Aliise Moora

Aliise Johanna Moora (neiuna Aliise Johanna Karu; 4. detsember 1900 Tallinn – 8. mai 1996 Järvakandi) oli eesti etnograaf, kelle peamised uurimisteemad olid Ida-Eesti rahvakultuur ja Eesti rahvapärane toit. 
Elulugu.
Aliise Johanna Moora (kuni 1925 Aliise Johanna Karu) sündis 4. detsembril 1900 Tallinnas. Isa Hindrek Karu töötas tselluloosivabrikus algul töölise, seejärel vanemmasinistina, ema Annette oli kirjandus- ja luulehuviline koduperenaine. Aliise oli pere vanim laps, hiljem sündisid veel õed Salme Karu (1902–1904), Linda Karu (1905–1980), Leida Tarand (Karu) (1907–1984), Elsa Karu (1909–1910), Aita Ojamets (Karu) (1912–1989) ja Vaike Karu (1913–1992). 
Pärast Tallinna I Tütarlastegümnaasiumi lõpetamist alustas Aliise Karu 1920. aastal õpinguid Tartu Ülikoolis ning valis õppeaineteks Eesti ja Põhjamaade ajaloo (ülemastmes), muinas- ja rahvateaduse (keskastmes) ning eesti keele (alamastmes). Õpingute ajal osales ta arheoloogiaprofessor Arne Michael Tallgreni juhendamisel välitöödel – arheoloogilistel kaevamistel, muististe otsimisel ja registreerimisel Tartumaal, Läänemaal ja Saaremaal. 1923. aastal, mil ta asus kuulama Ilmari Mannineni loenguid rahvariiete ajaloost, spetsialiseerus ta etnograafiale ning lõpetas ülikooli 1927. aastal. 
Arheoloogiat õppides ja väljakaevamistel käies tutvus Aliise Karu Harri Mooraga, kes pärast 1925 Tartu Ülikooli muinasteaduste magistri kraadi kaitsmist tegi kiiret karjääri ja määrati juba 1929 professori kohusetäitjaks ning seejärel professoriks. Nad abiellusid 1925. aastal, kui Aliisel olid õpingud veel pooleli. Erinevalt tollasest tavast ei loobunud ta perekonda luues hariduspürgimusest, vaid otsustas stuudiumi jätkata. 
Ülikooli lõpetades oli Aliise Moorast saanud juba poegade Reinu (1926) ja Hennu (1927) ema, peatselt sündisid tütred Reet (1929) ja Ann (1930). Pärast erialaõpingute lõpetamist läbis Aliise Moora ka ülikooli didaktilis-metoodilise seminari õpetajakutse saamiseks, kuid õpetajana ta tööle ei asunud. 1938 sündis poeg Tanel ja 1942 tütar Liis-Mail. II maailmasõja ja sõjajärgsed aastad olid Aliise Moora perele keerulised. Harri Moora teadlaskarjäär takerdus nii Saksa kui ka Nõukogude okupatsiooni tõttu – 1942 oli ta sunnitud ülikoolist lahkuma, 1944 arreteeriti osaluse pärast Eesti iseseisvumise taastamise nimel tegutsenud Eesti Rahvuskomitees. Vanim poeg Rein liitus soomepoistega ja asus 1944 elama Rootsi.
Teadustöö.
Ülikooliõpingute ajal töötas Aliise Moora 1924–1926 Eesti Rahva Muuseumis, kus ta tegeles kataloogimis- ja hoiustamistöödega rahvateaduslikus osakonnas ning aitas täiendada ekspositsiooni. Uuesti asus ta muuseumis tööle Teise maailmasõja järel, mil asus 1946. aastal juhtima Eesti NSV Riikliku Etnograafiamuuseumi kirjasaatjate võrgu tegevust ning osaledes pikkadel kogumismatkadel. 1947 sai temast Riikliku Etnograafiamuuseumi teadussekretär, 1950. aastal toimunud „kaadripuhastuse" järel tuli tal aga sellest ametikohast loobuda ning ta taandati nooremteaduri kohusetäitjaks. 1952. aastal lahkus ta muuseumist ning asus tööle Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituuti, kus töötas 1978. aastani. 
1950. ja 1960. aastatel pühendus Aliise Moora koos Harri Mooraga etnilise ajaloo uurimisele, mis tugines suuresti ajaloolis-geograafilisele meetodile ja näitas kultuuripiirkondade seost looduse ning majanduseluga. Tollastes oludes, kus uurijatelt nõuti uue ideoloogia toetamist ja kaasaja uurimist, õnnestus neil suhteliselt väheste kompromisside hinnaga säilitada etnograafia peamise uurimisvaldkonnana poliitiliselt vähem tundlik ajalooline talurahvakultuur. Ajalooteaduste kandidaadi kraadi kaitses ta 1964 samal aastal ilmunud monograafiaga „Peipsimaa etnilisest ajaloost. Ajaloolis-etnograafiline uurimus eesti-vene suhetest“. 
Aliise Moora peateoseks võib lugeda kaheköitelist mahukat uurimust „Eesti talurahva vanem toit“ (I köide 1980, II köide 1991). Teose kohta on autor ise kirjutanud, et on selles püüdnud elustada nooremale põlvkonnale vanema toidu tegemist ja söömist ning esivanemate tööd ja vaeva oma igapäevase leiva pärast. See on kokkuvõte pea kõigist olemasolevatest arhiivi- ja muuseumiallikatest, arheoloogia, keeleajaloo, rahvaluule ja muudest materjalidest, luues panoraamse pildi eesti toidu ajaloost läbi aastasadade. Eesti toidukultuuri näeb autor laiemas võrdluses soomeugri sugulasrahvaste, balti, vene ja skandinaavia naabrite materjaliga.
Isiklikku.
Aliise Moora oli abielus arheoloog Harri Mooraga, neil oli kuus last. Nende pojad on arheoloog Tanel Moora, soomepoiss Rein Moora ja tütar geograaf Ann Marksoo; väimees oli ajaloolane Herbert Ligi. Nende tütrepojad on poliitik Jürgen Ligi ja arheoloog Priit Ligi; tütretütar on luuletaja Katre Ligi; tütretütretütar on etnoloog Pille Runnel. Aliise õde Leida oli abielus Helmut Tarandiga ja neil on poeg Andres Tarand.