tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pajusi valla lipp

Pajusi valla lipp on Jõgeva maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Pajusi valla lipp.
Lipp kinnitati 22. jaanuaril 1997.
Lipu kirjeldus.
Pajusi valla lipp on ruudukujuline vapilipp. Kangas on jagatud diagonaalse (vardapoolsest ülanurgast lehvipoolsesse alanurka) valge lainelise laiuga, millest kummalegi poole jäävad valged vaheldumisi asetsevate lehtede ja urbadega pajuoksad. Lipu alumine, vardapoolne väli on roheline ning ülemine, lehvipoolne sinine.
Lipu normaalmõõtmed on 105×105 cm.
Põhjendus.
Valge laineline laid sümboliseerib valla territooriumit läbivat Põltsamaa jõge ning stiliseeritud valged pajuoksad meenutavad valla nime – Pajusi. Sinine on puhtuse ja vaimsuse, samuti kodumaa taeva värv, roheline aga lootuse, looduse ja põllumajanduse, valla elanike peamise põlise tegevusala sümbol.
Vladimir Võssotski

Vladimir Võssotski (vene "Владимир Семёнович Высоцкий"; 25. jaanuar 1938 Moskva – 25. juuli 1980 Moskva) oli vene laulja, luuletaja ja näitleja. Postuumselt NSV Liidu riikliku preemia laureaat (1987).
Ehkki Võssotski pidas end eelkõige näitlejaks ja kirjanikuks, tõid talle suurema kuulsuse kitarri saatel esitatud laulud, mille temaatika ei sobinud kokku valitseva ideoloogiaga. Võssotski laulud levisid laialt koduste ümberlindistuste teel, alles 1970. aastate lõpul salvestas mõned lood ka riiklik plaaditootja Melodija.
Näitlejana töötas Võssotski Taganka teatris, tema tähtsamaid rolle oli Hamlet Juri Ljubimovi lavastatud "Hamletis".
Vladimir Võssotski varasele surmale aitasid arvatavasti kaasa alkoholi- ja opiaadisõltuvus. Võssotski matustele, mis toimusid Moskva olümpiamängude aegu, olevat kogunenud ligi miljon inimest. Ta on maetud Moskva Vagankovo kalmistule.
Isiklikku.
Vladimir Võssotski oli abielus kõigepealt Iza Žukova, siis Ljudmila Abramova ja seejärel Marina Vladyga. Teisest abielust on tal pojad Arkadi Võssotski ja Nikita Võssotski.
Plutokraatia

Plutokraatia ehk timokraatia ehk rikaste valitsus on valitsusvorm, kus otsustamine on tsentraliseeritud ja otsustusõigus on vaid riigi rikastel kodanikel.
Riigis valitseb tavaliselt suur majanduslik ebavõrdsus ja väike sotsiaalne mobiilsus. Plutokraatia jooni on paljude riikide valitsussüsteemides.
Sõna "plutokraatia" on tuletatud kreekakeelsest sõnast "Plutos", mis tähendab rikkust. Plutos oli Vana-Kreeka rikkusejumal. Tema nimi on keelelises suguluses allmaailmajumala Plutoni nimega.
Ajaloolastele on plutokraatia jõukate oligarhide valitsusvorm. Näiteks oli seda tüüpi plutokraatia mõnes Vana-Kreeka linnriigis ning Itaalia kaupmeeste linnas, nagu Veneetsia, Firenze ja Genova. Kevin Phillips, kes oli Richard Nixoni poliitiline nõustaja, väitis, et USA-s on plutokraatia, kus sulavad kokku raha ja valitsus.
Plutokraatia esineb tavaliselt riikides, kus on esimene valitsus pärast anoomiaperioodi.
Ateenas jagati kodanikud juba 7. sajandi eKr lõpus tsensusklassidesse, millega määrati maksukohustused, poliitilised õigused ja sõjaväekohustus, sest sõjaväeteenistus oli relvastuse ja hobusepidamise tõttu kulukas. Solon täiustas seda süsteemi ja kehtestas neli klassi esmalt maaomandi suuruse järgi ja pärast omatava vara alusel. Ta määras nii riigi- kui ka sõjaväeametid, mida kindlasse klassi kuuluv isik võis pidada. Alates Peloponnesose sõjast kaotasid need klassid oma tähtsuse, ent neljanda sajandi lõpus kehtestati need uuesti.
Sotsiaalne mobiilsus

 
Sotsiaalne mobiilsus on sotsioloogias inimeste liikumine ühest sotsiaalsest klassist teise.
Sotsioloogid uurivad, kuivõrd on võimalik ühiskonnas ületada staatustevahelisi piire.
Kastisüsteemis on inimese koht sotsiaalses kihistumissüsteemis paika pandud alates sünnimomendist. Omistatud staatus mõjutab kogu tema elu: kui palju haridust saab, millist tööd teeb, kellega võib abielluda, ning vastavalt sellele elab ta kogu oma elu. Ainsaks erandiks võivad olla väga õnnelikud või andekad inimesed.
Klassisüsteemid põhinevad paralleelselt nii omandatud kui ka omistatud staatusel. Võrreldes vanemate ja laste staatuseid, räägime põlvkondadevahelisest mobiilsusest. Kui võrdleme inimese staatust tema elu jooksul, siis on tegu põlvkonnasisese mobiilsusega. Mobiilsus ehk inimeste liikumine võib olla nii ülenev kui alanev.
Strukturaalne mobiilsus viitab ühiskonnatasandi teguritele, mis mõjutavad mobiilsuse taset ühiskonnas tervikuna. Näiteks sõltub vabade töökohtade arv ja nende liik ühiskonnas majanduslikus süsteemis toimuvatest muutustest, aga inimeste arv, kes oleks valmis neid töökohti täitma sõltub eri põlvkondade sündimusest. Nende andmete põhjal saab ennustada ühiskonna mitmesuguste alagruppide vertikaalse (üles või alla) mobiilsuse taset.
Sotsiaalse mobiilsuse tähtsus.
Karl Marx nägi sotsiaalses mobiilsuses kui klasside formeerumises kahjulikku nähtust. Poliitikaga seotud sotsiaalne mobiilsus väljendub selles, et kõigi poliitiliste jõudude eesmärgiks on saavutada võimaluste võrdsus. Kui sotsiaalne mobiilsus puudub, pole ka võrdseid võimalusi. 
Kui sotsiaalne mobiilsus on ühiskonnas, siis peetakse neid ühiskondi avatuks ja see tähendab, et need ühiskonnad põhinevad saavutusel ja mitte omistatud omadustel. Avatud ühiskondades põhinevad isiklikel kvaliteetidel.
Zomba

Zomba on linn Malawis, Zomba ringkonna keskus. 
Zomba asutati 1880. aastate keskel. See oli Briti Njassamaa halduskeskus Malawi iseseisvumiseni 1964. aastal ning seejärel Malawi pealinn 1975. aastani, kui pealinnaks sai Lilongwe.
Zombas on säilinud palju koloniaalarhitektuuri.
Linnas on Malawi Ülikooli "Chancellor College".
Linn asub Zomba platoo jalamil.
Sibeliuse monument

