tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Uzda

Uzda on linn Valgevenes Minski oblastis, Uzda rajooni ja Uzda külanõukogu halduskeskus. Linn asub riigi pealinnast Minskist 72 kilomeetri kaugusel ja merepinnast 172 meetri kõrgusel.
Haridust annavad kaks keskkooli, gümnaasium, kutseharidust andev lütseum, sanatoorne internaat, laste spordikool ja kunstikool. Linnas on kultuurimaja, kino ja kaks raamatukogu. Uzdas tegutsevad kaks isetegevuslikku teatrit. Tööstusest on linnas kergetööstuse ja toiduainetetööstuse ettevõtteid.
Uzdas on koduloomuuseum. Osaliselt on säilinud linna vana keskus. Vaatamisväärsusteks on veel sünagoog, katoliku kirik aastast 1798, õigeusu kirik aastast 1840, samuti Zaviszade suguvõsa püramiidikujuline kabel-rahula.
Ajalugu.
Uzdat on esmamainitud 1450. aastal kui Korsakitele kuuluvat mõisa. XV sajandi teisel poolel sai Uzdast alev, mis kuulus Minski vojevoodkonda ja Minski maakonda. Alev on läbi aegade kuulunud Kaweczyńckitele, Zaviszadele, Krasinskitele.
XV sajandi lõpus ehitati alevisse kalvinistide kirik. Aastal 1572 peatus seal oma piibli väljaandmisega tegelev Szymon Budny. Katoliku kogudus tekkis alevisse aastal 1684, selle jumalateenistused toimusid pikka aega kohalikus kabelis. Alev oli ka üks tatarlaste ajaloolisi keskuseid.
Poola jagamisel läks Uzda aastal 1793 Venemaa koosseisu. Alev hakkas kuuluma Minski kubermangu. Aastal 1798 valmis katoliku kirik, ka oli alevis tollel ajal juba õigeusu kirik. Aastast 1886 on teada, et alevis tegutses kaks veskit, lisaks oli seal veel kalevivabrik. Alevis oli 24 poodi, lisaks kirikutele tegutsesid ka sünagoog ja mošee.
1919. aastast kuulus Uzda Valgevene NSV koosseisu. Teise maailmasõja ajal hävitasid Saksa okupatsiooniväed linnas ja selle ümbruses 5599 elanikku, nende seas ka Uzda getos elanud 1740 juuti. Aastal 1966 sai alevist rajoonikeskus. Asulast sai linn aastal 1999.
Aarhusi konventsioon

Aarhusi konventsioon (inglise "Aarhus Convention") on ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni liikmesriikide 1998. aastal alla kirjutatud rahvusvaheline kokkulepe, mille eesmärgiks on kaitsta kodanike õigust elada keskkonnas, mis vastab tervise ja heaolu nõuetele. Konventsioon on nimetatud Taani linna Aarhusi järgi. 
Eesti ratifitseeris konventsiooni 6. juunil 2001. 
Konventsiooni põhinõue on, et riigid rakendaksid meetmeid, mis tagavad võimude tegevuse avalikustamise ja aruandekohustuse. Aarhusi konventsiooniga algatati uus etapp keskkonnapoliitika ja -õiguse arengus, mis ei piirdu üksnes keskkonnakaitse eesmärkidega, vaid aitab kaasa avatud ühiskonna põhimõtete elluviimisele. 
Aarhusi konventsiooni kolm põhiõigust, mida sellega ühinenud riik peab tagama, on järgmised: 
Neid kolme põhiõigust on nimetatud ka juurdepääsu-põhimõteteks (inglise "access principles").
Bobr

Bobr on alev Valgevenes Minski oblastis Krupki rajoonis, Bobri külanõukogu halduskeskus. Bobr asub Bobri jõe kaldal merepinnast 176 meetri kõrgusel, alevi lähedal asub Minski-Orša raudteel samanimeline jaam.
Bobris asub keskkool. Alevis on kino ja kaks raamatukogu. Bobris on kergetööstus ja toiduainetetööstus; ka töödeldakse seal puitu. Vaatamisväärsuseks on XIX sajandil rajatud mõisakompleks.
Ajalugu.
Bobri asulat mainitakse esimest korda aastal 1516. Aastast 1559 kuulus see Chodkiewiczitele. Aastal 1573 läks Bobr Pacide suguvõsa valdusse, toona oli asulast saanud alev, mis kuulus Viciebski vojevoodkonda ja Orša maakonda.
Aastal 1614 oli Bobris õigeusu kirik, alevis oli ka kõrts. Bobri jõel asus vesiveski, asulas oli ka sild. Aastal 1699 sai Bobri omanikuks Benedict Sapieha, kes müüs aga järgmisel aastal alevi Lendorffidele. Aastal 1733 sai alevist Ogińskite valdus. 
Poola jagamisel hakkas Bobr aastal 1793 kuuluma Venemaa Keisririigi koosseisu. Alev asus toona Mogiljovi kubermangus. Aastal 1828 hakkas alevis tegutsema tellisevabrik, aastal 1882 ehitati alevisse teine õigeusu kirik. Aastal 1885 oli Bobris kaks õigeusu kirikut ja üks katoliku kirik, kabel, sünagoog, 22 poodi. Laata peeti seal kolm korda aastas. Aastal 1904 hakkas tegutsema veel teinegi tellisetehas.
Aastast 1924 kuulus Bobr Valgevene NSV koosseisu. Aastal 1938 muudeti Bobri alev külaks. Aleviks sai Bobr taas 1941. aastal.
Šacak

Šack või Šacak (valgevene keeles Шацк, vene keeles Шацк, transkribeerituna Šatsk või Šatsak) on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Minski oblasti Puchavičy rajoonis. Šacak on Šacaki külanõukogu halduskeskus. Agrolinnake asub Šaca jõe kaldal, merepinnast 180 meetri kõrgusel.
Ajalugu.
Alevit on esmamainitud 1492. aastal. Algselt Sudivojus Valimantaitis ja seejärel Stankus Sudijovaitisele kuulunud asula läks sel aastal Petras Jonaitis Mantigirdaitise valdusse. Hiljem kuulus asula Kiszkadele ja Radziwillidele. Seoses territoriaal-administratiivse reformiga hakkas see kuuluma Minski vojevoodkonda ja Minski maakonda, ühtlasi sai asulast alev.
Aastal 1582 ostsid Šacaki Hołowczyńskid. Asula omanikud vahetusid kiiresti, nende seas olid Winkod (Andzej Winko sai tuntuks sellega, et tungis selle naabri valdustesse, kellega tal oli piiritüli, ja lõi teda seal rusikaga näkku), Piekarskid, Krzyszkowskid, Mozolewskid, Chreptowiczid, Wołodkowiczid, Czyżid, Bychowiecid, Denhoffid, Tiesenhausenid, Orańskid. Viimaks, aastal 1732, ostsid alevi Oskierkod. 
Aastal 1793 läks alev teisel Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Šacak hakkas kuuluma Minski kubermangu. Aastal 1879 ostsid alevi Homuliczkid, viimased omanikud olid aga Puciatad.
Aastal 1919 läks alev Valgevene NSV koosseisu, kus sellest sai 1924. aastal rajoonikeskus. Aastal 1935 muudeti alev külaks. Aastast 1960 on asula Puchavičy rajooni koosseisus.
Talve võlumaa (Birgit Õigemeel)

