tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Õhukaitse

Õhukaitse oli aastail 1928–1940 eksisteerinud Eesti lennuväe väekoondis. 
Õhukaitse ülem oli kindralmajor Paul Lill, alates 1. juulist 1930 kindralmajor Richard Tomberg.
Õhukaitse ajalugu ulatub tagasi 1918. aasta 21. novembrini, mil loodi Inseneripataljoni koosseisus lendurite poolrood. 20. veebruaril 1919 toodi poolrood üle Sõjaväe Peastaapi ja temast sai "Lennuväesalk". Septembris 1919 nimetati Lennuväesalk ümber Lennuväeks. 1. augustil 1920 korraldati Lennuvägi ümber Lennurooduks. 1. juunil 1921 korraldati Lennurood ümber Lennuväeks. 15. märtsil 1924 nimetati Lennuvägi ümber Lennuväerügemendiks.
1928. aastal kehtestati Kaitseväe organisatsiooni ja koosseisude seadlusega Eesti kaitseväe rahuaegne organisatsioon. Eesti lennuvägi oli koondatud rügementi: lennuväerügement jagunes divisjonideks, divisjon eskadrillideks ja eskadrill rühmadeks. Lennuväerügemendis olid veel: 1) staap, 2) lennukool, mis koosnes klassidest erialade õpetamiseks ja õppeeskadrillist, 3) lennubaas, millesse kuulus aviotöökoda ning lennubaasi komando ja aerodroomid.
Õhukaitse.
Õhukaitse asutati 4. oktoobril 1928, mil selle koosseisu läks Eesti ainus senine lennuväeosa – Lennuväerügement, ühtlasi algas Õhukaitse suurtükiväegrupi formeerimine. Õhukaitse suurtükiväe grupp moodustati 1. oktoobril 1928, Õhukaitse suurtükiväe grup ülemaks sai major Helmut Ibrus ja 1930. aastast kolonelleitnant August Rattiste.
1928. aastal läbi viidud Eesti sõjaväe reformide ja koosseisude vähendamisega Ranna-, Õhu- ja Sisekaitse Staap likvideeriti ja tema õhukaitse ülesanded anti üle Õhukaitse Juhatusele (Juhatusse kuulusid õhukaitse ülem, staabiülem, staabi sideülem, kantseleiametnik ja autojuht). 1. juulist 1930 koondati kogu lennuväe ja õhukaitse juhtimine loodud Õhukaitse Staabi kompetentsi, eraldades selle Kaitsevägede Staabi I osakonnast. Õhukaitse staabi ülemaks määrati senine osakonna ülem Richard Tomberg. Õhukaitse ülema kohuseid asus täitma sõjaminister kindralmajor Paul Lill.
Õhukaitse lennuväedivisjonid.
1. juulil 1930 jagati Lennuväerügement üksikuteks lennuväedivisjonideks, Lennukooliks ja Lennuväe baasiks. 16. juulil 1932 asutati Üksik Merelennusalk, mis tegutses kuni 21. maini 1939. aastal ja pärast mida pandi ÜMS ülesanded Tallinnas baseerunud 3. lennuväedivisjonile.
1932. aastal moodustati Õhukaitse Staabis I jaoskond (operatiivjaoskond) ja II jaoskond (administratiivjaoskond). 
Õhukaitse organisatsioon.
21. maist 1939 kehtestatud koosseisu järgi kuulus Õhukaitsesse:
Gemini Residence

Gemini Residence on elamu Taanis Kopenhaageni keskosas Islands Brygge asumis. Asub mere kaldal Bryggebroeni lähedal Fisketorveti vastas. See on 42 m kõrgune kaksiktorn, mis valmis algsel kujul 1963 silotornidena, kuid ehitati 2002–2005 ümber 84 korteriga elumajaks. Korterid ehitati tornide väliskülgedele, nii et ehitis meenutab pealtpoolt vaadates number kaheksat. Tornide sisemus on peaaegu tühi, seal on liftid, trepid ja koridorid. Torne katab läbipaistvast plastist katus.
Hoone projekteerisid arhitektibürood MVRDV ja JJW Arkitekter, ehitas NCC.
Bryggebroen

Bryggebroen on sild Taanis Kopenhaageni sisesadamas. Sild ühendab Kalvebod Brygget Vesterbros Sjællandil ja Islands Brygget Amageril. 
Sild on 190 meetrit pikk ja 5,5 meetrit lai jalakäijatele ja jalgratturitele mõeldud tõstesild, mis avati ametlikult 14. septembril 2006.
Ehitus läks maksma 47,6 miljonit Taani krooni.
Sillale nime saamiseks kuulutati ajalehes Politiken välja nimevõistlus. Enam kui 200 nimevariandi seast valiti Bryggebroen, sest sild ühendab Kalvebod Brygget Islands Bryggega.
Fisketorvet

Fisketorvet on suur kaubanduskeskus Taanis Kopenhaagens Kalvebod Brygge linnaosas. See avati 10. oktoobril 2000. Keskuses on üle 120 poe, 15 restorani ja 10 saaliga kino.
Keskus on saanud nime kalaturu järgi, mis asus sellel kohal aastatel 1958–1999.
Amager

Amager on saar Sundis Sjællandi idaranniku lähedal pindalaga 96,29 km². Saar jaguneb halduslikult Kopenhaageni, Tårnby valla ja Dragøri valla vahel. Elanikke on saarel 160 000, neist 107 200 elab Kopenhaagenis. See on Taani kõige tihedama asustusega saar. Amager on ühendatud paljude sildadega Sjællandiga (sh Knippelsbro ja Langebro) ning Øresundi silla ja tunneliga Rootsiga.
Teise maailmasõja ajal suurendati saart kunstlikult merepõhja täites ja kuivendades. Seda ala saare lääneosas, mis on tuntud nimega Kalvebod Fælled, kasutas varem sõjavägi, tänapäeval on seal pargid ning karja- ja heinamaad. Teise maailmasõja lõppedes asutati saarel laager Saksa põgenikele.
Saarel asub Kopenhaageni Kastrupi lennujaam. Saare idakaldal asub Amager Strandpark. 
Kesklinnaga ühendab saart ka Kopenhaageni metroo.
Digital Radio Mondiale

Digital Radio Mondiale ehk DRM ("mondiale" tähendab itaalia ja prantsuse keeles ’ülemaailmne’) on pikk-, kesk- ja lühilainel leviva digitaalraadio standard, mis tagab sarnase helikvaliteedi ja kasutamise lihtsuse FM-raadiojaamadega. Samuti võimaldab DRM integreerida edastatavasse audioprogrammi teksti ja isegi liikuvat pilti. 
DRM-saatjate signaali leviulatus on sama mis senistel AM-saatjatel, seega palju suurem kui DAB-ringhäälingu saatjail. Euroopas töötavad mitmed DRM-saatjad kesk- ja lühilainel, näiteks 
Arendamisjärgus on digitaalraadiosüsteem DRM+ rakendamiseks ultralühilaine sagedustel (87,5–108 MHz) ja VHF-sagedustel (174 – 230 MHz). See süsteem võib hakata asendama DAB-raadiosüsteemi.
Ajalugu.
The Digital Radio Mondiale (DRM) konsortsium loodi 1998. aastal: 20 ülemaailmse tähtsusega raadioorganisatsiooni kirjutasid alla vastastikuse mõistmise memorandumile Guangzhous Hiinas. Allakirjutanud organisatsioonide hulgas oli ringhäälinguettevõtteid, teadusinstitutsioone ja seadmetootjaid. Eesmärgiks oli üldkasutatava digitaalraadio tehnilise standardi väljatöötamine ringhäälingusignaalide edastamiseks senistel amplituudmodulatsiooniga lainealadel.
DRM-raadio laiemat levikut on takistanud rahvusvahelise üksmeele puudumine kasutatavate lainealade ja sageduste osas.
Tehnika.
Ülekantava signaali säästkodeerimise meetodid põhinevad koodekil MPEG-4/AAC, mis võimaldab 9 või 10 kHz laiuses ribas üle kanda stereosignaali helisagedusteni 15 kHz.
Signaali raadioülekanne toimub nagu DABi puhul suurel arvul allkandesagedustel; näiteks 9 kHz ribas on kasutusel 204 allkandesagedust sammuga 41 2/3 Hz; andmeedastuskiirus on sel juhul kuni 30 kbit/s.
Lisaks häirekindlusele, sealhulgas peegelduste ja feedingu suhtes, on võimalik ka programmivõrgu moodustamine ühel saatesagedusel ning niiviisi katta stereoprogrammiga ulatuslikke maa-alasid, eriti arvestades kasutatavate lainete suurt leviulatust.
Clackmannanshire

