tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ilse Erm

Ilse Erm (aastani 1933 Reisberg; 26. aprill 1906 Lüganuse küla, Püssi vald, Virumaa – 2. juuli 2003 Tallinn) oli eesti pedagoog. 
Õpingud.
Ilse Erm õppis aastail 1913–1917 Lüganuse algkoolis, aastail 1917–1921 Erra-Liiva kõrgemas algkoolis ja 1922–1928 Jõhvi gümnaasiumis (oli kaks aastat tervislikel põhjusel koolist eemal),
aastail 1928–1938 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas (õpingutes oli tervislikel, majanduslikel ja perekondlikel põhjustel katkestusi). Ülikoolis õppis Ilse Erm eesti keelt, rahvaluulet, filosoofiat ja inglise keelt. Ta teenis õpingute ajal elatist ajutiste töödega Eesti Kultuuriloolises Arhiivis, kontorites ja kaastöödega Postimehele, käsitöödega Noorte Naiste Kristlikule Ühingule ja talutöödega sugulase talus Viidiojal. 
Töö.
1933. aastal asus Ilse Erm seoses abiellumisega Rakverre, kus ta töötas aastast 1938 Rakvere Ühisgümnaasiumi eesti keele ja kirjanduse õpetajana. Elanud sõja ajal vahepeal Pärnumaal abikaasa venna talus, siirdus Ilse Erm oktoobris 1944 Pärnusse, kus talle pakuti tööd linna haridusosakonna inspektorina. Samast ajast asus Ilse Erm tööle ka Pärnu 1. Keskkoolis, loobudes inspektorikohast 1945. aastal. Ilse Erm töötas Pärnu 1. Keskkoolis 1963. aastani. 1963–1976 töötas ta Sindi Töölisnoorte Keskkoolis. 
Oluline osa õpetaja Ilse Ermi tööst oli klassiväline. Alustanud vallakoolis ja kõrgemas algkoolis soololaulu ja deklameerimisega, jätkas Ilse Erm Tartus näitekunstikursustega, kus lektoriteks olid Aino Suits, Eduard Türk, Juhan Sütiste, Viktor Hion, Karl Ader jt. Ta mängis teatris Vanemuine toimunud üliõpilaste etendustes, osales Tiina Kapperi tantsutrupis ja esines deklamatsioonidega Naisüliõpilaste Seltsis. See kõik kandus hiljem tema õpetajategevusse: Ilse Ermi eestvõttel loodi koolivälisel ajal hulgaliselt lavastusi jm. "Tööpäevad venisid - - - südaööni, sest õpetaja, kes polnud kunagi seadnud endale eesmärgiks mugavat äraelamist luua, pidas üsna loomulikuks, et õhtutundidel tehti näidendi proove küll kooli saalis, küll õpetaja oma korteris."
"Ilse Erm jäi truuks oma ärkamisaegse isa ideaalidele, kes oli eesti rahvavalgustaja, kuid kel tuli laulda hümni ka vene tsaarile. - - - Jäiga parteipoliitika kupja roll Ilse Ermile ei sobinud. Talle sobis hästi emaroll. Ta jumaldas ja hellitas oma lapsi, nende suuremaks kasvades oli ka range ja nõudlik. Ta ei talunud laiskust, lohakust ja korratust, kuid õppetööl ei esitanud ta õpilastele ka ülemäära pedantlikke nõudmisi."
Ilse Ermi õpilaste seas on olnud Arnold Green, Rudolf Karelson, Aino Kiigemägi, Kalle Kurg, Aime Kuulbusch, August Luur, Uno Naissoo, Vardo Rumessen, Rein Sander, Boris Tamm ja Urve Tauts.
Isiklikku.
Ilse Ermi isa oli Mihkel Reisberg (1865–1915), Püssi vallakooli õpetaja, Lüganuse kiriku koorijuht ja orelimängija ning kultuuriaktivist, kelle algatusel loodi Lüganuse Haridusselts, asutati kõrgem algkool, laulukoorid ja mitu orkestrit ning kelle eestvõttel lavastati seltsimajas näitemänge.
Ilse Erm oli abielus kooliõpetaja Jüri Ermiga. Neil sündisid poeg Ants (keemik) ning tütred Kadri (keemik) ja Anne (muusikategelane).
Ilse Erm on maetud Pärnu Metsakalmistule.
Lepiskala

Lepiskalad on taimedest, detriidist või väikestest selgrootutest toituvad kalad. Lepiskaladele vastandatakse röövkalu.
Fryderyk Chopin (laev)

Fryderyk Chopin oli baaslaev, ehitati 1965. aastal Gdańskis Poolas. Laev on nime saanud helilooja Fryderyk Chopini järgi.
Ajalugu.
Fryderyk Chopin ehitati aastatel 1963–1965 Poolas Gdańskis Eesti Kalatööstuse jaoks. Selle tööpiirkonnaks sai põhiliselt Atlandi ookean. 1987. aastani oli Eesti suurim laev, ühe sõukruviga ja külmruumidega mootorlaev.
Baaslaev kogus püügilaevadelt (traallaevad, seinerid jt) kala ja kalajahu. Laeval olid külmutustrümmid ja kalatöötlemistsehh. Kuulus tootmiskoondisele Eesti Kalatööstus (1990. aastatel RAS Ookean), pärast selle erastamist kuulus Kalbur-F'ile. Sõitis algul Nõukogude Liidu, hiljem Eesti lipu all.
1998 müüdi laev Indiasse vanarauaks.
Laeva üldandmed.
Klassitähis: UL(star) R4/1 C &lt;br&gt;
Täielik veeväljasurve: 19 660 t &lt;br&gt;
Lasti mahutavus: 9796,7 t &lt;br&gt;
Tonnide arv 1 cm süvise kohta: 29 t &lt;br&gt;
DWT (dedveit suvel): 9796,7 &lt;br&gt; 
Üldpikkus 165,53&lt;br&gt;
Parda kõrgus peatekini: 9,45 m&lt;br&gt;
Parda kõrgus ülemise tekini: 12,6 m&lt;br&gt; 
Parda number: EB-0136&lt;br&gt;
Kütuse ööpäevane kulu: 25 t &lt;br&gt;
Diislikütuse tagavara: 4100 t &lt;br&gt; 
Vee tagavara: 1906 t &lt;br&gt;
Mageveeseadme tootlikkus: 100 t/ööpäevas &lt;br&gt;
Ööpäevane veekulu: umbes 35 t &lt;br&gt;
Koide arv: 228&lt;br&gt;
Meelelahutus- ja söögikohad: kinosaal ja kauplus
Üldpikkus

"Üldpikkus" on mitmes valdkonnas kasutatav termin:
Mereblog

Mereblog on Eesti mereteemade internetiportaal koos uudiste, arvamuste ning kogu merendust tutvustava ja kajastava materjaliga. Veebilehele on koondatud ka võimalikult palju merendusalaseid linke.
Mereblog kajastab kodanikkonna algatusi Eesti merenduse taaselustamisel, samuti propageerib kaude omaalgatuslikult merendust ning vahendab uudiseid maailma mereteemadest. 
Mereblog loodi 2005. aasta aprillis algselt asutaja isikliku blogina, milles ta soovis laiemalt levitada seda merendusalast teavet, millega iga päev kokku puutus. 2006. aastal loodi veebileht Wordpress'i põhjale ja nii kujunes blogist merendusteemade internetiportaal.
Mereblog toetub vabatahtlikele kirjutajatele. Tuumikkirjutajad on blogi asutaja Dan Heering ja põhiliseks kaaskirjutajaks , mõlemad on hariduselt ja tööalaselt meremehed. Teised kaaskirjutajad on aja jooksul vahetunud. Blogi külastab keskmiselt 350 lugejat päevas.
2006. aastal möödus Mereblogi kirjutajatel 10 aastat esimesest merereisist laeval Fryderyk Chopin ja selle tulemusel sai ka kolmekuise reisi päevik lugejate jaoks välja pandud.
Mereblogi üleskutsel muutus 2009. aastal iga-aastane Muinastulede öö üle-eestiliseks, selle aasta augusti viimasel laupäeval kutsuti inimesi mere äärde. Tagasiside põhjal võttis üritusest osa umbes 20 000 inimest. Seegi üritus oli üks osa merenduse vajalikkuse meeldetuletamisel ja propageerimisel.
2006. aastal valiti Eesti parimate ajaveebide konkursil Mereblog parimaks grupiblogiks.
ILife

iLife on Apple'i programmide kogu, kuhu kuuluvad GarageBand, iMovie, iPhoto, iDVD ja iWeb. Need programmid töötavad ainult Mac OS Xi operatsioonisüsteemis.
Viimane versioon "iLife '11" avaldati 20. oktoobril 2010 ja tuleb kaasa uute Mac'i arvutitega. Kogu on ka eraldi müügil.
Otto von Uexküll

