tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Suir

Suir on mesilaspere poolt kogutud õietolmust valmistatud mesilaste söödavaru.
Suira tootmine.
Suira valmistamiseks koguvad mesilased taimedelt õietolmu, suruvad selle kärjekannus tihedaks tombuks, niisutavad seedenõredega ning konserveerivad lõpuks meega. Hapniku juurdepääsuta algab suiras kaks nädalat kestev fermentiseerumis- ja käärimisprotsess, mille tulemusel suureneb happe- ja suhkrusisaldus ning tekib K-vitamiin. Suira valmimise käigus saab õietolmutera väliskest kannatada ning tänu sellele muutuvad õietolmus leiduvad toitained mesilastele paremini omastatavaks.
Suira või õietolmu puudumisel lakkab mesilasema munemast ning töölised lõpetavad mesilaspiima ja vaha tootmise. Suira saab mesinduses asendada mõne muu valgurikka söödaga, näiteks kuivatatud õietolmu või rasvavaba sojajahuga.
Suira kättesaamiseks kärgedest soovitatakse kärg kuivatada ning kärjekannude ülemised otsad ära lõigata. Seejärel purustatakse kärg, mis on külmas rabedaks muutunud, ning eraldatakse suir vahatükkidest tuulamise teel. Tegu on üsna vaevarikka protseduuriga.
Koostis.
Suir sisaldab umbes 55% süsivesikuid, 35% valke, 3% vitamiine ja mineraalaineid, 2% rasvhappeid ja 5% muid aineid.
Nii õietolm kui suir on kõrge toiteväärtusega ning sisaldavad mitmeid organismile vajalikke aineid. Võrreldes õietolmuga on suiras rohkem süsivesikuid ja piimhapet, kuid vähem valke ja rasvu. Suir sisaldab ka oluliselt rohkem mineraalsooli, vitamiine ja orgaanilisi happeid.
Võrreldes meega sisaldab suir poole vähem suhkrut.
Uuringute järgi võib suir sisaldada 188 eri liiki seeni ning 29 liiki baktereid.
Mõju tervisele.
Suira kasutati ravimi ning noorendava preparaadina juba Vana-Hiina ja Muinas-Egiptuse kultuurides, tervendamiseks kasutas seda ka Hippokrates.
Suira võib pidada õietolmu kontsentreeritud vormiks. Õietolm aitab taastada maksa funktsioone, on efektiivne vahend aneemia korral, aktiviseerib kõhunäärme insuliinitootmist, vähendab vere hüübivust, tugevdab kapillaare, alandab vere kolesteroolitaset, on skleroosivastase toimega, soodustab sapi- ja uriinieritust, mõjub vähivastaselt, ei lase kahjulikel mikroorganismidel soolestikus paljuneda, stimuleerib immuunsüsteemi, on üldtugevdav, tõstab söögiisu ning füüsilist töövõimet, tugevdab seksuaalfunktsiooni ning vähendab eesnäärme suurenemise ohtu. Erinevalt puhtast õietolmust põhjustab suir harva allergiat. Tähelepanelik tuleks siiski olla inimestel, kellel on allergia mesilasmürgi vastu.
Johannes Markus

Johannes Markus (18. august 1884 Kaarma-Loona mõis, Saaremaa – 28. september 1969 Toronto) oli Eesti diplomaat.
Markus sündis 1884. aastal Saaremaal Kaarma-Loona mõisas. Ta õppis aastatel 1894–1903 Kuressaares gümnaasiumis. Seejärel õppis ta aastatel 1903–1912 Peterburi Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonnas. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta "J. W. Junker &amp; Ko" pangas Peterburis; 1914. aastast oli panga volinik ning puuvillatööstuse juhataja ja direktori abi Turkestanis. 1920. aastal naasis ta Eestisse.
15. veebruaril 1921 asus Markus tööle Välisministeeriumi, olles algul II sekretär, seejärel poliitilise osakonna juhataja kohusetäitja ja Lääne poliitilise osakonna juhataja. 1. jaanuaril 1923 sai ta administratiivosakonna juhatajaks ning ühtlasi protokolliülemaks. Aastatel 1925–1926 võttis ta osa Rahvasteliidu erakorralise komisjoni tööst Mosulis kindral Johan Laidoneri sekretäri ja komisjoni liikmena. Aastatel 1927–1931 töötas ta Berliini saatkonnas sekretär-konsuli ja nõunikuna ning seejärel Londoni saatkonna peakonsul-nõunikuna. Aastatel 1935–1939 oli ta Eesti saadik Poolas, Rumeenias ja Tšehhoslovakkias, asukohaga Varssavis. Seejärel oli ta saadik Türgis, Ungaris ja Rumeenias.
Pärast Nõukogude okupatsiooni keeldus ta Eestisse tagasi pöördumast ja läks 1940. aasta septembris Ameerika Ühendriikidesse, kus pidas Lakewoodis kanafarmi. 1941. aastast oli ta Ülemaailmse Eesti Ühingu esimees ja hiljem töötas New Yorgi peakonsulaadis majandusküsimuste alal. 1. novembrist 1951 asus ta Eesti konsuli ametikohale Torontos, esialgu mitteametlikult, kuid alates 17. augustist 1962 kuni oma surmani 28. septembril 1969 Kanada valitsuse poolt tunnustatuna.
Pipar

Pipar on musta pipra ("Piper nigrum") vili, mida kasutatakse vürtsina. 
Pipraks võidakse nimetada ka vürtspaprika ("Capsicum annuum") vilju, mis on aga eksitav, kuna tegemist teisest liigist taimega.
Vürts valmistatakse rohelistest valmimata pipraviljadest, mida kuivatatakse tervelt, koos viljalihaga. Mõnikord kastetakse piprakobarad kuivamise kiirendamiseks mõneks minutiks keevasse vette või töödeldakse neid kuuma auruga. Kuivatatud must pipar kujutab endast 3,5–5 mm läbimõõduga musti või mustjaspruune teri, mille välispind on kortsuline. Must pipar on seda parem, mida kõvemad, tumedamad ja raskemad on pipraterad.
Pipar saab oma terava maitse põhiliselt piperiinist, mida leidub ohtralt nii seemnes kui ka ülejäänud viljas. Must pipratera sisaldab piperiini 4,6–9,7 massiprotsenti, valge pipratera pisut rohkem.
Ajalugu.
Pipraterad on olnud inimkonna ajaloos tähtsad. Neid on kasutatud nii ohvriannina kui ka maksevahendina. Hea musta pipra tera kaal on üsna täpselt 460 mg. Seepärast kasutati neid keskajal etalonina apteekides ja mujal, kus oli vaja täpset kaalu. Rooma impeeriumi languse ajal kasutati pipart barbaritele andami maksmiseks.
Kasutamine.
Pipart lisatakse kastmetele, köögiviljadele, lihale, vinegretile, praemunale ja isegi mõnele magustoidule. Pipar kuulub marinaadide ja kuivade vürtsisegude koostisse.
Pipra sissehingamine paneb aevastama. Sel põhjusel valmistatakse pipragaasi, mille peamine koostisosa on jahvatatud pipar. Seda kasutatakse enesekaitseks, pihustades seda ligitikkujatele näkku.
Kasvatamine.
Pipart kasvatatakse Lõuna- ja Kagu-Aasias, Kariibi mere saartel ning Lõuna-Ameerikas.
Maailma pipratoodang oli tipus 2003. aastal, kui seda toodeti umbes 355 000 tonni. 2008. aastal oli see üksnes 271 000 tonni. Saagikust on vähendanud istanduste halb haldamine, taimehaigused ja halb ilm.
2008. aastal olid maailma suurimad pipratootjad Vietnam (34%), India (19%), Brasiilia (13%), Indoneesia (9%), Malaisia (8%), Sri Lanka (6%), Hiina (6%) ja Tai (4%).
Maailma eksporditurgu domineerib samuti Vietnam, sest seal läheb peaaegu kogu pipratoodang ekspordiks.
Rahalises väärtuses on pipar maailma kõige suurema käibega vürts. Pipra hind on muutlik. Näiteks 1998. aastal moodustas pipar kogu maailma vürtsikaubandusest 39%, aga 2002. aastal ainult 20%.
Henning Mankell

