tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sooniste vald

Sooniste vald (saksa keeles "Gemeinde Soinitz") oli aastatel 1866–1939 vald Kullamaa kihelkonnas Läänemaal. Vallamaja asus Ellamaa külas.
1891. aastal liideti Sooniste vallaga Soosalu vald.
1934. aastal oli valla pindala 40 km², elanikke 682, talundeid ja elamuid 153.
1935. aastal oli Sooniste vallas elanikke 690, talundeid 177, pindala 5782 hektarit. Valla maa-ala oli kahes tükis, neid eraldas Kolovere-Kalju valla sopp. Põhitükk oli põhja-lõuna suunas 10 kilomeetri pikkune ja lääne-ida suunas 7 kilomeetri laiune. Valla lõuna- ja lääneosa olid soised ja metsased. Asustus oli tihedam põhja- ja kaguosas.
1939. aasta reformi käigus läks valla lõunapoolse lahusosa maa-ala ja valla põhjapoolse lahusosa Soosalu küla piirkond Kullamaa valla koosseisu. Ülejäänu liideti Piirsalu vallaga.
Ne-Yo

Ne-Yo (õieti Shaffer Chimere Smith; sündinud 18. oktoobril 1979) on Ameerika Ühendriikide laulja, laulukirjutaja, näitleja, tantsija ja muusikaprodutsent.
Sootaga vald

Sootaga vald (saksa keeles "Gemeinde Sotaga") oli kuni 1939. aastani vald Äksi kihelkonnas Tartumaal.
1934. aastal oli valla pindala 125 km², elanikke 1904, talundeid ja elamuid 408. Vallamaja asus Puhtaleiva külas.
Vald kuulus Rahvuskogu 50. valimisringkonda.
Vallas on sündinud kunstnik Jaan Koort, arst Ernst Koppel, keemik Madis Nõu, raamatukoguteadlane Richard Antik, teoloog ja tõlkija Salme Klaos, põllumees ja vallavanem Jaan Ein, raadiotööstur ja raadioekspert Johannes Rammul.
1939. aasta valdade reformi käigus läks osa Valgmaa küla ja Lepikuvälja talu piirkondadest ning Kaste küla, Kuke, Kure, Muda, Sirusi, Tuule ja Joora talude maa-aladest Saadjärve valla koosseisu, ülejäänud valla alad Äksi valla koosseisu.
‘Abbās I Suur

‘Abbās I Suur ehk ‘Abbās I ehk ‘Abbās Suur (pärsia شاه عباس بزرگ); aserbaidžaani "I Abbas Səfəvi"; 27. jaanuar 1571 – 19. jaanuar 1629) oli Pärsia valitseja (Iraani šahh) Safaviidide dünastiast. Ta valitses 2. detsembrist 1587 kuni surmani. 
‘Abbās I Suure ajal saavutas suurima Safaviidide riik ulatuse ja võimsuse. ‘Abbās I Suure reformis relvajõud ning pidas sõdu Osmanite riigi ja Šeibaniidide usbeki riigiga. Safaviidide dünastia valitsetud Iraanil tekkisid tihedad sidemed nii Euroopa (nt Adam Oleariuse saatkonna reis) kui ka Ida riikidega, poliitikas hakkasid suuremat osa mängima pärslased. 
Tema järglaste ajal hakkas keskvõim nõrgenema.
‘Abbās I

‘Abbās I nime all on tuntud kaks valitsejat:
Troopiline aasta

Troopiline aasta ehk päikeseaasta on aeg, mille jooksul Maa teeb ühe tiiru ümber Päikese. Troopilist aastat arvestatakse Maa kahe järjestikuse kevadpunktist läbimineku järgi. Maa aastaajad korduvad ühe troopilise aasta tagant.
Päikeseaasta jooksul teeb Maa 365,24219 tiiru ümber oma telje (365,24219 keskmist päikeseööpäeva). Nutatsiooni tõttu troopilise aasta pikkus pisut kõigub. Keskmine troopiline aasta seda ei arvesta.
Kuna Gregoriuse kalendri kalendriaasta ei ole täpselt võrdne troopilise aastaga (troopiline aasta on veidi pikem), siis arvestatakse tekkiva nihke kompenseerimiseks neljaga jaguvad aastad liigaastaks, milles on üks lisapäev.
Raudne käsi

Raudne käsi oli kaheksaliikmeline Rakvere koolinoorte vastupanuorganisatsioon, mis 16. novembril 1945 õhkis kohaliku punasamba.
Toimiku andmeil oli noorte eesmärk näidata, "et nõukogude Eestis on nõukogude korra vastaseid, et on organiseeritud vastupanu".
Paul Abadie

Paul Abadie noorem (10. detsember 1812 Pariis – 2. august 1884) oli prantsuse arhitekt.
Abadie sündis arhitekt Paul Abadie vanema (1783–1868) pojana. Ta astus 1835. aastal kunstikooli.
Abadied huvitas keskaegsete ehitiste ja monumentide restaureerimine. Erilist tähelepanu pööras ta 12. sajandist pärit Angoulême'i katedraalile, mille restaureerimine kestis 31 aastat (1849–1880), ja ta projekteeris Angoulême'i linna hotelli. Pühakodade hulka, mille restaureerimisel ta töötas, kuuluvad veel Jumalaema kirik Pariisis (valmis 1845), Püha Risti kirik Bordeaux's ja Périgueux' katedraal.
Tema tuntuim töö on Sacré-Cœuri kirik Pariisis, mille projekteerimise konkursi ta võitis, kuid suri 1884. aastal, 30 aastat enne kiriku valmimist.
Tänapäeval teda restauraatorina ei hinnata. Ta oli fantaasiarikas, hävitas ümberehituste käigus hulgaliselt romaani stiilis detaile ning ta lisas südametunnistuse piinadeta hoonete kapiteelidele ja toenditele omaloodud pentsikuid skulptuure. Angoulême'i lähedal asuva Püha Miikaeli kiriku kapiteelile näiteks lisas ta sarvede ja kuratliku välimusega kolmepäise rohelise mehe skulptuuri.
Saladuslik Käsi

Saladuslik käsi oli Karksi-Nuias tegutsenud koolinoorte vastupanuorganisatsioon. 
Lendlehtede levitamise eest läks kohtu alla Karksi kooli VII klassi õpilane Ants Saul (1931). Algelised lendlehed (“Surm Stalinile...”) venitasid välja küll paragrahvi 17-58-8, kuid tosinast teadjast-aitajast organisatsiooni “Saladuslik Käsi” ei õnnestunud teha. Ainus kohtualune sai 6 aastat (f. 130, s. 14182, A. Saul).
‘Abdullāh ‘Abdullāh

‘Abdullāh ‘Abdullāh (puštu ja pärsia keeles عبدالله عبدالله; sündinud 5. septembril 1960 Kabulis) on Afganistani poliitik, kes oli 29. septembrist 2014 kuni 9. märtsini 2020 Afganistani tegevjuht (sisuliselt peaminister).
‘Abdullāh ‘Abdullāh' isa on puštu ja ema tadžikk. Tema isa oli kõrge riigiametnik algul Kandahāri provintsis ja hiljem Kabulis.
Aastal 1983 lõpetas ‘Abdullāh ‘Abdullāh Kabuli Ülikooli oftalmoloogina. Pärast seda töötas ta arstina algul Kabulis ja alates 1985. aastast Pakistanis Peshāwaris Afganistani põgenike laagris.
Nõukogude-Afganistani sõja ajal sai temast komandör Aḩmad Shāh Mas‘ūdi lähedane kaastöötaja ja nõuandja.
Pärast Ţālebāni võimuletulekut 1996. aastal sai temast üks Afganistani Rahvusliku Päästerinde liidreid ning Põhja-Liidu välisminister ja 2001. aastal Afganistani vahevalitsuse välisminister. Ta jätkas välisministrina ka pärast 2004. aasta presidendivalimisi. Ta vabastati ametist 2006. aastal.
Aastal 2009 kandideeris ‘Abdullāh ‘Abdullāh presidendivalimistel sõltumatu kandidaadina võimuloleva presidendi Ḩāmid Karzay vastu. Augustis toimunud valimiste esimese vooru võitjaks kuulutati esialgu Ḩāmid Karzay, kuid pärast võltsitud häälte kehtetuks tunnistamist otsustati pidada 7. novembril 2009 teine valimisvoor Karzay ja ‘Abdullāh ‘Abdullāh' vahel. 1. novembril teatas ‘Abdullāh ‘Abdullāh, et loobub osalemisest, sest ei usu õiglastesse valimistesse.
Ta kandideeris uuesti 2014. aastal ning pääses teise vooru, kus kogus 44,7% häältest ning jäi seekord Ghanile alla. Osapooled jõudsid pärast valimisi kokkuleppele, Ghanist sai president ja Abdullah'st Afganistani esimene tegevjuht.
Basshunter