Otto von Uexkülli (ka Üxkülli) nimelisi isikuid oli mitu:
Veebiserver

Veebiserver on arvutiprogramm, mis edastab infot, näiteks veebilehti, kasutades hüperteksti edastusprotokolli. Sõna kasutatakse ka serveri kohta, milles nimetatud tarkvara töötab.
Ülevaade.
Veebiserveri peamine ülesanne on veebilehtede toimetamine klientidele. See tähendab HTML-dokumentide ja muu kaasatud sisu nagu piltide, stiililehtede ja JavaScripti edastamist.
Klient, tavaliselt veebilehtseja või veebirobot, alustab suhtlust esitades serverile päringu mingi kindla ressursi järgi, millele veebiserver vastab kas selle ressursi sisu või veateatega. Ressurss on tüüpiliselt fail serveri kõvakettal, kuid see oleneb suuresti serveri seadistustest.
Paljud veebiserverid (nt Apache HTTP Server) toetavad ka serveripoolset skriptimist, mis lubab serveri käitumist skriptida eraldi failides, jättes algse serveritarkvara muutmata. Skriptimistarkvara (näiteks PHP) lubab HTML-dokumente luua dünaamiliselt.
Kuigi serveri peamine eesmärk on sisu edastamine, võimaldab hüperteksti edastusprotokoll ka info vastuvõtmist klientidelt. Seda võimalust kasutatakse erinevate vormide saatmiseks ning failide üleslaadimiseks.
Veebiserverid on ka mõnedes printerites ja ruuterites, et lihtsustada nende administreerimist veebipõhise kasutajaliidese kaudu. 
Lühima veebiserveri võib kirjutada nt shelli skriptina. Teiste programmide poole, nt andmebaasimootorid, saab veebiserver pöörduda CGI abil.
Ajalugu.
1989. aastal pakkus Tim Berners-Lee oma tööandjale CERN-ile välja projekti, mille eesmärgiks oli lihtsustada teadlaste vahelist infovahetust kasutades hüperteksti süsteemi. Selle projekti tulemusena kirjutas Berners-Lee kaks programmi:
Tehnoloogia lihtsus ja efektiivsus aitas kaasa selle levimisele erinevatesse ringkondadesse nagu teadusasutused, ülikoolid ja lõpuks tööstused.
1994 otsustas Tim Berners-Lee asutada W3C (World Wide Web Consortium), et reguleerida erinevate seotud tehnoloogiate (nt HTTP, HTML) edasist arengut läbi standardiseerimise.
Peamine veebiserveri tarkvara.
Kõige suurema turuosaga veebiserveri tarkvara Netcrafti 2015. aasta aprilli uuringu põhjal. Info on 849 027 856 saidi kohta.
Auce piirkond

Auce piirkond (läti "Auces novads") oli 1. järgu haldusüksus Lätis. Piirnes Leeduga.
Läti rahvastikuregistri andmetel oli 1. jaanuaril 2012 Auce piirkonna elanikest lätlasi 75,46%, leedulasi 9,73%, venelasi 7,74%, valgevenelasi 2,77%, ukrainlasi 1,32% ja teistest rahvustest inimesi 2,98%.
Piirkond moodustati 2009. aastal kuue valla ja Auce linna liitmise teel. 2021. aastal liideti Auce piirkond Dobele piirkonnaga.
WorldWideWeb

WorldWideWeb oli esimene veebibrauser ja WYSIWYG HTML-redaktor. Brauseri avalikustas Tim Berners-Lee 26. veebruaril 1991. Vältimaks segadust World Wide Webiga sai selle nimeks hiljem Nexus.
WorldWideWeb oli esimene programm, mis kasutas lisaks tavalisele failiedastusprotokollile ja NNTP-le ka hüperteksti edastusprotokolli.
Programmi lähtekood loovutati avalikku omandisse 1993. aastal.
Michigani säälik

Michigani säälik ("Setophaga kirtlandii") on sääliklaste sugukonda kuuluv lind.
Ta on Michigani osariigi endeem. Talvitub Bahamal ning Turksi ja Caicose saartel. Michigani säälik vajab pesitsemiseks laialdasi halli männi ("Pinus banksiana") noorendikke.
Sääliklased

Sääliklased ("Parulidae"), varasema nimetusega "metslauljalased" , on Ameerikas levinud värvuliste sugukond.
Välimus.
Sääliklased on enamasti värvika sulestikuga linnud. Nad on üsna väikesed ja kehakujult sarnanevad Vana Maailma põõsalindlastega. Parasvöötme liikidel on suguline dimorfism võrreldes palavvöötme liikidega enamasti märksa selgemini väljendunud.
Väikseim on kõrbesäälik ("Oreothlypis luciae") kaaluga umbes 6,5 grammi ja pikkusega 10,6 cm. Suurim liik on suursäälik ("Icteria virens") kaaluga 20–33 grammi ja pikkusega 17–19 cm. Kui see liik osutub aga kuuluvaks mõnda teise sugukonda, on suurimad perekondade "Parkesia" ja "Seiurus" liigid, kõik kolm pikkusega kuni 15 cm.
Levik ja eluviisid.
Sääliklased on levinud Alaskast ja Põhja-Kanadast kuni Argentinani. Neid leidub Kariibi mere saartel ja üht liiki (koldsäälik ("Setophaga petechia")) ka Kookossaarel ja Galápagose saartel. Enamik liike on kohastunud liikumiseks puudel-põõsastel, mõned kulgemiseks maapinnal. Nad elavad eri tüüpi metsades (leht-, okas-, troopika- ja vihmametsades), põõsastikes, soodes, rabades ja mangroovides. Põhjapoolsed liigid teevad pesa maapinnale, põõsaste ja puude otsa, troopikaliigid maapinnale.
Õõnesäälik ja kõrbesäälik teevad pesa puuõõnde. Rändavatel liikidel on suurem, tavaliselt kuni kuue munaga kurn, seevastu paljudel troopilistel liikidel on kurnas tavaliselt kaks muna.
Enamik sääliklasi on putuktoidulised, kuid mõned liigid söövad ka marju ja teisi taimeosi.
Sääliklaste päritolu seostub tõenäoliselt Kesk-Ameerika põhjaosaga, kus on nende suurim liigiline mitmekesisus.
Sealt võisid nad levida peamiselt rändlindudena jääaegadevahelistel perioodidel põhja poole ja naasta talveks oma põlispiirkonda.
Perekonnad "Myioborus" ja "Basileuterus" koloniseerisid Lõuna-Ameerika tõenäoliselt siis, kui kaks Ameerika mandrit polnud veel ühenduses.
Kaitse.
Kümmekond liiki on ohustatud, üks liik (bambusesäälik) on tõenäoliselt välja surnud. 
Süstemaatika.
Sääliklaste sugukonna teaduslik nimetus tuleneb asjaolust, et Carl von Linné kirjeldas 1758. aastal samblikusäälikut tihaseliigina "Parus americanus" ning süstemaatika edenedes võeti selle liigi perekonna nimetusena kasutusele "Parulus" ja hiljem "Parula" (nüüd "Setophaga"). 
Sääliklased on lähedased tangaralastega ("Thraupidae").
Liigid.
Sääliklasi on umbes 120 liiki.
Incertae sedis
Fedora

