tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Institutsioon

Institutsioon on sotsioloogia termin ühiskondlikult mõju omavate struktuuride ja mehhanismide tähistamiseks. Institutsioon võib olla ka mingi asutus või organisatsioon. Uus institutsionalist Douglass North väitis, et institutsioonid on ühiskondlikud stimuleerimissüsteemid.
Institutsiooni mõiste võttis kasutusele Maurice Hauriou (1856-1929), prantsuse jurist ja sotsiaalteadlane, haldusõiguse teooria looja. Institutsioon oli tema arvates „üks avaliku elu püsivamatest koostisosadest". Täpsemalt teoses Droit administratif:
"§ 1. Institutsioon on sotsiaalne organism, milles võimu omajad on end allutanud kogu ettevõtmist kandvale ideele. Teiste sõnadega: nad teenivad oma ametit, täites neile pandud ülesandeid, selle asemel et kasutada oma autoriteeti ära iseenda vajaduste rahuldamiseks. Selline enese allutamine põhiideele annab organisatsioonile sotsiaalse ühtsuse ja õigusliku iseseisvuse. Ta võib ulatuda juriidilisest isikust kuni isiksuseni välja."
Institutsioonid struktureerivad meie igapäevast maailma ja vähendavad määramatust. Ühiskonnas on indiviididel üheaegselt nii ühised kui ka vastandlikud huvid, kuid ühiste huvide olemasolu ei vii iseenesest koostööle ja erihuvid on seotud nii koostöökasude loomise kui ka jaotamisega. Institutsioonide mõte on koostöö võimaldamises ning mõnel juhul ka takistamises. Karl Popper: ""Pole olemas lollikindlaid institutsioone. Institutsioonid on kindlused. Nad peavad olema hästi kavandatud ja sobivalt mehitatud"."
Politoloogias eristatakse poliitilisi institutsioone (erakond), võimuinstitutsioone (parlament, volikogud, riigipea administratsioon), valitsemisinstitutsioone (valitsus, riigiametid), järelevalveinstitutsioone (kohus, inspektsioonid).
Sotsiaalne institutsioon on rollide ja staatuste kogum, mis arvestab teatud sotsiaalsete vajaduste rahuldamist (Neil J. Smelser 1994). Sotsiaalne institutsioon on reeglite, normide, põhimõtete, tegutsemismallide jms püsiv kogum, mis reguleerib inimtegevuse teatud valdkonda, organiseerides inimesi kindlatesse rollidesse, staatustesse, suhetesse mingi olulise sotsiaalse vajaduse rahuldamiseks. Näiteks on perekond ja abielu on sotsiaalne institutsioon.
Majanduses on peamised institutsioonid turg ja ettevõte. 
Ronald Coase on tegelenud firmateooriaga, mis selgitab majanduslike institutsioonide toimimist.
Johann von Eickel (rüütelvend)

Johann von Eickel oli Liivi ordu rüütelvend 16. sajandi keskel.
Johann pärines Vestfaalist, kust tulid ka teised Eickeli-nimelised orduvennad, kuid tema lähema päritolu kohta pole peaaegu midagi teada.
1554. aastal oli Eickel rüütelvennana Liivimaal ja 1562. aastal pöördus ta Vestfaali tagasi. 1568. aastal on tema nime mainitud seoses ühe kahjutasunõudega ja sealt ilmneb, et ta langes millalgi Liivi sõja alguses venelaste kätte vangi ja sealt vabanenult otsustas Vestfaali naasta. Edasised teated temast puuduvad.
Kosmoselaev

Kosmoselaev on ühekordseks kasutamiseks ehitatud ning manööverdamist ja põkkamist võimaldav, enamasti mehitatud kosmoseaparaat.
MO

MO või Mo võib tähistada mitut asja.
Mo on mitme asula nimi:
Kleptomaania

 
Kleptomaania ehk vargustõbi on haiguslik vastupandamatu tung midagi varastada, mille juurest puudub materiaalse kasu saamise motiiv. 
Kleptomaania all kannatajaid nimetatakse kleptomaanideks.
Rando Tuvikene

Rando Tuvikene (sündinud 2. juunil 1981) on eesti keemik, filosoofiadoktor, Tallinna Ülikooli biopolümeeride keemia professor.
Aastatel 1987–1996 õppis ta Tallinna 60. Keskkoolis ning pärast seda Tallinna Tondiraba Keskkoolis, mille lõpetas 1999. aastal. 2003. aastal lõpetas ta "cum laude" Tallinna Pedagoogikaülikooli põhikooli loodusteaduslike ainete õpetaja erialal. 
2005. aastal kaitses ta Tallinna Ülikoolis teadusmagistri kraadi füüsikalise keemia alal ning 2009. aastal doktorikraadi ökoloogias. Ta on Tokio Mereteaduse ja -tehnoloogia Ülikooli järeldoktor.
Tuvikene on aastast 2004 Eesti Rohelise Liikumise liige, aastast 2005 Eesti Keemiaseltsi liige ja aastast 2006 Eesti Noorte Teadlaste Akadeemia liige.
François Guillemot de Villebois

François Guillemot de Villebois (prantsuse keeles "François Guillemot, dit Villebois", venepäraselt "Никита Петрович Вильбоа", "Nikita Petrovitš Villebois") (1681 Guérande, Väike-Britannia – 17. märts (vkj)/ 28. märts 1760 Tartu) oli bretooni päritolu Venemaa mereväelane – viitseadmiral, Peeter I lähikondlane, Kroonlinna kuberner ning Ahja, Kurista ja Sarakuste mõisnik Võnnu kihelkonnas Eestis.
Veltto Virtanen

Veltto Virtanen (õieti Pertti Olavi Virtanen; sündinud 18. mail 1951 Hämeenlinnas) on soome psühholoog, rokkmuusik ja poliitik. 
Ta on töötanud ka läänikunstniku ning Soome küngaslaskumis- ja suusahüppekoondise hingelise treenerina.
Veltto Virtanen sai rokkmuusikuna tuntuks 1970. ja 1980. aastatel tegutsenud ansamblitest Virtanen (koos Mauri Konttisega), Välikausitakki, HERU ja Sammas. Välikausitakki algkoosseisus olid lisaks Virtasele ka Mikko Alatalo ja Harri Rinne ning hiljem ka Juice Leskinen. Velttot on nimetatud "soome pungi prohvetiks".
Ta osales sõltumatu kandidaadina 1994. aasta Soome presidendivalimistel ja sai 95 650 häält (3,0%), see oli häälesaagilt seitsmes tulemus. 1995. aastal valiti ta ainsa Ökoloogilise Erakonna esindajana Eduskunna liikmeks; ta moodustas üheliikmelise omanimelise parlamendirühma. Virtase sobimatu ja populistlik esinemine äratas paljudes Eduskunna liikmetes pahameelt. Juba esimesel istungil tekitas ta kõneainet keeldumisega võtta peast baretti, mida ta alati kannab. Tähelepanu äratas ka tema hääletamiskäitumine parlamendis. Valitsuse usaldushääletustel jäi ta sageli erapooletuks. 
Ta kandideeris ka 1999. ja 2003. aasta parlamendivalimistel ning Euroopa parlamendi valimistel 1999, kuid ei osutunud valituks. 2007. aastal valiti ta sõltumatu kandidaadina Perussuomalaiste nimekirjas 4129 häälega taas eduskunna liikmeks.
MP 40

