime päritolu on selgusetu. Paul Ariste pakkus kohanime aluseks mõistet 'otsade küla'. Kohanime on 1565 mainitud kujul "Hotzis eller Haggas by" ja 1688 "Hotsta".
Loodus.
Otste põhjaosas asub Kõrgessaare looduskaitseala ja idaosas Pihla-Kurisu hoiuala. Küla piirneb läänes Tammelaisi ja edelas Veskilaisiga. Vooluveekogudest piirneb küla läänes Armioja ja põhjas Pihla jõega. Küla läbib Kurisu oja.
Talud.
Otste ajaloolised talud 1917 
Ajalugu.
Otste on ajalooliselt kuulunud Kõrgessaare ja Lauka mõisa alla. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel oli Kõrgessaare mõisas talunik Hotste Erick, 1835 aga Lauka mõisas talunik Mihkel Karre. 
Otste kuulus 1977–1997 Lauka koosseisu.
Taristu.
Otstet läbib lõunas Kõrgessaare–Hüti–Puski tee, kus lõpeb Pihla–Otste tee.
Paope

Paope on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
Paope piirneb põhjas Läänemerega, läänes Luidja, lõunas Puski, Kiivera ja Hüti külaga ning idas Heiste ja Jõeranna külaga.
Nimi.
Kohanimi tuleneb sõnast 'padu' (madal väike saar; madal ja niiske maa). Kohanime on mainitud 1565 kujul "Paounpä" ning 1688 "Papo by" ja "Paonpähby".
Loodus.
Paope põhjaosas asub Paope looduskaitseala, keskosas Paope loo hoiuala. Küla lääneossa lõikub Luidja maastikukaitseala. Küla alale jääb Külalaid ja mõned väiksemad meresaared. Küla läbib Paope jõgi.
Külas asuvad Paope poolsaare lõunarahn, Paope poolsaare põhjaserva rahn, Paope Pärdi-Vidi rahn, Paope suur kivi, 
Paopes asub paemurd, küla järgi on nimetatud Vormsi lademe Paope kihistik.
Ajalugu.
Paope kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla. Nõukogude piirivalve Kärdla komandantuuri väliõppekeskus asus Paope külas.
Taristu.
Paope põhjaosa läbib Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee, kus asub bussipeatus ja kust saab alguse Paope–Hüti tee.
Kultuur.
Paope külas tegutses 1884–1971 algkool. Külas asub tsaariaegne piirivalvekordon.
Pihla

Pihla on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kõrgessaarest idas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
Pihla piirneb läänes Kõrgessaare aleviku, põhjas Rootsi, idas Reigi, kagus Heigi ja lõunas Otste külaga.
Nimi.
Küla nime aluseks on pihlakas. Küla nime on Hiiumaal esmamainitud 1254. aastal kujul "Pylayasari", "Pilaiaseri", kuid see mainimine ei pruugi seostuda Reigi kihelkonnas asunud külaga. Vastavat kohta on mainitud 1562. aastal kujul "Pylas" ja 1611 "Pihla".
Loodus.
Küla alale jäävad Kirikulaht ja Kajumeri. Küla keskosa läbib Pihla jõgi ja lõunaosa Kurisu oja.
Talud.
Pihla ajaloolised talud 1917 
Ajalugu.
Küla on ajalooliselt kuulunud osalt Kõrgessaare mõisa ja osalt Reigi kirikumõisa alla. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjonis olid talunikud Pihla Jack, Pihla Jack ja Pihla Pert.
1835. aastal said küla elanikud perekonnanimedeks nimed Demus, Espenbaum, Kappel, Kelk, Klemm, Korell, Laandna, Peterson, Pielberg (Pihlberg), Pumester, Raspell, Reikmann, Tebak, Wolens, Wulff. 
Taristu.
Küla läbib Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee, kust algab Pihla külatee. Külas algab Pihla–Otste tee.
Kultuur.
Pihla külas asuvad Haava tuulik ja Reigi kirik ning Reigi kalmistu.
Poama

