tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sõlmaed

Sõlmaed on väga formaalse stiiliga aed ristkülikukujulises raamistuses, kuhu kuulub mitmesugused lõhna- ja maitsetaimed, sealhulgas tarinõges, pune, tüümian, sidrunmeliss, iisop, kassinaeris, kummel, rosmariin, saialilled ja kannikesed. Enamik sõlmaedu on nüüdisajal servadest ääristatud pukspuu hekiga, mille lehtedel on magus lõhn, kui neid hõõruda. Algupäraseid sõlmaedu, mida ei ümbritsenud pukspuuhekk, võis täpsemalt nimetada parteriteks. Teeradadeks aiaosade vahel on enamasti kasutatud peent kruusa. Enamik renessansiajastu sõlmaedadest oli moodustatud ruudukujulistest üksustest. Väike aed võis koosneda ühest üksusest, samas suured võisid sisaldada kuut või kaheksat.
Tänapäeval ei ole sõlmaiad eriti populaarsed, sest nende keeruka lahenduse tõttu vajavad nad rohket hooldust. Sõlmaiad olid moes 1485. aastal, mil Tudorid valitsesid Inglismaad. 1603. aastal, kui lõppes Elizabeth I ajastu, jäid ka sõlmaiad maastikuarhitektuuris tagaplaanile.
Esimesed sõlmaiad rajati pealtvaatest lähtuvana ja sümmeetrilisena, et kuningliku perekonna liikmed saaksid neid oma lossidest imetleda. Taimed istutati teemandi, kolmnurkse, ristküliku või mõne muu kujundina, et anda neile kootud eseme või tikandi efekt.
Sügiseti ja talviti, mil lilli oli raske leida, kasutati varasemates aedades lillede asemel maitse- ja ravitaimi, liiva, kruusa, kive ja lõhutud telliseid, et säilitada hästi eristatavad jooned ja värvid.
Tänapäeval on sõlmaiad vähem formaalsed, kuid säilinud sõlmetaoline kujundus. Samuti kasutatakse rohkem mitmesuguseid erinevaid taimi, näiteks värvilisi üheaastaseid taimi, roose ja aromaatseid maitsetaimi. Sõlmaedu, mis on piiritletud madalate põõsastega, kutsutakse lilleaedadeks. Sõlmaed on välja toodud ka Shakespeare'i näidendis "Love's Labour's Lost" ("Asjatu armuvaev").
Näiteid.
Varaseimad sõlmaiad on nüüdseks rohtu kasvanud, kuid algupärased jäljed ja sümmeetria on siiani tajutav. Näide sellest fenomenist on 17. sajandi alguses ehitatud Muchallsi lossi aed Šotimaal. Sõlmaiad on saanud mõõdukalt esinduslikuks aiaks, näiteks:
Vaba Sõna

Vaba Sõna on olnud mitme eestikeelse väljaande nimi:
Lydia Allik

Lydia Allik (sündinud Lydia Alt; 1. aprill 1918 Tartu – 8. juuni 2009 Jõgeva) oli Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku salmilaulja (köster) ja koorijuht.
Eluloolisi andmeid.
Ta  sündis Tartus 1. aprillil 1918 Johannes (Georg) ja Rosalie Wilhelmine Aldi (sünd Müller) peres, lõpetas Tartu Kodumajanduskooli, laulis Tartu Helikunsti Seltsi segakooris (dirigent Miina Härma) ning Tartu Pauluse kiriku segakooris. 
Lydia Allik suri Jõgeval 8. juunil 2009 ja maeti Kaarepere kalmistule.
Teenistuskäik salmilauljana ja koorijuhina.
Isiklikku:.
Lydia Alliku pere: abikaasa Ermil Allik, nende lapsed: Georg Allik, Paul Allik ja Tiina Allik.
Vaata ka.
Tartu Helikunsti Selts
Miina Härma
Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria Kirik
Kaarepere kalmistu
Haljasväetis

Põllumajanduses haljasväetisena kasutatav taim küntakse maasse värskena – ädalana – või niidetakse ja jäetakse maapinnale kõdunema ning siis küntakse sisse – mängides rolli multšina ja mulla omaduste parendajana. Haljasväetisena kasutatakse taimi enamasti kattevilja eesmärgina, et vähendada mullast vee aurustumist, mulla sooldumist, vähendada umbrohtuvust ja kahjurite hulka ning suurendada bioloogilist mitmekesisust. (Lu et al. 2000) Haljasväetist kasutatakse kõige intensiivsemalt maheviljeluses, kus mineraalväetised on keelatud.
Funktsioon.
Haljasväetised külvikorras parandavad suuresti mulla huumusbilanssi ja mulla orgaanilise aine sisaldust. Kasvatades külvikorras liblikõielisi, parandavad mulla toiterežiimi, vee läbilaskvust ja struktuursust (eeskätt savistunud ja tihenenud muldadel), vähendavad taimestikuga erosiooni, umbrohtuvust jne. Liblikõieliste üheks peamiseks funktsiooniks on siduda mügarbakterite abil mulda õhulämmastikku, mis on elutegevuseks vajalik toiteelement temale järgnevatele kultuuridele. Samuti suudavad nad oma pika ja võimsa juurekavaga (valge mesikas) transportida mineraalseid toiteelemente sügavamatest kihtidest ülespoole, et näiteks teraviljadel oleks võimalus omastada toitaineid lihtsamalt. Kuna liblikõielised suudavad raskesti lahustuvat kaaliumit ja fosforit omastada paremini kui teised kultuurtaimed, siis pärast biomassiks kündmist vabanevad need toiteelemendid lihtsamalt kujul. Liblikõieliste järelmõju kestab 2-3 aastat.
Tabel 1. Haljasväetiskultuuride biomassiga mulda viidud lämmastiku kogused (külviaasta sügisel) kg/ha 
Kasvatamine.
Haljasväetiste kultuuride kõige sobilikum künniaeg on varakevadel. Rajades põllule haljasväetist katteviljaga, tuleb külvata nad koos. Kui allakülvil on katteviljast ülekasvamise oht, siis tuleks rajada allakülvina liblikõieline kattevilja tärkamise või hiljemalt 2-3 lehe faasis. Kui liblikõielist haljasväetist kasvatatakse põllul esimest korda, tuleb seemneid töödelda mügarbakteri preparaadiga, et taimikutel saaksid mullas tekkida juurtele mügarbakterid, mille abil seovad nad mulda õhulämmastikku.
Sobivus.
Levinumad haljasväetise kultuurid on punane ristik, valge mesikas ja lutsernid, vähem levinud lupiin ja harilik nõiahammas. Valge mesikas ja lutsernid on Põhja-Eestis eelistatumad just seetõttu, et neile sobivad lubjarikkad mullad. Lõuna-Eestis kasvatatakse rohkem punast ristikut, kuna see sõltub vähem mulla happesusest.
Noorus (täpsustus)

Noorus on lapsepõlvele järgnev eajärk (noorpõlv); ka noorsugu, noored.
Noorus võib tähendada ka järgmist:
Kodumaa (täpsustus)

Kodumaa on maa, kust isik on pärit või mille kodanik ta on.
Kodumaa võib tähendada ka järgmist:
Linda Rosin

