tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Šoorid

Šoorid (varem ka šorid, šoori keeles шор-кижи, тадар-кижи) on turgi rahvas Venemaal Lääne-Siberis Kemerovo oblastis ja naaberaladel. Šooride põhilised asualad paiknevad Kuznetski Alatau eelmäestikus. Kõnelevad vene keelt ja turgi keelte uiguuri-oguusi rühma kuuluvat šoori keelt. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 12 888 šoori, neist Kemerovo oblastis 10 672.
Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 1 šoor.
Šooride päritolu kohta on erinevaid teooriaid. Oletatakse, et šooride esivanemad olid obiugri ja keti hõimud, kes läksid 6.–13. sajandil naaberrahvaste mõjul üle turgi keelele. 17.–18. sajandil kutsuti šoorisid Kuznetski tatarlasteks, kuna suur osa šooridest tegeles rauasulatamise ja sepatööga (vene keeles "кузнечество"). Venelased saabusid šooride asualadele 1618. aastal. Vene võimud allutasid endale vähehaaval šooride majanduselu ja 18. sajandi lõpuks oli šooride rauatöö praktiliselt hääbunud.
Šooride olulisteks tegevusaladeks olid ka karusloomajaht ja kalapüük, maaviljelusega hakati tegelema alles 19. sajandi lõpus. Formaalselt olid šoorid 19. sajandi keskpaigast alates õigeusklikud, kuid šamanismi elemente säilis kuni 20. sajandi alguseni.
Tänapäeval on šoorid venestumas. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel valdas Venemaal šoori keelt ainult 2839 inimest. 1926. aastal loodud šoori kirjakeelt praegusel ajal enam ei kasutata. Kirjakeelena kasutavad šoorid vene keelt ja vähesel määral hakassi keelt.
Heimtali muuseum

Heimtali muuseum on Eesti Rahva Muuseumi koosseisu kuuluv muuseum Viljandi vallas Heimtali külas.
Ajalugu.
Heimtali koduloomuuseum avati 1987. aastal Johannes Koka eestvedamisel. 
Aastal 1991 rajas tekstiilikunstnik Anu Raud oma isa (Mart Raud) tallu muuseumitoa, kus eksponeeris tekstiilesemeid.
1992. aastal ostis Anu Raud laguneva muuseumihoone. Oma praeguse ilme ongi muuseum saavutanud kunstniku ideede ja kogude abil. 
2009. aastal kinkis Anu Raud muuseumi koos kogudega Eesti Rahva Muuseumile (ERM) ja 1. juunist 2010 on Heimtali muuseum ERM-i struktuuriüksus – ERM-i Heimtali muuseum.
Lyckholmi muuseum

Lyckholmi muuseum on aastal 1997 avatud muuseum, mis asub Lääne-Nigula vallas Lyckholmi ehk Saare külas. 
Muuseum asub 18. sajandist pärinevas Saare mõisa hobusetallis, mis restaureeriti 1995. ja 1996. aastal.
Mihkli talumuuseum (Hiiumaa)

Mihkli talumuuseum (ka "Mihkli talukompleks-muuseum") on Hiiumaa Muuseumi filiaal Hiiumaa vallas Malvaste külas Mihkli talus.
Muuseum rajati 1988. aastal, kui Hiiumaa Muuseum ostis talu pärijate käest. Muuseum avati külastajatele 1998. aastal pärast taluhoonete renoveerimist. Talus on säilinud rohkelt kõrvalhooneid: aidad, kelder, tall, laudad ja saun-paargu. Kõik muuseumis eksponeeritavad hooned on ehitatud ühe perekonna poolt umbes 100 aasta jooksul. Valdavalt 19. sajandist pärit hoonetes saab tutvuda Hiiumaa taluarhitektuuri ja talust pärit tarbevaraga. Muuseumi territooriumil asuvad hooned on riikliku kaitse all.
Hooned.
Mihkli talu elamu valmis kahes järgus: rehealune, rehetuba ja kamber 1843. aastal, uued kambrid 1897. aastal. Hoones on võimalik tutvuda talust pärit tööriistade ja tarbevaraga. Uued kambrid on kujundatud 1950. aastate kasinas stiilis.
Mihkli talumuuseum on eriti rikas kõrvalhoonete poolest. Talus on säilinud 3 aita: toiduait (1860), riide- ja viljaait (1871) ning pöördusega ait (1836–1849). Viimane on ka muuseumi vanim hoone. Pöördusega ait koosneb kolmest osast: ait (1836), vankrikuur (1849) ja küün (1849). Kuna hoone on ehitatud mitmes järgus, ei ole hoone sirge, vaid natukene pöördus. Mitme aida ja muude kõrvalhoonete üksteise otsa ehitamine on Hiiumaale tüüpiline.
Talus on jälgi kolmest laudast, kuid säilinud on vaid lehmalaut (1880). Lehmalauda otsa ehitati aasta hiljem lambalaut (1881). 1980. aastate lõpus, kui muuseum talukompleksi omandas, ei olnud hoone restaureerimine enam võimalik. Kolmas laut asus teiste lautade kõrval. Tänapäeval on viimasest laudast alles vaid kivihunnik.
Suhteliselt uued hooned on kelder (ehitatud 20. sajandi alguses) ja tall (1920). Tüübilt koobaskelder on ehitatud sidumata raudkividest, mille vahele on pandud sammalt. Tallis eksponeeritakse Hiiumaa eri paikadest pärit sõiduvahendeid: vankreid, saane, kelke. Talli taga asub Kootsaare kivilabürindi koopia.
Õue kaugemas osas paiknev saun-paargu. Hoone koosneb kahest osast: paargu ehk suveköök ning suitsusaun. Paargu on muldpõrandaga ning ilma laeta ruum, kus keedeti lahtisel tulel suvel inimestele ja loomadele süüa ning soojendati sauna vett. Haruldaselt suur suitsusaun töötab tänini. Arvatavasti ehitati paargu osa 1910. aastal. Suitsusauna kohta täpsemad andmed puuduvad, aga tegemist on paargust vanema hoonega.
Soera Talumuuseum

Soera Talumuuseum asub Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Palade külas.
Talu esialgne nimi oli Sooääre ning tema ajalugu ulatub vähemalt 200 aasta taha. Praeguseni säilinud rehielamu vanim osa on 19. sajandi esimesest poolest pärit muldpõrandaga rehetuba, kus elati ja sügiseti vilja kuivatati. 19. sajandi teisel poolel ehitati talus elutuba koos kambritega.
Talumuuseumi kompleksi kuuluvad veel suitsusaun, paargu ehk suveköök, ait, kelder, tõllakuur ja söögimaja (endine laut). Kõigis nendes hoonetes eksponeeritakse tööriistu ja endisaegses majapidamises kasutatud tarbeesemeid. Säilinud on ka vana salvkaev. Soera oli 19. sajandi tüüpiline Hiiu saare majapidamine.
Soera Talumuuseum moodustab 2016. aastast alates Palade loodushariduskeskusega ühtse loodusõpet korraldava keskuse. Samas on talumuuseum säilitanud oma tegevuse endisel kujul.
Sõru muuseum

Sõru muuseum on aastal 1999 asutatud muuseum, mis asub Hiiumaal Pärna külas Sõru sadamas. Muuseum kuulub Sõru Merekeskuse kompleksi.
Muuseum loodi Milvi Vanatoa eestvõttel, et koguda ja säilitada paikkonna omapärast merekultuuri pärandit ja traditsioone.
Aserbaidžaani kirjanike loend

"Siin on loetletud Aserbaidžaanis või aserbaidžaani keeles kirjutavaid või kirjutanud kirjanikke."
Cəlil Məmmədquluzadə