Basshunter (õieti Jonas Erik Altberg; sündinud 22. detsembril 1984 Halmstadis) on rootsi laulja, muusikaprodutsent ja DJ.
Elukäik.
Tema lapsepõlv möödus Halmstadi lähedal Tylosandi rannakülas.
Muusikat hakkas ta tegema digitaalheliseadme ("digital audio workstation") Fruity Loops abil, mis tänapäeval kannab nime FL Studio. Oma esimesed albumid "The Bassmachine" (2004) ja "The Old Shit" (2006) avaldas ta oma veebisaidil. Esinejanime Basshunter hakkas ta kasutama 2002. aastal. Pärast teise albumi väljaandmist hakkas töötama DJ-na.
2006. aastal sõlmis Warner Music Group Basshunteriga lepingu. Selle raames avaldas Basshunter juba samal aastal oma esimese muuvi "Boten Anna". Basshunteri videod on ebaharilikud selle poolest, et paljud neist (2010. aasta seisuga 7) moodustavad kokku nagu muusikalise armastusfilmi. See räägib armukolmnurgast kahe mehe ja ühe naise vahel. Kõigis videotes mängivad neid rolle samad näitlejad, üht meestest Basshunter ise ja naist pärslasest norra endine pornonäitleja Aylar Lie.
14. septembril 2010 teatas Basshunter oma saidil, et korraldab omaloominguliste laulude konkursi. See ei sisaldanud mingit lepingut, lihtsalt igaüks, kes tahtis osaleda, pidi omaloomingulise laulu saatma plaadistusettevõttele Extensive Music, kes valis välja parima laulu. Esimeseks auhinnaks oli plaadistusleping Extensive Music Swedeniga ja selle sai Ali Nadem lauluga "Electro Champion".
Ta ise nimetab oma muusikastiili "eurodance"'iks.
Basshunteril on diagnoositud Tourette'i sündroom, mis väljendub väikestes tahtele allumatutes liigutustes. See sündroom avaldub tal üksnes kergel kujul ja see ei sega elamist.
3. jaanuaril 2010 hakkas ta osalema Suurbritannia tõsielusarjas "Celebrity Big Brother", kus 12 kuulsat inimest elasid kuu aega koos mitte eriti suures majas, kus kõike, mida nad tegid, filmiti. Televaatajad pidid hääletama, kes neile saates osalejatest kõige rohkem meeldib. Kuigi saate algul oli mehi ja naisi võrdselt, läks neli paremat kohta meestele ja Basshunter sai neljanda koha. Saate alguses oli inglasi ja mitteinglasi võrdselt, aga Basshunter saavutas mitteinglastest parima koha.
Tallinna–Narva rongiliin

Tallinna–Narva rongiliin on Elroni opereeritav rongiliin Eestis. Liin läbib Harjumaad, Lääne-Virumaad ja Ida-Virumaad.
Liinil sõidab päevas mõlemal suunal kolm reisirongi.
Simone Hauswald

Simone Hye-Soon Hauswald (sünninimi Denkinger, sündinud 3. mail 1979 Rottweilis) on Saksamaa laskesuusataja.
Hauswald suusatas Hantõ-Mansiiskis toimunud 2003.aasta maailmameistrivõistlustel avavahetust Saksamaa võistkonnas, kus saadi kolmas koht Venemaa ja Ukraina järel. Järgmistel MM-võistlustel 2004. aasta MM-il Oberhofis sai ta jälle teatesõidus pronksmedali. 2009. aasta MM-il Pyeongchangis oli ta Kati Wilhelmi järel teine 7,5 km sprindis. Segateatevõistluses suusatas ta teist vahetust pronksmedali võitnud Saksamaa võistkonnas.
Maailma karikasarjas osales Hauswald esimest korda 30. novembril 2000 Hochfilzenis 15 km eraldistardiga distantsil ja sai 33. koha. Esimest korda jõudis ta kolme parema hulka 2005. aastal Anterselvas, kui oli jälitussõidus kolmas. Poodiumi kõrgemale astmele MK-etapil astus ta esimest korda 13. detsembril 2008 Hochfilzenis, kui võitis 7,5 km sprindi. 
Tema ema on korealanna.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Maailma karikasarja etapivõidud.
Simone Hauswald on osalenud 167 maailma karikasarja etapil () ja jõudnud poodiumile 18 korral, millest 7 korda kõige kõrgemale astmele.
Pattern 1914 Enfield

Pattern 1914 Enfield (ka Pattern 14 ehk P1914) on poltlukuga viielasuline salvvintpüss, Briti armee üks põhirelvi esimeses maailmasõjas. Ameerika Ühendriikides toodetud Pattern 1914 Enfield vintpüssid olid ka Eesti sõjaväe relvastuses kahe maailmasõja vahel. Ekslikult on M1914 mõnel pool nimetatud ka "Ross-Enfieldiks". Relval M1914 pole Rossi püssiga ega selle ehitusega midagi ühist.
Ajalugu.
Kui Briti armee üritas oma relvastusse võtta Mauseri vintpüssil põhinevat väiksema kaliibriga laskemoonaga uut jalaväerelva, sai takistuseks Briti relvatehaste võimetus uusi relvi piisavas koguses ja kvaliteedis toota. Esimese maailmasõja ajal toodeti neid hoopis Ameerika Ühendriikides 3,7 miljonit: 7,70-millimeetriseid 1,2 miljonit brittide aitamiseks ja 2,5 miljonit USA 7,62 mm padrunile (M1917). Nii jäi Pattern 1914 (mudel 1914) Esimeses maailmasõjas Briti armees kasutusele vaid snaiperpüssina, kuna see oli Lee-Enfieldist tunduvalt täpsem.
Kasutamine Eestis.
Inglased tarnisid Vabadussõjas eestlastele ainult USAs toodetud Vene püsse, kuid Vene valgete Loodearmeele 7,70 mm P1914. Viimaseid Vabadussõjas Eesti armeel, vastupidi levinud arvamusele, ei olnud. Need võeti üle Loodearmeelt 1919. aasta lõpus ja 1920 ning jõudsid relvastusse alles esimestel rahuaastatel. Paljud neist vajasid korrastamist ja et see relv võeti põhitüübiks, suhtuti asjasse tõsiselt. Inglise püssidele hakati kohe valmistama puuduvaid väikeosi ja lisavarustust ning relvi endid kohendama vastavalt vajadusele. 1940. aastal oli Eestil üle 41 000 vintpüssi P1914.
Jõgeva–Tartu rongiliin

Jõgeva–Tartu rongiliin oli Elroni opereeritav rongiliin Eestis, mis avati aastal 2007 ja suleti 2015. 
Liin oli käigus tööpäeviti ning päevas sõitis mõlemas suunas üks rong. Eelkõige oli see liin mõeldud tööle ja kooli sõitjaile. 
Rongiliin suleti 2015. aasta mais väikese kasutajaskonna tõttu.
Praegu võimaldavad Jõgeva ja Tartu vahel liigelda Tallinna–Tartu liini reisirongid.
Jean-Max Bellerive