Sibeliuse monument (soome keeles "Sibelius-monumentti") on helilooja Jean Sibeliuse mälestuseks püstitatud monument Helsingis Taka-Töölös Sibeliuse pargis. Soomlaste väitel on see maailma üks armastatuimaid abstraktseid skulptuure.
Monumendi autor on skulptor Eila Hiltunen, kes võitis monumendi rajamiseks korraldatud konkursi. Hiltuneni esitatud kavand kandis nime "Passio Musicae" ning see kujutas orelivilesid. Legendi järgi olevat terasoreliviled projekteeritud nii, et teatud tuule suunaga olevat pargis võimalik kuulda Sibeliuse kuulsaimat teost "Finlandia".
Abstraktne skulptuur tekitas 1960. aastatel palju poleemikat ning kunstipubliku nõudmisel tuli Hiltunenil monumenti täiendada Sibeliuse näoreljeefiga, mis asub monumendi kõrval kaljul.
Kunstikriitikud nimetasid monumenti julgeks, eriti kui silmas pidada Soome rahvuslikku heliloojat.
Samas on teosest leitud Sibeliusele nii omast dünaamilisust ja looduslähedust.
Sibeliuse monument avati 7. septembril 1967 helilooja 100. sünniaastapäevaks.
Skulptuur kaalub 24 tonni. Selles on üle 600 toru. Skulptuur on 10,5 meetrit pikk, 6,5 meetrit lai ja 8,5 meetrit kõrge.
Skulptuuri miniatuurne mudel (1964) on UNESCO peakorteris Pariisis ja teose detail ehib ÜRO peakorteri esist väljakut New Yorgis.
6,7 meetri kõrgune monumendi osa eskiis oli 1967. aastal väljas ka Montréali maailmanäitusel, pärast näitust kinkis Soome riik eskiisi Montréali linnale.
Aluspüksid

Aluspüksid on aluspesu hulka kuuluv riietusese, mida kantakse alakehal vastu ihu või teiste aluspükste peal (tavaliselt ülejäänud rõivaste all). 
Otstarve.
Aluspükste kandmisel on mitmeid põhjuseid. Enamasti kantakse neid hügieenilistel eesmärkidel, et vältida rõivaste ja muude esemete määrdumist alakeha eritistega, külmakaitseks, mugavuse suurendamiseks, häbemepiirkonna ja tuharate varjamiseks, ka ilu pärast ning erootilistel eesmärkidel, et tõsta seksuaalset külgetõmmet.
Kuigi aluspükse kantakse muuhulgas alakeha soojana hoidmiseks, et vähendada põie-, neeru- ja naistel munasarjapõletiku ohtu, võib meestel liiga soe aluspesu mõjuda halvasti spermatosoidide kvaliteedile.
Materjalid.
Aluspesu valmistamisel kasutatakse kõige rohkem puuvillast riiet, puuvilla sisaldavaid materjale (puuvill on tihti segatud elastaani või muude sünteetiliste kiududega) ning sünteetilisi mikrokiudseid materjale (näiteks "lycra" ja nailon).
Lõiked.
Vastavalt lõikele on aluspükstel mitmesuguseid nimetusi. 
Trussikud ehk lühikesed aluspüksid on ihul kantavad meeste aluspüksid, mis ulatuvad tuharate alumise piirini või sellest pisut allapoole. Varem olid kasutusel peamiselt laiad, vabalt langevad trussikud, nüüd kasutatakse enamasti selliseid, mis hoiavad vastu keha. Trussikute eesosas võib olla nööbitav või nööpideta pilu, mida saab kasutada urineerimise hõlbustamiseks. 
Nii meeste kui ka naiste lühikesi keha ligi hoidvaid aluspükse nimetatakse "brief"'ideks. "Brief"'id võivad erineda vöökoha kõrguse ja (kujuteldava) välisküljeõmbluse pikkuse poolest.
Pepuvahepüksid ehk stringid on kitsad aluspüksid, mis eesosas katavad ainult häbeme piirkonda. Stringide alavormide seas on "g-string" ehk nöörstring, mille tagaosa kujutab endast kitsast tuharate vahel jooksvat riideriba, ning Ameerikas levinud "jockstrap", mille tagaosa koosneb kahest laiast elastsest ribast, mis hoiavad suguti ja munandid kindlalt paigas. Stringide kohta kasutatakse inglise keeles ka nimetust "athletic supporter" ("sportlik toetaja"), sest nende algne eesmärk oli toetada ja fikseerida meeste suguelundeid, et vältida sportimisel tekkida võivaid vigastusi.
Bokserid on pikema reieosaga mitteliibuvad aluspüksid. 
Liibuvad bokserid ehk bokser-"brief"'id on 1990. aastatel välja töötatud aluspüksid, mis on liibuvad nagu tavalised lühikesed aluspüksid, kuid pikema reieosaga nagu bokserid. Nende kohta kasutatakse ka väljendeid "trunk" (inglise keeles "tüvi") ja "square-cut" (inglise keeles "ruudukujuline"). Tavaliselt langevad laiali laotatud liibuvatel bokseritel laius ja kõrgus kokku.
Pikad aluspüksid ehk pikk aluspesu on pahkluudeni ulatuvad aluspüksid. Neid kantakse kas sooja hoidmiseks (sealhulgas näiteks põlveliigeste kaitseks külma eest, mispuhul on need enamasti vastu keha hoidvad ning teiste aluspükste peal kantavad) või pidžaama osana (kujult laiad, vabalt langevad). 
On ka muid, tavaliselt spetsiaalse otstarbega aluspükste lõikeid.
Læsø

Læsø on Taanile kuuluv saar Kattegatis. Asub 19 km kaugusel Jüütimaa rannikust. Saarel asub samanimeline vald.
Saare pindala on 101,2 km² ja seal on 2100 püsielanikku. Suurim asula on Byrum. Vesterø Havni kaudu on parvlaevaühendus Frederikshavniga mandril.
Læsø saar oli keskajal tuntud soolatootjana. Saare geoloogiliseks omapäraks on soolane põhjavesi (soolsus võib ulatuda 15%-ni).
Tänapäeval on saareelanike peamised sissetulekuallikad turism, villatööstus ja kalandus.
Vietnami riigipeade loend

Vietnami riigipeade loend esitab Vietnami alasid valitsenud keisrite ja presidentide nimestiku aastast 937.
Keisrid.
Vietnami keisritega seostub enamasti mitu nime. Neil on sünninimi, pärast surma omistatud templinimi ja postuumne nimi, samuti nendega seotud valitsusperioodi (ajastu) nimi. Siinses tabelis on kirjas neist kaks olulisemat: esimesel kohal templi nimi ja sulgudes keisri/keisrinna sünninimi. Kõigi erandite puhul on tehtud vastav märge konkreetse nime juurde. Hilisemad keisrid on tuntud eelkõige just oma ajastu nime järgi.
Sisetülide ja kodusõdade aegadel võis valitseda korraga mitu dünastiat. Nii aastatel 1533–1592 Mạci dünastia enda kontrolli all Põhja-Vietnami ja Lê dünastia Lõuna-Vietnami. Tây Sơni ajastu 1776–1802 oli teine pikem kodusõdade ja rahutuste periood, mil paralleelselt valitses mitu troonipretendenti.
1553–1789 juhtisid riiki tegelikult Trịnhi perekonna esindajad, kuigi troonil oli ametlikult Lê dünastia. Riigi lõunaosas valitsesid 1558–1775 "de facto" aga Nguyễnide perekonna esindajad. 
1858–1945 valitsesid keisrid Prantsusmaa koloniaalvõimude alluvuses.
Presidendid.
Presidendid 1945–1976.
Selles nimekirjas on esitatud Põhja-Vietnami ja Lõuna-Vietnami presidendid perioodil 1945–1976, mil Vietnami territoorium oli jagatud kahe riigi vahel.
Presidendid aastast 1976.
Selles nimekirjas on esitatud Vietnami presidendid peale Põhja-Vietnami ja Lõuna-Vietnami ühendamist Vietnami Sotsialistlikuks Vabariigiks 2. juulil 1976.
Eesti Üliõpilaste Selts

