tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Väekoondis

Väekoondis on mitmest väeosast koosnev väeüksus, kuhu kuuluvad eri väeliikide väeosad või allüksused. Väekoondised on näiteks korpused, diviisid, brigaadid. 
Väekoondis on iseseisev sõjaline formeering, mis on suuteline ise läbi viima sõjalisi operatsioone ja tagama enda tegevust pikema perioodi vältel.
Eesti väekoondised aastail 1918–1940 olid 1. Diviis, 2. Diviis, 3. Diviis, 4. Diviis (1940), Soomusrongide Diviis (1919–1921), Merejõud ja Õhukaitse (1930–1940). Diviisiülema õigused olid veel Kaitseliidu ja Piirivalve ülemal.
Väeliik

Väeliik on relvajõudude põhiosis, mis on ette nähtud talleomaseks lahingutegevuseks kindlas geograafilises keskkonnas: maal, merel, õhus, küberruumis, kosmoses. 
Jagunemine.
Eristatakse kolme klassikalist väeliiki (põhiväeliiki): 
Tehnika ja sõjakunsti areng on kaasa toonud ka uute ebatraditsiooniliste, kuid oluliste (geograafia-üleste) üleüldiste ja keskalluvusega väeliikide tekke nagu: 
Väeliigid koosnevad üldjuhul relvaliikidest: jalaväe, pioneeri, suurtükiväe, lahinguteenindustoetuse ja õhutõrje relvaliik.
Viktor Kortšnoi

Viktor Kortšnoi (vene Виктор Львович Корчной; 23. märts 1931 Leningrad – 6. juuni 2016 Wohlen, Aargau kanton, Šveits) oli Nõukogude Liidu ja Šveitsi maletaja, neljakordne NSV Liidu meister (1960, 1962, 1964, 1970). 
Ta sündis 1931. aastal Leningradis poola-juudi segaperes. Õige pea pärast tema sündimist läksid vanemad lahku, algul elas ta ema, hiljem isa juures; teda kasvatasid isa ja kasuema. Teise maailmasõja ajal elas ta noorukina üle Leningradi blokaadi; tema isa hukkus rindel, mistõttu kasvatas teda kasuema. Ta lõpetas Leningradi 203. Keskkooli, misjärel õppis ta Leningradi Riikliku Ülikoolis ajalugu ja lõpetas ülikooli.
Ta oli 1956. aastast rahvusvaheline suurmeister.
Alates 1960. aastate algusest oli ta korduvalt maailmameistritiitli pretendent, maailma esimaletaja finaalturniiridel osales ta 1978. ja 1981. aastal. Aastal 1976 palus ta Hollandist poliitilist varjupaika. Aastast 1978 elas ta Šveitsis.
Surma ajal oli ta maailma vanim tegutsev malesuurmeister.
Isiklikku.
Tema ema oli juuditar ja isa poolakas.
Eskadron

Eskadron (prantsuse sõnast "escadron") on endisaegne ratsaväeüksus. See on jalaväekompanii või -pataljoni suurune üksus.
Suurbritannia, Ameerika Ühendriikide ja Prantsusmaa relvajõududes tähendab eskadron (prantsuse keeles "escadron," inglise keeles "squadron") luureallüksust.
Võib lihtsasti segamini ajada terminitega eskadrill (lennuväe üksus) ja eskaader (mereväe üksus), mis on ka inglise keeles "squadron".
Õlak

Õlak (vananenud termin "pagun") on sõjaväelase või tsiviilisiku vormiriietuse õlaossa kinnitatud manus, millel olevad eraldusmärgid võivad tähistada isiku auastet, väeliiki, teenistusala või muud.
Republic P-47 Thunderbolt

Republic P-47 Thunderbolt oli aastatel 1941–1945 Ameerika Ühendriikides suure sarjana ehitatud täismetallkonstruktsiooniga lennuk, mida kasutati Teises maailmasõjas hävituslennukina või hävitus-pommituslennukina.
See oli ühekohaline, võimsa Pratt &amp; Whitney R-2800 Double Wasp 18-silindrilise turboülelaadimisega tähtmootoriga, kesktiivaline monoplaan. Lennuki tiivas oli kokku kaheksa suurekaliibrilist (12,7 mm) kuulipildujat M2 Browning. Lennukile võis laadida kuni 1100 kg pomme või paigaldada tiiva alla õhk–maa-tüüpi rakette. P-47 lennukiirus oli kuni 700 km/h ja lennulagi kuni 12 km. 
Lennukit valmistas Republic Aviation. Konstrueerimisel oli peakonstruktor Alexander Kartveli ülesandeks saada kiire ja suurele kaugusele lendav hävituslennuk. Esmalend toimus 16. mail 1941. Esimene lennuk anti sõjaväele üle novembris 1942; P-47 võeti Ameerika Ühendriikide õhuväes relvastusse 8. aprillil 1943. P-47 kasutasid Teise maailmasõja ajal liitlasväed, põhiliselt Ameerika Ühendriigid, Suurbritannia ja Prantsusmaa. Lennukeid P-47 ehitati kokku umbes 15 700. Mitme riigi relvastuses olid need lennukid kuni 1966. aastani.
Lauri Luud

Lauri Luud (25. august 1933 – 12. mai 1989) oli eesti astrofüüsik.
Ta lõpetas 1962. aastal Tartu Riikliku Ülikooli. 1981. aastal kaitses ta füüsika-matemaatikadoktori väitekirja.
Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta Füüsika ja Astronoomia Instituuti. Aastatel 1971–1989 oli ta Füüsika ja Astronoomia Instituudi (aastast Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudi) teadusdirektor, 1986. aastast professor.
Tal on uurimusi mittestatsionaarsete tähtede füüsika alalt.
Erijuhtivus

Erijuhtivus on füüsikaline suurus, mis iseloomustab kvantitatiivselt aine või materjali võimet elektrivoolu juhtida.
Erijuhtivuse tähis on formula_1 või formula_2, elektrokeemias formula_3 (kappa). Erijuhtivuse mõõtühik SI-süsteemis on siimens meetri kohta (S/m). Kasutatakse ka ühikuid S/cm, m/(Ω·mm2) ja S·m/mm2, kusjuures kehtivad seosed 1 S/cm = 100 S/m ja 1 m/(Ω·mm2) = 1 S·m/mm2 = 106 S/m. Eriti USA-s kasutatakse veel ühikut "IACS" (sõnadest "International Annealed Copper Standard"); selle puhul võrreldatakse erijuhtivust puhta hõõguva vase erijuhtivusega: 100 % IACS = 58 · 106 S/m.
Erijuhtivuse pöördsuurus on eritakistus.
Ainete liigitus erijuhtivuse alusel.
Erijuhtivuse järgi jaotatakse aineid järgmiselt:
See jaotus on tinglik, sest erijuhtivus sõltub oluliselt aine olekust ja temperatuurist.
Eritakistuse definitsioon vastavalt Ohmi seadusele.
Erijuhtivust σ on defineeritud võrdetegurina voolutiheduse formula_4 ja elektrivälja tugevuse formula_5 vahel: 
formula_6
Konstantse erijuhtivuse korral vastab see Ohmi seadusele.
Erijuhtivuse tensor.
Erijuhtivust saab ülaltoodud moel skalaarina vaadelda lihtsal juhul, kui keskkond on isotroopne ja lineaarne (sõltuvus elektrivälja tugevusest on lineaarne).
Üldjuhul ei ole voolutihedus elektrivoolu põhjustava elektrivälja tugevusega võrdeline ega samasihiline. Anisotroopse lineaarse materjali korral (näiteks grafiit, kristallid ja kõrgtemperatuursed ülijuhid) on erijuhtivus teist järku tensor.
Benedetto Croce