MP 40 (Maschinenpistole) on 9 mm püstolkuulipilduja, mis töötati välja Saksamaal ettevõttes ERMA ning mida toodeti aastatel 1940–1944. Mp40 oli relvastuses Wehrmachtis ja Teises maailmasõjas teljeriikides.
MP40-ga relvastati peamiselt langevarjurid ja tankimeeskonnad. Neid relvi jagati enamasti ohvitseridele ja allohvitseridele, aga ka ründeallüksuste sõduritele. MP 40-t on kirjeldatud kui suhteliselt väikese tulekiiruse ja vähese tagasilöögiga (hea omadus) püstolkuulipildujat.
MP 40 on välja arendatud MP 38-st, viimase peamisteks puudusteks olid tootmisprotsessi keerukus ja kallidus. MP 38 töötas motoriseeritud üksuste jaoks välja Heinrich Vollmer 1938. aastal. Püstolkuulipildujale võeti palju elemente üle ka MP 18-st ja MP 28-st. Kuna MP40 masstootmiseks kasutati lihtsamat ja odavamat tootmisprotsessi, detailide lehtmetallist stantsimise meetodit, oli relv palju soodsama hinnaga ja väiksema toormaterjali kuluga , sellega oli ka lihtsam ümber käia kui varasemate eelkäijatega. Nimelt oli MP40-t väga kerge lahti võtta ja kokku panna.
Paljud MP40 konstruktsioonivead parandati 1939. aasta Poola invasiooni ajal. MP 40 juures kasutati detailide tootmisel metalltoorikust freesimise asemel laialdaselt stantsimist ja keevitamist. Kokku toodeti MP 40 sõja jooksul kuni miljon eksemplari, enamus sellest tehases Erfurter Maschinefabrik Geipel GmbH (ERMA). 
Liitlased nimetasid püstolkuulipildujat Schmeisseriks, kuna pidasid relva konstruktoriks Hugo Schmeisserit. Tegelikult omas Schmeisser ainult MP 40 salve patenti. Schmeisser konstrueeris MP 41, millel oli erinevalt MP 40-st puust kaba ja mis sarnanes vägagi MP 28 relvalaega. MP 41 ei saanud aga kunagi Saksa sõjaväe põhirelvaks, küll kasutasid seda mõned SS-i üksused ja palju eksemplare müüdi Saksamaa liitlasele Rumeeniale.
Tehnilised andmed.
Konstruktor: Heinrich Vollmer
Kõrgharidus

Kõrgharidus on keskhariduse baasil omandatav teaduslikul käsitlusel rajanev haridus, mille omandamist tõendab vastav lõpudokument.
Kolmeastmeline kõrgharidussüsteem.
Alates 2002/2003. õppeaastast on kõrgharidussüsteem kolmeastmeline ja järgib Euroopa kõrgharidusruumi "bachelor-master-PhD" mudelit.
Kõrgharidustaseme õpped nendel kolmel astmel on järgmised:
1) kõrghariduse esimesel astmel bakalaureuseõpe ja rakenduskõrgharidusõpe,
2) kõrghariduse teisel astmel magistriõpe ja integreeritud bakalaureuse- ja magistriõpe ning
3) kõrghariduse kolmandal astmel doktoriõpe.
Kõrgharidusõppesse vastuvõtu üldtingimused.
Kõrgharidusõppesse vastuvõtu üldtingimuseks on keskharidus, kuid õppeasutused võivad kehtestada täiendavaid vastuvõtutingimusi, näiteks sisseastumiseksamid, riigieksamite tulemused või vestlus.
Kõrgharidust andvad õppeasutused.
Kõrgharidust andvad õppeasutused jagunevad:&lt;br&gt;
a) avalik-õiguslikeks ülikoolideks ja eraülikoolideks, mis viivad läbi õpet kõigil kõrgharidustaseme õpetel &lt;br&gt;
b) riigirakenduskõrgkoolideks ja erarakenduskõrgkoolideks, mis viivad läbi õpet rakenduskõrgharidusõppes, kuid võivad seda teha ka magistritasemel.
Lisaks võivad rakenduskõrgharidusõpet läbi viia ka kutseõppeasutused, kellel on õppe läbiviimise õigus.
Kõrghariduse õppekavad.
Kõrghariduses kehtivad erialased õppekavad. 
Näiteks elektroonika ja (tele)kommunikatsiooni erialal kehtib praegu ühine elektroonika ja kommunikatsiooni õppekava õppetöö käigus toimuva spetsialiseerumisega ehk eriala (elektroonika või kommunikatsioon) valimisega.
Varem kehtisid mitmete erialade, näiteks automaatika ja telemehaanika, süsteemitehnika/arvutisüsteemide, elektroonika, telekommunikatsiooni jm jaoks eraldi õppekavad.
Kõrgharidussüsteemi reguleerivad seadused.
Kõrgharidussüsteemi reguleerivad Eestis ülikooliseadus, rakenduskõrgkooli seadus ja erakooliseadus.
Dialüüs

Dialüüs on meetod, mis seisneb selles, et lahusest on poolläbilaskva membraani abil võimalik eraldada suhteliselt väiksema molekulmassiga ühendid (madalmolekulaarsed ühendid, näiteks glükoos), mis membraani läbivad, suhteliselt suurema molekulmassiga ühendeist (kõrgmolekulaarsed ühendid, näiteks tärklis), mis membraani ei läbi.
Dialüüs toimub ka organismide rakkudes, kus selle poolläbilaskvad membraanid aineid valikuliselt läbi lasevad.
Ike (orkaan)

Ike oli orkaan, mis tekitatud kahju poolest oli üks USA ajaloo suurimaid, sest ta maabus otse ühe USA suurima linna Houstoni kohal. Galvestoni saar ja Houstoni linn kannatas tugevaimate tuulte all 12. septembri ööl vastu 13. septembrit 2008. Tuul lõhkus Houstoni mitmetel kõrghoonetel palju aknaid, suurem osa linnast oli orkaani järel umbes nädala jooksul elektrita. 
Orkaan nõudis vähemalt 195 inimohvrit, neist 112 USAs ja 74 Haitil.
Karl Urm

Karl Urm (4. juuli 1900 Hellenurme vald, Tartumaa – 1. jaanuar 1969 New York) oli eesti õpetaja.
Osales õppursõdurina Vabadussõjas, õppis 1921–1925 Tartu Ülikoolis matemaatika-loodusteaduskonnas, lõpetas 1925. aastal ning õppis edasi keskkooliõpetajate 1. liigi kutsetunnistuse omandamiseks kuni 1927. aastani. Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane. 
Karl Urm oli 1925–1944 Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlaste Gümnaasiumi matemaatika- ja füüsikaõpetaja Tartus. 
Ta põgenes 1944. aastal Saksamaale, oli seal 1945–1949 Geislingeni Eesti Gümnaasiumi direktor ning 1949. aastal siirdus Ameerika Ühendriikidesse.
Geislingeni Eesti Gümnaasium

Geislingeni Eesti Gümnaasium (lühend GEG) oli suurim eesti pagulaste gümnaasium aastail 1945–1951, asukohaga Saksamaal.
Gümnaasium asutati Geislingen an der Steiges ja tegutses 14. detsembrist 1945 kuni 15. jaanuarini 1951. Direktor oli kuni 1949. aastani Karl Urm, hiljem Aleksander Laane. Inspektor oli Linda Saarmaa, tuntumad õpetajad Ants Roos, Roman Koolmar, Harald Parrest, Osvald Sulla, Klavdia Voiko, Paul Lannus, Aleksander Hinno, Eduard Lind, Annaliisa Janov, Ilse Roos, Õie Keinaste, Anton Kasemets, Udo Kasemets, Olev Parlo ja Lembit Karjel.
Aastail 1946–1950 lõpetas gümnaasiumi viis lendu kokku 168 vilistlasega, enim õpilasi oli sügisel 1947 (268). 1949 alanud edasirände tõttu vähenes õpilaste arv paarikümneni, misjärel gümnaasium viidi 1950 üle Ulmi ja likvideeriti seal.
Kaarel Tarandi

Kaarel Tarandi (7. november 1907 – 26. mai 2008) oli eesti mullateadlane ja pikaealine.
Ta oli Eesti Põllumajandusakadeemia õppejõud. 
2008. aasta alguses loeti teda vanimaks dotsendiks Eestis. Oli alates 1929. aastast üliõpilasseltsi Liivika liige.
Eesti ohvitseride ülendamine 24. veebruaril 1940