Cəlil Məmmədquluzadə (eesti transkriptsioonis ka Džälil Mämmädguluzadä; 22. veebruar 1866 Naxçıvan – 4. jaanuar 1932 Bakuu) oli aserbaidžaani kirjanik ja satiirik.
Ta õppis Gori vene linnakoolis ja õpetajate seminaris ning töötas pikka aega külakooliõpetajana, seejärel ajakirjanikuna Jerevanis ja Thbilisis.
Feliks Jürgens

Feliks Jürgens (23. oktoober 1917 Petrograd – 23. märts 1999 Tallinn) oli eesti tootmisjuht ja Eesti NSV riigitegelane.
Ta lõpetas 1941. aastal Tallinna Tehnikaülikooli. Ta oli üliõpilasseltsi Liivika vilistlane.
Teise maailmasõja ajal aastatel 1941–1945 töötas ta Nõukogude tagalas Sverdlovski ettevõtetes. 1946–1959 töötas ta Tallinna Masinatehases, sealhulgas 1952–1959 peainsenerina. 1959–1965 töötas ta Eesti NSV Rahvamajandusnõukogu Masinaehituse Valitsuses ülema asetäitja ja ülema I asetäitja ning 1962–1965 ülemana. 1965–1975 töötas ta Eesti NSV kohaliku tööstuse ministri asetäitjana, 1975–1980 ministrina. 1980–1993 töötas ta Eesti NSV Ministrite Nõukogu Asjadevalitsuses, Eesti NSV ja Eesti Vabariigi Tööstus- ja Energeetikaministeeriumis ning Majandusministeeriumis juhtiva spetsialistina.
Ta oli aastatel 1949–1991 NLKP liige. Tema hobid olid liblikate kollektsioneerimine ning käsitöö (puit ja metall).
Feliks Jürgens maeti 24. aprillil 1999 Pärnamäe kalmistule.
Valter Eks

Valter Eks (21. juuli 1930 Ida-Kasahstani oblast – 14. mai 2011) oli Eesti NSV partei- ja riigitegelane.
Ta lõpetas aastal 1959 Tallinna Polütehnilise Instituudi.
Ta töötas aastatel 1951–1953 vanemkümnikuna Volga-Doni kanali ehitusel, aastatel 1953–1954 töötas ta Võru Metsatööstuskeskuse elamu-kommunaalosakonna juhatajana. Aastatel 1959–1961 töötas ta Tallinna Ehitustrustis meistri ja töödejuhatajana. Aastatel 1961–1979 töötas ta EKP Keskkomitees ehitus- ja ehitusmaterjalide osakonnas instruktorina ja osakonnajuhataja asetäitjana ning ehituse ja linnamajanduse osakonna juhataja asetäitjana ja 1967. aastast osak. juhatajana. Aastatel 1979–1989 oli ta Eesti NSV kommunaalmajanduse minister.
Ta oli aastast 1958 NLKP liige. Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu IX, X ja XI koosseisu saadik, EKP Keskkomitee liikmekandidaat.
Valter Eks suri 14. mai 2011 ja ta maeti 2. juunil 2011 Rahumäe kalmistule.
Iain Banks

 
Iain Menzies Banks (16. veebruar 1954 Dunfermline, Fife, Šotimaa – 9. juuni 2013) oli šoti kirjanik. Banks avaldas oma teosed kahe pseudonüümi all: ulmekirjandust Iain M. Banksina ning muud Iain Banksina. Ulmes on tuntud eelkõige tema kujutatud utoopiline anarhistlik kosmosetsivilisatsioon Kultuur.
Iain Banksi esimene tunnustatud romaan oli "Herilase vabrik" ("The Wasp Factory", 1984), mille järel Banks hakkas elukutseliseks kirjanikuks. Tema esimene ulmeromaan "Mõtle Phlebasest" ("Consider Phlebas") ilmus 1987. aastal; sellele järgnes terve sari romaane, milles ta kirjeldab Kultuuri.
Tema teoste põhjal on loodud teatrilavastusi, kuuldemänge ja filme. 2008. aastal nimetas ajaleht The Times Banksi oma nimekirjas 50 suurimast Briti kirjanikust pärast 1945. aastat. 2013. aastal teatas Banks, et tal on ravimatu vähk ning et ta ei ela üle aasta. Ta suri 9. juunil 2013, olles lõpetanud romaani "Karjäär" ("The Quarry").
Poliitilistelt vaadetelt oli Iain Banks vasakpoolne ning toetas Šotimaa iseseisvust.
Eesti keeles.
Banksi surma ajaks 2013. aastal oli eesti keeles ilmunud viis Banksi teost: "Herilase vabrik" (tõlkinud Siiri Sau) ja "Äri" (tõlkinud Maria Drevs) ning tema kolm esimest ulmeromaani "Mõtle Phlebasest", "Mängur" ja "Relvade kasutus" (kõik kolm on tõlkinud Rein Turu).
Looming.
Sissejuhatused.
Banks kirjutas vahel sissejuhatusi teiste autorite teostele, näiteks:
Mälestuse jäädvustamine.
Veidi aega pärast Banksi surma, 23. juunil 2013 sai tema järgi nime asteroid 5099 Iainbanks.
23. jaanuaril 2015 pani SpaceX-i tegevjuht ja peadisainer Elon Musk ühele ettevõtte droonlaevale nimeks Just Read The Instructions ja teisele Of Course I Still Love You; nimed pärinevad Banksi romaanist "Mängur" ("The Player of Games").
Hematoentsefaalne barjäär

Hematoentsefaalne barjäär ehk vere-aju tõke ehk vere-aju barjäär on selgroogsete ja paljude selgrootute närvisüsteemi keskse elundi peaaju mikrokeskkonna osade piirkondadekapillaaride endoteelirakkude kiht, mis reguleerib kesknärvisüsteemi homöostaasi ja ei võimalda paljudel suur- ja väikemolekulaarsetel ainetel verest ajju imenduda või toimub imendumine märgatavalt aeglasemalt.
Hematoentsefaalse barjääri ehk vere-aju barjääri endoteeli rakud ei kata inimese peaaju järgmisi piirkondi: ajuripats, käbikeha, "paraphysis", soonpõimiku endoteel, "median eminence", "area postrema", "preoptic recess".
Lisaks füüsilisele barjäärile on vere-aju barjääri rakud tihedalt seotud ensümaatilise barjääriga. Vere-aju barjääri endoteelirakud ekspresseerivad hulgaliselt retseptoreid, transportvalke ja metaboolseid ensüüme, nagu aluseline fosfataas, mitmed peptidaasid ja tsütokroom P450 isosüümid jmt.
Hiljem on lisandunud paljude teadusdistsipliinide kaudu uurimused ka võimalike vere ja kudede teiste barjääride kohta, nagu:
Psühhostimulandid.
Tänapäeval arvatakse, et psühhostimulantide arstide ettekirjutuste kohane tarvitamine ja kuritarvitamine eri vanuses inimeste poolt sekkub vere-aju barjääri talitlusse ja aitab kaasa aine neurotoksilisele toimele. Psühhostimulandid (sh metamfetamiin, MDMA, kokaiin, nikotiin) on nii eelkliinilistes kui ka kliinilistes uuringutes esile kutsunud nimetatud tõkke düsfunktsionaalsuse, kaldudes neuroinflammatoorsele rajale ja muutudes nendele ainetele ja/või metaboolsetele saadustele läbitavaks. Sarnaselt on teatatud proinflammatoorsest toimest ka amfetamiinil, lisaks sekkuvad psühhostimulandid peaaju närvirakkude geneesi.
Selgrootute hematoentsefaalse barjääri mudel.
Hematoentsefaalne barjäär moodustab normaalse füsioloogiaga organismidel tõkke osade toitainete, erütrotsüütide ning keemiliste ainete sisenemiseks peaajju, see aga valmistab raskusi paljude uute ravimite väljatöötamisel ja olemasolevate katsetamisel. Seetõttu kasutatakse osaliselt selgrootute hematoentsefaalse barjääri väljatöötatud mudelit.
Hematoentsefaalse barjääri (ingl k "blood-brain barrier") kontseptsiooni alusepanijateks biokeemia kaudu olid teadlased Paul Ehrlich (1885; Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhind, 1908), Max Lewandowsky (1900) ja Edwin Goldman (1913) jpt.
Aserbaidžaani kirjandus