Henning Mankell (3. veebruar 1948 Stockholm – 5. oktoober 2015 Göteborg) oli rootsi kirjanik.
Lisaks tuntusele lasteraamatute ja näidendite autorina saavutas Mankell suure tuntuse ka kriminaalromaanidega, kus tegutseb Ystadi kriminaalpolitsei komissar Kurt Wallander. 12. juunil 2008 nimetati ta Šotimaa Saint Andrewsi ülikooli audoktoriks.
Elulugu.
Henning Mankell sündis 1948. aastal Stockholmis Ivar Henningsson Mankelli ja Ingrid Birgitta Mankelli (sündinud Bergström) pojana. Tema vanaisa oli helilooja Henning Mankell (1868–1930).
Ema ja isa lahutasid abielu, kui poiss oli aastane. Kirjaniku lapsepõlv ja noorus möödus koos vanema õega kõigepealt Svegis (Jämtlandi lään), kus isa töötas kohtunikuna. Hiljem siirduti Boråsi. Henningu ema tegi enesetapu, kui poeg oli 20-aastane.
Nooruses oli ta vasakpoolne poliitaktivist. Ta oli seotud Vietnami sõja, Lõuna-Aafrika Vabariigi apartheidi ja Portugali koloonia sõja (Mosambiik) vastaste liikumistega. 1970. aastate algul kolis ta Norrasse, kus käis läbi kohalike kommunistidega. 1984–1987 töötas ta Rootsis Växjös asuva Kronobergi teatri direktorina. 1986. aastal sai temast Mosambiigis Maputos asuva Teatro Avenida direktor. Pikka aega Aafrikas elanud ja töötanud Henning Mankell tegeles palju heategevusega. Tema asutatud kirjastus avaldab noorte Aafrika ja Rootsi kirjanike teoseid.
Mais 2010 viibis Mankell humanitaarabilaeval Sofia, mis oli teel Küprosest Gaza tsooni. Alust takistanud Iisraeli mereväe ja aktivistide vahel toimunud tulevahetuses sai vähemalt kümme inimest surma.
Mankelli abielu Rootsi migratsioonispetsialisti Ulla Blom Ivarssoniga kestis 1980–1981. Nende poeg Jon Mankell (sündinud 1980) on filmiprodutsent. Abielu Norra ämmaemanda Kari Eidsvold-Mankelliga kestis 1987–1997. 1998. aastal abiellus ta Ingmar Bergmani tütre Eva Bergmaniga (sündinud 1945).
Harry Partch

Harry Partch (24. juuni 1901 – 3. september 1974) oli Ameerika Ühendriikide avangardistlik helilooja, teoreetik ja publitsist, kelle looming on avaldanud märkimisväärset mõju paljudele 20. sajandi heliloojatele.
Partchi küpset loomingut iseloomustavad mikrotonaalsus ja eksperimentaalmuusika. Ta kasutas helisüsteeme, mis põhinesid 43-astmelisel skaalal ühe oktavi jooksul, erinevalt lääne muusikas levinud 12-helilisest temperatsioonist. Tema teosed hõlmavad sageli ebatraditsioonilisi helistruktuure ning spetsiaalselt tema enda poolt loodud muusikainstrumente.
1949. aastal avaldas Partch teose "Genesis of a Music", milles ta kirjeldab oma muusikateooriaid, uue helisüsteemi aluseid ning iseehitatud instrumentide kujunemislugu ja kasutust.
Partch konstrueeris terve rea unikaalseid muusikainstrumente – sealhulgas chromelodeon, Cloud-Chamber Bowls, marimba eroica ja kithara –, et väljendada oma muusikalisi ideid viisil, mida traditsioonilised instrumendid ei võimaldanud. 
Tema loomingut peetakse sageli sillaks muusika, skulptuuri ja teatrikunsti vahel.
Experian

Experian plc (varasema nimega CCN Systems) on rahvusvaheline infoteenuste kontsern, mis pakub klientidele teavet ettevõtete krediidivõime ja finantsseisundi kohta.
Experian tegutseb rohkem kui 40 riigis ja annab tööd 15 500 inimesele. Ettevõtte peakontor on Dublinis Iirimaal ning keskkontorid Nottinghamis Inglismaal ja Costa Mesas Californias.
Experiani aktsiad on noteeritud Londoni börsil, aktsia kuulub Londoni börsi indeksi FTSE 100 koosseisu. 
Eestis tegutseb Experiani gruppi kuuluv Krediidiinfo AS.
G4S

G4S plc (varasema nimega Group 4 Securicor) on rahvusvaheline turvateenuste kontsern, mis tegutseb rohkem kui 125 maailma riigis.
G4S-i aktsiad on noteeritud Londoni börsil ja Kopenhaageni börsil. Aktsia kuulub Londoni börsi indeksi FTSE 100 koosseisu.
Eestis tegutseb G4S-i gruppi kuuluv G4S Eesti.
Kuressaare Pereraadio

Kuressaare Pereraadio on Eesti kristlik raadiojaam, mille stuudio asub Kuressaares aadressil Tallinna tänav 45. 
Raadiokanal levib Lääne-Eesti saartel, Lääne ja Pärnu maakonnas. Selle eesmärk on levitada kristlikku sõnumit. Internetis kasutab Kuressaare Pereraadio kaubamärki Pildiraadio. Jaama haldab MTÜ Kuressaare Pereraadio, selle eestvedaja on Valter Rooso.
Kuressaare Pereraadio lainealad on Saaremaal 89,0 MHz, Hiiumaal 88,7 MHz ja Läänemaal 89,4 MHz.
Inkerman

Inkerman on linn Ukrainas Krimmi poolsaarel, Sevastopoli haldusalas.
1976–1991 oli linna nimi vene keeles Belokamensk (Белокаменск), ukraina keeles Bilokamjansk (Бiлокам'янськ).
Linnas asub koopaklooster.
Krimmi sõja ajal 1854 toimus Inkermani lahing Venemaa ning Briti ja Prantsuse liitlasvägede vahel, mille liitlased võitsid.
Rocca al Mare Uisukool