Eesti ohvitseride ülendamine 24. veebruaril 1940 toimus Vabariigi presidendi Konstantin Pätsi käskkirjaga relvastatud jõududele 16. veebruarist 1940. 
Vanusega 24. veebruarist 1940:
Lipnikud - nooremleitnantideks.
Sõjakooli ohvitseride-jalaväeklassi lõpetanud ja juhtimispraktika edukalt sooritanud lipnikud nooremleitnantideks kutseohvitseri õigustega:
Lipnikud nooremleitnantideks.
Sõjaväe Tehnikakooli käsirelvaklassi lõpetanud lipnikud nooremleitnantideks kutseohvitseri õigustega:
Kaitseliidust kindla kuupalgata ametikohtadel teenivatest..
Vanusega 24. veebruarist 1940:
Reservist: Kaitseliitu mittekuuluvatest..
Vanusega 24. veebruarist 1940:
ZEV

ZEV (saksa keeles "Zentralstelle zur Erfassung der verschleppten und mobilisierten Esten", eesti keeles "Äraviidute Otsimise ja Tagasitoomise Keskus", hiljem "Eesti Rahva Ühisabi Äraviidute Otsimise ja Tagasitoomise Osakond ZEV") oli aastail 1941–1944 Eestis tegutsenud organisatsioon (asutatud 4. septembril 1941), mis kogus andmeid Nõukogude okupatsiooni läbi aastail 1940–1941 Eestis tekitatud inimkaotuste kohta. ZEV tõi eestlastest sõjavangid tagasi Eestisse, varustas neid toiduainete, riiete ja 50-riigimargase taskurahaga.
ZEV-i ja Rahvusvahelise Punase Risti kaudu toimus ka kirjavahetus välismaaga.
Pärast Tallinna pommitamist 9. märtsil 1944 kogus ZEV hukkunute kohta andmeid, identifitseeris neid ja teatas nende omastele.
ZEV-i juhataja oli Elmar Tambek ja president dr. Hjalmar Mäe.
Friedrich von Lütke

Krahv (a-st 1866) Friedrich Benjamin von Lütke (Venemaal tuntud kui Fjodor Petrovitš Litke, vene keeles "Фёдор Петрович Литке"; 28. september 1797 Peterburi – 20. august 1882 Peterburi) oli saksa päritolu Vene meresõitja, admiral, geograaf, kirjanik, Tallinna sõjakuberner ja Avanduse mõisnik Virumaal.
Elulugu.
Friedrich Benjamin Lütke sündis venestunud sakslaste peres. Tema Dresdenis sündinud vanaisa Johann Lütke oli 1745. aastal Saksamaalt Moskvasse asunud vaimulik.
1813. aastal sooritas Friedrich Benjamin Lütke mereväeohvitseri eksamid ning osales Kuuendas koalitsioonisõjas Danzigi piiramisel.
1817–1819 osales koos Ferdinand von Wrangelliga Vassili Golovnini ümbermaailmareisil.
1821–1824 juhtis ekspeditsiooni Novaja Zemlja kaardistamiseks ja uuris Põhja-Jäämerd.
1826–1829 juhtis ümbermaailmareisi luubil Senjavin, uuris selle vältel Karoliine ja mitmeid teisi saari. Lisaks uuris ta Kamtšatka rannikut ning koostas Beringi mere ülevaate.
1845. aastal asutas Vene Geograafia Seltsi koos Ferdinand von Wrangelli ja Karl Ernst von Baer, Friedrich Georg Wilhelm Struve, Gregor von Helmerseni, Alexander Theodor von Middendorffiga ning sealne viitsepresident aastatel 1845–1849 ja 1857–1872.
1849. aastal ostis ta haagikohtunik Theodor von Schwebsilt 110 000 rubla eest Avanduse mõisa koos Orguse karjamõisaga.
1850–1853 oli ta Tallinna sõjakuberner ja Tallinna sadama kõrgeim komandör ning 1853–1856 Kroonlinna sadama peakomandör.
1864–1881 Peterburi Teaduste Akadeemia president.
1866. aastal sai Lütke Venemaa krahvitiitli.
Perekond.
Tema vanemad olid Moskvas sündinud tõeline riiginõunik, Peterburi tollidirektor Peter August von Lütke (1750–1808) ja Anna Dorothea Engel, kes oli Königsbergi ülikooli lõpetanud sõjaväearst Johann Heinrich Gottlieb Engeli (surn.1785) tütar ja Krimmi Feodossija linnapea, senaatori ja Riiginõukogu liikme Theodor Engeli (1769–1837) õde. Friedrich Benjamini vend Alexander (1798–1851) oli mereväelane ja riiginõunik, ning õde Anna Venemaa välisminister Nicholas de Giersi (1820–1895) ema ja Eestimaa asekuberneriks olnud Alexander Giersi (sünd.1861) vanaema.
Friedrich Benjamin von Lütke abiellus 1835 Julie Brownega (1809–1843), kes oli inglise mereväeohvitseri William Browne'i tütar ja olnud 1832–35 suurvürstinna Aleksandra kasvatajanna. Abielust sündisid:
Gregor Heuer

Gregor-Konrad Heuer [hoier] (27. juuni 1915 Harkiv, Ukraina – 30. märts 1989 Augsburg, Saksamaa) oli eesti helilooja ja pianist.
Heuer sündis Harkivis saksa kaupmehe peres. 1933. aastal astus ta Tallinna Konservatooriumi, mille lõpetas 1937. aastal kompositsiooni (Artur Kapi klass) ja 1940. aastal klaveri erialal (Artur Lemba klass). 1936. aastal sai ta Eesti kodakondsuse.
Aastatel 1940–1941 oli Heuer Estonia teatri repetiitor ning esines pianisti ja dirigendina. Seejärel läks Saksamaale, kus pärast sõjavangis olemist jätkas õpinguid. 
1956. aastast oli Gregor Heuer Augsburgi Leopold Mozart Konservatoriumi klaveriõppejõud.
Talvesõda (film)

"Talvesõda" (soome keeles "Talvisota") on Antti Tuuri romaani ainetel põhinev Soome 1989. aasta draama- ja sõjafilm, mis keskendub Talvesõjale. 
Lähemalt räägib see film Soome jalaväe 23. rügemendist, mis koosneb ainult Lõuna-Pohjanmaa meestest. 
Film esilinastus Soomes ja Rootsis üheaegselt 30. novembril 1989, sellega tähistati ühtlasi ka viiekümne aasta möödumist Talvesõja algusest. Sõda kestis 30. novembrist 1939 kuni 13. märtsini 1940. 
Filmis on kasutatud väga palju Teise maailmasõja aegset sõjatehnikat, näiteks kergetanke T-26, kiirpommitajaid Tupolev SB, Polikarpov I-16 ja 37 mm PstK/36 tankitõrjesuurtükki.
Film.
Osatäitjad.
Lavastaja Pekka Parikka kandideeris Berliini filmifestivalil Kuldkarule kui parim filmilavastaja 1990. aastal. 
Sama aasta Soome filmiauhindade jagamisel võitis "Talvesõda" kuus Jussi auhinda järgmistes kategooriates: 
Telesarjad.
Film on jaotatud ka viieosaliseks draamasarjaks, mille ühe seeria pikkus on umbkaudu 55 minutit. See draamasari on jooksnud Soome Televisioonis 1991. ja 1999. aastal. Kolmandat korda oli see eetris 2009. aasta sügisel.
Monitor (laev 1862)

Monitor oli esimene USA soomuslaev, esimene tema järgi nime saanud laevatüübist Monitor. Laev lasti vette 30. jaanuaril 1862 ja see uppus 31. detsembril 1862.
See oli ülimadala (praktiliselt veepinna kõrguse) parda ja pöörleva suurtükitorniga laev. 
Sai tuntuks 9. märtsil 1862 peetud esimese soomuslaevadevahelise merelahingu (Ameerika Riikide Konföderatsiooni Virginia vastu) järel.
Sapp