Linda Rosin (7. november (vkj)/ 20. november 1904 Lesnoi piirkond, Staraja Derevnja vald, Peterburi kubermang – 26. juuli 1981 Tallinn) oli eesti kujur.
Elukäik.
Ta sündis puusepa perekonnas ning õppis aastatel 1915–1918 algkoolis Petrogradi kubermangus.
Pere tuli Eestisse tagasi 1920. aastal. Ta lõpetas Riigi Kunsttööstuskooli 1925. aastal joonistusõpetaja kutsega. Õppis veel raamatuköitmist ja nahatööd ning omandas ka naiskäsitöö õpetaja kutse. 
Töötas aastatel 1930–1939 Rotterdamis ja Amsterdamis kompvekivabrikus joonistajana.
Õppis 1942–1944 Tallinna Rakenduskunsti Koolis rakendusskulptuuri ja 1945–1948 Tallinna Riiklikus Tarbekunsti Instituudis.
Jäi pärast skulptuuriala lõpetamist instituuti tööle (1950. aastast skulptuuriõppejõud).
Oli 1960. aastast Tallinnas vabakunstnik. 
Looming.
Viljeles 1930. aastail Madalmaades nahkehistööd.
Pärast sõda Eestis viljeles põhiliselt skulptuuri, eeskätt figuurikompositsiooni ja portreed. 1950. aastate kompositsioonides valdab ajastule omane pateetiline inimesekujutus, hiljem sugenes (ms Ida-Saksa 1960.–1970. aastate skulptuuri mõjul) karge tundeline varjund. Portreedele on iseloomulik veidi maneerlik stilisatsioon. Loonud ka ehiskujusid.
Tema loodud on 1968. aastal Kehtna mõisaparki püsitatud ühishaua mälestussammas.
1972. aastast keskendus rohkem õlimaalile.
Näitusi.
Näitustel hakkas osalema 1947. aastal.
Georg Allik

Georg Allik (9. detsember 1943 Tartu – 30. märts 2024 Tartu) oli Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku salmilaulja (köster).
Eluloolisi andmeid.
Ta sündis ülempreester Ermil Alliku ja koorijuht (salmilaulja) Lydia Alliku peres.
Ta õppis Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas ja lõpetas ülikooli inglise filoloogina "cum laude" 1970. aastal.
Ta oli ülikooli keelekeskuse õppejõud alates 1970. aastast kuni pensionile siirdumiseni. 
Alates 1995. aastast kuni elu lõpuni oli ta Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja vaga Egiptuse Maria koguduse salmilaulja (köster) ja ka koguduse vanem.
Maetud Kaarepere kalmistule.
Isiklikku.
Tema isa oli Ermil Allik, ema Lydia Allik ja vend Paul Allik. Ta õde on Tiina Allik.
Eduard Dietl

Eduard Wohlrat Christian Dietl (21. juuli 1890 Bad Aibling – 23. juuni 1944 Steiermargi maakond) oli Saksamaa sõjaväelane (kindralooberst), nii Esimesest kui Teisest maailmasõjast osavõtnu. Teda oli autasustatud Raudristi Rüütliristiga tammelehtede ja mõõkadega.
Ta alustas teenistust aastal 1909 ohvitseri kandidaadina 5. Baieri jalaväepolgus, aastal 1911 sai ta leitnandiks.
Kiir (ajaleht, 1927)

Kiir (alapealkirjaga "Töörahva ajaleht") oli bolševike juhitud ajaleht, mis ilmus korra nädalas 12. jaanuarist kuni 13. maini 1927 Tallinnas.
Väljaandja ja vastutav toimetaja oli Aleksander Luik. Ajalehte trükiti trükikojas Vaba Maa.
Ajaleht suleti korduvalt, kuid asemele ilmusid uued ajalehed, mis jätkasid Kiire aastakäiku ja läbivat numeratsiooni:
Lopets

Lopets on küla Venemaal Leningradi oblastis Volossovo rajoonis. Küla on peamiselt suvilateasula.
2017. aasta 5. aprilli varahommikul süütas Peterburist pärit mees kogu küla põlema, pidades seda Peterburi metroo pommiplahvatusega seotud terroristide pelgupaigaks. Tulekahju hävitas üheksa maja ning neli kõrvalhoonet.
Ermil Allik

Ermil Allik (29. jaanuar 1917 Kaarepere – 22. aprill 2003) oli eesti õigeusu vaimulik (ülempreester).
Elulugu.
Ta sündis 1917. aastal Tartumaal Kaareperes talupidaja Augustin Alliku ja Armilde Pauline Alliku (sündinud Klarmann) peres. Lõpetas Tartu ühiskommertsgümnaasiumi 1936. aastal, õppis aastatel 1937–1941 Tartu Ülikooli veterinaaria osakonnas, astus 1938. aastal korporatsiooni Fraternitas Tartuensis liikmeks, sooritas 1943. aastal vaimuliku kutseeksami.
Ülempreester Ermil Allik suri 22. aprillil 2003 ja maeti Kaarepere kalmistule.
Isiklikku.
Ermil Alliku abikaasa oli Lydia Allik (sündinud Alt), nende lapsed Georg Allik, Paul Allik ja Tiina Allik.
Ksamili saared

Ksamili saared (albaania keeles: "Ishuj të Ksamilit" või "Ishuj të Tetranisit") on neljast väikesest saarest koosnev saarestik Lõuna-Albaania rannikuvetes. 
Saared on üldpindalaga 7,1 hektarit (17,5 aakrit) ning on tuntud aasta läbi lopsaka looduse ja põliste randade poolest. Saartest idapoolseimal asub Ksamili küla, mille järgi saarestik on nime saanud. 
Ksamili saared kuuluvad Butrinti rahvusparki.
Massimõrv Scheeli krundil

Massimõrv Scheeli krundil oli Nõukogude võimu esindajate poolt Pirita-Kosel toime pandud massimõrv.
Massimõrvad pankur Klaus Scheelile (1890–1961) kuulunud Kose suvemõisa territooriumil leidsid aset 1941. aasta kevadsuvel.
Inimeste süüdimõistmine ja hukkamine.
Pankur Klaus Scheelile kuulunud Kose suvemõisas pidas oma istungeid NKVD vägede sõjatribunal. Ligikaudsel hinnangul oli erinevate sõjatribunalide otsustega mahalastuid Eestis aastatel 1940–1941 üle 400. Enamus neist hukati Tallinnas ja selle läheduses. Hukkamiste keskseks sümboliks sai Kose suvemõis (ehk Scheeli krunt). 
Avastamine.
Suvemõisa territooriumilt leiti 1941. aasta sügisel kümnete mahalastute surnukehasid. Ohvrid olid hukatud enamasti aprillis, aga ka hiljem.
Logorröa

Logorröa (vanakreeka keeles λόγος "logod" "sõna" ja ῥέω "rheo" "voolama") on suhtlemisprobleem, mis väljendub liiga suures sõnahulgas, haiglaslikus vajaduses lobiseda. Mõnikord klassifitseeritakse logorröad kui psüühikahäiret, mis tuleneb erinevate psühhiaatriliste ja neuroloogiliste häirete, sealhulgas afaasia, ajukahjustuste puhul, mis on tekkinud talamuse piirkonnas.
Logorröa võib olla monotoonne rääkimine või mõmisemine, suunatud kas teistele või tõenäolisemalt inimesele endale. Selles võib sisalduda seosetute sõnade või fraaside kordamist. Logorröa põhjused pole teada. Kui on tegemist näiteks emotsionaalse ebastabiilsusega ja sellega seotud suure hulga neuroloogiliste seisunditega, on teised sümptomid kliinilises käsitluses ja teadusuuringutes olulisemad. Muude sümptomite hulka kuuluvad ülemäärane rääkimine, sõnad, milles puudub loogika või põhjus, sõnad, mis võivad solvata teisi inimesi ja suvalised sõnad, millele kuulajad võivad omistada muid tähendusi.
Logorröad ei tohiks segi ajada katkematu kõnega, mida iseloomustab teemalt teemale "hüplemine" ja mida on võimatu katkestada.
Meediainnovatsiooni ja digikultuuri tippkeskus