Clackmannanshire on Suurbritannia 2. järgu haldusüksus (regioon) Šotimaa keskosas. 
Praegune haldusüksus loodi 1996. aastal.
2017. aastal elas seal 51 500 inimest.
Harakkuljuselised

Harakkuljuselised ("Linneaceae") on taimede sugukond uniohakalaadsete seltsist. 
Cronquisti süsteemi järgi kuuluvad kõik selle sugukonna perekonnad kuslapuuliste sugukonda, kuid süsteem APG II (2003) eraldas nad omaette sugukonda uniohakalaadsete seltsis. 
Harakkuljuselised on igihaljad või heitlehised põõsad või puhmad, kes kasvavad Euraasias ja Põhja-Ameerikas. Selle sugukonna taimedele on iseloomulikud kellukjas viietine õiekroon. 
Sugukonnas on viis perekonda ja umbes 36 liiki: 
Perekonnad.
Mõned harakkuljuseliste sugukonna liigid on kauniõielised dekoratiivtaimed. See puudutab eriti abeeliaid, millel on suvi läbi rikkalikult torujaid või lehterjaid õisi, ning kevadel õitsevat ohtraõielist kolkvitsiat. Harva kasvatatakse aedades "Dipelta floribunda"'t. Mõnikord istutatakse harilik harakkuljust.
Jõuluvana Väike Abiline

Jõuluvana Väike Abiline (ingl "Santa's Little Helper") on joonissarja "Simpsonid" tegelane. Ta on Simpsonite pere koer. Ta saadi Simpsonitele osas "Simpsons Roasting on an Open Fire", kui Homer Springfieldi tuumajaamas tööl on, teatab jaama omanik hr Burns, et tuumajaama turvalisust parandati hindu tõstmata ja palkasid vähendamata ning töölised ei saa jõulupreemiat. Homer otsustab, et ta ei räägi Marge'le jõulupreemiast ilmajäämisest, ja teeb ise jõuluoste (ostab odavad kingitused poest, kus miski ei maksa üle 5 dollari). Homer tahab kuuske osta, aga kõige odavam kuusk maksab 45 dollarit ning ta peab selle metsast varastama.
Seejärel läheb ta kaubamajja jõuluvanana tööle, aga lõpuks saab selle eest ainult 13 dollarit.
Pärast seda lähevad Homer ja Bart koos Barneyga koerte võiduajamisele. Homer panustab koerale, kelle nimi on Jõuluvana Väike Abiline. Võiduvõimalus on 99:1, paraku jääb koer viimaseks. Esimeseks tuleb koer Keeristorm, kellele panustas Barney. Omanik jätab Jõuluvana Väikese Abilise maha ning Homer ja Bart võtavad ta endale.
Kui Homer ja Bart koju jõuavad, tunnistab Homer Marge'ile üles, et ta ei saanud jõulupreemiat ning kink jäi ostmata. Kuid Jõuluvana Väike Abiline arvati heaks jõulukingiks ja jõulud olid seega hästi läinud.
Hiina abeelia

Hiina abeelia ("Abelia chinensis" R.Br.) on taimeliik abeelia perekonnast. 
Ta on üks külmakindlamaid abeeliaid. 
Hiina abeelia on kuni 2 m kõrgune laiavõraline põõsas, millel on punane vars ning läikivad väikesed lehed, mis lehtede langemise ajal muutuvad punakaspruuniks. 
Õied on lehterjad ja valged. Nende roosad tupplehed jäävad pärast õitsemist kauaks alles. 
Taim on pärit Hiinast.
Lee Jun-ki

Lee Jun-ki (sündinud 17. aprillil 1982 Busanis) on Lõuna-Korea näitleja, laulja ja modell.
Tema pikkus on 178 cm ja kaal 66 kg. Tähtkujult on ta Jäär; tema veregrupp on B. Tal on noorem õde, ema ja isa. Lee Jun Ki kuulsus kasvas, kui ta mängis Gong-gili osa filmis "The King and The Clown". 
Peale korea keele räägib Junki natuke ka jaapani, hiina ja inglise keelt.
Suureõieline abeelia

 
 
Suureõieline abeelia ("Abelia ×grandiflora" (Rovelli ex André) Rehd.) on abeelialiikide "Abelia chinensis" (hiina abeelia) ja "Abelia uniflora" hübriid.
Taksonoomia.
Perekond "Abelia" on nimetatud hiina abeelia avastaja Clarke Abeli järgi. Liigiepiteet "grandiflora" ('suureõieline') osutab selle hübriidi õite suurusele võrreldes muude selle perekonna taimedega. 
Sünonüümid on "Abelia rupestris" Hort., "Linnaea pringiana" Graebn ja "Linnaea spaethiana" Graebn.
Kirjeldus.
See on ümara ja laia võraga mitme tüvega ning võlvuvate harudega 1...1,8 m (kuni 3 m) kõrgune pooligihaljas põõsas.
Harud on punakad, ümarad ja võlvuvad. 
Lehed on munajad, läikivad, tumerohelised, kergelt hambulised, vastakud, kuni 2...6 cm pikkused.
Õied on roosakasvalged, kellukjad, kuni 2 cm pikkused, kergelt lõhnavad, moodustavad kobarõisiku. Õitsemisperiood on pikk, kestab kevadest sügiseni välja. Punakas õietupp jääb pärast õitsemist püsima.
Vili on piklik pähklike, mida kroonib õietupp. 
Dekoratiivtaim.
Suureõieline abeelia on populaarne aias kasvatatav dekoratiivtaim, mida kasutatakse ka elavtarade koosseisus.
Teda paljundatakse pistikutena. 
Ta pärineb Lago Maggiore äärsest Rovelli aiandist (1886).
Bioregionalism

Bioregionalism (inglise "bioregionalism") on multidistsiplinaarne jätkusuutlikule arengule sihitud lähenemisviis, mille eesmärgiks on sidusa kohaliku või piirkondliku (piiritletud bioregiooni ehk ökoregiooni) keskkonnapoliitika väljatöötamine ja rakendamine. Bioregioon ei ole määratletud jäiga haldusliku piiriga (näiteks riigipiiriga), vaid pigem selgelt eristuva bioregiooni eluavalduste ja topograafiga. Bioregiooni määramisel on arvestatud pinnavorme, jõgede ja järvede valgalasid, kliimat, taimede ja loomade levikut ning kohalike elanike kogukondlikku ja kultuurilist tausta.
Bioregionalismi arenemine ja mõningane rakendamine algas 1980. aastate lõpul ja 1990. aastate alguses.
Bioregionalistliku lähenemise põhiteesid on järgmised:
Pikk päev lõpeb

"Pikk päev lõpeb" (inglise keeles "The Long Day Closes") on Suurbritannia 1992. aasta biograafiline draamafilm. 
Režissöör Terence Davies on 1950. aastate Liverpoolis järgnenud paari kuu jooksul 13-aastasele Budile, kes ei ole veel oma homoseksuaalsust avastanud.
Patagoonia