Poama on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kõpu poolsaarel Luidja lahe ääres. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
Poama piirneb läänes Palli ja Heistesoo ning idas Luidja külaga.
Nimi.
Vello Kaskori arvates tuleneb kohanimi sõnast pundenik, Paul Ariste ja Lauri Kettunen arvasid nime lähtuvat sõnast pung. Kohanimi oli varem tuntud kui "Pungama". Seda on 1609 mainitud kujul "Pungam", 1688 "Pungemah" ja 1834 "Poama".
Loodus.
Poama lõunaosa piirneb Kõpu looduskaitseala Rattagu sihtkaitsevööndiga. Küla läbib Poama oja. Külas asub Poama järv ja küla piirneb kirdes Luidja järvega.
Talud.
Poama ajaloolised talud 1917 
Ajalugu.
Küla on ajalooliselt kuulunud Kõrgessaare mõisa alla. Küla kujunes talukohast, mille peremees oli 1609 Pungam Endrich. 1688 oli piirkonnas kaks talu, kuid Põhjasõja järel taas üks talu, mille peremees oli 1725 Pungama Andres. Talu peremees sai 1835 perekonnanimeks Boa, sulasrahvas Banner ja Laks. 
Poama kuulus 1977–1997 Luidja koosseisu.
Taristu.
Küla põhjaosa läbib Poama tee, küla piirneb lõunaosas Luidja–Pärnaku teega.
Kultuur.
Luidjal ja Poamal peeti 2008 ja 2016 Kõpu külade päev. Külas asub rannakaitsepatarei nr 149.
Puski

Puski on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
Puski piirneb põhjas Paope ja Luidja, läänes Kopa ja Villamaa, edelas Reigi-Nõmme, lõunas Jõesuu ning idas Kiivera külaga.
Nimi.
Kohanimi pärineb rootsi keelest sõnast "busk" 'võsa, põõsastik'. Kohanime on 1564 mainitud kujul "Pwsk" ja 1798 "Puski".
Loodus.
Puski küla läbib Luidja jõgi.
Talud.
Puski ajaloolised talud 1917 
Ajalugu.
Puski on ajalooliselt kuulunud Kõrgessaare mõisa koosseisu. 1564 elas mõisa alal talunik Hannus Pwsk. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjonis on talunikud Puski Jürna Hans, Puski Jürna Mick, Puski Pent ja vabadik Puski Pent.
1835 oli Puskil neli talu, elanikud said omale perekonnanimeks nimed Kiive (Kiewe), Kott, Kruus (Krus), Käär (Kär), Naaskel (Naskel) ja Vaher (Wahher). 
1891 valmis Puski õigeusu kirik.
Puski kuulus 1977–1997 Villamaa koosseisu.
Taristu.
Puskit läbib Kõrgessaare–Hüti–Puski tee, mis küla lääneosas lõikub Emmaste–Luidja maanteega. Küla põhjaosast keskosani kulgeb Villamaa–Puski tee ja lõunaosas Puski–Vakamaa tee.
Kultuur.
Puskis asub Puski õigeusu kirik ja varem tegutses Puski õigeusu kool.
Foobia

Foobia ehk haiguslik kartus on ärevustunne, mis tekib mingi kindla nähtuse või elusolendi ees, mida tajutakse tegelikust ohtlikumana. Selliseid objekte või olukordi hakatakse vältima või talutakse neid väga suure ebamugavustundega. Suurenenud ärevus väljendub kehaliste sümptomitena: südamekloppimine, hingeldamine või hingetus, higistamine, külma- või kuumahood, jalgade, käte ja/või keha värisemine, tasakaalutuse ja/või nõrkustunne, iiveldus, pearinglus, kohin kõrvades, värvilised täpid silme ees või muud nägemishäired, suukuivus, urineerimistung jne. Tavaliselt märgatakse ainult osa neist sümptomitest. Sümptomite subjektiivne tugevus võib varieeruda kergest ebamugavustundest väljakannatamatu paanikahooni.
Kõige levinumaks foobiavormiks loetakse agorafoobiat, mis hõlmab hirmu avalike kohtade, aga ka selliste kohtade ees, kust põgenemine turvalisse kohta on raskendatud: väljakud, kaubanduskeskused, poejärjekorrad, lennukid, bussid, rongid, jne. Agorafoobiat ilma paanikahoota esineb Ameerikas umbes 0,8 protsendil üle 18-aastastest inimestest arvestusliku aasta jooksul.
Lihtfoobiatest, st foobiatest, mis on seotud ühe kindla nähtusega, loetakse sagedasemaiks akrofoobiat (hirm kõrguse ees), arahnofoobiat (hirm ämblike ees), klaustrofoobiat (hirm suletud kitsaste kohtade ees), ahluofoobia (hirm pimeduse ees) ja aviatofoobia (hirm lendamise ees).
Mitmesuguseid lihtfoobiaid esineb Ameerikas 8,7 protsendil üle 18-aastastest arvestusliku aasta jooksul.
Kartust foobiate ees nimetatakse fobofoobiaks.
Ameerikas tehtud uurimuste järgi kannatab foobiate all 5,1–12,5% ameeriklastest.
Kõnekeeles väljendatakse sõnaga "foobia" vastumeelsust millegi suhtes.
Tarvasjõgi