Eesti Üliõpilaste Selts (lühend EÜS) on akadeemiline meesorganisatsioon.
EÜS loeb enda tegevuse alguseks 1870. aastat. Pärast Eesti okupeerimist Nõukogude Liidu poolt 1940. aastal suleti kõik üliõpilasorganisatsioonid ja EÜS jätkas tegevust põranda all. Alates 1945. aastast tegutses EÜS avalikult paguluses (Rootsis, Saksamaal, Austraalias, Suurbritannias, Kanadas, USAs ja Argentinas). 1988. aastal taastati Eesti Üliõpilaste Seltsi tegevus Tartus.
1881. aastal valiti lipuvärvideks sinine, must ja valge. 4. juunil 1884 õnnistati lipp sisse Otepää kiriklas ja seda loetakse Eesti lipu sünnikuupäevaks. Algne EÜSi lipp on säilinud ja hoiul Eesti Rahva Muuseumis.
Eesti Üliõpilaste Seltsi maja Tartus on Eesti rahvusliku arhitektuuri esimeseks esindajaks. Majas allkirjastati 1920. aastal Soome ja Nõukogude Venemaa vaheline rahuleping.
9. märtsi 2020 seisuga kuulus Eesti Üliõpilaste Seltsi 970 liiget.
EÜSil on sõpruslepingud Pohjois-Pohjalainen Osakunta, Etelä-Pohjalainen Osakunta, Vasa nationi, Austrumsi ja korporatsioon Fraternitas Lataviensisega.
Eesti Üliõpilaste Seltsi nimetus inglise keeles on "Estonian Students' Society", saksa keeles "Verein Studierender Esten" ja ladina keeles "Societas Studiosorum Estonorum".
Sümboolika.
EÜSi kõige tuntumaks sümboliks on tema sinimustvalge lipp, mis pühitseti 4. juunil 1884 Otepää pastoraadi saalis. Värvide tähendust on seletatud järgmiselt:
Praegune EÜSi vapp pärineb korporatsiooni Fraternitas Viliensis asutamise aegadest. Vapi ülemisel vasakpoolsel valgel väljal on lahtine raamat pealkirjaga CARPE DIEM (kasuta päeva). Kõrvalväljal paiknesid asutatava korporatsiooni värvid. Alumisel vasakpoolsel väljal on rukkivihud ning all paremal on sirkel koos kahe ristatud rapiiriga. Alumist osa vapist piirab tammepärg, mille ümber põimitud lindil on esitähed ladinakeelsest lausest FORTITER IN RE, SUAVITER IN MODO (põhimõttes kindel, käitumises tagasihoidlik).
Muude välismärkide hulka kuuluvad veel värvitekkel, värvilint, värviripats, rinnamärk ja sõrmus. Eraldi teklit kannavad kuldrebased ja noorliikmed.
Vakuraamat

Vakuraamat oli talude ja nendel lasuvate koormiste (peamiselt maksude) nimekiri Eesti ja Läti aladel. 
Sõna ise tuleneb vakusest, mis oli muinasaegne haldus- ja maksustusüksus. Alates 16. sajandist oli vakus lähestikku asunud külade kokkutulek, et maksta feodaalile makse ja pidada vakupidu. 
14. ja 15. sajandil märgiti vakuraamatusse talupoegade võlad, milleks olid peamiselt saamata jäänud andamid, alates 16. sajandist kõik talul lasuvad koormised ja nende täitmine. Mõisate reduktsiooni ajal riigistatud mõisates sisse seatud vakuraamatud ühtlustasid koormised ja välistasid maksude meelevaldse tõstmise. Sealsed koormiste normid muudeti kohustuslikuks riigimõisates 17. sajandi lõpus ja eramõisates 1804. 
Pärast pärisorjuse kaotamist kaotati ka vakuraamatud, mida asendasid talude rendilepingud.
Paljud vakuraamatud on säilinud ja on Baltimaade põllumajanduse ajaloo tähtsad allikad.
Binokkel

Binokkel (ladina keele sõnadest "bini" kahekordne + "oculus" silm) on kahest omavahel ühendatud pikksilmast koosnev optikaseade, mida kasutatakse kaugel asuvate esemete vaatamiseks kahe silmaga.
Binokli kummaski pooles on läätsedest objektiiv, mille kaudu valgus siseneb, ja okulaar, mille kaudu valgus tuleb vaataja silma. Objektiiv koondab vaateväljalt valgust ja annab esemest ümberpööratud (alaspidise) kujutise. Selle õiget pidi pööramiseks on objektiivi ja okulaari vahel prismad. Okulaar suurendab kujutist (sellega vaadatakse objektiivi tekitatud kujutist kui luubiga). Okulaari ja objektiivi vahelise kauguse muutmisega saab seada objektiivi tekitatud kujutise okulaari fookusse, seega kujutist teravustada.
Binoklites kasutatakse peamiselt kaht tüüpi prismasid:
Porro-prismaga binoklid on suuremad ja raskemad, kuid annavad veidi parema sügavustaju. Katusprismaga binoklid on kompaktsemad ning kukkumistele ja löökidele oluliselt vastupidavamad.
Binoklite tähtsaimad omadused on suurendus (kordades) ja objektiivi läbimõõt (millimeetrites), mis antakse korrutisena, näiteks 10×50. 10-kordse suurendusega binoklist paistavad 100 meetri kaugusel asuvad objektid nagu oleksid nad 10 meetri kaugusel. Objektiivi suurusest sõltub, kui palju valgust ta on võimeline koguma ja vastavalt kui heleda pildi ta annab. Objektiivi läbimõõdu ja suurenduse jagatist nimetatakse väljundavaks ehk pupilliks (näitejuhul on see 50/10 = 5 mm). Pupilli läbimõõt jääb enamasti vahemikku 2,5–5 mm.
Binokli oluline iseloomustaja on ka vaatevälja laius, mis väheneb koos suurenduse kasvuga, Vaatevälja väljendatakse kraadides või vaatevälja laiusena 1000 m kaugusel, kusjuures 1° vastab 17,5 meetrile. Kui vaateväljaks on antud 100 m, siis näiteks 200 m kaugusel on näha objekte 20 m laiuses alas.
Kõige levinumad on binoklid suurendusega 7–10. Üle 10-kordse suurenduse korral kasutatakse stabiilse kujutise saamiseks statiivi või sisseehitatud pildistabilisaatoriga binoklit.
Koos objektiivi läbimõõduga kasvab ka binokli kaal. Näiteks kompaktne 8×20 binokkel kaalub vaid umbes 250 g, 8×32 binokkel 500–600 g, 8×55 jahimehebinokkel näiteks kuni 1000 g.
Saadava pildi heledus ja selgus sõltub optika vääristusastmest. Valguskadude vähendamiseks võivad binoklitel olla ühe- või mitmekihilise vääristusega läätsed ja prismad.
Jalgrattasport 1976. aasta suveolümpiamängudel

Jalgrattasport 1976. aasta suveolümpiamängudel Montréalis hõlmas võistlusi 18.–26. juulini.
Trekisõit.
Sprint.
Olümpiavõitja 1972: Daniel Morelon (Prantsusmaa).&lt;br&gt;
25 võistlejat.
1000 m paigaltstardist.
Olümpiarekord: Pierre Trentin (Prantsusmaa) 1.03,91 (1968).&lt;br&gt;
Olümpiavõitja 1972: Niels Fredborg (Taani) 1.06,44.&lt;br&gt;
30 võistlejat.
4000 m jälitussõit.
Individuaalne.
Olümpiarekord: Xaver Kurmann (Šveits) 4.39,42 (1968).&lt;br&gt;
Olümpiavõitja 1972: Knut Knudsen (Norra) 4.45,74.&lt;br&gt;
25 võistlejat.
Meeskondlik.
Olümpiarekord: Saksa FV 4.15,76 (1968).&lt;br&gt;
Olümpiavõitja 1972: Saksa FV 4.22,14.&lt;br&gt;
16 meeskonda.
Maanteesõit.
Individuaalne.
Olümpiavõitja 1972: Hennie Kuiper (Holland) 4:14.37.&lt;br&gt;
180,6 km, 14 riiki.&lt;br&gt;
134 võistlejat.
Meeskondlik.
Olümpiavõitja 1972: NSV Liit 2:11.17,8.&lt;br&gt;
102,5 km.&lt;br&gt;
28 meeskonda.
Etioopia riigipeade loend