Meediainnovatsiooni ja digikultuuri tippkeskus (lühendatult MEDIT) asutati Tallinna Ülikoolis 2015. aastal. MEDITi eesmärk on interdistsiplinaarsete loome- ja teadusprojektoride algatamine ja teostamine, mis hõlmavad digitaalsete meedia- ja kommunikatsioonivahenditega kaasnevate kultuurimuutuste ja innovatsiooniprotsesside uurimist, kombineerides selleks ennekõike humanitaarteaduslikke ja majandusteaduslikke perspektiive. Teiseks eesmärgiks on kogutavate teadmiste rakendamine uute digitaalsete meediavormide ja innovaatiliste väljendusvormide loomiseks. MEDITi aluseks on eeldus, et kaasaegse kultuurimuutuse mõtestamiseks ja selles loovalt osalemiseks on vaja kultuurilist, majanduslikku ja tehnoloogilist arengudünaamikat käsitleda ühtses süsteemis, kaasates nii vastavaid teadusdistsipliine kui ka loovpraktikaid.
MEDIT koondab, koordineerib ja arendab teadustegevust TLÜ Balti filmi, meedia ja kunstide instituudis. MEDITi uurimisgrupid on järgmised:
- Auditooriumi uuringud ja osaluskultuur
- Filmi, televisiooni ja visuaalse kultuuri uurimused
- Kultuuriandmete analüütika
- Kultuuripärandi uurimused
- Kunstide didaktika
- Loovuurimus ja praktikapõhised uuringud meedia ja audiovisuaalsete kunstide valdkonnas
- Meediatööstuse uurimused
- Neurokino ja kognitiivsed uuringud
MEDITi tööd juhatavad Katrin Tiidenberg ja Ulrike Rohn
Blaze Starr

Blaze Starr (sünninimi Fannie Belle Fleming; 10. aprill 1932 Wilsondale, Lääne-Virginia – 15. juuni 2015 Wilsondale või Williamson, Lääne-Virginia) oli USA burleskitantsija, striptiisitar ning foto- ja aktimodell.
Ta sündis Lääne-Virginia osariigis 11-lapselises peres. Ta lahkus kodust teismeeas ja kolis Washingtoni, kus hakkas tööle kelnerina. Washingtonis avastas ta Red Snyder, kes soovitas tal tööle asuda meelelahutusäris. Snyderist sai tema esimene mändežer ja Snyderi soovitusel hakkas ta esinema nimega Blaze Starr.
1950. aastatel esines ta Baltimore'is tantsijana paljudes ööklubides ja töötas modellina. Hiljem töötas ta veel New Orleansis. Tal oli armuafäär Louisiana kuberneri Earl Longiga.
1989. aastal valmis tema 1974. aastal ilmunud memuaaridel põhinev film "Blaze", kus peaosades mängivad Paul Newman Earl Longi ja Lolita Davidovich Starri. Filmis tegi pisirolli ka Starr ise.
Starr oli 12 aastat abielus Baltimore'i ööklubi 2 O'Clock Club omaniku Carroll Gloriosoga.
Alandus

Alandus on uhkuse vähendamine, millega võib kaasneda häbi või alluva positsioon. See on emotsioon, mida tunneb inimene, kelle sotsiaalne staatus on just vähenenud. See võib tulla läbi hirmutamise, füüsilise või vaimse väärkohtlemise või pettuse või piinlikkustunde tekkimine inimesel, kes on hakkama saanud kas sotsiaalselt ja juriidiliselt lubamatu teoga. Arvestades, et alandlikkuse põhimõte on ego alandamine, peab alandusega olema seotud teised inimesed, kas kaudselt või vabatahtlikult. 
Alandus on praegu aktiivne teadustöö teema ja seda nähakse kui olulist kuid keerulist liikumapanevat jõudu inimese suhtlemises, millel on mõju nii intrapersonaalsel, inimsuhete -, institutsioonilisel ja rahvusvahelisel tasandil.
Psühholoogiline mõju.
Isik, keda on korduvalt alandatud, võib kannatada depressiooni all, omada enesetapumõtteid ja erinevaid ärevuse staadiumeid nagu post-traumaatiline stress. Staatuse kaotamine, näiteks töö kaotamine või sildistamine (kas valesti või õigesti) seksuaalkurjategijana, võib põhjustada inimeste võimetust normaalselt käituda. Alandatud inimesed võisid olla provotseeritud ja ihata kättemaksu. Mõned inimesed võivad tunda end väärtusetu, lootusetu ja abituna, kaotada reaalsustaju ja sooritada enesetappu.
Karistamine ja ülekuulamistaktika.
Ühe isiku teise poolt alandamist kasutatakse tihtipeale et oma ülemvõimu kinnistada ja on levinum rõhumise või kuritarvitus, mida kasutatakse politsei, sõjaväe või vangla kontekstis juriidilises tegevuses, kas ülekuulamisel või ebaseaduslikul piinamisel. Paljud nüüdseks vananenud avalikud karistused olid tahtlikult mõeldud selleks, et olla alandavad, näiteks kurjategijate sulgedega katmine, häbipost, häbimärgistamine (stigma), mis tähendab, et inimese teost tehakse näidisprotsess, et see oleks hoiatuseks teistele.  
Mõned USA osariigid on katsetanud seadusrikkujate alandamist või häbistmist, avaldades nende nime koos kuriteoga (näiteks: joobes juhtimine).
Alanduse tekitamise viisid.
Alanduse tekitamiseks ei pea tingimata kasutama vägivalda või aktiivset tegevust. Alandada saab ka passiivselt. Näiteks läbi inimese ignoreerimise, võtta talt ära mingi õigus või privileeg. Inimest saab alandada läbi maha jätmise, väärkohtlemise, reetmise või kasutada teda kui vahendit millegi saavutamiseks. Immanuel Kant väitis, et tulenevalt inimese vabast tahtest on inimestes moraalne mõõde, mis tagab meile väärikuse ja õiguse saada eetilise kohtlemise osaliseks. Et kedagi alandada, tuleb teda kohelda mitte tema vääriliselt ja eitada teda ennast kogu tema inimlikkuses.
Kõdistaja

Kõdistaja oli satiirileht, mis ilmus 1908. aastal Viljandis. 
Selle toimetaja ja väljaandja oli Jaan Vinnal. Lehte trükiti Andres Renniti trükikojas. 
Ajaleht oli 8-leheküljeline ning seda trükiti 1500 eksemplari. Leht maksis 6 kopikat.
Müristaja (ajakiri)

Müristaja oli huumoriajakiri, mis ilmus 1905. aastal üks kord kuus Viljandis. 
Toimetaja oli J. T. Vinnal. Kokku ilmus 3 numbrit. Ajakirja trükiti Viljandis A. Peeti trükikojas.
Aleksander Klaas

Aleksander (Andres) Klaas (8. september 1868 Hellamaa – 31. juuli 1935 Tornimäe) oli eesti õigeusu vaimulik: köster-kooliõpetaja, diakon, preester, ülempreester. 
Eluloolisi andmeid.
Ta sündis 8. septembril 1868 Muhus Hellamaal köster Andrei Klaasi ja Maria Klaasi (sünd Holmberg) peres, õppis Leisi õigeusu kihelkonnakoolis, lõpetas Riia Vaimuliku Kooli ja Seminari 1890. aastal ning omandas köster-kooliõpetaja kutse. Aleksander Klaas oli Saaremaa eesnike misjoni nõukogu liige aastatel 1913–1918; Põide Haridusseltsi liige, Pöide Tarvitajate Ühingu esimees aastatel 1907–1910; sama asutuse raamatupidaja-laekur aastatel 1920–1922; töötas koolijuhatajana Uuemõisa (Kõrkvere) algkoolis aastatel 1923–1927.
Ülempreester Aleksander Klaas suri 31. juulil 1935 Tornimäel ja maeti Tornimäe kalmistule.
Isiklikku.
Aleksader (Andrei) Klaasi pere: abikaasa Raissa Klaas, nende lapsed: Valentin (sünd 1896); Nikolai (sünd 1898); Antonina (sünd 1899); Ljubov (sünd 1902); Natalia (sünd 1904); Andrei (sünd 1908); Aleksander (sünd 1914); Elena (sünd 1917).
Peeter Kulbusch

Peeter (Pjotr) Kulbusch (sündinud 12. august 1843 Olustvere vald) – 1925) oli eesti õigeusu köster-kooliõpetaja.
Eluloolisi andmeid.
Ta sündis 12. augustil 1843 Viljandimaal Suure-Jaani kihelkonnas Olustvere vallas Turro talus Jüri (Georgi) Kulbuschi ja Tio (Tatjana) Kulbuschi (sünd Tammekivi) peres. .
Peeter Kulbuschi hauakoht on teadmata.
Isiklikku.
Peeter Kulbuschi abikaasa oli Natalia Kulbusch (sünd Fridolina). Nende poeg oli esimene eestlasest piiskop, õigeusu märter ja pühak Platon (Kulbusch). Nende teised lapsed: Nikolai Kulbusch; Aleksandra Saar.
Dörptsche Zeitung

