tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Reiu Tüür

Reiu Tüür (sündinud 29. juulil 1974 Haapsalus) on eesti kunstnik.
Reiu Tüür on saanud magistrikraadi Eesti Kunstiakadeemias 1998. aastal ja kunstijuhtimise alal Londoni Linnaülikoolis 2001. aastal. Ta on täiendanud end Bologna ülikoolis Itaalias, läbinud Albe Steineri keskuses mosaiigikursuse. 1996. aastal oli ta UNESCO Pariisi keskuse stipendiaat. 
Ta on töötanud Tallinna Kunstihoone juhatajana, Academia Non Grata rektori ja õppejõuna ning Eesti Kunstiakadeemia Pärnu kolledži Academia Grata direktori ja õppejõuna.
Alates 1993. aastast on ta kuulunud ühendusse Kursi koolkond ja alates 1994. aastast Eesti Kunstnike Liitu. Alates 1993. aastast on ta esinenud näitustel paljudes galeriides üle maailma.
Isiklikku.
Reiu Tüüri vennad on muusik ja helilooja Tõnis Tüür, arhitekt Mihkel Tüür ja filmiprodutsent Madis Tüür. Tema õde on arhitekt Maia Tüür. Reiu isa Peeter Tüür on laevamehhaanik ja ema Janne Tüür oli füüsik ning pedagoog.
Śramaṇa

Šramana (sanskriti: श्रमण "śramaṇa"; pali: समण "samaṇa;" tamili: "samanam") vaste on erak.
Šramana tähendab "inimest, kes teeb tööd, näeb vaeva või pingutab (mingil eesmärgi nimel)" või "otsija, kokkuhoidlik askeet". 
Vanaindias viitas šramana mõiste mitmele vaimulike (braahmanite) vastasele askeetlikule liikumisele, mis eraldusid veda aegsest elukorraldusest ja usundist. Šramana traditsioon hõlmas lokaajata, adžiivika, adžnaana, džainismi ja budismi. Šramanate rajatud mõttekunsti ühisnimetja on nāstika. 
Etümoloogia ja päritolu.
Sõna "śramaṇa" üks varasemaid kirjalik kasutusalasid on umbes 7. sajandil e.m.a koostatud "Bṛhadāraṇyaka-upaniṣad"´i salmis 4.3.22. Loobumise ja erakutaolise elustiili kontseptsiooni leidub vedalikus kirjanduses selliste terminitega seoses nagu "yati, rishi ja śramaṇa".
Arvatakse, et sõna "śramaṇa" tuleneb verbitüvest "śram", mis tähendab "pingutama, vaeva nägema või rassima". Šramana liikumine oli vastu brahminismile ja kastisüsteemile ning otsis päästmist taassündide tsüklist ("mokṣa"). Osa šramana traditsioonidest säilitas oma eristuva hinduismi enesetaju, lükates tagasi vedade teadmuse olulisuse, samas kui osa šramana traditsioonist sai hinduismi osaks, kui üks etapp "ashrama dharmas". Rändajate ja erakute ajaloo algus vanaindias on osaliselt jälgimatu.
Navi tänav

Navi tänav on tänav Rakveres ja paikneb linna põhjaosas. Kaugus linna keskväljakust linnulennul mõõdetuna on 1,4–1,6 km.
Navi tänav on 327 meetrit pikk ja 16 kuni 21 meetrit lai ning asub Lennuvälja linnaosas.
Tänav saab alguse Lennuki tänava ristmikult, kulgeb põhja suunas ja lõpeb Navi tn 11 kinnistu piiril umbtänavana. Ristuvaks tänavaks lääne poolt on Varju tänav. Tänava nimi on iseloomulik Lennuvälja linnaosale, kuna siin paikneb lennuvälja maandumisrada. Tänava taristu, kõva kattega sõidu- ja kõnniteed on välja ehitatud ca 130 meetri pikkuselt Varju tänavani. Edasi põhja poole on tänava-ala rajamata, seal paikneb rohumaa.
Tänava alguses paiknevad kaks Nõukogude Liidu aegset korterelamut, mis olid ehitatud okupatsioonivägede sõjaväelastele ja nende perekondadele. Muud tänava-äärsed krundid on hoonestamata, sinna on vastavalt detailplaneeringule kavandatud ehitada korter- ja pereelamud.
Hubble'i ülisüvavaade

Hubble'i ülisüvavaade ("Hubble Ultra-Deep Field") on Hubble'i kosmoseteleskoobi foto Ahju tähtkujus asuvast piirkonnast.
Ülisüvavaate väli asub taevas Ahju tähtkujus, Orioni tähtkujust lõunas. Foto koostamiseks tehti kosmoseteleskoobiga kaks fotosessiooni, millest esimene toimus 23. septembrist 28. oktoobrini 2003 ja teine 4. detsembrist 2003 kuni 14. jaanuarini 2004. Hubble'i süvavaade koostati 800 Hubble'i fotost. Pildistatud taevaala suurus oli diagonaalselt umbes 3,4 kaareminutit ehk ligikaudu kümnendik Kuu läbimõõdust. Fotol on umbes 10 000 galaktikat, millest vanimad on üle 13 miljardi aasta vanad.
Tšihhatšov

Tšihhatsov (vene keeles "Чихачёв") oli Venemaa aadlisuguvõsa.
Ajalugu.
Tšihhatšovide kohta on teateid XV sajandi lõpust. Suguvõsaliini algab XV ja XVI sajandi vahetusel elanud Daniil Tšihhatšoviga.
Suguvõsa võeti Pihkva ja Voroneži kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse.
Sugupuu.
Danila Tšihhatšov
A1. Mihhail
B1. Fedot
C1. Ivan
D1. Sergei
E1. Akidin
F1. Danila
G1. Matvei (suri pärast 1795), tõeline riiginõunik, Pihkva kubermangu aadlimarssal; abiellus Anna Mihhailovna Filosofovaga
H1. Dmitri (1763−1834), õuenõunik; abiellus Jelizaveta Petrovna Karaulovaga (1768−?)
I1. Jelizaveta (1780−1861); abiellus vürst Aleksei Ivanovitš Lvoviga (1780−?)
H2. Nikolai (suri 1819), brigadir, tõeline riiginõunik; abiellus Aleksandra Mihhailovna Filippovaga
I1. Matvei (1786−1841), 2. järgu kapten; abiellus vürstinna Sofja Dmitrijevna Urussovaga
J1. Jevgenia (1826−?)
J1. Dmitri (1828−?)
J3. Nikolai (1830−1917), admiral (1892), mereministeeriumi direktor, Riiginõukogu liige; abiellus paruness Eugenie von Korffiga (1837−1916)
K1. Nikolai (1860−pärast 1917), tõeline riiginõunik, Kiievi viitsekuberner, IV Riigiduuma liige, Kiievi maakonna aadlimarssal, mõisaomanik; abiellus Natalja Nikolajevna Kalinovskajaga (1857−?)
K2. Jevgenia (1861−?)
K3. Aleksandra (1864−?); abiellus Vladmir Vladimirovitš Muravjov-Apostol-Korõbiniga (1864−1937)
K4. Sofja (1868−?); abiellus parun Alexander Anatoli von Steigeriga (1862−1915)
K5. Jekaterina (1870−?)
K6. Vera (1871−1953); abiellus 1) Fjodor Nikolajevitš Lvoviga (1887−1920), 2) Konstantin Nikolajevitš Lvoviga (1870−1937)
K7. Anna (1872−1918); abiellus Sergei Vladimirovitš Korobjiniga (1870−1943)
K8. Natalja (1874−?)
K9. Dmitri (1876−1918), praporštšik, kolleegiuminõunik, tallmeister, III ja IV Riigiduuma liige; abiellus krahvinna Sofja Vladimirovna von der Osten-Sackeniga (1877−1944)
L1. Nikolai (1910−?)
J4. Aleksandr (1826−?)
I2. Praskovja
I3. Mihhail (suri 1834); abiellus Aleksandra Petrovna NN-iga (1798−1857)
J1. Aleksandra
I4. Jelizaveta
I1. Vera
D2. Jakov
D3. Dmitri
D4. Juri
E1. Juri
B2. Ivan
C1. Ivan
B3. Fjodor
C1. Ivan
C2. Fjodor
D1. Ivan
Varju tänav (Rakvere)