"Talve võlumaa" on Birgit Õigemeele teine raadiosingel tema jõulualbumilt "Ilus aeg". Lugu ilmus Eesti Ekspressi vahel. Laulul teeb kaasa ETV Lastekoor.
Ajalugu.
"Talve võlumaa" on eestikeelne versioon inglise jõululaulust "Winter Wonderland". Laulu ingliseelsed sõnad on kirjutanud Richard Smith ja viisi Felix Bernard. Eestikeelsed sõnad on kirjutanud Vello Salumets. Flöödil teeb kaasa Deniss Pashkevitch. "Vaikselt sajab lund" on eestikeelne versioon saksakeelsest laulust "Leise rieselt der Schnee", mille sõnad ja viisi on kirjutanud saksa protestantlik minister Eduard Ebel. Arranžeeringu on mõlemale loole teinud Uku Suviste ja produtseerinud Ivar Must. Singel anti välja 11. detsembril 2008.
Esinemised.
Birgit on laulu "Talve võlumaa" esitanud TV3 saates "Kolmeraudne" ja oma kontsertidel.
Pleščanicy

Pleščanicy (transkribeerituna Pleštšanitsõ, poola keeles "Pleszczenice") on alev Valgevenes Minski oblastis Łahojski rajoonis, Pleščanicy külanõukogu halduskeskus.
Pleščanicys on kaks keskkooli, spordikool ja muusikakool. Alevis on kaks raamatukogu. Pleščanicys on toiduainetetööstus, seal töödeldakse puitu ja valmistatakse ehitusmaterjale. Veehoidla kaldal asub kalapüügibaas koos hotelliga.
Vaatamisväärsusteks on XX sajandi algul ehitatud sünagoog ja õigeusu kirik.
Ajalugu.
Pleščanicyt mainitakse esimest korda XVI sajandil. Toona oli see Minski vojevoodkonda ja Minski maakonda kuuluv küla. Asula kuulus Tyszkiewiczite suguvõsale.
Uputuse ajal tegutses asula ümbruskonnas partisanide salk, mis rüüstas Moskva poole üle läinud feodaalide losse, korraldasid teedel varitsusi, aga kohalikul talurahval ei lubanud nad käia okupeeritud Minskis. 
Poola jagamisel hakkas Pleščanicy aastal 1793 kuuluma Venemaa Keisririigi koosseisu. Ühtlasi muudeti senine küla aleviks. 1812. aasta sõjas toimus alevi all Vene ja Prantsuse vägede vahel lahing. 
Aastal 1817 ehitasid Tyszkiewiczid alevisse õigeusu kiriku, aga aastal 1825 asutasid nad sinna teatri, mis tegutses 10 aastat. Sajandi lõpus oli asulas peale kiriku veel ka sünagoog, seal pruuliti õlut ja toimusid laadad. Aastal 1885 asutati alevisse vabrik, kus valmistati kingataldasid, hiljem hakati seal tootma ka saapanaelu.
Aastal 1924 sai alevist samanimelise Valgevene NSV rajooni keskus. Aastal 1929 olid seal elektrijaam, saekaater, veski. Aastal 1962 liideti Pleščanicy Łahojski rajooniga.
Hłusk

Hłusk (poola keeles "Hłusk", valgevene-eesti transkriptsioonis Glusk) on alev Valgevenes Mahiloŭ oblastis, Hłuski rajooni halduskeskus. Asub Pciči jõe kaldal, merepinnast 123 meetri kõrgusel, riigi pealinnast Minskist 165, Mahiloŭ linnast aga 168 kilomeetri kaugusel.
Haridust annavad kolm keskkooli, kunstikool ja sanatoorne internaatkool. Alevis on kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Antakse välja rajoonilehte Radzima ("Радзіма)". Hłuskis on toiduainetetööstus, seal töödeldakse ka puitu. Vaatamisväärsusteks on osaliselt säilinud vanalinn, samuti ka XVI-XVII sajandil kasutusel olnud kindluse ase (kindlus ise on tänapäevaks hävinud).
Ajalugu.
Algselt kandis Hłuski nime praegune Haradok. XVI sajandi esimesel poolel asutas Jurgis Alšėniškis uue asula, mis hakkas kandma nime Hłusk Dubrovicki ("Глуск Дубровіцкі"), hiljem sai sellest aga lihtsalt Hłusk.
Aastal 1522 sai ta õiguse rajada asula juurde kindlus. Aastal 1525 sai asula Zygmunt II Augustilt õiguse pidada laata. Aastal 1558 jagati asula kaheks, ühe poole pärisid Połubińskid, teise aga Jurgise tütar, kelle abielludes (aastal 1561) läks tema osa Zasławskite valdusse, aga kümme aastat hiljem ostsid selle Czartoryskid. Seoses territoriaal-administratiivse reformiga hakkas Hłusk kuuluma Navahrudaki vojevoodkonda ja Navahrudaki maakonda.
Aastal 1626 ostsid Połubińskid ära ka teise poole asulast. Aastal 1655 rüüstasid alevit kasakad. Pärast seda, kui nad sealse kantsi maha olid põletanud, ehitati sinna uus, muldvallide ja viie bastioniga kindlus. Aastal 1667 rajasid frantsisklased Hłuskisse kloostri. Hiljem omandas abielu teel asula Dominik Mikołaj Radziwiłł, Radziwillide valdusse jäi alev kuni XVIII sajandi lõpuni. Aastal 1775 kannatas alev tulekahju läbi.
Poola jagamisel läks Hłusk aastal 1793 Venemaa koosseisu. Seal kuulus alev Minski kubermangu ja Babrujski maakonda. Alev läks koos ümbruskonna asulatega aastal 1800 krahv Judycki omandisse, XIX sajandi alguses aga Brzostowskite valdusse. Aastast 1897 on teada, et alevis oli 22 poodi, katoliku kirik ja kaks õigeusu kirikut, lisaks veel viis sünagoogi.
Aastal 1924 hakkas Hłusk kuuluma Valgevene NSV koosseisu. kus sellest sai rajoonikeskus. Enne Teist maailmasõda elas alevis 1935 juuti. Kui sakslased olid alevi okupeerinud, rajasid nad sinna geto, mille juutidest asukad pidid iga päev alevi kõrval asuvas laagris tööl käima, sellest keeldumist karistati mahalaskmisega. . Detsembris 1941 lasti kõik alevi juudid maha. Kuna sinna toodi juute ka ülejäänud rajoonist, oli hukatute arv ligi 3000.
Laste Rõõm

Laste Rõõm oli aastatel 1922–1940 Eestis ilmunud igakuine lasteajakiri. 
Ajakirja vastutava toimetajana tegutsesid Artur Adson, Ernst Enno, Voldemar Mettus, Jakob Mändmets ja Julius Oengo.
Ajakirja andis välja Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisus.
Kardioloogia

Kardioloogia on südamehaigusi käsitlev meditsiini haru.
Kardioloogiaga tegelev eriarst või teadlane on kardioloog.
Talve võlumaa