Fedora on Linuxi-põhine UNIXi-laadne operatsioonisüsteem, mis toetub paketihaldussüsteemile RedHat Packet Manager.
Fedorat arendab kogukonnapõhine Fedora Project ja ettevõtmist toetab Red Hat. Fedora eesmärk on toota avatud lähtekoodiga vabavara ja olla teenäitaja selle arendamisel. Fedora arendajad eelistavad tarkvara uute versioonide väljatöötamisel teha vanasse versiooni selliseid parandusi, mida Fedora kogukonna liikmed on soovitanud. See tagab, et versiooniuuendused on saadaval kõigis GNU/Linuxi distributsioonides.
Fedora on Red Hat Linuxi järglane ja seda ka nime poolest. Inglise keeles on "fedora" teatud viltkaabu, mis sai populaarseks 19. sajandi lõpus naiste peakattena, 20. sajandi algul ka meeste peakattena. Fedorat on kujutatud ka Red Hati logol.
Fedoral on võrdlemisi lühike toetusperiood: versiooni N toetus lõpeb üks kuu pärast versiooni N+2 väljalaset. Kuna versioonide vahele jääb 6 kuud, siis kestab versiooni toetus umbes 13 kuud.
Distrowatchi andmetel oli Fedora 2010. aasta alguses populaarsuselt teine GNU/Linuxi-põhine operatsioonisüsteem, jäädes alla vaid Ubuntule.
Fedora arendamisel on suurt tähelepanu pööratud turvalisusele. Fedora-põhiline turvavahend Security Enhanced Linux kasutab mitmesuguseid turvavahendeid, sealhulgas kohustuslikku juurdepääsuõiguste kontrolli Linuxi tuumas asuvate Linuxi turvamoodulite kaudu.
Ajalugu.
Fedora Project sai alguse 2003. aasta lõpul, kui Red Hat Linuxi arendamine katkestati. Red Hat Enterprise Linux sai Red Hati ainsaks ametlikult toetatud GNU/Linuxi distributsiooniks, Fedorast sai kogukonnapõhine distributsioon. Red Hat Enterprise Linuxi versioonid kasvavad välja Fedora versioonidest. Fedorat on peetud ka Red Hati katselaboriks.
Fedora Linux sai alguse 2002 Warren Togami projektina, mis pidi pakkuma hoidlat hästi testitud kolmandate osapoolte tarkvarapakettidele, et mitte-Red Hat-päritolu tarkvara oleks lihtsam leida, arendada ja kasutada. Põhierinevus Fedora Linuxi ja Red Hat Linuxi vahel oli see, et Fedora hoidla arendamine põhines koostööl rahvusvahelise vabatahtlike kogukonnaga. Fedora Linux sai lõpuks osaks Fedora Projectist ja tõi sinna kaasa oma koostööl põhineva lähenemise. Fedora on Red Hati kaubamärk.
Fedora esimesed kuus versiooni (Yarrow, Tettnang, Heidelberg, Stentz, Bordeaux ja Zod) kandsid projektinime Fedora Core, ülejäänud, alates seitsmendast, lihtsalt Fedora. Fedora versioonid kannavad nime Moonshine, Werewolf, Sulphur, Cambridge, Leonidas ja Constantine. 11. mail 2010 avaldati 13. versioon Goddard.
Fedora Projecti juhatab nõukogu, mille liikmete enamuse valib Fedora kogukond.
Tulikurk-säälik

Tulikurk-säälik ("Setophaga fusca") on linnuliik sääliklaste sugukonnast.
Levila.
Tulikurk-säälik on pesitsusajal levinud Kanada lõunaosas ja USA kirdeosas. Talvitab Kesk-Ameerika lõunaosas ja Lõuna-Ameerikas.
Väga harva satub Lääne-Euroopasse. 
Välimus.
Üldpikkus 11,5 cm. Isaslinnul on hundsulestikus tumehall selg ja valged tiivavöödid. Alapool on valge, kollaka varjundiga ja musta triibustusega. Pea muster on kontrastselt oranžkollane ja must. Kurgualune on tulioranž.
Ülejäänud sulestikud on heledamad, peas puudub kontrastne muster, musta asemel on kollast ja halli.
Elupaik ja pesitsemine.
Tulikurk-säälik pesitseb küpsetes okasmetsades või segametsades, eriti kui neis leidub kuuski ja tsuugasid.
Muneb 4-5 muna kausjasse pessa, mis paikneb rõhtsal oksal tavaliselt 2–38 m kõrgusel.
Toitumine.
Putukad, talvel ka marjad. Putukaid otsib sageli kõrgel puuvõras.
Õõnesäälik

Õõnesäälik ("Protonotaria citrea") on linnuliik sääliklaste sugukonnast.
Levila.
Õõnesäälik on pesitsusajal levinud USA idaosas ja Kanada lõunapoolseimas osas, talvitab Lääne-India saarestikus, Kesk-Ameerikas ja Lõuna-Ameerika põhjaosas.
Välimus.
Üldpikkus 13 cm. Selg on oliivroheline, tiivad ja saba sinihallid, alapool kollane, nokk suhteliselt pikk ning jalad mustad.
Vanal isaslinnul on ere oranžkollane pea; emaslind ja noorlind on tuhmimad ja kollase peaga.
Elupaik ja pesitsemine.
Õõnesäälik pesitseb soistes metsades, ta rajab pesa puuõõnde, kasutades selleks vahel rähni õõnsusi. Isaslind ehitab oma territooriumile sageli mitu mittetäielikku pesa; emaslind ehitab pärispesa.
Toitumine.
Sööb peamiselt putukaid ja tigusid.
Rubí

"Rubí" on 2004. aastal valminud Mehhiko seebiooper. See on kirglik draamasari armastusest, ahnusest ja vihkamisest. 
Sisu.
Vaeses perekonnas sündinud Rubí on kaunis ja väga ambitsioonikas tüdruk, kes unistab päevad läbi sellest, et leida tõeline armastus ning elada jõukalt ja luksuses. Ta kavatseb kasutada oma ilu mõne rikka mehe püüdmiseks.
Õe Cristina abil pääseb Rubí eraülikooli ja tutvub seal rikka Maribeliga. Peatselt selgub, et Maribel on kihlatud Héctoriga, kes on rikas arhitekt. Héctor langeb Rubí ahvatluste võrku ja jätab Maribeli pulmapäeval maha. Kuid Rubí tõeliseks armastuseks on Alejandro, kelle ta hülgab, kuna mees on vaene arst.
Möödub kolm aastat ja peategelaste elud on kardinaalselt muutunud.
Kuldtiib-säälik