Aserbaidžaani kirjandus on aserbaidžaani keeles kirjutatud ilukirjandus.
Paul Kalkbrenner

Paul Kalkbrenner (sündinud 11. juunil 1977 Leipzigis) on Berliini DJ, muusik ja näitleja. 
Ta mängis 2008. esilinastunud filmis "Berlin Calling" DJ Ickarust. Filmile kirjutas ta ka muusika.
José Froilán González

José Froilán González (5. oktoober 1922 – 15. juuni 2013) oli Argentina autovõidusõitja.
Ta osales Vormel 1 sarjas 26 "Grand Prix"'l aastatel 1950–1957 ja 1960 Maserati, Talbot-Lago, Ferrari ja Vanwalli meeskonnas.
José Froilán González tõi 1951. aastal Suurbritannias Ferrari meeskonnale tema esimese võidu. Ta võitis karjääri jooksul kaks etappi, sai 15 poodiumikohta ja kolm parimat stardikohta ning sõitis kuus kiireimat ringi.
1954. aastal võitis ta koos Maurice Trintignantiga Le Mansi 24 tunni sõidu.
Jerome Karle

Jerome Karle (sünninimi Jerome Karfunkle; 18. juuni 1918 – 6. juuni 2013) oli Ameerika Ühendriikide keemik, Nobeli auhinna laureaat.
Jerome Karle pälvis 1985. aastal koos Herbert A. Hauptmaniga Nobeli keemiaauhinna kristallstruktuuride uurimismeetodite arendamise eest.
Sulgjas rodgersia

Sulgjas rodgersia ("Rodgersia pinnata") on kivirikuliste sugukonda rodgersia perekonda kuuluv rohttaimeliik.
Ta kasvab looduslikult Hiinas Sichuani, Guizhou ja Yunnani provintsis 2000–3800 meetri kõrgusel merepinnast.
Taim on mitmeaastane. Ta kasvab kuni 120 cm kõrguseks. 
Suure sõrmja lehe läbimõõt on kuni üks meeter. Lehed koosnevad 5–9 umbes 20 cm pikkusest äraspidimunajast lehekesest.
Õisik on kuni 60 cm pikkune pööris, mis paikneb püstise varre otsas. Õied on väikesed (umbes 5 mm) ja valgete, kahvaturoosade või punakate tupplehtedega. Kroonlehed puuduvad. Igal õiel on kümme tolmukat ja kaks emakat. Vili on umbes 7 mm pikkune kupar.
Ametüst-kuldnokk

Ametüst-kuldnokk ("Cinnyricinclus leucogaster") on kuldnoklaste sugukonda perekonda "Cinnyricinclus" kuuluv linnuliik.
Liik on levinud Aafrika mandril lõuna pool Saharat.
Linnu pikkus on umbes 19 cm.
Burkina Faso vapp

Burkina Faso vapp on Burkina Faso riigivapp. Vapp on kasutusel aastast 1997.
Lipuvärvides vapikilpi hoiavad kaks hõbedast täkku, kes sümboliseerivad rahva õilsat sugu. Vapikilbi taga on kaks ristatud oda, mis sümboliseerivad rahva kaitsetahet. Kilbi all on avatud raamat, mis tähistab haridust. 
Ülaservas on riigi nimi ja allservas prantsuskeelne rahvuslik deviis "Unité, Progrès, Justice" ('ühtsus, progress, õiglus'). Lint ühendab kaht hirsitaime, mis sümboliseerivad küllust.
Le Ditanyè

"Le Ditanyè" (ka "L'Hymne de la victoire"; "Une seule nuit") on Burkina Faso hümn.
Hümn on kasutusel aastast 1984.
Contre la férule humiliante il y a déjà mille ans,
La rapacité venue de loin les asservir il y a cent ans.
Contre la cynique malice métamorphosée
En néocolonialisme et ses petits servants locaux
Beaucoup flanchèrent et certains résistèrent.
Mais les échecs, les succès, la sueur, le sang
Ont fortifié notre peuple courageux et fertilisé sa lutte héroïque.
Et une seule nuit a rassemblée en elle
L'histoire de tout un peuple.
Et une seule nuit a déclenché sa marche triomphale
Vers l'horizon du bonheur.
Une seule nuit a réconcilié notre peuple
Avec tous les peuples du monde,
A la conquête de la liberté et du progrès
La Patrie ou la mort, nous vaincrons !
Nourris à la source vive de la Révolution.
Les engagés volontaires de la liberté et de la paix
Dans l'énergie nocturne et salutaire du 4 août
N'avaient pas que les armes à la main, mais aussi et surtout
La flamme au coeur pour légitimement libérer
Le Faso à jamais des fers de tous ceux qui
Çà et, là en poluaient l'âme sacrée de l'indépendance, de la souveraineté.
Et séant désormais en sa dignité recouvrée
L'amour et l'honneur en partage avec l'humanité,
Le peuple du Burkina chante un hymne à la victoire,
A la gloire du travail libérateur, émancipateur.
A bas l'exploitation de l'homme par l'homme !
Hé en avant pour le bonheur de tout homme,
Par tous les hommes aujourd'hui et demain, par tous les hommes ici et pour toujours !
Révolution populaire notre sève nourricière.
Maternité immortelle du progrès à visage d'homme.
Foyer éternel de démocratie consensuelle,
Où enfin l'identité nationale a droit de cité,
Où pour toujours l'injustice perd ses quartiers,
Et où, des mains des bâtisseurs d'un monde radieux
Mûrissent partout les moissons de vœux patriotiques, brillent les soleils infinis de joie.
Tamsalu muuseum

Tamsalu muuseum on aastal 2001 avatud koduloomuuseum, mis asub Tapa vallas Tamsalu asulas. 
Muuseumi põhitegevus on koguda ja säilitada paikkonnaga seotud vanavara, kirjalikke mälestisi ja dokumente.
Muuseumi kogudes on u 2000 objekti, mille seas on kirjatöid, esemeid, fotosid, väliobjekte.
Tapa muuseum

Tapa muuseum on aastal 1994 asutatud muuseum, mis asub Tapa linnas.
Muuseumi põhitegevus on koguda, talletada ja eksponeerida Tapa linnaga seotud esemeid.
Muuseum asub 1934. aastal ehitatud elumajas.
Väike-Maarja muuseum

Väike-Maarja muuseum on 1986. aastal asutatud muuseum, mis asub Väike-Maarja vallas Väike-Maarja asulas, 1869. aastal ehitatud kihelkonnakooli hoones aadressil Pikk 5a. 
Muuseum tutvustab paikkonna ajalugu ja kultuuri.
Kursi kihelkonnamuuseum

Kursi kihelkonnamuuseum on aastal 1995 asutatud muuseum, mis asub Põltsamaa vallas.
Muuseumi moodustab endise Kursi kirikumõisa kui Kursi kihelkonnakeskuse säilinud hoonete kompleks, mille esinduslikemaks komponentideks on pastoraat koos kõrvalhoonetega.
Hõljukrong

Hõljukrong on ratasteta rong, mis liigub monorelssteele moodustataval madalal õhkpadjal. Hõljukrongide kiirus on 350–400 km/h.
Cameroni maakond