"Talve võlumaa" (originaal inglise keeles "Winter Wonderland") on 1934. aastal avaldatud laul, mille muusika kirjutas Felix Bernard ja ingliskeelsed sõnad Richard B. Smith. 
Seda esitatakse peamiselt jõululauluna, kuigi laulus endas jõule ei mainita.
Eestikeelsed sõnad kirjutas Vello Salumets.
Eesti keeles on laulu esitanud teiste seas Birgit Õigemeel (vt Talve võlumaa (Birgit Õigemeel)), Karavan, Meie Mees, Noorkuu, Kare Kauks.
Kandalakša laht

Kandalakša laht on laht Euroopa põhjaosas Venemaal, Valge mere osa. Laht ümbritseb Karjala Vabariigi ja Murmanski oblasti rannikut (Koola poolsaare lõunarannikut). 
Lahes on palju skääre.
Lahe lääneotsas asub Kandalakša linn, 10 km lõuna pool asub uus naftasadam Vitino.
Evakueerimistank

Evakueerimistank on tanki veermiku baasil ehitatud tehnilise evakueerimise ja -abi otstarbeline kergelt relvastatud soomusmasin.
Evakueerimistankid on tavaliselt varustatud tugeva tõmbejõuga vintsiga, millega on võimalik tõmmata liikumisvõimetult kinni jäänud lahingutehnikat vabale ja tugevale pinnasele. Samuti on reeglina varustuses võrdlemisi suure tõstejõuga kraana, mille abil on võimalik lahinguvälja vahetus läheduses läbi viia tehnilist teenindamist või oluliste osade (näiteks mootori) kiirvahetust. Evakueerimistankil on kinnitused, mis võimaldavad liikumisvõimetu roomik- või ratasmasina äravedu. Et võimaldada tehnilise abi ja evakuatsiooni agregaatide paigaldamist, puudub evakueerimistankil pöördtorn koos tanki põhirelvastusega. Tavaliselt piirdub relvastus kuulipildujaga ja suitsugranaadiheitjatega, mida kasutatakse enesekaitseks.
Evakueerimistanke kasutatakse, et lahingus rivist väljalöödud, kuid taastamiskõlblik või vähemalt varuosadeks kõlbav soomustehnika on kasulik tootmiskulutuste kokkuhoiuks, lahinguväljalt ära toimetada . Kuna see tegevus oli omakorda seotud sageli suure lahingulise ohuga ja nõudis tugevajõulist, maastikku läbivat abimasinat, hakati evakueerimistanke tootma tavaliste lahingutankide modifikatsioonidena.
Tänapäeval toodetakse evakueerimistanke praktiliselt kõigi tuntumate lahingutankide modifikatsioonina. Evakueerimistankid on peamiselt soomusväe remondiallüksuste relvastuses.
Ajalugu.
I Maailmasõja ajal brittide Mark IV „päästetank”
Babõn Jar

Babõn Jar (endises kirjaviisis Babi Jar; ukraina keeles "Бабин Яр", vene keeles "Бабий Яр") on jäärak Ukraina pealinnas Kiievis, kus teise maailmasõja ajal 29. ja 30. septembril 1941 hukati Saksa okupatsioonivõimude korraldusel 48 tunni jooksul üle 33 000 juudi mehe, naise ja lapse.
Saksamaa lõhenemine

Saksamaa lõhenemiseks nimetatakse Teise maailmasõja järgset Saksamaa jagunemist. 
Teise maailmasõja lõppedes jagati Saksamaa võitjariikide USA, Suurbritannia, Prantsusmaa ja Nõukogude Liidu vahel okupatsioonitsoonideks. Berliin jagati Ida- ja Lääne-Berliiniks. Läänetsoonides kasutusele võetud vääring kehtestati ka lääneliitlaste kontrolli all olnud Lääne-Berliinis. See allutas pool linna majanduslikult Saksamaa lääneosale ja NSV Liit ei saanud seda linnaosa Nõukogude okupatsioonitsooniga majanduslikult siduda. Vastuseks sulges NSV Liit kõik Lääne-Berliini Saksamaa läänetsoonidega ühendanud maismaa- ja raudteed. Mais 1949 kuulutati kolmes läänetsoonis välja Saksamaa Liitvabariik, idatsoonis ja Ida-Berliinis Saksa Demokraatlik Vabariik.
Survetorustik

Survetorustik on torustik, mida mööda liigub surve all vedelik või gaas. Survetorustikule vastanduvad isevoolutorustikud, kus voolav aine pole surve all.
Enamasti on vool survetorustikes muutumatu. Olenevalt sellest kuidas arvutatakse survekadu, jagunevad survetorustikud lühikesteks ja pikkadeks torustikeks.
Veemajanduses kasutatakse ümara ristlõikega survetorustikke.
Ralf Kask

Ralf Erich Kask (24. september 1909 Vana-Vändra vald, Pärnumaa – 29. juuli 1977 Tallinn) oli eesti ühistegelane.
Õppis 1927–1938 Tartu Ülikoolis agronoomiat ja 1938–1939 õigusteadust, Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
1939–1941 töötas ta ETK konservitööstuses, 1941–1944 oli mobiliseeritud Punaarmeesse, oli 1945–1952 ETKVLi juhatuse liige ja aseesimees, 1952–1975 ETKVL Kurna (Vana-Aaviku) abimajandi juhataja.
Eesti NSV teeneline agronoom 1957.
Ignas Tõrmaküla

Ignas Tõrmaküla (kuni 1937 Hugo Tallenhof, 21. jaanuar 1908 Tõrma, Rapla vald, Harjumaa – 28. veebruar 1993 Toronto) oli eesti jurist, Informatsiooni Keskuse abijuhataja.
Õppis 1927–1932 (lõpetas cum laude) Tartu Ülikoolis õigusteadust, korporatsioon Rotalia vilistlane.
1933–1940 advokaadiabi Tallinnas, 1936–1940 Põllutöökoja peasekretär, 1940 Informatsiooni Keskuse abijuhataja.
1941 metsavend, 1943–1944 Soome sõjaväes, 1944 põgenes Eestist Saksamaale, asus 1947 Suurbritanniasse ja 1950 Kanadasse.
Olli Olesk

Olli Olesk (16. aprill 1906 Tartu – 26. veebruar 1988 Tartu) oli eesti advokaat ja tõlkija; vanim Minni Kurs-Oleski ja Lui Oleski neljast tütrest.
Õppis 1924–1928 (lõpetas "cum laude") Tartu Ülikoolis õigusteadust, Eesti Naisüliõpilaste Seltsi vilistlane.
1936–1939 vandeadvokaat Tartus, alates 1939 Tallinnas.
Karl August Hindrey lähedase tuttavana aitas sügisel 1944 peita kirjaniku Hans Kuuse nime all Iru vanadekodusse ja säilitas tema käsikirju.
Johannes Silvet

Johannes Silvet (kuni 1929 Johannes Schwalbe; 12. mai 1895 Tartu – 17. veebruar 1979 Elva) oli eesti keeleteadlane.
Õppis 1921–1925 Tartu Ülikoolis, mag. phil. 1925 (The Development of Milton's Blank Verse).
Tartu Ülikooli dotsent, sõnaraamatute koostaja.
August Siim

