Burgundia krahvkond

Burgundia vabakrahvkond (prantsuse "Franche Comté de Bourgogne"; saksa "Freigrafschaft Burgund") oli keskaegne krahvkond (aastatel 982–1678), mis paiknes Prantsusmaa endises provintsis ja tänapäevases piirkonnas Franche-Comté, mille prantsuse nimi meenutab veelgi selle krahvi tavatut tiitlit: Freigraf ('vabakrahv' või "franc comte" prantsuse keeles, seepärast mõiste "franc(he) comté" sellele feodaalsele vürstkonnale). Krahvkonda ei tohi segamini ajada läänepoolsema Burgundia hertsogkonnaga ("Bourgogne"), mis oli Prantsusmaa lään aastast 843.
Ajalugu.
Piirkonna, mis kord kuulus vanasse Burgundia kuningriiki, alistasid frangid aastal 543 ja see liidendati Karolingide impeeriumisse. Impeeriumi jagamisel 843. aasta Verduni lepinguga eraldati piirkond Saône jõest läänes Lääne-Frangi riigile kui Prantsuse Burgundia hertsogkond, endise Burgundia kuningriigi lõuna- ja idapoolsed osad läksid Kesk-Frangi riigile keiser Lothar I alluvusse. See Kesk-Frangi osa taasasutati kahe sõltumatu üksusena, lõunapoolse Alam-Burgundiana aastal 879 ja põhjapoolse Ülem-Burgundiana kuningas Rudolf I alluvuses aastal 888, millest Burgundia krahvkond moodustas läänepoolse osa.
Karolingide impeeriumi kokkukukkumise ajal taasühendati nii Alam- kui ka Ülem-Burgundia aastal 933 kuningas Rudolf II võimu alla Arelaati, mis ise kukkus kokku seoses feodaalse anarhiaga pärast valitseva suguvõsa hääbumist aastal 1032. Arelaat läks Saksa-Rooma riigi kontrolli alla, kui selle päris keiser Konrad II Saali dünastiast, Burgundia hertsogkonda hakkas valitsema Prantsuse Kapetingide kõrvalharu.
Aastal 982 sai Itaalia kuninga Adalbert II poeg, Mâconi krahv Burgundia hertsogkonnas Otto Wilhelm oma ema Gerberga käest Burgundia krahvkonna. Seetõttu sai temast Bosoniididest Burgundia hertsogite kõrvalharu, krahvliku Burgundia-Ivrea dünastia esiisa, kes põlvnes 10. sajandi hertsog Rudolfi vennast Hugues Mustast ja Hugues' väimehest Gilbertist. Otto Wilhelm päris pärast oma kasuisa hertsog Henri I surma ka Burgundia hertsogkonna, kuigi hertsogkonna konfiskeeris tagastatud läänina Prantsusmaa kuningas Robert II kaks aastat hiljem. Ta oli võimeline säilitama valitsemise vaid Arelaadi krahvkonna üle, residentsiga Doles. Kaubateede areng üle Juura ja soolakaevanduste areng kindlustasid krahvkonna õitsengu ja selle linnad säilitasid feodaalkonfliktides oma vabaduse ja erapooletuse.
11. sajandi lõpus ülendas Konradi poeg keiser Heinrich III Besançoni peapiiskopi ülemkantsleri ametisse ja andis Besançonile auastme "Reichsstadt" (riigilinn) keisri otseses alluvuses. Gui de Bourgogne, Burgundia krahvi Renaud II vend, sai hiljem paavstiks ja sõlmis keiser Heinrich V-ga Wormsi konkordaadi. 12. sajandil lubas keiserlik kaitse Besançonile arengut, kuid aastal 1127, pärast Guillaume III mõrvamist, raputas tema nõbu Burgundia krahv Renaud III keiserliku ikke maha. Burgundiat hakati sestpeale kutsuma "Franche-Comté", "vabakrahvkond".
Keiser Friedrich I Barbarossa taaskehtestas keiserliku mõjuvõimu, vangistas krahv Guillaume IV venna ja laiendas oma mõju, abielludes pärast Guillaume IV surma Renaud III tütre ning Guillaume IV vennatütre ja pärija Béatrice I-ga. Pärast keiser Friedrichi surma aastal 1190 sai tema noorem poeg Otto I Burgundia krahvkonna ja omandas haruldase (unikaalse?) ülemkrahvi tiitli. Talle järgnes troonil tema tütar Béatrice II ja selle abikaasa, Merania hertsog Otto I; neile omakorda järgnesid nende poeg Otto III ja tütar Adelaide.