Jean-Max Bellerive (sündinud 1958 Port-au-Prince'is) on Haiti poliitik.
11. novembrist 2009 kuni 5. oktoobrini 2011 oli ta Haiti peaminister.
Tema isa oli arst ja kõrge ametnik Maailma Terviseorganisatsioonis.
Jean-Max Bellerive on õppinud politoloogiat ja rahvusvahelisi suhteid Šveitsis, Prantsusmaal ja Belgias. Aastal 1986 pöördus ta kodumaale tagasi.
Enne peaministriks saamist oli ta aastatel 2008–2009 Michèle Pierre-Louis' valitsuses planeerimis- ja koostööminister. 
Ta kuulub parteisse Lespwa.
Tartu–Koidula rongiliin

Tartu–Koidula rongiliin on Elroni opereeritav rongiliin Eestis, mis läbib Tartumaad, Põlvamaad ja Võrumaad. 
Sellel liinil sõitis kuni 2013. aasta 31.detsembrini talveperioodil (septembrist maini) tööpäeviti mõlemal suunal üks rong, laupäeval sõitis kaks rongi Tartusse ja pühapäeval kaks rongi Koidulasse. Suveperioodil (juunist augustini) oli tööpäeviti mõlemal suunal kaks rongi, laupäeval sõitis kaks rongi Tartusse ja pühapäeval kaks rongi Koidula suunal.
Alates 2012. aastast sõidavad rongid suveperiooditi kuni Piusani. Alates 2014. aasta 1. jaanuarist seoses Elroni tulekuga sõidab talveperioodil iga päev mõlemas suunas 2 rongi ja vaid Koidulani. Suveperioodil maist augustini sõidab tööpäeviti 2 rongi Tartust Piusale ja laupäev ning pühapäev 3 rongi Tartust Piusale. Septembris sõidavad rongid Piusale vaid laupäeviti ja pühapäeviti.
Aafrika Rahva Iseseisvusliit

Aafrika Rahva Iseseisvusliit (ka Aafrika Sõltumatuse Rahvaliit; prantsuse keeles "Ligue populaire africaine pour l'Indépendance"; lühend LPAI) oli aastatel 1972–1977 Prantsuse Afarite ja Issade alal ning aastatel 1977–1979 Djiboutis tegutsenud partei.
Partei tekkis veebruaris 1972 nelja poliitilise liikumise ühinemisel: sinna koondusid Hassan Gouled Aptidoni partei "Ligue populaire africaine", Ahmed Dini partei "Ligue pour l’Avenir et l’Ordre", Idriss Farah Abaneh' partei AJP ja Ali Sabieh' partei "Rassemblement du peuple issa". Aptidonist sai uue partei esimees ja Dinist selle peasekretär.
Parteisse kuulus nii afareid kui ka issasid. LPAI oli seisukohtadelt lähedane piirkonna iseseisvumist taotleva poliitilis-sõjalise organisatsiooniga "Front de libération de la Côte des Somalis". 1977. aasta alguses osalesid partei esindajad Pariisis peetud kõnelustel, kus valmistati ette Djibouti iseseisvumist.
Aprillis 1977 toimunud esimestel parlamendivalimistel osales LPAI valimisliidu "Rassemblement populaire pour l'indépendance" koosseisus ja sai 51-kohalises parlamendis 23 kohta. Partei esimehest Aptidonist sai Djibouti peaminister ja sama aasta juunis valiti ta Djibouti presidendiks.
1979. aastal saatis Aptidon partei laiali ning asutas peamiselt issadele tugineva uue erakonna Rahvaühendus Progressi Hüvanguks.
Aa asundus

Aa asundus oli asundus Kohtla-Järve rajooni Lüganuse külanõukogus. Aastal 1975 liideti see Aa külaga.
Eesti Entsüklopeedia järgi oli see asundus Virumaal Püssi vallas Tallinna–Narva maantee ääres.
Küla ja asundus kuulusid Püssi, alates 1. aprillist 1939 Lüganuse valda Virumaal.
1959. aasta rahvaloenduse andmetel elas Aa asunduses 333 elanikku, 1970. aasta rahvaloenduse aegu oli neid 279.
JuMZ-T1

JuMZ-T1 on Ukraina liigendtrollibussimudel, mida 1992–1998 valmistati firma "Виробниче об’єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова" tehastes Dnipropetrovskis ja Pavlogradis. Firma venekeelne nimetus on "Южный машиностроительный завод имени А. М. Макарова" ("Южмаш") ja sellest tuleneb ka tüübitähistus ЮМЗ-Т1.
Kirjeldus.
JuMZ võttis edasi arendada juba toodetava mudeli Kiev-11. Tehasel õnnestus kõrvaldada mitmed selle puudused. Nii sõitsid 15. jaanuaril 1992 katsetamiseks Dnipropetrovski tänavatele esimesed trollibussid JuMZ-T1. Nende üks eeliseid on see, et elektriseadmed (kiirendustakistid ja servomootor) asuvad katusel, mis lihtsustab neile ligipääsu. Paraku on mudelil ka märkimisväärsed puudused – see tarbib palju elektrit, sellel on halb küttesüsteem jne. Trollibussil JuMZ-T1 on kaks veosilda ja veomootorit, mistõttu see võib ületada ka 12% tõusu. 
1995. aastal projekteeriti tehases JuMZ-T3K, mis tarbis tänu türistorjuhtimise kasutamisele kuni 30% vähem elektrienergiat. See mudel ei läinud aga tootmisse.
Kasutamine.
Aastatel 1992–1998 said trollibusse JuMZ-T1 Altševsk, Bahmut, Bila Tserkva, Chişinău, Dnipro, Donetsk, Gorlivka, Harkiv, Herson, Hmelnõtskõi, Ivano-Frankivsk, Kiiev, Kramatorsk, Krementšuk, Krõvõi Rig, Luhansk, Lutsk, Makijivka, Mariupol, Minsk, Odessa, Orenburg, Poltava, Rivne, Sevastopol, Sjevjerodonetsk, Simferopol, Slovjansk, Sumõ, Toretsk, Zaporižžja, Žõtomõr, Ternopil, Tšernigiv, Tšernivtsi, Vinnõtsja ja Tallinn. Tänaseks on suur osa neist juba maha kantud. Paljudel trollidel on eemaldatud tagumine sektsioon, millega need on muudetud põhimõtteliselt mudeliks JuMZ-T2.
JuMZ-T1 Tallinnas.
Tallinn sai 1994. aastal ühe trolli JuMZ-T1 (nr 425), mis ei osutunud töökindlaks ja kanti maha 2001. aastal.
Aafrika Teater

Aafrika Teater (Le Théâtre Africain) oli teatri- ja balletiansambel, mille asutas 1949 Guinea luuletaja ning tantsija Keïta Fodéba.
Aarike Invaliididekodu

Aarike Invaliididekodu oli invaliididekodu (mitteametlikult vanadekodu) Virulase (varem Aakaru) külas endises Aarike talus. 
See asutati 1948. 
Praegu tegutseb samades ruumides Aarike Hooldekeskus.
Tiina Lillak

Ilse Kristiina Tiina Lillak (sündinud 15. aprillil 1961 Helsingis) on soome endine odaviskaja.
1983. aasta maailmameistrivõistlustel Helsingis võitis ta kuldmedali ja 1984. aasta olümpiamängudel Los Angeleses hõbemedali.
29. juulil 1982 püstitas ta maailmarekordi Helsingis tulemusega 72.40 ning järgmisel aastal 13. juulil Tamperes tulemusega 74.76.
Aastal 1983 valiti ta Soome aasta sportlaseks.
Tiina Lillak lõpetas tippspordiga tegelemise 1992. aastal. Pärast seda on ta tegutsenud massöörina.
Tiina isa Ivar on Eestis sündinud. Tema vanavanemad olid sportlased: vanaisa Verner Lillak oli motosportlane ja vanaema Ilse Lauba Eesti paremaid ujujaid 1920. aastatel.
Šoti käbilind