Benedetto Croce (; 25. veebruar 1866 Pescasseroli – 20. november 1952 Napoli) oli itaalia idealistlik filosoof, ajaloolane ja poliitik. Ta kirjutas peamiselt filosoofia, ajaloo, historiograafia ja esteetika teemadel. Poliitiliselt oli ta liberaal, kuigi oli vastu "laissez-faire"-vabakaubandusele. Crocel oli oluline mõju itaalia intellektuaalidele, teiste hulgas nii marksistist Antonio Gramscile kui fašistist Giovanni Gentilele.
Aastail 1949–1952 oli ta rahvusvahelise PEN-klubi president.
Eesti keeles on ilmunud tema teos "Esteetika kui väljendusteadus ja üldlingvistika: teooria ja ajalugu" (originaalis "Estetica come scienza dell'espressione e linguistica generale: teoria e storia", sari "Avatud Eesti Raamat", tõlkinud Janika Sild, Tartu: Ilmamaa, 1998).
Waterloo

Waterloo on mitme koha nimi:
"Waterloo" on mitme teose pealkiri:
1815. aastal toimus Belgias Waterloo küla lähedal Waterloo lahing.
Jack Paar

 
Jack Harold Paar (1. mai 1918 Canton, Ohio, USA – 27. jaanuar 2004 Greenwich, Connecticut) oli USA saatejuht. 
Paar tegutses 1940. ja 1950. aastatel raadiosaatejuhina. Televisioonis debüteeris ta 1952. aastal telemänguga "Up to Paar". Ta sai kuulsaks meelelahutussaate "The Tonight Show" juhina. Tema ajal (1957–1962) kandis see pealkirju "Tonight Starring Jack Paar" ja "The Jack Paar Tonight Show". Sellest sai alguse meelelahutussaate formaat, mis sisaldab jutusaatele omaseid intervjuusid kuulsustega ja monolooge, aga ka meelelahutuslikke varieteenumbreid. Tema oli esimene, kes pani saatekülalised istuma diivanile. Temalt arvatakse pärinevat ka jutusaate ingliskeelne nimetus "talk show". 
Aastatel 1962–1965 juhtis ta saadet "Jack Paar Program".
Balhae

Balhae oli mitmerahvuseline kuningriik, mis rajati Korea poolsaare ja Mandžuuria aladele pärast Goguryeo kokkukukkumist. Balhae eksisteeris koos Ühinenud Sillaga Põhja-Lõuna riikide ajajärgul.
Goguryeo pealinn ning lõunapoolsed alad langesid Ühinenud Silla kätte aastal 668. Pärast 698. aastal Tianmenlingi lahinguga Tangi dünastia kukutamist asutas Balhae Go Jini riigi, mis nimetati hiljem ümber Balhaeks. Jini riik oli Goguryeo järeltulija.
Balhae kontrolli all olid Mandžuuria lõunaosad, st tänapäeva Kirde-Hiina ja Venemaale kuuluv Primorje krai; Balhae alla jäi ka Korea poolsaare põhjaosa. Aastal 926 vallutasid Balhae khitanid; suurem osa põhjapoolsetest aladest liideti Liao dünastiaga, lõunaosad läksid Goryeo kontrolli alla.
Paul Valéry

Paul Valéry (), õieti Ambroise Paul Toussaint Jules Valéry (30. oktoober 1871 Sète – 20. juuli 1945 Pariis) oli prantsuse luuletaja, näitekirjanik, esseist ja ühiskonnategelane.
Ta valiti 1925. aastal Prantsuse Akadeemia liikmeks (38. iste).
Teda esitati 12 eri aastal kokku 27 korral Nobeli kirjandusauhinna kandidaadiks.
Eesti keeles on ilmunud tema esseede ja filosoofiliste fragmentide kogumik "Härra Teste" (originaalis "Monsieur Teste", sarjas "Avatud Eesti Raamat", tõlkinud Hasso Krull, Tallinn: Vagabund, 1995).
Bosporose kuningriik

Bosporose kuningriik, tuntud ka kui Krimmi Bosporose kuningriik (kreeka: Βασίλειον του Κιμμερικού Βοσπόρου), oli vanaaja riik, mis asus Krimmi poolsaare idaosas ja Tamani poolsaarel Kertši väina rannikul (kuningriik ei saanud nime Musta mere teises otsas Istanbuli juures asetseva Bosporuse väina järgi).
Bosporose kuningriik oli pikima ajalooga Rooma satelliitriik. Bosporose riigi kuldaeg oli 2.-1. sajand eKr. Keiser Nero ajal, aastatel 63-68 pKr, oli Bosporos Rooma provints. Teise sajandi lõpus pKr andis kuningas Sauromates II sküütidele kriitilise hoobi ning liitis kõik Krimmi alad oma riigiga.
Bosporose riigi majandus tugines peamiselt vilja-, kala- ja orjaekspordile. Kaubavahetuse tulemusel tekkinud rikkused peegelduvad tänapäevalgi vastavastatud kurgaanides. Omal ajal edukad linnad on jätnud tulevastele põlvedele märkimisväärse kultuuri- ja arhitektuuripärandi, mida säilitatakse peamiselt Peterburi Ermitaažis.
Kroonikoloonia

Kroonikoloonia, 17. sajandil tuntud ka kui kuninglik koloonia, oli Briti ülemereterritooriumite administratiivne liik.
Kroonikolooniat valitses monarhi nimetatud kuberner.
Esimene kuninglik koloonia oli Virginia koloonia Põhja-Ameerikas alates 1624. aastast.
Metsasitikas

Metsasitikas ("Anoplotrupes stercorosus") on sitiklaste sugukonda metsasitika perekonda kuuluv putukas, oma perekonna ainus liik.
Esimest korda kirjeldas metsasitikat teaduslikult saksa teoloog ja putukateadlane Ludwig Gottlieb Scriba 1791 enda toimetatud "Putukaarmastajate ajakirjas" ("Journal für die Liebhaber der Entomologie"), mida ilmus ainult 3 numbrit. Scriba paigutas metsasitika kohe omaette perekonda. Hiljem on teda palju kordi pandud sitasitikaga samasse perekonda ja kogu 19. sajandi jooksul oli selline käsitlus valdav, kuid tänapäeval seda ei tehta.
Metsasitikas on levinud kõikjal Euroopas. Levila ulatub 67. põhjalaiuskraadini ja mägedes 2 km kõrgusele. Ta elab metsades, eelistades pöögimetsi. Eesti metsades on ta tavaline.
Täiskasvanud isend on 12–20 mm pikk, pealtpoolt sinkjasmust ja altpoolt metalliksinine. Kattetiibadel on tillukestest täppidest koosnevad soonekesed. Ta toitub sõnnikust, mädanenud seentest ja puude mahlast.
Metsasitikad kaevavad maasse 7–8 dm pikkuse käigu, millesse emane muneb munad. Käigu kaevavad isane ja emane koos, kusjuures emasele jäävad maa-alused ja isasele maapealsed tööd, näiteks emase poolt käigust eemaldatud pinnase kõrvaldamine. Käik on tüüpiliselt mitme haru ja kõrvalkambritega. Paaritumine toimub tõenäoliselt maa all käigus.
Tõukudele toiduks viiakse käiku taim- ja segatoiduliste loomade sõnnikut. Tõugud talvituvad pinnases, nukkuvad kevadel ja valmikud väljuvad nukust alles juunis. Paljunema hakkavad nad järgmisel kevadel, kaks aastat pärast munemist ja aasta pärast nukust koorumist.
Briti Betšuaanamaa