Tarvasjõgi (ka "Mõnuvere jõgi") on Jägala jõgikonda kuuluv jõgi, Jänijõe vasakpoolne lisajõgi. Ta voolab kahe maakonna piires: Järvamaal ja Harjumaal. Tarvasjõgi on 30 km pikkune ja sel on 64,7 km² suurune valgla.
Jõgi saab alguse Piibe maanteest ja Jäneda külast 5 km edelas Peedu külas. Ta voolab edelasse, Mõnuvere külas pöördub ta loodesse ja jõuab Kõrvemaa maastikukaitsealale, kus voolab suudmeni. Kohas, kus ta ületab Jäneda ja Alavere vahelise maantee, jõuab ta Harjumaa piirile ning voolab edasi Harjumaal Anija vallas Järva- ja Harjumaa piiri lähedal. Ta suubub Jänijõkke kõigest kilomeetrijagu enne seda, kui Jänijõgi suubub paremalt Jägala jõkke.
Aastasadade jooksul on Tarvasjõe keskjooks olnud Harju- ja Järvamaa piir.
Abhayamudrā

Abhayamudrā (kartmatuse mudra) on teatud käeasend, üks vanemaid mudrasid. Ta sümboliseerib kaitset, rahu ning kartuse hajumist.
Kergelt tõstetud (parema või mõlema, paljukäelistel jumalatel ühe parema käe) käe avatud püstine peopesa on õla või südame kõrgusel ettepoole suunatud, sõrmed ülespidi (sirgelt või ka kergelt kõverdatuna). Käsivarre ja küünarvarre vahel on ligikaudu täisnurk. Küünarnukk on puusast kõrgemal. Kui vasak käsi pole kasutusel, ripub ta vabalt või on "varadamudrā" asendis.
"Abhayamudrā" esineb paljudel hinduismi, budismi ja džainismi pühadel kujutistel, sealhulgas Gautama Buddha, Avalokitešvara ja tirthankarate kujutistel. Selle žestiga sisendatakse turvalisust ja enesekindlust ning pakutakse õnnistust ja kaitset ("ära karda"). Šiva "Nāṭarāja" kujul on parem käsi "abhayamudrā" asendis. Tantsus võidakse nõnda kujutada mis tahes jumalust.
"Abhayamudrā" väljendab ka lahtiütlemist.
Arvatakse, et seda žesti on iidsest ajast kasutatud heade kavatsuste märgina: tõstetud ja relvastamata käsi pakub sõprust või vähemasti rahu.
Budism.
Theravaadas on selle mudra puhul tavaliselt parem käsi õla kõrgusel, käsivars peopesa suhtes nurga all, sõrmed sirged ja koos ning vasak käsi seismisel vabalt alla langev. Mahajaanas teeb vasak käsi sageli teist mudrat.
Pärimuse järgi on see Buddha žest pärast Virgumist.
Buddha nõbu Devadatta põhjustas oma kadeduse tõttu Buddha õpilaste seas lõhe. Kui tema uhkus kasvas, püüdis ta Buddhat tappa, saates tema teele märatseva elevanti. Buddha rahustas elevandi "abhayamudrā" abil kohe maha.
Sageli kasutatakse seda mudrat koos "varadamudrā"'ga.
Jaapani budismis nimetatakse seda mudrat semui-in (施無畏印) ning seostatakse Gautama Buddhaga ("Shaka-Nyorai") ning Amoghasiddhiga ("Fukujoju Nyorai"). See mudra muudab kadeduse teostamise tarkuseks ning sümboliseerib karma lõpetamiseks vajalikku tarkust.
Amoghasiddhi puhul tähendab see mudra "vältimatut edu". Seda seostatakse episoodiga Buddha elust, kui tema õpetuse vastu võtnud seitsmepealine naaga Mutšilinda varjas sügavas meditatsioonis viibivat Buddhat seitse päeva tormi ja vihma eest, laotades oma pead tema üle.
"Abhayamudrā", mille puhul keskmine sõrm on teistest pisut eespool, on Jaapani budismi "shingon"'i koolkonna sümbol.
Hiina budismis nimetatakse seda mudrat shiwuwei yin.
Tais ning eriti Laoses seostatakse seda mudrat Buddha kõndimisega ning nimetatakse ka jalajälge jätvaks Buddhaks.
Buddha kujudel on "abhayamudrā" peaaegu alati kujutatud jalad koos seisval või kõndival Buddhal.
Gandhāra kunstis ning Põhja-Wei dünastia ja Sui dünastia aja skulptuuris on see mudra mõnikord tähistanud jutlustamist. On ka väidetud, et see mudra oli algselt dharma jutlustamise sümbol. Et dharma järgimine viib surmahirmu ületamiseni, olevat tähendus laienenud kartmatusele üldse.
Jooga.
Mudrajoogas mõistetakse "abhayamudrā" all püstist peopesa, mille nimetissõrme ots puudutab pöidla otsa. Mõlemat peopesa hoitakse pea lähedal. See mudra kutsub esile kartmatu meele ning julguse- ja jõutunde.
Tänassilma jõgi

