Ülem-Burgundia

Ülem-Burgundia (ka Transjuraania Burgundia (prantsuse "Bourgogne transjurane"), ka Transjuraania) on Burgundia osa ida pool Juura mägesid, mis koos läänepoolse Burgundia krahvkonnaga moodustasid aastast 868 Ülem-Burgundia kuningriigi, hõlmates Juura mäeaheliku mõlemad küljed. Eesliide "ülem-" viitab selle paiknemisele Rhône'i oru ülemises osas, et eristada seda Alam-Burgundiast ("Tsisjuraania") ja ka Burgundia hertsogkonnast Saône'i jõest läänes. Ülem-Burgundia taasühendati Alam-Burgundia kuningriigiga aastal 933 (vaata Burgundia kuningriik), liidendati Arles'i kuningriiki (Arelaati).
Selle pindala vastab jämedalt Lääne-Šveitsile (osad lääne pool Brünig-Napf-Reussi joont, sealhulgas Romandia ning Berni, Aargau ja Valais' kantonid) ning Prantsusmaa piirkonnale Franche-Comtéle, samuti Prantsuse departemangude Haute-Savoie ja Aini külgnevatele osadele, ning Valle d'Aostale, mis nüüd on Itaalias.
Ajalugu.
Transjuraania oli algselt hertsogkond Karolingide impeeriumis ja Kesk-Frangi riigi osa keiser Lothar I ajal pärast jagunemist 843. aasta Verduni lepinguga. Pärast keiser Lothari surma aastal 855 liitis tema poeg Lothar II oma Ülem-Burgundia osa oma Lotringi kuningriigiga ja kui tema vend Charles aastal 863 suri, omandas ka mõned põhjapoolsed osad kadunukese kuningriigist. Transjuraaniat valitses siis Hugbert, Bosoniidide dünastia võsu, Arles'i krahvi Boso Vanema noorem poeg, ja oma õe Theutberga kaudu Lothar II naisevend. Hugbert langes pärast Lothar II lahutust Theutbergast siiski soosingust, alistati aastal 864 Orbe lahingus ja asendati Auxerre'i krahvi Konrad II-ga Vanemast Welfide dünastiast, kes aastast 866 valitses Transjuraaniat markkrahvina. Kui Lothar II aastal 869 suri, jagati tema riik 870. aasta Meersseni lepinguga tema onude Charles II Paljaspea ja Ludwig Sakslase vahel.
Keiser Karl Paks, Ludwig Sakslase poeg, taasühendas aastaks 884 veel kord kõik Karolingide territooriumid, välja arvatud aastal 879 Boso poolt rajatud Provence'i Alam-Burgundia kuningriik. Kui Karl kukutati ja aastal 888 suri, kogunes Ülem-Burgundia aadel ja kõrgvaimulikud St. Maurice'is ning valis kuningaks Auxerre'i krahvi Rudolfi, Welfide dünastiast markkrahvi Konrad II poja.
Esiteks püüdis Rudolf taasühendada Lothar II Lotringi riiki, kuid tugev vastuseis Ida-Frangi riigi kuninga, keiser Arnulfi, ja tema poja Zwentiboldi poolt sundis teda keskenduma oma Transjuraania ja läänepoolse Franche-Comté territooriumile. Pärast tema surma aastal 912 abiellus tema lesk Willa Alam-Burgundia kuninga Hugues'ga.
Rudolf II sõdis aastal 922 Itaalia kuningriigis, alistas Berengari ja krooniti Itaalia kuningaks. Tema valitsemist vastustasid siiski mässumeelsed aadlikud, kutsusid tema kasuisa Hugues, kes saatis Rudolfi maalt välja ja omandas aastal 926 Pavias Lombardia raudkrooni. Aastal 933 loovutas Rudolf lõpuks kõik nõuded Itaaliale Hugues kasuks ja sai vastutasuks Alam-Burgundia kuningriigi, taasühendades seega kaks territooriumi. Rudolfi Vanemast Welfide dünastiast järglaste
valitsemise ajal sai Burgundia kuningriik tuntuks kui Arelaat, mis seoses valitseva liini hääbumisega aastal 1032 liidendati Saksa-Rooma riiki kui kolmas kuningriik pärast Saksamaad ja Itaaliat, kus Saksamaa kuningad ja Saksa-Rooma keisrid võtsid tiitli Burgundia kuningas.