Kuldtiib-säälik ("Vermivora chrysoptera") on sääliklaste sugukonda kuuluv lind.
Levik.
Kuldtiib-säälik on pesitsusajal levinud Ameerika Ühendriikides ja Kanadas Apalatšide ja Suure järvistu ümbruses. Levikuala on laienemas põhja poole.
Talvitub Mehhiko lõunaosast Colombia, Venezuela ja Ecuadorini. Väga harva eksib ka Euroopasse.
Välimus.
Pikkus ligikaudu 11 cm. Isaslinnul on must kurgualune ja valgega piiratud must laik kõrvaalal, kollane pealagi ja laik tiival. Emaslind on sarnane, aga tuhmim. Mõlemal sugupoolel on laialt valge saba alakülg, hallikasvalge keha alapool ning pikk ja sale nokk.
Hübriidid.
Kuldtiib-säälik ja temaga väga lähedane välusäälik annavad pesitsuslevila kattuvates osades sageli viljakaid hübriide.
Elupaik, pesitsemine ja toit.
Pesitsusaegne elupaik on võsastunud söödipõllud ja karjamaad. Asustab võrreldes välusäälikuga kuivemaid elupaiku.
Kuldtiib-säälik rajab tassikujulise pesa maapinnale või selle lähedale tihedasse taimistusse, kurnas on neli kuni viis muna. Toiduks on putukad ja ämblikud.
Kõrbesäälik

Kõrbesäälik ("Oreothlypis luciae") on linnuliik sääliklaste sugukonnast.
Välimus.
Üldpikkus 11 cm. Väikseim sääliklane. Pea ja ülapool on helehallid, alapool on valkjas. Mõlemal sugupoolel on valge silmarõngas ja ruske päranipuala. Vana isaslinnu pealael on lisaks väike ruske laik. Noorlinnud on heledamad, kollakaspruuni päranipuala ja kollakate tiivavöötidega.
Levila ja eluviisid.
Kõrbesäälik asustab pesitsusajal USA edelaosa ja Mehhiko kirdeosa kõrbemaastiku "mesquite"'t ja põõsastikku vooluveekogude kallastel. Talveks rändab Mehhiko lääneossa.
Ta on õõnesääliku kõrval teine õõnsustes pesitsev säälik.
Liiki ohustab elupaikade kadu ja vähemal määral parasitism turpiallase "Molothrus ater" poolt. Kõrbesääliku populatsioonid kahanevad kogu tema pesitsuslevilas. Toitub putukatest.
Openbox

Openbox on vaba aknahaldur X Window Systemi jaoks.
Openboxi esimese versiooni kirjutas Dana Jansens Ottawas Carletoni ülikoolis.
Openboxil on GNU GPL litsents. Openboxi eesmärk on olla väike, kiire ning täielikult ICCCM ja EWMH standarditega ühilduv aknahaldur.
Openbox kasvas välja C++-s kirjutatud aknahaldusprogrammist Blackbox, kuid on täielikult C-s ümber kirjutatud ja alates versioonist 3.0 ei sisalda ühtki Blackboxi koodiosa.
Vaikeaknahaldurina kasutavad Openboxi LXDE töölauakeskkond, CrunchBang Linux, BunsenLabs, Lubuntu ja TinyMe Linuxi-distributsioonid.
Openboxis on menüüd, mille abil kasutaja saab kontrollida rakendusi või mis kuvavad mitmesugust dünaamilist teavet. Openbox võimaldab hiire paremklõpsuga või mõne muu selleks seatud nupuvajutusega kuvada töölaualt rippmenüü, nii-öelda juurmenüü. Seejärel saab kasutaja konfigureerida akende haldamise viisi. Minimeeritud aknad muutuvad nähtamatuks. Aknaid saab jälle kuvada Alt+Tab abil, kuid seda saab teha ka juurmenüü kaudu. Openboxi on laiendatud vidinatega, mis võimaldavad lisada ikoone, tegumiribasid, silmarõõmusid ja muud säärast.
Openboxi menüüsüsteemis on meetod, mis kasutab dünaamilisi menüüsid. Seda tehakse nii, et alamprogrammi väljundit kasutatakse menüü tekitamisel. Iga kord, kui kasutaja osutab hiirega alammenüüle, käivitatakse see alamprogramm uuesti ja tekitatakse uus menüü. See omadus võimaldab kasutajatele ja tarkvaraarendajatele suuremat paindlikkust kui harilikud staatilised menüüd, mida kasutatakse enamikus teistes aknahaldurites. Näiteks kirjutasid kaks programmeerijat Pythonis programmi, mis kuvab ühes alammenüüs kasutaja uued Gmaili kirjad.
Openboxis on ainult kaks konfiguratsioonifaili. Need asuvad kaustas ~/.config/openbox ning nende nimed on codice_1 ja codice_2. Kasutaja saab neid käsitsi redigeerida, aga enamik sellest tööst on tehtav ka lihtsa vahendiga ObConf. Kõik hiire- või klahvikombinatsioonid, mis lülitavad sisse mingeid alamprogramme, on seadistatavad.
Openbox võimaldab konfigureerida niisuguseidki asju, mida teised aknahaldurid ei võimalda. Näiteks saab programmi panna tööle nii, et akna sulgemisnupu klõpsamine hiire keskmise nupuga viib selle akna kolmandale töölauale, või et akna ikooni kerimine üles või alla viib selle akna järgmisele või eelmisele töölauale.
Tihnikuturpial

Tihnikuturpial ("Icteria virens"; varasema nimega suursäälik) on turpiallaste sugukonda kuuluv lind. 
Süstemaatika.
Karl Linné andis liigile teadusliku nime "Turdus virens". Pikka aega peeti tihnikuturpiali kuuluvaks sääliklaste sugukonda, seetõttu käsitleti teda varem ka suursääliku nime all.
Levik.
Liigi pesitsusaegne levila hõlmab peamiselt Ühendriike, lisaks Mehhiko põhjaosa ning natuke Kanada edela- ja lõunaosa. Talvitab Mehhikost kuni Panamani.
Välimus.
Tihnikuturpiali pikkus on 17-19 cm ja kaal 20-33 g. Laul koosneb krooksuvate ja vilehäälte seeriatest ning lühikestest korduvatest fraasidest, ta võib ka matkida teiste linnuliikide hääli. Ta laulab ka aeglaste tiivalöökidega ning rippuvate jalgadega mängulennul. Tihnikuturpial laulab sageli öösel.
Elupaik ja pesitsemine, toit.
Tihnikuturpial asustab madalat tihedat taimestikku, siseveekogude kallaste ning soo- ja metsaservade, raiesmike, põlendike ja söötide sageli läbimatuid võsasid. Ta rajab tihedasse põõsasse koguka tassikujulise pesa, mis koosneb taimekoore ribadest, rohust, rohuvartest ja lehtedest ning on vooderdatud peenema rohuga, traatjate taimevartega, männiokastega ja vahel juurte ning karvadega. Kurnas on kolm kuni viis muna.
Tihnikuturpial on segatoiduline lind, ta sööb peamiselt putukaid ja marju, kaasa arvatud põõsasmurakaid, karumurakaid ja viinamarju.
Charles-Michel de l'Épée