Briti Betšuaanamaa oli Suurbritannia kroonikoloonia, mis eksisteeris Lõuna-Aafrikas alates loomisest 1. septembril 1885 kuni liitmiseni Kapimaa kolooniaga 16. novembril 1895. Briti Betšuaanamaa pindala oli 133 190 km² ja rahvaarv 84 210. Tänapäeval on Briti Betšuaanamaa alad Lõuna-Aafrika Vabariigi koosseisus.
Ajalugu.
Betšuaanamaa tähendas tsvaanade maad ning halduse lihtsustamiseks jaotati see kaheks osaks. Põhjaosa oli tuntud kui Betšuaanamaa protektoraat ja lõunaosa, st Molopo jõest lõunas asetsevad alad, kandsid Briti Betšuaanamaa kroonikoloonia nime. 1882. aastal lõi Betšuaanamaast lahku buuride Stellandi riik. Alates 1883. aastast nõudis ühiskondlik surve, et Briti valitsus võtaks midagi ette surumaks alla Betšuaanamaa piirkonna rahutusi.
29. oktoobril 1884 määras Briti valitsus Charles Warreni Betšuaanamaa erikomisjonäri ametisse. 13. novembril hääletas Suurbritannia parlament programmi poolt, millega kulutati 675 000 naela (mis oleks tänapäeval umbes 32 miljonit naela) sõjalisteks operatsioonideks Betšuaanamaal. Warrenile anti luba värvata lisaks piirkonda saadetavatele Briti sõjaväelastele erikorras armeesse ka 1500 aafriklast. 4000-meheline sõjavägi, mida juhtis Chareles Warren, saadeti Stellandi tagasi vallutama. 7. veebruaril 1885 jõudis salk Stellandi pealinna Vryburgi. 8. aprillil 1885 saatis Warren Suurbritanniasse teate, et on Betšuaanamaa okupeerinud ja korra täielikult taastanud. Buuride vabariik varises ilma verevalamiseta.
30. septembril moodustati Stellandist ja teistest Molopost lõunas asuvatest aladest Briti Betšuaanamaa. 1891. aastal laienes piirkonda Lõuna-Aafrika tolliliit. 1895. aastal liideti need alad Kapimaa kolooniaga, mis kuulub tänapäeval Lõuna-Aafrika Vabariigi koosseisu, olles Mahikengi linna ümbritsevad alad.
Rostislav Pljatt

Rostislav Pljatt (vene keeles "Ростислав Янович Плятт"; 30. november / 13. detsember 1909 Rostov Doni ääres – 30. juuni 1989 Moskva) oli Nõukogude Liidu draama- ja filminäitleja.
Energia põik

Energia põik on tänav Narvas Kerese linnaosas. Tänav algab Kreenholmi tänavalt ning lõpeb Lasteaia tänavaga ristudes. Tänava pikkus on 395 m.
Tänav nimetati vastavalt Narva linnavalitsuse 17.10.2007 korraldusele nr 1534-k oletatavasti selles piirkonnas asuva Energia tänava järgi.
Georg Wilhelm Pabst

Georg Wilhelm Pabst (G. W. Pabst; 25. august 1885 Roudnice nad Labem, Böömimaa, Austria-Ungari – 29. mai 1967 Viin) oli filmilavastaja.
Noorpõlves oli ta näitleja ja teatrilavastaja. Filmilavastajana tegutses ta 1920. aastate algusest Berliinis, 1933. aastast Prantsusmaal, samast aastast USA-s, 1936. aastast jälle Prantsusmaal, 1939. aastast Austrias. Pärast sõda tegi ta filme ka Itaalias ja Saksamaal. Teda peetakse üheks 1920. aastate tipprežissööriks. Eriti hinnatud on tema filmid "Pandora laegas" ja "Tagebuch einer Verlorenen" (mõlemas mängis Louise Brooks).
Kõrgem ohvitser

Kõrgem ohvitser on ohvitseride kategooria mitmes riigis, sh Eestis.
Eesti kaitseväe kõrgemad ohvitserid.
Auastmed.
Maa- ja õhuväes:
Mereväes:
Vanemallohvitser

Vanemallohvitser on allohvitseride kategooria mitmes riigis, sh Eestis.
Kortermeister

Kortermeister (saksa sõnast "Quartiermeister") on endisaegne ohvitser, kes algselt (kuni 16. sajandini) tegeles vägede majutuse, toidu ja hobusemoona küsimustega, hiljem (kuni 20. sajandini) aga eelkõige operatiivküsimustega.
Dami Im

Dami Im (sündinud 17. oktoobril 1988 Seoulis) on Lõuna-Korea päritolu Austraalia laulja ja laulukirjutaja.
Üheksa-aastaselt emigreerus ta perega Austraaliasse.
Ta võitis telesaate "X-Factor" Austraalia versiooni viienda hooaja ja sõlmis lepingu plaadifirmaga Sony Music Australia. 
Ta esindas Austraaliat 2016. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Stockholmis lauluga "Sound of Silence", mis sai lauluvõistlusel 511 punktiga teise koha. Žürii punktidega läks ta juhtima, aga pärast telehääletuse tulemusi jäi ta Ukraina järel teiseks.
Solomon Pikelner

Solomon Pikelner (vene keeles "Соломон Борисович Пикельнер"; 6. veebruar 1921 Bakuu – 19. november 1975 Moskva) oli Nõukogude Liidu astrofüüsik, Moskva Riikliku Ülikooli professor.
Elulugu.
Solomon Pikelner sündis aastal 1921 Bakuus. Aastal 1942 lõpetas ta Moskva Riikliku Ülikooli mehaanika-matemaatikateaduskonna. Aastal 1945 kaitses ta kandidaadiväitekirja, hiljem ka doktoriväitekirja.
Aastatel 1946–1959 töötas ta NSVL Teaduste Akadeemia Krimmi astrofüüsika observatooriumis. Aastal 1959 valiti ta Moskva Riikliku Ülikooli füüsikateaduskonna astrofüüsika kateedri professoriks. Aastatel 1964–1967 oli ta Rahvusvahelise Astronoomialiidu Tähtedevahelise Keskkonna uurimise komisjoni president. Aastal 1971 võeti ta Londoni Kuningliku Astronoomiaseltsi liikmeks. Ta oli ka ajakirja Astronomitšeski Žurnal toimetuskolleegiumi liige.
Mälestuse jäädvustamine.
Solomon Pikelneri järgi on nimetatud Pikel'neri kraater Kuul ja asteroid 1975 Pikelner.
Juhtivus

Juhtivus on aine füüsikaline omadus edasi kanda energiat või teist ainet. 
Energia juhtivused:
Aine juhtivused:
Elektrijuhtivus (suurus)

Elektrijuhtivus (ingl "conductance") on füüsikaline suurus, mis iseloomustab seda, kui suur on elektriahela lüli (näiteks elektroonikakomponendi) võime juhtida elektrivoolu. 
Juhtivuse tähis on formula_1 ja mõõtühik on siimens (tähis S).
Elektrijuhtivus on elektritakistuse pöördsuurus.
formula_2
kus formula_1 on elektrijuhtivus ja formula_4 on elektritakistus.
formula_6
Mereväebaas

Mereväebaas on mere ranniku piirkond ja selle rannikuga piirnev akvatoorium, kus asub ja kus saab manööverdada sõjalaevastik.
Miinilaev

Miinilaev on üldistav ja harva kasutatav sõjalaeva liigi nimetus. 
Miinilaev võib olla vastavalt tegelikule otstarbele järgnev sõjalaev:
Vanas keelepruugis võidakse miinilaevaks kutsuda lisaks järgmisi sõjalaevu:
Ohvitseridekogu

Ohvitseridekogu on väeosa vm sõjalise rühmituse ohvitsere ühendav organisatsioon. Kogus muu hulgas arendatakse ohvitseride seltskondlikku ja sõjalist kasvatust. Kogu moodustatakse siis, kui väeosas on vähemalt 10 ohvitseri.
Eesti ohvitseridekogud.
Enne Teist maailmasõda korraldas Eestis ohvitseridekogude tegevust Ohvitseride Keskkogu.
Tänapäeval on oma ohvitserikogud Kaitseliidus ja Eesti piirivalves.
Kris Lemsalu

Kris Lemsalu (sündinud 3. aprillil 1985) on eesti kunstnik.
Hariduskäik.
Ta on õppinud keraamikat Eesti Kunstiakadeemias (lõpetas 2008. aastal), Taani Disainikoolis ja Viini Kunstiakadeemias.
Ta on esinenud arvukatel näitustel Euroopas ning temast on kirjutanud olulised kunstiväljaanded nagu Mousse, Vice, Artnet News ja Frieze. 2018. aastal olid tema isikunäitused Viini Secession galeriis ning vastavatud galeriis Londoni Goldsmith's College'i juures.
Tema teoseid on mitmes muuseumi- ja erakogus. 2019. aastal esindas Lemsalu Eestit 58. Veneetsia kunstibiennaali Eesti paviljonis.
Looming.
Lemsalu kasutab oma teostes materjalina peamiselt portselani, karusnahka, villa, silikooni, leidobjekte jpm. Lemsalu loomingut iseloomustab tähelepanu koloriidi- ja pinnaefektidele, huvi arhetüüpsete ja sümboolsete motiivide vastu, irooniline ja refleksiivne suhe oma vahenditesse, lavastuslikkus ja absurdimaiguline huumor. Teoste käivitavaks jõuks on tihti isiklikud läbielamised ja lood, mille põhjalt loob kunstnik laiemaid üldistusi võimaldavaid misanstseene.
Avalikkuses astub ta üles enamasti kostümeeritult.
Perioodil 2016–2018 sai ta kunstnikupalka.
Chu riik