August Siim (7. märts 1904 Taevere vald, Viljandimaa – 21. juuli 1968 Tartu) oli eesti farmatseut.
Õppis Tartu Ülikoolis 1924–1925 õigusteadust, 1925–1926 arstiteadust, 1926–1930 (lõpetas "cum laude") rohuteadust, "mag. pharm." 1930 ("Toiduainete joodisisaldavusest"), "dr. pharm." 1939 ("Lisatis biokeemilisele joodiuurimisele Eestis. Joodimääramisest ja joodinivoost"), korporatsioon Sakala vilistlane.
1930–1936 apteegijuhataja Tartus, 1940–1941 ja 1944–1948 Tartu Ülikooli apteegi, 1941–1944 Narvamäe apteegi juhataja. Tartu Ülikooli ja Eesti Põllumajanduse Akadeemia õppejõud (1954 professor), 1953–1968 Eesti Põllumajanduse Akadeemia bioloogilise ja orgaanilise keemia kateedri juhataja.
Olaf Aule

Olaf Aule (22. november 1913 Tartu – 27. veebruar 1994 Bandhagen) oli eesti agronoom.
Ta õppis 1931–1938 (lõpetas 1938) Tartu Ülikoolis agronoomiat, mag. agr. 1940 ("Piima säilitamistemperatuuri ja jahutamise kiiruse mõju piima bakterisisaldusele"). Korporatsiooni Vironia vilistlane.
Ema päritolule tuginedes siirdus perekond Aule 1941. aastal põgenikena Saksamaale, kuid naasis juba järgmisel aastal Eestisse. Kaks aastat hiljem olid nad sunnitud uuesti Saksamaale põgenema.
1947. aastal siirdus Olaf Aule Rootsi. Seal osales ta Eesti Agronoomide Seltsis, Eesti Rahvusfondis ja Eesti Teaduslikus Seltsis. Aastail 1985–1993 Eesti Rahvusfondi juhatuse esimees.
Isiklikku.
Tema isa oli eesti poliitik ja pangandustegelane Eduard Aule, ema Sophie Aline (neiupõlvenimega Jehnich). Olaf Aulel oli vanem õde Ruth Mary, vanemad vennad Ilmar ja Erik ning noorem vend Olgred.
Belglaste kuningas

Belglaste kuningas on Belgia Kuningriigi riigipea. Praegune kuningas on Philippe I Saksi-Coburgi ja Gotha dünastiast.
Konstantin Elbing

Konstantin Elbing (29. jaanuar 1909 Tallinn – 28. aprill 1974 Rapla) oli eesti arst.
Ta lõpetas 1926. aastal Tallinna Linna Poeglaste Humanitaargümnaasiumi. Õppis Tartu Ülikoolis 1926–1937 (lõpetas 1937). Akadeemiliselt oli ta Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Ta oli Tartu Ülikooli naistekliiniku assistent. 1940. aastal oli ta Rakvere haigla günekoloogiaosakonna ordinaator. 
Põgenes 1944. aastal Saksamaale, tuli 1945. aastal Eesti NSV-sse tagasi. Alates 1947. aastast arst Tartu Riikliku Ülikooli naistekliinikus, seejärel Saaremaal ja Raplas.
Isiklikku.
Tema poeg on ajakirjanik ja kirjanik Peeter Elbing.
Rein Eliaser

Roman Rein Eliaser (3. aprill 1913 Tallinn – 1. mai 1953 Karaganda lähedal) oli eesti jurist ja ajakirjanik.
Ta lõpetas 1931. aastal Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Õppis aastatel 1932–1937 (lõpetas "cum laude") Tartu Ülikoolis, mag. jur. samas 1940 ("Kehtiv halduse administratiivse üldmenetluse õigus"). 
Aastatel 1943–1944 töötas ta ajalehe Postimees välisuudiste osakonna toimetajana Tartus. 
Arreteeriti 26. jaanuaril 1945, suri vangilaagris.
Isiklikku.
Tema isa Rein Eliaser oli Riigikohtu liige, Riigikogu IV ja V koosseisu liige. Õde Elga töötas Rootsis ajakirjanduses. Õde Rutt küüditati (koos emaga) 14. juunil 1941 Siberisse Tomski oblastisse Tšainski rajooni Makarevkasse; Eestisse naasis 1956. aastal, töötas seejärel juriskonsuldina mitmes ettevõttes; 1977. aastast elas õde Elga juures Rootsis, kus kirjutas kaks köidet mälestusi. Onu (ema vend) oli kirjanik August Gailit.
Eleonore Erma

Eleonore Erma (kuni 1934 Eleonore von Stürmer; 4. jaanuar 1908 Peterburi – 1986) oli Eesti keemik.
Õppis 1921–1928 Tartu Ülikoolis keemiat, "mag. chem." 1928 (magistritöö teema oli "Über die Verschiebung des hydrolytischen Gleichgewichts durch Adsorptionsvorgänge im System Elektrolyt-Wasser-Aluminiumoxyd").
1949. aastast elas USA-s. Suri Mehhikos Guadalajara linnas.
Erna Ernits

Erna Ernits (29. september 1908 Türi-Alliku mõis, Järvamaa – 29. november 1954 Tartu) oli Tartu Ülikooli raamatukogu ametnik.
Õppis 1927–1937 Tartu Ülikoolis, Eesti Naisüliõpilaste Seltsi vilistlane.
Alates 1931 Tartu Ülikooli raamatukogu kantselei-, hiljem arveametnik.
Franz Grant

Franz Michael Grant (5. november 1896 Orajõe vald, Pärnumaa – 18. august 1960 Stockholm) oli eesti arstiteadlane.
Õppis 1922–1923 Berliini Ülikoolis, 1923–1924 Lausanne'i Ülikoolis, 1924–1929 (lõpetas "cum laude") Tartu Ülikoolis, dr. med. 1935 (Vereringe uuringud pneumotooraksi puhul).
Alates 1928 Tartu Ülikooli I sisehaiguste kliiniku assistent, 1935 eradotsent, 1936–1937 teaduslik stipendiaat Viinis, Pariisis ja Berliinis, 1938 dotsent, 1940–1944 eripatoloogia, diagnostika ja teraapia professor.
1944 põgenes Rootsi.
Endel Krepp

Endel Krepp (kuni 1935 Endel Grepp, 15. november 1908 Ilmjärve vald, Tartumaa – 14. veebruar 1983 Stockholm) oli eesti majandusgeograaf.
Õppis 1929–1939 (lõpetas cum laude) Tartu Ülikoolis majandusteadust, 1939–1940 õigusteadust, mag. rer. oec. 1942 (Valdade majanduslik olukord ja territoriaalne ümberkorraldus Eestis). Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Põgenes 1944 Rootsi. Eesti Rahvusfondi esimees. 
Ta valiti 1966., 1968. ja 1970. aastal Eesti Komitee Asemike Kogusse.
Timotheus Grünthal