Abbé Charles-Michel de l'Épée (25. november 1712 Versailles – 23. detsember 1789 Pariis) oli Prantsusmaa pedagoog, surdopedagoogika rajaja.
Ta oli pärit jõukast perest ja õppis teoloogiat, kuid et ta ei nõustunud jansenismi hukka mõistma, keeldus Pariisi peapiiskop teda ametisse pühitsemast. Seetõttu asus ta Pariisis tööle advokaadina ja kaitses tihti vaesemate inimeste õigusi.
Aastal 1760 puutus ka kokku kahe kurdi õega, kes omavahel žeste kasutades suhtlesid. Aja jooksul tekkis tal õdede kaudu suhteid ka teiste kurtidega ja see viis Charles-Michel de l'Épée kurtide õpetamiseni. Kuid ta ei leiutanud viipekeelt ega õpetanud seda kurtidele, vastupidi, ta õppis kurtidelt viipekeelt, mille nood leiutanud olid.
Ta oli üks viipekeele õpetamise metoodika väljatöötajaid. Ta pani aluse maailma esimesele kurtide laste koolile. Kurtide õpetamine toimus viipekeeles (nii nagu Pariisi kurdid seda tollal rääkisid). Pedagoogikas lähtus ta paljus Jean-Jacques Rousseau ja René Descartesi ideedest.
De l'Épée lükkas ümber seni Prantsusmaal valitsenud seisukoha, et kurdid pole võimelised keelt omandama. Seetõttu otsustas kirik, et kurdid, erinevalt loomadest, peavad hakkama saama sakramente selleks, et nad pärast surma ei satuks põrgusse. See oligi peamine eesmärk, miks de l'Épée kooli asutas, ja selles antav haridus oli põhiliselt religioosne.
Tema haud asub Saint-Rochi kirikus Pariisis. 1791, Prantsuse revolutsiooni ajal tunnistas Rahvuskogu ta inimkonna heategijaks ning tunnistas, et kurtidel on õigused vastavalt Inimese ja kodaniku õiguste deklaratsiooniga. Samal aastal hakkas de l'Épée asutatud kool saama riiklikku toetust. Hiljem nimetati see Püha Jaakobi instituudiks ja veel hiljem anti talle tänapäeval kehtiv nimi Pariisi Noorte Kurtide Riiklik Instituut ("Institut National de Jeunes Sourds de Paris"). Tänapäeval nähakse de l'Épéed surdopedagoogika ühe rajajana ja tema koolitusmeetodid on levinud üle kogu maailma.
Teosed.
Ta alustas ka viipemärkide leksikoni koostamist, kuid selle töö viis lõpuni tema järgija Roch-Ambroise Cucurron Sicard.
Vaimupuudepedagoogika

Vaimupuudepedagoogika, varem nimetati ka oligofrenopedagoogikaks, on eripedagoogika haru, mis tegeleb vaimupuudega ning raskete psüühikahäiretega laste õpetamise, kasvatamise, rehabilitatsiooni ning arendustegevusega. Üha enam pööratakse tähelepanu ka täiskasvanute õpetamisele ning võimalikult suure iseseisvuse saavutamisele.
Traditsiooniliselt ei kuulu vaimupuudepedagoogika valdkonda kerge vaimse alaarenguga lapsed ja täiskasvanud, vaid mõõduka vaimse alaarenguga ja raskemad õpilased.
Eestis jagatakse vaimupedagoogika valdkond toimetuleku- ja hooldusõppeks. Aastast 1999 kehtib Toimetuleku riiklik õppekava.
Vaimupuudepedagoogika ajalugu.
Vaimupuudega inimesed on oma eripärasuse tõttu tähelepanu pälvinuid juba aegadest, mil me omame esimesi kirjalikke teateid. Siiski pole nende õpetamist suudetud kuidagi korraldada, ning neid on peetud pikka aega õpetamatuteks. Neid on kasvatatud kodudes või kinnise režiimiga institutsioonides.
Esimesed tõsisemad katsed vaimupuudega laste õpetamiseks pärinevad alles 19 sajandi keskelt. Nimelt asutas Edouard Séguin Pariisis 1839 aastal esimese vaimupuudega laste kooli maailmas ning andis välja esimese õpiku "idiootidekasvatamisest". 1841 aastal rajas šveitsi arst Johann Jakob Guggenbühl esimese raviasutuse "kretiinidele ja nõdrameelsetele lastele".
1931 loodi esimene vaimupuudepedagoogika professuur maailmas - Zürichi Ülikoolis. Esimene professor oli Heinrich Hanselmann. Eestis vaimupuudepedagooge ei koolitata.
504

504. aasta (DIV) oli Juliuse kalendri järgi liigaasta, mis algas neljapäeval. Arvu 504 on selle aasta tähistamiseks kasutatud alates varakeskajast, kui Euroopas sai valdavaks Anno Domini ajaarvamine.
502

502. aasta (DII) oli Juliuse kalendri aasta, mis algas teisipäeval. Arvu 502 on selle aasta tähistamiseks kasutatud alates varakeskajast, kui Euroopas sai valdavaks Anno Domini ajaarvamine.
Sooküülik

Sooküülik ("Sylvilagus") on imetajate perekond jäneseliste seltsist.
Nad on levinud Ameerikas Kanadast Argentinani.
Küülik (perekond)

Küülik ("Oryctolagus") on jäneslaste sugukonda kuuluvate imetajate perekond. 
Selles perekonnas on ainult üks liik – küülik ("Oryctolagus cuniculus").
Jäneslased

Jäneslased ("Leporidae") on sugukond jäneseliste seltsis.
Eesti pärismaises faunas kuuluvad sellesse sugukonda vaid kaks liiki – jänese perekonna liigid halljänes ja valgejänes.
Perekonnad.
Sugukonda kuuluvad järgmised perekonnad:
Hillar Otto

Hillar Otto (28. aprill 1952 – 7. november 2011) oli Eesti jalgpallitreener, JK Tammeka asutajaliige.
Aastatel 1984–1992 tegutses ta Tartu Kalev Linnanõukogu instruktorina ning aastatel 1989–2004 JK Tammeka pea- ja noortetreenerina. Pärast Tammekast lahkumist oli Otto Tartu JK Välk 494 peatreener ning alates 2006. aastast FC Santose noortetreener.
Laulan ma sind

"Laulan ma sind" on Ott Leplandi teine stuudioalbum pärast 2010. aastal ilmunud debüütalbumit "Ott Lepland". Album ilmus oktoobris 2011. 
Kõigepealt esitles Ott Lepland oma uut albumit hiidlastele tänutäheks toetuse eest "Laulupealinna" saates. Seejärel tutvustati plaati ka teistes Eesti linnades. Esitlused toimusid Pärnus ööklubis Sugar 28. oktoobril, Tartus klubis AHI 29. oktoobril, Tallinnas Rock Cafés 4. novembril, Kuressaares ööklubis Privilege 5. novembril ja Rakveres ööklubis Mjau 11. novembril. 
Albumilt pärinevad singlid "Kohtume jälle", "Öö", "Sinuni", "Tunnen elus end", "Kuula" ja "Imede öö".
Põhjasaar (Novaja Zemlja)

Põhjasaar (vene keeles "Северный остров") on Novaja Zemlja saarestiku põhjapoolseim saar. Teda eraldab Lõunasaarest Matotškin Šari väin. Saarel asub Euroopa idapoolseim punkt Flissingski neem (algselt t' Vißinger Hooft).
Saare laius on kuni 132 km, pindala 48 904 km². See on suuruselt teine saar Venemaal ja neljas Euroopas. Põhjasaare rannikut ümbritseb läänes Barentsi ja idas Kara meri. Saare suurim absoluutkõrgus on 1547 meetrit. 
Saarest umbes poolt katavad liustikud. Suurima liustiku pindala on umbes 19 800 km², seega see on Euroopa ja Venemaa suurim ning maakeral suuruselt kolmas mandriliustik. Liustike paksus on kuni 400 m, suvel tekivad nendest rannikul jäämäed.
Rannajoon on väga liigestunud; on palju lahti, poolsaari ja neemesid.
Suhhoi Nossi nina saare lõunaosas kasutati aastatel 1958–1961 tuumarelva katsetamiseks.
Saarel paiknevad Venemaa sõjaväebaas ja meresadam.
4400

"4400" on aastatel 2004–2007 toodetud Ameerika Ühendriikide ulmetelesari.
Telesarja esimeses osas ilmub USAs Mount Rainieri juurde 4400 inimest, kes on alates 1946. aastast erinevatel aegadel kadunuks jäänud. Ükski neist pole selle aja jooksul vananenud ega mäleta sündmusi oma kadumise hetkest kuni väljailmumiseni. 
Väljailmunutega hakkab tegelema Ameerika Ühendriikide Sisejulgeolekuministeeriumi osakond National Threat Assessment Command (NTAC).
Triobet