Chu (hiina: 楚) oli hegemooniline Zhou-aegne riik. Alates 8. sajandi algusest eKr nimetasid Chu kuningad end Zhou dünastia valitsejatega samaväärseteks. Kevade ja Sügise perioodil sai Chust edukate vallutustega kiiresti kasvav riik, eemalduti nii kultuuri kui ka asukoha poolest Zhou keskosast. Sõdivate riikide ajastuks oli Chu saanud võimsaks riigiks, Chu kultuur mõjutas palju Hani dünastiat.
Ka nimede Jing ja Jingchu all tuntud riigi territooriumile jäid peamiselt tänapäeva Hubei ja Hunani provintsid, aga ka osaliselt Chongqing Shi, Guizhou, Henani, Anhui, Jiangxi, Jiangsu, Zhejiangi ja Shanghai provintsid. Üle 400 aasta oli Chu pealinn Danyang, mis asus Dani jõe ja Xi Jiangi jõe kohtumiskohal, tänapäeva Henani provintsis; hiljem koliti pealinn Yingi linna.
Sõdivate riikide ajastu lõpul olid 225. aastaks eKr alles jäänud vaid neli riiki – Chu, Qin, Yan ja Qi. Qini riigi väed purustasid Chu armee 224. aastal eKr ja vallutasid järgmise sõjaretke käigus 223 eKr Chu pealinna ja kõrvaldasid viimase Chu kuninga Fuchu.
Turda

Turda (ungari "Torda", saksa "Thorenburg") on linn Rumeenias Cluji maakonnas. Ajalooliselt kuulub linn Transilvaaniasse.
Vanalinn asub Valea Racilori (ungari "Rákospatak") jõe mõlemal kaldal. Valea Racilori suubumisel Arieși (ungari "Aranyos") jõkke (Mureși jõe vasakpoolne lisajõgi) ja Arieși jõe mõlemal kaldal asub uuem linnakeskus.
Oli Ungari kuningriigis Torda-Aranyosi komitaadi keskus. Pärast Esimest maailmasõda läks koos ülejäänud Transilvaaniaga Rumeeniale.
Tänapäeval on algse linnaga (rumeenia "Turda-Veche" 'vana Turda') liidetud ka linna kõrvale 13. sajandil tekkinud Turda küla (rumeenia "Turda-Nouă" 'uus Turda').
Elanikest oli 2011. aastal 77% rumeenlased ja 8% ungarlased.
Pachacámac

Pachacámac (ketšua keeles "Pachakamac"; jumal Pachakamaqi järgi) oli Kolumbuse-eelne linn Lõuna-Ameerikas. Selle jäänused asuvad Peruus Lima kesklinnast umbes 40 km kagus Luríni jõe orus. 
Asukoht.
Pachacámac asub rannikuäärse Luríni ringkonna põhjaosas umbes 2 km kaugusel Vaiksest ookeanist. Varemed paiknevad Lima linna lõunaserval kõrgendikul. Luríni ringkonna idanaaber Pachacámaci ringkond nõudleb Pachacámacit ning selle kõrval olevat tänapäeva asulat Julio C. Tello (ka Puente Lurín). 
Ümbruskonna rahvastik kasvab kiiresti rände tõttu Luríni jõe orgu, kuid tegu on ikka veel maapiirkonnaga, kus tegeldakse niisutuspõllundusega. 
Ajalugu.
Linn oli juba konkista ajal tublisti üle tuhande aasta vanune. Seal olid vähemalt üks püramiid, kalmistu ja värvilised kalafreskod umbes 4.–6. sajandist pKr. Wari kultuuri ajal (umbes 7.–8. sajand) ehitati linn välja ja see oli tõenäoliselt halduskeskus. Wari kultuuri mõjusid on nii arhitektuuris kui ka keraamikas ja tekstiilides (hauapanustes). Pärast Wari riigi kokkuvarisemist kasvas Pachacámac edasi ning sai ise riigi keskuseks, aga Pachacámaci riik ei saanud nii suureks nagu Wari riik. Tollest ajast pärineb enamik templeid ja lihtsaid hooneid (umbes aastatest 800–1450). 
Tõenäoliselt oli Pachacámaci riik inkade saabumise ajal juba lagunenud. Rímaci jõe ja Luríni jõe orus oli väike riik itšmadel. Pachacámac oli neil eeskätt usuline keskus loojajumal Pachakamaqi kummardamiseks. Pärast itšmade riigi ühinemist inkade riigiga sai Pachacámacist tähtis halduskeskus. Siiski jäi see ka templilinnaks ja Pachakamaqi preestrid tohtisid tegutseda sõltumatult inkade preestritest. Tõenäoliselt küsisid ka inkad ise regulaarselt Pachakamaqi oraaklilt nõu. Inkade ajast pärineb viis hoonet, sealhulgas päikesetempel peaväljakul.
Vaatamisväärsused.
Oraakel ehitati juba inkade ajal savitellistest. Praktiliselt täielikult on säilinud Pachacámaci inkade ajal ehitatud osa, eriti ajavahemikus 1440–1533 ehitatud piirkond. Turistid saavad külastada paleesid, templeid, väljakuid ja muuseume, kus hoitakse Pachacámaci arheoloogilisi leide. 
Tähtsamad hooned on:
Pachakamaq

Pachakamaq (ketšua keeles 'maa looja'; hispaaniapäraselt "Pachacámac") oli jumal, keda austasid muu hulgas itšmad Pachacámaci linnas enne konkistat. 
Pachakamaq lõi esimese mehe ja esimese naise, kuid ei andnud neile süüa, nii et mees suri. Naine heitis jumalale ette hooletusse jätmist ja needis teda. Pachakamaq andis naisele viljakuse. Hiljem tappis ta naise poja ning lõi laiba tükkideks, millest tekkisid mitmesugused puu- ja juurviljataimed. Naise teine poeg Wichama pääses pakku ja Pachakamaq tappis tema ema. Wichama maksis kätte, ajades Pachakamaqi merre.
Kui inkad vallutasid itšmade ala, sealhulgas Pachacámaci linna, võtsid nad Pachakamaqi üle. Hilises inkade mütoloogias oli ta Tayta Inti ja Mama Killa poeg ning Mama Pacha abikaasa. Ainult itšmade kohta on kindlalt teada, et nad austasid Pachacámaci linnas jumal Pachakamaqit, kuigi linnas elasid teisedki rahvad (Wari kultuur, Pachacámaci riik, Chancay kultuur ja Chimú kultuur).
Alla Massevitš

Alla Massevitš (vene keeles "Алла Генриховна Масевич"; 9. oktoober 1918 Thbilisi – 6. mai 2008 Moskva) oli vene astronoom.
Ta lõpetas Karl Liebknechti nimelise Moskva Industriaal-pedagoogilise Instituudi.
Ta töötas aastatel 1952–1987 NSV Liidu Teaduste Akadeemia Astronoomianõukogu aseesimehena. Aastast 1987 juhendas ta Maa tehiskaaslaste optilist jälgimist. Aastatel 1981–1982 oli ta ÜRO Kosmose rahuotstarbel uurimise ja kasutamise teise konverentsi ettevalmistamise orgkomitee esimehe asetäitja (orgkomitee esimees oli ÜRO peasekretär). Aastatel 1970–1976 oli ta Moskva Geodeesia ja Kartograafia Instituudis kosmilise geodeesia professor.
Tema peamised teaduslikud tööd olid seotud tähtede sisemise struktuuri ja evolutsiooniga ning kosmilise geodeesiaga. Aastatel 1949–1950 uuris ta koos Pavel Parenagoga seoseid mass–helendus ja mass–raadius, väljastades seosed Hertzsprungi-Russelli diagrammil.
Piiramine