Etioopia riigipeade loend esitab nimestiku Etioopia keisritest, sõjaväelistest valitsejatest ja presidentidest alates Saalomoni dünastia tõusmisest Etioopia troonile 1270.
Keisrid.
Etioopia aladel eksisteeris iseseisev Aksumi kuningriik juba alates 5. sajandist e.m.a, kuid valitsejate kohta enne 13. sajandit puuduvad täpsed andmed. Legendaarne valitseja Menelik I olevat Etioopias juba valitsenud aastal 1000 e.m.a.
Keisri ametlik tiitel oli "kuningate kuningas" ("nəgusä nägäst"), mida eesti keeles lühendatult ja mugandatult on kasutatud kujul "neegus". Suurel osal keisritest olid eraldi sünni- ja trooninimi: tabelis on sel juhul ära toodud esikohal kasutatavam nimi ja sulgudes koos vastava märkega vähem kasutatav nimi.
Kaldkirjas on esitatud regentide, vastukeisrite ja dünastiasse mittekuulunud keisrite nimed.
Sõjaväelised valitsejad.
Peale keiser Haile Selassie I kukutamist 12. septembril 1974 läksid riigipea kohustused üle Ajutise Sõjaväelise Administratiivnõukogu esimehele. Amha Selassie I kuulutati Administratiivnõukogu poolt kuningaks, kuid ta keeldus valitsemast ja 21. märtsil 1975 likvideeriti monarhia lõplikult. 
Presidendid.
10. septembril 1987 jõustus Etioopia uus põhiseadus. Sellest ajast alates täidab riigipea rolli vaatamata riigi nime ja põhiseaduste korduvale muutumisele president.
Kallirrhoe

Kallirrhoe (kreeka keeles 'ilus vool') oli vanakreeka mütoloogias Kreeka suurima jõe Acheloosi jõejumala Acheloosi tütar.
Acheloosi jõe deltasse moodustus setetest saar, millele varsti kolis Alkmaion. Ta oli tapnud oma isa Amphiaraose palvel oma ema Eriphyle karistuseks selle eest, et too teda surma saatis. Enne surma needis ema poja ära, soovides, et Alkmaion mitte ühelgi olemasoleval maal rahu ei saaks. Sellepärast asuski ta Delfi oraakli soovitusel maale, mida needmise ajal veel olemas polnud.
Alkmaionil oli naine, Arkaadia kuninga Phegeose tütar Alphesiboia, keda on nimetatud ka Arsinoeks. Alphesiboia jäi Arkaadiasse, sest jõesaarel polnud mingeid mugavusi. Alkmaion palus Kallirrhoed endale naiseks ja Acheloos nõustus tingimusel, et Alkmaion toob talle oma ema juveelidega kaunistatud rüü, mida too oli poja needmise ajal kandnud. See oli Phegeose juures. Kui Alkmaion oma endiselt naiselt ja äialt rüü kätte saai, laskis Phegeos oma poegadel Alkmaioni jälitada ja ta tappa, sest see oli väiksem häbi kui lahutus.
Kallirrhoe ei jõudnudki Alkmaioniga abielluda, ent sünnitas talle siiski kaksikud pojad Amphoterose ja Akarnanose. Kallirrhoe palus Zeusilt, et pojad kiiremini suureks kasvaksid, et võiksid isa eest kätte maksta. Zeus täitis naise soovi. Vennad lõid maha nii Phegeose, tema naise kui ka kõik nende pojad.
Amphoteros asutas Arkaadia uue dünastia, millest väitis end põlvnevat Atika aristokraadisuguvõsa alkmaioniidid. Seevastu Akarnanos naasis Acheloosi jõe kallastele, mis tollal voolas läbi Aitoolia. Akarnanos eraldas Aitoolia maakonna vähearenenuma osa, mis jäi Acheloosist läände (jõgi oli piiriks) ja sai uue maakonna, mida tema järgi nimetati Akarnaaniaks. Ta hakkas seda koos emaga valitsema.
Kallirrhoe järgi on nimetatud Jupiteri kaaslane Kallirrhoe.
Adrastos

Adrastos oli vanakreeka mütoloogias Argose kuningas, Argose kuninga Talaose poeg ja Eriphyle vend. Väidetavalt oli neil veel viis venda Aristomachos, Hippomedon, Mekistos, Parthenopaios ja Pronax ning kaks õde Astynome ja Metidike.
Tal oli poeg Aigialeos ning tütred Deipyle ja Argeia. Ta naitis Deipyle Aitoolia kuninga abieluvälise poja Tydeusega ning Argeia Teeba kuninga Oidipuse poja Polyneikesega.
Kui Polyneikese vend Eteokles kukutas Polyneikese Teeba troonilt, siis palus Polyneikes oma äialt abi ja too korraldas sõjaretke Seitse Teeba vastu, mis kukkus hiilgavalt läbi. Seitsmest sõjapealikust jäi ellu ainult Adrastos (tänu oma hobusele Areionile); surma said väimehed Polyneikes ja Tydeus, õe Eriphyle mees Amphiaraos, vennad Hippomedon ja Parthenopaios ning Kapaneus.
Kümme aastat hiljem korraldas Adrastos uue sõjakäigu Teeba vastu, mida kutsutakse epigoonide sõjaretkeks. Seda saatis edu, Teeba vallutati ja rüüstati, ent Adrastose poeg Aigialeos hukkus. Südamevalust suri ka Adrastos ning maeti poja kõrvale Megarasse.
Sikyonis austati teda jumalana.
Giorgio Napolitano

Giorgio Napolitano [dž'ordžo napolit'aano] (29. juuni 1925 Napoli – 22. september 2023 Rooma) oli Itaalia poliitik.
15. maist 2006 kuni 14. jaanuarini 2015 oli ta Itaalia 11. president.
Ta valiti presidendiks 10. mail 2006. 20. aprillil 2013 valiti ta teiseks ametiajaks presidendiks tagasi. 2014. aasta aastalõpukõnes teatas 89-aastane president kavast tagasi astuda. Ta täitis oma lubaduse 14. jaanuaril 2015.
Elulugu.
Giorgio Napolitano astus 1942 Napoli Federico II Ülikooli, mille lõpetas juristina. 
Teise maailmasõja ajal asutas ta antifašistliku rühmituse, millega osales võitluses Mussolini ja Saksa vägede vastu. 1945–1991 kuulus ta Itaalia Kommunistlikku Parteisse. IKP-s kuulus ta eurokommunistlikku suunda ehk eitas kommunismi kehtestamist revolutsiooni teel. 1953 valiti ta Saadikutekotta ja erakonna juhatusse. Ta juhtis erakonna Lõuna-Itaalia komisjoni, 1966–1969 erakonna keskbürood, hiljem vastutas erakonna majanduspoliitika ja välissuhete eest. 
1970. aastate keskel kutsuti Napolitano Massachusettsi Tehnoloogiainstituuti külalisõppejõuks, ent USAei andnud talle kui aktiivsele kommunistile viisat. Tänu president Giulio Andreotti toetusele ja heale läbisaamisele USA suursaadiku Richard Gardneriga sai ta 1980. aastate keskel USA viisa ning sellest ajast on ta korduvalt USA-s käinud, sealhulgas mitmes ülikoolis külalisõppejõuna. 
Pärast IKP laialisaatmist 1991 kuulus ta sotsiaaldemokraatlikku Vasakdemokraatlikku Parteisse, mis 1998. aastal reorganiseeriti Vasakdemokraatideks. 
1992–1994 oli ta Saadikutekoja eesistuja. 1996–1998 oli ta Itaalia esimene kommunistist siseminister, 1999–2004 Euroopa Parlamendi liige. Oktoobris 2005 nimetati ta eluaegseks senaatoriks. 
2006–2015 oli ta Itaalia president.
Ѣ