Sapp ehk sapivedelik (ladina keeles "bilis") on enamikul inimestel ja paljudel selgroogsetel maksa rakkude poolt sapijuhade kaudu sapipõide kogunev seedenõre. Ühissapijuha kaudu liigub sapivedelik kaksteistsõrmikusse.
Imetajatel.
Inimesel.
Sappi eritub maksast ööpäev läbi.
Sapp, mis on värvuselt kuldkollane (olenevalt sapipigmentidest ka kuldpruun kuni rohekas) vedelik, koguneb sapipõide söögikordade vahepeal. Pärast söömist, kui eelseedinud toidumass liigub kaksteistsõrmikusse, hakkab sapipõis hormooni koletsüstokiniin-pankreosümiini toimel perioodiliselt kokku tõmbuma ning ühissapijuha kaudu sappi kaksteistsõrmikusse pritsima.
Sapi eritumise kiirust mõjutavad nii humoraalne kui ka neuraalne regulatsioon.
Sapi koostis.
Sapi koostis on loomaliigiti ja ka indiviiditi erinev, olenedes nii pärilikest teguritest kui ka söödavast toidust ja selle kogustest.
Sapil on oluline roll enterohepaatilises tsirkulatsioonis (sool-värativeen-maks-sapp-sool) ja tsirkulatsioon saab toimuda seni kuni soolesisaldistes leidub rasva.
Sapp seedeensüüme oluliselt ei sisalda. Maksasagarike poolt kolesteroolist valmistatavad sapisoolad (sapphapete soolad) on aga lipiidide seedimiseks vältimatud.
Sapp sisaldab rohkesti kolesterooli.
Sapp kulinaarias.
Loomasapp leiab kulinaarias vähe kasutust, kuna sapipõie seedenõre on kibeda maitsega. Seetõttu tuleks kalu rookides või loomade sisikonda eemaldades sapipõis eemaldada ettevaatlikult, et selle vedelik ei valguks laiali.
Osades kultuurides valmistatakse madude sapist (inglise "snake bilewine") koos alkoholiga erilist jooki, millel usutakse olevat ravitoime.
Skeletilihased

Skeletilihased on osa selgroogsete lihastikust. Skeletilihaste ülesanne on liigutada skeleti osi ja kindlustada sel teel keha ja selle üksikosade liikumine. Algavad luult, ületavad liigese ja kinnituvad teisele luule pehmete kudede kaudu.
Skeletilihaste tööd reguleerib somaatiline närvisüsteem.
Geislingen

Geislingen an der Steige on linn Saksamaal Baden-Württembergis.
Kuni 1802. aastani kuulus Geislingen Ulmi vabalinnale, 1803–1810 Baierile, seejärel Württembergile.
Geislingen ja Eesti.
1944. aasta suure põgenemise laine tõi Saksamaale tuhandeid eestlasi. Pärast teist maailmasõda elas Geislingeni põgenikelaagris 4400 eesti pagulast (sealhulgas Voldemar Päts, Olev Piirsalu, Elias Kasak, Verner Hans Puurand, Henrik Visnapuu, Pedro Krusten, Roman Toi, Peeter Puusep, Harald Raudsepp jt).
Seal tegutsesid Geislingeni Eesti Gümnaasium, Geislingeni Eesti Algkool ja Geislingeni Eesti Teater, Geislingeni Eesti Sümfooniaorkester, seal ilmus aastail 1945–1953 ajaleht Eesti Post. Geislingeni surnuaiale püstitati 1949. aastal arhitektide Kolmar ja Areni kujundatud, eestlaste saatust eksiilis kajastav mälestusmärk. Kivisse raiuti Geislingenis surnud 102 eestlase nimed, hiljem täiendati nimekirja ühtekokku 154 nimega. Geislingeni põgenikelaager eksisteeris 1945. aasta oktoobrist 1950. aasta 24. juunini.
2007. aastal elas linnas 27 350 elanikku.
Harry Illak

Harry Illak (sündinud 7. juunil 1961 Tallinnas) on eesti puhkpilliorkestrite dirigent. 
Aastatel 1973–1978 õppis ta Tallinna Lastemuusikakoolis õpetaja Aleksander Aleksejevi juures metsasarve erialal. 1988–1993 õppis Illak Tallinna Pedagoogilise Instituudi kultuuriteaduskonnas kultuuritöötaja-puhkpilliorkestri dirigendi erialal. Tema dirigeerimisjuhendaja oli Ahti Rääst ja metsasarveõpetaja Kalmer Kiik. 
2001–2004 õppis ta Tallinna Pedagoogikaülikooli matemaatika- ja loodusteaduskonna informaatikaosakonnas multimeediumis õpisüsteemide erialal ning omandas magistrikraadi (juhendaja TTÜ dots. Jaak Henno).
Piila Peaingel Miikaeli kirik

Piila Peaingel Miikaeli kirik on EAÕK haldusalasse kuuluv õigeusu kirik (pühakoda) Saare maakonnas Piila külas. 
Ajaloost.
Saaremaal Kaarma kihelkonnas siirdus 1848. aastal õigeusku 1643 inimest. Kaarma koguduse luterliku pastori Adalbert Hugo Willigerode pingutustele vaatamata ei õnnestunud takistada kohalike inimeste kirikuvahetust. Rahvas oli veendunud, et usuvahetus on keisri enda käsk ning keeldus kohaliku pastori vastupidiseid kinnitusi uskumast. Vene Õigeusu Kiriku Pühima Sinodi ukaas Piila õigeusu koguduse rajamiseks anti välja 1847. aastal. Piila õigeusu kogudus avati 1848. aastal ja selle pühitses Riia vikaarpiiskop Filaret I Peaingel Miikaeli (Mihhail Arhangelski) nimele. Esimene teenistus toimus Luulupe mõisa küünis. Piila Peaingel Miikaeli koguduses oli siis 3140 liiget.
Kirik.
Piila kroonumõisast eraldati esimene maatükk kiriku ehituseks 1859. aastal. Riia arhitekti Heinrich Scheeli projekteeritud viie kupliga, paekivist seintega seest ja väljast krohvitud kivikirik valmis 1873. aastal ning selle pühitses Riia ja Miitavi ülempiiskop Veniamin (Karelin) Peaingel Miikaeli auks sama aasta 8. novembril. Kiriku kõrvale rajati hooned koguduse vaimulikele ja kirikuametile.
Tänapäeval kasutab pühakoda EAÕK Piila Peaingel Miikaeli kogudus.
Koolid.
Usuvahetusliikumise algjärgus 25. aprillil 1845 kinnitas Venemaa keiser instruktsiooni, mis nägi ette õigeusu kirikute juures kihelkonnakoolide loomist. Piila Peaingel Miikaeli koguduse kihelkonnakool ehitati 1852. aastal. Kool oli tegev kuni 1918. aastani. 1905. aastal oli koguduseliikmeid 2116 ja 1913. aastal 2300 inimest. Saaremaal tõusis õigeusu kiriku liikmete arv ka pärast 1905. aasta usuvabadusmanifesti. Suurearvuline Piila õigeusu kogudus avas kihelkonnakoolile lisaks 6 abikooli.
Kalmistu.
Piila kalmistu rajati 1859. aastal Piila kroonumõisast eraldatud maale. Enne seda maeti Piila õigeusu koguduse liikmeid kas Leisi õigeusu kalmistule või Kaarma luteriusu kalmistule.
Wilhelmine von Bunge

Wilhelmine Luise von Bunge (sündinud Wilhelmine Luise Wegener, 15./27. märts 1804 Tartu – 1876 Wiesbaden) oli Friedrich Georg von Bunge abikaasa.
Wilhelmine Luise Wegener sündis apteeker Christian Gotthard Wegeneri tütrena. Abiellus Friedrich Georg von Bungega Tartus 11./23. detsembril 1825. Abielust sündis kolm poega ja neli tütart.
Ralph von Bunge

Oskar Ralph von Bunge (8./20. september 1866 Tallinn – 11./24. juuli 1903 Vladivostok) oli eesti arst.
Õppis 1876–1885 Toomkoolis, 1887 ja 1888–1894 Tartu Ülikoolis, dr. med. 
1897–1899 Nuustaku arst, 1899–1901 Väike-Maarja kihelkonnaarst, seejärel Vene mereväearst Kroonlinnas, alates 1902. aastast Vladivostokis. 
Friedrich Georg von Bunge pojapoeg.
Tiirimetsa Kristuse Sündimise kirik