Šoti käbilind ("Loxia scotica") on linnuliik vintlaste sugukonnast käbilinnu perekonnast. Elab paikselt Šotimaa männikutes. 
Välimuse poolest on ta nagu männi-käbilind, kuid natuke väiksema nokaga ja alanoka tipp võib külgvaates olla nähtav. Paljusid isendeid pole siiski võimalik eristada suurenokalistest kuuse-käbilindudest.
Šoti käbilinnu arvukust hinnatakse vähem kui 2000 isendile.
Augustis 2006 tunnistati šoti käbilind eraldi liigiks männi-käbilinnust erineva laulu tõttu.
Aasia gripp

Aasia gripp oli 1957. aasta gripipandeemia. Selle tekitas linnugripi H2N2-viirus. Selle raskusaste on hinnatud teise kategooriasse. Pandeemia tagajärjel suri WHO hinnangul 2 miljonit inimest. 
Viirus hakkas levima tõenäoliselt 1956. aasta algul Hiinas ja selle levik vaibus 1958. Praegu esineb seda tüve ainult laboris.
Toni Nieminen

Toni Markus Nieminen (sündinud 31. mail 1975 Lahtis) on soome endine suusahüppaja.
1992. aasta taliolümpiamängudel Albertville'is võitis ta 16-aastaselt suurel mäel ja meeskonnavõistluses kuldmedali ning väikesel mäel pronksmedali. Samal aastal võitis ta ka nelja hüppemäe turnee ja maailma karika.
1992. aastal valiti ta Soome aasta sportlaseks.
1994. aastal Planicas sai temast esimene inimene, kes hüppas üle 200 meetri.
2002. aastal lõpetas ta tippspordikarjääri ning on seejärel töötanud treeneri ja spordikommentaatorina.
Heidi Hautala

Heidi Anneli Hautala (sündinud 14. novembril 1955 Oulus) on Soome poliitik, Euroopa Parlamendi liige 1995–2003 ja alates 2009. aastast.
Hautalal on magistrikraad taimekasvatuses. 
Ta kuulub Rohelisse Liitu. Aastatel 1987–1991 oli ta Rohelise Liidu esimees.
Hautala on olnud Eduskunna liige aastatel 1991–1995 ja 2003–2009 ning Euroopa Parlamendi liige 1995–2003 ja alates 2009. aastast. Ta on europarlamendi Inimõiguste alamkomitee juht.
Ta oli roheliste presidendikandidaat 2000. ja 2006. aasta presidendivalimistel. Neist esimesel kogus ta 100 740 häält ehk 3,3% ja teisel 105 085 häält ehk 3,5% häältest.
Poliitikas kaitseb Hautala vastutust keskkonna ees, avatust poliitikas ja ülemaailmset õiglust. Ta on kritiseerinud inimõiguste olukorda Venemaal ja Hiinas ning USA välispoliitikat.
14. märtsist 2007 on Haidi Haudale Neste Oili haldusnõukogu esimees. Ta on Soome-Vene Kodanikefoorumi esimees – see foorum loodi 2007 Soome ja Venemaa vaheliste suhete edendamiseks ja Venemaa tsiviilühiskonna tugevdamiseks. Ta on Koostöö Arendamise Teeninduskeskuse endine president ja Kriisihaldusalgatuse täitevkomitee endine liige (viimase president on Martti Ahtisaari).
22. juunist 2011 kuni 17. oktoobrini 2013 oli ta Jyrki Kataineni valitsuse arengukoostöö minister.
2001 kaebas Hautala Euroopa Liidu Nõukogu Euroopa Kohtusse juurdepääsu osas relvastuse ekspordi reegleid käsitlevale dokumendile. Kohus otsustas, et ministrid peavad dokumendi vähemalt osaliselt avalikustama. See juhtum tekitas pretsedendi Euroopa õigussüsteemis dokumentide kättesaadavuse osas.
Tal on poeg Jasper (sündinud 1981).
Bahmut

Bahmut on linn Ukrainas Donetski oblastis, Bahmuti rajooni keskus. See asub Bahmuti jõe ääres 89 kilomeetrit Donetskist kirdes.
Aastatel 1924–2016 kandis linn nime Artjomovsk (vene keeles Артёмовск, ukraina keeles Артемівськ), mille sai kommunist Fjodor Sergejevi järgi, kelle hüüdnimi oli Artjom. 23. septembril 2015 taastas linnanõukogu linna ajaloolise nime Bahmut. Ukraina Ülemraada kinnitas otsuse 4. veebruaril 2016.
Kaari Utrio

Kaari Marjatta Utrio-Linnilä (sündinud 28. juulil 1942 Helsingis) on soome kirjanik.
Ta on kirjutanud kümneid ajaloolisi romaane ja ajalooteemalisi aimeteoseid.
Roheline Liit

Roheline Liit (soome keeles "Vihreä Liitto", rootsi keeles "Gröna Förbundet") on Soome roheline erakond.
Roheline Liit asutati 1987. aastal ja registreeriti parteina aasta hiljem. 2017. aasta mais oli parteil umbes 8768 liiget.
Erakonna esimees on alates 2023. aastast Sofia Virta.
Üle-eelmine erakonna esimees oli Anni Sinnemäki, kes oli Matti Vanhase teise valitsuse ja Mari Kiviniemi valitsuse tööminister. Teine roheline minister mõlemas valitsuses oli justiitsminister Tuija Brax.
2007. aastal valitud Eduskunna koosseisus oli 15 ja 2011. aastal valitud koosseisus 10 roheliste esindajat. 22. juunil 2011 ametisse astunud Jyrki Kataineni valitsuses oli kaks roheliste ministrit, keskkonnaminister Ville Niinistö ja arengukoostöö minister Heidi Hautala. 
2019. aastal valitud Eduskunna koosseisus oli 20 roheliste esindajat. 6. juunil 2019 ametisse astunud Antti Rinne valitsuses oli kolm roheliste ministrit, välisminister Pekka Haavisto, siseminister Maria Ohisalo ja keskkonna- ja kliimaminister Krista Mikkonen.
2019. aastal valiti Euroopa Parlamenti Rohelise Liidu liikmed Ville Niinistö ja Heidi Hautala.
Anni Sinnemäki

Anni Milja Maaria Sinnemäki (sündinud 20. juulil 1973 Helsingis) on Soome poliitik ja luuletaja.
Anni Sinnemäki oli aastatel 2009–2011 Rohelise Liidu esimees. Alates juunist 2009 oli ta Matti Vahnase valitsuse ja alates juunist 2010 kuni juunini 2011 Mari Kiviniemi valitsuse tööminister. 
Ta oli Eduskunna liige 1999–2015. Alates jaanuarist 2015 on ta Helsingi aselinnapea.
Anni Sinnemäki on avaldanud kaks luulekogu ning teinud hulga laulusõnu, sealhulgas ansambli Ultra Bra lauludele.
Satu Hassi

Satu Maijastiina Hassi (sündinud 3. juulil 1951 Helsingis) on Soome poliitik ja kirjanik, kes kuulub Rohelisse Liitu.
Aastatel 1997–2001 oli ta Rohelise Liidu esimees. Aastatel 1991–2004 oli ta Eduskunna liige ning 2004–2014 kuulus Euroopa Parlamenti Roheliste Liidu ainsa esindajana. Europarlamendis oli ta Keskkonna, Rahvatervise ja Toiduohutuse Komisjoni aseesimees, Tööstuse, Teadusuuringute ja Energeetikakomisjoni asendusliige ning Kliimamuutuse Ajutise Komisjoni liige.
Aastatel 1999–2002 oli ta Paavo Lippose teise valitsuse keskkonnaminister. Ta astus tagasi protestiks valitsuse otsuse vastu ehitada Soome viies tuumaelektrijaam. See oli esimene otsus Lääne-Euroopas uus tuumaelektrijaam ehitada viimase kümmekonna aasta jooksul.
Satu Hassi on hariduselt elektriinsener, töötanud elektrijaamas ja õpetanud Tampere Tehnikaülikoolis. 
Nooruses oli ta taistolane. Ta kuulus 1971–1975 üliõpilasesindusse ja 1973–1975 sotsialistlike üliõpilaste organisatsiooni SOL juhatusse.
Ta on kirjutanud mitu romaani ja esseekogumikku ning luuletusi. Samuti on ta mitme üliõpilastele mõeldud füüsikaõpiku kaasautor.
Isiklikku.
Satu Hassi on paranenud rinnavähist.
Arto Bryggare