Patagoonia on geograafiline piirkond Lõuna-Ameerikas, mis hõlmab ligikaudu 1 035 995 ruutkilomeetrit Argentina ja Tšiili aladel Colorado jõest ning Biobio jõest lõunas. Patagoonia osaks loetakse ka Tulemaa piirkond. 
Patagoonia asustus on hõre, piirkonnas elab 1,75 miljonit inimest, rahvastiku keskmine tihedus on umbes 2 inimest ruutkilomeetri kohta. Tegeletakse eelkõige lambakasvatusega – Argentina Santa Cruzi provintsis on 36 lamba kohta kõigest üks inimene. 
Looduslikult on Patagoonia tundra, stepi ja rohtla (pampa) segu, seal on ka tihedaid metsaalasid. Tšiili osa alast, eriti Andide tuulepealsed mäenõlvad, on niiske ja jaheda kliimaga. Argentina alade kliima on see-eest kuivem ja tuulevaiksem. 
Maavaradest leidub Patagoonias eeskätt naftat ja maagaasi.
Monokroomsus

Monokroomsus ehk monokromaatilisus on maali või muu visuaalse teose omadus, mis seisneb selles, et on kasutatud ainult ühte värvust või selle värvuse toone.
Visuaalset teost (kaasa arvatud nt teleripilti), millel on kasutatud ainult halli ja selle toone (ka musta ja valget värvust), nimetatakse mustvalgeks.
Olev Pikknurm

Olev Pikknurm (29. oktoober 1925 – 6. märts 2009) oli eesti klarnetist ja muusikapedagoog.
1951. aastal lõpetas ta Tallinna Muusikakooli, jätkates õpinguid Tallinna Riiklikus Konservatooriumis. 1956. aastal lõpetas Pikknurm konservatooriumis Juhan Kaljaspooliku klarnetiklassi.
Muusikalist tegevust alustas ta juba 1940. aastatel sõjaväeorkestrites. 1950–1971 mängis ta Estonia teatri orkestris.
Aastatel 1958–1992 oli Olev Pikknurm ühtlasi õpetaja Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakoolis. Tema õpilasteks olid tuntud muusikud Arvo Pilliroog, Lembit Saarsalu, Vahur Vurm, Ülo Üksik ja paljud teised.
Aleksander Sarapuu

Aleksander Sarapuu (14. veebruar 1941 – 8. märts 2009) oli eesti laulja.
Omandanud muusikahariduse Tallinna Muusikakoolis ja Tallinna Riiklikus Konservatooriumis, laulis ta aastatel 1961–1971 Eesti Raadio segakooris.
1971. aastast kuni haigestumiseni 2009. aasta alguses laulis ta Eesti Rahvusmeeskooris. Lauljana oli Aleksander Sarapuu bassbariton.
Rahvatants

Rahvatants on rahvaloomingu liik, milles väljendatakse tundeid, mõtteid ja suhtumisi rütmiliste liigutuste ja muutuvate kehaasendite kaudu. Rahvatants on välja kujunenud seoses rituaalsete toimingutega. Tänapäeval eristatakse pärimuslikku rahvatantsu ja lavarahvatantsu. 
Pärimuslikus rahvatantsus on tantsijad selleks saanud vähe või mitte mingisugust väljaõpet. Uued tantsijad õpivad tantsu mitteametlikult, jälgides teisi tantsijaid ja/või teistelt tantsijatelt saadud õpetuse kaudu. Tavaliselt esitatakse rahvatantse rahvamuusika või rahvamuusikast inspireeritud muusika saatel. Pärimuslikud rahvatantsud ei ole loodud esitamiseks laval või publikule, kuigi tänapäeval on paljusid pärimuslikke rahvatantse kohandatud esitamiseks publikule. Rahvatantsudes domineerib rahvapärimus (traditsioon) uuenduse (innovatsiooni) üle, kuigi rahvatantsud muutuvad ajas nagu kõik teisedki rahvaloomingu liigid.
Tänapäeval leidub tantse, näiteks hiphop või breiktants, mis on tekkinud ja arenenud spontaanselt, kuid rahvatantsudeks neid ei peeta. Rahvatantsud peavad olema olulisel määral seotud rahvatraditsiooniga ning pärinema aegadest, mil eksisteeris selge vastandus lihtrahva ja ülemklassi tantsude vahel. Siiski on ka hulk seltskonnatantse saanud mõjutusi rahvatantsust või isegi pärinevad neist otseselt. Folkloriseerumise käigus on paljud seltskonnatantsud muutunud aja jooksul rahvatantsudeks.
Tänapäeval on rahvatants sageli kindla rahvuse või sotsiaalse rühma kultuurilise identiteedi määraja. Kaugele ulatuv eesti rahvatantsutava oli varem seotud põhiliselt perekondlike sündmuste, näiteks pulmadega. Tänapäevasema sisu ja vormi on eesti rahvatantsule andnud tantsupeod.
Beeta

Beeta (suurtähena Β, väiketähena β, vanakreeka "βῆτα", uuskreeka "Βήτα") on kreeka tähestiku 2. täht. Beeta väärtus kreeka numbrina on 2. Täht on tuletatud foiniikia tähestiku tähest /beth/.
Beetaga märgitakse vanakreeka keeles helilist klusiili /b/, uuskreeka keeles helilist labiodentaalset frikatiivi /v/.
Ladina tähestikus vastab beetale B.
Delta (täht)

Delta (suurtähena Δ, väiketähena δ, vanakreeka ja uuskreeka "δέλτα") on kreeka tähestiku 4. täht. Delta väärtus kreeka numbrina on 4. Täht on tuletatud foiniikia tähestiku tähest /daleth/.
Deltaga märgiti vanakreeka keeles helilist dentaalklusiili /d/.
Ladina tähestikus vastab deltale D, kirillitsas Д.
Matemaatikas ja füüsikas märgitakse suure deltaga Δ-ga muutust, vahet, erinevust.
Epsilon

Epsilon (suurtähena Ε, väiketähena ε, vanakreeka "εἶ" ja "ἒ ψιλόν", uuskreeka "Έψιλον") on kreeka tähestiku viies täht. Epsiloni väärtus kreeka numbrina on 5. Täht on tuletatud foiniikia tähestiku tähest /he/.
Nimetus "epsilon" ('lihtne e') võeti kasutusele keskajal, et eristada seda diftongist αι, mis koinees hakkas häälduma samamoodi.
Epsiloniga märgitakse nii vanakreeka keeles kui uuskreeka keeles vokaali /e/.
Ladina tähestikus vastab epsilonile E.
Trüptofaan

Trüptofaan (lühendatult Trp või W; keemiline valem C11H12N2O2) on üks 20-st aminohappest. Trüptofaan on asendamatu aminohape. 
Trüptofaan on eelühendiks järgmiste ühendite sünteesil:
Tritsüklilised antidepressandid

Tritsüklilised antidepressandid on depressiooni vastased (antidepressandid) ravimid, mis tulid kliinilisse kasutusse 1950 aastatel. Nende keemilisele struktuurile on iseloomilik kolme süsinikringi olemasolu.
Tuntumad tritsüklilised antidepressandid on:
712

712. aasta
Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand
Kümnendid: 660. aastad 670. aastad 680. aastad 690. aastad 700. aastad - 710. aastad - 720. aastad 730. aastad 740. aastad 750. aastad 760. aastad
Aastad: 707 708 709 710 711 - 712 - 713 714 715 716 717
711

711. aasta
Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand
Kümnendid: 660. aastad 670. aastad 680. aastad 690. aastad 700. aastad - 710. aastad - 720. aastad 730. aastad 740. aastad 750. aastad 760. aastad
Aastad: 706 707 708 709 710 - 711 - 712 713 714 715 716
710

710. aasta
Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand
Kümnendid: 660. aastad 670. aastad 680. aastad 690. aastad 700. aastad - 710. aastad - 720. aastad 730. aastad 740. aastad 750. aastad 760. aastad
Aastad: 705 706 707 708 709 - 710 - 711 712 713 714 715
Utagawa Kuniyoshi