Tiirimetsa Kristuse Sündimise kirik (ka "Tiirimetsa Jeesuse Sündimise kirik") on EAÕK haldusalasse kuuluv varemetes õigeusu kirik Saare maakonnas Saaremaa vallas Tiirimetsa külas.
Kirikut kasutas Tiirimetsa Kristuse Sündimise kogudus.
Ajalugu.
Paekivist viiekupliline kirik ehitati 1873. aastal Riia arhitekt Heinrich Scheeli projekti järgi. Kiriku ehitusmeister oli Koki külast pärit Aleksei Kann. Sama projekti järgi ehitati Liivimaal 16 õigeusu kirikut ja Eestimaal 1 õigeusu kirik.
1944. aastal rüüstasid Nõukogude sõjaväelased pühakoja ning see jäi varemeisse. Täitevkomitee andis korralduse lõhkuda hoone maha, kuid käsu saanud seda ei teinud.
Koltšanovo

Koltšanovo on küla Venemaal Leningradi oblastis Volhovi rajoonis. Asub Sjassi paremal kaldal.
Külas on sündinud Georg Meri.
Reina mõis

Reina mõis, ka Salli mõis (saksa keeles "Saltack") oli rüütlimõis Pöide kihelkonnas Saaremaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Saaremaa valla territooriumile Saare maakonnas.
Ajalugu.
Reina mõisa on esmamainitud 1464. aastal ("Saletacken"). Keskajal kuulus mõis Elme aadlisuguvõsa valdusse.
Aastail 1537–1723 kuulus mõis Treydenite omandusse, kelle järgi sai mõis ka oma eestikeelse nime. Hiljem vahetusid mõisa omanikud tihedalt, kuni 1769. aastal läks Reina mõis Buhrmeisterite omandusse. 
1914. aastal kuulus mõisale 519,66 hektarit mõisamaad, 782,78 ha talumaad, Välja mõis (Niethof), Kahutsi küla.
Mõisa viimane võõrandamiseelne omanik oli Helena von Buhrmeister. Mõisasüda jäi Buhrmeistrite kätte 1939. aastani.
1909. aastal kuulus mõis Uuemõisa valda, 1939. aastal kuulus endine Reina mõisasüda uude Pöide valda.
Mõisaansambel.
Väike kivist ühekorruseline peahoone rajati ilmselt 19. sajandi alguses. Nüüdseks on hoonest säilinud varemed.
Säilinud on üksikud kõrvalhooned ümberehitatud kujul.
Klášterec nad Ohří

Klášterec nad Ohří (saksa "Klösterle an der Eger") on linn Tšehhis Ústí maakonnas Chomutovi ringkonnas. Asub Ohře jõe kaldal.
Klášterec nad Ohří sai linnaõigused aastal 1352.
Yafo

Yafo (Vanas Testamendis Jaafo; Uues Testamendis Joppe; heebrea יָפוֹ "Yafo"; araabia يافا "Yāfā") on ajalooline linn Iisraeli põhjaosas Vahemere rannikul, Tel Avivist lõunas.
Ajalugu.
Linna peetakse üheks maailma vanimaks sadamalinnaks. Linna on mainitud Vana-Egiptuse allikates 1470 eKr. Yafot on mainitud korduvalt Vanas Testamendis.
Roomlased hävitasid linna 68. aastal. Ristisõdijad hõivasid muslimite mahajäetud linna 1099. aastal.
19. sajandil sai linnast kaubavahetuse keskus. Linna sadama kaudu viidi Euroopasse siidi ja apelsine. Linna paljudes Euroopa keeltes kasutatava nimekuju "Jaffa" järgi said nime apelsinisort Jaffa ja selle järgi karastusjook Jaffa.
4.novembril 1949 liideti Yafo Tel Avivi linnaga ning viimase ametlikuks nimeks sai Tel Aviv-Yafo.
Galvestoni saar

Galveston on saar Kariibi meres Ameerika Ühendriikide Texase osariigi ranniku lähedal. Saar on 43 km pikk ja kuni 5 km lai, paiknedes paralleelselt rannikuga, umbes 80 km kaugusel Houstoni linnast. Enamiku saarest hõlmab Galvestoni linn.
Galveston sai tugevasti kannatada orkaani Ike tagajärjel 2008. aasta septembris.
Galveston

Galveston on linn Ameerika Ühendriikides Texase osariigis, Galvestoni maakonna halduskeskus.
Linn asub Galvestoni saarel; linna pindala on 539,6 km2 (millest 120 km2 on maismaa ja ülejäänu on veeala) ja elanike arv 2005. aastal oli 57 466.
Galvestoni vanalinn ("The Strand District") on rahvuslik ajaloomälestis. Linn on populaarne turismi sihtkoht. Texase Iseseisvussõjas (1835–1836) Texase peamise sõjasadamana teeninud Galvestoni sadam on populaarne kruiisilaevade peatuskoht.
Kaitseks tormide ja üleujutuste vastu on ehitatud 16 km pikkune rohkem kui 5 meetri kõrgune kaitsevall, kuid sellest hoolimata sai Galveston septembris 2008 möllanud orkaanis Ike tugevalt kannatada. Tuntum on aga linna 1900. aastal purustanud Galvestoni orkaan, mis on suurima ohvrite arvuga looduskatastroof USA ajaloos.
Partituuride digitaalsete kollektsioonide loend

"Siin on loetletud partituuride digitaalseid kollektsioone"
Galveston (täpsustus)

"Galveston" võib tähistada mitut asja:
Hans Heinrich von Tiesenhausen (1685–1736)

Vabahärra Hans Heinrich von Tiesenhausen (11. veebruar (vkj 1. veebruar) 1685 – 7. märts (vkj 25. veebruar) 1736 Tallinn) oli baltisakslasest Rootsi sõjaväelane (ooberstleitnant) ja Eestimaa rüütelkonna peamees.
Hans Heinrich von Tiesenhausen sündis Rootsi kindralmajori, Porkuni, Kohala, Kose-Uuemõisa, Vana-Harmi ja Lagedi mõisniku Hans Heinrich von Tiesenhauseni ja Juliane Marie von Taube pojana.
Teenis Rootsi armees kus sai ooberstleitnandi auastme. Langes Põhjasõjas 1709. aastal venelaste kätte vangi ning oli kuni 1722. aastani Tobolskis sõjavangis.
1728–1731 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees.
Talle kuulus Ērgļi mõis Liivimaal ning Kose-Uuemõisa, Kirimäe ja Aruvalla mõis Eestimaal. 1734. aasta 22. veebruaril müüs Hans Heinrich Tiesenhausen pärandi jagamisel saadud Tiesenhausenite Ērgļi mõisa võla katteks Päri Bergide, Luiste suguvõsaliini Liivimaa maanõunik Gotthard Wilhelm von Bergile.
Perekond.
Hans Heinrich von Tiesenhausen abiellus 1719. aastal Tobolskis Helena Dorothea von Burghauseniga. Abielust sündisid:
Hans Heinrich von Tiesenhauseni vend Jakob Johann von Tiesenhausen oli aastail 1724–1725 samuti Eestimaa rüütelkonna peamees.
Keila Linnaorkester

Keila Linnaorkester on puhkpilliorkester Keilas. Esimesed andmed Keilas tegutsevast puhkpilliorkestrist pärinevad aastast 1897. Orkester tegutseb taas alates 2000. aastast. Orkestri dirigendid on Valdo Rüütelmaa ja Triin Viljus.
Orkester on esinenud Keila linna isetegevuslaste üritustel, advendiaja tähistamisel, Eesti Vabariigi aastapäeval, Harjumaa Laulu- ja tantsupeol, puhkpillipäevadel Muhus, Tapal ja Lihulas ning mitmetel teistel üritustel.
2009. aastal oli Keila Linnaorkestri nimekirjas 25 mängijat. Proovid toimusid neljapäeviti kell 19.30–21.00
Jakob Johann von Tiesenhausen