Dörptsche Zeitung oli ajaleht, mis ilmus aastatel 1789–1875 Tartus (saksa keeles Dorpat). 
1789. aastal andis ajalehte välja Friedrich Gotthilf Findeisen ja 1790-1817 Johann Michael Gerhard Grenzius.
Rigasche Zeitung

Rigasche Zeitung oli ajaleht, mis ilmus1778–1889 ja 1907–1915 Riias. Aastatel 1890–1906 ajaleht ei ilmunud. 1778. aastast kuni arvatavasti 1808. aastani andis seda välja Georg Ludwig Zachariae.
Ajalehe lisad:
Deutsch in Estland

Deutsch in Estland (lühend DiE) on aastast 1994 ilmuv jätkväljaanne. Seda annab välja Eesti Saksa Keele Õpetajate Selts ja kirjastab TEA Kirjastus. Aastatel 1994–2005 andis väljaannet välja Goethe Instituut ja Saksa Kultuuriinstituut. Väljaanne on ilmunud mitte sagedamini kui kaks korda aastas.
Beiträge zur Kunde Ehst-, Liv- und Kurlands

Beiträge zur Kunde Ehst-, Liv- und Kurlands oli 1868-1939 Tallinnas ilmunud jätkväljaanne, mida andis välja Eestimaa Kirjanduse Ühing. Väljaanne hakkas ilmuma Christian Eduard Pabsti eestvõttel.
Väljaanne ilmus köidetena. 9.-21. köide kandis pealkirja Beiträge zur Kunde Estlands. 19. köide kandis eripealkirja "" ja selle andis välja Georg von Adelheim.
Joann Poska

Jaan (Joann) Poska (15. juuli 1835 Tuhalaane – 13. juuli 1882 Laiuse) oli eesti õigeusu vaimulik – köster-kooliõpetaja. 
Eluloolisi andmeid.
Ta  sündis 15. juulil 1835 Viljandimaal Karksi kihelkonnas Tuhalaane vallas Oriku külas Jaas Poska ja Mari Poska (sünd Kuusik) peres, õppis Riia Vaimulikus Koolis ja Seminaris 1847–1853 ja omandas köster-kooliõpetaja kutse.
Jaan (Joann) Poska suri 13. juulil 1882 Laiuse õigeusu kiriklas ja maeti Laiuse kalmistule.
Isiklikku.
Jaan Poska pere: abikaasa: Anna (Ann) Poska (sünd Tikker; 1837–1895), nende lapsed: Aleksander Poska (sünd 1859); Mihkel (Mihhail) Poska (1860–1892); Anna (Agnia Poska; 1862–1881); Olga Talts (sünd Poska; 1864–1931); Jaan Poska (1866–1920); Nikolai Poska (1867–1915); Vassili Poska (1869–1870); Paul (Pavel) Poska (1871–1931); Peeter (Pjotr) Poska (1873–1877); Gabriel Poska (1875–1929); Vera Kutšinskaja (sünd Poska; 1878–1949); Klaudia Oknova (sünd Poska; 1881–1945)
Peeter Laane

Peeter Laane (7. jaanuar 1941 Tallinn – 2. aprill 2017 Tallinn) oli eesti arstiteadlane, kergejõustiklane ja sporditegelane.
Ta lõpetas aastal 1959 Tallinna 2. Keskkooli ja aastal 1965 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. Aastatel 1969–1971 oli ta Moskvas aspirantuuris. Aastal 1988 sai ta meditsiinidoktoriks.
Ta töötas aastatel 1965–1969 Tallinna Keskhaiglas arstina. Pärast aspirantuuri töötas ta aastatel 1972–1983 Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudis vanemteadurina. Aastatel 1984–1994 töötas ta Eesti Kardioloogia Instituudi direktorina ja aastatel 1994–2007 vanemteadurina. Lisaks töötas ta kohakaasluse alusel Tallinna Pedagoogikaülikoolis tervisekasvatuse õppetooli juhatajana (aastast 1997 professorina).
Sportimist alustas ta koos Rein Aunaga Tallinna 27. Koolis 2. klassis.
Archiv für die Geschichte Liv-, Est- und Curlands

Archiv für die Geschichte Liv-, Est(h)- und Curlands oli 1842-1895 Tartus ilmunud jätkväljaanne, mida andis välja Eestimaa Kirjanduse Ühingu toetusel Friedrich Georg von Bunge.
Väljaanne ilmus köidetena. 1.-8. köide kandis eripealkirja "Quellen zur Geschichte des Untergangs livländischer Selbständigkeit".
1861 hakkas ilmuma uus väljaanne (saksa keeles Neue Folge), mis alustas uue numeratsiooniga.
Õpetatud Eesti Seltsi Toimetused

Õpetatud Eesti Seltsi Toimetused (saksa keeles Verhandlungen der gelehrten Estnischen Gesellschaft, ladina keeles Commentationes Litterarum Societatis Esthonicae) on Õpetatud Eesti Seltsi jätkväljaanne, mis ilmus 1840–1940 ja uuesti aastast 2006 (Õpetatud Eesti Seltsi Toimetised). 
Esimesed 24 köidet ilmusid saksakeelse pealkirjaga.
Mihkel Poska

Mihkel Poska (ka Mihhail Poska; 1860–1892) oli eesti õigeusu kiriku- ja haridustegelane.
Ta sündis 7. novembril 1860 Tartumaal Laiuse kihelkonnas õigeusu diakoni Jaan Joann Poska ja Anna (Ann) Poska (sünd Tikker) peres, õppis Laiuse kihelkonnakoolis, Riia Vaimulikus Koolis ja Seminaris 1871–1881 ning omandas köster-kooliõpetaja kutse, õppis Tartu Ülikooli filoloogiaosakonnas (vene keel) aastatel 1884–1885. 
Ta töötas kooliinspektorina Saaremaal ja Harjumaa Rapla jaoskonna talurahvaasjade komissarina Tallinnas aastatel 1890–1891.
Mihkel (Mihhail) Poska suri Tallinnas 1892. aastal.
Isiklikku.
Mihkel Poska pere: abikaasa Apollinaria Poska (sünd Žemtšužina) (1867–1926), nende lapsed: Liidia Poska-Teiss (1888–1956); Nadežda Poska (sünd 1889); Mihhail Poska (sünd 1890)
Tóthfalu

Tóthfalu (serbia keeles Тотово Село / Totovo Selo) on küla Serbias Vojvodinas Põhja-Banati ringkonnas, Kanjiža vallas.
Tóthfalu asub 30 km kaugusel Ungari piirist ja 12 km Tisza jõest lääne pool. Teisel pool jõge asub Horvaatia. Linna geograafilised koordinaadid on 45° 40' põhjalaiust ja 18° 59' idapikkust.
Tóthfalus oli 2002. aasta seisuga 709 elanikku. 99,4% neist olid ungarlased.
Küla on nime saanud ungarlasest maaomaniku József Tóthi järgi, kes 20. sajandi alguses jagas osa oma maavaldusest majakruntideks. Serbiakeelne nimi Totovo Selo 'Tóthi küla' on ungari nime tõlge.
Aleksei Allik