Varju tänav on tänav Rakveres ja paikneb linna põhjaosas. Kaugus linna keskväljakust linnulennul mõõdetuna on 1,3–1,4 km.
Varju tänav on 330 meetrit pikk, algosas 6,5 meetrit ja lõpus 15 meetrit lai ning asub Lennuvälja linnaosas.
Tänav saab alguse Lennuki tänava ristmikult, kulgeb looklevalt kirde suunas ja lõpeb Navi tänava ristmikul. Ristuvaid tänavaid pole. Varju tänava kitsas algosa on killustikkattega, edasi on tänava-ala välja ehitamata ning siin paiknevad rohealad.
Varju tänav eraldab Nõukogude Liidu aegseid korterelamuid, mis olid ehitatud okupatsioonivägede sõjaväelastele ja nende perekondadele, lääne ja põhja pool asuvatest hoonestamata kruntidest (praegu haljasalad), mis on moodustatud detailplaneeringu alusel.
David Amess

Sir David Anthony Andrew Amess (26. märts 1952 Plaistow – 15. oktoober 2021 Leigh-on-Sea) oli Suurbritannia poliitik, parlamendi liige 1983–2021 Konservatiivse Partei esindajana.
69-aastane Amess pussitati surnuks 15. oktoobril 2021. Essexi politsei vangistas kuriteos kahtlustatavana ühe 25-aastase mehe kohe sama päeval Belfairsi metodisti kirikus.
Somaali juurtega ja Suurbritannia kodakondsusega kahtlusaluse teo uurimise võttis üle terrorismivastase võitluse üksus.
Amessi jäid leinama abikaasa ja viis last.
Nikolai Tšihhatšov (1830−1917)

Nikolai Matvejevitš Tšihhatšov (17. (ukj 29.) aprill 1830 Dobrõvitši, Pihkva kubermang − 2. (ukj 15.) jaanuar 1917 Petrograd) oli Venemaa keisririigi mereväelane (admiral) ja riigitegelane.
Elulugu.
Päritolu ja haridustee.
Põlvnes vanast Pihkva kubermangu aadlisuguvõsast. Tema isa oli 2. järgu kapten Matvei Nikolajevitš Tšihhatšov (1786−1851), ema vürstinna Sofja Dmitrijevna Urussova. 1841. aastal astus mereväe kadetikorpusesse, mille lõpetas 1848. aastal.
Mereväeteenistus.
Teenis mereväes alates 1846. aastast. Pärast kadetikorpuse lõpetamist astus tegevteenistusse. 1848−1849 seilas ta Põhjamerel, sealhulgas mitšmanina esimesel Venemaa aurufregatil Arhimed. 
Teenistus Vaiksel ookeanil.
Seejärel teenis Venemaa merejõududes Vaiksel ookeanil. Aastatel 1851−1853 osales ta admiral Nevelski Amuuri ekspeditsioonil, kus uuris Amuuri alamjooksu ja Amguni jõebasseini; ta kirjeldas De Castrie lahte, mis sai hiljem tema järgi nime. 1854−1854 oli ta kuunari Vostok ja seejärel lühikest aega korveti Olivutsa vanemohvitser. 1854−1855 oli ta transpordilaeva Irtõš, 1855 transpordileva Dvinaa ja korveti Olivutsa komandör. Seejärel oli ta Amuurimaa maa- ja merejõudude korrapidaja-staabiohvitser. Järgnevalt määrati Ida-Siberi kindralkuberneri Nikolai Nikolajevitš Muravjov-Amurski käsutusse. 1856. asutas ta Sahhalini saarel esimese püsiasunduse − Due sõjaväeposti. Samal aastal määrati ta Siberi flotilli staabi- ja Vaikse ookeani sadamate ülemaks. Järgnevalt oli ta mitme laeva komandör: 1857−1858 aurukorvetil Amerika, 1858−1860 korvetil Vol ja 1860 aurufregatil Svetlana. Ta kaardistas Olga ja Vladimiri lahte ning uuris Tatari väina.
Hilisem teenistus.
1860. aastal nimetati ta kindraladmiral suurvürst Konstantin Nikolajevitši adjutandiks. 1862. sai temast Vene Aurulaevanduse ja Kaubanduse Seltsi direktor, kellena oli ametis 1876. aastani. 1867. aastal ülendati ta kontradmiraliks. 1876−1884 oli ta Odessa linna merekaitse ülem. Seejärel nimetati mereväe peastaabi ülemaks, kellena oli ametis 1888. aastani. 1888−1896 juhtis ta mereministeeriumi, täites ministri kohuseid. Aastatel 1900−1905 oli ta Siberi raudteede komitee liige.
Tegevus Riiginõukogus.
Riiginõukogu liikmeks nimetati ta 14. mail 1896. Aastatel 1900−1906 oli ta tööstuse, teaduse ja kaubanduse departemangu esimees.
Surm.
Suri Petrogradis 1917. aasta algul. Maeti suguvõsa pärusvaldustesse Dobrõvitši külla, kuhu tema surnukeha toimetati keisri erirongiga.
Jaan Tammsaar

Jaan Tammsaar (sündinud 28. augustil 1949) on eesti illustraator ja kunstiõppejõud.
Varia.
Venemaa sõjavastane rockmuusik Juri Ševtšuk kasutas Jaan Tammsaare loomingut oma 2023. aastal ilmunud albumi "Hundid lasketiirus" kaanekujunduses.
Margus Meinart

Margus Meinart (sündinud 2. novembril 1969 Tartus) on eesti kunstnik ja kunstiõpetaja.
Margus Meinart õppis 1989–1993 Eesti Humanitaarinstituudis, 1991–1996 Konrad Mägi Ateljees, 1994–1995 Norras Nansenskolenis, 2002–2004 Tartu Kõrgemas Kunstikoolis. 2020 omandas Tartu Ülikoolis haridusteaduste magistrikraadi. Töö teemaks oli "Kunstnik-kunstiõpetaja kogemused loomingulise ja pedagoogilise tegevuse ühitamisel Tartu kunstikoolide õpetajate näitel".
Meinart juhatab 2021. aastast Kõrgema Kunstikooli Pallas maaliosakonda.
Ta on Tartu Kunstnike Liidu ja Eesti Maalikunstnike Liidu liige. Samuti on ta Konrad Mägi Ateljee Seltsi liige.
Hetty Green

Hetty Green (sünninimega Henrietta Howland Robinson, hüüdnimega Witch of Wall Street; 21. november 1834 New Bedford – 3. juuli 1916 New York) oli Ameerika Ühendriikide investor ja ettevõtja, keda peetakse Kullatud ajastu üheks jõukamaks ja mõjukamaks naiseks. 
Ta päris märkimisväärse varanduse esmalt oma isalt ja hiljem tädilt, ent kasvatas seda märksa suuremaks tänu oskuslikele investeeringutele. Green tegeles aktiivselt aktsia- ja kinnisvaraturgudel, soetas kriisiaegadel võlakirju ning teenis märkimisväärset tulu ka rahalaenamisega. Teda hinnati terava finantsvaistu ja julge riskitaluvuse pärast – omadused, mis olid 19. sajandi teises pooles naisinvestori puhul erakordsed.
Hetty Greeni isiku ümber liikus palju lugusid tema eripärase ja säästliku eluviisi kohta. On teada, et ta oli valmis tegema kompromisse isegi kõige odavamate igapäevaste ostude puhul, kandis väidetavalt üksnes ühte pidevalt parandatud musta kleiti ning püüdis vältida igasuguseid tarbetuid kulusid. Mõned allikad kirjeldavad, et ta keeldus sageli enda ja oma laste ravimisest, kuna pidas arstiteenuste hindu liialt kõrgeteks. Samuti kolis ta sageli ühest soodsast üürikorterist teise, mis aitas tal maksukoormust vähendada ja oma elu privaatsena hoida.
Oma elu jooksul kogus Green tohutu varanduse, mille ta pärandas pojale Edward Howland Robinson Greenile ja tütrele Harriet Sylvia Ann Howland Green Wilksile. Tema vara tänapäevases väärtuses hinnatakse enam kui kümnele miljardile eurole. Märkimisväärne osa sellest jõudis hiljem tütre testamendi kaudu 63 heategevus- ja haridusasutuseni.
Ajñana