Piiramine ehk sissepiiramine (ka ümberpiiramine ja nn kotti võtmine) on sõjanduses vastase vägede äralõikamine teistest vägedest, et sissepiiratud väed hävitada või vangi võtta. Piirata võidakse ka vastase mingit objekti (nt linnust, linna). 
Piiramise käigus tekkivat rindejoont nimetatakse piiramisrõngaks.
Vastandmõiste sissepiiramisele on väljamurdmine.
Turda Nouă

Turda Nouă (saksa "Neu-Thorda", ungari "Újtorda"; tõlkes 'Uus-Turda') on endine asula Transilvaanias, tänapäeva haldusjaotuse järgi Rumeenias Cluji maakonna Turda linna linnaosa (kvartal). 
Ajalugu.
13. rajasid saksid (hiljem tuntud kui Transilvaania saksid) Turda linnast loode poole asula, mis vastukaaluks Turda linna nimele ('Vana-Turda'; rumeenia "Turda Veche") sai nime 'Uus-Turda'. Kahe asula piir pandi paika 14. sajandil.
17. sajandi alguse sõdades hävisid Turda eeslinnad, sh ka Turda Nouă, peaaegu täielikult. 
Pildid.
Foto: Robert Treufeldt, 19. mai 2011
Kərim Kərimov

Kerim Kerimov (aserbaidžaani keeles "Kərim Əli oğlu Kərimov", vene keeles "Керим Алиевич Керимов"; 14. november 1917 Bakuu – 29. märts 2003 Moskva) oli aserbaidžaani päritolu Nõukogude insener ja raketiteadlane, suurtükiväe kindralleitnant. Ta oli Nõukogude kosmonautika rajajaid.
Ta sündis aastal 1917 Bakuus inseneriperekonnas. Ta õppis aastatel 1935–1939 Novotšerkasski industriaalinstituudis. Aastal 1942 lõpetas ta Aserbaidžaani Industriaalinstituudi, aastal 1943 Dzeržinski nimelise Suurtükiväeakadeemia.
Teise maailmasõja ajal oli ta seotud reaktiivmiinipilduja Katjuša (ja laengutega talle) väljatöötamisega.
Isiklikku.
Tema tütar oli geodeet Surija Tatevjan.
Danzigi vabalinn (1807–1813)

 
Danzigi vabalinn (prantsuse "Ville Libre de Dantzig") oli pooleldi iseseisev linnriik, mille rajas Napoleon I Napoleoni sõdade ajal, ja mis kestis 9. septembrist 1807 kuni 22. jaanuarini 1813.
Ajalugu.
Preisimaa omandas Danzigi linna teise Poola jagamise käigus aastal 1793. Pärast Friedrich Wilhelm III lüüasaamist Jena ja Auerstedti lahingus (1806) sai Danzig Tilsiti rahu (1807) järgi vabaks linnaks, mille alad võeti Lääne-Preisimaa provintsilt. Danzigi linnriigi kontrolli alla jäi Danzigi linn (tänapäeva Poola linn Gdańsk) ja seda ümbritsevad alad.
Prantslased andsid linna üle 27. mail 1807, vabariik kuulutati välja 21. juulil. Preisimaa, Friedrich August I-se Saksimaa kuningriik ja Varssavi hertsogiriik pidid garanteerima riigi püsimajäämise. Napoleon määras linna juhtima komandör François Joseph Lefebvre, kes oli juhtinud linna vallutamist; tegelikult sai äsjaloodud riigi juhiks kindral Jean Rapp. Linnakodanikud pidid majutama Prantsuse sõjaväelasi ning maksma makse, kui Napoleon valmistus Venemaa vallutamiseks.
Kui prantslased Venemaalt taganema hakkasid, piiras Vene sõjavägi ka Danzigi linna; linna jäänud u 40 000 Prantsuse sõjaväelast olid sunnitud 2. jaanuaril 1814 lahkuma. Preisimaa võimud tegid Danzigist pärast Viini kongressi oma Lääne-Preisimaa provintsi pealinna, sellega oli vabalinna staatusel lõpp.
Dahomee vabariik

 
Dahomee vabariik (prantsuse: "République du Dahomey") oli 11. detsembril 1958 asutatud Prantsusmaa autonoomne koloonia. Enne autonoomsuse saavutamist oli Dahomee vabariik olnud Prantsuse Dahomee. Dahomee sai iseseisvaks 1. augustil 1960.
Riik nimetati 1975. aastal Benini lahe järgi Beniniks (laht oli saanud nime tänapäeva Nigeeria aladel olnud Benini impeeriumi järgi). Nimi "Benin" oli neutraalne kõigi riigi rahvaste suhtes, "Dahomee" tuletas paljudele meelde kunagist fonide Dahomee kuningriiki.
Karl Kimmel (prokurör)

Karl Kimmel (23. oktoober 1922 Kabritski asundus, Perovskoje vald, Kanski maakond, Jenissei kubermang – 29. september 2009 Tallinn) oli eesti jurist, Eesti NSV peaprokurör.
Ta sündis kehviktalupoja perekonnas.
Ta õppis kaugõppes aastatel 1946–1950 Tallinna Juriidilise Koolis ning aastatel 1950–1957 Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonnas.
Töötamist alustas 1938. aastal Borodino teraviljasovhoosis, algul töölisena, edaspidi majandusjuhatajana ja osakonna raamatupidajana. 1940. aastal siirdus Irbeiski ümberlaadimisbaasi, kus töötas mõnda aega arvestajana ja hiljem vanemraamatupidajana.
1940. aastast oli NKVD töötaja, 1941. aastal mobiliseeriti ta Punaarmee ridadesse ja tegi 8. Eesti Laskurkorpuse koosseisus kaasa 2. maailmasõja, algul reavõitlejana, pärast polgu komsomolitöötajana.
1944–1946 oli SMERŠ'i operatiivvolinik. Parast demobiliseerumist Nõukogude sõjaväest suunati ta tööle Eesti NSV prokuratuuri. Ta töötas Saaremaa ja Virumaa prokuratuuris, oli Saaremaa prokuröri kohustetäitja, siis Virumaa prokuröri asetäitja ja seejärel 1949. aastal määrati Eesti NSV Prokuratuuri uurimisosakonna prokuröriks, oli 1952 Eesti NSV Prokuratuuri osakonnaülem. 
1952. aastal määrati ta Pärnu oblasti prokuröriks, alates 1953. aastast oli ta Eesti NSV prokuröri asetäitja. 
1962 oli ta ENSV riiklik süüdistaja Jüriste, Linnase, Viksi kohtuasjas, keda süüdistati Tartu koonduslaagris toime pandud inimsusvastastes kuritegudes.
Osales Hruštšovi sula aegsetes represseeritute rehabiliteerimisprotsessis ning Eesti NSV dissidentluse vastastes repressioonides.
1970–1987 oli ta 2. klassi riigiõigusnõunik, Eesti NSV Prokuratuuri prokurör ja Eesti NSV peaprokurör.
Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu VIII, IX, X ja XI koosseisu saadik. EKP Keskkomitee liige.
Elymais

 
Elymais, tuntud ka kui Elamais (Ἐλυμαΐς, tuntakse ka kreekapärast antiikaegset nime Elam) oli pooleldi iseseisev riik, mis eksisteeris alates teisest sajandist eKr kuni kolmanda sajandini pKr. Pärsia lahest põhjas, tänapäeva Iraani Khūzestāni provintsi aladel asunund riik oli suurema osa oma eksisteerimisajast Partia impeeriumi vasallriik. Pärimuse järgi olid Elymaisi inimesed head vibukütid, kes pärinesid Susa linnast, mis jääb Elymaisi aladest itta. Suurem osa Elymaisi elanikest olid tõenäoliselt Eelami inimeste järeltulijad. Elymaisil oli kolm provintsi: Massabatice, Corbiane ja Gabiane.
Elymaisi riigikeele kohta pole midagi teada. Sõna "elamiit" kasutati juba Ahhemeniidide riigi aegadel, 250 aastat enne Elymaisi teket. Elymaisi aladelt on leitud mitmeid arameakeelseid silte. Elymaisi riik lõppes, kui Sassaniidid territooriumi 3. sajandil pKr vallutasid.
Surija Tatevjan