Ѣ ѣ (eesti kõnekeeles jätt, vene keeles "ять") on kirillitsa täht, mis tähistas vanaslaavi ja vanavene keeles pikka täishäälikut [æ:] või täishäälikuühendit [ie:]. Tänapäeva vene keeles kasutatakse "Ѣ" asemel tähte "E" ja ukraina keeles tähte "I".
Venemaal kasutati jätti kuni bolševike vene keele õigekirja reformini 1918. aastal, kuigi juba 19. sajandi lõpuks hääldati seda samamoodi nagu e-d enamikus vene keele murretes. Väljaspool Nõukogude Venemaad kasutati vene keeles jätti kohati edasi, sealhulgas ka Eesti venekeelses kirjanduses ja ajakirjanduses.
Bulgaaria keeles oli täht "Ѣ" kasutusel kuni 1945. aastani.
Unicode'is on "Ѣ-"tähe kood 0462.
Paljude rahaühikute (euro, dollar, jeen, nael, vonn) lühendina kasutatakse mõnda tähte, millest on üks või mitu kriipsu läbi tõmmatud. Jätist läheb samuti põikikriips läbi ja sellepärast on tehtud ettepanek hakata jätti kasutama Vene rubla tähisena. 
Jätt Eesti kultuuris.
Oskar Lutsu jutustuses "Kevade" on stseen, kus Joosep Toots peab minema klassi ette ja kirjutama tahvlile jäti. Toots seda aga ise ei oska ning Arno Tali kirjutab talle jäti ette. Õpetaja aga märkab seda ning paneb Tootsi karistuseks nurka seisma.
Palamuse O. Lutsu Kihelkonnakoolimuuseum on kasutanud selle seiga tõttu tuntuks saanud jätti oma logona.
Sotsiaalne norm

Ühiskondlikud (sotsiaalsed) normid on ajalooliselt kujunenud, kokkuleppeliselt või sunniga kehtestatud nõuded, mis allutavad inimeste toimimise (tegevuse, käitumise) ühiskonna (grupi) kui terviku huvidele ja mille järgimine on sellesse kooslusse kuulumise vältimatu tingimus. 
Normide tekkimist pole lihtne selgitada ega jälgida, kuna sageli norme ei teadvustata ja nii tekivad ka normid justkui iseenesest. On välja toodud mitu moodust, kuidas normid võivad kujuneda:
Inimesi ja organisatsioonid, kelle ülesandeks on sotsiaalsete normide õpetamine, nimetatakse sotsioloogias sotsialiseerimise agentideks. Normide järgimist ühiskonnas reguleerivad sanktsioonid, mis võivad olla positiivsed ja mis innustavad norme järgima (preemia), või negatiivsed, mis püüavad normist üleastumist takistada. Kuritegelik käitumine on formaalsete normide rikkumine, mis on selgelt määratletud iga riigi õigusaktides koos vastava karistusega. 
Sotsialiseerimise teguriteks on need faktorid ja tegevused, mis mõjutavad inimese hoiakuid, käitumist ja tegevust. Sotsialiseerimise agendid ja tegurid sotsialiseerivad inimest kas mikrotasandil (lähedased) või makrotasandil (valitsev kultuur, majandus, poliitika, massikommunikatsioon). Sotsialiseerumisprotsessis on osapoolteks inimene (laps, nooruk, täiskasvanu, vanur) või põlvkond ja sotsiaalne keskkond.
Roger Gould väitis, et täiskasvanu sotsialiseerumine on vabanemine lapsepõlve müütidest.
Sotsiaalne harmoonia on ühiskonnas välja kujunenud reeglite ja normide kogum, moraalne kord, mis Émile Durkheimi arvates on ühiskonda kokkuhoidev tegur. Kui sellest tekivad kõrvalekalded, on tegemist sotsiaalse hälbega, mis kahjustab ühiskonda. Väikesed hälbed võivad osutuda kasulikuks (täiustada sotsiaalse kontrolli mehhanismi), tõsised ja massilised rikkumised tekitavad anoomiat normitust, moraalitust (hälbekäitumise peapõhjus). Anoomia on iseloomulik kiiresti muutuvatele ja arenevatele ühiskondadele. 
Sigmund Freud väitis, et inimene osaleb pidevas võitluses bioloogiliste kihude ja isiklike soovide ning teiselt poolt ühiskondlike nõudmiste ja normide vahel. Freudi terminoloogias on see võitlus idi ja superego vahel, mille tulemus on ego.
Kiivitaja

Kiivitaja ("Vanellus vanellus") on tülllaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Välimus.
Kiivitaja on 28–31 cm pikkune. Ta tiibade siruulatus on 67–72 cm. Sulestik on põhiliselt must ja valge, ülapool roheka läikega. Tiivaotsad on ümara kujuga. Peas on kiivitajal suletutt.
Levik.
Kiivitaja pesitseb Euraasia parasvöötmes. Valdavas osas levilast on kiivitaja rändlind, talvitusalad ulatuvad Põhja-Aafrika, India põhjaosa ja Hiinani. Lääne-Euroopa populatsioon on paikne.
Eestis hinnatakse kiivitaja pesitsusaegset arvukust 40 000–60 000 paarile.
Pesitsemine.
Kiivitaja pesitseb madala taimestikuga avamaastikel – põldudel (eelistades suviviljapõlde), rohumaadel ja soodes. Vähese vooderdusega pesa asetseb maapinnal. Täiskurnas on kolm või neli rohekasbeeži, tumepruuni mustriga muna.
Toitumine.
Kiivitaja toiduks on selgrootud: putukate valmikud ja vastsed, limused, väheharjasussid.
Rahvapärased nimetused.
Kiivitajat on nimetatud tema iseloomuliku häälitsuse ning agressiivse käitumise järgi järgmiselt: hirmutaja, kiiber, kiivit, poola kana, tillvitt ja vaenulind.
Kaitse.
Rahvusvaheline Looduskaitseliit hindas kiivitaja 2015. aastal võrdlemisi kiire arvukuse vähenemise tõttu ohulähedaste liikide hulka. Tema arvukuse vähenemist põhjustavad põllumajanduspraktikate muutused.
Varia.
2001. aastal valis Eesti Ornitoloogiaühing kiivitaja aasta linnuks. Sel puhul ilmus Eesti Postilt 4. aprillil postmark ja esimese päeva ümbrik.
Tromsø

Tromsø on linn (tiheasustusega paikkond) Norras, Tromsi maakonna ja Tromsø valla keskus. Kesklinn asub Tromsøya saarel.
Elanike arv on 2020. aasta seisuga 40 979. Aastal 2017 oli elanikke 38 980.
Tromsø on sadamalinn ja selles paikneb Norra suurim kalasadam.
Tromsø asub 500 km polaarjoonest põhja pool. Seal asuvad maailma põhjapoolseim ülikool (Tromsø ülikool), toomkirik, botaanikaaed ja planetaarium.
Tromsø ülikool on Arktika uurimise keskus. Ülikoolil on mitu linnakut, lisaks Tromsøle veel Narvikis, Altas, Harstadis, Hammerfestis, Bardufossis ja Kirkenesis.
Põhja-Atlandi hoovuse tõttu pole kliima nii külm kui sellel laiuskraadil tavaliselt. Jaanuari keskmine temperatuur on –4 °C. Madalaim registreeritud õhutemperatuur on –18,4 °C. Suvel tõuseb õhutemperatuur üle 20 °C.
Linnas tegutseb jalgpalliklubi Tromsø IL.
Alumiiniumkaaliumsulfaatdodekahüdraat

