tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ilf ja Petrov

Ilf ja Petrov (Ilja Ilf ja Jevgeni Petrov) olid kaks 1920. ja 1930. aastatel tegutsenud nõukogude proosakirjanikku. Mõlemad sündisid Odessas, mõlemad asusid teineteisest sõltumatult 1923. aastal elama Moskvasse ning suur osa nende loomingust valmis koostöös.
Romaanid.
Ilf ja Petrov said väga suure populaarsuse osaliseks pärast seda, kui ilmusid nende satiirilised romaanid "12 tooli" ("Двенадцать стульев", 1928) ja "Kuldvasikas" ("Золотой теленок", 1931). Romaane seob rikkusi jahtivast suurpetturist peategelane Ostap Bender, kelle tegemiste taustaks on tolleaegne Nõukogude Venemaa reaalsus. Raamatud kirjutati ja nende tegevus toimub Nõukogude Liidu ajaloo suhteliselt liberaalsel ajajärgul ehk 1920. aastate uue majanduspoliitika (NEP) ajal. Teostes rõhutatakse tegelaste asumist väljaspool organiseeritud, sihikindlat ja tootlikku Nõukogude Venemaa ühiskonda. See andis autoritele pasliku platvormi, millelt seda ühiskonnakoda vaadata ja heita nalja selle vähem meeldivate ja vähem sotsialistlike aspektide üle.
Mainitud kaks romaani on ka ühed kõige loetumad ning kõige tsiteeritumad raamatud vene kultuuris ja raamatust "12 tooli" on tehtud mitu filmiversiooni (sh üks Ameerika Ühendriikides).
Reisid.
Kirjanikud reisisid aastatel 1933 ja 1934 mööda Euroopat ja aastatel 1935 ja 1936 ka mööda ülemaailmse majanduskriisi aegset Ameerikat. Ameerikas Ilfi tehtud piltide põhjal avaldasid autorid ajakirjas Ogonjok ka fotoessee "Ameerika fotod". Varsti pärast seda ilmus neilt raamat "Ühekorruseline Ameerika" ("Одноэтажная Америка"), mille esmatrükk ei sisaldanud Ilfi fotosid. Nii essee kui ka raamat kirjeldavad nende seiklusi neile omase huumori ja mängulisusega. Märkida tasub, et Ilf ja Petrov ei kartnud neis teostes mõningaid Ameerika elustiili aspekte ülistada.
Muu looming.
Lisaks romaanidele ja reisikirjadele ilmus nende sulest veel raamatuid. Loomingu Raamatukogus ilmus 1958. aastal "Kolumbus kinnitab otsad" ning 1979. aastal "Õilis isik".
Mati Preitof

Mati Preitof (sündinud 13. veebruaril 1960) on eesti orienteeruja.
Haridus.
Lõpetas 1980. aastal Tallinna Polütehnikumi tööstusettevõtete elektriseadmete eriala.
Töö.
Töötanud OÜ Graben projektijuhina. 2012. aastast OÜ Elektrof juhatuse liige.
Sporditulemused.
Orienteerumisjooksus tulnud Eesti meistriks öisel tavarajal veteranide klassis M50 aastatel 2010, 2011, 2012 ja 2014 ning klassis M55 aastatel 2018 ja 2019.
Rogaini Euroopa meistrivõistlustel võitis ta 2007. aastal Smiltenes segavõistkondade arvestuses koos Eduard Pukkoneni ja Marje Viirmanniga pronksi. Veteranide segavõistkondade arvestuses võitis ta 2008. aasta rogaini MMil kulla koos Eduard Pukkoneni ja Marje Viirmanniga ning 2013. aastal pronksi koos Aleksander Pritsiku ja Heidi Sillaga. Rogaini EMil võitis ta veteranide segavõistkondade arvestuses 2007. ja 2009. aastal kulla koos Eduard Pukkoneni ja Marje Viirmanniga. ning Rogaini EMil on ta võitnud veel kaks pronksmedalit – 2016. aastal meessuperveteranide (55+) arvestuses koos Maido Kaljuriga ning 2020. aastal segaspuerveteranide arvestuses koos Andrus Sipsaka ja Tiina Talisooga.
Staryja Darohi rajoon

Staryja Darohi rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Minski oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1370 km². 2009. aasta seisuga elas seal 21 937 inimest.
Rajoon moodustati 1934. aastal. Aastal 1962 see likvideeriti, aga aastal 1966 loodi see taas.
Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Dražna, Horki, Jazyli, Novyja Darohi, Pałaževičy, Pasieka, Staryja Darohi ja Ščytkavičy külanõukogu. Halduskeskus on Staryja Darohi linn.
Rajooni suurim jõgi on Aresa. Rajooni territoorium asub Kesk-Biarezina tasandikul. Kõrgused jäävad üldiselt vahemikku 150–170 meetrit üle merepinna, kõrgeim koht (201 meetrit) asub Słucki rajooni piiri ääres Padareśsie küla juures. 
2009. aasta seisuga olid elanikest 92,95% valgevenelased, 4,82% venelased, 1,1% ukrainlased ja 1,13% oli teistest rahvustest. 80,53% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 17,61% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 50,54% elanikke, vene keelt aga 45,13%.
Sorafeniib

Sorafeniib ehk sorafeniib tosülaat ("Sorafenibum") on keemiline aine ja vähiravimi toimeaine, mis kuulub multikinaaside inhibiitorite hulka ja millel on näidatud nii antiproliferatiivseid kui antiangiogeenseid omadusi nii "in vitro" kui ka "in vivo". 
Sorafeniib on ravimi geneeriline nimetus. Ravimi tootenimi on Nexavar. Nexavari tõid ravimiturule Bayer AG ja Onyx Pharmaceuticals ning see on retseptiravim.
Nexavari kasutatakse kas üksikult koos teiste vähiravimitega hepatotsellulaarse kartsinoomi, kaugelearenenud renaaltsellulaarse katsinoomi ja radioaktiivsele joodile allumatu kaugelearenenud diferentseeritud kilpnäärme kartsinoomi (papillaarne/follikulaarne/Hürthle-rakuline) korral.
Hepatotsellulaarse kartsinoomi uuringus oli Nexavari saanud patsientide keskmine elumus 10,7 kuud, platseebot saanud patsientidel aga 7,9 kuud. Seega loetakse tõendatuks, et vähiravimil on elumust pikendav toime.
Nimetused ja tähised.
CAS-i registreerimisnumber on 284461-73-0. PubChemi number on CID 216239. 
Farmakoterapeutiline grupp: proteiinkinaasi inhibiitorid. 
ATC-kood: L01XE05. 
Sünonüümid: 284461-73-0, Nexavar, BAY 43-9006, sorafenibum, UNII-9ZOQ3TZI87. 
Legislatsioon.
Euroopa Komisjon andis Nexavarile müügiloa, mis kehtib kogu Euroopa Liidu territooriumil, 19. juulil 2006. Nexavari tohib Euroopa Liidus välja kirjutada.
Nexavar on kantud harvikravimite nimistusse.
Nexavar® ("Sorafenibum") on registreeritud Eesti ravimiregistris:
Annustamine ja kulud.
Soovitatav sorafeniibi annustamine oleneb vähivormist.
Nexavari soovitatav annus täiskasvanutele on 400 mg sorafeniibi (kaks 200 mg tabletti) kaks korda ööpäevas. Tabletikuuri soovituslik kestus: kuni täheldatakse kliinilist kasu või ilmneb vastuvõetamatu toksilisus. 
Nexavari N30 (200 mg) hind varieerub vahemikus 3046,68–3128,89 dollarit.
Hinnaõiendus.
Bayer AG juhi Marijn Dekkersi kommentaaride kohaselt (2014) ei sünteesita ravimit mitte indialaste, vaid lääne patsientide tarvis, kes saavad seda endale lubada. ('We did not develop this medicine for Indians. We developed it for western patients who can afford it.').
Kõrvaltoime ja ohud.
Nexavari tarbimisega põhjuslikult seotud sagedasemad kõrvaltoimed on :
Örsted