Surija Tatevjan (vene keeles "Сурия Керимовна Татевян"; 22. jaanuar 1937 – 16. juuli 2015) oli Nõukogude Liidu astrogeodeet, tehnikadoktor.
Ta lõpetas aastal 1960 Moskva Geodeesia-Aerofotograafia- ja Kartograafiainseneride Instituudi.
Aastast 1962 töötas ta NSVL Teaduste Akadeemia Astronoominõukogus (mis peagi organiseeriti ümber Teaduste Akadeemia Astronoomia Instituudiks), kus tõusis nooremteadurist osakonnajuhatajaks. Ta oli Venemaa Teaduste Akadeemia Astronoomia Instituudi juhtivteadur.
Ta oli astrogeodeesia sünni juures, pärast Maa tehiskaaslase väljalennutamist oli seotud kosmilise geodeesia meetodite väljatöötamisega. Ta oli kaasautoriks esimestele monograafiatele, kus lahendati geodeesiaalaseid ülesandeid, kasutades Maa tehiskaaslasi. Ta võttis osa Rahvusvahelise Geodeetide Assotsiatsiooni ning Rahvusvahelise Geodeetide ja Geofüüsikute Liidu tööst.
Isiklikku.
Tema isa Kerim Kerimov oli aserbaidžaani päritolu Nõukogude insener ja raketiteadlane, suurtükiväe kindralleitnant, Nõukogude kosmonautika rajajaid.
Atlandi-ülene kaubandus- ja investeerimispartnerlus

Atlandi-ülene kaubandus- ja investeerimispartnerlus ehk TTIP ("Transatlantic Trade and Investment Partnership") ehk EL-USA vabakaubandusleping on kavandatav kaubanduslepe Euroopa Liidu ja USA vahel. Leppe eesmärkideks on edendada kaubavahetust ja mõlema osapoole majanduskasvu. Ameerika Ühendriikide valitsus käsitleb TTIP-d Vaikse ookeani-ülese partnerluse (TPP) paralleelleppena. Läbirääkimised olid algselt planeeritud lõppema 2014. aasta lõpus, kuid ekspertide sõnul ei pruugi osapooled jõuda kokkuleppele enne 2019. või 2020. aasta lõppu.
Leppe üksikasjad on üldsusele salastatud, 2014. aasta märtsis lekkis leppe mustand avalikkuse ette. Euroopa Komisjon avaldas 2015. aasta jaanuaris mõned lepingu üksikasjad ning tugevdas turvameetmeid, et edaspidi lekkeid ei tekiks.
Matrikkelen

Matrikkelen on Norra kataster ehk kinnisvararegister, mis peab järge kinnisvara, kinnisvarapiiride, aadresside ja ehitiste üle. Katastrit haldab, juhib ja arendab Kartverket. Katastri uuendamise eest vastutavad kohalikud omavalitsused. Detsembrist 2007 kuni aprillini 2009 oli üleminekuaeg, kui kohalikud omavalitsused võtsid üle registriandmed GAB käest ja kaardiandmed DEB käest. Seadusega sätestab katastri tegevuse katastriseadus ("martikkelloven"), mis jõustus 1. jaanuaril 2010, kuid mõju omavad ka teised seadused.
Ligipääs.
Katastriseaduse § 29 järgi on kõikidel õigus ligipääsule katastriandmetele, kuid katastrit ei saa otseselt igaüks kasutada. Nimelt mitte kõiki andmeid ei saa igaühele jagada, nii et vahepealsed tooted ja teenused peavad osa andmeid välja filtreerima. Kartverketil on ligipääsuks arvutiprogramm nimega Se eiendom, kuid ligipääsuks on ka teisi võimalusi.
Hõlm

Hõlm on mitmetähenduslik sõna:
Sivan Beskin

Sivan Beskin (sündinud 31. augustil 1976 Vilniuses Leedus) on Leedu päritolu Iisraeli luuletaja ja tõlkija.
Elulugu.
Sivan Beskin kasvas üles Leedus. 28. augustil 1990 kolis ta Iisraeli, kus asus elama Kibbutz Ein Carmelis. Hiljem siirdus ta Krayoti ja sealt Haifasse. Ta õppis kujutavat kunsti, töötas Iisraeli kaitsejõudude arvutuskeskuses Mamramis ning kaitses bakalaureusekraadi majandusteaduses Iisraeli Tehnikainstituudis Technionis. 2002. aastast elab ta Tel Avivis, kus töötab süsteemianalüütikuna.
Algselt avaldas Beskin luulet veebiajakirjades Uus Lava ja Anonüümsed Kalad. Hiljem on tema luulet ja tõlkeid avaldanud mitmed ajakirjad nagu Helicon, samuti on saanud populaarseks Beskini laulud, mida on teiste seas tunnustanud kriitikud Menachem Ben and Nissim Calderon.
Sivan Beskin kuulub kirjandusajakirja "Oh!" toimetusse. 2006. aastal avaldas ta esimese luulekogu; 2011. aastal ilmunud teine luulekogu kandis pealkirja "Joona lähetqamine" ning hõlmas ka tõlkeid Marina Tsvetajeva loomingust. Samuti on Beskin tõlkinud Sergei Dovlatovit, Jossif Brodskit, Nikolai Gumiljovi, Velimir Hlebnikovi jt ning seadnud vene keelde Iisraeli luuletaja Leah Goldbergi tekste.
Beskini tõlketööd kajastab teiste seas ka Iisraeli režissööri Nurith Avivi 2010. aasta film "Translating"/"Traduire".
Gert Jervan

Gert Jervan (sündinud 23. augustil 1974 Tallinnas) on eesti arvutitehnikateadlane ja õppejõud.
Haridus.
Ta lõpetas Tallinna Tondiraba Keskkooli (endine 56. keskkool) 1992 ja õppis aastatel 1992–1998 Tallinna Tehnikaülikoolis informaatikat ja arvutitehnikat, omandades tehnikateaduste magistri kraadi. Aastatel 1998–2005 õppis ta Linköpingi Ülikooli doktorantuuris ja töötas sealses sardsüsteemide laboris (Embedded Systems Lab). Ta on täiendanud ennast 1995. aastal TIMA Labis Grenoble'is ja 1997. aastal Dresdenis.
Töökäik.
Tallinna Kesklinna Koolidevahelise Õppekeskuse õpetaja 1994–1996; Tallinna Tehnikaülikooli insener 1996–1998; Linköpingi Ülikooli doktorant/assistent 1998–2005; Linköpingi Ülikooli projektijuht 2002–2005.
2005. aastast töötas Gert Jervan Tallinna Tehnikaülikooli arvutitehnika instituudis: algul järeldoktorina (2005–2007) ning seejärel vanemteadurina (2007–2012). 2012. aastal valiti ta Tallinna Tehnikaülikooli arvutitehnika instituudi digitaaltehnika õppetooli usaldusväärsete arvutisüsteemide professoriks (2012–2017). Aastast 2017 on ta arvutisüsteemide instituudi professor.
Aastatel 2012–2015 oli Gert Jervan Tallinna Tehnikaülikooli infotehnoloogia teaduskonna teadusprodekaan ning aastal 2013 oli ta infotehnoloogia teaduskonna dekaani kohusetäitja, alates 2014 infotehnoloogia teaduskonna dekaan.
Teadustöö.
Uurimistöö põhisuunad on arvuti- ja sardsüsteemide analüüs ning projekteerimine, süsteemide
turvalisus, töökindlus ja usaldusväärsus.
Asustusnimi

Asustusnimi ehk oikonüüm on asula nimi; üks toponüümide liike.
Asustusnimede alla kuuluvad nt külanimed ehk komonüümid, linnanimed ehk polisonüümid.
Asustusnime elemente Eesti asulate puhul:
Mart Raun