Cameroni maakond ("Cameron County") on maakond USA-s Texase osariigis Mehhikost põhjas.
Maakonna halduskeskus on Brownsville.
Maakonna pindala on 3305 km², millest 961 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 406 220. Aastal 2000 oli elanike arv 335 227.
Ajalugu.
Cameroni maakond moodustati 1848. aastal Nuecese maakonna osast. Maakond on saanud nime sõjaväelase Ewen Cameroni järgi.
Cameroni maakond (Pennsylvania)

Cameroni maakond ("Cameron County") on maakond USA-s Pennsylvania osariigis.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Emporium.
Maakonna pindala on 1033 km², millest 3 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 5085. Aastal 2000 oli elanike arv 5974.
Ajalugu.
Cameroni maakond moodustati 29. märtsil 1860. aastal. Maakond on saanud nime senaator Simon Cameroni järgi.
Sargvere mõisa muuseum

Sargvere mõisa muuseum on aastal 2006 avatud muuseum, mis asub Paide linnas Sargvere mõisa härrastemajas.
Muuseumis on neli ajalootuba, kus on informatsiooni mõisa, kooli ja lähipiirkonna külade ajaloo kohta.
Orelimuuseum

Orelimuuseum (pikemalt ka: "Orelimuuseum "Vennad Kriisad Haanjamaalt ja nende orelid"") on muuseum, mis asub Võru linnas.
Muuseum kajastab orelimeistrite Kriisade elu ja tegevust. Muuseumis eksponeeritakse muu hulgas neljaregistrilist ühe manuaaliga koduorelit.
Muuseumiga samas majas tegutseb ka Orelikeskus, kus kaardistatakse ja kataloogitakse Eesti alal olevaid oreleid.
Berlaymont

Berlaymonti hoone on Euroopa Komisjoni büroohoone Belgias Brüsselis aadressil 200 rue de la Loi/Wetstraat.
Hoone ehitati aastatel 1963–1969, selle arhitektid on Lucien De Vestel Jean Gilson, André Polak ja Jean Polak. 
Berlaymonti hoonel on 14 korrust, selle pindala on 240 500 m². 
Berlaymonti hoones asuvad Euroopa Komisjoni presidendi ja ülejäänud 26 voliniku ning nende personali kabinetid. Seal asuvad ka Euroopa Komisjoni peasekretariaadi, õigus- ja pressiteenistuse kontorid.
Ursula von der Leyen on esimene komisjoni president, kes ka elab Berlaymontis. Tema eluruumid on väikesel eraldatud alal 13. korrusel asuva kabineti kõrval.
Berlaymonti klooster.
Nimi Berlaymont pärineb Berlaimonti krahvinna Marguerite de Lalaingi 1625. aastal asutatud augustiinlaste ordu kloostrilt. Berlaymonti klooster asus alates 1864. aastast tänapäeva büroohoone asukohas. Tänapäeva hoone kohal asus kahe hektari suurune Berlaymonti daamide kloostri park.
Rue de la Loi/Wetstraat kujunes Brüsseli kasvades üheks väga huvitavaks büroohoonete asukohaks ja 8. detsembril 1958 tegi Belgia valitsus Berlaymonti kloostrile ettepaneku osta kinnistu Euroopa Ühenduse halduskeskusele büroohoone rajamiseks. Lisaks ostuhinnale kavatseti eraldada kloostrile 15 kilomeetrit Brüsselist lõunas asenduskoht. Ostu-müügileping sõlmiti 25. mail 1960.
Euroopa Komisjoni hoone.
Ehitusmaana ostetud kinnistu anti 552,9 miljoni euro eest Euroopa Ühenduse kasutusse. Hoone välisilme pärineb arhitekt Lucien De Vestelilt ja ristikujuline hoone ehitati aastatel 1963–1967 arhitektide Jean Gilsoni, André Polaki ja Jean Polaki juhtimisel. Belgia valitsus soovis, et hoone projekteeritaks nii, et seda saaks kasutada ka ministeeriumina, kui Euroopa institutsioonid peaksid kolima mõnesse muusse linna. Sel ajal ei olnud Euroopa ühenduste asukoha küsimus veel ametlikult selgeks saanud.
1992. aastal suleti Berlaymonti hoone asbesti tõttu. Hoonet renoveeriti põhjalikult ja see taasavati pidulikult 21. oktoobril 2004 Euroopa Komisjoni tollase presidendi Romano Prodi ja Belgia peaministri Guy Verhofstadti juuresolekul.
Kuni 2004. aastani kuulus hoone Belgia riigile. 2004. aastal omandas hoone Euroopa Komisjon.
Koela talumuuseum

Koela talumuuseum on aastal 1987 avatud muuseum, mis asub Lääne-Nigula vallas Koela külas. 
Muuseum paikneb 19. sajandi lõpus ehitatud Lääne-Eesti tüüpi rehielamus. Muuseumis eksponeeritakse muu hulgas rahvapäraseid tööriistu ja tarbeesemeid.
Muuseumi peab Koela Talumuuseum MTÜ, külastada saab seda vaid eelneva kokkuleppe korral.
Vaemla Villavabrik

Vaemla Villavabrik on Hiiumaa vallas Vaemla külas asuv villatöötlemise ja turustamisega tegelev vabrik, mida haldab OÜ Hiiu Vill. 
Vabrikus saab jälgida vanadel masinatel villatöötlemist.
Rebala muuseum

Rebala keskus-muuseum on muuseum, mis asub Jõelähtme vallas Jõelähtme külas Tallinna–Narva maantee ääres Rebala muinsuskaitseala territooriumil. 
Rebala kihelkond, kui muinasaja üks vanimaid asustusi asub Tallinna lähedal ning mõne allika järgi on piirkond: Rebala-Revala-Rävala andnud nime ka Tallinna linnale. Rebala kaitseala ulatub palju kaugemale kui vaid keskus-muuseumi kompleksi ümbrus ning asub mõlemal pool Tallinna–Narva maanteed.
Rebala keskus-muuseumi hoonekompleks on alates 2023. aastast avatud uuendatud kontseptsiooniga. Rebala keskus-muuseumis on lisaks ja piirkonna muinasaja elu-olu ning iidse pronksiaja matusekultuuri väljapanekule võimalus vaadata ka lühifilmi, saada infot piirkonna, (vana)külade ja asulate (34 + 2), piirkonna huviväärsuste ja võimaluste kohta, osaleda kohaliku käsitöö õpitubades. Lisaks on võimalik saada infot Jõelähtme valla objektide, ametlike atesteeritud giidide, piirkonna retkede võimaluste, kohalike ettevõtjate jm kohta, osta kohalikke meeneid, trükiseid jne. Nädalavahetustel müüakse Rebala kompleksi parklas taimi, lilli, aiasaadusi.
Rebala muinsuskaitseala territooriumil on kõige rohkem muinsuskaitsealuseid objekte Eestis. Piirkonnas asub põnevate pinnavormidega Kostivere karstiala koos salajõega; Saha kabel, mida on nimetatud ka Pirita kloostri minikoopiaks ning kus on filmitud ka "Melhiori" filmi stseene, jm. Piirkonna ettevõtjate teenuseid kasutades saab näiteks veebipõhise Navicup rakenduse abil rentida kontaktivabast rattapunktist jalgratta, tutvuda piirkonna (vana)küladega, külastada Kostivere Kultuurimõisa või muid vaatamisväärsusi, matkata ümbruskonnas, ratsutada või pidada Rebala tallides näiteks laste sünnipäeva, piirkonnas saab ka mängida golfi, ööbida kohalikes majutusasutustes jne. 
Rebala keskus-muuseumi kompleksi haldab Jõelähtme vallavalitsus.
Pikk maja