Örsted (tähis Oe) on magnetvälja tugevuse mõõtühik CGS-süsteemis.
SI ühikutes
formula_1
Ühik on nimetuse saanud Taani füüsiku Hans Christian Ørstedi järgi.
Edgar Lungu

Edgar Chagwa Lungu (11. november 1956 Ndola – 5. juuni 2025) oli Sambia poliitik, kes oli 25. jaanuarist 2015 kuni 24. augustini 2021 Sambia president.
President Michael Sata ajal oli ta justiitsminister ja kaitseminister. Pärast Sata surma sai ta Sata partei Patriootlik Rinne kandidaadiks 2015. aasta jaanuari järelvalimistel. Ta võitis napilt vastaskandidaat Hakainde Hichilemat ja asus ametisse 25. jaanuaril 2015. Ta kaotas 2021. aasta presidendivalimised pikaajalisele vastasele Hakainde Hichilemale.
Ingrid Piht

Ingrid Piht (aastani 2011 Ingrid Vehlmann; sündinud 26. mail 1976) on eesti orienteeruja.
Haridus.
Lõpetas 1994. aastal Tallinna Õismäe Humanitaarkeskkooli, seejärel õppis Oldenburger Volkshochschules. Bakalaureusekraadi omandas 1995.–2000. aastal Tallinna Pedagoogikaülikoolis saksa filoloogia erialal.
Töö.
Töötanud AS-is LTT, Liiwi Heliisis, TD Balticus. 
Sporditulemused.
2010. aastal võitis Eesti meistrivõistlustel orienteerumisjooksus pronksmedali sprindidistantsil. Veteranide klassis (N35) tuli Eesti meistriks 2013. aastal sprindis ja öisel tavarajal. Osaleb siiani aktiivselt orienteerumisvõistlustel ja võitnud mitmeid medaleid Eesti meistrivõistlustelt veteranide klassis: https://orienteerumine.ee/sportlane/?eolcode=2687
Rogaini Euroopa meistrivõistlustel võitis 2005. aastal Nõval naiskondade arvestuses koos õde Monika Vehlmanniga pronksi.
Harrastanud ka pikamaajooksu.
Mati Soomre

Mati Soomre (10. märts 1944 Tallinn – 14. juuni 2015) oli eesti tõlkija, humorist ja ajakirjanik.
Haridus ja elukäik.
Mati Soomre lõpetas 1958. aastal Tallinna 27. 7-aastase kooli, 1962. aastal Tallinna Polütehnikumi tööstusettevõtete elektriseadmete erialal, 1980. aastal Tartu Riikliku Ülikooli "cum laude" inglise filoloogia erialal.
Ta töötas jooksupoisina, abitöölisena, valveelektrikuna, elektriinsenerina, mullatöölisena, siiditrükkalina, vabakutselise literaadina, keeletoimetajana ja toimetajana; 1997. aastast oli Maalehe toimetaja.
Ta tõlkis proosat ja näidendeid inglise ning luulet inglise, ladina, saksa ja vene keelest.
Mati Soomre oli 1992. aastast Eesti Tõlkide ja Tõlkijate Liidu asutajaliige ning Eesti Kirjanike Liidu liige.
Kirjanduslik tegevus.
Tema pseudonüümid olid A. Itskok, Villem Sakspere, Neti Rent, Kreeta Karbu Kitsekülast, Mats Raadik.
Sirli Zupping

Sirli Zupping (sündinud 25. juulil 1981 Värskas) on eesti keeleteadlane ja orienteeruja.
Haridus.
Lõpetas 1999. aastal Tartu Hugo Treffneri Gümnaasiumi. 2005. aastal lõpetas Tartu Ülikooli eesti ja soome-ugri keeleteaduse eriala bakalaureuseõppe, 2007. aastal sama ülikooli üldkeeleteaduse magistriõppe ja kaitses teadusmagistrikraadi tööga "Partiklite "veel", "juba", "alles", "jälle" tähendused eesti kirjakeeles" (juhendaja professor Renate Pajusalu). 2013. aastal kaitses Tartu Ülikoolis filosoofiadoktorikraadi üldkeeleteaduses tööga "Eesti keele ajasõnade omandamine" (juhendaja professor Renate Pajusalu ja kaasjuhendaja professor Reili Argus). 
Töö.
Töötanud 2007. aastal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna eesti ja üldkeeleteaduse instituudi spetsialistina, aastatel 2007–2008 keeleteaduse ja -tehnoloogia doktorikooli erakorralise teadurina. Aastatel 2008–2012 eesti ja üldkeeleteaduse instituudi üldkeeleteaduse osakonna spetsialist, aastatel 2012–2019 üldkeeleteaduse teadur, 2014. aastast lektor. Aastatel 2019–2023 Haridus- ja Teadusministeeriumi keeleosakonna nõunik. Alates 2023. aastast Eesti Keele Instituudi tänapäeva eesti keele osakonna juhataja.
Zupping on tegutsenud ka Miljon+ projektijuhina.
Sporditulemused.
Harrastab orienteerumist 1989. aastast. Tegutsenud Värska Orienteerumisklubi Peko juhatuse liikmena.
2000. aastal tuli Eesti juunioride meistriks orienteerumisjooksus lühirajal ja öisel tavarajal.
2005. aastal võitis Eesti meistrivõistlustel orienteerumisjooksus pronksmedali teatevõistlusel Värska OK Peko naiskonnas (koos Epp Käpa ja Anu Annusega) ning 2009. aastal suusaorienteerumises pronksmedali märketeates Värska OK Peko naiskonnas (koos Epp Käpa ja Ingrit Kalaga).
Rogaini Euroopa meistrivõistlustel 2014. aastal Põlvamaal Oraval võitis segavõistkondade arvestuses koos Neeme Looritsaga hõbemedali. 
2015. aasta rogaini maailmameistrivõistlustel Soomes Kiilopääl võitis ta segavõistkondade arvestuses koos Neeme Looritsaga pronksmedali.
Harrastanud ka seiklussporti.
2015. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlused jalgpallis

2015. aasta Aafrika meistrivõistlused jalgpallis olid Aafrika jalgpalliriikide 30. meistrivõistlused jalgpallis. Turniir peeti Ekvatoriaal-Guineas 17. jaanuarist 8. veebruarini 2015.
Algselt pidi võistlusi korraldama Maroko, kuid Ebola viirushaiguse epideemia tõttu keelduti nende korraldamisest. 2014. aasta novembris sai korraldusõigused endale Ekvatoriaal-Guinea.
Teist korda tuli Aafrika meistriks Elevandiluurannik, kes alistast pärast väravateta lõppenud normaalajale ja lisaajale järgnenud penaltiseerias alistas Elevandiluurannik Ghana 9:8. Turniiri parimaks mängijaks valiti Ghana jalgpallur Christian Atsu.
Alagrupimängud.
D-alagrupp.
Guinea pääses teisena grupist edasi tänu loosiõnnele.
Topelttagajärje doktriin

Topelttagajärje doktriin ehk topelttagajärje printsiip ehk topelttagajärje teooria on Aquino Thomaselt alguse saanud tarvilike tingimuste komplekt selleks, et tegu, millel on hea eesmärk, kuid ka tõenäoline halb kõrvaltagajärg, oleks moraalselt lubatav. 
Sellel printsiibil on mitu versiooni, aga tavaliselt nõuab see, et tegu iseenesest ja vahendid selleks oleks lubatavad ning ettenähtavad halvad tagajärjed ei oleks vahendid eesmärgi saavutamiseks ega kaaluks head eesmärki üles. 
Katoliku kiriku moraaliteoloogias kasutatakse seda printsiipi koos õpetusega sellest, millised teod ei ole lubatavad.
Topelttagajärje doktriin ja konsekventsialism on omavahel vastuolus, sest konsekventsialism lähtub teo hindamisel ainult teo tagajärjedest, arvestamata nende rolli eesmärgi saavutamisel, topelttagajärje doktriin aga võib hinnata sama (ja seega samade tagajärgedega) tegu erinevalt, sõltuvalt kavatsusest.
Batakiai