Alumiiniumkaaliumsulfaatdodekahüdraat ehk kaaliumalumiiniumsulfaatdodekahüdraat ehk alumiiniumkaaliummaarjas (aktsepteeritud lühendnimetus alumiiniumkaaliumsulfaat; triviaalnimetused maarjajää, mineraalina maarjas, varem "alaun", keemiline valem 
AlK(SO4)2·12H2O, ka K2SO4·Al2(SO4)3·24H2O) on alumiiniumkaaliumsulfaadi kristallhüdraat.
Füüsikalised omadused.
Maarjajää on valge kristalliline pulber.
Ta moodustab ka suuri läbipaistvaid värvituid, enamasti oktaeedrilisi kristalle. Kristallid võivad olla ka kuubilised, nagu varem puhtuse tõttu hinnatud Rooma maarjal. Kuubiliste kristallide saamiseks lisatakse kuumale kontsentreeritud vesilahusele kaaliumkarbonaati, kaltsiumkarbonaati või ammoniaaki, kuni tekib püsiv sade, ning lastakse alles siis jahtuda; nii saadud maarjakristalle nimetatakse neutraalseks või nüriks maarjaks ja need kujutavad endast aluselisi soolasid.
Kristalle kasvatatakse kuumast küllastunud vesilahusest.
Kui kristall pikemat aega õhu käes seisab, moodustub selle pinnale õhuke valge läbipaistmatu murenenud aine kile.
Sulamistemperatuur umbes 92 või 93 °C, 200 °C juures laguneb. Kuumutamisel sulandub maarjas algul oma kristallisatsioonivees, lõpuks jääb järele lõtv valge läbipaistmatu mass (põletatud maarjas, "alumen ustum").
Tihedus on 1,76 g/cm3, erikaal Koppi järgi 1,924.
Kristallisatsioonivee sisaldus on umbes 45%.
Lahustub vees väga hästi, etanoolis ei lahustu. Lahustuvus külmas vees on väga väike, kuuma vees väga suur. See on 20 °C juures 120 g/l, 80 °C juures umbes 2 kg/l. Vesilahus on happelise reaktsiooniga.
On peaaegu lõhnatu, kirbe-magusa maitsega.
Molekulmass on 474,205 amü, molaarmass 474,39 g/mol.
Ettevaatusabinõud.
Tuleb vältida maarjajää tolmu sissehingamist ning aine sattumist nahale ja silma. Suurtes kogustes sööduna võib mõjuda kahjulikult.
Saamine.
Alumiiniumkaaliumsulfaatdodekahüdraadi saamiseks kuumutatakse nõrgalt põletatud, võimalikult rauavaba savi 50-protsendises väävelhappelahuses. Eraldub ränihape ning moodustub alumiiniumsulfaat. Lahust lahjendatakse veega ning eemaldatakse lahustumatu ränihape. Lisatakse kaaliumsulfaati või ka kaaliumkloriidi. Eraldub valge pulbrina "maarjajahu", mis puhastatakse ümberkristalliseerimise teel kuumast veest välja ja muudetakse suurteks kristallideks. Tooraineks sobivad ka boksiit ja krüoliit.
Kasutamine.
Maarjajääd kasutatakse vee puhastamiseks, kanga tulekindluse suurendamiseks, mõningate antiperspirantide koostises.
Varem kasutati seda laialdaselt naha parkimiseks ning lõnga värvimisel värvi säravamaks muutmiseks. Nüüd on selle asemel kasutusel alumiiniumsulfaat.
Rahvameditsiinis kasutatakse maarjajääd väikeste verejooksude peatamiseks. Varem on maarjajääst pulka tarvitatud habemeajamisel tehtud väikeste sisselõigete verejooksude korral, kuna ta peatab verejooksu väga kiiresti.
Toiduainetööstuses kasutatakse maarjajääd tähisega E 522 happesuse regulaatori ja stabilisaatorina.
Tsipi Livni

Tsipi Livni (kasutatakse ka nimekuju "Tzipi Livni"; täisnimega Tsipora Livni, heebrea: ציפי לבני; sündinud 8. juulil 1958 Tel Avivis) on Iisraeli paremtsentristlik poliitik, aastatel 2006–2009 Iisraeli välisminister ja ühtlasi peaministri kohusetäitja (täitis peaministri kohustusi tema äraolekul). Aastail 2009–2012 oli ta Iisraeli opositsioonijuht. 
Tsipi Livni isa Eitan Livni sündis Hrodnas (praegu Valgevene) ja kuulus pärast Iisraeli asumist sionistlikku rühmitusse ETZEL. Ta oli lühikest aega ka Iisraeli parlamendi Knesseti liige erakonna Likudi nimekirjas.
Tsipi Livni teenis Iisraeli armees, kust läks erru leitnandi auastmes. Seejärel oli ta 4 aastat riikliku luureagentuuri Mossad teenistuses (analüütikaosakond). Ta on lõpetanud Bar Ilani Ülikooli juristina ning töötas aastaid avaliku ja äriõiguse alal.
Poliitikas oli Livni aastaid Likudi liige, mille liikmena valiti ta 1999 esimest korda Knessetisse. Ta toetas tollase peaministri Ariel Sharoni otsust Likudist lahku lüüa ja astus 20. novembril 2005 Sharoni uude parteisse Kadima.
2001. aastast on ta olnud eri ametikohtadel Iisraeli valitsuses: regionaalse koostöö minister, põllumajanduse ja maapiirkondade arengu minister, immigratsiooniminister ja ehitusminister. Oktoobrist 2005 maini 2006 oli ta justiitsminister ja alates jaanuarist 2006 ühtlasi välisminister. 4. mail 2006 sai temast ühtlasi asepeaminister Ehud Olmerti uues valitsuses.
Tsipi Livni on Golda Me'iri järel teine naisvälisminister Iisraeli ajaloos.
17. septembril 2008 valiti ta Ehud Olmerti tagasiastumise järel Iisraeli valitseva Kadima partei esimeheks, mis avas talle ühtlasi tee peaministri ametikohale. 22. septembril tegi president Shimon Peres Livnile ülesandeks valitsus moodustada. Edu korral oleks Livnist saanud Iisraeli ajaloo teine naispeaminister. Et Livnil ei õnnestunud valitsust moodustada, soovitas ta 25. oktoobril korraldada ennetähtaegsed parlamendivalimised, kus Kadima kaotas parempoolsele Likudi parteile.
27. märtsil 2012 kaotas ta erakonna esimehe koha sisevalimistel endisele kaitseministrile Shaul Mofazile. Sama aasta 1. mail teatas ta ka oma lahkumisest parlamendiliikme ametikohalt, kuid kinnitas, et jääb edasi poliitikasse. Novembris teatas ta, et naaseb poliitikasse uue vasaktsentristliku partei Hatnua (Liikumine) juhina.
Kui arvamusküsitlused näitasid, et Hatnua parteil pole mingit võimalust valimiskünnist ületada, teatas Tzipi Livni 18. veebruaril 2019, et loobub poliitikast ja partei loobub valimistel osalemisest. 
Ta on abielus advokaat Naftali Schnitzeriga ja kahe täiskasvanud lapse ema.
1111

1111. aasta
Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand
Aastakümned: 1060. aastad 1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad - 1110. aastad - 1120. aastad 1130. aastad 1140. aastad 1150. aastad 1160. aastad
Aastad: 1106 1107 1108 1109 1110 - 1111 - 1112 1113 1114 1115 1116
Tahhükardia

Tahhükardia ehk südamepekslemine on tavapärasest kõrgem südame löögisagedus. Tahhükardia piiriks loetakse kokkuleppeliselt 100 lööki minutis.
Nagu ka muid südame rütmihäireid, esineb tahhükardiat tervetel inimestel sageli; see ei pruugi olla seotud mingi püsiva tervisekahjustusega ega kutsu iseenesest seda esile. Terve inimene talub kaebusteta südame löögisageduse kõikumist vahemikus 40–160 (ja enam) lööki minutis. 
Südame löögisageduse suurenemist võivad tervetel inimestel esile kutsuda füüsiline pingutus, teatud ravimite tarvitamine, autonoomse närvisüsteemi või endokriinsüsteemi talitluse omapärad.
Tahhükardia on sage ärevushäirete sümptom.
Terve südame korral tahhükardiat ei ravita.
Tahhükardia võib olla ka südame teatud haiguslike seisundite sümptom.
Südamepauna tamponaad