Timotheus Grünthal (29. juuni 1893 Rässa küla, Muhu-Suure vald, Saaremaa – 29. mai 1955 Lidingö) oli eesti jurist, riigikohtunik.
Elulugu.
Timotheus Grünthal lõpetas 1914. aastal Kuressaare Poeglaste Gümnaasiumi. Aastatel 1914–1916 õppis Peterburi ülikoolis (algul vanu keeli, seejärel õigusteadust) ja 1920–1922 Tartu Ülikoolis õigusteadust, "mag. jur." 1936 ("Pandiõiguse, eriti kinnispandiõiguse arengust Rooma, Saksa ja Balti õigustes").
Aastatel 1916–1917 võitles Esimeses maailmasõjas, osales 1917. aastast Eesti diviisi organiseerimisel Tallinnas, hiljem oli Muhu komandant.
Aastatel 1918–1920 oli Saare Maakonnavalitsuse esimees, 1921–1922 Tartu 1. jaoskonna kohtunik ja Tartu-Võru Rahukogu kohtuameti kandidaat ning 1922–1924 Tartu-Võru ja 1924–1928 Tallinna-Haapsalu Rahukogu liige, 1928. aastal tsiviilosakonna esimees, aastatel 1928–1939 Riigikohtu tsiviilosakonna liige ja 1939–1940 Riigikohtu esimees.
Aastatel 1935–1940 oli Timotheus Grünthal Tartu Ülikooli tsiviilprotsessi õppejõud. Ta oli Eesti Tööerakonna liikmena 2.–25. novembrini 1921 I Riigikogu liige, asendades Friido Kirssi. Pärast Grünthali tagasiastumist sai tema asemel Riigikogu liikmeks Aleksander Hint.
1944. aastal põgenes Grünthal Rootsi, kus töötas aastatel 1944–1947 arhiiviassistendina. Aastatel 1947–1955 oli ta Stockholmi Ülikooli riiklik stipendiaat. 
Isiklikku.
Tema vend oli Villem Grünthal-Ridala, abikaasa Vera Poska-Grünthal ning lapsed Ivar Grünthal ja Tanni Kents. Raoul Grünthal on tema poja Timotheuse poeg.
Mihkel Klaassen

Mihkel Klaassen (24. veebruar 1880 Sindi, Pärnumaa – 7. märts 1952 Eesti) oli eesti jurist, riigikohtunik (Riigikohtu administratiivosakonna esimees).
Lõpetas Tartu Õpetajate Seminari 1901 ja Moskva Ülikooli õigusteaduskonna 1913. aastal.
Töötas advokaadina Peterburis ja Paides, osales I maailmasõjas. 
Töötas Rakvere Ringkonnakohtu esimehe asetäitja ja esimees aastail 1919–1922, Tartu Ringkonnakohtu esimees 1922–1924. 
Riigikohtunik 1924. aastast, Riigikohtu administratiivosakonna esimees 1938. aastast. Ülema Kirikukohtu eesistuja. 1944. aastal Vabariigi Presidendi Asetäitja Valimiskogu liige.
Isiklikku.
Mihkel Klaassen oli ajaloolase ja professori Olaf-Mihkel Klaasseni isa.
Jüri Haldre

Jüri Haldre (kuni 1935 Jüri Grünthal, 5. mai 1896 Koigi vald, Järvamaa – 3. veebruar 1949 Tartu) oli eesti arst.
Õppis 1920–1924 (lõpetas "cum laude") Tartu Ülikoolis, dr. med. 1931 (Eksperimentaalsed uurimised x-kiirte toimest munasarja follikulaar-aparaadisse).
Tartu Ülikooli röntgenoloog ja õppejõud (1940 professor), eraarst.
Isiklikku.
Tema poeg Heiti Haldre (1928–2012) oli hüdrotehnikainsener ja vesiehituse õppejõud, pojapoeg Herkki Haldre oli aastatel 1992–1994 Eesti Raadio peadirektor.
Aita Kurfeldt

Aita Kurfeldt (kuni 1936 Auguste Therese Kurfeldt, perekonnanimi alates 1936 Hanko ja Kurfeldt-Hanko; tõlkijanimi ka Justa Kurfeldt; eesnimi alates 1939 Aita; 2. jaanuar 1901 Tallinn – 2. november 1979 Tallinn) oli eesti tõlkija ja tantsija.
Tallinna väikekaupmehe peres sündinuna õppis ta 1907–1917 Beljajeva eragümnaasiumis, 1920–1924 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas (stuudium katkes majanduslikel põhjustel) ja 1924–1927 balletti Gerd Neggo stuudios. Tantsijana alustas ta tööd Estonia teatris (1930–1931), pooldades veendunult modernset balletti. 1930. aastatel avaldas ta Eesti ajalehtedes ka tantsuteemalisi kirjutisi. 
Arstide nõudmisel oli ta siiski sunnitud balletist loobuma ning asus tegutsema tõlkijana, milleks Jüri Talveti hinnangul innustas Kurfeldti temaga 1936. aastal abiellunud poliitik, ärimees ja Skandinaavia kirjanduse tõlkija August Hanko.
Ülikooliharidust jätkas ta 1936. aastast eesti filoloogia ja rahvaluule alal, lõpetades "cum laude". 1942. aastal kaitses ta filosoofiamagistri kraadi etnoloogiaalase väitekirjaga "Pruudi kerjamise komme". Ta õppis filosoofiateaduskonnas veel ka 1944. aastal.
Sõjajärgseil aastail jätkas ta peamiselt tõlkijana. Kuna tema abikaasa August Hanko vahistati 1945. aastal poliitilistel põhjustel, lahutas ta abielu ning töötas ka muudel ametikohtadel, sealhulgas Moskva rändtsirkuse raamatupidajana.
Looming.
Kurfeldt tõlkis peamiselt vene ja romaani keeltest, aga ka näiteks rootsi keelest. Tema tõlkes jõudsid eesti keelde näiteks Miguel de Cervantes Saavedra "Don Quijote", Fjodor Dostojevski "Vennad Karamazovid", Gabriel García Márqueze "Sada aastat üksildust", Romain Rollandi "Jean-Christophe", Mihhail Šolohhovi "Vaikne Don", Anatole France'i "Kuningatar Hanejala praeköök", Rafaello Giovagnoli "Spartacus", Aleksei Tolstoi "Kannatuste rada" jpt maailmakirjanduse tippteoseid.
Eesti hispanist Jüri Talvet on kirjutanud: "Olen tingimusteta imetlenud Aita Kurfeldti tõlkeid, suunanud neid lugema noori kirjandusõppureid /---/ ning teda ühegi kahtluseta lugenud eesti hispanistika ja ühtlasi iberoromanistika rajajaks. Seda enam, et Aita Kurfeldt jõudis väga varakult, veel enne "Don Quijote" esimese osa esmast ilmumist, end avaldada ka uurimuslik-kriitilisel alal: tema sulest ilmus Tartus 1934. aastal lühimonograafia "Miguel de Cervantes Saavedra" – üks väheseid maailmakirjanduslikke monoteema käsitlusi eesti keeles raamatukaante vahel üldse".
Richard Indreko