Batakiai on alev Leedus Tauragė rajoonis, Batakiai valla halduskeskus. Alev asub Ančia jõe kaldal. Batakiai vana saksakeelne nimekuju oli "Botocken", venekeelne aga Ботоки.
Alevis on keskkool, raamatukogu ja kultuurimaja. Vaatamisväärsuseks on 1885. aastal ehitatud luteri kirik.
Ajalugu.
Alevis asub Batakiai linnamägi, mida ajaloolaste arvates nimetati XIII ja XIV sajandi kroonikais Aukaimiseks. Batakiai mõisat on esmamainitud 1448. aastal, selle varaseimad omanikud olid Kęsgailad.
Alev sai Batakiaist 1528. aastal, kuigi turuprivileege selle nimetusega algselt ei kaasnenud. Turuplats rajati 1588. aastal. 1776. aastal ehitati Batakiaisse katoliku kirik (põles maha 1971. aastal).
Peale Teist maailmasõda tegutsesid alevi ümbruses Leedu metsavennad. Nõukogude ajal oli alev kohaliku kolhoosi keskuseks.
Tracy Caldwell Dyson

Tracy Caldwell Dyson (sündinud 2. juunil 1969) on Ameerika keemik ja NASA astronaut. Ta osales augustis 2007 kosmosesüstiku Endeavour lennul STS-118. 
Ta kuulus 4. aprillist 25. septembrini 2010 rahvusvahelise kosmosejaama 24. ekspeditsiooni meeskonda. Märtsist septembrini 2024 oli ta rahvusvahelise kosmosejaama 70. ja 71. ekspeditsiooni meeskonnaliige.
Ta on käinud avakosmoses 3 korda, kokku üle 22 tunni..
Monika Vehlmann

Monika Vehlmann (sündinud 15. detsembril 1980 Tallinnas) on eesti jalgpallur ja orienteeruja.
Haridus.
Lõpetas 1999. aastal Tallinna Õismäe Humanitaargümnaasiumi. 2002. aastal lõpetas Sisekaitseakadeemia halduskolledži halduskorralduse eriala.
Sporditulemused.
Harrastanud jalgpalli alates 1990. aastate lõpust, mänginud esialgu väravavahina, hiljem kaitsemängijana.
Tallinna FC Flora jalgpallinaiskonna liikmena võitnud Eesti meistrivõistlustel 3 hõbe- (2009, 2011, 2012) ja 4 pronksmedalit (1998, 2000, 2007, 2008) ning võitnud 2007. ja 2008. aastal Eesti karika ja 2009. aastal Eesti superkarika. Olnud ka võistkonna kapten.
Aastatel 2000–2007 mänginud 19 korda Eesti naiste jalgpallikoondises, sealhulgas Euroopa meistrivõistluste ja maailmameistrivõistluste valikturniiridel, ning võitnud 2004. ja 2006. aastal Balti turniiri.
Rogaini Euroopa meistrivõistlustel võitis 2005. aastal Nõval naiskondade arvestuses koos õde Ingrid Vehlmanniga pronksmedali.
Harrastanud ka pikamaajooksu.
Ferrimagnetism

"Mitte segamini ajada Ferromagnetismiga; Ülevaate saamiseks vaata Magnetism"
Ferrimagnetism on magnetism, mis erineb ferromagnetismist selle poolwst, et ferrimagnetilise aine (ferrimagneetiku) spontaansel magneetumisel ei asetu kõik atomaarsed magnetmomendid ainult ühes suunas, vaid aine väikestes piirkondades – magnetdomeenides – on erinevat tüüpi aatomite magnetmomendid joondatud vaheldumisi antiparalleelselt. Kuid need vastassuunalised magnetmomendid ei tühista üksteist täielikult (nagu antiferromagneetikutes), sest momendid on ühes suunas suuremad kui vastassuunas.
Erinevalt ferromagneetikutest, millest enamik on metallid, on kõik ferrimagneetikud dielektrikud või pooljuhid. Ferrimagneetikutel on väike elektrijuhtivus ja anisotroopsed omadused.
Vanim tuntud ferrimagnet on magnetiit. Enne Néeli poolt ferrimagnetismi ja antiferromagnetismi avastamist 1948 peeti magnetiiti ferromagneetikuks.
Temperatuuri mõjud.
Ferrimagneetikud on sarnased ferromagneetikutega selles, et allpool Curie temperatuuri on nad spontaanselt magneetuvad, sellest temperatuurist kõrgemal aga magnetiline korrastatus kaob (materjal muutub paramagnetiliseks).
Vahel esineb neil ka punkt allpool Curie temperatuuri, kus vastassuunalised magnetmomendid on võrdsed ja materjali kogu magnetmoment on null. Seda nimetatakse magneetumise kompensatsiooni punktiks, Lisaks sellele võib ferrimagneetikutes leiduda ka impulsimomendi kompensatsiooni punkt, mille juures kogu imoulsimoment kaob. See punkt on kriitiline rakendustes, kus vajatakse kiiret magneetumise pöördumist.
Ferrimagneetikute kasutamine.
Kõige sagedamini kasutatav ferrimagnetiliste omadustega materjalide rühm on ferriidid, Kuna ferriidid on keraamilised oksiidid ja neil on suur elektritakistus, mis pidurdab pöörisvoolusid, siis kasutatakse neid raadiosagedustel jnduktiivpoolide magnetsüdsmike materjalina. Neil on kitsas hüstereesisilmus ja seega väikesed ümbermagneetimiskaod.
Püsimagnetitena kasutamiseks peab ferrimagnetilistel materjalidel aga olema võimalikult lai (ristkülikukujuline) hüstereesisilmus. Selliseid ferriitmagneteid kasutatakse igapäevaelus näiteks hoidemagnetitena, samuti püsimagnetitena elektrodünaamilistes valjuhääldites. Selliseid materjale kasutati varem ka arvutite ferriitmälus (maatriksina paigutatud pisikeste ferriitrõngastena).
FeAlN

FeAlN on magnetiliselt pehme ferromagnetmaterjal, mida kasutatakse üliõhukeste kihtidena GMR-struktuurides. Materjali koertsiivsus on alla 1 örstedi, küllastusmagneetumus umbes 20 kilogaussi, suhteline magnetiline läbitavus 3400 ja magnetostriktsioon nullilähedane.
Erik Aibast

Erik Aibast (sündinud 5. detsembril 1973 Keilas) on eesti orienteeruja.
Haridus.
1992. aastal lõpetas ta Keila 1. Keskkooli ja 1996. aastal Soomes Espoos Solvallan urheiluopisto spordiinstruktorina. Aastatel 1998–2003 õppis Tartu Ülikoolis psühholoogiat.
Töö.
2001. aastast töötab AS-is Jalajälg, 2007. aastast on sama ettevõtte müügijuht.
Sporditulemused.
Harrastab orienteerumist 1992. aastast.
Orienteerumisjooksus võitnud Eesti meistrivõistlustel aastatel 1994–2010 2 kulda (2000 tavarajal ja 2001 lühirajal), 9 hõbedat ja 7 pronksi, lisaks 2 pronksi rattaorienteerumises. 
Orienteerumisjooksu juunioride MMil 1992. aastal saavutas ta lühirajal 29. koha ja teatejooksus 8. koha. 
Aastatel 1997–2001 võistles kolm korda orienteerumisjooksu MMil, parimad tulemused: lühirajal 18. koht (1997) ja teatejooksus 9. koht (1999). 
Orienteerumisjooksu EMil 2000. aastal tavarajal 37. koht ja teatejooksus 10. koht. Orienteerumisjooksu Balti meistrivõistlustel võitis Eesti meeskonna liikmena teatejooksus kuldmedali 1998. aastal. Rattaorienteerumise MMil 2013. aastal lühirajal 53. koht. 
Rogainis võitis 2011. aasta EMil meeskondade arvestuses koos Andreas Kraasiga hõbeda. Rogaini MMil sai koos Andreas Kraasiga 2012. aastal 4. koha ja 2015. aastal 5. koha.
Ta on harrastanud ka seiklussporti. Seiklusspordi EMil sai ta Eesti võistkonna koosseisus 2011. aastal 5. koha (võistkonnas veel Viivi-Anne Soots, Reigo Luurmees ja Heiti Hallikma).
Gaurė