Arto Kalervo Bryggare (sündinud 26. mail 1958 Kouvolas) on Soome endine tõkkejooksja ja poliitik.
Ta võitis 110 meetri tõkkejooksus 1984. aasta olümpiamängudel Los Angeleses pronksmedali ja 1983. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Helsingis hõbemedali.
Tema nimel on siiani Soome ja Põhjamaade rekord 110 meetri tõkkejooksus 13,35.
Arto Bryggare kuulub Soome Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse. Aastatel 1995–1999 ja 2003–2007 oli ta Eduskunna liige.
Mosaiik (raamatusari)

"Mosaiik" oli kirjastuses Valgus aastail 1973–1991 välja antud populaarteaduslike raamatute sari. Kokku ilmus sarjas 52 köidet.
Aivar Kull

Aivar Kull (sündinud 1. novembril 1955) on eesti kultuuriloolane ja -kriitik. 
Ta on kirjutanud Oskar Lutsu ja Lembit Eelmäe biograafia. 
Lõpetas 1974. aastal Tartu 1. Keskkooli. Aastatel 1974–1975 õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis matemaatikat.
Ta on alates aastast 1996 Eesti Kirjanike Liidu liige.
Õigeusk Eestimaal

"Õigeusk Eestimaal" (vene keeles "Православие в Эстонии") on Moskva ja kogu Venemaa patriarhi Aleksius II teos, mille esmaväljaanne avaldati 1999. aastal Moskvas.
Tegemist on kirikuloolise uurimusega, mis annab ülevaate õigeusu ajaloost Eesti aladel muinasajast kaasajani.
Väljaanded.
1984. aastal kaitses tollane Tallinna ja Eesti metropoliit Aleksius teoloogiadoktori kraadi. Tema väitekiri koosnes kolmest köitest ja kandis pealkirja "Ülevaade õigeusu ajaloost Eestis" (vene keeles "Очерки по истории Православия в Эстонии").
1999. aastal anti Moskvas tema doktoritööst välja lühendatud üheköiteline kokkuvõte, mida oli täiendatud materjaliga kuni Aleksiuse lahkumiseni Tallinna ja Eesti metropoliidi ametist 1992. aastal.
2009. aastal avaldas Moskva Patriarhaadi Kirjastus sellest teosest täiendatud väljaande, kuhu oli lisatud ajaloolised andmed perioodi 1993–2009 kohta.
Samal 2009. aastal tõlgiti raamat eesti keelde. Teos avaldati Moskva Patriarhaadi Kirjastuse ja kirjastuse Revelex koostöös ning selle esmaesitlus toimus 11. detsembril 2009 Tallinnas Vene Kultuurikeskuses. Raamatu tõlkisid German ja Riina Schutting.
Teose sisukord.
Eestikeelne väljaanne on varustatud nii autori kui ka Moskva ja kogu Venemaa patriarhi Kirilli eessõnaga ning koosneb järgmistest peatükkidest:
Hinnangud.
"Õigeusk Eestimaal" on kõige põhjalikum ülevaade õigeusu ajaloost Eesti aladel. Tegelikult on see ainus uurimus, mis kajastab kohaliku õigeusu arengut alates selle jõudmisest Eesti aladele kuni viimaste aastate sündmusteni.
Teose peamised probleemid on seotud selle objektiivsusega. Esiteks kajastab raamat õigeusu ajalugu Eestis Vene Õigeusu Kiriku seisukohalt, mis iseäranis 20. sajandi, aga ka usuvahetusliikumise perioodi osas on vaieldav ja mõneti kallutatud. Teiseks on autor ühe osa vaadeldavast ajast (1961–1992) olnud ise Moskva Patriarhaadi Tallinna ja Eesti piiskopkonna juht, mistõttu selle perioodi kirjeldus sarnaneb pigem memuaaride kui neutraalse teadusliku uurimusega.
Sirje Olesk

Sirje Olesk (neiupõlvenimega Sirje Mägar; sündinud 24. augustil 1954 Kohtla-Järvel) on eesti kirjandusteadlane ja -kriitik.
Lapsepõlv ja haridus.
Sirje Olesk elas lapsepõlves Jõhvi äärelinnas Proletariaadi tänavas (praegune Pae tänav). Rajooni elu piiras rohkelt põlevkivikaevandused. Tema isa oli pärit Toilast. 1961. aastal algas tema koolitee ja 1972. aastal see lõppes Adolf Kesleri nimelises Kohtla-Järve keskkoolis.
Olesk õppis aastatel 1972–1977 Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti keelt ja kirjandust ning lõpetas selle "cum laude". Doktorikraadi sai 1989. aastal Tartu Ülikoolis.
Töö.
Pärast ülikooli töötas Tallinna 24. Keskkooli eesti keele ja kirjanduse õpetajana 1980. aastani, kuna läks Tartusse Eesti Kirjandusmuuseumi teadussekretäriks. Olesk sai teadusosakonna juhatajaks 1988. aastal ja sai doktorikraadi 1989. aastal uurimusega "Luuleteoreetilise mõtte arengust Eestis 1878–1918" juhendaja Harald Peebu valve all. 1990. aastast töötas Eesti Kirjandusmuuseumi teadusdirektorina. 
Alates 2002. aastast on Olesk olnud Kirjandusmuuseumi vanemteadur, aga aastatel 2008–2010 ja uuesti aastatel 2015–2019 ta töötas Helsingi Ülikooli eesti kultuuri külalislektorina.
Teadustöö.
Oleski uurimusteemad on olnud Aino Kallas, nõukogude aja eesti kirjandus, luule ning Eesti ja Soome vahelised suhted. Alates 1998. aastast Olesk on olnud Soome Kirjanduse Seltsi välisliige ja 2006. aastal Soomluse Liidu (Suomalaisuuden liitto) Viro-Säätiö ("Eesti-Fond") andis talle Aino Kallase nimelise auhinna.
Isiklikku.
Sirje Oleski abikaasa oli kirjandusteadlane ja endine poliitik Peeter Olesk (1953–2021). Abielupaaril lapsi polnud.
Škoda 12Tr

Škoda 12Tr on kahest kokkuühendatud trollibussist Škoda 9Tr moodustatud koosseisu tähistus. Selliseid koosseise oli plaanis valmistada ka Škoda tehases, kuid selleni ei jõutud. See tehti aga tarnitud 9Tr-ide baasil teoks osas Nõukogude Liidu linnades, sealhulgas Tallinnas ja Riias. Mõnel pool omistatigi sellistele koosseisudele tehase kavandatud tähistus 12Tr. 
Koosseisu loomiseks kohandati standardseid kahe- või kolmeukselisi trolle 9Tr minimaalselt. Need ühendati omavahel jäiga ühenduslüliga. Samuti tuli luua elektriline ühendus. 
Tallinnas nimetati selliseid koosseise nimetati "Albertiteks".
Jacob Lang