Aleksei Allik (9. oktoober 1853 Kõrkküla, Mõnnuste vald – 24. mai 1932 Rinsi, Muhu) oli eesti õigeusu vaimulik (ülempreester, praost).
Eluloolisi andmeid.
Ta sündis 9. oktoobril 1853 Saaremaal Kärla kihelkonnas Mõnnuste vallas Kõrkkülas vabadik Varfolomei Alliku ja Ekateriina Alliku (sünd Kohu) peres, õppis Mõnnuste kihelkonnakoolis aastatel 1863–1866, lõpetas Balti Õpetajate Seminari 16. juunil 1873 ja Riia Vaimuliku Seminari eksternina 16. juunil 1886. 
Aleksei Allik oli Muhu-Hellamaa karskusseltsi “Kevade” asutaja ja esimees aastatel 1901–1916, Muhu Põllumeesteseltsi tegevliige aastatel 1908–1914, Hellamaa Tarbijate Ühisuse liige ja laekur aastatel 1908–1915. Ta on avaldanud vaimuliku sisuga brošüüre, tekste ja luuletusi, oli ka ajakirja Usk ja Elu korrespondent. Saaremaa praost aastatel 1924–1929.
Ülempreester Aleksei Allik suri 24. mail 1932 Muhumaal Rinsis ja maeti Rinsi kalmistule.
Isiklikku.
Aleksei Alliku abikaasa oli Maria Allik (Orlova) (1857–1931), nende lapsed: Olga Bobkovskaja (sünd Allik) (1881–1948); Vladimir Allik (1883–1938); Sinaiida Podekrat (sünd Allik) (1884–1971); Konstantin Allik (1886–1958); Raissa Lirina-Hausvalter (sünd Allik) (1888–1940); Ksenja Ristkok (sünd Allik) (1890–1941); Evgenia Raavel (sünd Allik) (1892–1976); Antonina Anufriev (sünd Allik 1896).
Artjom Jurov

Artjom Valerianovitš Jurov (vene keeles Артём Валерианович Юров; sündinud 20. mail 1962 Kaliningradis) on vene füüsik.
Ta töötab 2007. aastast Immanuel Kanti nimelises Balti Föderaalülikooli teoreetilise füüsika kateedris professorina. Tema peamised teadushuvid on seotud kosmoloogiaga, braanidega, tumeenergiaga, Darboux' teisendusega ja supersümmeetriaga. Tema teadustöö tähtsamad uurimisteemad onFriedmanni võrrandite täpsed lahendid, braaniteooria, Darboux' teisendus mitmemõõtmelistes integreeruvates süsteemides ja supersümmeetriline kvantmehaanika. Tema loodud relativistliku kosmoloogia töörühm uurib tumeenergia fenomeni.
Ta on fundamentaalteaduse populariseerija, kes esineb lektorina ja juhib teadussaadet.
Haridus ja töökäik.
Ta lõpetas 1985. aastal Kaliningradi Riikliku Ülikooli füüsikateaduskonna ja 1992. aastal aspirantuuri sama teaduskonna juures. Ta sai 2007. aastal Peterburi Riiklikus Ülikoolis füüsika-matemaatikadoktori kraadi kosmoloogia-alase väitekirjaga "Исследование космологий скалярной материи методом спектрального дизайна".
1989. aastast töötab ta Kaliningradi ülikoolis assistendi, dotsendi (1993–2007) ja 2007. aastast professorina. Aastatel 2013–2016 töötas ta ülikooli prorektorina teadustöö alal. Aastast 2016 on ta Kaliningradi ülikooli füüsika-matemaatika ja infotehnoloogiainstituudi direktor.
Carl Brown

Carl Brown (sündinud 30. oktoobril 1950) on Jamaica endine jalgpallur ja jalgpallitreener.
Ta on olnud Jamaica jalgpallikoondise peatreener aastatel 1990–1994, 2001–2004 ja 2006. Ta on osalenud Jamaica koondisega 1991., 1993. ja 2003. aasta CONCACAF Gold Cupil. 1993. aasta turniiril sai ta koondisega kolmanda koha.
Aulin Rimm

Aulin Rimm (27. juuli 1930 Vana-Antsla vald, Urvaste kihelkond, Võrumaa – 21. september 1999 Tartu) oli eesti kunstnik (karikaturist ja skulptor). 
Pärast Valga 1. Keskkooli lõpetamist 1949. aastal alustas ta õpinguid Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis. Ta lõpetas kooli (juba Tallinna viidud Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi) 1955. aastal skulptorina.
Looming.
Aulin Rimm töötas peamiselt Tartus. Ta oli tuntud eelkõige portretistina, kuid joonistas ka karikatuure, mida avaldati ajalehe Edasi naljanurgas "Herilane". 
Figuuriplastika.
Figuuriplastikast paistavad silma dekoratiivsed lüürilised naisaktid ja abstraktses laadis teosed.
Monumentaal-dekoratiivteosed.
1960. ja 1970. aastatel oli Aulin Rimm tegus dekoratiivteoste kunstnik. Eri tehnikates reljeefkompositsioone leidub ühiskondlike hoonete interjöörides üle Eesti.
Mälestusmärgid.
Rimm on teinud mitu mälestusmärki ja hauatähist, eelkõige Tartu kalmistutele.
Juuro Kuusik

Juuro Kuusik (13. oktoober 1928 Tartumaa – 18. juuni 2012 Tartu) oli eesti kunstnik ja karikaturist.
Juuro Kuusik sündis Haava algkooli juhataja peres neljanda ja ühtlasi noorima lapsena, tema isa oli Vesneri Rahvaraamatukogu Seltsi juhataja. Alghariduse omandas Juuro Kuusik Haava koolis, keskhariduse Tartu 1. Keskkoolis, erihariduse
Tartu Õpetajate Seminaris. 
Juuro Kuusik on töötanud algklasside õpetajana Võnnus ja Lähtel. Aastatel 1964–1974 töötas ta kunstnik-retušeerijana Tartus ajalehe Edasi toimetuses, kus joonistas karikatuure naljanurka "Herilane". Alates 1975. aastast kuni pensionieani teenis ta leiba Lähtel Sootaga sovhoosis kunstnikuna, kus kujundas
diplomeid, tänukirju, kuulutusi, kirjutas koolilõpetajatele raamatutesse pühendusi. Tegi kaastööd Tartu Valla Kuukirjale. 
Tema kujundatud on kirjanik Mait Metsanurga mälestuskivi Metsanuka külas. Koostöös skulptor Ado Kochiga valmis Äksi nõiale pühendatud kivide ansambel Puhtaleiva külas. Oma isa 120. sünniaastapäeval organiseeris Juuro Kuusik Haava koolimajale mälestustahvli. 
Valdava osa Juuro Kuusiku loomingust moodustavad šaržid ja buksiimid.
Jerzy Stuhr

Jerzy Oskar Stuhr (18. aprill 1947 Kraków – 9. juuli 2024 Kraków) oli poola näitleja ja režissöör. 
Jerzy Stuhr lõpetas 1972. aastal Krakówis Ludwik Solski Draamakunstide Akadeemia. Ta oli ka selle õppeasutuse rektor aastatel 1990–1996 ja 2002–2008.
Filmid.
Näitlejana
Režissöörina
Monika Järg

Monika Järg (sündinud 7. novembril 1975 Tallinnas) on eesti tekstiilikunstnik.
Elukäik.
Monika Järg on lõpetanud Eesti Kunstiakadeemia tekstiili eriala bakalaureuseõppe 2000. aastal ja magistriõppe aastal 2003.
Liikmesus.
Monika Järg kuulub Eesti Tekstiilikunstnike Liitu aastast 2003. Aastatel 2006–2010 oli ta liidu juhataja.
Aastast 2005 kuulub ta Eesti Disainerite Liitu ning on alates 2008. aastast selle juhatuse liige.
2006. aastal astus Monika Järg Eesti Kunstnike Liitu ning samast aastast kuulub ta ka MTÜ-sse Disainiöö, olles selle asutajaliige. 
Aastast 2011 on ta Eesti Disainikeskuse nõukogu liige.
Kruonise hüdroakumulatsioonijaam