Pikk maja on hoone Hiiumaal Kärdlas, Vabrikuväljak 8. 
Hoone ehitati 1830. aastatel Hiiu-Kärdla kalevivabriku direktorite (Ungern-Sternbergide) elamuks.
Aastast 1998 on hoones Hiiumaa Muuseumi teadus- ja arenduskeskus. Seal on välja pandud püsiekspositsioon, mis muu hulgas tutvustab Kärdla ja kalevivabriku ajalugu.
Õhkpadi

Õhkpadi on suhteliselt suure õhurõhu piirkond masina aluspinna ja toetustasandi vahel või mehhanismi liikuvate osade vahel..
Moodused.
Staatilised moodused.
Staatiliseks õhkpadja tekitamise mooduseks nimetatakse, kui õhurõhku suurendatakse puhuri või kompressori abil.
Dünaamilised moodused.
Dünaamiliseks õhkpadja tekitamise mooduseks nimetatakse, kui õhkpadi tekib õhurõhu suurenemisel, näiteks maapinna läheduses liikuva õhusõiduki tiiva all tekkiva ülerõhu arvel.
Kudruküla (Narva)

Kudruküla on Narva lahuslinnaosa. Linnaosa pindala on 560 ha. Linnaosa ümbritseb Narva-Jõesuu linn.
John Gosden

John Harry Martin Gosden (sündinud 30. märtsil 1951 Lewesis) on briti võidusõiduhobuste treener.
John Gosden on üks maailma edukamaid täisvereliste võidusõiduhobuste treenereid. Ta on treeninud üle 3000 võitja kogu maailmas, sealhulgas rohkem kui 100 Group 1 taseme võitjat Ameerikas, Euroopas, Lähis-Idas ja Aasias. 
Gosden kasvas üles Sussexis Lewesis, tema isa Towser Gosden oli samuti hobusetreener. Pärast Cambridge'i Ülikooli lõpetamist majandusteaduse alal asus ta tööle legendaarsete treenerite Noel Murlessi ja Vincent O’Brieni abilisena. 1979. aastal alustas ta iseseisvat treeneritööd Ameerika Ühendriikides California osariigis.
Hiljem naasis ta Inglismaale ja asutas Newmarketis Clarehaven Stablesi, kus töötab hobusetreenerina koos oma poja Thady Gosdeniga. Koos on nad saavutanud märkimisväärseid tulemusi, sealhulgas tulnud 2023. aastal hobusetreenerite meistriks.
Gosdeni treenitud kuulsate hobuste hulka kuuluvad näiteks Enable, Stradivarius, Golden Horn ja Kingman. Ta on võitnud näiteks selliseid mainekaid võistlusi nagu Derby, Prix de l'Arc de Triomphe, King George VI and Queen Elizabeth Stakes ning Breeders' Cup Classic.
Villem Mend

Villem Mend (ka Wilhelm Mend; 23. märts 1890 Tallinn – 1978 oli Eesti sõjaväelane (leitnant). VR I/3.
Villem Mend lõpetas Tallinna Peetri Reaalkooli ja 1. juunil 1917 Pauli sõjakooli. 
27. septembrist 1917 kuni 20. märtsini 1918 teenis ta nooremohvitserina 3. Eesti rügemendis. Ta osales 30. novembrist 1918 Vabadussõjas, kus teenis Sõjavägede staabis sideohvitserina sõjaministri juures ja käskudetäitja ohvitserina (adjutant Sõjaministeeriumis) kuni sõja lõpuni. Ülendati 1. mail 1920 leitnandiks ja lahkus kaitseväe teenistusest 6. mail 1922.
Isiklikku.
Abielust Luise Mendiga (sündinud Jäddal; 1896–1982) sündis tütar Ingeborg Mend (1921–1992).
Villem Mendi poolõed olid kindralmajorite Voldemar Riebergi ja Martin Jervani abikaasad.
Berrieni maakond

Berrieni maakond ("Berrien County") on maakond USA-s Michigani osariigi edelaosas.
Maakonna halduskeskus on St. Joseph ja suurim linn Niles.
Maakonna pindala on 4096 km², millest 2617 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 156 813. Aastal 2000 oli elanike arv 162 453.
Ajalugu.
Berrieni maakond moodustati 29. oktoobril 1829. aastal. Maakond on saanud nime USA justiitsministri John M. Berrieni järgi.
Berrieni maakond (Georgia)

Berrieni maakond ("Berrien County") on maakond USA-s Georgia osariigis. 
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Nashville. 
Maakonna pindala on 1186 km², millest 14 km² moodustab veepindala. 
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 19 286. Aastal 2000 oli elanike arv 16 235. 
Ajalugu.
Berrieni maakond moodustati 25. veebruaril 1856. aastal Coffee, Irwini ja Lowndesi maakonna osadest. Maakond on saanud nime USA justiitsministri John M. Berrieni järgi.
St. Josephi maakond

St. Josephi maakond ("St. Joseph County") on maakond USA-s Indiana osariigis.
Maakonna halduskeskus on South Bend.
Maakonna pindala on 1195 km², millest 9 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 266 931. Aastal 2000 oli elanike arv 265 559.
Ajalugu.
St. Josephi maakond moodustati 1830. aastal. Maakond on saanud nime St. Josephi jõe järgi.
Kliima.
Madalaim kuu keskmine temperatuur jaanuaris on maakonna halduskeskuses South Bendis −9 °C (16 °F) ja kõrgeim juulis 28 °C (83 °F). Madalaim temperatuur −30 °C (−22 °F) on mõõdetud 1943. aasta jaanuaris ja kõrgeim temperatuur 43 °C (109 °F) 1934. aasta juulis. Keskmine kuu sajuhulk varieerub 50 mm veebruari ja juuni 106 mm vahel.
St. Josephi maakond (Michigan)

St. Josephi maakond ("St. Joseph County") on maakond USA-s Michigani osariigis.
Maakonna halduskeskus on Centreville.
Maakonna pindala on 1350 km², millest 45 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 61 295. Aastal 2000 oli elanike arv 62 422.
Ajalugu.
St. Josephi maakond moodustati 1829. aastal.
Bryani maakond

Bryani maakond ("Bryan County") on maakond USA-s Oklahoma osariigis. Geograafilised koordinaadid on 33° 97' N, 96° 25' W. 
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Durant. 
Maakonna pindala on 2443 km², millest 90 km² moodustab veepindala. 
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 42 116. Aastal 2000 oli elanikke 36 534. 
Ajalugu.
Bryani maakond moodustati 16. juulil 1907. Maakond on saanud nime riigitegelase William Jennings Bryani järgi. 1872. aastal ehitati läbi maakonna Missouri, Kansase ja Texase osariiki ühendav raudtee.
Sindi muuseum

Sindi muuseum on aastal 1983 asutatud muuseum, mis asub Sindi linnas.
Muuseumis saab tutvuda Sindi tekstiilivabriku ajalooga ja Sindi linna arenguga, samuti kajastab muuseum Sindi haridus-, spordi- ja seltsielu. Eksponeeritakse ka tööriistu ja naiskäsitööd.
Tori muuseum

Tori muuseum on aastal 1934 asutatud muuseum, mis asub Tori vallas Tori alevikus.
Muuseum oli Eesti esimene kihelkonnamuuseum. Muuseumi asutas August Pulst. Muuseum paikneb 1814. aastal ehitatud aidahoones.
Räwala

Räwala oli Tallinna Sõltumatu Maleva infoleht, mis ilmus aastatel 1988–1989. Tõenäoliselt viimane, 13. infoleht, ilmus 20. septembril 1989.
Lehe toimetaja oli Jaan Hatto. Infoleht ilmus korra kuus; see oli eri formaadis, paljundatud, kehva kvaliteediga.
Esimesel aastal oli huvitavaim järjejutt "Kuidas käituda ülekuulamisel".
Mahutavus