Adžnaana (Sanskrit: अज्ञान "ajñāna") oli äärmuslik kahtlejate (skeptikute) koolkond vanandia filosoofias, mida tähistati nimetusega "nāstika". See oli ramaṇa liikumise osa ja varajase budismi, džainismi ja adžiivika ("ājīvika") kooli suur võistleja. Märkmed sellest koolkonnast on säilinud budistlikes ja džainistlikes tekstides.
New Bedford

New Bedford on Massachusettsi osariigi Bristoli maakonna suurim linn. See asub Buzzardsi lahe ääres.
Eşfahāni provints

Eşfahāni provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Iraanis. Asub riigi keskosas. Provintsi keskus on Eşfahān.
2016. aasta rahvaloenduse andmetel oli provintsi rahvaarv 5 120 850.
Provints jaguneb 24 maakonnaks.
Meelis Liivlaid

Meelis Liivlaid (sündinud 11. aprillil 1976) on Eesti jurist ja merekirjanik.
Meelis Liivlaid on lõpetanud Tartu Ülikooli juristina 2005. aastal.
Ta on muu hulgas käsitlenud Käsmu kapteniküla ajalugu ning on 2018. aasta suvel ilmunud raamatu "Kaksteist põlve Käsmus" autor. Meelis Liivlaidi sulest on 2019. aastal ilmunud ka rannarahva ajalugu käsitlevad teosed "Randlase ajaraamat" ja "Rannaküla tark ehk Käss muu".
Meelis Liivlaid on Eesti Ajaloo- ja Ühiskonnaõpetajate Seltsi liige.
Tegevus poliitikas.
Meelis Liivlaid kuulub aastast 2021 erakonda Isamaa. Ta kandideeris 2025. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Põhja-Tallinna linnaosas, sai 28 häält ning ei osutunud valituks.
Fārsi provints

Fārsi provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Iraanis. Asub riigi edelaosas. Provintsi keskus on Shīrāz.
2016. aasta rahvaloenduse andmetel oli provintsi rahvaarv 4 851 274.
Provints jaguneb 36 maakonnaks.
Fārsi provints on pärslaste ajalooline kodumaa. Seal asuvad ahhemeniidide pealinnade Pasargadae ja Persepolise varemed.
1953. aasta Ida-Saksamaa ülestõus

1953. aasta Ida-Saksamaa ülestõus (saksa keeles "Volksaufstand vom 17. Juni 1953") oli Ida-Saksamaal 16.–17. juunil 1953 toimunud ülestõus. Ülestõus sai 16. juunil alguse Ida-Berliini ehitustööliste streigist sovetiseerimise käigus sisse seatud tootmiskvootide vastu. Järgmiseks päevaks olid protestid levinud üle kogu maa umbes 700 asulasse. Laiemalt avaldas üle miljoni inimese meelt valitsuse ja Sotsialistliku Ühtsuspartei vastu. Võimudel ei olnud lihtne ebapopulaarse sovetiseerimispoliitika ja langevate elustandardite vastaseid proteste kontrolli alla saada ning Ida-Saksamaa valitsuse ametissejäämine sattus küsimärgi alla. Lõpuks suruti Ida-Berliini meeleavaldajad Nõukogude väegrupi tankide ja Kasernierte Volkspolizei jõududega vägivaldselt maha. Enam kui 500 muus asulas jätkusid meeleavaldused veel paar päeva pärast seda.
Lääne-Saksamaal tähistati 1953. aasta ülestõusu iga aasta 17. juunil riigipühana kuni Saksamaa taasühinemiseni aastal 1990, kui see asendati Saksa ühtsuse päevaga, mis on 3. oktoobril.
Kati Kivitar

Kati Kivitar (sündinud 25. mail 1977) on eesti koreograaf ja lavastaja.
Ta on lõpetanud 1995. aastal Tartu 8. Keskkooli, 2000. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli koreograafia erialal ja 2007. aastal Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia teatrikunsti erialal lavastajana. Ta on õppinud aastatel 2000–2003 Tallinna Tallinna Pedagoogikaülikooli magistriõppes kultuuriajalugu ja 2006–2008 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli magistriõppes.
Aastatel 1995–1996 töötas Kati Kivitar Tartu Lasteteatris näitlejana ning 1996. aastal oli vabakutseline koreograaf-lavastaja ja liikumisjuht. Aastatel 1996–1997 töötas TV3-s režissööri assistendina. Aastatel 1996–2000 oli ta Eesti Tantsuagentuuri algatusmeeskonna liige, tantsija ja koreograaf. Aastatel 1997–2002 seadis Salong-Teatri lavastustele liikumist ja tantse. 2006. aastal oli ta Theater MOGULI Balti regiooni produktsiooni konsultant, aastatel 2007–2010 vabakutseline lavastaja.
Aastatel 2008–2011 oli Kati Kivitar Rakvere Teatris lavastaja. 2010. aastast töötab ta rahvusooperi Estonia näitejuhina. Ühtlasi on ta 2011. aastast ka Tallinna Ülikooli (sh Tallinna Ülikooli Balti filmi, meedia ja kunstide instituudi näitlemise ja dramaturgia) lektor.
Kati Kivitar on loonud koreograafiat ka sellistele eriprojektidele nagu Eesti Vabariigi 91. aastapäeva kontsert-vastuvõtt Jõhvi kontserdimajas (koos Üllar Saaremäega) 24. veebruaril 2009 ning rattaballett, koreograafiline etüüd 60 jalgratturile “Otse vaadates ei näe te tihti midagi” Rakveres Arvo Pärdi monumendi "Noormees jalgrattaga muusikat kuulamas" avamisel helilooja 75. sünnipäeval, 11. september 2010.
Kati Kivitar on mänginud Kanada-Briti telesarjas „Zero Hour” (2005) ja filmis „Nõid” (2006, Mosfilm).
Ameerika Ühendriikide põhiseaduse paranduste loend

Ameerika Ühendriikide põhiseaduse paranduste loendis on Ameerika Ühendriikide Kongressi poolt Ameerika Ühendriikide põhiseadusesse pärast põhiseaduse jõustumist 4. märtsil 1789 vastu võetud parandused, mis on osariikide poolt ratifitseeritud. 33 vastu võetud parandusest on jõustunud 27. Esimesed kümme parandust on tuntud kui Bill of Rights.
Sudaani Vabariik (1956–1969)

 "Mitte segi ajada Sudaaniga."
Sudaani Vabariik (araabia keeles جمهورية السودان, "Jumhūrīyat as-Sūdān") oli aastatel 1956–1969 eksisteerinud iseseisev riik. Riik rajati 1. jaanuaril 1956, kui lõppes Inglise-Egiptuse Sudaani kondoomium, mille raames valitsesid Sudaani ühiselt Egiptus ja Suurbritannia. Enne 1955 oli kondoomiumi all tegutsenud Sudaani autonoomne valitsus Ismail al-Azhari juhtimisel iseseisvusprotsessi ajutiselt seisatanud, kuna loodeti Egiptusega ühineda. Kuigi egiptusemeelne Demokraatlik Unionistlik Partei (NUP) oli 1953. aasta valimised võitnud, otsustas Azhari Egiptusega liitumise plaanid rahva vastumeelsuse tõttu lõpuks katki jätta. Azhari, kes oli varem olnud "Niiluse oru ühtsuse" suur eestkõneleja, hakkas seega hoopis Sudaani iseseisvusvõitlejaks. Sudaani parlament võttis Azhari juhtimisel 19. detsembril 1955 ühehäälselt vastu iseseisvusdeklaratsiooni, mis jõustus 1. jaanuaril 1956. Azhari nõudis võõrvägede lahkumist riigist ning palus Egiptuselt ja Suurbritannialt toetust referendumi korraldamiseks.
Ameerika Ühendriikide põhiseaduse kahekümne kolmas parandus