Richard Indreko (25. veebruar 1900 Purdi vald, Järvamaa – 10. märts 1961 Stockholm) oli eesti arheoloog.
Õppis Tartu Ülikoolis 1923–1927 (lõpetas "cum laude"), mag. phil. 1932 ("Einige der ältesten steinzeitlichen Funde Estlands"), dr. phil. 1941 ("Keskmine kiviaeg Eestis").
Alates 1933. aastast oli Tartu Ülikooli õppejõud (1942–1943 Eesti ja naabermaade muinasteaduse professori kohusetäitja). Aastatel 1933–1937 juhatas väljakaevamisi Kunda Lammasmäel ja Asvas. 
1943 põgenes Soome, 1944 Rootsi. 
Tema teeneks on kõikide mesoliitiliste ird- ja kinnismuististe ning naabermaade ainest arvesse võttev Eesti selle perioodi asustuspildi uurimine, mis on kokku võetud paguluses ilmunud doktoritöös "Mittlere Steinzeit in Estland" ("Keskmine kiviaeg Eestis"). Mesoliitikumi osas lükkas ta ümber Eesti kiviaja varem kehtinud jaotuse luu- (Kunda) ja tulekivi- (Võisiku) kultuuriks ning sidus selle ühtseks kultuuriks. Lisaks mesoliitikumile keskendus ta maastiku ja inimasustuse seostele kiviajal, Eesti kiviaja elanike ja laiemalt soomeugrilaste päritolu küsimustele ning kiviaja kunsti temaatikale.
Paabel (ansambel)

Paabel on Eesti folkdžässi ansambel.
"Paabel läheneb pärimusmuusikale kaasaegse muusikalise vabameelsusega, põimides traditsioonilisi rahvalugusid džässiliku ja modernse heliloominguga, mis valminud bändisisese sünergiana."
"Oma pärimusmuusikast tuttava kordustepõhise kõla, džässilike rütmikeerdkäikude ja harmooniahüpetega ning rokiliku "live"-energiaga töötab Paabel mõjusa elusmuusika ansamblina, mis jõuab kohati välja "free jazzi" pärusmaale." Kaur Garšnek võrdleb Paablit King Crimsoni ja Soundgardeniga, aga ka Kasekese, Ultima Thule ja In Spega.
Paabel lõpetas tegevuse 2017. aastal.
Maks Roosma

Maks Roosma (ka Max või Max-Julius Roosma, kuni 1936. aastani Maksim-Julius Roosmann; 10. jaanuar 1909 Omuli vald – 3. detsember 1971 Tallinn) oli eesti klaasikunstnik.
Maks Roosma oli Eesti esimene kutseline klaasikunstnik ning üks eesti klaasikunsti teerajajaid, kes lõi oma koolkonna. Ta graveeris peamiselt mütoloogilisi figuure, hiljem ka portreesid.
Elulugu.
Maks Roosma lõpetas 1931. aastal Valga poeglastegümnaasiumi. Riigi Kunsttööstuskoolis omandas ta Günther Reindorffi käe all suurepärase joonistamis- ja graveerimisoskuse; aastal 1936 lõpetas ta kooli graafika erialal ja 1937 kristallilihvimise erialal. Seejärel õppis ta aastatel 1937–1938 Tšehhoslovakkias Nový Bori klaasitööstuskoolis ning praktiseeris eraateljeedes klaasimaali. 
1939. aastal sai Maks Roosma Riigi Tarbe- ja Kujutava Kunsti Koolist klaasikaunistamise rakenduskunstniku diplomi. Alates 1938. aastast oli ta Riigi Tarbe- ja Kujutava Kunsti Kooli klaasitöökoja juhataja. Aastatel 1944–1971 töötas Maks Roosma Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis klaasehistöö õppejõuna, aastast 1947 dotsendina, aastast 1960 professorina.
Ta uuris ka Eesti klaasitootmise ajalugu, juhatas arheoloogilisi väljakaevamisi ning koostas muu hulgas Hiiumaal Hüti külas 1628–1664 tegutsenud Hüti klaasikojast, monograafia "Hüti klaasikoda" (1966).
Mälestuse jäädvustamine.
Aastal 2007 asutas Eesti Kunstiakadeemia klaasikunsti osakond Maks Roosma nimelise loomingulise stipendiumi.
Togo vapp

Togo vapp on Togo ametlik vapp.
Vapp on kasutusel alates 14. märtsist 1962.
Kaks vibudega punast lõvi sümboliseerivad vaprust. Vibud ja nooled kutsuvad üles võitlema oma vabaduse eest. Tähed RT kollasel päikesekujulisel kilbil on lühend riigi prantsuskeelsest nimest "République Togolaise". Nende kohal lehvib kaks Togo lippu.
Ülaservas on lint prantsuskeelse deviisiga "Union, Paix, Solidarite" ('ühtsus, rahu, solidaarsus').
Zaza keel

Zaza keel ("Zazaki") on põhiliselt Türgi idaosas kõneldav iraani keel. 
Seda keelt kõnelevad zazad. Keele kõnelejaid on 1,5–2,5 miljonit.
Ansamblite loendid

"Siin on ansamblite loendid."
Nikolai Repnin

Nikolai Vassiljevitš Repnin (vene keeles "Николай Васильевич Репнин") (11. märts (ukj 22. märts) 1734 Moskva – 12. mai (ukj 24. mai) 1801 Moskva) oli Venemaa diplomaat ja sõjaväelane, Riia ja Tallinna asehaldurkonna ja Kuramaa Eesti-, Liivi- ja Kuramaa kindralkuberner 1792–1798, vürst.
Elulugu.
Repnin osales Seitsmeaastases sõjas, astudes vabatahtlikuna kindralfeldmarssali Stepan Apraksini armeesse. Ta ilmutas vaprust lahingus Groß-Jägersdorfi all, Königsbergi vallutamisel ja Küstrini piiramisel. 1758 ülendati ta kapteniks, 1760 oli ta juba polkovnik ja osales Zahhar Tšernõšovi korpuse koosseisus Berliini vallutamises. 1762 ülendati ta kindralmajoriks ja 22. septembril 1762 pälvis ta Püha Anna ordeni.
1762–1763 oli Repnin Venemaa saadik Preisimaal ja 1763–1769 Poolas, kus koordineeris nn Repnini seimi tegevust. Vene-Türgi sõjas juhatas Repnin diviisi ja korpust. 1775–1776 oli ta erakorralise saatkonna juht Türgis. Järgmises Vene-Türgi sõjas juhatas Repnin diviisi ja oli ajutiselt (Grigori Potjomkini äraolekul) Vene vägede ülemjuhataja.
Pärast krahv George Browne'i surma oli Repnin 1792–1798 Riia ja Tallinna asehaldurkonna kindralkuberner Riias ning ühtlasi Leedu kindralkuberner. 1795. aastal kui Poola jagamise tulemusel ühendati Venemaa keisririigiga endine Kuramaa vasallhertsogiriik mis Riia asehalduskonnaga, oli ta Eesti-, Liivi- ja Kuramaa kindralkuberner. 1796. aastast oli Repnin kindralfeldmarssal. Ta juhatas Vene vägesid Kościuszko ülestõusu mahasurumise ajal, kuid rohkem nimeliselt, sest põhivägesid juhatas Aleksandr Suvorov.
1798 saatis Paul I ta Berliini ja Viini, et eraldada Preisimaa Prantsusmaa võimu alt ning ühendada Habsburgide valdused ja Preisimaa sõjaks Prantsusmaa vastu. See missioon ebaõnnestus, misjärel Repnin läks 26. novembril 1798 erru ja suri Moskvas 24. mail 1801.
Perekond.
Repninil oli kolm abielust sündinud tütart ja vallaspoeg Ivan Pnin. Laialt räägiti, et Adam Jerzy Czartoryski olevat Repnini abieluväline laps Izabela Flemingiga. Repninil polnud seaduslikku meessoost järglast, kuid Aleksander I lubas tema tütrepojal Nikolai Volkonskil oma nime muuta ja oma vanaisa vappi kasutada.
Vahatahvel