Jacob Lang (ka Lange; ladina keeles Jacobus Langius; 1. mai 1648 Gävle – 17. veebruar 1716 Linköping) oli Rootsi vaimulik, viimane rootsiaegne Eestimaa piiskop.
Elulugu.
Ta õppis Turus ja Uppsalas ning seejärel 1677 Oxfordi ülikoolis. Oli 1678. aastast Rootsi Prantsusmaa saadiku, hilisema Pärnu Academia Gustavo-Carolina kantsleri (1704) Nils Lillierothi (1636–1705) sekretär ja Pariisi saadiku, vabahärra Nils Bielke (1644–1716), sekretär (1680–1681). 1683. aastal pühitseti pastoriks ja oli samast aastast kirikuhärra Ingerimaal Nyenis ja 1688. aastast Ingeri piiskopkonna Narva ja Ingerimaa superintendent ja Narva toomkiriku rootsi koguduse pastor Narvas.
Põhjasõja ajal oli ta 16. juulist 1700 Liivimaa ülemsuperintendent Riias ja Academia Gustavo-Carolina asekantsler Pärnus. 4. juulist 1701 kuni 22. juulini 1710 oli ta Tallinna ja Eestimaa piiskop ning vaimulikest liikmetest koosneva Tallinna kuningliku konsistooriumi eesistuja (president). Pärast Eestimaa ala Vene võimu alla minemist 1710. aasta juulis põgenes ta koos perega Rootsi ja piiskopiamet Eestimaal kaotati.
Rootsis valiti ta pärast Haquin Spegeli Uppsala peapiiskopiks määramist 21. aprillil 1711 Linköpingi piiskopkonna piiskopiks.
28. jaanuaril 1716 sai ta Rootsi aadlikuks ja tema lapsed immatrikuleeriti 1719 Rootsi rüütelkonda aadlinimega Lagercreutz.
Ta oli 1709. aastal välja antud põhjaeestikeelse lauluraamatu väljaandmise organisaator.
Perekond.
Tema vanemad olid Oulu tolliametnik Jacob Andersson Lang ja Kirstin Henriksdotter.
Ta abiellus 1682. aastal Anna Bungega, kes oli Stockholmi kaubandus bürgermeistri Märten Bunge (1631 Holstein-Gottorp – 1694 Stockholm) tütar ning Rootsi vabahärra, riigisekretäri ja ülempostidirektori Henrik Bunge (surnud 1737) õde. Abielust sündisid:
Endel Nirk

Endel Nirk (pseudonüüm Emil Nestor Hermelin; 15. detsember 1925 Koorküla vald – 15. aprill 2018 Tallinn) oli eesti kirjandusteadlane, -kriitik ja kirjanik.
Endel Nirk oli pärit talupidajate perekonnast. Ta õppis 1933–1938 Koorküla algkoolis, 1938–1943 Tõrva Gümnaasiumis ja 1944–1949 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas, lõpetas eesti filoloogina. Filoloogiakandidaadi kraadi kaitses ta 1959. aastal ja filoloogiadoktori kraadi 1971. aastal.
1943–1944 oli mobiliseeritud Saksa sõjaväkke. 
Ta töötas 1949–1953 Tallinnas Sirbi ja Vasara toimetuses. Alates 1953. aastast töötas Endel Nirk Keele ja Kirjanduse Instituudis, kus oli 1953–1962 teadur, 1962–1968 Oktoobri-eelse kirjanduse sektori ja 1968–1972 kirjandusteooria sektori juhataja. Aastatel 1976–1983 oli Endel Nirk Tallinna E. Vilde nim. Pedagoogilise Instituudi eesti keele ja kirjanduse kateedri professori kt. 1972–1976 ja alates 1983. aastast oli ta kutseline literaat. Endel Nirk on Kirjanike Liidu liige alates 1955. aastast.
Aastal 1980 kirjutas ta alla 40 kirjale.
Hadrianus III

Hadrianus III oli paavst 884–885. Ta oli 109. paavst.
Hadrianus oli sündinud Roomas ja ta oli Benedictuse poeg. Marinus I pühitses ta kardinaliks.
Salvador Miranda järgi oli tema tegelik nimi Agapito ja ta võis pärineda Conti suguvõsast.
Paavstiks saamine.
Hadrianus III valiti paavstiks 17. mail 884.
Suhted Karolingidega.
Frangi keiser Karl Paks saatis suvel 885 paavstile kutse ilmuda Wormsi riigipäevale, kus kavatseti arutada keisri troonipärimise küsimust. Kuna keisril polnud abielust meessoost järeltulijaid, soovis ta kuulutada enda järglaseks väljaspool abielu sündinud poja Bernardi. Poola krooniku Martinus Polonuse (Martinus Troppaust, Marcin z Opawy) järgi andis Hadrianus III välja dekreedi, mille alusel võisid Itaalia aadlikud valida keiser Karl Paksu surma järel uue keisri ja Itaalia kuninga.
Suhted Konstantinoopoli patriarhiga.
Hadrianus III teavitas Konstantinoopoli patriarhi Photios I-st oma saamisest paavstiks.
Sisepoliitika.
Hadrianus III lasi silmad välja torgata paavst Johannes VIII vastase vandenõu kavandamises kahtlustatud aadlikul Giorgio d'Aventinol, kes mürgitas armukese pärast oma venna ja abiellus ühiskondliku positsiooni kindlustamiseks Benedictus III sugulasega.
Tema ajal tabas Roomat näljahäda.
Asudes 885. aastal teele Wormsi riigipäevale, määras paavst Rooma halduriks Pavia piiskopi Johannese.
Paavsti valimise korraldamine.
Hadrianus III sätestas kroonik Martin Poloniuse järgi, et paavstiks valitud isik ei pea ametisse pühitsemiseks saama keisri luba.
Suhted gallikaani piiskoppidega.
Hadrianus III kohustas Narbonne'i peapiiskoppi Sigebodet (Sigebaud) ähvardama Nîmesi piiskoppi Gilbertit ekskommunikatsiooniga.
Munklus.
Hadrianus III võttis oma protektsiooni alla Saint-Gilles-du-Gard'i kloostri ja Montier-en-Der'i kloostri Prantsusmaal ning 17. aprillil 885 San Sisto kloostri Piacenzas. Ta kinnitas juunis 885 Santa Maria Crassensi kloostri privileegid.
Surm.
Hadrianus III suri Modena lähistel San Cesario sul Panaros 885. aasta septembri keskel, olles teel Wormsi riigipäevale. Ta maeti Nonantolas asuvasse kloostrisse. Hadrianus III oli esimene paavst pärast Martinus I-st, kes suri väljaspool Roomat.
Hadrianus III kuulutati Leo XIII poolt 2. juunil 1891 pühakuks ja tema mälestuspäev on 8. juulil, varem aga 7. septembril.
Kärt Anvelt

Kärt Anvelt (sünninimi Kärt Karpa; sündinud 4. märtsil 1973) on eesti ajakirjanik.
Anvelt on saanud kaks Eesti uuriva ajakirjanduse auhinda – Bonnieri preemiat: 1998. aastal, kui ta kirjutas Eesti Päevalehes Tallinna Keskhaigla kahtlastest neerusiirdamistest, ja 2014. aastal, kui Eesti Päevalehes ilmusid tema lood dopinguarst Vitali Bernatskist.
10. detsembril 2010 kuulutati ta vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse vastu võitlemise Euroopa aasta ajakirjanduskonkursi võitjaks.
2020. aasta kevadel osales Anvelt TV3 meelelahutussaates "Maskis laulja", kus ta kehastas lõvi.
Anvelt on ansambli All Stars liige.
Isiklikku.
Ta on abielus Andres Anveltiga.
Ekspressiivne abstraktsionism

Ekspressiivne abstraktsionism; ka lüüriline abstraktsionism on üks abstraktsionismi vormidest, mille eesmärk on tunnete ja meeleolude väljendamine värvide, rütmide ja erinevate pindade abil.
Ekspressiivse abstraktsionismi esindajateks on Vassili Kandinsky ja Paul Klee.
2006. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused

 2006. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused toimusid 12. märtsini Pokljukas Sloveenias. Kuna olümpiaaastal eraldi maailmameistrivõistlusi ei peeta ja segateatesõit Torinos olümpiamängude kavva ei kuulunud, siis peeti ainult sel alal MM-võistlus.
Tulemused.
4x6 km segateatesõit.
&lt;br&gt;Finaal: 12. märts 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 26 võistkonda
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Geomeetriline abstraktsionism

Geomeetriline abstraktsionism; ka konstruktiivne abstraktsionism on üks abstraktsionismi vormidest, kus väljendusvahendiks on teatud kindlad geomeetrilised vormid, värvid ja rütm.
Geomeetrilise abstraktsionismi rajajaks oli Kazimir Malevitš ja Piet Mondrian. 
Geomeetrilise abstraktsionismist kasvas välja suprematism, samuti peetakse selle suuna hilisemaks avaldusvormiks 1950. aastatel väljakujunenud opkunsti.
Bavlõ