Triobet on spordiennustusi, internetipokkerit ning teisi veebipõhiseid osavus- ja õnnemänge pakkuv veebisait.
Triobeti kaubamärgi all tegutseb 2004. aastast ettevõte Betsson AB, Eestis samast aastast selle tütarettevõte Triogames OÜ.
Tallinna lähedal Laagris asub ka samanimeline kardikeskus, mille omanik on Võidusõidu OÜ. Triobet Kardikeskus kasutab Triobeti logo, kuid ei viita kodulehel ärisidemetele Nordic Gaminguga.
Alates 2017. aasta maist on Triobet ümber bränditud Betsafe'iks. 
Teenused.
Triobeti internetikasiino pakub üle 100 mängu. Selle usaldusväärsust on testinud SKL – National Laboratory for Forensic Science Rootsist ja Technical Systems Testing Kanadast.
Triobet kasutab Microgamingu pokkeritarkvara. TrioBet on ka Baltimaade internetipokkeri meistrivõistluste ametlik pokkerituba. Samuti saab Triobeti saidil teha spordiennustusi nii ülemaailmse kui ka Eesti kohaliku spordi kohta ning teha panuseid reaalajas toimuvatele spordivõistlustele, jälgides neid teleri, arvuti või raadio vahendusel.
Vaidlus maksuametiga.
2010. aasta märtsis lubas Eesti maksu- ja tolliamet blokeerida Eesti hasartmängulitsentsita internetikasiinod, sealhulgas Triobeti, millel oli litsents üksnes Maltal. Vastuseks palus Triobet Tallinna Halduskohtult esialgset õiguskaitset ning avaldas oma kodulehel õpetuse, kuidas pääseda firma kodulehele ka juhul, kui internetiteenuse pakkuja on Triobeti veebiaadressi blokeerinud. Triobeti väitel olid nad teinud kõik vajaliku litsentsi omandamiseks, sealhulgas maksnud 750 000 krooni suuruse riigilõivu ning maksuamet rikkus firmaga sõlmitud kokkulepet.
Sama aasta maiks jõudsid Triobet ja maksuamet siiski kokkuleppele. Maksuamet andis Triobeti kaubamärgi all tegutsevale osaühingule Triogames vajalikud load ning Triobeti veebisait vabastati blokeeringust, seepärast loobus ka Triobet kohtuasjast.
Ulami hüpotees

Ulami hüpoteesi (inglise keeles "Ulam’s Conjecture") nime all tuntud probleem on üks rohket vastukaja leidnud probleemide rühmast, mille tõstatas 1960. aastal Stanisław Ulam. See on tuntud ka kui rekonstruktsiooniprobleem (inglise: "Reconstruction Conjecture") ning puudutab suhteid graafi ja selle suurimate alamgraafide vahel. Graafiteoorias on see üks põhiprobleemidest.
Klassikaline käsitlus.
Hüpotees on sõnastatud järgmiselt: "Olgu graafil formula_1 "p" tippu formula_2 ja graafil formula_3 "p" tippu formula_4, kus "p"&gt;3. Kui iga tipu puhul on alamgraafid formula_5 ja formula_6 isomorfsed, siis on graafid formula_1 ja formula_3 isomorfsed".
Ilmselt oli Ulam huvitatud küsimusest, kas graafi formula_1 alamgraafide formula_5 hulk sisaldab piisavat teavet graafi enda kohta. Seni on positiivne vastus saadud vaid üksikute graafiklasside kohta nagu McKay poolt kuni 11-tipuliste , samuti regulaarsete-, intervall-, mittesidusate graafide, teede ja mõnede väga spetsiifiliste kohta. Miks?
Bollobás näitas tõenäosuse seisukohalt, et kõik graafid on rekonstrueeritavad.
Rekonstrueerimisprobleemi puhul võib rääkida suurimatest alamgraafidest nii tippude formula_5 kui ka servade formula_12 eemaldamise mõttes. Servade puhul saab rääkida ka väikseimatest ülemgraafidest.
Vanameistri W. T. Tutte järgi peaks rekonstruktsiooniprobleemi lahenduse otsingud algama just isomorfismiklassidest, mis loob täiesti uue pildi sellest probleemist.
Käsitlus isomorfismiklasside baasil.
Isomorfismiklass kujutab endast isomorfsete graafide hulka. Isomorfsed graafid omavad üht ja sama struktuuri. See struktuur on kujutatav kanooniliselt vastava semiootilise mudeli formula_13 näol. Igal graafil (struktuuril) on oma suurimad alamgraafid (alamstruktuurid) ja väikseimad ülemgraafid (ülemstruktuurid) mis saadakse vastavalt serva (seose) eemaldamisel või lisamisel. Kõik n-tipulised graafid (n-elemendilised struktuurid) moodustavad mitteisomorfsete graafide süsteemi mille elementideks on struktuurid (vastavat isomorfismiklassi esindavad graafid) ja seosteks struktuuridevahelised seosed .
Kommentaarid: a) Iga graaf selles kuueelemendilise struktuuride võres esindab oma isomorfismiklassi ehk struktuuri, mis on esitatud mudeli formula_13 näol. b) Iga struktuur selles võres on mõne(de) teise (teiste) struktuuri(de) suurim alamstruktuur või väikseim ülemstruktuur. c) Iga struktuur on dekomponeeritav oma suurimateks alamstruktuurideks või komponeeritav oma väikseimateks ülemstruktuurideks. d) Iga struktuur on rekonstrueeritav (taastatav) oma nii oma suurimate alamstruktuuride kui ka väikseimate ülemstruktuuride baasil. e) Esitatud struktuuride täiendid asuvad sümmeetriliselt selle võre teises pooles. f) Kuueelemendiliste struktuuride (mitteisomorfsete graafide) arv on 156.
Kõik struktuurid (graafid) kuuluvad niisugustesse võredesse. Rekonstruktsiooniprobleem seisneb siin vaid küsimuses: Kas erinevad struktuurid saavad omada ühesuguseid suurimaid alamstruktuure ja väikseimaid ülemstruktuure. Sellele probleemile üksikute graafiklasside pidi lähenemine oleks absurdne.
Männiliiva tänav

Männiliiva tänav on tänav Tallinnas Mustamäe linnaosas Mustamäe asumis.
Männiliiva tänav algab ja lõpeb Ehitajate teel.
Tänava nimi võeti kasutusele 2003. aastal. Nimi tuleneb sellest, et asub endisel tuiskliivaaalal, mille kinnistamiseks on sinna istutatud mände.
Aadressil Männiliiva 7 (endine "Ehitajate tee 4") asub Tallinna Tehnikaülikooli spordihoone. Tulevikus rajatakse sinna ka ujula ja tennisehall.
Toomas Niit