Vahatahvel ("tabula cerata") koosneb enamasti puitraamist (vahel ka metallist, luust, elevandiluust raamist) ja sellele valatud vahakihist, millele pärast vaha jahtumist on võimalik kirjutada.
Et kirjutatav pind oleks vastupidavam ja selgesti loetav, segatakse vahale hulka värvaineid ja tahkumist suurendavaid lisandeid.
Soovitud tekst kantakse tahvlile krihvliga. Hiljem on võimalik pind uuesti tasandada ja kirjutamiseks taaskasutada.
Andmete kaitseks mahakulumise eest on tahvleid tihti seotud kahe ("diptühhon") või enama ("triptühhon, polüptühhon") kaupa kokku.
Säilivad materjali tõttu kõige paremini niiskes pinnases.
Vahatahvel on kasutusel juba alates antiigist ja läbi keskaja. Leidis laialdast rakendust arvepidamises ja kaubanduses tänu lihtsale käsitsusviisile. Vaatamata teksti suhteliselt viletsale säilivusele ja võimalusele seda kergesti võltsida, on vahatahvlitel mõnikord sõlmitud isegi lepinguid. Kasutusel väga erinevates ühiskonna gruppides koolilastest kuni riigiametnikeni.
Meile kõige lähemal on neid hulgaliselt leitud Novgorodist.
Queensberry

Queensberry on 2008. aastal loodud Saksamaa tüdrukutebänd. 
Bänd loodi telesaate "Popstars" Saksamaa versiooni "Popstars - Just 4 Girls" seitsmendal hooajal.
Bändi debüütalbum "Volume I" anti välja 12. detsembril 2008 saksa keelt rääkivates Euroopa riikides. Sellele järgnes promosingel "No Smoke". 
Esimene singel "I Can't Stop Feeling" anti välja veebruaris 2009. Video esilinastus oli 31. jaanuaril 2009 telekanali VIVA saates "NEU".
Diskograafia.
Singlid.
&lt;/br&gt;
&lt;/br&gt;
Enceladus

Enceladus (Saturn II) on Saturni kaaslane, Saturni kuude hulgas on suuruselt kuues. 
Enceladuse avastas William Herschel 1789. 
Hoolimata varajasest avastamisest polnud Enceladusest kuigi palju teada kuni 1980. aastate alguseni, mil temast möödusid Voyager 1 ja Voyager 2. Nende andmetel on Enceladuse läbimõõt ligikaudu 500 km, mis on umbes kümnendik Saturni suurima kaaslase Titani läbimõõdust.
Voyager 1 leidis, et Enceladuse orbiit paikneb Saturni E-rõnga tihedaimas osas. Sellepärast on oletatud seost rõngaga. Voyager 2 andmetel on Enceladusel hoolimata väiksusest mitmekesine pinnamood, mis ulatub vanadest tihedalt kraatritega kaetud aladest kuni tektoonilise tekkega umbes 100 miljoni aasta vanuste geoloogiliselt noorte pindadeni.
2005. aastal jõudis Enceladuseni kosmoseaparaat Cassini, mis sai lähedastel möödalendudel detailsemaid pilte tema pinnaelementidest. Enceladuse lõunapolaaraladelt leiti geisritaolisi krüovulkaane, mis purskavad veeauru ja tahket ainest, sealhulgas naatriumkloriidi kristalle ja jääosakesi. Enceladuselt on avastatud üle 100 sellise krüovulkaani Need purskavad välja ainest kokku ligikaudu 200 kg sekundis. Osa väljunud veeaurust langeb Enceladusele "lumena" tagasi, osa lendab kosmosesse. Oletatakse, et nii on tekkinud Saturni E-rõngas. Krüovulkaanid, lõunapolaaralalt avastatud sisemine soojusallikas ning kokkupõrkekraatrite vähesus näitavad, et Enceladus on ka praegu geoloogiliselt aktiivne.
Enceladus on orbitaalresonantsis Dionega.
Saturn tekitab Enceladusel loodeid, mis võivadki tekitada sisemist soojust ja geoloogilist aktiivsust.
2014. aastal teatas NASA Cassinilt saadud andmete põhjal, et Enceladuse lõunapolaaralal 30–40 km paksuse jääkihi all on umbes 10 km sügavune vedela vee ookean. Enceladus on üks tõenäolisemaid kohti Päikesesüsteemis, kus võib leiduda maavälist elu.
Peter Bredal

Peter Christian Bredal (ka Bredahl; vene keeles "Пётр Петрович Бредаль"; 1683 Trondheim – 1756) oli Norra mereväeohvitser Venemaa Keisririigi teenistuses.
Elulugu.
1703. aastal astus ta admiral Cornelius Cruysi soovitusel alamleitnandina Vene laevastikuga. 1709. aastal sai kaptenleitnandiks, 1710. aastal teenis Aasovi merel laevaülemana, 1712. asus teenima Balti laevastikus, aasta hiljem sai 4. järgu kapteniks.
7. augustil 1714 osales ta Hankoniemi lahingus (Riilahti lahing) Hanko juures. 
1715. aastal sai ta 3. järgu kapteniks ja seitsmest laevast koosneva eskaadri komandöriks. 20. aprillil 1715 lahkus Tallinnast nelja laevaga (Samson 36, Sv. Pavel 32, Sv. Petr 32 ja Diana 18 kahuriga) ründama rootslasi Läänemerel, ning tal õnnestus neist kolm (Enhdrning 18, Esperance 11 ja Stockholm Gallej 10 kahuriga) Vindavi juures sõjasaagiks võtta, millega naasis Tallinna mai alguses.
1717. aastast 2. järgu kapten ja 1720. aastast 1. järgu kapten.
Aastatel 1730–1732 oli ta Tallinna sadama kõrgeim komandör.
1731. aastal kanti kontradmiral Bredal Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse. 
1733. aastal asus kõrgeima komandörina juhtima Arhangelski sadamat ja võttis Peter von Lacy juhtimisel osa 1736. aastal Vene-Türgi sõjas toimunud Azovi vallutamisest.
1739. aastal sai ta viitseadmiraliks.
Perekond.
Abiellus hollandi päritolu Taani-Norra kindrali Wyllem de Coucheroni (surn. 1689) (inglise "") pojatütre Blanceflor Sophie Coucheroniga. Abielust sündis:
Themur Iakobašvili