Gaurė on alev Leedus Tauragė rajoonis, Gaurė valla halduskeskus. Alev asub Šešuvise jõe kaldal. Gaurė vana saksakeelne nimi oli "Gauren", venekeelne aga Гавры.
Alevis on põhikool. Vaatamisväärsuseks on XIX sajandil püstitatud kellatorn.
Ajalugu.
Gaurėt on esmamainitud 1500. aastal. Toona viis sealt läbi Preisimaale viiv tee, alevis asus aga tollipunkt. Aastast 1561 on teada, et seal asus kõrts, mille omanikuks oli Zofija Gaura. XVI sajandist on teateid ka Gaurė mõisast, kuigi see asus kujunevast alevikust kaks kilomeetrit eemal.
Omanikeks on olnud aastast 1522 Skopid, seejärel Kamieńskid (Jeržy Kamieński ehitas aastal 1564 Šešuva jõele silla). Aastast 1674 olid alevi omanikeks Billewiczid, aastast 1742 Mirskid, aastast 1796 Goštautased, aastast 1813 Szemiotid. 
Aastail 1661–1771 ehitati sinna kalvinistide kirik. Aastal 1670 ehitati sinna ka katoliku kirik, alev sai Gaurėst samal aastal. Aastal 1701 sai alev turuprivileegid, kuid XVIII sajandi alguses kannatas see rängalt katku läbi. Aastal 1773 valmis vana asemele uus katoliku kirik. Aastal 1834 hävitas alevi suur põleng. XIX sajandi teisel poolel oli alev Knygnešyste keskuseks.
Pärast Leedu iseseisvumist avati alevis leedukeelne kool, mõisa juures tegutsesid veski ja saekaater. Teise maailmasõja ajal tapsid Saksa okupatsiooniväed alevis elanud juudid. Pärast sõda tegutsesid alevi ümbruses Leedu metsavennad. Aastal 1970 põles sealne katoliku kirik maha, uus kirik valmis aastal 1991.
Pagramantis

Pagramantis on alev Leedus Tauragė rajoonis Mažonai vallas. Alev asub Akmena jõe kaldal.
Pagramantis asub Pagramantise regionaalpargis. Alevis on põhikool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on 1774. aastal ehitatud katoliku kirik ja selle XIX sajandil püstitatud kellatorn, samuti kaks linnamäge.
Pagramantist on kirjalikult esmamainitud XVI sajandil, kuigi linnamägedel tehtud uuringute põhjal on see paik olnud pidevalt asustatud juba esimesel aastatuhandel. Sealse mõisa omanik Jonas Domininkas Lopacinskis laskis sinna 1744. aastal esitada kiriku, millest sai 1780. aastal kihelkonnakirik. Nõukogude ajal oli alev kohaliku kolhoosi keskuseks.
Rosma kalmistu

Rosma kalmistu (ka Rosma Metsakalmistu) on kalmistu Põlva kihelkonnas Võrumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Rosma külas Põlva vallas Põlva maakonnas.
Kalmistu praeguse matuse-ala pindala on praegu umbes 1,9 ha, kuid perspektiivse matuse-ala pindala on umbes 8 ha ja kinnistu kogupindala on umbes 14 ha.
Ajalugu.
Kalmistu rajati aastatel 1987–1988, sest Põlva kalmistut hakkas kimbutama ruumipuudus ning seal polnud heakorra tagamiseks enam ruumi ega raha.
Tulevase kalmistu kohal oli enne olnud ristimets. Ristipuid jäi ka uue kalmistu ja Põlva–Võru maantee vahele. Detailplaneeringuga kavandati maantee laiendamist ja -õgvendamist, milleks hakati mais 2005 kalmistupoolsest maanteeäärest võtma maha ristimetsa. Pärast skandaali puhkemist vähendati esialgset 5-meetrist raieriba 2 meetrini.
Žygaičiai

Žygaičiai on alev Leedus Tauragė rajoonis, Žygaičiai valla halduskeskus. Alev asub Ežeruona jõe kaldal.
Alevis on gümnaasium ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on XIX sajandi esimesel poolel rajatud kalmistu, katoliku kirik aastast 1863, asula keskel teede ristumiskohas asuv pühamu aastast 1893, kabel aastast 1936.
Ajalugu.
Žygaičiaid on esmamainitud 1561. aastal. Esimene kirik ehitati sinna aastal 1608, teine aga aastal 1785. XIX sajandil põles see maha, praegune kirik valmis aastal 1863.
XIX sajandi teisel poolel oli alev knygnešyste keskuseks. Sinna toimetati raamatuid Tilsitist, kohalik vaimulik Norvaiša toimetas need aga Kaunasesse edasi. Aastal 1893 rajati alevi keskele pühamu püha Jüri skulptuuri ja ristiga.
Veel Leedu NSV ajal jagunes Žygaičiai kaheks: aleviks ja samanimeliseks külaks. Tänapäeval on need üheks asulaks kokku kasvanud.
Skaudvilė

Skaudvilė () on linn Leedus Tauragė rajoonis, Skaudvilė valla halduskeskus. Linn asub Ančia jõe kaldal, merepinnast 119 meetri kõrgusel.
Linnas on gümnaasium ja kool erivajadustega lastele. Skaudvilės on ka raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on luteri kirik aastast 1827 ja katoliku kirik aastast 1797, samuti selle XIX sajandil püstitatud kellatorn. Ančia jõe ääres asub paljand.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Skaudvilė elanikkonnast leedulasi 98,72%, venelasi 0,64% ja teiste rahvaste esindajaid samuti 0,64%.
Ajalugu.
Skaudvilė alevit mainiti esimest korda aastal 1760, sealset mõisa aga aastal 1645. Kiiremini hakkas asula arenema XIX sajandil, mil sealt ehitati läbi Riiast Tilsitisse viiv raudtee. Tsaari ajal olid asula venekeelsed nimekujud Скавдиле ja Скавдвиле.
Aastal 1915 rajati alevi juurde sõjaväele kuulunud lennuväli. Kui seni kitsarööpmeline raudtee laiarööpmeliseks ümber ehitati, siis valiti sellele uus trass, millest Skaudvilė jäi eemale.
Nõukogude ajal rajati Skaudvilėsse mitmeid tööstusettevõtteid, nende seas juustutehas, õmblusvabrik, keraamikatehas. Aastal 1950 sai Skaudvilėst linn.
Nõmme-võrgendivaablane

Nõmme-võrgendivaablane ("Acantholyda posticalis") on võrgendivaablase perekonda võrgendivaablaste sugukond kuuluv kiletiivaline.
Tema toiduks on mändide okkad.
Esmakordselt täheldati hulgisigimist Eestis 2008. aastal, Saaremaal.
Kirjandus.
Voolma, K., Pilt, E., Õunap, H. 2009. Nõmme-võrgendivaablase ("Acantholyda posticalis" (Mats.), "Hymenoptera": "Pamphiliidae") esmakordne hulgisigimine Eestis. "Metsanduslikud Uurimused" 50: 115–122.
Võrgendivaablased

Võrgendivaablased ("Pamphiliidae") on sugukond kiletiivalisi putukaid.
Võrgendivaablane

Võrgendivaablane ("Acantholyda") on võrgendivaablaste sugukonda kuuluv perekond kiletiivalisi putukaid.
Uglegorsk

Uglegorsk on linn Venemaal Sahhalini oblastis, Uglegorski rajooni keskus. Asub Sahhalini läänekaldal.
1905–1945 kuulus Jaapanile. 1946. aastani oli linna nimi Esutoru.
Linna lähedal kaevandatakse kivisütt. Selle järgi on linn saanud praeguse nime.
Carl Finer

Carl Finer (esitajanimi; kodanikunimega Karl-Jörgen Viskus) on eesti hiphoppar.
Aastal 2009 andis ta välja oma esimese albumi "From the Beginning to the End".
Viktoria Hain