Mahutavus on üldtähenduses mahutamisvõime. Kitsamaid tähendusi eri valdkondades:
Pikker (ajakiri)

Pikker oli eesti huumori- ja satiiriajakiri, mis ilmus aastatel 1943–1944, 1945–1946, 1957–1995 ja 2000–2001 algul ajalehena, hiljem iseseisva ajakirjana.
Ilmumissagedus: 1943–1944 (ebaregulaarselt), 1945–1946, 1957–1959, 1992–1995, 2000–2001 (1 kord kuus); 1960–1991 (2 korda kuus). Esimene Pikker ilmus 15. detsembril 1943 Rahva Hääle lisalehena, mida trükiti Moskvas. Ajalehe asutas Rahva Hääles töötav Jaan Jensen. Aprillist 1945 jätkas ilmumist Tallinnas, mille toimetus asus aadressil Pikk 30.
Ajakirjana hakkas Pikker ilmuma 1957. aasta juunis. Ajakirja avaartiklis on öeldud:
""Pikker puhastab õhku. Aga ta on ka õiglane kohtumõistja. Nüüd on Pikker oma nooletuppe jälle hoolega laadinud, valides igas kaliibris välke ja välgukesi"."
Nõukogude ajal pidi Pikker läbima enne ilmumist kolmeastmelise tsensuuri, neist viimase Moskvas juba trükitult. 
Hiljem kolis Pikri toimetus Ajakirjandusmajja Pärnu mnt 67a. 2000. aastal koliti majja Pikk 66.
Pealkirja täiendandmed: huvitav žurnaal (1993); satiiri- ja huumoriajakiri (1958–1992); Rahva Hääle väljaanne (1957–1967, nr 3); pilke- ja naljaajakiri (1945–1946).
Väljaandjad.
Ei ilmunud aastatel 1947–1956, 1996–1999.
Raamatud ja kogumikud.
Ajakiri Pikker andis välja ka raamatuid, kogumikke ja ajakirju:
Bakerville

Bakerville on mitme koha nimi USA-s ja Lõuna-Aafrika Vabariigis
Ilmre

Ilmre oli Eesti luuletajate ajaleht, mis ilmus 1990. aastate alguses.
Lehe toimetaja oli Ingvar Luhaäär ja väljaandja Eesti Luuleliit.
Ajaleht ilmus alates 1989. aasta septembrist kord kuus ja 1991. aastal neli korda aastas.
Bannack

Bannack on kummituslinn Ameerika Ühendriikides Montanas Beaverheadi maakonnas.
Bannack asutati 1862. aasta kullapalaviku ajal. 1864 sai see esimeseks Montana territooriumi pealinnaks. Tänapäeval asub linnas üle 70 hästi säilinud hoone.
Tanu

Tanu on ajalooline abielunaise valgest linasest või puuvillasest kokkumurtud riidetükist mütsitaoline peakate. 
Euroopas oli kasutusel keskajast, Eestis 17. sajandist. Tanu muutus abielunaise sümboliks ristiusu ja kiriku mõjul, enne seda tähistas tanu emaks saanud naist.
Tanu Eestis enne 19. sajandit.
18. sajandil oli naise staatus tugevam kui 19. sajandil ja Eesti inimesed ei võtnud kõiki kirikuvõimu toodud uusi kombeid omaks: nii püüti Eestis keelata vallasemadel tanu kandmine. Tanu oli tol ajal Eesti kombestikus naise tunnusmärk: naiseks saadi emaduse, mitte abiellumise kaudu. Rahvas hakkas selle kombe muutmisele nii tugevalt vastu, et toona uut regulatsiooni ei õnnestunud juurutada.
Eestis oli tanutamine naise elu tähtsamaid rituaale, mis tähistas naise elus suurimat staatuse muutust. Tanutamine võis toimuda nii pulmas kui ka väljaspool seda – eriti rasedate puhul. Eesti ja teiste piirkondade vallasemade staatust võrreldes ilmnevad eesti perekonna ajaloole eriomased jooned – kui varase uusaja rootsi vallasemal õnnestus hilisemas elus abielluda, ei tohtinud ta kanda pruudi peakatet – Rootsis usuti, et selliste naiste nägemine teeb inimese haigeks, tekitab rahhiiti ning teatud ajal sunniti neid kandma spetsiaalset nn hoora peakatet, et oleks võimalik „kõlvatud“ naised ära tunda ning hoida oma lapsi neist ohutus kauguses.
Eestis aga valetasid Hupeli järgi mõned naised end rasedaks, et tanu alla saada. Märt Raud kirjeldab raamatus „Eesti perekond aegade voolus“ (1961), kuidas 19. sajandi teisel poolel oli vallaliste rasedate tanutamise komme kadumas, aga kirikuõpetajad püüdsid kommet veel säilitada, sest see andis neile võimaluse selliseid naisi noomida ja mõnel pool Eestis tehti vallavanematele ja kiriku vöörmündritele korralduseks panna rasedatele vallalistele naistele ise tanud pähe. Naisi see pahandas, sest nende arvates ei tohi mehed tikkuda naistevahelistesse asjadesse – tanutamist viis ka pulmas läbi alati naissoost isik.
Tanu Eestis 19. sajandil.
Tanutamine, ka "linutamine", oli pulmas pruudile abielunaise peakatte (tanu) pidulik pähepanemine. See oli eesti pulmakommete keskne rituaal, mis muutis pruudi noorikuks. Tanul oli palju kohalikke vorme, see oli kaunistatud tikandite, pitside ja lintidega. 
Tüdruk ei tohtinud tanu kanda. Abielunaine aga ei tohtinud minna põlleta põllule ega tanuta külatänavale (Rannu), tanuta ei tohtinud leibagi kasta (Juuru, Kodavere), üle põranda astuda (Põltsamaa), last imetada (Rannu, Helme), lauas süüa (Kanepi).
Argitanu

Argitanu on ajalooliselt valgest linasest riidest väike igapäevane tanu, mida kandsid eeskätt Muhu naised. 
Ta õmmeldi ühest riidetükist, tema kuklaserv kroogiti. Tanu äärt kaunistas kuni 5 cm laiune värviline ristpistes männamotiividega tikand. Argitanu seoti pähe kukla tagant juuste alt läbikäiva paelaga..
Linuk

Linuk ehk sabaga tanu on ajalooline, seljale rippuva sabaga tanu, mida kandis Põhja- ja Kesk-Eesti noor abielunaine pidulikel puhkudel.
Katal

Katal (tähis kat) on SI-süsteemi tuletatud ühik, millega väljendatakse ensüümide ja teiste katalüsaatorite katalüütilist aktiivsust teatud tingimuste korral. 
 1 kat = 1 mol/s
Katal ei kirjelda keemilise reaktsiooni kiirust, vaid katalüsaatori omadust, katalüütilist aktiivsust, mille väärtus on sõltumatu katseprotseduurist, kuid sõltub üldjuhul katsetingimustest. Näiteks üks katal trüpsiini on trüpsiini kogus, mis lõhub ühe mooli peptiidsidemeid sekundis etteantud tingimuste korral.
Katal kuulub SI mõõtühikute hulka alates 1999. aastast.
Kaltsud

Kaltsud on endisaegsed valgest linasest, takusest või villasest riidest koosnevad torujad pahkluudeni ulatuvad säärekatted
Kaltsud olid tööriietusena kasutusel Kirde-Eestis 19. sajandil ja 20. sajandi algul. Kuna mehed kandsid suvel laiasäärelisi valgeid linaseid põlvpükse, kuulusid kaltsud nende juurde kui säärekatted ja püksisääre pikendused.
Viisud