Utagawa Kuniyoshi (jaapani 歌川国芳; umbes 1797 – 14. aprill 1861) oli Jaapani kunstnik, ukiyo-e stiili üks suurimaid meistreid. Kuulus Utagawa koolkonda.
Ravimifirma

Ravimifirma on kommertsettevõte, mis tegeleb ravimite tootmise ja turustamisega. Ravimifirmad toodavad:
Maailma suurimad ravimifirmad.
Platvormi Pharmaceutical Technology 2023. aasta andmetel kuuluvad aastase müügitulu alusel maailma esikümnesse järgmised ravimifirmad (aastane tulu on märgitud sulgudes):
Dzeeta

Dzeeta (suurtähena Ζ, väiketähena ζ, vanakreeka "ζῆτα", uuskreeka "ζήτα") on kreeka tähestiku 6. täht. Dzeeta väärtus kreeka numbrina on 7. Täht on tuletatud foiniikia tähestiku tähest /zayin/.
Dzeetaga märgitakse uuskreeka keeles helilist alveolaarset frikatiivi /z/. Tähe hääldus vanakreeka keeles on vaieldav. Arvatakse, et seda hääldati /zd/ või /dz/. 
Ladina tähestikus vastab dzeetale Z.
ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsioon

ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsioon (inglise keeles Food and Agriculture Organization of the United Nations, lühendatult FAO; itaalia keeles Organizzazione delle Nazioni Unite per l'Alimentazione e l'Agricoltura) on ÜRO hallatav ja juhitav rahvusvaheline organisatsioon, mis tegeleb maailma (globaalsete) toidu- ja põllumajandusprobleemidega. Organisatsiooni peakorter asub Roomas.
FAO põhiülesanneteks on näiteks prognoosida globaalseid toiduvarusid, arendada, parandada ja viljeleda uusi ja efektiivsemaid taimesorte, arenenumat ja keskkonnasõbralikumat agrotehnikat. FAO tegeleb ka mitmete maaelu arengu ja sotsiaal-majanduslike pilootprojektidega.
FAO viib tegevust läbi nii arengu- kui ka arenenud riikides.
8. augusti 2008. aasta seisuga oli FAO-l 191 liikmesriiki, assotsieerunud liikmeteks on Euroopa Liit, Fääri saared ja Tokelau.
Ajalugu.
FAO asutati 16. oktoobril 1945 Quebecis Kanadas. Aastal 1951 viidi FAO peakontor Washingtonist Itaaliasse Roomasse.
Inimene ja biosfäär

"Inimene ja biosfäär" (inglise "Man and the Biosphere", lühendatult MAB) on multidistsiplinaarne UNESCO rahvusvaheline teadus-, rakendus- ja koolitusprogramm, mille peaeesmärk on uurida inimese ja biosfääri vastastikuseid suhteid ning tasakaalustada ühelt poolt majanduslikku ja sotsiaalset arengut ning teiselt poolt kultuuriväärtuste ja looduse mitmekesisuse säilimist.
Programm sai alguse 1971. aastal, olles ühtlasi jätkuks eelnenud Rahvusvahelisele bioloogiaprogrammile. MABi programmi efektiivsemaks elluviimiseks hakati maailmas looma biosfäärikaitsealasid (2008. aasta seisuga oli neid 105 riigis ühtekokku 531 ala). Eestis on loodud Lääne-Eesti saarestiku biosfäärikaitseala.
Boriss Strugatski

Boriss Natanovitš Strugatski (vene keeles "Бори́с Ната́нович Струга́цкий"; 15. aprill 1933 Leningrad – 19. november 2012 Peterburi) oli vene ulmekirjanik. Avaldas teoseid kaasautorsuses vanema venna Arkadiga kuni viimase surmani 1991. aastal. Ta ise on öelnud, et peale venna surma oli kirjutamine "nagu proovida kahemehesaega üksinda saagida".
Elulugu.
Vennad Strugatskid olid tuntuimad nõukogude ulmekirjanikud, populaarsed eelkõige endistes sotsialismileeri riikides. Mõnigi Strugatskite teos mängis peitust tsensuuriga ja Lääne lugejale võib nende looming kultuuriliselt kaugeks osutuda.
Strugatskite isa, juudi rahvusest kunstiteadlane Natan Strugatski, suri 1942. aastal evakueerumisel blokaadiaegsest Leningradist.
Isa rahvuse tõttu ei pääsenud Boriss Strugatski õppima Leningradi ülikooli füüsikateaduskonda ning õppis matemaatika-mehaanikateaduskonnas astronoomiks ja töötas aastatel 1956–1964 Pulkovo observatooriumis.
Poliitilised vaated.
On tuntud oma opositsiooni poolest Putini režiimile. 8. veebruaril 2010 avaldas ajaleht Novaja Gazeta intervjuu Strugatskiga, mille pealkiri oli "Boriss Strugatski: "Tagasiminek Nõukogude Liitu – Putini aastakümne kokkuvõtted". 
Isiklikku.
Ta oli abielus, peres kasvas kaks poega.
Strugatskite teosed.
Strugatskite paljude teoste tegevus leiab aset Keskpäeva Maailmas.
Härra ja proua Smith

 
"Härra ja proua Smith" (ka "Hr. ja pr. Smith"; originaalpealkirjaga "Mr. &amp; Mrs. Smith") on 2005. aasta romantiline märulkomöödia, mille lavastas Doug Liman ja mille stsenaariumi kirjutas Simon Kinberg. Filmi peaosades on Brad Pitt ja Angelina Jolie, kes kehastavad teineteisest tüdinenud abielupaari, kelle suhe võtab uut hoogu, kui selgub, et mõlemad on palgamõrvarid, kes on palgatud teineteist tapma.
Sisu.
John (Brad Pitt) ja Jane Smith (Angelina Jolie) on olnud abielus "viis või kuus" aastat, kuid nende suhtest puudub igasugune kirg ja romantika ning nad käivad abielunõustaja juures.
Nad on mõlemad osavad palgamõrvarid, kes töötavad eri firmade jaoks, kuid neil pole teineteise ametist aimugi. Kui nad ühel päeval mõlemad korraga ülesandeks saavad tappa Benjamin Danz (hüüdnimega "The Tank"), saavad nad teineteise saladusele jälile. Mõlemad arvavad, et nende abielu on partneri jaoks olnud ainult suitsukate, niisiis pole neil probleemi teineteist elimineerida.
Algab "kassi-hiire mäng", mis eskaleerub suurejooneliseks lahinguks nende endi koduseinte vahel. Seejuures saavad nad aru, et ei ole võimelised teineteist tapma ning leiavad kaotatud kire ja armastuse uuesti üles. 
Seejärel panevad mõlemad firmad pearahaks välja 400 000 dollarit ja mitukümmend palgamõrvarit asub neid taga ajama. John ja Jane mõistavad, et ainus väljapääs on anda firmadele nende elude eest vastutasuks Benjamin Danz, kelle nad kõigepealt vanglast välja peavad päästma. Danzi käest saavad nad teada, et ta oli kõigest firma poolt palgatud peibutis. 
Samal ajal jõuavad teised palgamõrvarid neile järele ning nad taanduvad läheduses asuvasse kaubanduskeskusse, kus peavad maha suurejoonelise lahingu. Neil õnnestub vaenlased hävitada ning film lõppeb stseeniga abielunõustaja juures, kus mõlemad on tunduvalt õnnelikumad kui varem.
Victor Mutt