Kruonise pumpejõujaam ehk pumphüdroelektrijaam ehk hüdroakumulatsioonijaam asub Leedus Kruonise alevi lähedal, ligikaudu 34 km Kaunasest ida pool. 
Selle jaama põhieesmärk on energia tarbimisvajaduse puhverdamine. See töötab koos Kaunase hüdroelektrijaamaga (100,8 MW). Väiksema energianõudluse ajal (tavaliselt öösiti) kasutab pumpejõujaam odavamat elektrit, et pumbata vesi alumisest veehoidlast ülemisse. Suurema energianõudluse ajal lastakse ülemisest veehoidlast vesi läbi turbiinide alumisse veehoidlasse, aidates täita suurenenud nõudlust energia järele päeval. 
Jaama koguvõimsuseks oli kavandatud 1600 MW, mis pidi tulema kaheksast 200 MW generaatorist. Hiljem plaane muudeti ja rajati neli 225 MW generaatorit . Täielikult täidetud ülemise veehoidla korral suudab pumpejõujaam toota 900 MW energiat kuni 12 tundi. Kavandatakse viienda, 225 MW generaatori paigaldust, mis on varasematest paindlikum ja efektiivsem. Generaatori ja pumba üleüldine kasutegur on 78%, mis on 4% suurem nelja senise generaatori omast . 
Kruonise jaam kasutab tehisjärvi hüdroenergiaallikatena. Jaama energia läheb Elektrėnai, kus on Leedu suurim fossiilkütuse elektrijaam Elektrėnai Elektrijaam, ja Kaunase vahelisse 330 kV elektriliini. Energia ülejäägi korral toimib jaam pumbana, pumbates vett alumisest reservuaarist ülemisse. Energia puudujäägi korral toimib jaam tavalise hüdroelektrijaamana, lastes vett ülemisest veehoidlast välja, tootes niimoodi elektrit.
Kruonise jaam on ainus töötav hüdroakumulatsioonijaam Baltimaades.
Mulk (ajakiri)

Mulk oli huumoriajakiri, mis ilmus 1908. aasta veebruaris Viljandis. Toimetaja ja väljaandja Aadu (Ado) Tõllasepp.
Välisviited.
Digari "Mulk" 1908
Up'n Down

Up'n Down oli Tartust pärit Eesti noorte bänd, mis tegutses aastatel 1994–1996. Bänd sai esiti tuntuks oma looga "Unenägu" ning seejärel looga "Naeratus" (solist Hanna-Liina Võsa). Up'n Downi esimene mänedžer oli Tartu diskor Ervin Hurt. Pärast võtsid ansambli üle Alexela Entertainment ja Erik Sakkov.
Koosseisu kuulusid Hanna-Liina Võsa, Kätlin Vilimaa, Henrik Raave ja Meelis Niinepuu.
Stockholmi veoautorünnak

Stockholmi veoautorünnak toimus 7. aprillil 2017, kui Stockholmis veoki ärandanud isik sõitis sellega suurel kiirusel mööda jalakäijate tänavat ja rammis seal liikunud inimesi. Kuriteo käigus hukkus kohapeal neli ja sai vigastada 15 inimest, kes hospitaliseeriti. Üks haiglasse toimetatud kannatanu suri 28. aprillil ja rünnaku tõttu hukkunud inimeste arv tõusis viieni. Lisaks hukkus üks koer. 
7. aprillil 2017 kell 14.53 kohaliku aja järgi sõitis veoauto (auto kuulus õlletehasele Spendrups) ärandanud mees Stockholmi kesklinnas jalakäijate tänaval (Drottninggatanil) rahva sekka. Seejärel rammis juht autoga Åhléns City kaubanduskeskuse vitriini. Autojuht sai selle käigus vigastada ja põgenes. Kurjategijaks osutus 39-aastane Usbekistanist pärit mees, kelle elamisloataotlus oli tagasi lükatud. Ta tulnuks riigist välja saata, kuid immigratsiooniametnikel ei õnnestunud teda enam üles leida.
Rahvusvaheline romade päev

Rahvusvahelise romade päev, ka rahvusvaheline mustlaste päev, on rahvusvaheline tähtpäev, mille algatas 8. aprillil 1971 Londonis toimunud esimene rahvusvaheline mustlaste kongress. 
Ametlikult kinnitati kuupäev 1990. aastal neljandal Romade Kongressil, mis toimus Poolas Serockis.
Ülekuumenemine

Ülekuumenemine on nähtus, kus temperatuur vooluahelas tõuseb. Ülekuumenemine võib põhjustada kahju vooluahela komponentidele, põhjustada tulekahju või plahvatust. Ülekuumenemise tagajärjel tehtud kahju on pöördumatu, s.t et ainus viis parandamiseks on vooluahela komponentide väljavahetamine. 
Põhjused.
Ülekuumenemisel tõuseb temperatuur üle töötemperatuuri. Ülekuumenemine toimub, 
Ülekuumenemist võib põhjustada voolu juhuslik rike (lühis või "spark-gap"), toote vale disain või valmistus (soojuse ärahajumis süsteemi viga).
Soojuse kogunemise tõttu, süsteem jõuab soojuse kogunemise ja hajumise tasakaaluni palju kõrgemal temperatuuril kui oodatud.
Ennetavad meetodid.
Sulavkaitsme või automaatkaitselüliti kasutus.
Automaatkaitselülitit pannakse vooluringi erinevatele osadele. Kui oodatust rohkem voolu läbib seda, "avab" automaatkaitselüliti vooluringi ning peatab kogu voolu. Sulavkaitse on laialdlaselt levinud automaatkaitselüliti, mis sisaldab otsest Joule-ülekuumenemise mõju. Sulavkaitse asetatakse vooluringis kohta, mille pinget ta peab mõjutama. Olenevalt tööst, sulavkaitsme sees on kitsas on kitsas kindla materialiga traat. Kui oodatust rohkem voolu läbib kaitset; kaitsetraat sulab ja "avab" vooluringi.
Soojust hajutava süsteemi kasutamine.
Selleks võivad olla masina keres ventilatsiooniavad või pilud. Rohkesti soojust eraldavate vooluringiosade külge kinnitatakse radiaatorid, et vähendada nende osade ülekuumenemise riski. Tihti kasutatakse ka ventilaatorite abi. Mõnda kõrgepingekomponenti hoitakse täielikult õlis. Mõningatel juhtudel on üleliigse soojus eemaldamiseks vaja jahutussüsteemi, nagu näiteks õhu konditsioneer või jahutus-soojuspump.
Eevi Ross

Eevi Ross (sündinud 1. septembril 1938) on eesti keeleteadlane. 
Eevi Ross on õppinud Tartu Riiklikus Ülikoolis filoloogiat ja töötanud hiljem Eesti Keele Instituudis, osalenud Emakeele Seltsi töös, toimetanud Vikerraadio saadet "Keelekõrv", koostanud murrete sõnaraamatu. 
Rossil on kolm poega, kellest kaks töötavad panganduses ja üks on arst. 2006. aastal anti talle aasta ema auhind.
Silvi Tenjes

Silvi Tenjes on eesti keeleteadlane ja multimodaalse suhtluse uurija.
Ta lõpetas aastal 1991 Tartu Ülikooli filoloogina, eesti keele ja kirjanduse õpetajana. 
Ta sai doktorikraadi 2001. aastal Tartu Ülikoolis tööga "Nonverbal Means as Regulators in Communication: Sociocultural Perspectives" (juhendaja Haldur Õim). 
Ta on töötanud Tartu Ülikoolis teadurina, vanemteadurina ja dotsendina ning Kaitseväe Akadeemias lektori ja teadurina. 
Tema teadustöö põhiteemad on keel, suhtluslikud kehaliigutused (nt Kristiina Jokineni, Silvi Tenjese ja Ingrid Rummo artikkel "Embodied interaction and semiotic categorization: communicative gestures of a girl with Patau syndrome", artikkel "Gestures and spatial relationships in Estonian" või artikkel "Gestures as pre-positions in communication"), õppimis- ja juhtimisprotsessid, semantika (nt raamat "Semantika" või artikkel "Spatial suffixes and their metaphorical uses: concept HAND"), biokäitumuslikud ja sotsiokultuurilised protsessid liigutustes ja suhtluses (nt artikkel "Mitmeviisiline suhtlus ja teiste käitumise mõistmine sõjaväelistel juhtidel" või Dmitri Kulakovi ja Silvi Tenjese artikkel "Multimodaalse suhtlusakti struktuur ja tähenduse kujunemine mitme osalejaga suhtlussituatsioonis"). 
Tunnustus.
1995 – Eesti Teaduste Akadeemia I preemia magistritöö "Žestid eestikeelses dialoogis" eest.
Teaduse populariseerimine.
On avaldanud populaarteaduslikke artikleid, nt "Kaugeltki mitte kogu teadlik teadmine pole sõnaline", "Kuidas mõjub meile teise inimese puudutus?" või "Suhelda saab vaid multimodaalselt"
Välislingid.
Silvi Tenjes Eesti Teadusinfosüsteem
Kadri Muischnek