Viisk (mitmuses: viisud, kirdemurdes "virs") on 2–3 cm laiustest puukoore ribadest valmistatud pastlataoline ilma sääreta tööjalats.
Viiske kanti kogu Kirde-Euroopa metsavööndis. Tavalised olid nad Ida- ja Lõuna-Eestis, aga ka Lätis, Leedus, Venemaal ja Valgevenes. Eestis kanti viiske peamiselt suvel (nädalas võis kuluda mitu paari), 20. sajandi algusaastail juba vähesel määral, põhiliselt heina tehes vesistel sooheinamaadel.
Viisud koosnesid ninast, põhjast, kannast ja paeltest. Enamasti tehti nad paju või pärna koore ribadest (sugadest), harvem kase (Kirde-Eestis) või kadaka koorest. Erinevalt venelaste ja soomlaste tugevamatest diagonaalkoega viiskudest olid eestlaste viisud lihtsad, ristkoelised.
Pastlad

Pastel on ühest pargitud või parkimata nahatükist tehtud kerge kontsata jalanõu, mille servadesse on tehtud augud ehk tärkmed paelte läbitõmbamiseks.
Pätt (jalanõu)

Pätt on endisaegne nöörist või riidest pastlataoline jalanõu, mida kanti Saaremaal ja Muhus.
Vaalikurikas

Vaalikurikas on 50–100 cm pikkune lapik käepidemega kurikas, millega siluti ümara vaalikaika ümber keeratud pesu.
Vaalikurikast lühemat (15–30 cm) pesu tagumisel kasutatud vahendit nimetati kurikaks.
Aleksander Mäe

Aleksander Mäe (26. märts 1893 Narva – 26. juuni 1967) oli Eesti NSV riigitegelane.
Pärast linnakooli lõpetamist Narvas töötas ta Kreenholmi Manufaktuuris, madrusena laeval, kaalujana Tallinnas ning pärast demobiliseerimist (aastal 1918) kaevurina Kuznetski kivisöebasseinis (Kemerovo oblastis). 
Aastal 1920 võeti ta EKP liikmeks; sama aasta suvel saadeti ta illegaalsele parteitööle Eestisse. Siin ta vahistati ja mõisteti kolmeks aastaks vangi. Augustis 1922 vahetati ta poliitvangina välja ja suunati parteitööle Petrogradi kubermangu, Oudova maakonda. Aastast 1925 oli ta juhtival tööl Leningradis, Leningradi ja Kalinini oblastis. Aastast 1942 oli ta 8. Eesti Laskurkorpuses 1. tagavara laskurpolgus poliittöötajaks.
Pärast sõda oli ta Tartu maakonna TSN täitevkomitee aseesimees ja Harju maakonna TSN täitevkomitee esimees. 19. aprillist 1946 kuni 15. juulini 1948 oli ta Eesti NSV põllutööminister. Seejärel oli ta Eesti NSV põllumajandusministri asetäitja, NSV Liidu Varumise Ministeeriumi volinik Eesti NSV-s ja ETKVL-i juhatuse aseesimees. Aastal 1959 jäi ta pensionile.
Aleksander Mäe suri 26. juunil 1967 ja ta maeti 28. juunil 1967 Metsakalmistule.
Väike karikas 2013

Väike karikas 2013 ehk 2013. aasta väikesed karikavõistlused oli Eesti jalgpalli madalamate liigade karikavõistlused, mis algas 1/64-finaalpaaride loosimisega 19. märts 2013 ja lõppes finaaliga 112. september 2013. Väikeste karikavõistlustel osales 70 võistkonda.
1/64-finaalid.
Loosimine toimus 19. märtsil 2013. Sulgudes võistkonna liiga tase. 
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
Märkused:
Vabapääsmed.
Otse 1/32-finaali pääsesid võistkonnad, kes jäid välja loosimata:
1/32-finaalid.
Loosimine toimus 19. aprillil 2013. Sulgudes võistkonna liiga tase. 
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
Märkused:
1/16-finaalid.
Loosimine toimus 27. mail 2013. Sulgudes võistkonna liiga tase. 
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
Märkused:
1/8-finaalid.
Loosimine toimus 14. juunil 2013. Sulgudes võistkonna liiga tase. 
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
Poolfinaalid.
Loosimine toimus 18. juulil 2013.
Mikrotsoonanalüüs paberil

Mikrotsoonanalüüs paberil on kolorimeetrilise keemilise analüüsi modifitseeritud meetod, kus analüüdi (proovi) ja standardi värvusreaktsioone analüüsitakse filterpaberile kantud mikrotsoonide värvuse intensiivsuste võrdlemisel.
Mikrotsoonanalüüsi korral teostatakse ainele või ainete rühmale iseloomulikud värvusreaktsioonid filterpaberil, millele kantakse proovi, standardite ja reagentide mikroliitriliste täppide read. Peale kuivamist paberit pildistatakse ja sellel olevate mikrotsoonide intensiivsust analüüsitakse kasutades arvutiprogramme. Värvuse intensiivsus, võrreldes standardiga, näitab aine kvantitatiivset sisaldust proovis.
See analüüs on kiire, odav ja lihtne viis teatud ainete või ainerühmade kvantitatiivseks määramiseks kasutades sobivaid värvusreaktsioone. Seda on rakendatud näiteks üldfenoolide määramiseks taimeekstraktides, veinides ja šokolaadides ning flavonoidide määramiseks taimeekstraktides.
Punane kübar

Punane kübar on endisaegne punasest kalevist ja karusnahast äärisega naiste talvemüts.
Kübarat kandsid Lõuna-Eesti naised, eriti pruudid ja noorikud.
Seppel

Seppel on 8–10 cm kõrgune võrukujuline peaehe, mida kandsid Hiiumaa ja Loode-Eesti pruudid; üks pärja liike. 
Ajaloost.
Seppeli kandmise komme on tulnud Saksamaalt või Rootsist, kus seda kanti juba 17. sajandil.
Hiiumaal kanti seppelit peamiselt lõunaosas, põhjaosas nimetati pruudiehet "penik". Punase riidega kaetud pappvõru kaunistasid kardpaelad, helmed, riidest ja sulest tutid. Kuklaosasse riputati värvilised siidilindid (paarisarv), Hiiumaal ka tüll-loor.
Saaremaal nimetati pruudi erilaadset peaehet "kirjuts".
Sõba

Sõba (võru murdes: "kõrik") on endisaegne pikk villane rõivas, mida kandsid abielunaised õlgadel pidulikel puhkudel. Rõivas jäi tagaplaanile 19. sajandi keskpaigas, kui moodi läks suurrätt.
Kaal (riideese)

Kaal on endisaegne valgest linasest riidest pikk õlakate, mida kandsid Kagu-Eesti abielunaised pidulikel puhkudel.
Kabimüts

Kabimüts on kabjakujuline kõval pappalusel siidkattega müts, mida kandsid Saaremaa ja Lääne-Eesti naised.
Abielunaise kabimütsi esiäärele oli kinnitatud valge pits, mõnel pool kanti neid mütse ka siidilintidega. Kabimütsile lähedane oli pottmüts, vahepealne variant oli Vändras kantud, kabimütsist väiksem" Vändra müts".
Kabimütsi variante (Saaremaal "pinnmüts", Läänemaal "lai-" ja "kõrgemüts", Pärnumaal "moorimüts" jt) kanti piirkonniti kuni 19. sajandi lõpuni. 
Vaata ka.
Eestis varem kantud vanemat tüüpi mütse:
Litter