Rocca Al Mare Uisukool on 2001. aastal asutatud spordikool, tegevusaadressiga Tallinn, Haabersti 3. Uisukooli tegevus toimub Premia Jäähallis.
Uisukool rajati viie iluuisutamisklubi baasil: Anna Levandi IK, Arabesk, Liibela, Oiler, Tallinna IK, treenerid: Anna Levandi, Jekaterina Nekrassova, Anna Nekrassova, Oksana Romanenkova, Aleksander Denissenko, Irina Frolova, Liina-Grete Lilender. Järgmisel hooajal lisandus veel kolm klubi. Kümnes hooaeg on edukalt alanud kaheksa klubiga ja ligi 300 õpilasega.
Uisukooli õppekava.
Iluuisutamise algettevalmistus.
Algettevalmistuse astmes toimub õppetöö 3 aastat. Treeningurühmad moodustatakse lastest vanuses 4–7 aastat.
Õppe-treeningutöö põhisuunaks on laste mitmekülgne kehaline ettevalmistamine. Õpilastele iluuisutamise tehniliste aluste õpetamine, laste kehaliste võimete, kehaehituse ja psüühiliste omaduste arendamine.
Iluuisutamise algspetsialiseerumine.
Algspetsialiseerumise astmes toimub õppetöö 4 aastat. Õppe-treeningurühmad komplekteeritakse 6–15-aastastest spordikooli algettevalmistuse läbinud noortest ja täiendavalt teistel spordialadel piisava ettevalmistuse saanud iluuisutamishuvilisest
Iluuisutamise meistriklass.
Meistriklassis toimub õppetöö 4 aastat. Meistriklassi saavad tipptasemega iluuisutajad, kes on edukalt läbinud algspetsialiseerumise astme.
Õppe-treeningutöö põhisuunaks on mitmekülgne üldkehaline ettevalmistus ning rõhutatult erialane treening. Õppe-treeningutöö eesmärgiks on orientatsioon maksimaalsele võimalikule tulemusele. Samuti noortele iseseisvaks treeningutööks vajalike teadmiste andmine.
Kujunduisutamine.
Moodustamisel on kujunduisutajate rühm. Kujunduisutamisega saavad tegeleda vähemalt iluuisutamise algettevalmistuse läbinud lapsed ja noored, kes soovivad aktiivselt treenida, kuid kellel ei ole võimeid või soovi jätkata algspetsialiseerumise astmes või meistriklassis.
Kujunduisutamise rühma eesmärgiks on saavutada piisavalt kõrge sportlik tase, et olla konkurentsivõimeline nii kodus kui ka rahvusvahelisel tasemel.
Iluuisutamise harrastusrühmad.
Harrastusrühmadesse kuuluvad lapsed ja noored, kes armastavad iluuisutamist, kuid ei püüdle tippsporti. Harrastusrühmades on võimalik uisutada ka terviseprobleemidega lastel, nt. astmahaiged, kellele treener annab eriprogrammi vastavalt lapse tervislikule seisundile ja raviarsti soovitustele.
Eraldi tegutseb täiskasvanute harrastusuisutajate rühm, mis koguneb üks kord nädalas. Harrastajad omandavad kogenud treeneri näpunäidete järgi uisutamise põhialuseid, samuti lihtsamaid iluuisutamise elemente.
Dorseti kultuur

Dorseti kultuur oli viimane paleoeskimote kultuuridest. 
See oli levinud Gröönimaal ning Kanada idaosa alal Arktika-piirkondadest kuni lähisarktilise Newfoundlandini ajavahemikus umbes 1000 eKr kuni umbes 1300 pKr. 
Iseloomulikud elatusalad olid hülgepüük ja põhjapõdrajaht. 
Kunstiesemeid on leitud rikkalikult.
Nimi.
Dorseti kultuur on nime saanud Cape Dorseti järgi Baffini saarel.
Anshan Shi

Anshan Shi (hiina keeles 鞍山市 ("Ānshān Shì")) on 2. järgu haldusüksus (ringkonna õigustega linn) Hiinas Liaoningi provintsis. Keskus on Tiedongi linnarajoon. 
Jaguneb seitsmeks 3. järgu haldusüksuseks:
Anshan Shis on Hiina suurim terasetootmiskompleks.
Eduard Wiiralti nimeline stipendium

Eduard Wiiralti nimeline stipendium on 2004. aastal asutatud stipendium, millega Kultuuriministeerium toetab kunstiüliõpilaste õppe- ja loomingulist tööd ning enesetäiendamist.
Stipendiumi asutasid Kultuurkapital, kultuuriministeerium ja Eesti Kunstiakadeemia ning seda anti esialgu välja Eesti Kunstiakadeemia aastapäeval, hiljem kalendriaasta jooksul. Stipendiumi suurus on 3000 eurot. Stipendiumide arv sõltub Eduard Wiiralti autoritasude laekumisest. Kuna Wiiraltil puudusid pärijad, siis laekuvad tema autoritasud Eesti riigile.
Stipendiumi saajad selgitab taotlejate seast välja ekspertidest komisjon, kuhu kuuluvad Eesti Kunstiakadeemia, Tartu Kõrgema Kunstikooli, Tartu Ülikooli, Eesti Kunstnike Liidu, Kultuuriministeeriumi, Eesti Kunstimuuseumi ning Kaasaegse Kunsti Eesti Keskuse esindajad. Eesti Kunstimuuseum lisab stipendiumile muuseumi kuldkaardi. Kaart on nimeline ning annab selle omanikule eluaegse tasuta külastusõiguse kõigis Eesti Kunstimuuseumi muuseumides.
Eduard Wiiralti kunstiauhind

Eduard Wiiralti kunstiauhinnale (ka Wiiralti preemia) pandi alus 1996. aastal, kui väliseestlased Harry Männil ja Henry Radevall kinkisid Tallinna linnale 62 Eduard Wiiralti originaalteost tingimusega avada Rahvusraamatukogus alaliselt Eduard Wiiralti galerii, mis kujunes väga oluliseks sümboliks Wiiralti preemia tekkele. 
20. märtsil 1998, Eduard Wiiralti 100. sünniaastapäeval, anti Eesti Rahvusraamatukogu galeriides üle esimene Wiiralti preemia ja avati Eesti nüüdisgraafika ülevaatenäitus. 
Wiiralti preemia on loodud eesmärgiga arendada ja väärtustada Eesti graafikakunsti traditsioone. Auhind koosneb peapreemiast ja ergutuspreemiast. 
Wiiralti preemia algatasid Harry Männil, Henry Radevall, Tallinna Linnavalitsus ja Eesti Rahvusraamatukogu. Praegu korraldavad konkurss-näitust Tallinna Linnavalitsus, Eesti Vabagraafikute Ühendus, Kunstnike Liit ja Eesti Rahvusraamatukogu.
Laureaadid.
2022 
2019 
Peapreemia Gudrun Koppel. „Oktoobris hävitatud kaared”, „Minevik juhatab tulevikku”, „Deo non Fortuna (Jumal, mitte Saatus)” (ofset-litograafia, 2018) 
Ergutuspreemia Inga Heamägi. „Psalm 141:2 "Olgu mu palve kui suitsetamise rohi Su palge ees …"” VIII, IV, V (g"iclée", 2018")" 
Eesti Rahvusraamatukogu eripreemia Enn Põldroos „Kõikenägija. Seeria "Me peame olema nähtavad"”"," „Kaks kuulatajat. Seeria "Me peame olema nähtavad"”, „Kaks vaatlejat. Seeria "Me peame olema nähtavad"” (digitrükk, 2018) 
2015 
Peapreemia
Marje Üksine. „Avanemine VII, VIII, IX” (kuivnõel, metsotinto, 2014)
Noore autori preemia
Mari Prekup. „USA Tolli- ja Piirivalveamet” seeriast „Järjekorrad” (puulõige, 2013)
2011
Peapreemia
Evi Tihemets, „Plahvatus” (söövitus, kuivnõel, 2010), „Kaks kõva kivi” (söövitus, kuivnõel, 2011), „Ohustatud maailm II” (söövitus, kuivnõel, 2010)
Noore autori preemia
Lembe Ruben, „Kontrolli saavutamine I, II, III” (kõrgtrükk, 2009)
2007
Peapreemia
Silvi Liiva, „Valgus öös I, II, III” (kuivnõel, 2006 ja 2007)
Noore autori preemia
Ave Teeääre, Kertu Ehala, „Unistuste kardinad” (ofort, pehmelakk, kõrgtrükk, 2005), „Ajupesu” (ofort, pinnasöövitus, linool, 2005), „Moeateljee. Laupäeval 10-15” (ofort, pehmelakk, kõrgtrükk, 2005) 
2004 
Peapreemia
Peeter Ulas, „Seepärast siis” (kuivnõel, metsotinto, 2004) 
Noore autori preemia
Virge Jõekalda, „Minu aed VI”, „Metsik aed I, II” (värviline kuivnõel, 2003)
2001
Peapreemia
Avo Keerend töödega „Visioonid IV” (2000) ja „Relatsioonid L” (2001)
Noore autori preemia
Ülle Marks, Jüri Kass, „Jälg I-III” (2001)
1998 
Peapreemia
Vive Tolli, „Palve” (1996), „Katedraal” (1997) ja „Jälg” (1997)
Noore autori preemia
Urmas Viik, „Hansenid/Album I” (1998) ja „Hansenid/Album III” (1998)
Korraldajad.
Tallinna Linnavalitsus, Eesti Kunstnike Liit, Eesti Vabagraafikute Ühendus ja Eesti Rahvusraamatukogu.
Selena