Vabahärra Jakob Johann von Tiesenhausen (sündinud 3. detsember (vkj 23. november) 1686 – 1749) oli baltisakslasest Rootsi sõjaväelane ja Eestimaa rüütelkonna peamees.
Jakob Johann von Tiesenhausen sündis Rootsi kindralmajori, Porkuni, Kohala, Kose-Uuemõisa, Vana-Harmi ja Lagedi mõisniku Hans Heinrich von Tiesenhauseni ja Juliane Marie von Taube pojana.
Teenis Rootsi armees kus sai ooberstleitnandi auastme. Langes Põhjasõjas 1709. aastal venelaste kätte vangi ning oli kuni 1716. aastani sõjavangis.
1724–1725 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees ja hiljem Eestimaa maanõunik 1725–1733.
Talle kuulusid Rakvere, Kohala, Andja mõis ja Aseri mõis.
Perekond.
Jakob Johann von Tiesenhausen abiellus Gertrude Wilhelmine von Bistramiga (1696–1772), kes oli Eestimaa rüütelkonna peamehe Bengt Heinrich von Bistrami tütar. Abielust sündisid:
Jakob Johann von Tiesenhauseni vend Hans Heinrich von Tiesenhausen oli aastail 1728–1731 samuti Eestimaa rüütelkonna peamees.
Ralambo

Ralambo (1575 Alasora – 1612 Ambohitrabiby) oli merinade maa (Madagaskari keskpiirkond) valitseja 16. sajandi teisel poolel. 
Ta oli kuningas Andriamanelo poeg; too oli viinud pealinna Alasorasse. 
Ralambo jätkas oma isa poliitikat, püüdes riiki laiendada. Olles vallutanud Antananarivo ümbruse, pani ta oma riigile nimeks Imerina Ambaniandro ('kõrge maa päikese all'). Arvatakse, et nimi oli käibel juba palju varem ning Ralambo tegi selle lihtsalt ametlikuks. 
Nagu Andriamanelogi, on Ralambo kultuuriheeros, kelle valitsemisajale omistatakse seebuliha söömise algus, püha kümbluse "fandroana" traditsiooni algus ning "hova"-"andriana" süsteemi kehtestamine. Viimane jaotab kuninga alamad kaheks grupiks või klanniks (hovad ja andrianad), mille liikmetele on ette nähtud endogaamia. Riigi laienedes laienes see süsteem kogu merinade maale. 
Ralambol oli abielust Andrianamboninolona ja Rasoavimbahoaka Rafotsindrindramanjaka tütre Ratompokoandriambavy Ratsitohinina poeg Andrianjaka ning abielust Andriamamilazabe ja Andriamanentohento tütre Ratompokoamandrainy Rabehavinaga poeg Andriantompokoindrindra ja tütar Ravaomasina. Peale selle olid Ralambol veel pojad Andriampanarivomanga, Andriantompobe, Andriamasoandro, Andrianakotrina, Andriantsinompo, Andriampolofatsy ja Andrianimpito.
Andriamanelo

Andriamanelo (1540 Imerimanjaka – 1575 Alasora) oli merinade maa (Madagaskari keskpiirkond) valitseja 16. sajandi keskpaigas. Andriamanelo oli Merimanjaka kuninganna Rangitamanjakatrimovavy teine ja noorim poeg tema teisest abielust. Andriamanelo isa oli Manelobe.
Andriamanelo viis oma pealinna Alasorasse (praegu Antananarivo kagupoolne eeslinn). Andriamanelo viis Alasora ehitamise lõpule. Ta laskis oma lossi ümber kaevata vallikraavi ("hadivory"). Lisaks laskis ta ehitada valvekraavi "hadifetsy". Ta rajas lossi ainsa sissepääsu "vavahady", kiviplaatidest portaali, mida märgistasid kuningriigi sümbolid "aviavy" (viigipuud). Hilisemad Imerina kuningate residentsid ehitati tema lossi eeskujul.
Merinade pärimuses on Andriamanelo kultuuriheeros, kellele omistatakse näiteks rauast relvade (odaotste; "lendav raud" või "lendav tuli") ja labidate leiutamine või kasutuselevõtt. Nende relvade ning sugulastest Menabe kuningatelt saadud tulirelvade abil hirmutas Andrianamelo oma naabreid ja laiendas oma valdusi. 
Samuti omistatakse talle puust piroogide valmistamise leiutamine (viimane oli tegelikult küll tuntud juba enne Madagaskari asustamist). Samuti olevat tema võtnud kasutusele ümberlõikamise, "fanorona" ning "alaondrana" rituaali, mis võimaldab lähisugulaste abielu. 
Andriamanelo saabumine märkis vazimbade valitsemise lõppu Alasoras ja Andriana dünastia algust. 
Ajalooliselt on teada, et Andriamanelo ja tema poeg Ralambo panid alguse vallutustele, mis viisid ühtse merinade riigi tekkimiseni ja lõpuks Madagaskari ühendamiseni. Selleks abiellus ta oma vägeva naabri, Ambohidrabiby kuninga Rabiby tütrega (Ambohidrabiby asus Ambohimanga lähedal Antananarivost kirdes). Ta töötas oma poja Ralambo ning kõikide merinade kuningate jaoks välja dünsastiliste abielude reeglid. Ralambol soovitas ta abielluda oma venna Andriamanitany, tütre Ratsitohininaga, kuid laskis siiski venna tappa. Oma õe Rafotsindrindra Rasoavimbahoaka pani Andriamanelo mehele teisele ülikule Andriandranandole, kes aitas kaasa riigi suurenemisele ja Andriamanelo võimu kindlustumisele. 
Andriantompokoindrindra, Andriandranando, Andrianamboninolona ja Zana-dRalambo amin'Andrianjaka olid esimesed "andriana" (aadlike) seisuse kastid peale Zanak'Andriana (kuninglik perekond) ja Zazamarolahy (mittevalitsevate vendade ja õdede perekond). Hiljem tegi Andriamasinavalona oma järglastest esimese kasti, mille nimi on ka aunimetus teenete eest kuningriigi ees. 
Abielu.
Andriamanelo abiellus Rabiby ja Ramaitsoakanjo tütre Randapavola Ramaitsoanalaga. Nende poeg oli Ralambo.
Paul von Tiesenhausen

Paul von Tiesenhausen (vene keeles "Павел Иванович Тизенгаузен"; 27. august / 7. september 1774 Tallinn – 30. november / 12. detsember 1864 Tallinn) oli baltisaksa päritolu Venemaa sõjaväelane ja riigitegelane. Krahv.
Paul von Tiesenhausen sündis Sausti, Valtu, Alu, Hertu ja Rapla mõisniku Hans Heinrich von Tiesenhauseni ja Katharina Friederike von Stackelbergi pojana.
Astus noorena Vene armeesse, teenis polkovnikuna keiserliku ihukaitseväe Semjonovi polgus. Oli suurvürst Aleksander Pavlovitši adjutant. Võttis osa Aleksandr Suvorovi 1799. aasta Aleksandr Suvorovi sõjakäigust Itaaliasse ja Šveitsi, mille eest autasustati Püha Anna ordeni 2. järgu (25.8.1799) ja sai Johanniitide ordu rüütliks (23.9.1799).
Sai kindralmajori auastme ja oli aastal 1801 Riia ja 1802 Tallinna komandant.
1815. aastal oli ta lühikest aega Eestimaa rüütelkonna peamees.
Hiljem oli ta senaator (1827–1845), tõeline salanõunik ja 1833. aastast ka Venemaa Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Peakonsistooriumi president.
Paul von Tiesenhausenit autasustati Püha Aleksander Nevski ordeni ja veel mitme autasuga.
Talle kuulusid Sausti, Valtu, Alu, Hertu ja Rapla mõis. 1831. aastal pantis meeskohtunik krahv Johann Stenbock Paul von Tiesenhausenile Seli ja Koigi mõisa kümneks aastaks. 
Perekond.
Paul von Tiesenhausen abiellus 1803. aastal krahvitar Julie Charlotte von der Pahleniga (1782–1862), kes oli Venemaa riigitegelase ja sõjaväelase Peter Ludwig von der Pahleni tütar. Abielust sündisid:
Fandroana