Ameerika Ühendriikide põhiseaduse kahekümne kolmas parandus on Ameerika Ühendriikide põhiseaduse muudatus Columbia ringkonna elanike osalemisõigusest Ameerika Ühendriikide presidendivalimistel .
Parandus võeti vastu Kongressis 17. juunil 1960 ning ratifitseeriti osariikide tasemel 29. märtsil 1961.
Milevsko

Milevsko (saksa keeles "Mühlhausen") on linn Tšehhis Lõuna-Tšehhi maakonnas Píseki ringkonnas. Milevsko asub Písekist 22 km kirdes, Táborist umbes 23 km idas ja České Budějovicest ligikaudu 54 km põhjas.
Milevsko asub merepinnast 461 meetri kõrgusel.
Milevskot on esmamainitud 1184. aastal. Premonstrantide klooster rajati Milevskosse 1187. aastal. Milevskot on ürikutes esmakordselt aleviks nimetatud 1327. aastal. Linnaõigused sai Milevsko 15. sajandil.
Milevskos asub masinaehitustehas ZVVZ ("Závody na výrobu vzduchotechnických zařízení").
Kalli-Maia Holland

Kalli-Maia Holland (28. märts 1939 – 26. september 2021 Tallinn) oli eesti elektriinsener, ettevõtja ja muinsuskaitsja.
Ta lõpetas 1970. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi energeetikateaduskonna elektrisüsteemide ja -võrkude erialal.
Pärast kõrgkooli lõpetamist läks ta tööle Vabariiklikusse Restaureerimisvalitsusse, mille järglasettevõtetes (viimati Eesti Ehitusmälestised) töötas kuni 1988. aastani. 
Seejärel asutas oma projektettevõtte, hilisema ärinimega OÜ Vana Tallinn, milles töötas kuni oma surmani.
Isiklikku.
Tema isa oli sõjaväelane Johannes-Voldemar Holland.
Semily

Semily (saksa keeles "Semil") on linn Tšehhis Libereci maakonnas, Semily ringkonna halduskeskus. Semily asub Jizera jõe ääres, Liberecist ligikaudu 27 km kagus.
Semilyt on esmamainitud 1352. aastal. Linnaõigused sai Semily 19. sajandi keskel.
Kuuba revolutsioon

Kuuba revolutsioon (hispaania keeles "Revolución cubana") oli Fidel Castro ja teiste 26. Juuli Liikumise revolutsionääride relvastatud ülestõus Kuuba president Fulgencio Batista sõjaväediktatuuri vastu. Revolutsioon algas juulis 1953 ning kestis vahelduva intensiivsusega kuni Batista kukutamiseni 31. detsembril 1958. Kuubal tähistatakse tänapäeval 1953. aasta 26. juulit revolutsioonipäevana ("Dia de la Revolución"). 26. Juuli Liikumisest kasvas oktoobris 1965 marksist-leninistlik Kuuba Kommunistlik Partei.
Kuuba revolutsioonil olid märkimisväärsed tagajärjed nii riigisiseselt kui rahvusvaheliselt. Drastiliselt halvenesid Ameerika Ühendriikide-Kuuba suhted, mis hakkasid alles 21. sajandi teisel kümnendil paranema. Castro valitsus hakkas kohe pärast võimule saamist viima sisse riigistamispoliitikat, riigistati ka meedia ning poliitilised jõud koondati. Kardinaalselt muutusid nii Kuuba majandus kui ühiskond. Lisaks hakati ajama meditsiinilise internatsionalismi poliitikat ning sekkuti mitmete Aafrika, Ladina-Ameerika, Kagu-Aasia ja Lähis-Ida riikide konfliktidesse. Uue valitsuse esimesel kuuel ametiaastal toimus riigis, eriti Escambray mägedes, mitmeid ülestõuse, mille revolutsioonivalitsus maha surus.
Mihkel Kohava

Mihkel Kohava (sündinud 17. juunil 1995) on eesti näitleja ja lavastaja.
Ta on lõpetanud 2015. aastal Tallinna Reaalkooli ja 2020. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli lavastajana (29. lend) ning töötanud seejärel vabakutselise lavastaja ja draamaõpetajana.
Aastatel 2015–2016 tegi Kohava kaasa Tartu Üliõpilasteatri lavastustes näitlejana.
Isiklikku.
Tema vanaisa oli metsakorraldaja ja looduskaitsja Priit Kohava, onu on Margus Kohava.
Anitkabir

Anitkabir (türgi keeles "Anıtkabir") on mausoleum Türgis.
Ajalugu.
Mausoleumi on maetud Mustafa Kemal Atatürk.
Štětí

Štětí (saksa keeles "Wegstädtl") on linn Tšehhis Ústí maakonnas Litoměřice ringkonnas. Štětí asub Elbe (Labe) jõe ääres, Mělníkist 13 km põhjakirdes, Litoměřicest ligi 20 km kagus ja Praha kesklinnast umbes 41 km põhjas.
Štětíy on esmamainitud 1312. aastal, linnaõigused sai 1549. aastal.
Štětís asub 1949. aastal rajatud paberivabrik, mis on suurim paberivabrik Tšehhis.
Katrina Kolk

Katrina Kolk (sündinud 5. augustil 1991 Põlvas) on eesti maalikunstnik, illustraator ja kunsti-kultuurigiid
Haridus.
Katrina Kolk õppis Tartus Kõrgemas Kunstikooli Pallas maali- ja maalingute restaureerimise disaini erialal aastadel 2011 - 2015. Ta on omandanud vabade kunstide magistrikraadi Eesti Kunstiakadeemias aastadel 2015 - 2019. Ta on end täiendanud Castilla–La Mancha ülikoolis Hispaanias ja Porto ülikoolis Portugalis. Lisaks on ta lõpetanud kunstnik-kujundaja illustratsiooni eriala Tartu Kunstikoolis (lõpetanud 2022) ning piirkonna kultuurigiidi eriala Tartu Rakenduslikus Kolledžis.
Alates 2020. aastast on ta Eesti Maalikunstnike ja Tartu Kunstnike Liidu liige.
Looming.
Katrina loomingu kesksel kohal on lõunamaine värvitunnetus. Ta on mitmekülgne, abstraktne, figuratiivne, värvi- ja stiilitundlik ekspresiivse intuitiivse lähenemisega kunstnik. Katrina loomingut on tugevalt mõjutanud tema enda reisid, sealhulgas on olulise mõjujälje kunstniku loomingusse jätnud Lõuna-Hispaanias kogetu.
Hlinsko

Hlinsko on linn Tšehhis Pardubice maakonnas Chrudimi ringkonnas. Hlinsko asub Chrudimka jõe kaldal, Chrudimist umbes 22 km ja Pardubicest ligikaudu 31 km lõunas.
Hlinsko asub merepinnast 580 meetri kõrgusel.
Asulat on esmamainitud 1349. aastal. Linnaõigused omandas Hlinsko 1834. aastal. Raudteeühenduse sai Hlinsko 1871. aastal, seejärel algas linnas tööstuse kiire areng.
Linnas asub 1939. aastal asutatud piimakombinaat "Mlékárna Hlinsko".
Emma Eliza Bucknell