Viktoria Elisabeth Hain (neiuna Zahharjan (ka Sacharjan ja Sakarjanz); 9. märts 1911 Thbilisi – 2. aprill 1986) oli eesti inglise keele õpetaja.
Ta sündis Thbilisis eestlannast võõrkeeleõpetaja Hilda Sellingu ja armeenlasest ajakirjaniku Petros Zahharjani tütrena. Pärast isa surma asus ta koos emaga aastal 1924 Eestisse. 
Ta lõpetas aastal 1928 Tallinna Linna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumi. Aastatel 1928–1932 (lõpetas) õppis ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas inglise filoloogiat. Oli 1931–1932 Kristliku Naisüliõpilaste Ühingu esinaine. Ta täiendas end USA-s ja Inglismaal. 
14. oktoobril 1943 arreteeriti ta SD poolt ja ta oli Patarei vanglas Saksa okupatsiooni lõpuni.
Aastal 1949 küüditati ta Siberisse. Ta viibis Novosibirski oblastis Suzuni rajoonis ja Irkutski oblastis Nižneudinski rajoonis. Siberist vabanes ta 17. märtsil 1956. Seejärel töötas ta ERKIs inglise keele õpetajana. Lisaks tegutses ta ka tõlkijana (tõlkis eesti keelest inglise keelde).
Viktoria Hain suri 2. aprillil 1986 ja ta maeti 6. aprillil 1986 Rahumäe kalmistule.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli Rudolf Hain, nende poeg Jüri Hain oli kunstiteadlane.
Tauragė rajoon

Tauragė rajoon on 1. järgu haldusüksus (rajoon) Leedus endise Tauragė maakonna aladel. Rajooni pindala on 1179 km². 2014. aasta seisuga elas seal 41 877 inimest.
Rajoon moodustati 1950. aastal. Rajoon koosneb järgmistest valdadest: Batakiai, Gaurė, Lauksargiai, Mažonai, Skaudvilė, Tauragė ja Žygaičiai vald. Eraldi haldusüksuse moodustab Tauragė linnavald.
Halduskeskus on Tauragė linn. Teised suuremad asulad on Skaudvilė linn, Batakiai, Gaurė, Pagramantise ja Žygaičiai alev. 2011. aasta seisuga olid elanikest 98,22% leedulased, 0,8% venelased, 0,2% ukrainlased, 0,11% sakslased, o,11% valgevenelased, 0,06% poolakad ja 0,51% oli teistest rahvustest.
Rajooni suurim jõgi on Jūra. Teised tähtsamad jõed on selle lisajõed Šunija, Akmena, Šešuvis ja Ežeruona. Rajooni põhjaosa asub Žemaidi kõrgustikul (kõrgeim koht 158 m), lõunaosa asub Karšuva madalikul. Seal asub Jūra jõe kaldal ka rajooni madalaim koht (7 m). 
Osa Tauragė rajooni territoorium jääb Pagramantise regionaalparki, osa aga Viešvilė looduskaitsealale.
Starobin

Starobin on alev Valgevenes Minski oblastis Salihorski rajoonis. Alev on Starobini külanõukogu halduskeskuseks. Starobin asub Sluči jõe kaldal.
Starobinis on gümnaasium, muusikakool, kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Alevis tegeletakse metsandusega ja töödeldakse puitu, tähtsaim tegevusala on aga turbabriketi valmistamine. Suurim vaatamisväärsus on õigeusu kirik 1859. aastast.
Starobinis on sündinud nõukogude näitleja Galina Makarova.
Ajalugu.
Asulat on esmamainitud XVI sajandil. Starobin oli toona osa Słucki vürstiriigist, mis kuulus Olelkowiczitele, seejärel aga Radziwillidele. 1654. aastal sai asula õiguse iga nädal turg avada, samuti võis seal neli korda aastas laata pidada. Alev sai Starobinist 1680. aastal, toona kuulus see Navahrudaki vojevoodkonda.
Poola jagamisel läks Starobin 1793. aastal Venemaa koosseisu. Seal kuulus Starobin Minski kubermangu. Alev läks koos ümbruskonna asulatega XIX sajandi alguses Wittgensteinide valdusse, hiljem aga Hohenlohedele. 1886. aastal oli alevis kaks õigeusu kirikut ja kaks poodi, üks tavaline ja kolm juutide kooli, õllevabrik.
1919. aastal hakkas Starobin kuuluma Valgevene NSV koosseisu.
Rootsi Eestlaste Esinduse esinduskogu liikmete loend

Rootsi Eestlaste Esinduse esinduskogu liikmete loend on tähestikuline loend Rootsis asunud Eesti pagulaskonna üldvalimistel valitud esindajaist. Rootsi Eestlaste Esindus tegutses aastail 1956–1993, seejärel asutati Rootsi Eestlaste Liit. 
Loend sisaldab praegu esinduskogu liikmed kuni 1986. aastani.
Vuhlehirsk

Vuhlehirsk, kuni 1958. aastani Hatsepetivka (Хацепе́тівка), on rajoonilise tähtsusega linn Ukrainas Donetski oblastis Bahmuti rajoonis, 49,1 km kaugusel Donetskist. Vuhlehirsk oli kuni 2014. aasta 11. detsembrini Jenakijeve haldusalas.
Asula kõrgus merepinnast on 293 meetrit.
Elanikkond.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 10 693 inimest, kellest 58,94% emakeel oli vene keel, 40,10% emakeel ukraina keel ja 0,50% emakeel valgevene keel. 2014. aasta 1. jaanuaril elas asulas 7671 inimest, asustustihedus inimest ruutkilomeetri kohta.
Ajalugu.
Vuhlehirsk asutati 1879. aastal, linna õigused alates 1958. aastast. 
Donbassi sõja ajal, 2014. aastal, läks asula valitsusvastaste relvajõudude kontrolli alla. 2014. aasta 12. augustil võtsid valitsusväed asula taas oma kontrolli alla..
2015. aasta 18. jaanuaril tabas mürsk elumaja, 7- ja 16-aastased vennad hukkusid ning nende 8-aastane õde sai raskelt vigastada.
29. jaanuaril ründasid valitsusvastased relvajõud tankide toel asulat. Killuhaavadesse suri vähemalt kaks rahulikku elanikku. Järgmiseks päevaks olid valitsusvastased relvajõud nende endi väitel linna oma kontrolli alla võtnud. URJKN Info-analüütilise keskuse pressiesindaja polkovnik Lõssenko 30. jaanuari keskpäevasel teatel oli linn siiski valitsusvägede kontrolli all. Väljaanne KorrespondenT.net avaldas 30. jaanuaril kell 20:03 artikli, milles viidatakse eripataljoni "Azov" ametlikule Facebooki lehele, millelt lähtub, et öösel läks asula valitsusvastaste relvajõudude kontrolli alla. Infovastupanu avaldas kell 20:30 artikli, millest lähtus, et linnas käivad tänavalahingud.
ATO staabi 31. jaanuari hommikuse teate kohaselt jätkusid linnas lahingud. Võimalik, et hiljemalt õhtuks langes asula valitsusvastaste relvajõudude kontrolli alla. Valitsusväed kaotasid neli tanki ja olid väidetavasti sunnitud ülekaalukate jõudude survel linnast taanduma.
UNIAN-i 4. veebruaril 2015 avaldatud artiklist lähtus, et üks osa linnast on valitsusjõudude kontrolli all.
Infovastupanu poolt 5. veebruari õhtul avaldatud artiklis kinnitati, et valitsusväed lahkusid linnast.
8. veebruaril 2015 avaldas BBC World News reportaaži valitsusvastaste relvajõudude kontrolli alla läinud linnast, kus reporter James Reynoldsi teatel polnud näha ühtki elanikku. Järgmisel päeval avaldatud artiklist selgus, et BBC reporter kohtus nelja asulapaigas viibitud tunni jooksul kahe kohaliku elanikuga.
Čyrvonaja Słabada