Tänassilma jõgi on jõgi Sakala kõrgustiku põhjaosas ja Võrtsjärve madalikul Viljandi maakonnas Viljandi vallas.
Kirjeldus.
Jõe pikkus on 33,5 km, valgla pindala 448,7 km², langus 11 m ja lang 0,275 m/km. Jõe lähe asub Sakala kõrgustikul Tänassilma orus Viljandi järve idakalda lähedal ning jõgi suubub Võrtsjärve Oiu külas. Jõgi kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda.
Tähtsaim lisajõgi on Ärmä jõgi, mille 197 km² suurune valgla moodustab Tänassilma jõe valglast 44%. Tänassilma jõgi voolab läbi Rutsniku Mädajärve ja Vana-Võidu Mädajärve.
Lisajõed.
"Sulgudes: suubumine vasakult või paremalt – lisajõe suudme kaugus peajõe suudmest."
Looduskaitse.
Tänassilma jõgi voolab läbi Võrtsjärve hoiuala, lisaks on jõel kalakotka ja must-toonekure püsielupaikade kaitsevööndid.
Ajalugu.
Jõgi on arvatavasti olnud osa oletatavast Pärnu–Viljandi–Tartu veeteest. Selle veetee korrastamise projekt pärineb aastast 1817. Filippo Paulucci tellis uurimuse, mis töid oleks veetee taastamiseks vaja. Insener Braun tõdes, et projekt ei oleks utoopiline, kuid selle maksumus on suurem, kui kuberner oli eeldanud. Projekti üks osa oli järve ja Uusna vaheline kanal, kus pidi olema neli lüüsi. Kanali veega varustamiseks oleks tulnud paisutada Viljandi järve, sest Tänassilma ülemjooks oli püsiva liikluse jaoks liiga madal. 1822. aastal alustati Uusna kanali kaevetöid. Kuudeküla all valmis kahe kilomeetri pikkune süvend, kuid inseneri surma tõttu tööd katkesid.
Aastal 1860 kaevati kraav Tänassilma jõe lähtest Mädajärvest Viljandi järve suunas. Küsitav on, kas seal on olnud voolutrass, kuid August Wilhelm Hupel mainib, et veel tema eluajal said suurvee ajal väiksemad veesõidukid, mil lasti polnud üle ühe säilitise, sealtkaudu üle veelahkme liigelda, kuid ta kahtles sügavalt, kas seal kunagi püsivat liiklust olla sai.
Tännassilma jõe puhul on teada, et sinna rajati omal ajal ohtralt kalatõkkeid, mis rikkus selle veerežiimi ja alandas jõe suutlikkust olla veeteeks.
Aastail 1923–1924 loeti jõest laevatatavaks alla kilomeetrilist lõiku alamjooksul. Toona pidi veetee nõuetele vastav jõgi olema teatava laiuse ja sügavusega (mitte alla 0,5 meetri), kärestikuvaba ja piisavalt sirge. Kogu jõge loeti parvetatavaks veeteeks (sobis puidu parvetamiseks), kuigi ülevalpool Ärma jõge oli see seda ainult ajutiselt.
Tänassilma jõgi oli 1925. aastaks veetaimestikust umbe kasvanud, mistõttu oli takistatud vee äravool. Alaliselt kõrge veeseis tõi kaasa projekti jõe süvendamiseks ja õgvendamiseks, et ümbruskonna talunike heinamade olukorda parandada. Selle projekti eesmärk ei olnud aga muuta jõge veeteeks.