Pfaltskrahvid jagasid palju aastaid võimu krahvkonna suurte feodaalperekondadega, eriti Chaloni perekonnaga, mis pärines Guillaume IV ja Chaloni krahvkonna pärija Béatrice de Thierni pojapojast, Auxonne'i krahvist Stéphane III-st. Krahvide võim taastati alles Hugues de Chaloni ja Burgundia pfaltskrahvinna Adelaide'i abieluga. Siiski ei takistanud see nooremat poega Jean de Chalon-Arlayd võtmast kontrolli vasallriikide üle.
Hugues' ja Adelaide'i poeg Otto IV oli Burgundia feodaalkrahvidest viimane. Ta abiellus esmalt Bari krahvi tütrega, siis Prantsusmaa kuninga (1226–1270) Louis IX venna lapselapse, krahvinnna Mahaut d'Artois'ga. See abielu tõi krahvkonna Prantsusmaa mõju alla. Otto IV ja Mahaut' tütred Jeanne ja Blanche abiellusid vastavalt Prantsusmaa kuningate (1316–1322) Philippe V ja (1322–1328) Charles IV, kuningas (1285–1314) Philippe IV poegadega. Jeanne'ist sai Prantsusmaa kuninganna pärast Tour de Nesle afääri üheks kangelannaks olemist. Selles samas afääris leiti Blanche abielurikkumises süüdi olevat ja vangistati elu lõpuni. Need sündmused on talletatud Maurice Druoni ajaloolises romaanisarjas "Neetud kuningad".
Pärast tülitsemist parunitega ja pärast uut mässu Prantsusmaa vastu Jean de Chalon-Arlay juhtimisel loovutas Otto IV krahvkonna kaasavarana oma tütrele ja määras Prantsusmaa kuninga aastal 1295 kaasavara hooldajaks. Tütre ja pärijanna Jeanne'iga abielludes taasühendas Burgundia hertsog Eudes IV hertsogkonna ja krahvkonna oma võimu alla; talle järgnes troonil tema pojapoeg hertsog Philippe I. Personaalunioon katkes taas aastal 1361 pärast Philippe'i surma pärijateta, kui Burgundia hertsogkond arestiti tagastatava läänina Prantsusmaa kuninga (1350–1364) Jean II poolt, samas keiserliku krahvkonna päris Philippe'i tädi Marguerite I, krahv Otto IV lapselaps. Aastal 1382 pärandas ta oma valdused oma pojale, Flandria krahv Louis II-le.
Kuna Louis II ei jätnud meessoost pärijaid, oli Burgundia krahvkond osa tema tütre Marguerite tohutust kaasavarast, mille aastal 1405 päris selle poeg, Burgundia hertsog Jean Kartmatu. Krahvkonda ja hertsogkonda valitseti taas personaalunioonis tema järeltulijate poolt Valois-Burgundia dünastiast kuni hertsog Charles Südi surmani 1477. aasta Nancy lahingus. Tema nõbu, Prantsusmaa kuningas (1461–1483) Louis XI okupeeris kohe krahvkonna, millele oli ägedalt vastu Habsburgi ertshertsog Maximilian I, Charlesi tütre Marie abikaasa. Kuigi prantslased kaotasid aastal 1479 Guinegatte lahingu, säilitasid nad krahvkonna, kuni Louis' järglane, kuningas Charles VIII, soovides vabaneda konfliktidest krahvkonna pärast, et tungida Napolisse, loovutas selle 1493. aasta Senlis lepinguga jälle Saksa-Rooma keiser Maximilianile ja tema pojale Philipp Ilusale. Koos Madalmaadega läks Burgundia krahvkond Habsburgide Hispaania, kuni see Nijmegeni rahuga aastal 1678 lõplikult Prantsusmaaga liideti.
Burgundia krahvide loend.
Järgnev on Burgundia krahvide loend ajavahemiku 982–1678 kohta (mitte segamini ajada Burgundia hertsogkonnaga).
Habsburgid (1482–1678).
Aastal 1678 annekteeris Burgundia krahvkonna Nijmegeni rahu kohaselt Prantsusmaa.