Selena Quintanilla-Pérez (16. aprill 1971 Lake Jackson Texas – 31. märts 1995 Corpus Christi, Texas), esinejanimega Selena, oli Mehhiko-USA laulja. 
31. märtsil 1995 ta mõrvati, laulja oli siis vaid 23-aastane. 1997. aastal avati Corpus Christis tema auks mälestuskompleks Mirador De La Flor, kuhu kuulub ka tema elusuuruses pronkskuju.
Tema elust on tehtud muusikaline mängufilm "Selena", kus teda kehastab näitleja Jennifer Lopez.
2020. aastal valmis tema elust Netflixi telesari, kus teda kehastab Christian Serratos.
2021. aastal pälvis ta postuumselt Grammy elutööauhinna.
Sanriku

Sanriku (jaapani 三陸) on ajalooline piirkond Jaapanis Honshū saare põhjaosas. Hõlmab tänapäeva Aomori ja Iwate prefektuuri, suurem osa Miyagi prefektuurist ja väike osa Akita prefektuurist.
Pärast Boshini sõda jagati Mutsu ja Dewa provints viieks uueks provintsiks: Rikuō, Rikuchū, Rikuzen, Iwashiro ja Iwaki provints. Kolme esimest hakati nimetama Sanrikuks (jaapani 'kolm Rikut'). Provintsid kaotati 1871 ja loodi prefektuurid, kuid Sanriku nimi jäi püsima.
M/41

m/41 on Rootsis litsentsi alusel toodetud Soome firma Tampella 1940. aastal konstrueeritud ja masstootmises olnud 120mm järelveetav miinipilduja 120 Krh/40 . M/41 modifikatsioonid on relvastuses tänaseni. Eesti kaitseväes on M/41-D kasutusel jalaväepataljonide miinipilduja patareides.
Miinipilduja maksimaalne laskekaugus on 6400(uue moonaga 8400)m, minimaalne 500(uue moonaga 200) m. 
Miinipilduja koosneb miinipildujarauast, harkjalast, tugiplaadist, sihikust, alusvankrist.
Fukushima I tuumaelektrijaam

Fukushima I tuumaelektrijaam (福島第一原子力発電所, "Fukushima Daiichi Genshiryoku hatsudensho") on Jaapanis Fukushima prefektuuris Ōkumas asuv tuumaelektrijaam. Tuumajaam asub Vaikse ookeani kaldal umbes 250 km Tōkyōst põhja pool. 12 km kaugusel asub Fukushima II tuumaelektrijaam.
Tuumajaam kuulub ettevõttele Tōkyō Denryoku (Tokyo Electric Power Company – TEPCO).
Tuumajaam alustas tööd 26. märtsil 1971. Seal on 6 kergveereaktorit koguvõimsusega 4696 MW.
Reaktorid number 1, 2 ja 6 pärinevad General Electricult, reaktorid number 3 ja 5 Toshibalt ja reaktor number 4 Hitachilt.
Avariid.
Tuumajaam sai tugevaid purustusi 2011. aasta märtsis maavärina tagajärjel, millele järgnes radioaktiivse reostuse kaasa toonud Fukushima I AEJ tuumaõnnetus.
Åke Edwardson

Åke Edwardson (õieti Karl Åke Peter Edvardsson; sündinud 10. märtsil 1953) on rootsi ajakirjanik, õpetaja ja kriminaalromaanikirjanik.
Tema kriminaalromaanide üks tuntumaid tegelasi on komissar Erik Winter.
Urmas Sõõrumaa

Urmas Sõõrumaa (sündinud 29. novembril 1961 Kohila külanõukogus) on Eesti ettevõtja. Ta oli aastatel 2016–2024 Eesti Olümpiakomitee president.
Haridus- ja töökäik.
Ta on lõpetanud Hageri algkooli ja Kohila Keskkooli. 1980. aastal lõpetas ta Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi autode tehnilise teenindamise ja remondi erialal ja 2000. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.
Aastatel 1980–1981 teenis ta Eesti NSV Siseministeeriumi Riikliku Autoinspektsiooni Valitsuse liiklusjärelevalve erirühmas liiklusmilitsionäärina.
Aastatel 1981–1983 läbis ta ajateenistuse NSV Liidu relvajõududes, teenides sisevägedes reamehena.
Aastail 1983–1991 teenis ta Eesti NSV Siseministeeriumi miilitsa üksikdivisjonis juhtivinspektorina.
Ta on olnud Eesti Olümpiakomitee täitevkomitee liige. 15. aprillil 2016 valiti ta Eesti Olümpiakomitee presidendiks.
Äri- ja heategevus.
1991. aastal asutas ta turvateenuste ettevõtte Julgestusteenistuse AS ESS, hiljem on ta olnud sama ettevõtte järglaste ASi ESS ja Falck Eesti juhatuse esimees. 
Pärast osaluse müümist turvaettevõttes Falck Eesti ja selle juhi kohalt lahkumist on ta tegutsenud kinnisvara valdkonnas ettevõtete US Invest ja Manutent kaudu. Lisaks sellele on ta olnud ESS Kinnisvarahoolduse, ESS Kinnisvara ja Hermann Reiside suuraktsionär ning Audentese Erakooli aktsionär.
Eesti Päevaleht on nimetanud teda Eesti mõjukaimaks ettevõtjaks. 
Märtsis 2016 oli ta AS U.S. Investi nõukogu esimees (alates 1999), USS Ukraine nõukogu esimees (alates 2007), USS Security Eesti AS nõukogu esimees (alates 2010), OÜ U.S. Real Estate'i ja OÜ Rotermanni Grupi nõukogu esimees (alates 2001), OÜ Tondi Tennisekeskuse nõukogu liige, AS Audentese nõukogu liige, AS Eesti Raudtee nõukogu liige.  
Esimese eesti ärimehena asutas ta Tartu Ülikooli Sihtasutuse juurde omanimelise stipendiumi, mille eesmärk on toetada õigusteaduskonna silmapaistvaid üliõpilasi nende õppe- ja teadustöös, erialastel reisidel ja välismaal stažeerimisel. Igal aastal antakse välja kaks 1600 euro suurust stipendiumi. 
Ta on olnud üks Väo elektrijaama omanikest, aga 2009. aastal ta müüs oma osaluse Dalkiale.
2012. aastal kirjutas ta kirjanik Allan Keiani noorte kriminaalromaanile "Kuidas rikkaks saada?" eessõna. 
Äripäeva 2025. aasta rikaste edetabelis hinnati tema vara väärtuseks 157,6 miljonit eurot, millega ta paigutus edetabelis 32. kohale.
2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimised.
2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris Urmas Sõõrumaa Edgar Savisaare valimisliidu ja Tegusa Tallinna nimekirjas ning sai 734 häält.
Isiklikku.
Tema pikaajaline elukaaslane oli Kätlin Maran. Sõõrumaa ja Maran olid koos alates 2001. aastast ning ühisest suhtest on neil kaks last. 
Oma 60. sünnipäeval tutvustas ta enda uut elukaaslast Alisa (Alice) Melikut. Naine on Urmas Sõõrumaast 36 aastat noorem.
Tantsukunst