Victor Mutt, ka Viktor Mutt VR I/2 (25. mai 1886 Tuhalaane vald, Viljandimaa, Liivimaa kubermang – 30. aprill 1942 Kirov, NSV Liit) oli Venemaa keisririigi ja Eesti sõjaväelane (kolonel) ning diplomaat.
Elulugu.
Victor Mutt sündis Viljandimaal Tuhalaane vallas Sootsa taluperes, üldhariduse omandas ta koduõppel.
Teenistus Venemaa keiserlikus armees.
Aastatel 1906–1909 õppis Victor Mutt Vilno sõjakoolis, mille lõpetas nooremleitnandina .
Septembris 1913 astus Victor Mutt Peterburi Nikolai Sõjaväeakadeemiasse. Akadeemias sai ta õppida vaid aasta, sest algas Esimene maailmasõda ja augustis 1914 saadeti ta rindele.
Esimeses maailmasõjas teenis Mutt 180. jalaväepolgus ja tõusis nooremohvitserist rooduülemaks. 1916. aasta märtsis edutati Mutt 45. diviisi staabi vanemaks operatiivadjutandiks, sama aasta novembris aga juba XXVII armeekorpuse staabi käsundusohvitseriks .
1917. jaanuaris saadeti Mutt Nikolai Kindralstaabi Akadeemiat lõpetama ja samal kevadel ta seda tegigi. Sõjaväeline karjäär jätkus 182. diviisi staabiülemana, 1918. aasta sügisel tõusis Mutt 5. armee staabi operatiivosakonna ülemaks. Auastmelt oli ta tollal alamkapten. Sõjaväljal sai Victor Mutt kahel korral haavata, korra põrutada ja mürgistuse gaasirünnakul.
1918. aasta mais lahkus Mutt Venemaa sõjaväest ja tuli Eestisse. 
Eesti Vabadussõjas.
Vabadussõja alguses, käis Victor Mutt Soomes ja Rootsis, et sealt abivägesid kutsuda.
Vabadussõja ajal aga oli Victor Mutt 5. jaanuarist 1919 2. diviisi staabi operatiivjaoskonna vanemadjutant ja 23. veebruarist 1919 kuni Vabadussõja lõpuni 2. diviisi staabiülem.
1919. aastal kuulus ta koos Ants Piip, Jaan Poska jt. 1919. aasta Tartu pantvangikonverentsil Eesti delegatsiooni ning osales 1919. aasta lõpus Eesti-poolse sõjalise eksperdina Tartu rahu konverentsil.
Välisteenistuses.
11. juunist 1924 nimetati Victor Mutt Välisministeeriumi Washingtoni saatkonna I sekretäri kohalt ajutiseks Eesti konsuliks New Yorki.
Arreteeriti NKVD poolt 30. juunil 1940. Mõisteti surma, hukati Kirovi vanglas.
Isiklikku.
Victor Mutt oli abielus Eugenie Mutiga, kes on jätnud eesti kirjanduslukku jälje sellega, et andis Philadelphias 1930. aastal välja mahuka kogumiku enda adapteeritud ja inglise keelde tõlgitud eesti muinasjutte.
Victor Muti pojad olid Viktor Mutt ja Oleg Mutt. Eesti kirjanik Mihkel Mutt on Victor Muti lapselaps.
Victor Muti vend Jakob Mutt oli Haapsalu Maria-Magdaleena koguduse ülempreester.
Ernst Birnbaum

Ernst Birnbaum (vene keeles "Эрнст Карлович Бирнбаум"; 31. oktoober 1894 Rakke, Simuna kihelkond, Virumaa – 4. jaanuar 1965 Moskva, NSV Liit) oli eesti päritolu Nõukogude Liidu sõjaväelane (polkovnik), õhusõidu instruktor ja stratonaut. 
Elulugu.
Ernst Birnbaum sündis Rakke hobupostijaama sepa peres. Noorena siirdus ta Peterburi, kus oli kolm aastat lukksepaõpilane, siis tööline masinatehases.
Aastatel 1915–1917 oli ta Venemaa Keisririigi armees. Ta saadeti teenima Viapori kindluse õhusõidu roodu. 1917. aastal astus ta Punakaarti, teenis 19. õhusõidu salgas, osales lõunarindel lahinguis Denikini vastu. 
Augustis 1919 lähetati ta Petrogradi Tööliste ja Talupoegade Punaarmee juhtivkoosseisu õhusõidukursustele, lõpetas kursuse 1920. aasta sügisel. Jätkas seejärel õpinguid Kõrgemas Õhusõidukoolis, mille lõpetas 1923. aasta suvel, sai punase sõjaväeõhusõitja kutse ning suunati teenima Oranienbaumi 4. suurtükiväe õhusõidusalka. Jaanuaris 1925 asus ta uuesti õppima Kõrgema Õhusõidukooli õhulaevapilootide kursusel, mille lõpetas sama aasta novembris. Teenis seejärel samas koolis instruktorina juhitavate õhupallide salgas ning seejärel kõrgema õhusõidukooli õppesalgas. Oli ka Leningradi Tehnoloogilise Instituudi komissar. 
1921. aastal tegi ta esimese vabalennu stratostaadiga, tõustes 4500 m kõrgusele. 1929. aastal õpetas ta piloteerimisoskust juba teistele stratonautidele. Aastatel 1930–1932 oli õhulaeva Komsomolskaja Pravda piloot ja ülema abi.
30. septembril 1933 tõusis ta koos Georgi Prokofjevi (1902–1939) ja Konstantin Godunoviga (1892–1965) stratostaadil SSSR-1 19 kilomeetri kõrgusele, ületades šveitslase Auguste Piccardi (1884–1962) nimel olnud maailmarekordi. See saavutus püsis ametliku maailmarekordina hulk aastaid.
Pärast õnnestunud stratosfäärilendu määrati ta õhujõudude lahingulise ettevalmistuse valitsuse sektorijuhataja abiks. 1934. aastal Beringi mere jääoludes kahjustusi saanud laeva Tšeljuškin meeskonna päästmiseks saadeti Tšukotkale ka kaks õhulaeva: Smolnõi ja Komsomolskaja Pravda. Õhulaevade salga ülemaks määrati Birnbaum. Kuna salga teekond võttis kaua aega, siis päästetöödes nad tegelikult ei osalenud.
Pärast tagasipöördumist Tšukotkalt asus ta tööle Moskvas Konstantin Tsiolkovski nimelises õppekombinaadis Dirižabelstroi, kus pidas loenguid õhulaevade sõjalisest kasutamisest. 1935. aastal moodustati õhulaevade õppe- ja katseeskaader, mille ülemaks määrati Birnbaum. 
1936. aastal määrati Birnbaum moodustamisel olnud 10. üksiku tõkkeõhupallide divisjoni ülemaks. Nõukogude–Saksa sõja alguses oli ta 1. õhukaitse korpuse 9. tõkkeõhupallide polgu ülem. Hiljem oli polkovnik Birnbaum Moskva õhukaitse 2. tõkkeõhupallide . 1945. aastal arvati tervislikel põhjustel reservi.
Ernst Birnbaum on maetud Moskva Trojekurovo kalmistule.
Tunnustus.
Ta on autasustatud kahe Lenini ordeni, Punalipu ordeni, Punatähe ordeni ja medalitega.
Mälestuse jäädvustamine.
10. juunil 1972 avasid Nõukogude Liidu võimuesindajad Ernst Birnbaumi sünnikohas Rakkes mälestuskivi.
Voldemar Krimm

Voldemar Krimm (sündinud 24. märtsil 1946 Harjumaal) on eesti poksija. 
Krimm poksis aastatel 1962–1972 Tallinna Tööjõureservides ja Dünamos, tema treenerid olid Martin Linnamägi ja Karl Leman. Ta pidas 105 kohtumist ja võitis neist 68.
Krimm oli sulgkaalus (kuni 57 kg) kolmekordne Eesti NSV meister (1969 ja 1971–1972). Nigul Maatsoo mälestusvõistlustel sai ta II koha (1968) ja I koha (1969).
Dinamo üleliidulistel meistrivõistlustel oli ta kolm korda kolmas (1969 ja 1971–1972). 
Ta sai 1969. aastal Nõukogude Liidu meistersportlaseks.
Säästev Eesti 21