Toomas Niit (7. juuni 1953 – 6. oktoober 2020) oli eesti psühholoog.
Elulugu.
Toomas Niit lõpetas 1971. aastal Tallinna 21. keskkooli ja 1976. aastal Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogiaosakonna ning 1981 AI aspirantuuri. Psühholoogiamagister (1993, Tallinna Pedagoogikaülikool), väitekiri "Keskkondliku lähenemise areng psühholoogias ja selle kasutamisvõimalused kodu ja elustiili uurimisel".
Oli 1976–1988 AI sotsioloogia osakonna nooremteadur ja teadur, 1989–1993 FSÕI sotsioloogia osakonna teadur, 1980–1993 ka TPÜ teadur, 1993–1998 TPÜ sotsiaal- ja keskkonnapsühholoogia õppetooli erakorraline professor, 1994–1999 ka psühholoogia osakonna juhataja ja sotsiaalteaduskonna prodekaan, 2001–2003 psühholoogia osakonna teadur, 2005– lektor, aastast 1980 (kohakaasluse alusel) ka TÜ õppejõud (1993–1998 dotsent). 1991–2001 töötas stipendiaadina Taani, Norra, Soome, Islandi, Hispaania ning Inglismaa kõrgkoolides ja teadusasutustes; pidanud loenguid mitmetes välisriikide kõrgkoolides.
Teadustöö.
Uurimusi keskkonna- ja sotsiaalpsühholoogia, kultuuriti võrdleva psühholoogia (kodu kui psühholoogia fenomen, elulaad, perekonnaelu, väärtuste muutumine jm).
Korraldas 1981–2001 (koos Mati Heidmetsa, Arno Baltini jt) TPÜ-s üle 10 üleliidulise ja rahvusvahelise psühholoogiakonverentsi, oli nende ettekannete kogumike toimetajaid (sh "Environment and social development: Proc. East-West colloquium in environmental psychology". Tallinn, 1991; "Identity, freedom, values and memory: Proc. 2nd Int. Baltic Psychology Conf." Tallinn, 1996). Oli teadusajakirja Man-Environment Systems (USA) toimetaja, Journal of Environmental Psychology (London) ja sariväljaande Advances in Environment, Behavior and Design (New York) toimetuskolleegiumi liige.
Eesti Psühholoogide Liidu (1988) asutajaliige (president 1994–1997 ja asepresident 1989–1994, 1997–), aastast 1989 Eesti delegaat ja vaatleja Euroopa Kutseliste Psühholoogide Ühingute Föderatsioonis ja Rahvusvahelises Psühholoogiateaduste Liidus, New Yorgi TA liige (1994), Int. Assoc. for People Environ. Studies (IAPS, juhatuse liige aastast 1992) jmt teadusorganisatsiooni liige.
Üleliiduline noore teadlase preemia sotsiaalteadustes (1983).
Üle 100 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Tema ema oli kirjanik Ellen Niit, isa oli eesti rahvaluule- ja kirjandusteadlane Heldur Niit. Tema poolõde on Maarja Undusk (sündinud 1959), poolvennad on Eerik-Niiles Kross (sündinud 1967) ja Märten Kross (sündinud 1970). Tal on viis tütart.
Tervise tänav

Tervise tänav on tänav Tallinnas Mustamäe, Nõmme ja Kristiine linnaosas. See kulgeb läbi Mustamäe, Rahumäe ja Järve asumi.
Tervise tänav algab Elektroni tänavast. Ta ristub Energia tänavaga (paremalt), Rahumäe teega (risti), Retke teega (paremalt) ja lõpeb Juhan Sütiste tee ristmikul. Tänav kulgeb alguses lõunasse, teeb kaare ja kulgeb läände, pärast Rahumäe teed loodesse. Tervise tänav on 1400 m pikk.
Tänava nimi võeti kasutusele 1958. aastal. Nime sai see endise raudteelaste haigla järgi.
Tänava nimi vihjab asjaolule, et selle ühes otsas on haigla ja teises otsas Rahumäe kalmistu.
Busta Rhymes

Busta Rhymes (kodanikunimi Trevor Tahiem Smith juunior; sündinud 20. mail 1972 New Yorgis Brooklynis) on Ameerika Ühendriikide räppar, muusikaprodutsent ja näitleja.
12-aastaselt kolis ta Long Islandile Uniondale'i ja lõpetas seal 1991 keskkooli. Seejärel lõpetas ta George Westinghouse'i tehnikumi, kus õppis koos räpparite Jay-Z, DMXi ja The Notorious B.I.G.-iga.
Busta Rhymes on moslem, kuid sellegipoolest salvestas ta 2008 laulu "Arab Money", mida araabia maades on peetud solvavaks. Hiljem Rhymes vabandas selle pärast. Kuuldused, nagu oleks see laul mõnes riigis keelatud, ei vasta nähtavasti tõele, kuid araabia maades seda siiski ei mängita.
Rhymes ei ole olnud abielus. Joanne Woodiga on tal kolm last: T'Ziah (1993), T'Khi (1999) ja Trillian (2001). Lisaks on tal 1998 sündinud tütar Mariah.
Auhinnanominatsioonid.
Busta Rhymes on 11 korda olnud nomineeritud Grammy auhinnale, kuid pole neist ühtegi võitnud. Tema nominatsioonid on järgmised:
John Milton

John Milton (9. detsember 1608 London – 8. november 1674 London) oli inglise luuletaja. Tema tuntuim teos on poeem "Kaotatud paradiis".
Elukäik.
Miltoni isa John Milton vanem (1562–1647) asus Londonisse umbes 1583 pärast seda, kui tema isa Richard Milton oli oma poja pärandusest ilma jätnud selle eest, et too katoliiklusest lahti ütles ja protestandiks hakkas. Isa abiellus Sarah Jeffreyga (1572–1647) ja hakkas tööle kirjutajana, saades ühena vähestest tolle aja kirjaoskajatest inimestest üsna jõukaks. Tänapäeval on isa tuntud peamiselt heliloojana.
John Milton oli oma isa vanim laps ja isa palkas koduõpetaja Thomas Youngi, kes õpetas talle ladina ja kreeka keele selgeks. Johnil oli noorem vend Christopher.
John Milton õppis alates 1625 Cambridge'i ülikoolis, kus sai bakalaureusekraadi 1629 ja magistrikraadi 1632.
Vaadetelt oli Milton vabariiklane. Inglismaa kodusõja ajal toetas ta parlamenti ning avaldas alates 1649 mitu teost, milles õigustas Charles I hukkamist ja kaitses parlamenti. Sama aasta märtsis määrati ta riiginõukogu võõrkeelte sekretäriks, kus tema korraldada oli kogu Inglismaa vabariigi väliskirjavahetus, mis toimus peamiselt ladina keeles. Lisaks oli ta vabariigi propagandaülem ja tsensor. 1654 jäi Milton täielikult pimedaks, tõenäoliselt glaukoomi tõttu, kuid jätkas tööd, dikteerides oma abidele teksti.
Kui lordprotektor Oliver Cromwell 1658 suri, varises vabariik kokku ja 1660. aasta mais taastati kuningriik. Otsekohe anti välja Miltoni vahistamiskäsk ja tema teoseid põletati avalikult. Milton pidi seniks peitu minema, kuni kuningas kuulutas välja üldise amnestia. Sellegipoolest vahistati Milton ja ta oli lühikest aega vangis, kust pääses oma mõjukate sõprade abil.
Looming.
Miltoni peateos on eepiline poeem "Kaotatud paradiis" ("Paradise Lost"), mille ta kirjutas 1658–1664. Sel ajal oli ta vaesunud ja täielikult pime ning dikteeris teksti oma abidele. See teos kajastab Miltoni isiklikku pettumust revolutsiooni ebaõnnestumises, kuid sisaldab ometi usku inimkonna võimetesse. Kuigi teose esikaanele oli kirjutatud "Poeem kümnes raamatus", ilmus see tegelikult 12 raamatuna. Ta on kümme tuhat rida ehk värssi pikk.
1671 avaldas Milton sellele teosele järje "Taasleitud paradiis" ("Paradise Regained"), milles väljendas oma kohanemist restauratsioonijärgse poliitilise olukorraga. See teos on "Kaotatud paradiisist" märksa lühem: ta ilmus 4 raamatuna.
Isiklikku.
John Miltoni esimene naine Mary Powell (sündinud 1625) suri 5. mail 1652 kolm päeva pärast viimase lapse sündi. Neil oli neli last. Kolmandana sündis poeg John, kes 15 kuu vanuselt suri. Kõik tütred said täiskasvanuks, aga Milton ei saanud nendega hästi läbi.
12. novembril 1656 abiellus Milton teist korda. Tema naine Katherine Woodcock suri 3. veebruaril 1658, vähem kui neli kuud pärast tütre Katherine sündi, kes samuti suri.
John Milton abiellus 24. veebruaril 1662 Elizabeth Mynshulliga (1638–1728).
Marcel Limage