Čyrvonaja Słabada (kasutusel on ka nimekujud Tšõrvonaja Slabada ja Krasnaja Slabada ("Красная Слабада"), vana nimega Vyzna) on alev Valgevenes Minski oblastis Salihorski rajoonis. Alev on Čyrvonaja Słabada külanõukogu halduskeskus.
Alevis tegeletakse metsandusega ja töödeldakse puitu, seal on ka toiduainetööstus. Alevi lähedal asuvas veehoidlas kasvatatakse kala (latikat, haugi, karpkala). Suurimaks vaatamisväärsuseks on XIX sajandi lõpus ja XX sajandi alguses ehitatud mõisakompleks.
Ajalugu.
Asulat on esimest korda mainitud XVI sajandil. Toona kandis see nime Vyzna ("Вызна") ja oli toona osa Słucki vürstiriigist, mis kuulus Olelkowiczitele, aastast 1612 aga Radziwillidele. Toona oli Vyzna juba alev. XVIII sajandil ehitati sinna katoliku kabel.
Poola jagamisel läks Vyzna aastal 1793 Venemaa koosseisu. Seal kuulus Vyzna Minski kubermangu. Alev läks koos ümbruskonna asulatega XIX sajandi alguses Wittgensteinide valdusse, hiljem aga kuulus Hohenlohedele. XIX sajandi lõpus oli seal kaks sünagoogi ja viis poodi.
1918. aastal hakkas Vyzna kuuluma Valgevene Rahvavabariiki. Aastal 1920 toimus linnas ülestõus seal võimul olnud bolševike vastu. Selles osalejad soovisid uuesti asutada Valgevene Rahvavabariigi. Halvasti relvastatud ülestõusu surus Punaarmee detsembriks julmalt maha. Aastal 1923 nimetati Vyzna ümber Čyrvonaja Słabadaks.
Irboska nulk

Irboska nulk (ka "Truba nulk") on üks kaheteistkümnest Setumaa nulgast. 
Irboska nulga külad: Kuusinitsa, Saltanuva, Pokolduva, Koväslova, Saptja, Vohina, Koss'olka, Ungavitsa, Sagor'a, Truba, Parkanuva, Podles'a, Trõnnõ, Makarova, Raakva, Sokoluva, Mahnova, Kagarinna, Podkora.
Kasakova (Oudova rajoon)

Kasakova (vene keeles "Kazakovets") on küla Venemaal Pihkva oblasti Oudova rajooni Samolva vallas. 20. sajandi alguse haldusjaotuse järgi oli see Peterburi kubermangus Oudova maakonnas Rämeda vallas.
Pärimuse järgi läksid esimesed eesti asukad Suure Põhjasõja ajal sinna sõjapakku. 1918. aastal oli seal 7 külast (nende seas ka Kasakova) koosnev asundus, kus kokku elas umbes 2000 eestlast ja mille keskus oli Luuküla.
Asunduse (ka Kasakova küla) kirik ja kalmistu olid Luukülas, mis enne 1920. aastat oli tollase Mehikoorma abikoguduse (tänapäeval Mehikoorma kogudus) kaudu oli Räpina kihelkonna koosseisus.
Kasakova külas ei ole praegu alalisi elanikke.
Colleen McCullough

Colleen McCullough (1. juuni 1937 Uus-Lõuna-Wales Wellington – 29. jaanuar 2015 Norfolki saar Burnt Pine) oli Austraalia kirjanik.
Colleen McCullough oli eelkõige tuntud romaani "The Thorn Birds" järgi. Eesti keeles ilmus teos pealkirjaga "Ogalinnud" 1994. aastal kirjastuses Eesti Raamat ja 1999 kirjastuses Ersen. Teose eestindas Urmas Rattus.
Eesti keeles on veel ilmunud "Sündsusetu kirg" (tõlkinud Vilma Jürisalu, Ersen 1999), "Tim" (tõlkinud Juhan Habicht, Ersen 2000) ja "Usk kolmandasse aastatuhandesse" (tõlkinud Liina Pukk, Ersen 2002).
Pärast "Ogalinde" kirjutas McCullough oma suurteose: seitse mahukat (ligi 1000-leheküljelist) romaani Julius Caesari elust ja aegadest. "Rooma meistrite" sarja valmimiseks kulus tal peaaegu 30 aastat, alates 1980. aastate algusest kuni viimase osa ilmumiseni 2007. aastal. Ettevalmistustöö oli üüratu: ta töötas läbi mitu tuhat raamatut ja monograafiat Rooma ajaloo ja tsivilisatsiooni kohta, joonistas linnade ja lahinguväljade kaarte, uuris maailma muuseumides tolle ajastu kangelaste skulptuure ja nende selgitustekste, konsulteeris kümmekonna ülikooli ekspertidega ning pani kirja kõik teadaolevad faktid oma teema ja tema ajastu kohta.
Tema teoste menu ja äriedu võimaldas tal loobuda senisest arstitööst ja elada oma unistuste elu. 1970. aastate lõpus, pärast Londonis ja Connecticutis viibimist, asus ta elama Austraalia lähistel asuvale Norfolki saarele, kus ta tutvus Ric Robinsoniga. Nad abiellusid 1984. aastal.
Sompa tee

Sompa tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Lepiku asumis.
Sompa tee algab Kloostrimetsa teelt, on põhja-lõunasuunaline ja umbes 1 kilomeeter pikk. Sompa teelt algavad Merikanni tänav, Täpiku tänav, Lumiku tänav, Päevakoera tänav ja Öölase tänav. Sompa tee lõpeb umbtänavana ja kõik hargnevad tänavad on umbtänavad, Lepiku asumi teistele tänavatele sealt ei pääse.
Sompa tee on hoonestatud valdavalt eramutega. Säilinud on osa 19. sajandi teise poole ja 20. sajandi esimese poole hoonestust, mida on tihendatud 1990. aastate lõpus ja 2000. aastate alguses kehtestatud detailplaneeringute alusel ehitatud elamutega. Sompa tee vanim hoone on Sompa tee 6 elamu 1860. aastast. Sompa tee lõpus on ka üks kahekorruseline korterelamu (arhitektid Mattias Agabus, Eero Endjärv ja Illimar Truverk).
Sompa tee ja Metsakalmistu vahel, Kalmistu kraavi ääres kulgeb üks Pirita linnaosa haljaskoridoridest, mis linnaosa üldplaneeringu järgi tuleb säilitada.
Sompa teel asub Kloostrimetsa puukool. Kinnistutel Sompa tee 8 ja Sompa tee 33 asuvaid aedu on tõstetud esile kui kõige liigirikkama puittaimede koguga aedu Tallinnas.
Sompa tee on nime saanud 19. septembril 1958 endise Sompa talu järgi.
Salihorski rajoon

Salihorski rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Minski oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 2499 km². 2009. aasta seisuga elas seal 136 145 inimest.
Rajoon moodustati 1965. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Akciabari, Chorastava, Čyrvonaja Słabada, Čyževičy, Damanavičy, Doŭhaje, Hocki, Kapacevičy, Krasnadvorcy ja Zaževičy külanõukogu.
Halduskeskus on Salihorski linn. Teised suuremad asulad on Starobini ja Čyrvonaja Słabada alev.
Rajoonil on aastast 2010 oma telekanal. Salihorski rajoonis on ka oma raadiokanal. Ilmuvad lehed "Інфа-Кур'ер" (antakse välja Słuckis), "Лидер-Пресс", "Шахцёр" ja "Калійшчык Салігорска".
Rajooni tähtsamad jõed on Sluč ja Morač. Rajooni territoorium asub Polesje madalikul. Kõrgused jäävad valdavalt vahemikku 135–150 meetrit üle merepinna. Kõrgeim koht asub Kastryčniku küla juures (182 meetrit). Rajoonis asuvad suured kaalisoola ja kivisoola lademed.
2009. aasta seisuga olid elanikest 88,87% valgevenelased, 7,08% venelased, 1% ukrainlased ja 3,05% oli teistest rahvustest. 62,54% elanike emakeel oli valgevene keel, 32,39% elanike emakeel oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 27,64%, vene keelt aga 64,08% elanikke.
Koolina nulk