Kadri Muischnek (sündinud 15. jaanuaril 1965) on eesti keeleteadlane.
Ta lõpetas 1988. aastal Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna eesti keele ja kirjanduse erialal. 
1998. aastal kaitses Tartu Ülikoolis magistritööd üldkeeleteaduse alal (juhendaja Haldur Õim).
2006. aastal sai doktorikraadi Tartu Ülikoolis väitekirjaga "Verbi ja noomeni püsiühendid eesti keeles" (juhendaja Mati Erelt).
Hella Keem

Hella Keem (6. aprill 1915 – 27. detsember 1997) oli eesti keeleteadlane, folklorist ning Võru murde ja Tartu murde uurija.
Hella Keem oli viljakas murdeuurija, kes pani kirja 229 615 sõnasedelit ning 3930 lehekülge murdetekste. 
Ta oli pärit Urvaste Kihelkonnast Vaabinast. 1936. aastal asus ta õppima Tartu Ülikooli.
Herbert Haljaspõld

Herbert Haljaspõld (kuni 1921. aastani Herbert Grünfeldt; 7. veebruar 1896 Valga – 5. mai 1963 Sydney, Austraalia) oli eesti keeleteadlane. Ta oli "Entsüklopeedilise võõrsõnastiku" autor.
Elulugu.
Ta õppis aastatel 1906–1913 Tallinna Hansakoolis, 1913–1915 Tallinna Reaalkoolis, 1915–1917 Riia Polütehnikumi kaubandusosakonnas Moskvas, Balti tehnikaülikoolis Riias 1918. aastal, 1920–1921 Berliini kaubandusülikoolis, 1924–1925 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna kaubandusosakonnas, 1925–1927 Antwerpeni Kaubandusinstituudis, 1928. aastal omandas ta magistrikraadi Brüsseli Ülikoolist. Korporatsioon Kungla liige. Ta oli korporatsioonide Vironia ja Ugala vilistlane.
Ta osales esimeses maailmasõjas ja vabadussõjas.
1920. aastal oli ta välisministeeriumi sekretariaadi juhataja ja asekonsul Riias. Haljaspõld asutas kirjastuse Areng ja oli selle ärijuht aastatel 1922–1924 ning Postimehe raamatukaupluse juhataja 1924–1925. Ta oli ajakirjade Laevandus ja Kõigile ning ajalehtede Tallinna Teataja ja Päevaleht toimetaja. Ta oli Belgias, Jugoslaavias, Hollandis ja Luksemburgis Eesti ajalehtede korrespondent.
Aastatel 1929–1932 oli ta Tallinna Börsikomitee kaubandussekretär ja 1930–1931 AS Drommeter &amp; Ko direktor, 1943–1944 Eesti Julgeolekupolitsei referent. 1944. aastal lahkus ta Saksamaale, 1948. aastal Filipiinidele, kus oli Filipiinide ülikooli keeleteaduse professor. 1954. aastal siirdus ta Austraaliasse.
Ta oli Eesti Ajakirjanike Liidu ja Välis-Eesti Ühingu liige.
Isiklikku.
Tema isa Peeter Grünfeldt oli ajakirjanik, kirjanik ja tõlkija.
Valmen Hallap

Valmen Hallap (18. detsember 1928 Tallinn – 13. detsember 1987 Tallinn) oli eesti keeleteadlane.
Märt Hennoste

Märt Hennoste (sündinud 1958) on eesti keeleteadlane ja Eksamikeskuse eesti keele peaspetsialist.
Eeva Ahven

Eeva Ahven (kuni 1935 Bachmann; 1935. aastal Randalu; kuni 1953 Kurve; 2. veebruar 1924 Tartu – 28. oktoober 2009) oli eesti keeleteadlane.
Ta lõpetas 1949. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti keele eriala. 1953. aastal kaitses ta kandidaadiväitekirja "Eesti kirjakeele arenemine aastail 1900–1917", mis ilmus 1958. aastal monograafiana.
1948–1992 töötas ta Eesti TA Keele ja Kirjanduse Instituudis (teadussekretärina 1953–1968), teadusdirektorina 1968–1989 ning vanemteadurina 1989–1992. Ta on uurinud eesti kirjakeele ajalugu. 
Isiklikku.
Tema isa oli Eesti endine poliitik Adam Randalu ning poolvennad olid õigusteadlane Hillar Aleksander Randalu ja muusik Ivalo Randalu.
Mari Must

Mari Must (11. november 1920 – 20. veebruar 2008) oli eesti keeleteadlane.
Oli Keele ja Kirjanduse Instituudi ning 1993. aastal selle põhjal moodustatud Eesti Keele Instituudi töötaja, muuhulgas 1956–1976 instituudi keeleuurimise sektori, hilisema nimetusega murdesektori juhataja. Instituudis vastutas "Eesti murrete sõnaraamatu" ja peatoimetajana "Eesti murdetekstide" koostamise eest.
Ta tegutses Emakeele Seltsis, oli nii murdevõistluste žüriis (esimees 1964–1988) kui ka murdetoimkonnas (vanem 1962–1988).
Ta oli Kalevala Seltsi välisliige 1966. ja Soome-Ugri Seltsi välisliige 1968. aastast. Soome Kirjanduse Seltsi kirjavahetajaliige 1974. ja Emakeele Seltsi auliige 1990. aastast.
Áron Szilágyi

Áron Szilágyi (sündinud 14. jaanuaril 1990 Budapestis) on Ungari vehkleja, kahekordne olümpiavõitja ja maailmameister.
Szilágyi tuli olümpiavõitjaks espadroni individuaalvõistluses 2012. aasta suveolümpiamängudel Londonis ja 2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros.
Maailmameistrivõistlustelt võistkonnavõistluses on ta seni võitnud ühe kulla (2007), ühe hõbeda (2016) ja kaks pronksi (2009 ja 2014). Individuaalarvestuses võitis ta 2013. aasta maailmameistrivõistlustel pronksmedali.
Euroopa meistrivõistlustel 2015. aastal võitis ta individuaalvõistluse kuldmedali. Aastal 2013 võitis ta meeskondlikus espadronis hõbemedali.
Aastal 2016 valiti ta Ungari aasta sportlaseks.
Saarlaste Mats

Saarlaste Mats oli huumoriajakiri, mis ilmus 1920. aastal Saaremaal Kuressaares. Väljaandja oli Saaremaa Kirjastusühisus, vastutav toimetaja Aleksander Valtin (Waltin).
Toimetus asus Kauba tänav 2. Hinnaks 2 marka. Saarlaste Matsi ilmus ainult kaks numbrit, seejärel lõpetati ajakirja ilmumine majandusraskuste tõttu.
Hiljem on ajakiri "Saarlaste Mats" olnud inspiratsiooniks Kalev Tammistu 1971. aastal ilmunud raamatule ""Saarlaste Matsist" "Sõnumini" - Legaalne revolutsiooniline töölisajakirjandus kodanlikus Eestis 1920-1924."
Venemaa loodusteaduste akadeemia