Südamepauna tamponaad on eluohtlik kardioloogiline seisund, mille korral südamepauna koguneb vedelikku, mis võib tekitada paisu südame parema poole ees ning seeläbi viia kardiogeense šoki tekkimiseni.
Südametamponaadi korral on vedeliku eemaldamiseks sageli vajalik teostada perikardiotsenees: nõela abil eemaldatakse (tavaliselt ultrahelikontrolli all) südamepaunast liigne vedelik.
Heinrich Johann von Jannau

Heinrich Johann von Jannau (6. märts 1753 Holstre – 30. jaanuar 1821 Laiuse) oli baltisaksa päritolu Liivimaa publitsist ja kirikutegelane.
Elulugu.
Ta oli pärit vanast reformatsiooni ajal Böömimaalt lahkunud suguvõsast. Tema isa oli Holstre mõisavalitseja ja rentnik Friedrich Gustav Jannau (u 1717−1788) ja ema Anna Catharina von Heydeken. Õppis Riia toomkoolis, kus õpetajaks oli Johann Gottfried Herder. 1770–1773 tudeeris Göttingeni ülikoolis teoloogiat ja kuulas muuhulgas saksa valgustajast ajaloolase August Ludwig von Schlözeri loenguid. Liivimaale naasnuna sai temast esmalt 1776. aastal Põlva pastor-adjunkt ja seejärel 1779. aastal Laiuse pastor, kellena oli ametis surmani. Kui tema isa omandas 1784. aastal Püha Rooma keisrilt aadlitiitli (rüütel), tõsteti aadliseisusse ka Heinrich Johann. Aastal 1814 sai temast Tartu praostkonna praost ja 1819. aastal Liivimaa konsistooriumi assessor.
Heinrich Johann von Jannau tähtsus.
Ta avaldas kirjutisi Balti kubermangude olude ja ajaloo kohta, arvustas pärisorjuse liialdusi ning nõudis talupoegadele mõningat omandiõigust. Samuti taotles ta talupoegade koormiste normeerimist, talurahvakohtute asutamist ja talurahvakoolide eest hoolitsemist. Tema peateos "Geschichte der Sklaverey und Charakter der Bauern in Lief- und Ehstland" (1786) on vanim eesti talurahva ajalugu käsitlev monograafia.
Rääbise mõis.
1802. aastal omandas ta vabahärra Hermann von Wrangellilt Rääbise pandimõisa. 1811. aastal pantis ta selle edasi.
Perekond.
Tema vend Carl Gustav von Jannau (1752−1810), oli Riia bürgermeister ja Riia konsistooriumiringkonna Riia linnakonsistooriumi president.
Naitus 1784. aastal Võikvere mõisaomaniku tütre Auguste Johanna von Yhrmanniga (1761−1800). Pärast viimase surma abiellus 1803. aastal leskproua Sophie Elisabeth von Wrangelliga (sündinud von Mandenstierna) (1776−1836). Tema poeg Heinrich Georg von Jannau oli Hargla ja Laiuse, teine poeg Otto August von Jannau Riia Jakobi koguduse pastor.
Cádizi provints

Cádizi provints on provints Hispaanias Andaluusia autonoomse piirkonna lõunaosas. Provintsi keskus on Cádizi linn.
Kliima.
Cádizi aasta keskmine temperatuur on +16,1 °C, jaanuaris +12,7 °C, augustis +24,5 °C.
Aastas sajab keskmiselt 120 mm, sealhulgas jaanuaris 92 mm ja augustis 3 mm sademeid. Aastas paistab päike keskmiselt 3016 tundi, sealhulgas jaanuaris 174 ja augustis 343 tundi.
Haldusjaotus.
Vallad.
Cádizi provintsi kuuluvad järgmised 45 valda:
Córdoba provints

Córdoba provints on provints Hispaania lõunaosas Andaluusia autonoomses piirkonnas. Provintsi keskus on Córdoba linn.
Kliima.
Córdoba provintsi aasta keskmine temperatuur on +10,4 °C, jaanuaris +4,2 °C, augustis +17,7 °C.
Aastas sajab keskmiselt 608 mm, sealhulgas jaanuaris 82 mm ja augustis 3 mm sademeid. Aastas paistab päike keskmiselt 2767 tundi, sealhulgas jaanuaris 162 ja augustis 338 tundi.
Haldusjaotus.
Vallad.
Córdoba provintsi kuuluvad järgmised 77 valda:
"Vallad on loetletud nende artikleid arvestamata"
Francisco Ramón de Eguía Letona

Francisco Ramón de Eguía Letona (15. mai 1750 Bilbao – 6. jaanuar 1827 Madrid) oli Hispaania regendinõukogu esimees 1823. aasta maist oktoobrini.
Gabriel de Císcar y Císcar

Gabriel de Císcar y Císcar (17. märts 1760 Oliva, Valencia – 12. august 1829 Gibraltar) oli Hispaania regendinõukogu liige 1823. aasta juunist oktoobrini.
Parthenopaios

Parthenopaios on vanakreeka mütoloogias üks või kaks tegelast.
Tavaliselt räägitakse ühest Parthenopaiosest, kes oli Hippomenese ja Atalanta ainus laps ja langes sõjas Seitse Teeba vastu ühena sõjapealikest, olles kaotajate poolel.
Esiteks tundub Hippomenese ja Atalanta poeg liiga noorena selleks, et sõjas Seitse Teeba vastu pealikuks saada. Äärmisel juhul sobiks 10 aastat hiljem toimunud epigoonide sõjaretk. Teiseks torkab silma, et enamik sõjapealikke olid omavahel sugulased; ei Hippomenes ega Atalanta kuulunud Argose kuningasukku. Kolmandaks kasvas Hippomenese ja Atalanta poeg üles Boiootias, mille pealinn oli Teeba, ja pidi seetõttu sõdima oma pealinna vastu.
Apollodorose järgi oli Parthenopaioseid kaks. Üks neist oli Hippomenese ja Atalanta poeg. Teine oli Argose kuninga Talaose poeg ning seega Adrastose ja Hippomedoni vend, Amphiaraose naisevend, Polyneikese ja Tydeuse äia vend.
Parthenopaiose tappis Apollodorose järgi Periklymenos, Euripidese järgi Amphidikos. Adrastos pidas langenute matusetuleriida juures kõne, mille järgi Parthenopaiost mehed austasid ja paljud naised armastasid. Ta ei teinud iial ülekohut, rõõmustas, kui tema rahvas rõõmu tundis, ja kurvastas, kui tema rahvas oli kurb.
Pole teada, et tal oleks naist või järglasi olnud.
Hansumäe kivikülv

Hansumäe kivikülv asub Harjumaal Viimsi vallas Muuga külas Muuga Kabelikivist 700 meetri kaugusel loodes Hansumäe talu ümbritsevas soises sanglepa-toomingalodus. See koosneb 10 rändrahnust: 6 neist lesib üsna lähestikku vana talumaja ümber, 4 üksikult pisut kaugemal.
Neist suurim rahn on 31,2-meetrise ümbermõõduga Hansumäe hiidrahn. Hiidrahnu ümbruses on mitmesaja meetri laiune kivikülv. Kive jätkub kõrvalasuva Mustamäe talu metsa allagi.
Amphoteros

Amphoteros oli vanakreeka mütoloogias Arkaadia kuningas, Alkmaioni ja jõejumala Acheloosi tütre Kallirrhoe poeg, kellest väitsid end põlvnevat Atika aristokraadisuguvõsa alkmaioniidid.
Alkmaion oli abielus Arkaadia kuninga Phegeose tütre Alphesiboiaga. See abielu läks lõhki. Alkmaion leidis endale uue naise Kallirrhoe ja läks Arkaadiasse oma ema ehete järele. Phegeos laskis oma poegadel teda jälitada ja tappa, sest see oli väiksem häbi kui lahutus.
Pärast Alkmaioni surma sünnitas Kallirrhoe kaksikud pojad Amphoterose ja Akarnanose. Ta palus Zeusilt, et pojad kiiremini suureks kasvaksid, et võiksid isa eest kätte maksta. Zeus täitis naise soovi. Vennad lõid maha nii Phegeose, tema naise kui ka kõik nende pojad.
Amphoteros asutas Arkaadias uue dünastia. Tema vend Akarnanos naasis kodumaale ja asutas seal uue riigi Akarnaania, mida valitsema hakkas.
Alumiiniumkaaliumsulfaat