Litter on pisike ümar õhuke valgust peegeldav, tavaliselt kulla- või hõbedakarva kettake, mida kasutatakse rõivaste, tikandite jms kaunistamiseks. 
Varem tehti litreid ehedast metallist: kullast, hõbedast, messingist või muudest sulamitest, tänapäeval tehakse neid aga sageli plastist, igasuguse värvuse ja kujuga. Litritega kaunistatakse rõivaid, ehteid, kotte, jalatseid, vöösid ja muid aksessuaare.
Tavaliselt on litri sees auk, millest läheb läbi õmblusniit. Auk võib olla litri keskel või ühes servas. Mõnikord on litter volditud fassettidega, et see püüaks rohkem valgust.
Lisaks tikkimisele kootakse või masintikitakse litreid tänapäeval ka kangastesse, mida nimetatakse litrikangasteks. Teine viis litreid kangale kinnitada on need kinnitada liimiga, sel juhul pole isegi litrit läbiv auk vajalik.
Ajalugu.
Vanimad rõivaid kaunistanud litrid on leitud pronksiaegsest Kot Diji arheoloogilisest kultuurist Harappa muinaslinnast Induse orust ja need kullast kettad pärinevad ajast 2500 a eKr.
Itaaliakeelne "zecchino" ([tseˈkino], sellest on tulnud ingliskeelne "sequin" ja eestikeelne "tsekiin") tähendas Veneetsia kuldtukatit. Tukati müntimine lõpetati pärast Napoleoni sõjakäiku Itaaliasse, nii et arvatavasti sellesse aega jääb sõna originaaltähenduse kadumine ja see hakkas tähendama metallketast. 20. sajandini tehti litreid metallist.
Eesti rahvakultuuris.
Eesti rahvakultuuris on litreid õmmeldud näiteks tanude ja käiste tikanditele, kuid nendega on kaunistatud ka pärgi.
19. sajandil müüsid litreid harjuskid, aga neid sai osta ka poest või laadalt.
Eduard Schmidt

Eduard Schmidt (24. juuni 1922 Rosma – 15. juuni 1972 Tallinn) oli Eesti NSV riigitegelane ja haridusjuht.
Ta lõpetas 1954. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna ja 1960. aastal aspirantuuri Moskva Riiklikus Ülikoolis, samal aastal sai ajalookandidaadi kraadi, 1971. aastal sai professoriks.
Teisest maailmasõjast võttis ta osa punapartisanina. Aastatel 1948–1949 töötas ta Tartu Täitevkomitee plaaniosakonna juhatajana, 1949–1950 oli ta Tartu Linna Töörahva Saadikute Täitevkomitee esimees (Tartu linnapea). Aastatel 1954–1956 oli ta Tallinna Polütehnilise Instituudi NLKP ajaloo kateedri õppejõud. Aastatel 1960–1970 oli ta Tallinna Polütehnilise Instituudi õppeprorektor, 1970–1972 Eesti NSV kõrg- ja keskerihariduse minister.
Ta oli 1946. aastast NLKP liige; aastatel 1971–1972 oli ta EKP Keskkomitee liikmekandidaat.
Eduard Schmidt suri 15. juunil 1972 Tallinnas ja maeti 20. juunil 1972 Metsakalmistule.
Arvo Kaldma

Arvo Kaldma (2. mai 1934 Albu vald – 27. oktoober 1995 Tallinn) oli eesti insener ja Eesti NSV riigitegelane.
Ta lõpetas aastal 1953 raadiotehnika erialal Tallinna Kommunaal-Ehitustehnikumi ja aastal 1959 Prof. M. A. Bontš-Brujevitši-nim. Leningradi Elektrotehnika Sideinstituudi. 
Aastatel 1959–1965 töötas ta Eesti NSV Vabariiklikus Raadiokeskuses inseneri, vaneminseneri, tsehhijuhataja ja ülema asetäitjana. Aastatel 1965–1975 töötas ta Eesti NSV Sideministeeriumi kapitaalehituse ja majandusteeninduse osakonna juhataja, kapitaalehituse osakonna juhatajana ja ministri asetäitjana. Aastatel 1975–1989 oli ta Eesti NSV sideminister.
Ta oli aastast 1961 NLKP liige; ta on olnud EKP Keskkomitee liikmekandidaat. Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu X ja XI koosseisu saadik. Ta on lõpetanud Leningradi Kõrgema Parteikooli.
Arvo Kaldma suri 27. oktoobril 1995 Tallinnas ja ta maeti 6. novembril 1995 Metsakalmistule.
Rudolf Piho

Rudolf Piho VR I/3 (2. jaanuar 1888 Jantra küla, Orava vald, Võrumaa – 30. detsember 1971 Võru) oli eesti arst, kauaaegne Võru linnaarst, Võru haigla peaarst, samuti peetakse teda Võru linnahaigla rajajaks.
1898. aastal astus Rudolf Piho õppima Pihkva (kubermangu) Gümnaasiumi, mille lõpetas 30. mail 1907. Seejärel õppis Tartu Ülikoolis arstiteadust ja lõpetas ülikooli 1913. aastal.
Eesti Vabadussõja puhkedes alustas Rudolf Piho teenistust 3. Jalaväerügemendi vanemarstina 25. novembrist 1918 kuni Vabadussõja lõpuni. Vabadussõja teeneid märgiti 2. novembril 1921 I liigi 3. järgu Vabadusristiga, hilisema meditsiinilise tegevuse eest pälvis 6. juunil 1930 Kotkaristi V klassi teenetemärgi ja 20. veebruaril 1936 Eesti Punase Risti II klassi teenetemärgi.
1920. aastal läks Rudolf Piho kaitseväest erru ja alustas arstipraksist Võru linnaarstina. Rudolf Piho töötas linnaarstina 6. aprillini 1932. Sellest aastat alates jäi ta ainult linnahaigla juhatajaks. 
Linnaarsti ametist loobudes sai Rudolf Piho rohkem aega pühendada uue haigla peahoone ehitamisele, mis avati pidulikult 1. aprillil 1933. Uue linnahaigla projekteeris arhitekt Elmar Lohk. Ruumide projektlahenduse koostasid haigla juhataja Rudolf Piho ja insener E. Willmann. Haigalhoone oli kahekorruseline puumaja U-kujulise põhiplaaniga, mille peafassaad oli Tamula järve poole.
Rudolf Piho oli pärit 11-lapselisest perest.
Rudolf Piho maeti 4. jaanuaril 1972 Pindi Jaani kalmistule oma perekonna platsile.
Rudolf Pihost valmis 2011. aastal põhjalik uurimistöö, mis andis ülevaate Võru linnaarsti elust ning tema kujunemisest hinnatud perearstiks. 
Uurimistöö autor Lauri Kasak pani aluse uuele uurimisvaldkonnale. Pärast Rudolf Piho eluloo avaldamist uurimistööna on õpilaste seas hakatud rohkem koostama uurimistöid meditsiinivaldkonnas, sh perearstidest, kelle tegemistest sageli kuigi palju ei teata.
Jacumba

Jacumba on asula Ameerika Ühendriikides California osariigis San Diego maakonna kaguosas Mehhiko piiri lähedal.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 561. Aastal 2000 oli elanike arv 660.
Amerika Eesti Postimees

Eesti Amerika Postimees (Estonian-American Courier, alates 1898 Amerika Eesti Postimees) oli esimene eesti ajaleht Ameerikas. 
Ajaleht ilmus aastail 1896–1911 New Yorgis. Selle asutas Hans Rebane.
Ilmus kuus korda aastas, 1898–1899 kord kuus.
Terruggia

Terruggia on vald Itaalias Piemonte maakonnas Alessandria provintsis.
199 meetri kõrgusel merepinnast asuva Terruggia asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Terruggia piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Casale Monferrato, Rosignano Monferrato.