 
Tantsukunst on kunstivorm, milles kunstiline väljendus toimub kehaliigutuste ehk tantsu abil. Levinud on rütmilisus, sageli (kuid mitte alati) kasutatakse tantsu saateks muusikat. Etenduskunstina on tants lähedalt seotud teatriga. Mõnede allikate järgi on tantsukunst sama mis koreograafia (laias mõttes).
Tantsukunsti täpset vanust on salvestusviiside piiratuse tõttu raske määrata. Esimesed kindlad teated sellest pärinevad Mesopotaamiast ja Vana-Egiptusest, kuid tantsu kirjeldusteks on peetud ka koopamaale ja kaljujooniseid. Tants kui kunstivorm on levinud paljudes, kui mitte kõigis kultuurides.
Euroopa tantsukunsti klassikalistest vormidest tuntuim on ballett. Uuemat tantsukunsti nimetatakse nüüdistantsuks. Tänapäeval on levinud ka rahvatantsu ja rahvuslike tantsuliikide esitamine kunstina (näiteks iiri tants ja flamenko), ehkki need pärinevad algselt tantsust kui meelelahutusest.
Tantsukunst on haruldane oma mitmekesisuses ja individuaalsuses, andes võimaluse väljenduda isikupärases loomingus.
Graafik (kunstnik)

Graafik on kunstnik, kes tegeleb graafikaga – kunstiga, milles kasutatakse joonistus- ja paljundustehnikaid.
Tamur Kusnets

Tamur Kusnets (sündinud 1. juulil 1975) on Eesti sõjaväelane (auastmelt kolonelleitnant) ja kirjanik. 
Tamur Kusnets lõpetas 1993. aastal Kunda 1. keskkooli, mille järel läbis ajateenistuse ja valis elukutselise sõjaväelase tee. 2000. aastal lõpetas Tamur Kusnets Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste Kõrgema Sõjakooli. Ta on teeninud Kalevi üksik-jalaväepataljonis ja töötanud Kaitseväe Ühendatud Õppeasutustes lektorina ning õppinud alates 2006. aastast sama kooli magistriõppes sõjalist juhtimist.
Vabariigi President andis 14. veebruaril 2011 Tamur Kusnetsile majori auastme ja 20. veebruaril 2023 kolonelleitnanti auastme. 
Tamur Kusnets on kirjutanud kolmeosalise romaanisarja "Hundipäikese aeg", mis ilmus aastail 2008–2010. ("Hundipäikese aeg I: Metsiku jahi algus", 2008; "Hundipäikese aeg II: Vaen võtab verejälge", 2009; "Hundipäikese aeg III: Hullud on hundid ja hullud on hagijad", 2010.)
2012. aastal ilmus Kusnetsi romaan "Püha Jüri kutsikad", mille aineseks on Jüriöö ülestõusu sündmustik.
2016. aastal ilmus ajalooline romaan "Puud kasvavad kõigile", mis käsitleb Vlad Dracula aegset Valahhiat.
Roheline aas

Roheline aas on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Kadriorus.
Rohelise aasa tänava ääres asub 1926. aastal avatud Kadrioru staadion.
Hoonestus.
Aadressil Roheline aas 1 asub Kadrioru lossi endine aednikumaja.
Roheline aas 3, Kadrioru lossi endine kastellaani elamu, kus ka aastail 1927–1933 elas Eduard Vilde. Hoones asub Eduard Vilde majamuuseum.
Roheline aas 5, Kadrioru lossi endine teenijate maja.
Roheline aas 13, Kadrioru tennisekeskuse Kadrioru tennisehall. See valmis 1978. aastal ja pärast seda lammutati samas juures asunud Kadrioru vana tennisehall.
Roheline aas 24 asub Kadrioru staadion.
Ajalugu.
Roheline aas sai ametlikult nime 1882. aastal. Saksa keeles oli tänava nimi "Grüne Wiese", vene keeles "Зелёный луг". Tänav on nimetatud Kardioru pargi haljendava aasa järgi. Seda nimetust hakati kasutama 19. sajandi algusest mitmes variandis: "Grüner Platz" (Roheline plats), "Grüne Wiese" (Roheline aas), "Зелёный луг", "Екатеринентальский луг" (Kadrioru aas).
1937. aastal avati Kadriorus aadressil Roheline aas 13 Tallinna tennise- ja hokiklubi Kadrioru tennisehalli algne hoone. 1921. aastal asutatud "Tallinna Lawn-Tennise ja Hockey Klubile“ (muru-tennise ja maahoki klubi – CDL) ehitusinseneri Ado Johansoni ja Konstantin Bölau loodud Kadrioru tennisehalliga samasse ansamblisse kuulus ka Bölau projekteeritud traditsionalistliku välisilmega klubihoone, mis on vaatamata mõningatele ümberehitustele säilinud tänaseni. Teises maailmasõjas sai tennisehall kannatada ning 1946–1947 hoone rekonstrueeriti. 1970. aastate lõpuks oli tennisehall täielikult amortiseerunud ning see lammutati. 1978. aastal valmis uus Kadrioru tennisehall, arhitektid Milvi Vainik ja Peep Jänes. Vt ka Kadrioru tennisekeskus.
Vabaduse puiestee (Tartu)

Vabaduse puiestee on tänav Tartus. Nõukogude ajal kandis see nime Oktoobri puiestee.
Tänav algab Riia tänavalt ja lõpeb Laial tänaval (jätkudes Emajõe tänavana). Puiestee kulgeb piki Emajõe äärt Võidu sillast kuni Vabadussillani ja on umbes 1,03 km pikk.
Vabaduse puiestee äärde jäävad Tartu turuhoone, Tartu Kaubamaja, Keskpark, Raekoja plats, Vabaduse puiestik, Peeter Põllu plats jm.
Eesti ajal oli Vabaduse puiesteel Kivisilla ja Vabadussilla vahel homode kohtumispaik.
Aivar Pilv

Aivar Pilv (sündinud 22. märtsil 1961) on eesti vandeadvokaat. 
Elulugu.
Ta on lõpetanud 1979. aastal Otepää Keskkooli ja 1984. aastal Tartu Riikliku Ülikooli, kus õppis õigusteadust.
Maist 1984 on ta advokatuuri liige. 1984–1990 oli ta Tallinna II Õigusnõuandla advokaat, 1991–1992 Vanalinna Advokaadibüroo advokaat. Veebruarist 1992 on ta vandeadvokaat.
Veebruaris 1993 asutas Advokaadibüroo Aivar Pilv, mis tegutseb siiani. Pilv oli aktsiaseltsi ainuomanik kuni 2004. aasta lõpuni. 2009. aasta suve seisuga kuulus talle 81% aktsiatest. Detsembris 2007 sõlmis Advokaadibüroo Aivar Pilv ühinemislepingu Advokaadibürooga Tark &amp; Ko, kuid märtsis 2008 selgus ootamatult, et ühinemine jääb ära. Juunis 2008 sõlmis Advokaadibüroo Aivar Pilv ühinemislepingu bürooga Siigur, Kõrgesaar &amp; Partnerid. Seekord viidi ühinemine lõpuni ja juba augustiks 2008.
Aivar Pilv on aastaid kuulunud Eesti Advokatuuri juhtorganeisse, olles sealhulgas märtsist 1994 märtsini 1995 Advokatuuri kvalifikatsioonikomisjoni liige, märtsist 1995 aprillini 2001 Advokatuuri juhatuse liige, sealt edasi kuni aprillini 2004 juhatuse aseesimees. Aprillis 2004 valiti Eesti Advokatuuri esimeheks ja märtsis 2007 uuesti veel ka teiseks ametiajaks, olles selles ametis kuni 4. märtsini 2010.
Pilv on 2002. aastast Eesti Advokatuuri esindajana Kohtute Haldamise Nõukoja liige.
Ta on esindanud näiteks Villu Reiljanit, Ines Karu, Elmar Seppa, Andrus Veerpalu, Andres Selli ja Toomas Tooli.
2013. aastal asutas Aivar Pilv venekeelse portaali zakon24.ee, kust leiab Eesti ja Euroopa Liidu õigusakte puudutavad uudised, olulisemad kohtulahendid ning aktuaalsemate õiguslike probleemide analüüsid.
Isiklikku.
Ta on abielus, poeg Marko on samuti advokaat.
Kaasik (perekonnanimi)