Ülevenemaaline Ühiskondlik Organisatsioon "Venemaa Loodusteaduste Akadeemia" (lühemalt "Venemaa loodusteaduste akadeemia", akronüüm RAEN; vene keeles Общероссийская общественная организация "Российская академия естественных наук") on Venemaa mitteriiklik organisatsioon, ühiskondlik teadusakadeemia, mis ühendab loodus- humanitaar- ja tehnikateadlasi. Akadeemia ülesandeks on teaduse, hariduse ja kultuuri edendamine.
Akadeemia asutati 31. augustil 1990 Moskvas teadlaste grupi poolt. Asutajate hulgas oli nimekaid teadlasi: Dmitri Lihhatšov, Vitali Goldanski, Georgi Fljorov, Aleksandr Janšin ja nobelist Aleksandr Prohhorov. Akadeemia koosseisu kuuluvad tänapäeval regionaalsed osakonnad, teaduskeskused, assotsiatsioonid ja väikeinstituudid. Akadeemiat juhib 1993. aastast Moskva Riikliku Ülikooli geofüüsikaliste meetodite ja maakoore uuringute kateedri professor Oleg Kuznetsov.
Liikmeskond.
Akadeemia valib liikmeteks nii üksikisikuid (sealhulgas välisliikmeid) kui ka juriidilisi isikuid. Noorteadlaste kaasamiseks akadeemiasse on kehtestatud adjunktliikme staatus.
Liikmete nimekirja ega liikmete arvu RAEN-i koduleht ei avalda.
Kriitika.
Venemaa loodusteaduste akadeemia tegevust on kritiseeritud. Peamine etteheide seisneb selles, et RAEN-i liikmeskonda kuulub üksikuid liikmeid, kellel ei ole teadusega mingit pistmist (Ramzan Kadõrov) või kes on pseudoteaduslike uurimissuundade esindajad. Tuuakse näiteks Anatoli Akimovit ja Gennadi Šipovit (torsioonvälja teooria arendajad), Anri Ruhadzet (Uue kronoloogia ajalookäsitluse ja torsioonvälja teooria toetaja), kelmuse eest vangis istunud Viktor Petrikut (mitme pseudoteadusliku idee autor) ja Grigori Grabovoid (uususundi looja, kes väidab, et suudab teleporteeruda, ravida AIDS-i ja vähki ning elustada inimesi).
Ühiskondlikud akadeemiad.
RAEN-i loomine osutus katalüsaatoriks enam kui 70 ühiskondliku akadeemia tekkimisele Venemaal (Mäeakadeemia, Mineraalse tooraine ressursside akadeemia, Infotehnoloogia akadeemia, kõrgkooli rahvusvaheline teaduskadeemia, Teadusavastuste- ja leiutiste rahvusvaheline akadeemia, Venemaa Inseneriakadeemia, Elektrotehnika akadeemia ja paljud teised).
RAEN-i eestvedamisel asutati 2002. aastal Hannoveris Euroopa Loodusteaduste Akadeemia, kelle koduleht on ükskeelne (venekeelne).
Koirova

Koirova ehk Finskoje Koirovo (ka Suomen Koirova, Koiroi, vene "Финское Койрово, Чухонское Коерово, Большое Коерово") on endine ingerisoome küla ajaloolises Tuutari kihelkonnas Kesk-Ingerimaal Peterburi linnast lõunas Gorelovo ja Pulkovo vahel. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jääb ala Leningradi oblasti Lomonossovi rajooni Villozi valla territooriumile. 
Nimi tuleb arvatavasti soomekeelsest sõnast "koira" ehk koer.
Küla kuulus ajalooliselt samanimelise mõisa alla, mille territooriumil oli teisigi Koirovo-nimelisi külasid, mida eristati üksteisest täiendsõnadega nagu Finskoje Koirovo, Russkoje Koirovo, Nižneje Koirovo, Verhneje Koirovo, Novoje Koirovo ja Staroje Koirovo. Finskoje Koirovo, mida rahvasuus kutsuti ka lihtsalt Koirovaks, oli nendest küladest vanim ja suurim.
Küla hävis Teises maailmasõjas seal toimunud lahingutegevuse tõttu. Leningradi piiramise ajal asus külas kolm aastat Saksa kindlustatud tugipunkt, mis õnnestus Vene vägedel tagasi vallutada 1944. aasta jaanuaris. Tänapäeval on kunagise küla territooriumil lao- ja tööstushooned.
Taoufik Makhloufi

Taoufik Makhloufi (sündinud 29. aprillil 1988 Souk Ahrasis) on Alžeeria keskmaajooksja.
Ta võitis 2011. aasta Aafrika mängudel kuldmedali 800 m jooksus. 2012. aasta suveolümpiamängudel Londonis tuli Makhloufi 1500 m jooksus olümpiavõitjaks. Samal aastal tuli ta Aafrika meistriks 800 m jooksus. Maailmameistrivõistlustel on tema parim 2015. aasta 4. koht 1500 m jooksus. Makhloufi nimele kuuluvad Alžeeria rekordid 800 meetri ja 1000 meetri jooksus.
Arvo Laanest

Arvo Laanest (22. märts 1931 – 10. mai 2003) oli eesti keeleteadlane.
1959. aastal sai ta teaduste kandidaadi kraadi väitekirjaga "Substantiivne atribuut läänemeresoome keeltes".
Silja Grünberg

Silja Grünberg (7. aprill 1937 – 15. jaanuar 2021) oli eesti keeleteadlane. Ta oli "Vadja keele sõnaraamatu" toimetaja.
Ellen Uuspõld

Ellen Uuspõld (sündinud Ellen Heek, 19. aprill 1927 Mereküla (Meriküla) – 7. juuni 2019 Tartu) oli eesti keeleteadlane ja Tartu Ülikooli emeriitdotsent.
Haridus.
1945. aastal lõpetas Uuspõld Tallinna 3. Keskkooli. Seejärel asus ta õppima Tartu Riiklikku Ülikooli, mille lõpetas 1953. aastal eesti filoloogina. Ülikooli diplomitöö teemaks oli "Mitmuse osastav XIX sajandi kirjakeeles’’, tööd juhendas prof Arnold Kask. Uuspõllu väitekiri oli esimene raamatu mahus strukturaalne analüüs eesti lause kohta. 1967 sai Uuspõld filoloogiakandidaadi kraadi. Kandidaaditöö pealkiri oli ’’Määrusliku "des-, mata-, nud-" ("~ nuna-") "ja tud-" ("~ tuna-") konstruktsiooni struktuur ja tähendus’’.
Töö keelevaldkonnas.
1953. aastast töötas Uuspõld Tartu Ülikoolis, algul laborandi ja hiljem vanemlaborandina. Keeleteadusse süvenes ta 1960. aastatel, kui Tartu Ülikoolis hakati õpetama keeleteooriat ja uusi keeleteaduse meetodeid. Aastal 1965 alustas ta ülikoolis õppejõutööd. 1969–1971 töötas ta vanemõpetajana. Aastast 1973 sai temast dotsendi kohusetäitja ja 1974–1992 töötas ta dotsendina. Aastatel 1980–1983 oli Uuspõld Soomes Tampere Ülikooli eesti keele lektor. Ta koostas palju õppevahendeid ja avaldas üle 60 teaduspublikatsiooni. Uuspõld toimetas raamatuid ja andis täiendusseminare ajakirjanikele. Ta oli kaasautor ajakirjanike täienduskursuse õppevahendi "Ajaleht" koostamisel. Tartu Ülikoolis õpetas ta eesti keelt, keelehoolet, keelelist toimetamist ja korrektuuri ning lauseõpetust. Uurijana spetsialiseerus ta eesti keele süntaksile (eriti lauselühendile), keelekorraldusele ja eesti keele kui võõrkeele õpetamise metoodikale. Uuspõld juhendas Toomas Helbi 2004. aastal kaitstud doktoritööd "Sõnakeskne keelemudel: eesti regulaarne ja irregulaarne verb’’. Ülikoolis tegeles Uuspõld ka toimetiste ja ajalehe redigeerimisega. Uuspõld kuulus Emakeele Seltsi (ES) juhatusse ja ESi keeletoimkonda. Ta osales vabariikliku õigekeelsuskomisjoni töös ning oli ESi väljaannete toimetaja.
Isiklikku.
Ülikoolis õppis ta mittestatsionaarses õppes ja töötas paralleelselt kirjastuses Teaduslik Kirjandus tehnilise korrektorina. Kirjastuses kohtus Leonhard Uuspõlluga (1921–2016), kellega 1949. aastal abiellus. Pärast kirjastusest lahkumist asus ta tööle tõlgi ja toimetajana vabariiklikku sanitaarhariduse majja. 1952. aastal lõpetas Ellen Uuspõld ülikooli ning kutsuti tööle Tartu Riikliku Ülikooli eesti keele kateedrisse laborandiks. Hiljem töötas ta sealsamas pikka aega õppejõuna.