Säästev Eesti 21 ehk Eesti agenda 21 (lühendatult SE 21) on Eesti jätkusuutliku arengu riiklik strateegia kuni 2030. aastani. SE 21 on säästva arengu pikaajaline raamdokument, mis kiideti Riigikogus heaks 14. septembril 2005. Strateegia väljatöötamisel tegid koostööd erinevate valdkondade teadlased ja mitmed huvirühmad. SE 21 ei ole suunatud üksnes keskkonnakaitselistele ja ökoloogilistele aspektidele, vaid on kogu Eesti ühiskonnaelu haarav arengukava.
SE 21 põhimõtteks on ühendada globaalsest konkurentsist tulenevad edukuse nõuded säästva arengu põhimõtete ja Eesti traditsiooniliste väärtuste säilitamisega. 
Strateegia väljatöötamine.
Strateegia väljatöötamist juhtisid Mati Heidmets, Andres Jagomägi, Ene Kadastik, Marju Lauristin, Mai Luuk, Ahto Oja, Jaan-Mati Punning, Ruuta Ruttas, Külliki Tafel, Erik Terk, Rain Tamm ja Raivo Vetik.
Strateegia sisu.
Strateegia seab oma esimeses peatükis neli eesmärki, milleks on eesti kultuuriruumi elujõulisus, heaolu kasv, sidus ühiskond ja ökoloogiline tasakaal, seejärel vaatleb teises peatükis nende eesmärkide saavutamise vahendina konservatiivset mudelit ja partnerlusmudelit. Seejärel tõdeb strateegia, et need mudelid on vastuolulised ning nende positiivne mõju Eesti arengule end ammendamas: "Sellises olukorras tuleb kaaluda võimalusi erinevate lähenemiste ühitamiseks, omamoodi sünteesstsenaariumi kujundamiseks, mis üritaks kombineerida ülaltoodud kolme tee tugevad küljed ning vähendaks võimaluste piires neis peituvaid ohtusid. Selliseks stsenaariumiks võiks olla järgmises peatükis kirjeldatud arengutee teadmusühiskonna suunas."
Strateegia kolmas peatükk kirjeldab sünteesistsenaariumi pealkirja all "Eesti kui teadmusühiskond" ning neljas peatükk kirjeldab selle strateegia elluviimiseks vajalikke tegevussuundi.
Teadmusühiskonnale suundumisel on vajalikud sammsammulised muutused "vähemalt neljas valdkonnas":
ÜRO Arenguprogramm

ÜRO Arenguprogramm (inglise keeles "United Nations Development Programme", lühend UNDP) on ÜRO ülemaailmne arengule sihitud võrgustik, mille eesmärk on toetada riiklikke ja regionaalseid arenguprogramme, kusjuures tähelepanu keskmes on madalama elatustasemega riigid ja arengumaad. Arenguprogramme realiseerivad riiklikud ja valitsusvälised organisatsioonid. 
Kesk- ja Ida-Euroopa arenguprogramme koordineeritakse UNDP Regionaalsest Keskusest, mis asub Bratislavas.
ÜRO Arenguprogramm Eestis.
Eestis on arenguprogramm toetanud eriti teadlikkuse tõusu ja koolitust, algatamaks (ja läbi viimaks) jätkusuutliku arengu programme nii riiklikul kui ka kohalikul tasandil. Nende seas väärivad mainimist "Eesti 21 projekt", Hiiumaa, Kallaste jt arengukavad.
Valitsustevaheline Kliimamuutuste Nõukogu

Valitsustevaheline Kliimamuutuste Nõukogu (inglise keeles "Intergovernmental Panel on Climate Change", lühend IPCC; eesti keeles ka ÜRO valitsustevaheline kliimamuutuste paneel) on valitsustevaheline sõltumatute teadlaste nõukogu, kus uuritakse ja analüüsitakse inimtegevuse poolt kiirendatud kliimamuutuse võimalikke tagajärgi nii ökosüsteemidele kui ka inimkonnale. Samuti uurivad IPCC töögrupid kliimamuutuste aeglustamiseks rakendatavaid meetmeid. Nõukogu tööd korraldab juhatus, mille valib üldkogu. 
Valitsustevaheline Kliimamuutuste Nõukogu on avatud kõigile Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni (ÜRO) ja Maailma Meteoroloogiaorganisatsiooniga (WMO) liitunud riikidele. Praeguseks on selle liikmeid üle maailma 195 ehk peaaegu kõik olemasolevad riigid.
On tehtud mitmeid katseid, et luua selliseid allikaid ka teiste keskkonnaprobleemide hindamiseks.
Asutamine.
Valitsustevaheline Kliimamuutuste Nõukogu asutati 1988. aastal. See loodi kahe ÜRO organisatsiooni baasil, milleks olid Maailma Meteoroloogiaorganisatsioon WMO ("World Meteorology Organisation") ja Keskkonnaprogramm UNEP ("United Nations Environmental Programme").
IPCC asutamise eesmärkideks oli soov saada terviklik ülevaade kliimamuutustest ning muutuste majanduslikust ja poliitilisest mõjust. Oluline oli, et informatsioon põhineks teaduslikel alustel.
Kliimamuutuste hinnangute aruanded.
Ligikaudu iga 5-6 aasta järel ilmub sõltumatute teadlaste poolt kokku pandud teadustulemustel põhinev raport. See koosneb parimast teadaolevast informatsioonist, mis käsitleb kliimasoojenemist.
IPCC analüüsid on nüüdisaegse teadusmaailma seisukohtade aluseks, mis on seotud inimtegevuse mõjuga Maa kliimasüsteemile. Raportid on peamiseks allikaks poliitilistes ja teaduslikes aruteludes. Kuigi tulemused pakuvad huvi ka rahvale, on need eelkõige suunatud poliitikutele, et mõistetaks paremini pidada kliimapoliitika teemadel läbirääkimisi. 
Esimeseks ülesandeks paluti, et IPCC koostaks olemasolevast teaduslikust informatsioonist aruande, mis kirjeldaks kliimamuutuste kõiki külgi ja nende mõju, et oleks võimalik seada realistlikke strateegiaid nende vastu võitlemiseks. Esimene kliimamuutuste hinnangute aruanne ehk FAR "(The First Assessment Report)" tuli välja 1990. aastal. Sellest ajast peale on Valitsustevaheline Kliimamuutuste Nõukogu olnud konventsiooni teaduse, tehnika ja sotsiaal-majandusliku teabe kõige olulisemaks infoallikaks. 
Viimati ilmus viies aruanne ehk AR5 "(The Fifth Assessment Report)" aastal 2014. AR6 "(The Sixth Assessment Report)" ilmub prognooside kohaselt aasta 2022 esipoolel.
Nobeli rahuauhind.
Aastal 2007 jagati Nobeli rahuauhind võrdselt IPCC ning ameerika poliitiku ja keskkonnakaitsja Al Gore'i vahel. Auhind anti tehtud jõupingutuste eest, et luua ja levitada teadmisi inimestemõjul loodud kliimamuutuste kohta ning et panna alus meetmetele, mida on vaja selliste kliimamuutuste vastu võitlemiseks. IPCCd esindas Nobeli rahuauhinna vastuvõtmisel selle juht Rajendra K. Pachauri.
Mary Roos

Mary Roos (sünninimi Marianne Rosemarie Schwab; 9. jaanuar 1949 Bingenis) on saksa laulja.
1972. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel saavutas lauluga "Nur die Liebe lässt uns leben" kolmanda koha. Ta esitas oma laulu 18 võistlejast esimesena. Ükski riik ei asetanud teda võitjaks ja ainult Hispaania andis talle 2. koha punktid.
Teist korda esindas ta Saksamaad 1984. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel lauluga "Aufrecht geh'n", mis kogus 34 punkti ja saavutas 19 laulu seas 13. koha. See on ballaad, milles Mary Roos laulab oma endisele armastatule suhte lõpetamisel head aega ja et ta ei oota teda enam tagasi.
Mary Roos on veel kolm korda osalenud Eurovisiooni Saksamaa eelvoorus. 1970 kutsuti ta viimasel hetkel asendama haigestunud lauljatari ja ta lõpetas 2. koha jagamisega. 1975 saavutas ta 3. koha ja 1982 oli oma abikaasa Werner Böhmiga duetti lauldes 6.
Mary Roos on töötanud koos selliste saksa heliloojate ja produtsentidega nagu Dieter Bohlen, Drafi Deutscher, Ralph Siegel, Michael Reinecke, Michael Kunze ja Thomas Meisel.
1981–89 oli Mary Roos abielus laulja Werner Böhmiga. 1986 sündis neile poeg. Böhmil oli juba esimesest abielust 1966 sündinud poeg. Samuti sai Böhm 1984 vallaslapse.
Curieuse