Koolina nulk (ka "Kepinulk, Heljakeste nulk") on üks kaheteistkümnest Setumaa nulgast. 
Koolina nulga külad: Palo, Treiali, Jõksi, Puista, Ulaskova, Tsirgu, Lepä, Serga, Tepija, Meremäe, Hilläkeste, Palandõ, Ostrova, Tobrova, Uusvada, Tsergondõ, Vinski, Kitsõ, Poksa, Keerba, Kuksina, Pliia, Paloveere, Teterüvä.
Mokornulk

Mokornulk on üks kaheteistkümnest Setumaa nulgast. Mokornulk piirneb põhjas Piusa jõe, idas Obinitsa oja ja läänes Korsapalo rabaga.
Mokornulga koosseisu on arvatud 19 küla, mis asuvad tänapäeval Eestis, Võru maakonna Setomaa valla territooriumil: Antkruva, Hilana, Härmä, Ignasõ, Juusa, Kiksova, Klistina, Kõõru, Lindsi, Martsina, Miku, Navikõ, Obinitsa, Rokina, Savioja, Talka, Tedre, Tääglova, Vasla.
Nulga keskuseks on Obinitsa ja suuremateks pühadeks paasapäev ja mihklipäev. Nulga nimi esineb kohaliku lauluansambli Mokornulga leelokoori nimes.
Michel Teló

Michel Teló (sündinud 21. jaanuaril 1981 Medianeiras) on Brasiilia laulja.
Tema singel "Ai Se Eu Te Pego" tõusis mitme riigi (nt Hispaania, Portugali, Tšiili, Hollandi, Itaalia, Prantsusmaa ja Argentina) muusikaedetabelite tippu. Raadio 2 Aastahiti 2012. aasta muusikaküsitlusel valiti laul 20. kohale.
Poloda nulk

Poloda nulk on üks kaheteistkümnest Setumaa nulgast, nulkadest kõige suurem.
Poloda nulga külad: Võõpsu, Pedäjäalostõ, Varõsmäe, Haudjasaarõ, Käre, Mäeussaia, Laosina, Liivakülä (Liiva-Laossina), Töganitsa, Rainova, Rääsolaanõ, Mikitämäe, Kotelniki, Puugnitsa, Soelaanõ, Suurõ-Usinitsa, Väiko-Usinitsa, Igrisõ, Kito, Selise, Järvepää, Ts'olgo, Suurõ-Rõsna, Karisilla, Ton'a, Lobotka, Õrsava, Suurõ-Treski, Väiko-Treski, Suurõ-Nedsäjä, Väiko-Nedsäjä.
Raakva nulk

Raakva nulk on üks kaheteistkümnest Setumaa nulgast. Raakva nulk piirneb lõunas Piusa jõe ja läänes Piirojaga. Viimane on olnud ajalooline piir Setumaa ja Vana-Võrumaa vahel. Üldiselt tasase maaga Raakva nulk on künklikum lõuna- ja lääneosas.
Raakva nulga koosseisu on arvatud 9 praegust ja endist küla, mis asusid enne Setomaa valla moodustamist 2017. aasta haldusreformiga Eesti Põlva maakonnas ja Värska vallas: Helbi, Matsuri, Porski, Säpina, Vaartsi, Vammustõ, Vedernika, Voropi, Koidula. Nulga keskuseks võib pidada Matsurit, kus on olnud ka külakool.
Raakva nulgas Matsuri külas on sündinud setu lauluema Miku Ode.
Raamat (ajaleht)

Raamat on Eesti Kirjastuste Liidu ajaleht. 
Leht ilmub alates detsembrist 2005 sagedusega kord kuus ajalehe Postimees kaasandena.
Ajaleht käaitleb Eestis väljaantavaid raamatuid, sisaldades retsensioone, raamatututvustusi, artikleid autorite kohta ja intervjuusid.
Saatserinna nulk

Saatserinna nulk on üks kaheteistkümnest Setumaa nulgast. Nulga keskus on Saatse (ka "Satserina" ehk "Saatserinna").
Saatserinna nulga külad: Perdagu, Tsütski, Lädinä, Patvinna, Pitsinä, Tupina, Vedernika, Litvinna, Saabolda, Kundrusõ, Voronka, Kotelnika, Suränkä, Samarinna, Rääptsüvä.
Saurova nulk

Saurova nulk on üks 12 Setumaa nulgast. 
Saurova nulga külad on Vas'lamäe, Kolovinna, Korski (sama nimega küla kuulub ka Üle-Pelska nulka), Krabilova, Lääpä, Nudretsova, Sabelinna, Molniga, Saurova, Sorokinna, Suurõ- ja Väiko-Puravitsa.
Seeritsä nulk

Seeritsä nulk on üks kaheteistkümnest Setumaa nulgast. Seda on veel tuntud nimega Keera nulk või Leega nulk. Viimast nimekuju on kasutatud just nulga lõuna- ja edelaosa nimena.
Seeritsä nulga külad: Kuurakõsõ, Lõkova, Olohkuva, Tserondõ, Ugareva, Kaatsova, Vil'o, Potalova, Jaaska, Radaja, Sandra, Keera, Jugo, Riiskova, Paltsova, Labõritsa, Pööni, Alaotsa, Kol'o. Nulka kuulus ka veel Kurvitsa küla. Praeguseks on küla hävinud.
Spinnventiil

Spinnventiil on hiiglasliku magnettakistuse või tunnelmagnettakistuse efektil põhinev kihtstruktuur, mille elektritakistus sõltub struktuuri magnetilisest korrastusest. Antiferromagnetiline korrastus on suurema takistusega kui ferromagnetiline korrastatus. Oluline on ühe ferromagnetilise kihi mõjutamise võimalus, sellest ka nimetus ventiil või klapp (inglise "spinn valve").
Seitse

Seitse (tähis araabia numbrina 7, Rooma numbrina VII) on naturaalarv, mis otseselt eelneb arvule 8 ja otseselt järgneb arvule 6.
Seitse järgarvuna märgitakse araabia numbriga 7 koos punktiga (7.) või Rooma numbriga VII.
Tsätski nulk

Tsätski nulk on üks kaheteistkümnest Setumaa nulgast. Tsätski nulk piirneb põhjas Värska ja Kulje lahega ning lõunas Piusa jõega. Nulgale on iseloomulik tasane ja liivane pinnas, mille iseloomustav näide on Lutepää liivik.
Tsätski nulk on pindalalt Poloda nulga järel suuruselt teine Setumaa nulk. Tsätski nulga koosseisu on arvatud 24 küla, millest 15 asuvad tänapäeval Eesti territooriumil Võru maakonna Setomaa valla koosseisus: Korela, Kolossova, Kostkova, Kremessova, Lutepää, Määsovitsa, Podmotsa, Popovitsa, Rääptsova, Sesniki, Säpina, Velna, Verhulitsa, Väike-Rõsna ja Värska. 9 küla paiknevad tänapäeval Venemaal, Pihkva oblastis, Petseri rajoonis: Jaastrova, Jaamistõ, Jatsmanni, Lõpolja, Pullukina, Põrstõ, Serednä ja Võõlastõ.
Tsätski nulga suurim asula ja keskus on Värska ning olulisemad pühad on kevadine ja sügisene jüripäev, mille tähistamiseks peetakse Värskas traditsiooniliselt kirmast.
Vaaksaarõ nulk

Vaaksaarõ nulk on üks kaheteistkümnest Setumaa nulgast. 
Vaaksaarõ nulga külad: Miikse, Solovja, Kiislova, Pelsi, Vaaksaarõ, Sulbi, Olehkova, Kuigõ, Vasildõ, Marinova, Krantsova, Moona, Sirgova, Looska, Varõstõ, Pankjavitsa.
Üle-Pelska nulk

Üle-Pelska nulk on üks kaheteistkümnest Setumaa nulgast. 
Üle-Pelska nulga külad: Suurõ-Tsäältsüvä, Väiko-Tsäältsüvä, Võmmorski, Jaanimäe, Simaski, Tuplova, Kiiova, Polovina, Kusnetsova, Tessova, Meldova, Helbi, Kropkova, Ermakova, Veretinna, Kaamenitsa, Triginä, Tiirhanna, Küllätüvä, Kraoski, Masluva, Tsumba, Pultsuva, Taeluva.
Kivikari

