Miri Yū

Miri Yū (jaapani keeles 柳 美里 või ゆう みり, korea keeles 유미리; sündinud 22. juunil 1968 Tsuchiuras Ibaraki prefektuuris) on korea päritolu Jaapani kirjanik. Ta kirjutab jaapani keeles, kuid on Lõuna-Korea kodanik.
Elulugu.
Ta sündis 1968. aastal Tsuchiuras Ibaraki prefektuuris, kuid üles kasvanud Yokohama linnas Kanagawa prefektuuris. Tema isa oli Koreast sisse rännanud emigrantide järeltulija, ema oli Jaapanisse põgenenud Korea sõja eest. Tema isa töötas pachinko-salongis ehk nn Jaapani kasiinos, ema aga baaris hostessi ehk seltsinaisena. Tema isa oli sageli vägivaldne ja lõpuks ta vanemad lahutasid, kui Yu oli laps. Koolis kiusati teda sageli ning pärast mitut enesetapukatset leidis ta varjupaika kirjanduses, olles lugenud Edgar Allan Poe, Fjodor Dostojevski, William Faulkneri ja Truman Capote teoseid.
Pärast Yokohama Kyoritsu Gakueni keskkoolist väljalangemist liitus ta Tokyo Kid Brothersi (東京キディブラザース) teatritrupiga ning töötas näitleja ja lavastaja assistendina. 1986. aastal moodustas ta trupi Seishun Gogetsutō (青春五月と共に) ja esimene tema kirjutatud näidend ilmus 1991. aastal.
1990. aastate alguses läks Yu üle romaanide kirjutamisele. Tema romaanide hulka kuulub Furu Hausu (フルハウス, "Täismaja", 1996), mis võitis Noma kirjandusauhinna parima uue autori teose eest; Kazoku Shinema (家族シネマ, "Perekino", 1997), mis võitis maineka Akutagawa auhinna; Gōrudo Rasshu (グルレイン, "Gold Rush" 1998), mis tõlgiti inglise keelde kui Gold Rush (2002); ja „Hachi-gatsu no Hate” (八月端, „Augusti lõpp”, august 2004). Ta on avaldanud tosin esseede ja memuaaride raamatut ning oli kirjandusliku kvartaliajakirja „en-taxi” toimetaja ja kaastööline. Tema menuraamatust „Inochi” („Elu”) tehti film, mille pealkiri on samuti „Inochi”.
Yu esimene romaan, poolautobiograafiline teos „Ishi ni Oyogu Sakana” („Kala kivis ujumas”), mis avaldati kirjandusajakirja Shinchō 1994. aasta septembrinumbris, sattus juriidilise ja eetilise vaidluse keskmesse. Romaani ühe peategelase modell – ja isik, kellele pealkiri kaudselt viitab – oli vastu tema kujutamisele loos. Romaani avaldamine raamatuna blokeeriti kohtumäärusega ja mõned raamatukogud piirasid juurdepääsu ajakirjaversioonile. Pärast pikka kohtuvaidlust ja laialdast arutelu autorite, lugejate ja kirjastajate õiguste ning üksikisikute privaatsusõiguse üle ilmus aastal 2002 romaani revideeritud versioon.
Pärast 2011. aasta Sendai maavärinat (ja tsunamit) hakkas Yu sageli kannatada saanud piirkondadesse reisima ning alates 16. märtsist 2012 juhtis ta iganädalast raadiosaadet "Yu Miri no Futari to Hitori" (Yu Miri kaks ja üks inimene) ajutisel hädaabiringhäälingujaamal Minamisōma Hibari FM, mis asub Minamisōmas Fukushimas.
Tema 2014. aasta romaan "Tokyo Ueno jaam" (jaapani keeles JR上野駅公園口) peegeldab tema seotust ajaloolise mälu ja äärealadega, kaasates Kirde-Jaapanist pärit rändtöölise ja tema töö Tokyo olümpiamängude ehitusplatsidel, aga ka 11. märtsi 2011. aasta katastroofi teemasid. 2020. aasta novembris võitis "Tokyo Ueno jaam" tõlkija Morgan Gilesi inglise keelse tõlke eest riikliku raamatuauhinna tõlkekirjanduse kategoorias. Raamat ilmus aastal 2025 Loomingu Raamatukogus pealkirja all "Tōkyō Ueno jaama pargipoolne väljapääs" ka eesti keeles, tõlkijaks ja järelsõna autoriks Maarja Jaanits.
2021. aastal töötas ta võõrtöölistest rääkiva romaani "Yonomori jaam" kallal; teos on inspireeritud Jōbani liinil asuvast Yonomori jaamast.
Tema uusim romaan "Augusti lõpp", mis räägib mitme põlvkonna esindajatega Korea perekonnast, kes elas 1930. aastate Jaapani okupatsiooni ajal, ilmus 2023. aastal.
Isiklikku.
1999. aastal jäi ta abielumehest rasedaks ja leidis varjupaiga vähihaige endise armukese juures. Mees hoolitses tema eest raseduse ajal ja suri vahetult pärast lapse sündi aastal 2000. Need sündmused moodustavad tema memuaaride "Inochi" aluse. Alates 2015. aasta aprillist on ta elanud Minamisōmas Fukushimas (enne seda elas ta Kamakuras). Aastal 2018 avas ta oma kodus Odaka linnaosas raamatupoe Full House ja teatriruumi LaMaMa ODAKA. Aastal 2020 ristiti ta Minamisōma Haramachi katoliku kirikus ja talle anti nimi Teresa Benedicta, mis on Edith Steini religioosne nimi.
Ta on üksikema ja tal on üks poeg.