Curieuse on Seišellidele kuuluv saar India ookeanis. Saar kuulub Graniidisaarte hulka.
Saar paikneb umbes 2 km kaugusel Praslini saare põhjarannikust. Umbes 9 km kaugusel Curieuse'ist loodes asub Seišellide põhjapoolseim graniitsaar Aride.
Curieuse'i pindala on 4,6 km². Saarel elab vaid mõni üksik inimene.
Saarel on hulk endeemseid taime- ja loomaliike, nende hulgas seišellipalm, mis kasvab ainult Praslinil ja Curieuse'il. Curieuse'il kasvab muu hulgas kiu-ilulehik.
Saarel elab umbes 300 hiidkilpkonna "Geochelone gigantea". Mustpapagoi alamliik "Coracopsis nigra barklyi" elab ainult Praslinil ja Curieuse'il.
Ajalugu.
Saarele saabunud prantslased andsid sellele esialgu punase pinnase tõttu nimeks Île Rouge. Aastal 1768 kuulutas Prantsusmaa saare enda omaks ning saar sai prantsuse maadeuurija Marc-Joseph Marion du Fresne'i laeva La Curieuse auks oma praeguse nime.
Aastal 1771 süütasid meremehed seišellipalmi viljade kättesaamise hõlbustamiseks tulekahju, mis hävitas suure osa saare elustikust.
Aastatel 1833–1965 tegutses saarel leprosoorium.
Aastal 1979 asutati saart ja seda ümbritsevat mereelustikku hõlmav rahvuspark.
Olev Vestmann

Olev Vestmann (26. august 1944 – 17. oktoober 2004) oli eesti laulja ja muusikapedagoog, kes laulis end rahva südamesse omaaegse populaarse ansambli Suveniir solistina paljude rahvalike laulude esitajana.
Tema repertuaaris oli üle 300 laulu nii eesti kui ka välismaa heliloojate sulest. 
Vestmanni enda loodud lauludest on populaarseim "Mandoliinid öös", mis esitati 2010. aastal ka TV3 korraldatud lauluvõistlusele "Eesti otsib lemmiklaulu".
Olev Vestmanni esituses on kuulsaks saanud mitmed omaaegsed poplaulud nagu näiteks "Rumal süda", "Kolme pääsukese kohvik", "Sa ära küsi", "Väike aed" ja paljud teised. 
Alates 1968. aastast töötas Olev Vestmann pedagoogina Elva Muusikakoolis. Ta oli klarneti-, saksofoni- ja flöödiõpetaja, tema abikaasa Aime Vestmann on samas koolis klaveriõpetaja. 
Viimast korda esines Olev Vestmann kontserdiga suvel 2003 Järvamaal Koigi pargis.
Viimase usutluse andis ta oma 60. sünnipäeval 26. augustil 2004 raadiole Elmar.
Raimond Turja

Raimond Turja (31. august 1922 Abruka vald, Anseküla kihelkond, Saaremaa – 24. august 1995 Tallinn) oli eesti poksija ja poksitreener.
Turja poksis aastatel 1938–1951. Ta alustas treenimist Nigul Maatsoo juhendamisel ja jätkas 1946. aastal Tallinna Kalevis, kus tema treener oli Erhard Loit. Ta pidas 196 kohtumist ja võitis neist 163.
Turja oli poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg; alates 1951. aastast – kuni 81 kg) neljakordne Eesti NSV meister aastatel 1947 ja 1949–1951.
Turja võitis neli korda poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) aastatel 1947–1950 ametiühingute üleliidulised meistrivõistlused. Ta sai NSV Liidu meistrivõistlustel poolraskekaalus (kuni 79,4 kg) 1949. aastal 2. koha ning 1948. aastal 4. koha. Ta kuulus alates 1947. aastast NSV Liidu poksikoondisesse, ta võistles selle koosseisus kümnel korral ning võitis seal üheksa kohtumist. 
Treenerina.
Turja töötas pärast võistlemisest loobumist 1951. aastal Tallinna Kalevis treenerina. Tema õpilaste hulgas olid ka Rinald Bamberg, Enn Kaarma, Vello Kaunismäe, Peeter Lõuk, Hellat Rumvolt ja Peeter Zenkov; aga ka hiljem teistel spordialadel tuntuks saanud Ülo Berting, Toomas Kleesment ja Ants Männiste.
Ta töötas hiljem ka Eesti NSV poksikoondise treenerina.
Mälestuse jäädvustamine.
Aastatel 1998–2007 tegutses Tallinnas Raimond Turja Poksiklubi.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli kergejõustiklane Laine Turja.
Jaslene Gonzalez

Jaslene Gonzalez (sünninimi Jaslene González; sündinud 29. mail 1986 Puerto Ricos) on Puerto Rico päritolu modell. 
Ta on saate "Ameerika supermodellid" 8. hooaja võitja.
Alternatiivenergia

Alternatiivenergia (ka alternatiivne energia) on üldnimetus energeetilistele ressurssidele, mida saaks kasutada fossiilkütuste ja tuumaenergia asemel ilma süsinikuringet häirimata ja radioaktiivseid jäätmeid tekitamata. Alternatiivne energia on saadud sellistest taastuvatest energiaressurssidest nagu päike, tuul, biomass jne.
Alternatiivenergia on keskkonnasõbralikum ja toetab globaalset jätkusuutlikku arengut. Valitsustevahelise Kliimamuutuse Nõukogu (IPCC) andmeil aitab alternatiivse energia kasutamine aeglustada globaalset soojenemist.
Ökoloogiline seljakott

Ökoloogiline seljakott (inglise keeles "ecological rucksack", "environmental rucksack") on kujundlik termin, mille all mõistetakse "nähtamatut" materjalikulu, mis kulub mingi toote tegemiseks või teenuse osutamiseks. Ökoloogiline seljakott saadakse, kui lahutatakse kogu olelusringi kestel tarbitud materjalist toote tegelik mass. 
Eri materjalide tootmise ökoloogiline seljakott on erinev. Näiteks ühe tonni vase tootmise ökoloogiline seljakott on 140 tonni, mis tuleneb peamiselt vasemaagi väikesest vase sisaldusest (0,7%). Toodetud raual on vastav näitaja aga palju väiksem, sest rauamaagi sisaldus on keskmiselt 50–60%. Ökoloogiline seljakott sõltub ka teistest teguritest, näiteks kasutatavast vee hulgast.
Leoni keel