Mart Raun (sündinud 14. mail 1984) on eesti operaator ja pilditöötleja.
Ta lõpetas 2002. aastal Tallinna Kunstigümnaasiumi ja asus seejärel õppima Tallinna Ülikoolis kunstiõpetuse erialal. 2003. aastal vahetas eriala ning lõpetas 2007. aastal Tallinna Ülikooli Balti Filmi- ja Meediakooli bakalaureusekraadiga operaatori ja režissööri erialal.
Ta harrastab piltstsenaariumide joonistamist.
Filme.
Ta on teinud operaatori- ja muud sellega seotud tööd eeskätt paljude dokumentaal- ja tudengifilmide juures, aga ka järgmistes mängufilmides:
Michel Temer

Michel Miguel Elias Temer Lulia (sündinud 23. septembril 1940) on Brasiilia jurist ja poliitik, kes oli 31. augustist 2016 kuni 1. jaanuarini 2019 Brasiilia president. Enne seda täitis ta 12. maist kuni 31. augustini 2016 presidendi kohuseid ajutiselt ametist kõrvaldatud Dilma Rousseffi asemel. Temer on vanim inimene, kes on kunagi Brasiilia presidendi ametisse astunud.
Temeri vanemad olid 1925. aastal Brasiiliasse emigreerunud maroniidid. Ülikoolis omandas ta hariduse õigusteaduse alal ja kaitses hiljem samas valdkonnas doktorikraadi. Enne poliitikasse siirdumist töötas ta muuhulgas õppejõu ja prokurörina.
1987. aastal valiti Temer esimest korda Brasiilia parlamendi alamkotta, kuhu ta kuulus kokku kuus ametiaega. Aastatel 1997–2001 ja 2009–2010 oli ta ühtlasi parlamendi alamkoja esimees. 2001. aastal valiti ta Brasiilia Demokraatliku Liikumise Partei esimeheks.
2010. aasta oktoobris toimunud presidendivalimistel osales Temer valitseva Tööliste Partei kandidaadi Dilma Rousseffi asepresidendikandidaadina. Nad võitsid valimiste teises voorus 56,05% häältest ning 1. jaanuaril 2011 astusid Rousseff ja Temer ametisse.
Kui Rousseff 12. mail 2016 korruptsioonisüüdistuste põhjal algatatud kohtuprotsessi ajaks ametist ajutiselt kõrvaldati, sai asepresident Temerist presidendi ajutine kohusetäitja. Esimese asjana vähendas Temer valitsuse liikmete arvu: senise 31 ministri asemel kuulub tema valitsuskabinetti vaid 22 ministrit. Temeri valitsusajal toimusid augustis 2016 Rio de Janeiros ka 2016. aasta suveolümpiamängud, mille Temer presidendi kohusetäitjana avas.
31. augustil 2016 avaldas Brasiilia parlamendi ülemkoda president Dilma Rousseffile riigieelarve koostamist puudutavate seaduste rikkumiste tõttu lõplikult umbusaldust. Samal päeval vannutati Temer ametisse Brasiilia 37. presidendina, kelle volitused kestsid kuni Rousseffi poolikuks jäänud teise ametiaja lõpuni 1. jaanuaril 2019.
1937. aasta Eesti-Soome maavõistlus maadluses

1937. aasta Eesti-Soome maavõistlus maadluses oli kuues Eesti-Soome maavõistlus maadluses. See toimus 17.-18. märtsil 1937 Tallinnas.
Matšid peeti kino Ars laval.
Tulemused.
Eesti A-koondis võitis Soome A 5:2 ja Eesti B Soome B 4:3. Johannes Kotkas seljatas Edvard Järvise (12.02), Eesti A-s võitis Kristjan Palusalu Hjalmar Nyströmi 3:0. Eesti B-s võitsid veel Heino Kaaremäe-Kristal, Voldemar Roolaan ja Olaf Luiga, kaotasid Johannes Looaru, Adalbert Toots ja A. Väärt.
1938. aasta Eesti-Soome maavõistlus maadluses

1938. aasta Eesti-Soome maavõistlus maadluses oli seitsmes Eesti-soome maavõistlus maadluses. See toimus 14. märtsil 1938 Helsingis.
Tulemused.
Eesti A kaotas Soome A-le 2:5 ja Eesti B Soome B-le samuti 2:5. Johannes Kotkas võitis Eesti B-s Hjalmar Nyströmi 3:0. Võitsid veel mõlemad keskkaallased Voldemar Roolaan ja Karl Kullisaar. Maadlusmatši ajal 127 kg kaaluva Arvo Niemeläga sai Kristjan Palusalu vigastuse, mis lõpetas tema sportlaskarjääri, kuid kohtunikud andsid talle siiski 3:0 võidu.
1959. aasta Eesti-Soome maavõistlus maadluses

1959. aasta Eesti-Soome maavõistlus maadluses toimus Tallinnas.
Eesti A kaotas Soome A-le 3,5:4,5 ja Eesti B Soome B-le 3:5. Eesti A-s võitsid Johannes Kotkas ja Jaan Roots, viigistasid Rein Tomingas, Helmut Puur ja O. Palmet, kaotasid V. Laas, V. Kovaljov ja Paul Kuldkepp.
Eteokreetalased

Eteokreetalased (Ἐτεόκρητες "Eteókrētes", 'tõelised kreetased') olid kreeklaste-eelne ja võib-olla mitteindoeuroopa rahvas Vahemere saarel Kreetal. 
Rahva endanimetus ega kaasaegne võõrnimetus ei ole teada. Nad kõnelesid eteokreeta keelt, mida peetakse minose keele järglaseks; neid Egeuse keeli ei osata ühegi keelkonna alla paigutada. 
Eteokreetalased olid pronksiaja Minose kultuuri rajajad ja kandjad, mistõttu neid 2. aastatuhandel eKr nimetatakse nende müütilise kuninga Minose järgi minoslasteks ning eteokreetalasi peetakse minoslaste järglasteks. Ka pärast seda, kui võim Kreetal läks 15. sajandi 2. poolel eKr Mükeene kultuuri (ahhailaste) kätte, moodustasid eteokreetalased suurema osa saare rahvastikust. Kui Kreetale 11. sajandil eKr hakkasid doorlaste sissetungi käigus asuma kreeklased (doorlased), jäid eteokreetalased tasapisi vähemusse, kuid neis elas Kreetal veel kuni hellenismiajani, peamiselt saare idaosas. 
Ajaloolised allikad.
Esimest korda mainitakse eteokreetalasi 8. sajandi lõpus eKr Homerose "Odüsseias". Seal mainitakse neid 19. laulu 176. värsis omaette rahvana Kreetal 1200. aasta paiku kõrvuti ahhailaste, küdoonide, doorlaste ja pelasgidega. 
Strabon viitas oma teoses "Geographika" Naukratise Staphylose kaudu Homerosele ning paigutas tema ajal juba ajaloolised eteokreetalased Kreeta saare lõunaossa. Ta ütleb, et eteokreetalased ning saare lääneosas elanud küdoonid olid tõenäoliselt põliselanikud, saare idaosas elanud doorlased on aga hiljem sisse rännanud. Strabon märgib siiski et Praisose väikelinn Dikte Zeusi pühamuga saare idaosas kuulus eteokreetalastele. Straboni andmed asustuse kohta pole kooskõlas tänapäeval üldtunnustatud seisukohaga, mille järgi doorlased asustasid kõigepealt saare lääne- ja keskosa, hiljem ka põhjaosa, ning surusid eteokreetalased itta ja sisemaale. Eteokreetalaste asuala piiramine saare lõunaosaga on seega küsitav.
Tähtsad allikad Kreeta rahvaste kohta 2.–1. aastatuhandel eKr on ka arheoloogilised leiud. Tolleaegsetel freskodel ja maalidel on erinevaid kujutusi saare elanike välimusest.
Mihhailovskoje

Mihhailovskoje (vene Михайловское) on kohanimi:
Vaarao (film 1966)