Emma Eliza Bucknell (neiupõlvenimega Emma Eliza Ward; 29. juuli 1853 Guwahati Briti India – 27. juuni 1927 Upper Saranaci järve ääres New Yorgi osariigis) oli multimiljonäri ja filantroobi William Bucknelli kolmas ja viimane abikaasa.
Ta pärines baptistide perekonnast. Bucknell ja tema teenija Albina Bazzani pääsesid 1912. aastal Titanicu laevahukust.
Arthur Jackson Brewe

Arthur Jackson Brewe (18. august 1866 Galway Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriik – 15. aprill 1912 Põhja-Atlandi ookean) oli iiri päritolu Ameerika Ühendriikide ajakirjanik ja arst, kes ei pääsenud Titanicu laevahukust.
Ta oli vahetult enne õnnetust veetnud Emma Eliza Bucknelliga ja Margaret Browniga aega Egiptuse khedivaadis, Itaalia kuningriigis ja Prantsuse kolmandas vabariigis.
August Trankmann

August Johannes Trankmann (15. august 1883 Tallinn – 1. mai 1936 Tallinn) oli eesti ettevõtja.
August Johannes Trankman õppis Tallinnas ning töötas Tallinnas ja Venemaal mitmes suuremas laevamaakleri- ja speditsioonikontoris. 1915. aastal asutas Arhangelskis A. J. Trankmann &amp; Ko nime all laevamaakleri ja speditsiooni kontori, kus töötas kuni 1918. aastani, kuni siirdus Tallinna.
1919. aastast jätkas Tallinnas (Pikk 43–8) A. J. Trankmann &amp; Ko firma nime all laevamaakleri ja speditsioonitegevust, olles üks esimesi, kes Eesti vabariigi alguspäevil sellel alal Eestis tegutses. 1924. aastal nimetati August Trankmann Argentina Vabariigi asekonsuliks Eestis.
Heinrich Trankmann

Heinrich-Aleksander Taarma (1936. aastani Trankmann) VR II/3 (17. detsember (4. vkj) 1900 Narva – 23. juuni 1941 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane, politseinik ja piirivalvur. 
Heinrich Trankmann Narvas, õppis koolis Jõhvis ja Jõhvi ministeeriumikooli ja lõpetas pedagoogikaklassi algkooliõpetaja kutsega.
Eesti Vabadussõjas läks vabatahtlikuna Eesti Vabadussõtta ja teenis algul Kalevi Malevas, hiljem 6. jalaväepolgus.
16. juunil 1919. aastal Suhhotsõi all ja 23. augustil 1919. aastal Võdra küla juures toimunud lahingute eest sai H. Taarma 1. septembril 1920 II liigi 3.järgu Vabadusristi. "Pärast ohvitseride väljalangemist võttis H. Taarma juhtimise üle ja viis lahingud eduka lõpuni ja see tegu pälvis ka vabadusristi isikliku vapruse eest lahingutes". Vabadusristiga kaasas käiva autasutalu sai ta Sompa mõisast ja selle andis ta rendile, hiljem müüs maha ja ostis krundi Jõhvi, kuhu ehitas oma maja. 
Pärast Vabadussõda elas H. Taarma Narvas, kus algul teenis Kaitsepolitseis, hiljem läks teenistusse piirivalvesse ja teenis Narva-Jõesuu ja Toila kordonis. 1934. aastast töötas Valga vagunidepoos pottsepana.
Vahistati 2. jaanuaril 1941 SARKi raudtee julgeoleku poolt ja viidi algul Tallinna, siis Venemaale. Hukati 23. juunil 1941 NSV Liidu kõrgema sõjatribunali otsusega, süüdistatuna osavõtus vabatahtlikuna Eesti Vabadussõjast, teenistuse eest kaitsepolitseis ja kõrgete autasude omamises (peale Vabadusristi oli teda autasustatud Eesti Vabadussõja mälestusmedaliga, Läti Vabariigi mälestusmedali 1928. aastal Landeswehri sõja eest.
Uvarov

Uvarovid on krahvi- ja põlised aadlisuguvõsad. 
Põlisaadel tähendab seda, et suguvõsa aadliseisus ulatub keskaega (vn ) ja/või Peeter I eelsesse aega.
Dokumentide esitamisel (12. oktoober 1686) suguvõsa kandmiseks anti üle Uvarovite nummerdatud põlvnemistabel (sks '; vn ') ning streletsisotniku Jermolai Vladimirovitš Uvarovi 1612. a. valduste graamota (vn "").
See haru on lisatud Tula, Harkovi ja Tveri kubermangu VI ossa.
Peale selle on veel üks Uvarovite suguvõsa, mis pärineb 17. sajandi keskpaigast ja mis on kantud Simbirski kubermangu .
Veel üks Uvarovite suguvõsa pärineb Ivan Timofejevitš Uvarovist, kes oli Vene keisrinna Jelizaveta Petrovna ihukaardiväe (vn "") grenader ja kes tõsteti aadliseisusse 25. novembril 1751. a.
Suguvõsa päritolu ja ajalugu.
Suguvõsa pärineb (Kuldhordi killustumisest järele jäänud XV sajandi khaaniriik) väljunud tatari aristokraadist mursaast Mintšak Kosajevitšist, kes siirdus Moskva suurvürsti alluvusse ja kelle nimeks sai õigeusku pöördumisel Siimeon. Tal sündis neli poega: Davõd, Zloba, Orkan (hiljem Orinka) ja Uvar. Poegadest said alguse järgmised suguvõsad: (-Mintšakid), , Orinkinid ja Uvarovid. Tema järglased asustati algul Pihkvasse, kust nad XVI sajandi keskpaiku asustati ümber Tula lähedal olevasse Beljovi linna teenismõisa ehk pomestjesse.
Fedot Alfimovitš Uvarov oli Aleksinis väepealik ehk vojevood tsaari Aleksei I Mihhailovitši valitsemise ajal. Aleksandr Artamonovitš, keisrinna Katariina II tiibadjutant, Aleksandr Vassiljevitš Suvorovi kaasvõitleja ja -mõtleja, näitas enda häid sõjapidamise oskusi Izmajili võtmisel. See Uvarovite haru on kantud Tula ja Moskva kubermangu V ja VI ossa.
Muu Uvarovite haru või suguvõsa pärineb XVI sajandi algul elanud Aleksandr Uvarovist, kelle järglased teenisid Kaširas. Sellest harust pärineb Fjodor Petrovitš Uvarov (1769–1824), kes oli kindraladjutant, kaardiväekorpuse komandör ja Riiginõukogu liige. Tema nõopoeg (1847–1900) oli Volõõnia kubermangu aadelkonna kogu esimees. Viimase pojad (1881–1959) ja (1885–1932) olid Edela krai kubermangude kreisilikud aadelkonna kogude esimehed.
Krahvid Uvarovid.
Keisri Nikolai I nimelise ukaasiga (1. juuli 1846) tõstetakse rahva valgustamise minister (1833–1848) ja tõeline salanõunik Sergei Semjonovitš Uvarov tänumärgiks tema töö ja teenete eest koos järglastega Vene Keisririigi krahvi seisusse, mille kinnitamiseks on väljastatud graamota (29. detsember 1850).
Vappide kirjeldus.
Vapp. V osa, nr 33..
Neljaks osaks jagatud kilbi keskel on punane kilbike, milles on kujutatud kuldne rist, selle all on hõbedane poolkuu, sarved pööratud allapoole kuldse kuusnurkse tähe suunas. I ja IV väljal on hõbedasel taustal must ševroon (sarikas). II ja III väljal on näha helesinisel taustal pilvest välja sirutuv soomusrüüs käsi koos saabliga. Kilpi kroonib aadlikiiver ja kroon kolme jaanalinnusulega. Kiivrikate on ühelt poolt verev, teiselt poolt hõbedane. Kilpi hoiavad kaks musta kotkast.
Žuta Tabija