Bavlõ on linn Venemaa Tatarstani Vabariigis, Bavlõ rajooni keskus.
Asub Tatarstani kaguosas Baškortostani piiril, 369 kilomeetrit pealinnast Kaasanist kagus.
1997. aastal sai linnaõigused.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Bavlõ elanikest tatarlasi 69,1%, venelasi 21,6%, tšuvašše 3,5% ja udmurte 2,5%.
Buinsk

Buinsk on linn Venemaa Tatarstani Vabariigis, Buinski rajooni keskus. 
Asub Karla jõe vasakul kaldal, 137 km Kaasanist ja 80 km Uljanovskist.
1989. aasta rahvaloenduse andmetel oli Buinski elanikest tatarlasi 62,3%, venelasi 25,5% ja tšuvašše 10,9%.
2010. aasta rahvaloenduse järgi oli tatarlasi 71,1%, venelasi 19,2% ja tšuvašše 8,4%.
Tallinna–Rakvere rongiliin

Tallinna–Rakvere rongiliin on Elroni opereeritav rongiliin Põhja-Eestis. Liin läbib Harjumaad ja Lääne-Virumaad. 
Liin avati 29. mail 2005 Tallinna–Tapa rongiliini pikendamisega Rakvereni. Lisaks Tallinna–Rakvere rongile saab Rakverre sõita ka Tallinna–Narva rongiga.
Mõlemal suunal sõidab päevas üks reisirong.
Tallinna–Tapa rongiliin

Tallinna–Tapa rongiliin oli rongiliin Põhja-Eestis Harju- ja Lääne-Virumaal. 
28. mail 2005 muudeti liin Tallinna–Rakvere rongiliiniks. Rongiliini viimane operaator oli AS Edelaraudtee, kes opereeris diiselrongidega.
Aastatel 1967–1969 katsetati Tallinna ja Tapa vahelisel liinil ka SR3A6M tüüpi akuronge, mille laadimiseks rajati Tapa jaama eraldi kontaktvõrk.
Elronil on plaanis liin taasavada 2026. aasta 5. jaanuaril.
Antiseerum

Antiseerum on immuunseerum, mis sisaldab antikehi kas ühe või mitme antigeeni vastu, kusjuures iga antigeen on põhjustanud mitme erineva antikeha tekke. Antiseerumit saadakse tavaliselt suurtelt loomadelt, näiteks hobustelt, keda on varem immuniseeritud kindla antigeeniga.
Rästikumürgi antiseerumit ViperaTAb® toodetakse rästikutelt "lüpstud" mürgile sensibiliseeritud lammaste seerumist.
Rutt Hinrikus

Rutt Hinrikus (neiuna Rutt Põld; 7. mai 1946 Tallinn – 29. oktoober 2023) oli eesti kirjandusteadlane ja -kriitik. 
Ta oli üks väljapaistvamaid biograafilise lähenemisviisi esindajaid eesti kirjandusteaduses ja üks eestlaste eluloolise pärandi kogumise algatajaid. Tema töös kirjandusteadlasena tõusevad esile eesti kirjanike pagulasperioodi käsitlused, mis põhinevad uutel arhiivimaterjalidel.
Elulugu.
Hinrikus lõpetas 1970. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti keele ja kirjanduse erialal. 1972. aastal asus ta tööle Eesti Kirjandusmuuseumi kultuuriloolisse arhiivi, tollase nimetusega käsikirjade osakonda. Aastatel 1977–1993 oli ta käsikirjade osakonna juhataja, 1993–1995 Eesti Kirjandusmuuseumi direktori kohusetäitja. Ta oli üks Karl Ristikivi Seltsi asutajaid ja töötas aastatel 1995–1997 Tartu Linnamuuseumi filiaali Karl Ristikivi muuseumi juhatajana. 
Ta kaitses 27. juunil 2002 Tartu Ülikoolis magistritöö "Eesti kirjandus diasporaas" ning töötas kuni pensionile jäämiseni 2021. aastal kirjandusmuuseumis Eesti Kultuuriloolise Arhiivi teadurina.
Hinrikuse tegevus eesti elulugude kogumisel algas 1996. aastal ja sellest ajast peale on Eesti Kultuuriloolisse Arhiivi jõudnud kümnete kogumisvõistluste kaudu tuhandeid elulugusid. Tema osalusel loodi ka Ühendus Eesti Elulood.
Samuti hõlmab tema töö eesti kirjanduskultuuris kesksete autorite isikuarhiivide (Marie Under, Karl Ristikivi, Aino Thauvón-Suits ja Gustav Suits) loomist ja täiendamist, nende laiemale avalikkusele tutvustamist ja kirjandusteaduslikku kasutusse toomist. 2016. aastal ilmus Rutt Hinrikuselt artiklikogumik "Kahe vahel. Artikleid kirjandusest ja elulugudest".
Muu hulgas on ta koostanud Eesti rahva elulugude sarja. Elulugude tunnustatud koguja ja uurijana oli ta raamatusarja "Eesti mälu" nõustaja.
Isiklikku.
Rutt Hinrikuse isa oli ajaloolase haridusega vaimulik Agu Põld, vanaisa Peeter Põld oli eesti teoloog, haridus- ja riigitegelane.
Rutt Hinrikuse abikaasa oli Tartu Ülikooli farmaatsiaõppejõud Toivo Hinrikus (snd 1944), neil on kaks tütart ja poeg; noorem tütar Hanna (snd 1976) on riigiametnik, vanem tütar Mirjam (snd 1972) on kirjandusteadlane, poeg Taavet (snd 1981) on ettevõtte TransferWise kaasasutaja ja üks omanikke.
Hübridoom

Hübridoom ehk hübriidne rakk on antikeha sünteesiva lümfotsüüdi ja müeloomiraku hübriid; see luuakse monokloonse antikeha saamiseks.
Hübridoomi meetod töötati välja 1975. aastal ühesuguste omadustega antikehi tootvate rakuliinide saamiseks. César Milstein ja Georges Köhler pälvisid töö eest Nobeli meditsiiniauhinna 1984. aastal.
Kodanike Demokraatlik Partei

Kodanike Demokraatlik Partei (tšehhi "Občanská demokratická strana", lühend ODS) on kõige tugevam parempoolne poliitiline partei Tšehhi Vabariigis. Partei suunitlus on liberaalkonservatiivne. See on olnud valitsuspartei aastatel 1992–1996, 2006–2009 ja 2010–2013. 
ODS tekkis 1991. aasta aprillis Kodanike foorumi lagunemise tulemusel. Selle asutaja ja esimees kuni aastani 2002 oli Václav Klaus, kes valiti Tšehhi Vabariigi presidendiks. Mirek Topolánek oli partei esimees aastatel 2002–2010. Alates märtsist 2010 märtsini 2013 oli partei esimees Petr Nečas, kes oli 28. juunist 2010 kuni 10. juulini 2013 Tšehhi peaminister. 2014. aastast on partei esimees Petr Fiala.
Parteisse kuulub muuhulgas ka Praha linnapea Pavel Bém. Mirek Topoláneki teisest valitsusest kuulusid ODS-i siseminister, töö- ja sotsiaalküsimuste minister, tööstuse ja kaubanduse minister, tervishoiuminister, justiitsminister, transpordiminister, põllumajandusminister ja kaks asepeaministrit.
Oma 2006. aasta valimisprogrammi pealkirjastas ODS "Společně pro lepší život" ("Koos parema elu nimel") ehk "ODS Plus". Üks selle olulisi osi oli proportsionaalse tulumaksu kehtestamine, mis sai teoks 2008. aastal.
Tartu–Valga rongiliin