Leoni keel on romaani keelte hulka kuuluv keel.
Jänese aasta

"Jänese aasta" (soome keeles "Jäniksen vuosi") on Arto Paasilinna 1975. aastal ilmunud romaan.
Eesti keeles on romaan ilmunud Sirje Kiini tõlkes 1995. aastal Loomingu Raamatukogus. Eesti NSV-s ei lubatud raamatut välja anda selle tegelase, nimismees Hannikaise tõttu, kes on president Kekkose elulugu uurides jõudnud järeldusele, et Kekkonen 1968. aasta paiku asendati "uue Kekkosega". Hiljem on raamat ilmunud ka läti, leedu, vene ja ukraina keeles (www.sks.fi). 
Sisukokkuvõte.
Elus pettunud toimetaja Vatanen korjab üles liiklusõnnetusel vigastatud jänesepoja ning satub koos temaga rännates järgneva aasta jooksul kõikvõimalikesse sekeldustesse. Lõpuks ületavad Vatanen ja jänes karujahti pidades Nõukogude Liidu piiri, arreteeritakse ja loovutatakse Soome ametivõimudele, kes inkrimineerivad Vatasele kümneid kuritegusid ja seaduserikkumisi (sealhulgas abielurikkumine, hulkurlus, ilma loata metslooma pidamine, salaviina joomine, sõjasaagi omastamine ja vanarauaks müük, välisministeeriumi korraldatud õhtusöögil ilma kutseta osalemine, salaküttimine ja ebaseaduslik riigipiiri ületamine).
Tsitaat.
Minul, selle raamatu kirjutajal, on olnud ainulaadne õnn Vatast eeluurimisvanglas oleku ajal külastada; me pidasime pikki vestlusi, mille kohta ma tegin võimalikult täpseid ülestähendusi, ja nende põhjal olengi ma selle raamatu kirjutanud.
Mu mällu on talletunud pilt mehest, kes jättis paljuski sügavamõttelise, hea iseloomuga inimese mulje; igaveseks sööbisid mu mällu Vatase sõnad, kui meie viimane usutlus lõppes: “Sihuke on elu.”
Minu arusaamise kohaselt näitas Vatase isikulooline tegu, et ta on revolutsionäär, tõeline mässuline, ja selles peitus tema suurus. Kui Vatanen oma kõledas kongis hellalt jänest silitas, otsekui oleks ta olnud loomakese ema, siis teadsin, mida inimlik ühtekuuluvustunne võib korda saata. Mäletan hetki, mil Vatanen vaatas niiske pilguga kivist vanglaseina, ja mind vaevas ebamäärane tunne, et mitte miski ei või takistada seda õnnetusse olukorda aetud meest veel kord näitamas[t?] kogu oma olemuse sügavaimat jõudu.
Kui see raamat oli juba trükikotta minemas, toodi otse vanglast mu töötuppa ratsakäskjala poolt kohale toimetatud kiirtelegramm: Vatanen ja jänes olid põgenenud!
Elsa Lippmaa

Elsa Lippmaa (kuni 15. septembrini 1936 Elsa Lipmann; 19. oktoober 1908 – 6. aprill 1937 Tartu) oli eesti õpetaja ja Naiskodukaitse Pärnumaa ringkonna esinaine.
Ta oli 1926–1929 ja 1936–1937 Eametsa Algkooli juhataja ja 1929–1936 Sauga algkooli õpetaja. 1928 sai ta Naiskodukaitse Sauga jaoskonna ja 20. augustil 1931 Pärnumaa ringkonna esinaiseks.
Ta oli ka Pärnu Põllumeeste Konvendi liige.
Maetud Vana-Pärnu kalmistule.
Johan Lilius

Johan Lilius (17. jaanuar 1724 Längelmäki vald – 27. oktoober 1803) oli õuekohtunik ja Aurora Seltsi asutaja. 
Ta oli Soome kirjanduse kasvu ja arengu mõjutaja ja osales muuhulgas Aurora Seltsi poolt välja antud ajalehe Åbo Tidningar toimetamises.
Fenotiasiin

Fenotiasiin (IUPACi nomenklatuuri järgi 10H-fenotiasiin) on keemiline ühend valemiga C12H9NS. Fenotiasiin koosneb ühest tsentraalsest tiasiinringist ja kahest benseenringist.
Fenotiasiin on aluseks mitmete neuroleptikumide sünteesil:
Aleksander Danilevski

Aleksander Danilevski (13. aprill 1873 Kuressaare – 17. november 1941 Kirov) oli Jõhvi alevivanem alates 28. veebruarist 1933 ja esimene linnavanem.
Arreteeriti NKVD poolt Jõhvis 22. aprillil 1941, mõisteti Venemaal surma ja hukati.
Lilius &amp; Hertzberg

Lilius &amp; Hertzberg oli 1898. aastal Helsingis asutatud kirjastus ja trükikoda, mille asutajad olid Kasimir Lilius ja Hugo Hertzberg. 1907. aastal lahkus Hertzberg pangaärisse ning 1918. aastal müüs Liliuse perekond ettevõte Holger Schildt'i kirjastusele. Lilius ja Hertzbergi trükikojas trükiti muuhulgas ka Eesti Vabariigi esimesed võlakirjad, mis toimisid riigi esimeste maksevahenditena.
Eestis puudusid toona nii oskused, paber kui ka trükitehnika võlakohustuste trükkimiseks, seetõttu pöörduti Soome trükkalite poole. Neist saadi lõpuks kaubale Lilius &amp; Herzbergi trükikojaga, sest omaniku mõlemad pojad olid Soome vabatahtlikena võtnud osa Eesti Vabadussõjast ja üks neist langes Narva rindel. Esimesed võlapaberid jõudsid Eestisse 22. jaanuaril 1919. Kuna rahvas ostis võlakirju väga loiult, tuli need kasutusele võtta rahana. Sama ülesannet täitsid ka Tallinna Arvekoja maksutähed.
Beigangi rahvusvaheline muusikafestival

Beigangi rahvusvaheline muusikafestival on iga-aastane muusikafestival Taiwanil Yunlini maakonnas. Festivali direktor ja kunstiline juht on pianist Heinz Chen. 
Alates 2006. aastast on festival jõudsalt kasvanud ja tänaseks on tegemist suurima muusikafestivaliga Yunlini maakonnas. 
Esialgu oli festival mõeldud peamiselt puhkpillimängijatele, kuid loodetakse, et tulevikus saavad üritusest osa võtta ka teised pillimängijad. Beigangi rahvusvaheline muusikafestival sisaldab kontsertseeriaid puhkpillidele (soolokontserte, kammermuusikat jm) ning pedagoogikakursuseid Chia-Hu konservatooriumis. Festivali raames saab osaleda ka kultuuriprogrammis (väljasõidud, ekskursioonid jm). 
Beigang ja kultuur.
Beigang on tuntud Chaotiani templi poolest, mis on üks tähtsamaid templeid jumalanna Mazu auks. Kuna põhilised kultuuriüritused leivad tavaliselt aset pühade ajal, siis soovis Beigangi Filharmoonia Assotsiatsioon muusikafestivali korraldamisega Beigangi kultuurilist ja muusikalist sektorit edendada. Nüüdsest on sealne kunstielu tänu Beigangi muusikafestivalile elavnenud.
Ajalugu.
2005. aastal korraldas Beigangi Filharmoonia Assotsiatsioon oma esimese muusikafestivali, kus esinesid Beigangi Puhkpilliorkester ja Chia-Hu konservatooriumi õpilased. Alates 2006. aastast, kui festivali kunstiliseks juhiks sai Heinz Chen, tõusis üritus rahvusvahelisele tasemele. Festival on kogunud kuulsust ka meedias ja poliitika valdkonnas. Alates 2005. aastast on Beigangi muusikafestivali igal aastal külastanud kuberner Su Ji-Feng. Aastal 2007 külastas festivali Hochule für Musik Detmoldi rektor professor Martin Christian Vogel.
Festivali idee.
Põhiliselt leiavad kontserdid aset Beigangis, kuid neid toimub ka Dulius ja Sinyingis. Tegemist on nn tõsise muusikaga. Väga populaarsed on ka kerge muusikaga sisustatud vabaõhukontserdid, näiteks "Cultural Interaction Night" või kohalikus restoranis korraldatud "Club Concert". Festivali üheks peamiseks eesmärgiks on ühendada eri kultuure, tuua kokku muusikuid paljudest riikidest ning jagada kogemusi. Festival on mõeldud ka muusika populariseerimiseks laste seas ja muusikaharrastajate ringkonnas. Selleks on loodud kursused, kus rahvusvahelised muusikud jagavad Beigangi õpilastele oma kogemusi. Kuna festivali korraldus on suures osas suunatud heategevusele ja eesmärgiks on jagada muusikat piirideta ja rahvusvaheliselt, siis on nii kontserdid kui ka kursused vabakuulajatele tasuta.