Kollane bastion (bosnia, horvaadi ja serbia keeles "Žuta Tabija", kirillitsas "Жута Табија") on Bosnia ja Hertsegoviina pealinna Sarajevo kaitseehitis Vratniku linnuse sissepääsu juures. See ehitati Jekovaci piirkonda aastatel 1727–1739. 1878. aastal tõrjuti sellelt Austria-Ungari vägede sissetungi. Linnus sai mitu korda kahjustada ja see ehitati uuesti üles. Viimane renoveerimine toimus aastal 1998.
Vjazmitinov

Vjazmitinov, varem Wiszowaty oli Poola päritolu Venemaa aadlisuguvõsa.
Ajalugu.
Vjazmitinovid põlvnesid vanast Poola Wiszowaty aadlisuguvõsast. XV sajandi lõpul elas Brjanski piirkonnas Abraham Wiszowaty. Viimase pojapojapoeg Benedykt Wiszowaty (elas XVII sajandi algul) asus elama Venemaale Vjazma lähedale; selle linna järgi sai ta perekonnanimeks Vjazmitinov. Tema järeltulija Sergei Kuzmitš Vjazmitinov (1744−1819) oli nimekas sõjaväelane ja riigitegelane, selhulgas esimene Venemaa keisririigi sõjaminister. 19. augustil (vkj) 1818. aastal andis keiser Aleksander I talle krahvitiitli. Kuna tal lapsi ei olnud, kustus krahviliin tema surmaga. Aadliliin jätkus tema noorema venna 1. järgu major Ivan Kuzmitš Vjazmitinovi (1753−1810) järeltulijatega.
Vjazmitinovid rüütelkonna matriklis.
Sõjaminister Sergei Kuzmitš Vjazmitinov (1744−1819) võeti 1806. aasta 24. veebruaril (vkj) Eestimaa rüütelkonna matriklisse. Suguvõsa kanti lisaks Mogiljovi ja Kurski kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse.
Sugupuu.
Benedykt Wiszowaty (Vjazmitinov)
A1. Feodossi
B1. Vassili (suri pärast 1656)
C1. Poeg
D1. Semjon
E1. Kuzma (suri pärast 1752), Kurski kubermangu mõisaomanik
F1. Krahv Sergei (1744−1819), Venemaa keisririigi krahv (1818), jalaväekindral (1798), Venemaa keisririigi sõjaminister (1802−1808), Ministrite Komitee esimees, Riiginõukogu liige; abiellus 1786 Alexandra von Engelhardtiga (1767−1848)
F2. Ivan (1753−1818), 1. järgu major
G1. Pelageja (suri 1838); abiellus Vassili Jossifovitš Tumanskiga (1765−?)
Vratnik

Vratnik (kirillitsas "Вратник") on Sarajevo üks vanimaid linnaosasid.
Otto von Scheiding

Otto von Scheiding (1637 Tallinn – 1714 Tallinn) oli Keila vabahärra; Jägala, Valingu ja Lehola mõisa omanik, päris Welkowi ja Starkowitzi mõisa; Liivimaa maanõunik.
Otto von Scheidingi vanemad olid Philipp von Scheiding ja tolle teine abikaasa Catharina Luhre. Otto von Scheiding õppis Uppsala ülikoolis (1654). Abiellus (1665) Elisabet Dorotea Wrangel af Lindebergiga, neil oli kaheksa last. 
Pojad: Filip Carl Scheiding (1666–1722), Wolmar Scheiding (1670–1750), Christian August Scheiding, Adolf Herman Scheiding olid sõjaväelased eri riikides Hollandist Hispaaniani.
Tütar Amalia Charlotta abiellus 1702 Mauritz Fredrik Wrangel af Lindenbergiga ja 1728. aastal Otto Johan Maydelliga; suri 1760, maetud Kullamaale.
Plasmatics

Plasmatics oli ameerika punkansambel, mille asutasid 1977. aastal New Yorgis Wendy O. Williams ja Rod Swenson. Ansambel sai tuntuks oma lavashowdega, kus Plasmaticsi laulja Wendy O. Williams kasutas laval ka mootorsaagi kitarride lõhkumiseks ning sepavasarat televiisorite ja autode purustamiseks. 
Plasmatics tegutses 1977–1983 ja 1987–1988.
Teisi liikmeid: Wes Beech, Chris Romanelli, Michael Ray, Ray Callahan, Richie Stotts, Chosei Funahara, Stu Deutsch, Jean Beauvoir, T.C. Tolliver ja Greg Smith.
Liis Kolle

Liis Kolle (sündinud 29. juulil 1971 Tallinnas) on eesti ooperilavastaja ning muusika- ja teatriajakirjanik. 
Üheksa-aastaselt (1980) mängis ta ETV lastelavastuses "Kardemoni linna rahvas ja röövlid" Kamomillat. 
Kolle lõpetas 1989. aastal Tallinna Muusikakeskkooli koorijuhtimise erialal (õpetaja Anneli Mäeots), õppis aastatel 1990–1999 Tartu Ülikoolis magistriõppes teatriteadust (sh oli 1993–1994 Helsingi Ülikoolis vahetusüliõpilane teatri- ja kirjandusteaduse erialal), 1995–1997 Viljandi Kultuurikolledžis teatrikunsti ja kirikumuusika erialal ning 1999–2005 Berliinis Hanns Eisleri Kõrgemas Muusikakoolis (Hochschule für Musik "Hanns Eisler") muusikateatri režii erialal. Täiendanud end aastatel 2000–2002 Berliinis ja Hamburgis Peter Konwitschny meistrikursustel. 2013. aastal läbis ta kultuurikorralduse kursuse "cimdata" Meediaakadeemias Berliinis.
Aastatel 1994–1995 töötas Liis Kolle ajalehe Postimees ajakirjanikuna ja 1998. aastal ajalehe Sirp teatritoimetajana. Ta on avaldanud teatri- ja muusikateemalisi artikleid ka ajakirjades Teater. Muusika. Kino ja Vikerkaar.
Olles olnud lavastaja assistent Joachim Herzi ("Xerxes", 1997 Vanemuises), Neeme Kuninga ("Don Giovanni", 1999 Estonias), Stefan Herheimi ("Tannhäuser", 2001), Didier von Orlowski ("Così fan tutte", 2002, mõlemad Austrias Landestheater Linzis) kõrval, jõudis ta 2002. aastal Berliini muusikakõrgkooli üliõpilasena ka ise ooperi lavastamiseni: 2002. aastal esietendus Vanemuises tema lavastatud Albert Lortzingi ooper "Salakütt". 
Ta on Tartu Richard Wagneri Seltsi asutajaliige (1991). Seltsi kontsertidest ja etendustest sai laiemalt tuntuks "Tannhäuseri" kolmanda vaatuse etendamine Toomemäel Tartu toomkiriku varemetes Tartu Akadeemilise Meeskoori osalusel.
Aastatel 2007–2011 ja alates 2015. aastast on ta olnud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia ooperistuudio lavastaja. 
Aastatel 2011–2013 oli ta Eesti Teatri Agentuuri kunstinõukogu liige, 2011. aastal Balti Assamblee 20. aastapäeva gala lavastaja ja projektijuht, 2013. ja 2014. aastal festivali "Ankunft Neue Musik" projektijuht Berliinis, 2014 Konstanzi teatri dramaturg, 2017–2018 Gießeni Linnateatri kommunikatsioonijuht.
Moravská Třebová

Moravská Třebová (saksa keeles "Mährisch Trübau") on linn Tšehhis Pardubice maakonnas Svitavy ringkonnas. Moravská Třebová asub Svitavyst umbes 14 km idas, Olomoucist 47 km lääneloodes ja Pardubicest ligikaudu 71 km kagus.
Moravská Třebová on asutatud 1257. aastal.
Moravská Třebová oli varem valdavalt saksa rahvusest elanikkonnaga linn. Linna sakslastest elanikud saadeti aastatel 1945–1946 riigist välja.
Janika Koppel