Kaasik on eesti perekonnanimi.
Eestis elas Rahvastikuregistri andmetel 8. mai 2012 seisuga 1851 inimest perekonnanimega Kaasik. 
2017. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kaasik 894 mehel ja 962 naisel. Perekonnanimede levikult on Kaasik meeste puhul 17. ja naiste puhul 18. kohal.
Tembe elevandipark

Tembe elevandipark on kaitseala Lõuna-Aafrika Vabariigi idaosas KwaZulu-Natali provintsis Mosambiigi piiri ääres.
Kaitseala geograafilised koordinaadid on . Paari kilomeetri kaugusel lääne pool algab Ndumo kaitseala.
Elevantide kaitseks loodud park asutati 1983. aastal ja avati külastajatele 1991. aastal. Kaitseala pindala on umbes 300 km². Alal elavad umbes 250 elevanti on maailma suurimad elevandid. 
Tembe elevandipargis elavad ka lõvid, leopardid, teravmokk-ninasarvikud, laimokk-ninasarvikud, pühvlid, kaelkirjakud ning rohkem kui 340 linnuliigi esindajad, nende seas paduhaigur, soo-öösorr ning värvulised "Apalis ruddi" ja "Batis fratrum".
Läbipaistvustegur

Läbipaistvustegur ehk läbipaistvus on arv, mis näitab, kui suur osa pinnale langevast kiirgusvoost (ilma et see hajuks) läbib ühikulise paksusega ainekihi.
Näiteks valge paberilehe läbipaistvustegur on 0, optilise klaasi 1 cm paksuse kihi korral aga 0,990–0,995.
Laine Mesikäpp

Laine Mesikäpp (27. veebruar 1915 Adila – 5. mai 2012) oli eesti näitleja.
Ta õppis aastatel 1932–1936 Tallinna 1. tütarlastegümnaasiumis.
Ta alustas näitlejatööd 1942. aastal Endla teatris, kus tema esimene roll oli Maret Vaa "Toomas Nipernaadis". Aastatel 1944–1949 töötas Mesikäpp Estonias ja aastatel 1949–1992 Draamateatris.
Mesikäpa parimateks teatrirollideks peetakse Emmat lavastuses "Härra Punttila ja tema sulane Mati", Maijat "Parvepoistes" ning Mardi-Ristet "Muhu monoloogides".
Alates 1947. aastast esines Laine Mesikäpp ka laulupidudel, rahvakunstiõhtutel ja paikkondlikel laulupidudel leelotajana.
Ta kandis poolsada aastat tantsuema Anna Raudkatsi prossi, rahvalauljate talismani.
Ta oli Eesti Näitlejate Liidu auliige.
Ta oli ka rahvakunstiansambli Leigarid liige.
Ta on maetud Hageri kalmistule.
Eesti elustik

Eesti elustik on Eesti alal elavate organismide kogum.
Eestis elavate pärismaiste organismiliikide koguarv on arvatavasti ligikaudu 35 000–45 000. Seniste uuringutega on neist määratud ligikaudu 28 000 liiki. Lisaks neile on sisse toodud hulk võõrliike, millest peamise osa moodustavad aedades kasvatatavad taimed ja loomaaialoomad.
Riikide kaupa on Eestis elavate liikide arv seni kindlaks tehtult järgmine:
Liigiline koosseis elustikurühmade kaupa.
Seni kindlakstehtud pärismaise elustiku liigid jaotuvad järgmiselt:
Lööklaine

Lööklaine on füüsikas mingis keskkonnas detonatsioonil või mõnel muul põhjusel tekkinud häiritus, mis levib keskkonnas helikiirusest suurema kiirusega. Lainefrondi alas muutuvad näiteks tihedus, rõhk ja osakeste kiirus hüppeliselt. Lööklaineid gaasilistes keskkondades nimetatakse mõnikord ka tihenduslaineteks.
Madukotkas

Madukotkas ("Circaetus gallicus") on haugaslaste sugukonnna madukotka perekonda kuuluv röövlind.
Levik.
Madukotkas elab Euraasias, Vahemere maadest Indiani.
Eestis on ta väga haruldane, siin on tema levila põhjapiir. Soodsamatel aastatel võib Eestis hinnanguliselt pesitseda kuni viis madukotkapaari.
Välimus.
Madukotkas on pisut suurem kui kalakotkas. Kehapikkus on 62–67 cm ja tiivaulatus 170–185 cm, kaal 1,8–2,3 kg.
Toitumine.
Madukotkas toitub madudest (vähemasti 75% ulatuses) ja teistest roomajatest. Eestis on tema toiduks peamiselt rästikud ja arusisalikud.
Madukotkas tapab saagi küünistega või purustab nokaga tema kolju.
Kaitse.
Madukotkas kuulub Eesti I kategooria looduskaitsealuste liikide hulka ja on Eesti punases raamatus.
Kruubid

Kruubid on teravilja (näiteks odra, nisu või hirsi) kooritud ja lihvitud terad.
Kasutamine.
Kruupe kasutatakse toidu (peamiselt pudru) valmistamisel või lisandina suppides ja ühepajatoitudes.
Eriruumala

Eriruumala ehk erimaht on aine massiühiku ruumala. Eriruumala tähis on formula_1 ja mõõtühik kuupmeeter kilogrammi kohta (m3/kg). Seega on eriruumala tiheduse formula_2 pöördsuurus:
formula_3,
kus formula_4 on ruumala ja formula_5 on mass.
Jukamenskoje rajoon

Jukamenskoje rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Udmurtias. Piirneb läänes Kirovi oblastiga.
Rajoon jaguneb 8 külaasunduseks ("сельское поселение").
2002. aasta rahvaloenduse andmeil olid 63% elanikest udmurdid (sh bessermanid), 19% tatarlased ja 16% venelased.
Rémi Gaillard

Rémi Gaillard (sündinud 7. veebruaril 1975 Montpellier's Prantsusmaal) on prantsuse humorist, kes avaldab oma videoid Youtube'is. 
Pärast kingapoes töö kaotamist hakkas ta vaba aega sisustama vempude tegemise ja nende filmimisega. 2017. aasta detsembri seisuga oli tema Youtube'i kanal tellijate arvu järgi kõige enam tellitud komöödiakanalite seas 27. kohal.
Prantsusmaa meedia hakkas temale tähelepanu pöörama pärast paljusid tema edukaid klippe. Muu hulgas võttis ta FC Lorienti mängijaks maskeerununa osa võitjate pidustusest ja surus Prantsusmaa presidendi Jacques Chiraci kätt.
Soojusvõrk

Soojusvõrk on torustik soojuskandja (hrl vee või veeauru) toimetamiseks soojusallikast (nt keskkatlamajast) tarbijani. 
Kommunaalsoojusvõrkudes kasutatakse soojuskandjana enamasti vett, tehnoloogilistes soojusvõrkudes mõnikord ka veeauru. 
Eristatakse kinniseid (sõltumatuid) ja lahtisi (sõltuvaid) soojusvõrke. Kinnises soojusvõrgus kogu soojuskandja (nt vesi) tagastatakse taassoojendamiseks soojusallikale. Lahtises soojusvõrgus tarbitakse soojuskandja kas osaliselt või täielikult.
Centro Federal de Educação Tecnológica Celso Suckow da Fonseca

Centro Federal de Educação Tecnológica Celso Suckow da Fonseca (CEFET-RJ) on 1917. aastal rajatud tehnikakõrgkool Brasiilias Rio de Janeiro osariigis.
Ülikoolil on kaheksa ülikoolilinnakut, mis asuvad seitsmes Rio de Janeiro osariigi linnas.
Ülikoolis õpib üle 10 000 üliõpilase.
Tampereen Pyrintö (korvpall)

Tampereen Pyrintö on Soome korvpalliklubi, mis mängib Korisliigas. Kodumängud peetakse Pyrintö Pyynikin palloiluhallis. Heino Enden mänginud Pyrinnös.
Tsooru kolhoosikeskus