Fandroana [fandr'uuana] (malagassi keeles 'kümblus') oli merinade (Madagaskari keskosa) kunagine kümbluspüha.
Pärimus omistab selle kasutuselevõtu 16. sajandi kuningale Ralambole, kuid võrdlus merinade Kagu-Aasia (Indoneesia) sugulasrahvaste kommetega näitab, et tegu on iidse vetepüha põlistamisega. 
"Fandroana" kestis umbes nädala ning hõlmas ka uusaastapüha. 
Kaua peeti seda kuuaasta esimese kuu "asaramanitra" ehk "alahamady" alguses. Alates 1884. aastast oli "fandroana" kulminatsioon 22. novembril, mis on ühtlasi kuninganna Ranavalona III sünni- ja trooniletõusu aastapäev. "Fandroana" oli siis ühtlasi Merina kuningriigi rahvuspüha. 
Kui kuningriik 1897. aastal kaotati, nihutasid Prantsuse koloniaalvõimud "fandroana" 14. juulile, mis on Prantsusmaa rahvuspüha (Bastille vallutamise aastapäev). 
Alates 1990. aastate keskpaigast on "fandroana" on hakanud tagasi tulema "alahamadibe" püha ajale.
Järva foogtkonna ametnike loend

Järva foogtkonna ametnike loend loetleb foogtkonnas ametis olnud Liivi ordu ametnikke, välja arvatud Järva foogtid. Mõned 14. sajandi esimese poole tegelased võisid olla ka Paide komtuurkonna ametnikud.
Hermann Ovelacker von Wischlingen

Hermann Ovelacker von Wischlingen oli Liivi ordu liige, Karksi foogt ja Bremeni komtuur 16. sajandi esimesel poolel.
Hermanni vanemad olid Bernd Ovelacker ja Fye von der Leiten. Tema vend oli samuti Liivi ordusse kuulunud Anton Ovelacker von Wischlingen. Nende suguvõsa kuulus Marki krahvkonna alamaadli hulka.
Hermann astus ordusse tõenäoliselt enne 1490. aastat. 1497. aastal on teda märgitud Viljandi linnusekomtuurina, võimalik, et ta pidas seda ametit kuni 1500. aastani. 1502. aastal sai ta Karksi foogtiks ja seejärel, pärast lühiajalist Karksi linnusemarssaliks olekut, sai ta 1513. aastal Bremeni komtuuriks. Kuid juba kahe aasta pärast naasis ta Liivimaale, kus ta pärast mõneaastast olulisema ametita olekut määrati Kursi komtuuriks, mis sisuliselt tähistas tema errusaatmist.
Lodewijk van Heyden

Lodewijk Sigismund Vincent Gustaaf van Heyden (vene "Логин Петрович Гейден"; 7. september 1773 Haag – 17. oktoober 1850 Tallinn) oli Hollandi päritolu admiral, riigikrahv 1790, juhtis Venemaa keisririigi laevastikku Navarino lahingus 1827, Tallinna sõjakuberner 1834–1850 ja ühtlasi Tallinna sadama peakomandör 1838–1850.
Ta on maetud tänapäevaks hävinenud Kopli kalmistule.
Perekond.
Abiellus Taanist pärit Johann Akkeley tütre Annaga. Abielust sündisid:
Rudolf von Patkul

Karl Wilhelm Rudolf Thure von Patkul (vene keeles "Рудольф Яковлевич Паткуль"; 4. veebruar (vkj 24. jaanuar) 1800 – 12. mai (vkj 30. aprill) 1856) oli Eestimaa aadlik.
Rudolf von Patkul sündis Eestimaa kubermangu aadlimarssali, Ämari, Ääsmäe, Tohisoo, Rägavere ja Põriki mõisniku, Jakob Johann von Patkuli ja Charlotte Juliane Luise von Helwigi pojana.
Rudolf von Patkul oli Eestimaa rüütelkonna sekretär ja aastail 1836–1842 selle peamees. 1841–1849 oli ta Eestimaa maanõunik.
Ta oli Ämari, Nehatu, Illuste ja Paatsalu mõisa pärushärra.
Tallinna Toomkirikus asub tema muinsuskaitse alla võetud vappepitaaf.
Perekond.
Rudolf von Patkul abiellus 1830. aastal oma kauge sugulase Alexandrine von Patkuliga (1807–1887).
Tiirimetsa palvemaja

Tiirimetsa palvemaja on palvela Saare maakonnas Saaremaa vallas Tiirimetsa külas. See kuulub "Teeliste kirikute" nimekirja.
Palvemaja ehitati ühekorruselise puitmajana 1935. aastal. See on tundmatu arhitekti kujundatud moodsas funktsionalistlikus stiilis. Hoone oli algselt ehitatud Anseküla abikirikuks. Pärast Anseküla Maarja kiriku hävimist 1944. aastal kasutab palvemaja Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku Anseküla Maarja kogudus.
Tiirimetsa palvemaja on ehitismälestisena kantud kultuurimälestiste registrisse. Lisaks on vallasmälestisena kultuurimälestiste registrisse kantud Tiirimetsa palvemaja orel.
Jüri Grauberg

Jüri Grauberg (Jüri v. Grauberg) (sündinud 29. augustil 1946 Varangul) on eesti kirjanik. 
Ta on õppinud Varangu 7-klassilises koolis (1953–1960) ja Kiltsi 8-klassilises koolis (1960–1963). Erialalt on ta elektrispetsialist. 
1990. aastatel tegutses pseudonüümi Jüri v. Grauberg all humoristina.
Paul Samuelson

Paul Anthony Samuelson (15. mai 1915 Gary, Indiana – 13. detsember 2009 Belmont, Massachusetts) oli USA majandusteadlane. Teda autasustati 1970. aastal Nobeli majandusauhinnaga.
Tema vanemad Frank ja Ella Samuelson olid Poolast emigreerunud juudid. Isa töötas farmatseudina. Pauli noorem vend Robert Summers, kes muutis oma perekonnanime, on samuti majandusteadlane.
1923. aastal kolis perekond Chicagosse. Paul õppis Chicago ülikoolis, kus sai 1935 bakalaureuse- ja 1936 magistrikraadi. 1941. aastal sai ta Harvardi ülikoolis filosoofiadoktoriks.
Tema tuntuim raamat on 1947 välja antud "Foundations of Economic Analysis" ("Majandusanalüüsi alused"). See on tema ümbertöötatud doktoridissertatsioon ja põhineb termodünaamika seaduste kasutamisel majanduses.
Samal aastal, põhinedes Le Chatelier' printsiibil, hakkas ta majandusteoorias kasutama võrdleva statistika meetodeid. Nende abil näitas ta, missuguses suunas muutub turu tasakaal, kui muutub mingi oluline turgu mõjutav tegur. Le Chatelier' printsiibi kasutamine osutus väga tõhusaks vahendiks ja seda hakati majandusteoorias laialdaselt kasutama.
Koos oma venna naisevenna Kenneth Arrowga peetakse teda neoklassikalise majandusteaduse koolkonnale alusepanijaks 1955. aastal ja matemaatika majandusteadusse toojaks. Ta avaldas ka ühe esimestest artiklitest mittelineaarse dünaamika kohta majandusanalüüsis.
Paul Samuelson on täiendanud Abram Bergsoni käsitlust sotsiaalse heaolu funktsioonidest, mida tuntakse Bergsoni-Samuelsoni sotsiaalse heaolu funktsioonidena ("Bergson-Samuelson social welfare functions"). Samuelson defineeris sotsiaalsete avalike teenuste omadused: need on kõigile kasutada, kas nad seda soovivad või ei; ühe inimese tarbimine ei vähenda teistele jääva hüve kogust; selle kasutamise piirkulu on väga väike.
Rahvusvahelises kaubanduses on tuntud Stolperi-Samuelsoni teoreem, mille Samuelson 1941 koos Wolfgang Stolperiga Heckscheri-Ohlini mudelist tuletas. Teoreem väidab, et tõketeta rahvusvaheline kaubandus soosib külluslikku tegurit ja piirab nappi tegurit ehk küllusliku tootmisteguri hind tõuseb ja napi teguri hind langeb. Teoreem selgitab, miks eksisteerivad majanduses alati huvirühmad, kes ei soovi kaubavahetuse kasvu.
Samuelsoni ja Robert Solow' 1960. aasta edasiarendus Phillipsi kõverast tuvastas suure inflatsiooni ja suure töötuse omavahelise seose, mis on makroökonoomikas laiemalt tuntud Phillipsi kõvera selgitus.
Samuelson oli USA presidentide John Kennedy ja Lyndon Johnsoni nõunik ning Ameerika Ühendriikide rahandusministeeriumi, eelarvebüroo ja presidendi majandusnõunike nõukogu konsultant.
Samuelson kirjutas igal nädalal vaheldumisi Chicago koolkonna esindaja Milton Friedmaniga ajakirjale Newsweek artikli. Nad esindasid vastaspooli: Samuelson oli keinsianist, Friedman monetarist.
2003. aasta veebruaris kirjutas Samuelson alla avalikule kirjale, millega paluti USA presidenti George Bush nooremat mitte makse kärpida. Kokku kirjutas sellele kirjale alla üle 450 majandusteadlase, sealhulgas kümme 24-st tollal elus olnud ameeriklasest, kes on pälvinud Nobeli majandusauhinna.
Johann von Tiefen