Janika Koppel (sündinud 8. mail 1976) on eesti lavastaja.
Ta lõpetas 2000. aastal Moskva Riikliku Kultuuri ja Kunsti Ülikooli lavastaja ja näitlejameistrilikkuse erialal.
Pärast ülikooli lõpetamist töötas Janika Koppel kuni 2007. aastani näitleja, lavastaja ja teatripedagoogina Moskva teatrites. Aastatel 2007–2016 oli ta Tallinna Kanutiaia Noortemaja teatristuudio Flying cow juhendaja. Alates 2016. aastast on MTÜ Pere teater Flying cow juhataja ja lavastaja, alates 2017. aastast ASSITEJ Eesti Keskuse liige. Aastatel 2018–2020 oli Janika Koppel festivali NOTAFE õpetaja.
Přelouč

Přelouč (saksa keeles "Prelauc", ka "Pritzland", "Pschelautsch") on linn Tšehhis Pardubice maakonnas Pardubice ringkonnas. Přelouč asub Elbe (Labe) jõe ääres, Pardubicest ligikaudu 15 km läänes.
Přelouči on esmamainitud 1086. aastal, linnaõigused sai 1261. aastal.
Karl Koppelmaa

Karl Koppelmaa (sündinud 28. septembril 1992) on eesti lavastaja.
Ta on õppinud aastatel 2000–2012 Vanalinna Hariduskolleegiumis ja aastatel 2012–2016 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikoolis (27. lend).
Alates 2016. aastast on ta Teatri Kelm kunstiline juht ja lavastaja.
Aastatel 2018–2020 oli Karl Koppelmaa Eesti Lavastajate ja Dramaturgide Liidu juhatuse liige.
Isiklikku.
Tema abikaasa on näitleja Lauli Koppelmaa.
École supérieure de physique et de chimie industrielles de la ville de Paris

École supérieure de physique et de chimie industrielles de la ville de Paris (ESPCI) on 1882. aastal Pariisi linna asutatud mainekas "grande école". See annab füüsika, keemia ja bioloogia alast haridust ning teeb kõrgetasemelisi teadusuuringuid nendes valdkondades. See on 2017. aasta Shanghai edetabelis esikohal Prantsuse "école d'ingénieur".
Svetlana Krassman

Svetlana Krassman (sündinud 30. jaanuaril 1947) on Eesti lavastaja.
Ta lõpetas 1972. aastal Leningradi Nadežda Krupskaja nimelise Kultuuriinstituudi lavastajana.
Aastatel 1970–1994 töötas ta Eesti Riiklikus Vene Draamateatris lavastajaabina, alates 1994. aastast lavastajana. Alates 1993. aastast oli ta ka samas stuudios õppejõud.
Alates 2007. aastast on Svetlana Krassman vabakutseline lavastaja.
Antiseptik

Antiseptik (kreeka keeles ἀντί "anti" + σηπτικός "sēptikos") ehk antiseptikum on mikroobe hävitava ja nende kasvu pärssiva keemilise/füüsikalise toimega aine.
Kasutus.
Tervishoid.
Käte antiseptikum on alkoholi sisaldav aine, mida kasutatakse mikroobide hulga vähendamiseks kätel. Käte antiseptikumi alkoholisisaldus peab olema vähemalt 70%.
Tööstus.
Puidu antiseptikut kasutatakse puidust valmistatud toodete kasutusea pikendamiseks.
Gīlāni provints

Gīlāni provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Iraanis. Asub riigi loodeosas, Kaspia mere rannikul. Provintsi keskus on Rasht.
2016. aasta rahvaloenduse andmetel oli provintsi rahvaarv 2 530 696.
Provints jaguneb 16 maakonnaks.
Hamadāni provints

Hamadāni provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Iraanis. Asub riigi lääneosas Zāgrose mägedes. Provintsi keskus on Hamadān.
2016. aasta rahvaloenduse andmetel oli provintsi rahvaarv 1 738 234.
Provints jaguneb 10 maakonnaks.
Alar Karise presidendivisiidid

Allpool on ülevaade Eesti presidendi Alar Karise ametialastest välisvisiitidest.
Visiitide arv riigi kohta, kus president Karis on reisinud:
Mons Porphyrites

Mons Porphyrites, tänapäeval Jabal Abu Dukhkhan, on antiikaegne kivimurd Araabia kõrbes, Punase merega paralleelses Itbāy mäestikus. See oli 1.-5. sajandil koht, kus saadi punast porfüüri.
Kaevandus asub umbes 45 kilomeetri kaugusel merest Niiluse orus asuva Maximianopolise ehk Kainopolise ja Punase mere ääres Myos Hormose (tänapäeval Abu Sha'ar Al-Qibli) vahelisel teel, 55 kilomeetrit Hurghadast lääne pool Djebel Duchani (kõrgeim tipp 1626 m) järsul kirdenõlval. Mäeahelik koosneb eelkambriumi tardkivimeist. Kivimurrus kaevandati lillakaspunast kuni mustja värvusega ja valgete või roosade päevakivi-fenokristallidega porfüüri (andesiiti), mis oli haruldane ja hinnatud. Purpurset porfüüri leidub vaid väikesel, umbes kuue ruutkilomeetri suurusel alal, teistes kaevanduskohtades toodeti musta või rohekasmusta, valgete kuni kergelt rohekate fenokristallidega porfüüri.
Iivo Ranne

Iivo Ranne (sünninimega Ivan Trifonovits) oli Karjalas 1919. aastal väljakuulutatud riigi valitsuses välisminister. 
Ranne sündis 31.12.1890 Uhtuas. Tema abikaasa oli Marina Timofejevna Gavrijeva. 
Pärast Karjala Vabariigi väljakuulutamist valiti Ranne Valgemere Karjala Ajutine Komiteesse, kus ta sisuliselt töötas välisministri kohal. Ta mängis olulist rolli Karjala rahvuslipu ja -vapi väljaarendamisel 1920. aastal. 
Karjala Vabariigi langemise järel pages Ranne Soome, kus ta 13.09.1926 Laitilas suri.
Hawker Hurricane

Hawker Hurricane oli Briti ühekohaline hävituslennuk, mis võeti Suurbritannia kuninglikus lennuväes (Royal Air Force, RAF) kasutusele 1937. aastal. Lennuki konstrueeris ja ehitas ettevõte Hawker Aircraft. 
Kuigi Hurricane on tuntuselt jäänud teise Briti hävituslennuki, Supermarine Spitfirei varju, on tähelepanuväärne, et teise maailmasõja õhulahingutes tekitati selle lennukiga 55% kõikidest Luftwaffe lennukite kaotustest 1940. aastal võitluses Inglismaa pärast. Hurricane'e kasutati kõigil suurematel teise maailmasõja rinnetel.
Saamise ajalugu.
Hurricane'i loomisele panid aluse arutelud RAF-i ametnike ja Briti lennukikonstruktori Sydney Cammi vahel. Algsul ei olnud ametnikud vaimustuses sellise monoplaani projektist, mis asendaks Hawker Fury biplaani. Hoolimata sellest, et ministeerium eelistas biplaane, tundmata huvi uue hävitaja vastu, otsustas Hawker Aircraft oma monoplaani eraviisiliselt arendada. Tänu sellele oli aega rakendada mitmeid uusi innovaatilisi ideid, nagu sissetõmmatav maandumistelik ning võimsam mootor Rolls-Royce Merlin. 
1934. aasta lõpus andis Briti lennundusministeerium tellimuse ühe Hawkeri monoplaani ehitamiseks. 6. novembril 1935 tegi Hurricane'i prototüüp, tähisega K5083, esmalennu.
Juunis 1936 andis ministeerium tellimuse Hurricane'i seeriatootmiseks ning detsembris 1937 jõudis esimene lennuk eskadrilli lennuväljale. Lennuki konveieril ehitamine ja järgnev hooldamine oli lihtsustatud tänu varasemale tavapärasele ehitusviisile, mis võimaldas eskadrillides teha suuri lennukiremonte välise abita. 
Teine maailmasõda.
Hurricane'e ehitati kiire tempoga enne teise maailmasõja puhkemist septembris 1939 – selleks ajaks oli neid juba lennuväe 18 eskadrillil. Hurricane'e kasutati Inglismaa kaitses mitut tüüpi Saksa sõjalennukite vastu, kaasa arvatud lähivõitluses Messerschmitt Bf 109-ga mitmel rindel.
Hurricane'i täiustati jätkuvalt ning see hakkas täitma nii ründe-, kergpommitaja-, hävitus- kui ka maaväe toetuslennuki ülesandeid. Mereväe jaoks kohandatud lennukid on tuntud Sea Hurricane'i nime all – need olid modifitseeritud nii, et võimaldada opereerimist lennukikandjatel laevadel. Mõned lennukid muudeti nii, et neid sai sõjalaevalt katapulteerida õhku merekonvoi laevade kaitseks. 
Aastatel 1941–1944 saadeti umbes 3000 Hawker Hurricane’i Nõukogude Liidule. Osa neist (u 50) leiti 2023. aastal Ukrainas demineerimistööde käigus Kiive lähedalt mahamaetuna.
Viimane Hurricane ehitati juulis 1944. Selleks ajaks oli Suurbritannias ja Kanadas tehtud 14 487 Hurricane'i.
Pühapaikade andmekogu