Tsooru kolhoosikeskuse administratiivhoone projekteeris arhitekt Toomas Rein. Hoone valmis 1977. aastal Tsooru mõisapargi servale (Antsla vald, Võru maakond). Keskuse tellijaks oli Võru rajooni Jakov Sverdlovi nimeline kolhoos. Praeguseks lagunenud hoone on kantud rahvusvahelise moodsa arhitektuurimälestiste kaitse organisatsiooni DOCOMOMO nimistusse. 
Arhitektuuriajaloolase akadeemik Mart Kalmu hinnangul on kolhoosikeskused jälg ühest Eesti ajaloo etapist. "Mitmed lagunevad kolhoosikeskused on meie täielik tipparhitektuur, näiteks Toomas Reinu kavandatud Sverdlovi-nimelise kolhoosi keskus Tsoorus või Laeva sovhoosi keskus."
Keskuse arhitektuurist.
Toomas Reinu sõnul projekteeris ta "soome modernismi vaimus ekspressiivse kolhoosikeskuse: põllule avanes hoone täisnurkne asine vaade. Mõisapargi poolse külje tegin põnevalt rombja ja romantilise."
"Pidin kokku sulatama kaks erinevat maastikku - rääma lastud vanaromantilise pargi ja lageda põllumaa," meenutas arhitekt. Hoone põhjakülg tuli rangema ilmega, aga parki avanev saaliosa mängulisem, fassaadist eenduvate maast laeni akendereaga. Kuna Tsoorus oli juba rahvamaja, siis suurt saali polnud neil vaja ja koosolekuruumi projekteeris arhitekt voolava ja nooblina.
Kuna seinu pole vahel, siis hoonesse sisenejale avaneb läbi saali suurte akende vaade mõisaparki. Huvitava valguslahenduse saavutas arhitekt katuseakende lisamisega. Saal saab otsest päikest vältides valgust nii maja pikiteljel asetsevaist õhtusse suunatud laeakendest kui ka väga madalal olevaist maani akendest, mis kannavad ruumi päikeses kümblevate põlispuude väärikuse. Saalis istujate pilgud on suunatud läbi klaasseina mõisaparki nagu looduse altarile parimas Kaija ja Heikki Sireni Teekkarikylä kabeli (1957) vaimus. Avatud saali ja kaminaruumi ilmele andis palju juurde dünaamiline lagi ja Helle Gansi julgete materjalide ja värvidega tehtud sisekujundus. Gans laskis keskuse valges saalis aknaraamid ja postid värvida punaseks ning kattis massiivsed istmeread tumerohelise kunstnahaga, millega haakus hästi laudpõranda roheline peits. Lisaks olid plekk-kaminad leekivpunased.
Keskuse hetkeolukord.
2010. aastal linastunud Peeter Brambati dokumentaalfilmis "Ehituskunstnik Toomas Rein" on lähemalt näidatud administratiivhoone lagunemist. Filmis öeldakse, et „siin ehk võib teha ainult õppust, kuidas hoonet normaalsetes tingimustes õhkida”. Rein oli alustanud keskuse vanadekoduks ümber projekteerimist, kuid see ei ole teostunud. 
Lagunenud hoonest on võimalik pilte vaadata ERR fotopanga kodulehel:
Jorge Illueca

Jorge Enrique Illueca Sibauste (17. september 1918 Panamá – 3. mai 2012) oli Panama poliitik ja diplomaat.
Ta oli 13. veebruarist kuni 11. oktoobrini 1984 Panama president.
Jorge Illueca õppis Panama ja Harvardi ülikoolis ning sai õigusteaduse doktori kraadi 1955. aastal Chicago ülikoolist. Ta õpetas õigusteadust Panama ülikoolis.
1970. aastatel asus ta tööle ÜRO-s, kus tegeles rahvusvahelise õigusega; aastatel 1976–1981 oli Panama alaline esindaja ÜRO juures ja 1981–1983 Panama välisminister. Aastal 1982 valiti Illueca asepresidendiks ning pärast president Ricardo de la Espriella tagasiastumist 1984. aastal sai temast president. Aastatel 1983–1984 oli ta ÜRO Peaassamblee eesistuja, 1974–1990 Haagi Alalise Vahekohtu liige ning 1982–1986, 1987–1991 ja 1997–2001 ÜRO rahvusvahelise õiguse komisjoni liige. Hiljem tegeles ta ÜRO-s eelkõige keskkonnakaitse teemaga.
Gitarama

Gitarama on linn Rwanda Lõunaprovintsis, Muhanga ringkonna halduskeskus.
Gitarama asub ligi 40 km Kigalist edelas.
Ta on riigi suuruselt teine linn. Aastal 2002 elas linnas 84 669 inimest.
Enne 2006. aasta alguses jõustunud haldusreformi oli Gitarama Gitarama provintsi halduskeskus.
Gitaramas tegutseb Kabgayi ülikool, linnas on haigla ja staadion.
Ovarium

Ovarium on ladinakeelne termin, mis võib tähendada
Pöörlemissagedus

Pöörlemissagedus (argikeeles ka pöörlemiskiirus või pöörete arv) on täispöörete arv ajaühiku jooksul. 
Pöörlemissageduse ühik SI-süsteemis on herts. Igapäevaelus kasutatakse sageli ühikut pöörete arv minutis, mida tähistatakse 1/min või rpm (inglise keelest "revolutions per minute").
Balhaši ahven

Balhaši ahven ehk balkaši ahven ("Perca schrenkii") on ahvena perekonda kuuluv kalaliik.
Ta elab Balkaši järves ja Alakoli järves, samuti mitmes Hiina veekogus.
Balhaši ahven sarnaneb väga hariliku ahvenaga.
Ahven (perekond)

Ahven ("Perca") on kalade perekond ahvenlaste sugukonnast.
Veli Oliver

"Veli Oliver" on Reet Made lasteraamat, mis ilmus 2005. aastal kirjastuses Tänapäev.
Sisu.
Raamat räägib kodutust poisist. Ta tutvub tüdrukuga, kellel erinevalt temast on pere ja kodumaja. Mõlemal on oma unistus, mis paistab täitumatuna.
Autooksüdatsioon

Autooksüdatsioon on aine iseeneslik, enamasti tavalisel temperatuuril õhuhapniku toimel ahelreaktsioonina kulgev oksüdeerumine.
Autooksüdatsiooni mõjul näiteks roostetab raud, moodustuvad bensiinis ja õlis vaigud, rääsuvad rasvad. 
Autooksüdatsiooni takistatakse antioksüdeerijatega.
Harilik valvik

Harilik valvik ("Leucobryum glaucum") on sammaltaim valviku perekonnast.
Hariliku valviku levila on Põhja-Ameerikast Jaapanini.
Harilik valvik kuulub Euroopa elupaikade direktiivi neljandasse lisasse, mis reguleerib Euroopas veel üsna laialt levinud liikide ülemäärast kasutust ja nende kasvukohtade kahjustamist.
2020. aastal teda valiti Eestis aasta samblaks.
Harilik valvik Eestis.
Harilik valvik on ainus Eestis kasvav valvikuliik, seda võib leida peamiselt hajusalt Lääne-Eesti ja saarte metsades, sest ta eelistab niisket õhku.
Valvik kasvab heledate padjanditena, mille kõrgus võib ulatuda paarist sentimeetrist kuni meetrini ja ulatus ühest ruutsentimeetrist kuni 800 ruutsentimeetrini. Valvik kasvab aastas umbes ühe sentimeetri jagu.
Harilikku valvikut ohustavad metsatööd, aga ka mätaste lõhkujad. Valvik kuulub nii Eesti punase raamatu ohualdiste liikide nimestikku kui ka kaitsealuste liikide teise kategooriasse.
Valvik

Valvik ("Leucobryum") on perekond samblaid kaksikhambaliste sugukonnas.
Sellesse perekonda kuulub maailmas umbes 150 liiki, enamik neist on levinud troopikas.
Eestis kasvab üks liik – harilik valvik ("Leucobryum glaucum").
Soojuspaisumine