Marcel Limage (21. juulil 1929 Quaregnoni vald Monsi ringkond Hainaut' provints – 9. aprill 2019) oli Belgia poksija, rahvuselt valloon.
Limage võitis poolraskekaalus (kuni 81 kg) 9. Euroopa meistrivõistlustel (Milano, 1951) kuldmedali ning tuli Euroopa meistriks.
Limage poksis oktoobrist 1951 kuni jaanuarini 1959 elukutselisena. Ta pidas kokku 53 kohtumist, millest võitis 35 (neist 18 nokaudiga) ja kaotas 17 (neist 11 nokaudiga) kohtumist ning 1 kohtumine jäi viiki.
Jean Delarge

Jean Delarge (15. mai 1906 Liège – 1977) oli Belgia poksija, rahvuselt valloon.
Delarge võitis kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 1924. aasta Pariisi olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ning tuli olümpiavõitjaks.
Delarge poksis märtsist 1925 kuni oktoobrini 1930 elukutselisena. Ta pidas kokku 13 kohtumist, millest võitis 3 ja kaotas 7 (neist 1 nokaudiga) ning 3 kohtumist jäi viiki.
Ristluslaevade loend

Selles nimekirjas on loetletud ristluslaevu. Teiste reisilaevade kohta, mis veavad ka kaupu, vaata artikleid "Parvlaev" ja "Reisi-kaubalaev".
Nimekiri pole täielik.
Lõunasaar (Novaja Zemlja)

Lõunasaar (vene keeles "Южный остров") on Novaja Zemlja saarestiku lõunapoolseim saar. Teda eraldab Põhjasaarest Matotškin Šari väin ja Vaigatši saarest Kara Värav. Lõunasaar kuulub Arhangelski oblasti koosseisu. Saare pindala on 33 275 km², see on suuruselt kolmas saar Venemaal. 
Saare lääneosas on Gussinaja Zemlja poolsaar. Saare kõrgus on kuni 1291 m.
Lõunasaarel on Belušja Guba asula ja Rogatšovo õhuväebaas.
Ligand

Ligand on ioon või molekul (funktsionaalrühm), mis seondub keskse metalliaatomiga (kompleksühendi tuumaga), moodustades kompleksühendi.
Metalli ja ligandi vahelise sideme moodustudes annab ligand tavaliselt ära ühe või mitu elektronipaari. Metalli-ligandi side võib olla eri tüüpi, kovalentsest sidemest ioonilise sidemeni. Sidemete arv võib ulatuda ühest kolmeni. Ligande käsitletakse Lewise alustena, ehkki vahel harva esineb ka Lewise hapete seas "ligande".
Metallid ja poolmetallid seonduvad liganditega praktiliselt igal juhul, ehkki kõrgvaakumis saab tekitada gaasilisi "paljaid" metalliioone. Kompleksühendis määratlevad ligandid tsentraalaatomi reaktiivsuse, sealhulgas ligandite asenduskiirused, ligandite endi reaktiivsuse ja redoksreaktsioonid. Ligandi valik on mitmel praktilisel alal olulise tähtsusega, sealhulgas bioanorgaanilises keemias, meditsiinikeemias, homogeenses katalüüsis ja keskkonnakeemias.
Ligande liigitatakse mitmel viisil: laengu, suuruse, koordineeriva(te) aatomi(te) ja metallile antud elektronide arvu järgi.
Ajalugu.
Kompleksühendeid on tuntud juba 1800. aastate algusest, näiteks berliini sinist ja vaskvitrioli. Läbimurre saabus, kui Alfred Werner viis kokku valemid ja isomeerid. Muuhulgas tõestas ta, et paljude koobalt(III)- ja kroom(III)ühendite valemid muutuvad arusaadavaks, kui arvestada, et metallil on oktaeedrilises paigutuses kuus ligandi.
Esimesena kasutasid terminit "ligand" Alfred Stock ja Carl Somiesky ränikeemias. Teooria võimaldab mõista erinevust koordineeritud ja ioonilise kloriidi vahel koobalti amiinkloriidide seas ning selgitada mitmeid varem selgitamatuid isomeere. Esimest kompleksühendit heksooli optilisteks isomeerideks lagundades tõestati, et süsiniku kompleksühendid on paratamatult kiraalsed.
Rannar Vassiljev

Rannar Vassiljev (sündinud 8. novembril 1981 Rakveres) on Eesti poliitik. Ta oli 9. aprillist kuni 14. septembrini 2015 tervise- ja tööminister Taavi Rõivase teises valitsuses. Ta on Sotsiaaldemokraatliku Erakonna peasekretär.
Rannar Vassiljev lõpetas 2000 Rakvere Gümnaasiumi ja 2004 Tartu Ülikooli politoloogia erialal. 
2005–2009 töötas ta Rakvere abilinnapea ning 2009–2010 Rakvere linnapeana. 
2011. aasta Riigikogu valimistel kandideeris Rannar Vassiljev Sotsiaaldemokraatliku erakonna nimekirjas valimisringkonnas nr 6 (Lääne-Viru maakond). Ta kogus 1960 häält ning temast sai Riigikogu XII koosseisu liige. 2015. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta samas ringkonnas ning sai 2172 häält, kuid valituks ei osutunud.
Ilka

Ilka ehk kalastajakärp ("Martes pennanti") on kärplaste sugukonda nugise perekonda kuuluv kiskjaliik.
Ta elab Põhja-Ameerika metsades. Kõige suuremal arvul leidub ilkat Ameerika Ühendriikides Uus-Inglismaa piirkonnas ja New Yorgi osariigis. See liik on kohastunud eluks metsavööndis, ent suhteliselt vähe seotud puurindega.
Tüvepikkus 60–70 cm, sabapikkus 34–43 cm, mass 6–7, isegi 8 kg. Ilka üldvärvus on tumepruun, käpad ja saba tumedamad, pea aga heledam. Karv on küll pikk ja tihe, kuid karm. 
Tema meelistoiduks on ursonid. Sügava lumega ründab ta mõnikord isegi hirvi. 
Tiinus kestab 338–358 päeva. Kuni viiest pojast koosnev pesakond näeb ilmavalgust kevadel.
Maria-Kristiina Lotman

Maria-Kristiina Lotman (sündinud 28. septembril 1974) on eesti klassikaline filoloog ja tõlkija. 
Haridus.
Ta on lõpetanud 1997. aastal Tartu Ülikooli klassikalise filoloogia bakalaureuseõppe ja 1999. aastal magistriõppe. 2003. aastal sai ta doktorikraadi klassikalises filoloogias väitekirjaga "Jambiline trimeeter: värsisüsteemid, meetrum, rütm, semantika". Tema peamiseks uurimisvaldkonnaks on värsiõpetus, eelkõige antiikvärss ja eesti värss tüpoloogilisest vaatenurgast ning värsisemantika. 
Töökäik.
Aastatel 1997–2000 töötas Maria-Kristiina Lotman Tartu Karlova Gümnaasiumis ladina keele õpetajana. 2000. aastast töötas Tartu Ülikoolis lektorina, 2008. aastast oli ta Tartu Ülikooli klassikalise filoloogia osakonna dotsent ning 2021. aastast on ta TÜ maailma keelte ja kultuuride instituudi klassikalise filoloogia kaasprofessor.
Maria-Kristiina Lotman oli värsiteadusliku veebikeskkonna "Eesti värss" toimetaja ning kuulus humanitaarteadusliku veebiajakirja Studia Humaniora Tartuensia toimetuskolleegiumisse.
Isiklikku.
Maria-Kristiina Lotman on Juri Lotmani lapselaps – Mihhail Lotmani ja Piret Lotmani tütar. Rebekka Lotman on tema õde.