Tartu–Valga rongiliin on rongiliin Lõuna-Eestis, mis algab Tartus ja lõpeb Valgas.
Liinil sõidab mõlemas suunas päevas neli Elroni diiselrongi. 
Alates 6. jaanuarist 2025 lisandub Tartu-Valga-Tartu liinile ekspressliin. 
Ühendus Tallinnaga.
Kõik rongid väljuvad Tallinna–Tartu rongiliinil Tallinnast Tartusse ja sõidavad Tartust edasi Valgasse. Samuti väljuvad kõik rongid Valgast Tartusse ja sõidavad edasi Tallinna–Tartu rongiliinil Tallinna.
Ühendus Riiaga.
Valgast on võimalik üks kord päevas ümberistumisega edasi sõita Valga–Riia rongiliinil.
Tänapäev.
Alates 10. detsembrist 2017 sõidavad reisirongid liinil iga päev neli korda päevas. Remonditud raudteel sõidavad rongid Tartust Valka umbes 1 tunni ja 10 minutiga. Samuti on peatuste arv liinil vähenenud. Enne remonti olid käigus ka Tartu–Elva rongid. 
Alates 6. jaanuarist 2025 sõidab Tartu-Valga ekspressrong, mis peatub Tartus, Elvas ja Valgas ja läbib marsruudi ühe tunniga. 
Valgast Riiga sõidab rong esmaspäevast neljapäevani üks kord päevas ja reedest pühapäevani kaks korda päevas ümberistumisega edasi.
Signe Kivi

Signe Kivi (sünninimi Signe Buschmann; sündinud 24. veebruaril 1957 Tallinnas) on eesti tekstiilikunstnik ja poliitik. 
Aastatel 1999–2002 oli ta Eesti kultuuriminister ja 2005–2015 Eesti Kunstiakadeemia rektor.
Elulugu.
Ta on lõpetanud 1975. aastal Tallinna 46. keskkooli ja 1984. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi tekstiili erialal. 
Seejärel töötas ta kunstnikuna ettevõttes Kodu ja kunstikombinaadis Ars. 1988. aastast on ta olnud kunstiinstituudi (hilisema Eesti Kunstiakadeemia) õppejõud ning aastatel 2005–2015 sama õppeasutuse rektor.
1988. aastast on ta Eesti Kunstnike Liidu liige; 1995–1998 oli ta liidu asepresident ja 1999. aastani president.
Oli Eesti Kongressi liige.
Ta oli 24. märtsist 1999 kuni 3. septembrini 2002 kultuuriminister Siim Kallase valitsuses. Kultuurkapitali tegevdirektori Avo Viioli kuritegevuse ilmsikstulekul esitas Signe Kivi lahkumisavalduse, mille peaminister rahuldas 23. augustil 2002.
IX Riigikogus oli ta asendusliige; X Riigikokku pääses ta 2003. aastal isikumandaadiga, kust lahkus 2005. aastal, et asuda tööle Eesti Kunstiakadeemia rektorina.
Signe Kivi kuulus TEA entsüklopeedia akadeemilisse kolleegiumi. Eesti Ajalehtede Liidu nõukogu valis ta 6. jaanuaril 2006 Pressinõukogu liikmeks.
4. aprillil 2017 teatati Signe Kivi valimisest Tartu Kunstimuuseumi direktoriks, ta asus ametisse 26. juunil. 
4. aprillist 2019 on Signe Kivi XIV Riigikogu liige. 
Ta kandideeris 2023. aasta Riigikogu valimistel, kus kogus valimisringkonnas nr 10 (Tartu linn) 1286 häält ning osutus valituks kompensatsioonimandaadiga.
Isiklikku.
Tema ema on õpetaja, õppejõud ja ajakirjanik Urve Buschmann, õde Eva Luigas.
Ta oli abielus Nukuteatri peakunstniku Kalju Kiviga (1951–2025), neil on viis last.
Kalju Kivi

Kalju Kivi (23. märts 1951 – 19. juuli 2025) oli eesti filmikunstnik, -stsenarist ja -režissöör.
Ta lõpetas 1974. aastal Tartu Kunstikooli puidu kunstilise töötlemise erialal ja 1980. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi moekunsti erialal.
Ta töötas 1980–1995 Nukufilmis režissöörina, 1995–2011 oli ta Eesti Nukuteatri peakunstnik.
Ta on lavastanud 12 animafilmi ning olnud paljude mängufilmide kunstnik, tuntuimad neist on „Nimed marmortahvlil“ ja „1944“.
Ta oli Eesti Lavakunstnike Liidu liige.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli Signe Kivi.
Tartu–Elva rongiliin

Tartu–Elva rongiliin on endine rongiliin Lõuna-Eestis Tartumaal. Liin suleti 1. juulil 2008 raudteeremondi tõttu Tartu–Valga raudteel, kuid pärast remondi lõppu liini enam ei avatud. Liinil opereeris diiselrongidega Edelaraudtee.
Praegu võimaldavad Tartu ja Elva vahel liigelda Elroni Tartu–Valga liini reisirongid.
Andres Västrik

Andres Västrik on eesti stsenaristi ja kirjaniku Mihkel Ulmani loodud kirjanduslik tegelane, kes kerkis esile Eesti Televisiooni kriminaalsarjas "Ohtlik lend" (2006). Alates 2009. aastast ka raamatusarjas "Ohtlik lend".
Iseloomustus.
Västrik on taktitundetu ja ropu suuga politseitöötaja, keda taltsutab korralik ja tööle pühendunud idealistist uurija Rita Leidpalu.
Tööalane tegevus.
Andres Västrik on kriminaalosakonna vaneminspektor Põhja Politseiprefektuuri narkorühmas
Järjekordne politseioperatsioon, kus plaaniti vahistada kurikuulus uimastidiiler, ebaõnnestus täielikult. Seepeale saadeti Andres Pärnu kriminaaltalitusse.
Osatäitmised.
Sarja "Ohtlik lend" (ETV, 2006–2007) kahe hooaja vältel kehastas peaosalist Andres Västrikku näitleja Marko Matvere.
Ilukirjandus.
Kirjastuses Elmatar välja antud raamatusari:
Ohakalind (perekond)

Ohakalind ("Carduelis") on linnuperekond vintlaste sugukonnast. 
Selle perekonna liigid on levinud Euroopas. Ohakalindu on introdutseeritud Ameerikasse, Austraaliasse ja Uus-Meremaale.
Eestis võib kohata ohakalindu ("Carduelis carduelis"). Lisaks kuulub perekonda veel kolm liiki:
Varem on ohakalinnu perekonda liigitatud ka:
Joachim Salemann

Joachim Salemann vanem (ladina Joachimus Salemannus; 9. veebruar 1629 Tallinn – 3. märts 1701 Tallinn) oli eesti vaimulik, ainuke Eestimaalt pärinenud Rootsi-aegne Eestimaa piiskop.
Ta oli Tallinna Oleviste kiriku diakon (1658), aastast 1663 ülempastor (pastor primarius) ja 7. maist 1673 Tallinna superintendent (ametikoht kaotati 13. oktoobril 1691 Karl XI korraldusega) ja 1. septembrist 1693 Tallinna ja Eestimaa piiskop, ning vaimulikest liikmetest koosneva kuningliku Tallinna konsistooriumi eesistuja (president).
Tema piiskopiks valimise ajaks oli kehtima hakanud Karl XI poolt 30. novembril 1692 Eestimaa piiskopkonna jaoks välja antud Rootsi 1686. aasta kirikuseaduse täiendus, mille tagajärjel muutus Eestimaa territoriaalkirik Rootsi territoriaalkiriku üheks piiskopkonnaks ja sellega liideti ka Tallinna territoriaalkirik. Salemanni ametisoleku ajal oli Liivimaa ülemsuperintendentiks Johann Fischer.
Perekond.
Tema isa oli saksa päritolu vaimulik kirjanik, Tallinna Püha Vaimu koguduse pastor, juhuluuletaja Georg Salemann (1597–1657) ja tema Wittenbergi ülikoolis õppinud poegadest Georg Salemann oli Tallinna Toomkoguduse abiõpetaja ja Joachim Salemann noorem (u 1664 – 1710) 1695. aastast Ambla Maarja koguduse pastor, kes mõlemad surid 1710. aastal katku. Sugulane Joachim Johann Salemann (−1768) oli 1719. aastast Läänemaa Mihkli koguduse pastor.
Joachim Salemanni sugulane Carl Johann Salemann (1769–1843) oli Tallinna raehärra, bürgermeister ja sündik.