Soojuspaisumine on keha mõõtmete muutumine soojendamisel. 
Soojuspaisumise iseloomustamiseks kasutatakse enamasti isobaarilist ruumpaisumistegurit α. Ruumpaisumistegur võrdub keha ruumala "V" suhtelise muutusega, kui temperatuur "T" muutub jääval rõhul "p" ühe kraadi võrra. Tahkiste korral kasutatakse ka joonpaisumistegurit "β".
Vitale da Bologna

Vitale da Bologna (umbes 1330 Bologna – 1361 Bologna), tuntud ka kui Vitale di Aimo de' Cavalli või Vitale degli Equi, oli Itaalia vararenessansi maalikunstnik.
Ta tegutses peaasjalikult Bolognas, kus ta maalis polüptühhoni San Salvatore kirikus ning freskod Santa Maria dei Servi basiilikas. Ta tegutses ka Pomposas ja Udines.
Kunstniku meistriteoseks peetakse Bologna Rahvuslikus pinakoteegis asuvat teost "Püha Georg ja draakon". Märkimisväärne on ka tema "Madonna dei denti" ("Hammaste madonna", 1345).
Giovanni Battista Trotti

Giovanni Battista Trotti (1555 Cremona – 11. juuni 1619 Parma), hüüdnimega Il Malosso, oli Itaalia hilisrenessansi maalikunstnik, kes tegutses peamiselt Piacenzas, Parmas ja sünnilinnas Cremonas.
Cremonas oli ta esialgu manerismi viljeleva Bernardino Campi õpilane. Ta maalis Parma Palazzo dei Giardinos (Aia palees), Cremona katedraalis valmis tal teos "Ristilöömine" ning San Pietros teos "Santa Maria Egiziaca" ('Egiptuse neitsi Maarja'). 
Üheks tema viimaseks teoseks jäi "Pietà" (1607), mille ta maalis S. Giovanni Novo kirikule Cremonas. 
Üks Trotti õpilasi oli Cristoforo Augusta.
Künnimees

Künnimees on eesti kirjastus, mis on spetsialiseerunud emakeele õppekirjanduse väljaandmisele. Kirjastus on asutatud 1996. aastal ja selle juht on Martin Ehala.
Kirjastus on seadnud ülesandeks toetada emakeeleõpetuse uuenemist kaasaegsest metoodikast lähtuvate õpikute ja õppematerjalide kirjastamisega. Kirjastuse tegevus on tihedalt seotud Tartu Ülikooli emakeeledidaktikaalase uurimis- ja arendustööga: kirjastuse asutaja Martin Ehala on Tartu Ülikooli emakeele didaktika ja rakenduslingvistika professor.
Ilmunud teoseid:
László Papp (maadleja)

László Papp (4. jaanuar 1905 – 28. jaanuar 1989) oli Ungari maadleja.
Ta võitis 1928. aasta suveolümpiamängudel hõbemedali Kreeka-Rooma maadluses. Kuldmedali võitis samadel mängudel soomlane Väinö Kokkinen ja pronksmedali eestlane Albert Kusnets. 
1927. aasta Euroopa meistrivõistlustel Kreeka-Rooma maadluses võitis ta Albert Kusnetsi ees kuldmedali.
Aasta tegu

Aasta tegu on aunimetus, mille saajat valivad ja kuulutavad välja mitmed Eesti linnad, vallad, maakonnad, asutused ja teised.
Tartu aasta tegu

Tartu aasta tegu on aunimetus, mille Tartu linnavalitsus annab alates 1998. aastast igal aastal ühele Tartu jaoks olulisele sündmusele ja avaldab tänukirjaga tunnustust selle sündmusega seotud inimestele.
Linnavalitsus selgitab aunimetuse saaja välja koos ajalehega Postimees ja kõigi tartlaste abiga.
Aastast 2014 valib ajaleht Tartu Ekspress konkurenti parodeerides aasta tigu ehk aasta negatiivseimat sündmust või nähtust.
Sofonisba Anguissola

Sofonisba Anguissola (kirjutatud ka kujul Anguisciola) (umbes 1532 Cremona – 16. november 1625 Palermo) oli Itaalia hilisrenessansi maalikunstnik. 
Kunstnikutee.
1554. aasta reisil Rooma tutvustati teda Michelangelole, kes olevat kohe märganud neiu talenti. Milanos maalis ta Alba hertsogit. Karjääri pöördepunktiks sai Madrid, kus Anguissolast sai õukonnakunstnik (1559–1578). Lisaks ametlike portreede maalimisele Hispaania õukonnas oli ta juhtiv portreemaalija veel ka Palermos, Pisas ja Genovas.
Autoprortreed ja maalid perekonnaliikmetest olid tema töödes kõige sagedasemateks teemadeks. Vanemaks saades maalis ta ka religioosse ainestikuga teoseid. Paljud Anguissola religioosse ainestikuga teosed on kaduma läinud. Vanemas eas, nägemise nõrgenedes, sai Anguissolast rikas kunstide patroon. 1624. aastal Sofonisbaga kohtunud flaami kunstnik Anthonis van Dyck märkis, et ehkki Anguissola nägemine oli nõrgenenud, oli vana daam siiski vaimselt ergas. Kunstnik suri Palermos 1625. aastal, 93 aasta vanuses. Anguissola looming on avaldanud kestvat mõju kunstnike järgnevatele põlvkondadele. Tema maalid on pandud välja paljudes kunstigaleriides, sealhulgas Bergamos, Budapestis, Madridis (Prado), Napolis, Sienas ja Uffizi galeriis Firenzes.
Anguissola perekond.
Sofonisba Anguissola sündis Cremonas Lombardias 1532. aasta paiku. Ta oli perekonna seitsmest lapsest vanim ning tal oli viis õde.
Perekonnapea Amilcare Anguissola julgustas tütreid (Sofonisba, Elena, Lucia, Europa, Minerva ja Anna Maria) arendama ja täiustama oma oskusi. Neljast õest (Elena, Lucia, Europa ja Anna Maria) said kunstnikud, kuid Sofonisba oli õdedest vaieldamatult kõige meisterlikum ja tunnustatum. Elena jättis maalimise, et saada nunnaks. Anna Maria ja Europa loobusid maalimisest pärast abiellumist, Lucia Anguissola aga, kes oli Sophonisba õdedest kunstnikuna kõige andekam, suri noorelt. Sofonisba õest Minervast sai kirjanik ja ladina keele õpetlane. Sophonisba vend Asdrubale õppis muusikat ja ladina keelt, kuid mitte maalimist.
Brooke Shields

Brooke Christa Shields (sündinud 31. mail 1965 New Yorgis) on Ameerika Ühendriikide näitleja ja modell. 
Tema tuntumate filmide seas on "Kena tüdruk" ja "Helesinine laguun", teleseriaalidest "Siin Susan", "Kuumad 70ndad" ja "Huulepulgadžungel".
William Murdoch

William McMaster Murdoch (28. veebruar 1873 – 15. aprill 1912) oli šoti päritolu I tüürimees laeval Titanic. 
Ta oli võeti tööle White Star Line'i poolt 1900. aastal ja ta edenes kiiresti tüürimeheks. 
1903. aastal suutis ta hoiduda kokkupõrkest laevaga Arabic. 1912. aasta aprillis sai temast esimene tüürimees laeval Titanic. Ta oli üks 1500 inimesest, kes Titanicu õnnetuses hukkus.
Murdochist on saanud tuntud Šotimaa kangelane ning ta kodulinnas on mälestusmärk tema auks.
Kahes filmis Titanicu kohta võib näha teda tulistamas iseennast ja laeval olevaid inimesi. Paljude pääsenute sõnul see nii oligi, kuid Murdochi kolleegide sõnul läks ta laevaga põhja, üritades avada päästepaati.