Pühapaikade andmekogu on andmebaas, kuhu on koondatud info Eesti ala hiite, pühade kivide, puude, veekogude ja teiste ajalooliste looduslike pühapaikade kohta. Andmebaasi haldavad Tartu Ülikooli looduslike pühapaikade keskus ja SA Hiite Maja.
Andmekogu info pärineb suuresti järgmistest allikatest: Eesti Kirjandusmuuseumi allüksused (Eesti Rahvaluule Arhiiv, Eesti Kultuurilooline Arhiiv ja Arhiivraamatukogu), Eesti Keele Instituudi murdekogud, Tartu Ülikooli arheoloogia kabineti arhiiv, Tallinna Ülikooli ajaloo instituudi arhiiv ning Rahvusarhiivi kaardikogu, samuti Kultuurimälestiste register, Eesti looduse infosüsteem ja Maa-ameti geoportaal.
Hirving Lozano

Hirving Rodrigo Lozano Bahena (sündinud 30. juulil 1995 Méxicos) on Mehhiko jalgpallur, kes mängib ründajana Hollandi kõrgliiga klubis Eindhoveni PSV.
Lozano alustas klubikarjääri kodumaa klubis Pachuca. Hooajal 2015–2016 tuli ta klubiga Mehhiko liiga Clausura meistriks. Järgmisel hooajal võideti CONCACAF-i Meistrite Liiga.
2017. aasta juunis sõlmis ta lepingu Hollandi kõrgliiga klubiga PSV Eindhoven. Kohe esimesel hooajal tuli ta klubiga Hollandi meistriks ning ta oli 17 väravaga sel hooajal kõrgliigas klubi suurim väravakütt.
Suvel 2019 liitus ta ligi 45 miljoni euro eest SSC Napoliga ning esindas Itaalia meeskonda aastani 2023 120 kohtumises.
Suvel 2023 naasis ta ligi 15 miljoni euro eest PSV-sse.
Koondisekarjäär.
2015. aastal tuli ta Mehhiko noortekoondisega Põhja- ja Kesk-Ameerika alla 20-aastaste meistriks. Lozano oli turniiril viie väravaga üks kahest suurimast väravakütist.
Debüüdi Mehhiko rahvuskoondises tegi ta debüüdi 10. veebruaril 2016 sõprusmängus Senegali vastu. Esimese värava koondise särgis lõi ta 25. märtsil 2016 MM-i valikmängus Kanada vastu.
2016. aasta suveolümpiamängude olümpiaturniiril kuulus ta Mehhiko olümpiakoondisse. Ta kuulus koosseisu kõigis kolmes alagrupimängus. Mehhiko jäi oma alagrupis kolmandaks ja langes välja.
2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiri viimases alagrupimängus 24. juunil lõi ta värava Venemaa vastu.
2018. aasta maailmameistrivõistluste esimeses alagrupimängus 17. juunil lõi ta värava valitseva maailmameistri Saksamaa vastu, tuues Mehhikole minimaalse 1:0 võidu.
Ivan Gratšov

Ivan Dmitrijevitš Gratšov (vene keeles Иван Дмитриевич Грачёв; sündinud 19. veebruaril 1952 Jakutskis Jakuudi ANSV-s) on Venemaa poliitik, endine Riigiduuma saadik, majandusteaduste doktor.
Ta oli Riigiduuma saadik aastatel 1993–2003 ja 2007–2016.
Gratšov lõpetas 1973. aastal Uljanov-Lenini nimelise Kaasani Riikliku Ülikooli, seejärel samas aspirantuuri. Pärast aspirantuuri kaitses ta füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi. 2010. aastal sai Gratšov majandusdoktoriks majandusfüüsikas.
Gratšov on poliitikas osalenud 1990. aastate algusest. Ta oli aastatel 1990–1993 Tatarstani Vabariigi Ülemnõukogu liige. 1993. aastal pääses ta Riigiduumasse Jabloko nimekirjas. 1998. aastal lahkus ta Jablokost konflikti tõttu partei juhtkonnaga. 
2001. aastal kandideeris Gratšov Tatarstani Vabariigi presidendiks. Valimistel sai ta 5,5% valijate häältest ja jäi kolmandaks. 
2007. aastal pääses ta Riigiduumasse Õiglase Venemaa nimekirjas. 2012. aastal valiti ta Riigiduuma energeetikakomitee esimeheks. 2016. aastal esitas Kasvupartei ta Riigiduuma saadikukandidaadiks valimistel ühemandaadilises valimisringkonnas. Gratšov jäi kolmandaks ja parlamenti ei pääsenud. 
Isiklikku.
Ivan Gratšovi abikaasa Oksana Dmitrijeva on töötanud Venemaa Föderatsiooni ministrina. 2017. aastal kavatses ta kandideerida Kasvupartei poolt esitatuna 2018. aasta Venemaa presidendivalimistel, kuid kaotas sisevalimistel Boriss Titovile.
Kasvupartei

Ülevenemaaline poliitiline partei "Kasvupartei" (vene keeles Всероссийская политическая партия "Партия Роста") on liberaalkonservatiivne poliitiline partei Venemaal. 
2011. aasta jaanuaris ilmus meedias teade, et poliitik Boriss Titov kavatseb eelseisvatel Riigiduuma valimistel kandideerida ühe parempoolse partei nimekirja eesotsas. Samal kuul ilmusid teated, et Titov loob mõne olemasoleva partei baasil ettevõtjate partei. Titovi valik 
langes Pravoje Delole. Sama aasta veebruaris toimunud partei 8. kongressil valitigi Titov partei uueks 
esimeheks. Titov teatas kohe partei poliitilise kursi muutmisest ja partei rebrändigust. 26. märtsil 2016 nimetati Pravoje Delo ümber Kasvuparteiks.
2011. aasta septembris toimunud Riigiduuma valimistel sai Kasvupartei 1,3% valijate häältest (valimiskünnise ületamiseks oli vajalik 5% hääli). 
2018. aasta Venemaa presidendivalimistel esitas Kasvupartei enda kandidaadiks partei esimehe Boriss Titovi. Titov kogus 0,7% valijate häältest, millega jäi 8 kandidaadi seas Jabloko liidri Grigori Javlinski järel kuuendaks.
Parteisse kuuluvad teiste seas Dmitri Potapenko, Olga Dmitrijeva, Irina Hakamada ja Sergei Stankevitš. Tuntud loomeinimestest on parteiga ühinenud filmilavastaja Pavel Lungin ja näitleja Leonid Jarmolnik.