Johann (Hans) von Tiefen (surnud 25. augustil 1497) oli Saksa ordu kõrgmeister aastatel 1489–1497.
Tiefeni sünniaeg ja -koht pole teada, kuid tõenäoliselt pärines ta Šveitsi alalt väikeaadlike suguvõsast. Tema karjäär Saksa ordus algas Elbingis, kus ta oli hilisema kõrgmeistri Heinrich Reuß von Plaueni peamiseks abiliseks. 1474. aastal sai Tiefenist Memeli komtuur, mistõttu tal oli sidemeid ka Liivi orduga. Kaks aastat hiljem sai tast suurkomtuur ehk kõrgmeistri üks peamisi abilisi.
Martin Truchseß von Wetzinghauseni kõrgmeistriks oleku ajal (alates 1477) kuulus Tiefen Poolaga rahulikku lahendust pooldavate ordukäsknike leeri, samas kui kõrgmeister püüdis Teise Thorni rahu sätteid sõjalisel teel tühistada. 1480. aastal sai Tiefenist Ida-Preisi Brandenburgi (praegu Ušakovo) komtuur. Tänu talle suudeti Poolaga rahumeelseid suhteid hoida ning ta esindas ordut diplomaatilistel missioonidel ka mujal Euroopas, eriti Saksamaal. 
1489. aastal valis ordukapiitel Tiefeni kõrgmeistriks ning kohe pärast seda läks ta Poola kuningas Kazimierz IV juurde ning vandus talle Thorni rahu kohaselt truudust. Seega hoidis ta Poolaga häid suhteid, kuid püüdles ka ordu sisemise tugevdamise poole, plaanides ordumeistri autoriteeti uuesti tõsta ja taastada juba tunduvalt varem kaotsiläinud reaalne võim ordu Saksa ja Liivimaa harude üle. Selleks seadis ta sisse tihedad suhted ka Saksa-Rooma riigi valitseja Maximilian I-ga. 1492. aastal esitas uus Poola kuningas Jan I Olbracht plaani asustada ordu ümber Podooliasse, et see seal türklastega võitleks. See oleks tähendanud orduharu iseseisvuse lõplikku kadu ja tõenäoliselt ka selle hävingut. Tänu Maximiliani toetusele suutis Tiefen ordut sellest säästa. Kuid Jan Olbrachti nõudel pidi Tiefen ikkagi türklaste vastu ristiretkele minema. 1497. aasta suvel ratsutaski Tiefen 400 ordurüütliga Podooliasse, kuid haigestus seal tüüfusesse ja suri. Tema põrm maeti Königsbergi toomkirikusse. Ordu ajutiseks juhiks sai suurkomtuur krahv Wilhelm von Isenberg, Tiefeni parem käsi ja tema poliitika jätkaja, kes valis uueks kõrgmeistriks Saksi dünastiast pärineva riigivürsti Friedrich von Sachseni.
Seoses kasvava Moskva-poolse ohuga taotles Tiefenilt 1497. aastal abi ka Liivi ordumeister Wolter von Plettenberg, kuid tema palvete realiseerumise nurjas lõplikult just kõrgmeistrile saatuslikuks saanud sõjaretk.
Arvo Alas

Arvo-Jürgen Alas (20. märts 1943 Tallinn – 18. september 2007) oli Eesti tõlkija ja diplomaat.
Elulugu.
Arvo Alas lõpetas 1970 Leningradi Ülikooli norra filoloogina. 1971–1981 töötas ta ajakirja Noorus toimetuses ning alustas selle kõrvalt tegevust tõlkija ja ajakirjanikuna.
Aastatel 1981–1984 töötas Alas Eesti Kirjanike Liidus konsultandina. 1991 asus ta tööle Kopenhaagenisse Balti Informatsioonikeskusesse ning aastatel 1991–1996 oli ta esimene Eesti suursaadik Taanis ja Islandil, 1992–1996 ka Norras. 
1997. aastast kuni surmani tegutses Arvo Alas vabakutselise tõlkijana. Arvo Alas suri Taanis ja on maetud Tallinna Metsakalmistule nn uuele kirjanike künkale.
Looming.
Arvo Alas tõlkis eesti keelde Norra, Taani ja Islandi kirjandust. Tema kaalukaimateks töödeks peetakse saagatõlkeid vanaislandi keelest (sh eriti saagakirjanduse tippteost Njálli saagat) ning Taani filosoofi Søren Kierkegaardi teoste tõlkeid. 
Tähelepanu- ja tänuväärne on Arvo Alase töö Skandinaavia autorite lasteraamatute tõlkimisel, tema raamatuis leidub teravmeelseid sõnaleide ja uudissõnu. Lisaks avaldas ta ajakirjanduses artikleid Põhjamaade kirjandusest, ühiskonnast ja poliitikast. Huvitava põikena koostas Arvo Alas 1982. aastal enam kui 40-leheküljelise kasahhikeelse kogumiku "Омир Гули. Omir Guli" eesti proosast.
2005. aastal ilmus Arvo Alaselt jutukogu "Piibuleidja".
Isiklikku.
Arvo Alasel on kaks poega: ajakirjanik ja tõlkija Askur Alas, kes jätkab isa tööd Skandinaavia kirjanduse eestindamisel, ja ettevõtja Annar Alas.
Berend Johann von Schulmann

Berend Johann von Schulmann (12. veebruar (vkj 2. veebruar) 1660 – 10. oktoober (vkj 29. september) 1746 Tallinn) oli Rootsi sõjaväelane ja Eestimaa rüütelkonna peamees.
Berend Johann von Schulmann sündis Ao, Salla, Koila, Mõisamaa ja Tammiku mõisniku Berend von Schulmanni (1623–1709) ja Tõdva-Kõnnu mõisnik Otto Reinhold von Nierothi ( –1654) lese Gertrude von Baranoffi ( –1694) pojana. Gertrude oli ka Rootsi väejuhi ja riigitegelase Carl Gustaf Nieroth ema.
Ta teenis Rootsi armees kus sai majori auastme. 1713–1715 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees ja hiljem 1715–1746, Eestimaa maanõunik.
Talle kuulusid Ao, Salla, Koila ja Mõisamaa mõis
Perekond.
Berend Johann von Schulmann abiellus 1684. aastal Anna Elisabeth von Uexkülliga. Abielust sündis seitse last kes kõik surid noorelt.
Sündinud 24. septembril

"Siin on loetletud 24. septembril sündinud inimesi.
Sündinud 25. septembril

"Siin on loetletud 25. septembril sündinud inimesi.