Kivikari on väike saar Kopli lahes.
Kivikari paikneb Kakumäe poolsaare põhjaosa rannikumadalikul, umbes 250 meetri kaugusel rannajoonest. Pindala on umbes 0,7 ha. 
Kari on valdavalt kivine, märkimisväärne taimestik puudub.
Administratiivselt kuulub Tallinna Haabersti linnaosa Kakumäe asumi koosseisu.
Stakiai

Stakiai on alev Leedus Jurbarkase rajoonis Raudonė vallas. Alev asub Mituva jõe kaldal.
Alevis on põhikool, raamatukogu ja kultuurimaja. Vaatamisväärsuseks on aastal 1812 püstitatud katoliku kirik. Alev aastast 1972.
Alevi vana nimi oli "Pamituvys". Esimest korda mainiti seda aastal 1370 "Pomedy" nime all. Kuulus Norviłłide suguvõsale. Aastal 1750 püstitati sinna kabel. Stakiai nime kannab aastast 1914.
Liivakari

Liivakari on väike saar Kopli lahes.
Liivakari paikneb Kakumäe poolsaare põhjaosa rannikumadalikul, 150–300 meetri kaugusel rannajoonest. Kari pindala on 1 hektar, rannajoone pikkus 740 meetrit. 
Liivakari on valdavalt liivane piklik seljandik, märkimisväärne taimestik puudub.
Administratiivselt kuulub Tallinna Haabersti linnaosa Kakumäe asumi koosseisu.
Eurovisiooni noorte muusikute konkurss

Eurovisiooni noorte muusikute konkurss on Euroopa noorte (kuni 18-aastaste) muusikute võistlus, mis toimub iga kahe aasta tagant. Võistlust korraldab Euroopa Ringhäälingute Liit (EBU). Esimene võistlus oli 1982. aastal.
Eesti osalemine Eurovisiooni noorte muusikute konkursil.
Eesti osales esimest korda võistlusel 1994. aastal.
Šimkaičiai

Šimkaičiai on alev Leedus Jurbarkase rajoonis, Šimkaičiai valla halduskeskus. Alev asub Vidauja jõe kaldal.
Alevis on põhikool ja raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on aastal 1932 püstitatud katoliku kirik.
Aastal 1771 püstitati Šimkaičiaisse kabel, aastal 1932 ehitati selle asemele kirik. Aastal 1953 varjas end alevi lähedal metsas Leedu metsavendade juht ja riigi neljas president Jonas Žemaitis-Vytautas. Alev aastast 1972.
Mobiilne krematoorium

Mobiilne krematoorium ehk mobiilne tuhastusahi ehk mobiilne koolnupõletamisahi (ka mobiilne põletusahi) on surnud loomakorjuste hävitamiseks ja surnud inimeste tuhastamiseks toodetud spetsiaalne eriotstarbeline liikuv sõiduk, mis on tuhastuse läbi viimiseks varustatud vastava surnupõletusahjuga. 
Sõda Donbassis.
2014. aasta sügisel teatas ühenduse "Last 200 Ukrainast Venemaale" asutaja, murmansklanna Jelena Vassiljeva väljaandele "Tsensor.net" antud intervjuus, et VF relvajõududele on eraldatud 6 mobiilset krematooriumit. Rostovi oblastis, Ukraina piiri lähistel, olevat ühte sellist näinud vähemalt kaks tunnistajat.
2015. jaanuaris teatas Ukraina Julgeolekuteenistuse juht Valentõn Nalõvaitšenko telekanalile "Kanal 5" antud intervjuus, et Donetski oblastisse on saabunud 7 sõjaväelist mobiilset krematooriumit.
Riiklik Arheoloogiamuuseum (Ateena)

Riiklik Arheoloogiamuuseum (Εθνικό Αρχαιολογικό Μουσείο) on arheoloogiamuuseum Kreeka pealinnas Ateenas ja suurim muuseum kogu Kreekas. Muuseumis on üle 11 000 eksponaadi neoliitikumist hilisantiikajani. Muuseum asutati 1829. aastal Kreeka kuberneri Ioánnis Kapodístriasi poolt. Praeguse muuseumihoone ehitus algas 1866. aastal ja lõppes 1889. aastal.
Raudsild

 
Raudsild oli sild Tartus Emajõel. See asendas 1993–2007 Vabadussilda.
Raudsilla detailid pärinesid Dvigateli endisest sõjatehasest ja silla monteerimise lõpetas sillaehitusfirma K-Most 3. juunil 1993. Sild oli tervikuna terasest ja musta värvi. Sild ehitati ainult jalakäijatele sellepärast, et tollal oli Tartu Linnavalitsusel piiratud rahalised ressursid.
Sild eemaldati 2007. aastal seoses uue silla (Vabadussild) ehitusega ja ladustati Emajõe kaldale Supilinna piirkonnas. Eemaldatud sild kaalus 92 tonni, selle pikkus oli 86,3 meetrit ja laius 5,5 meetrit. Algselt kaaluti selle paigaldamist Marja ja Lubja tänava vahele Supilinna.
Riiklik Arheoloogiamuuseum

Riiklikud arheoloogiamuuseumid:
Asta Riivald

Asta Riivald (aastani 1940 Asta Jurich; 19. veebruar 1917 Tallinn – 16. detsember 2014 Morgantown, USA) oli eesti pianist.
Ta alustas klaveriõpinguid 6-aastaselt, astus 1929. aastal Tallinna Konservatooriumisse Theodor Lemba klaveriklassi algkursusele ja lõpetas konservatooriumi 1937. aastal (Theodor Lemba klassis) helikunstniku diplomi ja kutsetunnistusega. Aastatel 1938–1939 täiendas ta ennast Pariisi Konservatooriumi ("Conservatoire national supérieur de musique et de danse de Paris"'is) Magda Tagliaferro juures; ta innustus seal uuemast Euroopa muusikast. Seejärel jätkas ta õpinguid Tallinna Konservatooriumis muusikapedagoogika ja oreli erialal (Artur Kapi klassis).
Ta töötas teatris Estonia ooperi- ja Rahel Olbrei balletilavastuste repetiitorina ning Made Pätsi laulustuudios klaverisaatjana.
Emigreerus märtsis 1941 Saksamaale. Aastatel 1944–1946 oli peamiselt abikaasa Heinz Riivaldi klaverisaatjana ja aastast 1946 töötas Geislingeni Geislingeni põgenikelaagris, kus oli paljude solistide, sealhulgas Hubert Aumere ja Carmen Prii klaverisaatja ning sealses eestlaste koolis inglise keele õpetaja. Aastal 1950 siirdus ta koos abikaasa ja lastega USA-sse, kus ta algul elas New Jerseys Seabrooki aedviljatööstuse territooriumil ning töötas raamatupidajana ja pianistina, andes ühtlasi klaveritunde. Hiljem oli ta klaverisaatja USA idaranniku linnades. Aastatel 1959–2003 elas ta Lakewoodis, töötas 26 aastat kardioloogi juures ning oli Lakewoodi Eesti Ühingus solistide klaverisaatja ja segakoori juht, ühtlasi ka Lakewoodi Püha Vaimu koguduse organist.
Emmanuel Mayuka

Emmanuel Mayuka (sündinud 21. novembril 1990 Kabwes) on Sambia jalgpallur, kes mängib ründajana Sambia kõrgliiga klubis NAPSA Stars.
Klubikarjääri jooksul on ta mänginud muuhulgas Inglismaa kõrgliiga klubis Southampton ja Prantsusmaa kõrgliiga klubis Sochaux.
Mayuka tegi debüüdi Sambia rahvuskoondises 2007. aasta Lõuna-Aafrika meeskonda COSAFA Cup'i meistrivõistlustel mängus Mosambiigi vastu. Ta on mänginud viitel Aafrika karikavõistlustel. 2012 tuli ta meeskonnaga Aafrika meistriks.
Surnud 19. detsembril

"Siin loetletakse 19. detsembril surnud tuntud isikuid."