"Vaarao" on 1966. aastal valminud Poola mängufilm. Filmi stsenaarium põhineb Bolesław Prusi samanimelisel romaanil.
Sisu.
Filmi tegevus toimub Vana-Egiptuses 11. sajandil eKr. Peategelane on noor vaarao Ramses XIII (kirjanduslik tegelaskuju). Võimule saanuna satub Ramses XIII vastuollu mõjuvõimsa preesterkonnaga, kellele ta lõpuks alla jääb.
Mihhaili Suurtükiväeakadeemia

Mihhaili Suurtükiväeakadeemia (vene keeles "Михайловская военная артиллерийская академия") on Peterburis asuv sõjakool; üks Venemaa vanimaid sõjakoole.
Kool ajalugu algab umbes aastal 1712.
Läbi aegade on kool kandnud mitmeid nimetusi. 1849. aastal nimetati see suurvürst Mihhail Pavlovitši järgi Mihhaili Suurtükiväekooliks (vene keeles "Михайловское артиллерийское училище"). 
Aastast 2013 on kooli direktor Sergei Bakanejev.
Krimmi Vabariik

Krimmi Vabariik on Venemaa Föderatsiooni poolt annekteeritud Ukraina Krimmi Autonoomse Vabariigi alal 2014. aastal moodustatud 1. järgu haldusüksus (föderatsiooni subjekt).
Vabariigi riigipea ning peaminister on Sergei Aksjonov.
Novoestonija

Novoestonija (ukraina keeles "Новоестонія", krimmitatari keeles "Novoestoniya") on küla Krimmi vabariigis Krasnogvardiiske rajoonis; ajalooline eestlaste küla (vaata Eestlased Krimmis).
Novoestonija küla on esimest korda mainitud 1926. aastal ja tollal oli seal 14 talu 53 elanikuga. Kõik elanikud olid talupojad ja rahvuselt eestlased. 
Küla pindala on 1,94 km². Külas elab 1027 inimest (2014).
Pervomaiske (Pervomaiske rajoon)

Pervomaiske (ukraina keeles "Первомайське", krimmitatari keeles "Curçı") on alev Krimmi vabariigis Pervomaiske rajoonis.
Pervomaiske küla on esimest korda mainitud 1798. aastal.
Pärast Krimmi sõda (1853–1856) jäi küla tühjaks. 1860. aastatel tuli tühja külla Krimmi Järvamaalt, Ambla, Madise ja Järva-Jaani kihelkonnast ning Jäneda, Ahula, Kaalepi, Albu, Abaja, Kuuse, Kuksema, Roosna-Alliku ja Metsataguse vallast 30 eestlaste taluperekonda. Džurtši küla kogukonnamaadest jaotati 1451 tiinu maad 80 meeshingele nii, et iga mees sai umbes 18 tiinu. Asunikud ehitasid 1883. aastal koolimaja ja 1901. aastal ehitati vallavanem Jaan Pärtli eestvõtmisel Džurtši külla vallamaja, kuna küla oli ka valla keskuseks. 1886. aasta andmete järgi elas küla 28 majapidamises 167 inimest. Tollal oli külas ka luteri kabel ja väike kauplus. 1915. aastal oli Džurtši külas 40 peret eesti asunikke. 
Veel enne Teist maailmasõda elas külas palju eestlasi.
1959. aastal sai küla aleviõigused.
Alevis elab 8470 inimest (2014).
Krasnodarka

Krasnodarka (ukraina keeles "Краснодарка", krimmitatari keeles "Könçi Şava") on küla Krimmi vabariigis Krasnogvardiiske rajoonis.
Küla on esimest korda mainitud 1784. aastal. 
Pärast Krimmi sõda (1853–1856) jäi küla tühjaks. 1860. aastatel tuli külla mitu eestlaste taluperekonda.
1926. aasta loenduse alusel oli külas 70 talu, millest 66 kuulus talupoegadele. Külas elas tollal 238 inimest ja enamiku moodustasid eestlased. Külas tegutses tollal ka eestikeelne kool.
Oleksandrivka (Krasnogvardiiske rajoon)

Oleksandrivka (ukraina keeles "Олександрівка", krimmitatari keeles "Biy Aqay Kemelçi"), ka Aleksandrovka, on küla Krimmi vabariigis Krasnogvardiiske rajoonis.
Küla on esimest korda mainitud 1842. aastal ja enne seda oli see endisaegse krimmitatarlaste asulale rajatud tšehhide ja sakslaste koloonia.
Külas on olnud eesti kogukond (vaata Eestlased Krimmis) ja tegutsenud eestikeelne kool (Oleksandrivka keskkool).
Külas elab 1301 inimest (2014).
Uputatud laevade monument

Uputatud laevade monument (ukraina keeles "Пам'ятник затопленим кораблям", vene keeles "Памятник затопленным кораблям") on mälestusmärk Krimmis Sevastopolis. See rajati Krimmi sõjas Sevastopoli kaitseks laevasõiduteele uputatud purjelaevade mälestuseks 1905. aastal. 
Uputatud laevade monument on Sevastopoli tuntumaid mälestusmärke ja seda on kujutatud linna vapil ja lipul. Monumendi autorid on skulptor Amandus Adamson, arhitekt Valentin Feldmann ja sõjaväeinsener Friedrich Enberg. Monumendi kõrgus on 16,7 m. 
2009. aastal kanti monument Ukraina kultuurimälestiste registrisse, 2015. aastal Venemaa kultuurimälestiste registrisse.
Aleksandrovka

Aleksandrovka (vene Александровка) on kohanimi:
Juhnovo

Juhnovo (vene Юхново) on kohanimi:
Wallaceophis

Wallaceophis on "Colubridae" sugukonna maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Wallaceophis" klassifitseeritakse üksainus maoliik
Koškino

Koškino (vene Кошкино) on kohanimi:
Wallaceophis gujaratensis

Wallaceophis gujaratensis on sugukonna "Colubridae" perekonda "Wallaceophis" kuuluv maoliik.
"Wallaceophis gujaratensis" on levinud Indias Gujarati osariigis.
Kurt Wünsche

Kurt Wünsche (14. detsember 1929 Obernigk Sileesia (tänapäeval Oborniki Śląskie, Poola) – 14. juuni 2023) oli Saksa DV riigitegelane.
Kurt Wünsche oli pärit keemiku perekonnast. Ta kasvas üles Dresdenis. 1946. aastal astus ta Saksamaa Liberaaldemokraatlikku Parteisse ja Saksa Vaba Noorsoo Liitu. Gümnaasiumi lõpetamise järel töötas ta Saksamaa Liberaaldemokraatliku Partei Dresdeni ja Saksimaa allorganisatsiooni juhatuses. 1951. aastast alates oli ta partei Keskjuhatuse osakonnajuhataja. 1953. aasta detsembris arreteeriti ta Stasi poolt, kuid vabastati vahi alt neli kuud hiljem. Pärast vabastamist maksti talle 2000 Saksa DV marka kompensatsiooni, mis oli tolle aja kohta haruldane juhus. 1954–1972 oli Kurt Wünsche Rahvakoja (parlamendi) liige. Kaugõppes omandas ta kõrghariduse õigusteaduse alal Saksa Riigi- ja Õigusteaduse Akadeemias Potsdamis.
14. juulist 1967 kuni 16. oktoobrini 1972 oli Kurt Wünsche Saksa DV justiitsminister. Lisaks oli ta aastatel 1965–1972 üks Saksa DV Ministrite Nõukogu asetäitjatest. Eraomandusse kuulunud ja poolriiklike ettevõtete natsionaliseerimise küsimuses tekkinud erimeelsuste tõttu astus Wünsche 1972. aastal ministriametist tagasi. Seejärel töötas ta õigusteaduste õppejõuna Berliini Ülikoolis.
Teist korda oli Kurt Wünsche Saksa DV justiitsminister 1990. aasta 11. jaanuarist kuni 15. augustini.
Melanophidium khairei

Melanophidium khairei on kilpsabalaste sugukonna "Melanophidium" maoperekonna maoliik.
Levila.
Need maod elavad Indias.
Hans-Siegfried Schuster

Hans-Siegfried Schuster (27. november 1910 Grassau – 16. oktoober 2002) oli saksa orientalist. Eriti tuntud on tema tööd hati keele ja selle suhete kohta hetiidi keelega.