Alumiiniumkaaliumsulfaat (keemiline valem KAl(SO4)2) on alumiiniumi ja kaaliumi kaksiksulfaat. 
Molekulmass on 258,207 amü. 
Ta esineb peamiselt hüdratiseerunud kujul alumiiniumkaaliumsulfaatdodekahüdraadina.
Toiduainetetööstuses kasutatakse alumiiniumkaaliumsulfaati lisaainena küpsetuspulbris ning selle E-aine kood on E522.
Süsteemibioloogia

Süsteemibioloogia ehk süsteembioloogia on suhteliselt uus lähenemisviis bioloogias, mis püüab molekulaar-, raku-, organismi- ja teiste tasandite struktuure tervikuna uurides mõista, kuidas bioloogilised süsteemid töötavad. Uurides suhteid ja interaktsioone bioloogilise süsteemi eri osade (näiteks geeni- ja valguvõrgustikud, signaliseeriv süsteem, metaboolsed rajad, organellide süsteem jne) vahel, loodetakse lõpuks aru saada, kuidas kogu tervik töötab. 
Molekulaarbioloogiaga võrreldes ei ürita süsteemibioloogia süsteemi tükkideks lammutada, uurida tükke eraldi ja siis üritada nendest tükkidest tervikut kokku panna. 
Kasutades molekulaarbioloogia teadmisi, on süsteemibioloogid võimelised esitama hüpoteese, mis seletavad terviksüsteemi käitumist. Mis veel tähtsam, nad on ka võimelised nende hüpoteeside järgi looma süsteemi matemaatilise mudeli. Neid mudeleid aga saab kasutada, et ennustada, kuidas erinevad muutused süsteemis mõjutavad süsteemi ja nende usaldusväärsust saab päris elus testida. Uued meetodid üritavadki selleni jõuda, et teha võimalikult täpseid mudeleid, millega saaks ennustada, millised muutused leiavad aset organismis, kui me teda teatud viisil mõjutame.
Süsteemibioloogia põhiprintsiibid on sõnastanud Denis Noble.
Eestis on süsteemibioloogiat õpetanud Toomas Neuman. Süsteemibioloogiale oli pühendatud 39. teoreetilise bioloogia kevadkool aastal 2013.
Lampedusa

Lampedusa on saar Vahemeres, Pelagie saarte suurim saar. Ta asub 205 km kaugusel lõunas Sitsiiliast ja 113 km kaugusel idas Tuneesiast.
Lampedusa kuulub poliitiliselt Euroopasse, täpsemalt Itaalia Agrigento provintsi, ent loodusgeograafiliselt Aafrikasse, sest meri saare ja mandri vahel ei lähe sügavamaks kui 120 m. Saare pindala on 20 km².
Lampedusa vald hõlmab ka 45 km kirdes asuva Linosa ja 17 km loodes asuva Lampione saare. Esimene neist on asustatud (450 elanikku), teisel asub vaid automaatne tuletorn. Valla ametlik nimi on Lampedusa ja Linosa.
Lampedusal ei ole muid veeallikaid peale vihma, mida ei saja just palju (300 mm aastas). Elanike peamised elatusallikad on kalandus, põllumajandus ja turism. Saarel on ka USA rannavalvejaam.
Lampedusat Sitsiiliaga ühendavad parvlaevad käivad Agrigento provintsist Porto Empedocle sadamast. Lampedusal on ka väike lennujaam, mis töötab peamiselt suvel.
Veel 1834. aastal oli saar asustamata.
15. aprillil 1986 tulistas Liibüa paar Scud-raketti USA rannavalvejaama pihta kättemaksuks selle eest, et ameeriklased Tripolit ja Benghazit pommitasid.
Viimastel aastatel on saar Euroopa Liitu pääseda soovivate illegaalsete immigrantide peamisi sihtpunkte. Itaalia on sõlminud Liibüaga kokkuleppe, et kõik põgenikud Lampedusalt toimetatakse kiiresti Liibüasse.
Batu-khaan

Batu-khaan (umbes 1205–1255) oli mongoli valitseja ja Kuldhordi rajaja. Ta oli Tšingis-khaani pojapoeg.
Mongolite sõjakäik Venemaale.
1235. aastal asus arvatavasti 20 000–40 000-meheline mongolite sõjavägi Karakorumist teele, liikudes tärkava rohu järel läbi praeguse Kasahstani, edasi üle Volga jõe ja hävitas järgmisel aastal Volga bulgaaride riigi. Eelneva mongolite sõjakäigu ajal, 1223. aastal peale võidukat Kalka lahingut, olid bulgaarid mongolite väge peale Volga ületamist rünnanud ning neid võitnud. 
1237. aastal alustasid mongolid rüüsteretke Venemaale ja vallutasid esmalt Rjazani linna. Samal aastal põletati maha ka Moskva ja Kolomna. Veebruaris 1238 piirati sisse Vladimiri linn, mis kolme päeva pärast vallutati ja maha põletati. Seejärel jagas Batu-khaan oma väe osadeks, mis hävitasid veel 14 vene linna, sealhulgas Tveri ja Rostovi. 1238. aastal käis ta Krimmis ja Mordvas rüüsteretkel, et kindlustada enne polovetside ründamist tagalat. Viimased leidsid varjupaiga Ungaris. 1240. aastal vallutasid mongoli väed Kiievi.
Mongolite rüüsteretkest jäid puutumata need vene vürstiriigid, kes ei osalenud Kalka lahingus polovetside ja merkiidide liitlastena, välja arvatud need vürstiriigid, millest tuli sõjaväel läbi minna. Paljud vene linnad maksid mongolitele ja pääsesid vallutamisest.
Mongolite sõjakäik Euroopasse.
Edasi tungisid Batu-khaani väed kolmes osas Euroopasse. Üks osa vallutas Poola, purustades Sileesia hertsogi ja Saksa ordu ühendväed. Teine osa ületas Karpaadid ja kolmas osa liikus Doonau kallast mööda Ungarisse, kus purustas 1241. aasta aprillis Muhi lahingus Ungari kuninga Béla IV väed. 1242. aasta alguses tungisid Batu-khaani väed Austriasse ja Dalmaatsiasse. Mongolite väkke kuulusid ka värvatud liitlasväed Venest ning alistatud stepirahvad.
1242. aasta alguseks olid Batu-khaan ja tema väepealik Subutai saavutanud oma retke eesmärgi – polovetsid (kes olid liitunud mongolite verivaenlaste merkiididega) olid purustatud ning kadusid edaspidi ajaloo areenilt. Batu-khaanini jõudis teade suurkhaan Ugedei surmast ning mongoli väed otsustasid tagasi kodumaale pöörduda. Batu-khaanile jäi asutatud Kuldhordi vaid 1000–4000 mongoli sõjameest. 
Batu-khaani konflikt järgmise suurkhaani Güyük-khaaniga sundis teda otsima liitlast Venemaalt. Selleks sai Aleksander Nevski, kes lootis mongolite abiga ellu viia oma poliitilisi ambitsioone. Pärast rüüsteretke aastatel 1237–1238 tungisid mongolid järgmisel korral Põhja-Venemaale alles Aleksander Nevski kutsel, tema poliitilisi vastaseid kõrvaldama. Nevski sõlmis Kuldhordiga lepingu, mille kohaselt maksis ta mongolitele nende abi eest. Hiljem muutus see maks juba Kuldhordi-poolseks nõudeks.
1242. aastal rajas Batu-khaan Volga alamjooksule oma pealinna Sarai. Pärast tema surma sai Kuldhordi valitsejaks Batu-khaani poeg Sartak, kes jätkas Aleksander Nevski liitlasena Batu-khaani poliitikat.