Themur Iakobašvili (gruusia თემურ იაკობაშვილი; sündinud 3. septembril 1967 Thbilisis) on juudi päritolu Gruusia politoloog, diplomaat ning poliitik.
2010. aasta novembris määrati Iakobašvili Gruusia suursaadikuks Ameerika Ühendriikides. Selles ametis oli ta kuni 2013. aasta novembrini.
31. jaanuarist 2008 kuni 2010. aasta novembrini oli Iakobašvili integratsiooni riigiminister. Tema vastutusalaks olid Abhaasia ja Lõuna-Osseetia konflikte puudutavad küsimused.
Lõpetanud Thbilisi Riikliku Ülikooli füüsikateaduskonna. 
Valdab gruusia, heebrea, vene ja inglise keelt.
Abielus, kaks last.
Mińsk Mazowiecki

Mińsk Mazowiecki on linn Poolas Masoovia vojevoodkonnas, Mińsk Mazowiecki maakonna keskus. Asub Varssavist 40 km idas. 
Asulat nimetati algul "Mieńsk", "Mensk" või "Mińsk". Sai linnaõigused 1421. aastal nimega Mińsk. 
Aastal 1549 asutas Mikołaj Wolski Sendomierzi linna, mis 1695 liideti Mińsk Mazowieckiga.
Aastal 1868 sai linna nimeks Nowomińsk. Praegune nimi on linnal 7. juulist 1916.
Ylakiai

Ylakiai on alev Leedus Skuodase rajoonis, Ylakiai valla halduskeskus.
Ylakiais asuvad gümnaasium ja raamatukogu.
Nimi.
Kohalike legendide kohaselt pääsenud Bareikiai kiriku vaimulik linna hävingust ja asunud elama Ylakiaisse, kuhu asutas siis uue kiriku. Tema terava nägemise järgi (toonases murdes oli terav silm "yla akis") sai siis Ylakiai ka nime.
Muinsusmälestised.
Vana Ylakiai keskus ja sealne tänavaplaneering on kaitse all. Muinsusväärsusteks on 1894. aastal ehitatud katoliku kirik ja aastal 1904 ehitatud kabel, maja aadressil Dariaus ir Girėno g. 6 ja hooned aadressil Sedos g. 11. 
Väljaspool keskust asuvad samuti mõned mälestised. Ylakiai vana juudi surnuaed on kultuurimälestisena kaitse all, samuti on seda alevi elanike hukkamis- ja matmispaik. Kaitse all on ka mälestusmärk Jonas Basanavičiusele.
Ajalugu.
Asulat on esmamainitud 1568. aastal. Kuni XVIII sajandini kuulus asula Sapiehadele.
1701 ehitati esimene kirik. Aastal 1773 kanti asula esimest korda kaardile alevina. Tegemist oli siiski väikese aleviga, mis mõnele kaardile jõudis külana.
Aastal 1894 avati alevis kool, samuti hakkas tegutsema salakaubavedajate pood, kus müüdi leedukeelseid raamatuid. Pood hakkas avalikult tegutsema aastal 1905. Kuni aastani 1917 olid Ylakiai hooned valdavalt puidust, seetõttu laastasid alevit tihti tulekahjud.
Teise maailmasõja ajal hukkasid Saksa okupatsioonivõimud 475 alevi elanikku, nende seas 465 juuti. Nende hukkamis- ja matmispaik on muinsuskaitse all. Alev kaotas sõja ajal üle poole oma elanikkonnast. Pärast sõda tegutsesid alevi ümbruskonnas Leedu metsavennad.
2004 avati helilooja Bronius Jonušase muuseum.
Maljuta Skuratov

 
Grigori Lukjanovitš Skuratov-Belski (Григорий Лукьянович Скуратов-Бельский, rohkem tuntud kui Maljuta Skuratov (Малюта Скуратов); surnud 1. jaanuaril 1573) oli üks opritšnina juhtidest Ivan IV valitsusajal.
Nooruses oli ta kirikus kellalööja ja ikoonide lambisüütaja. 
Ta astus tsaar Ivan Julma loodud opritšninasse ning võttis nimeks Maljuta Skuratov. Õige pea paistis ta silma eriti julmade vägivallategude tegijana ja oma halastamatusega. Ta võitis sellega tsaari usalduse. Koos tsaariga tapsid nad avalikult inimesi, enamasti neid tükkideks raiudes, elusalt põletades või kividega surnuks loopides. Maljuta tappis tihti rohkem kui 100 inimest päevas. 1569. aastal kägistas ta surnuks Moskva endise metropoliidi Filipp II. Bojaar Ivan Tšeljadnin-Fjodorovi karistamise osana kägistas Maljuta surnuks umbes nelikümmend inimest. Ta viis bojaaride naispereliikmeid tsaarile ja tema lähikondlastele vägistamiseks.
1567. aastal lisati Maljuta Liivimaale tehtud sõjakäigus osalenud rügemendi nimekirja.
1569. aastal vahistas ta tsaari käsul vürst Vladimir Staritski kahtlustatuna vandenõus.
1570. aastal korraldas ta Tveri, Toržoki ja Novgorodi veresauna. Pärast veresaunu sai ta duuma liikmeks. 1572. aastal osales Skuratov koos tsaariga Leedu ja Krimmi vaherahude läbirääkimisel, sai vojevoodiks.
Skuratov juhtis Ivan Julma käsul opritšnina laiali ajamist.
Maljuta tütar abiellus Boriss Godunoviga, kellest sai hiljem tsaar.
Maljutat on hinnanud Jossif Stalin ja Vladimir Putin.
Maljuta Skuratov ja Eesti.
1. jaanuaril 1573 osales Maljuta Paide piiramisel ning sai surma musketikuuli tõttu. Paide garnisoni vangilangenud praeti elusalt ja loobiti mööda põlde laiali. Maljuta Skuratov maeti Jossif-Volokolamski kloostrisse Venemaal.
1886. aastal püstitati Mäo väljale Vene riiki admiralina teeninud parun Olaf von Stackelbergi eestvedamisel 8,5 meetri kõrgune Mündi dolomiidist obelisk 1573. aastal Paide piiramisel hukkunud venelastele, sealhulgas Maljuta Skuratovile.
Singapuri jõgi

Singapuri jõgi on jõgi Singapuri saarel Singapuris Kesk-Singapuri ringkonnas. 
Jõgi saab alguse saare keskosast. Selle pikkus on 11 km. 
Jõe suudmes asus 13. sajandil asula, mille juurde tekkis sadam.
Üle jõe on rajatud üle kümne silla.
Canon EOS 450D

Canon EOS 450D (mujal regioonides tuntud ka nimega EOS Rebel XSi ja EOS Kiss X2) on 12,2 megapikslise CMOS-sensoriga peegelkaamera. Antud EOS seeria peegelkaamera toetab EF- ja EF-S-seeria objektiive ja EX-seeria välklampe.
Dagmar Oja

Dagmar Oja (sündinud 8. juulil 1981) on eesti laulja.
Oja on kasvanud üles ja lõpetanud põhikooli Ida-Virumaal Avinurmes ning õppinud Tallinna Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis laulu. Tema esimene suurem avalik ülesastumine oli Eesti Televisiooni saatesarjas "Kaks takti ette" (1999), kus ta jõudis finaali. 
Lavatöö.
Kooli ajal (ent aeg-ajalt ka hiljem) on Dagmar Oja esinenud Mare Väljataga kvintetis. Ta on olnud ansamblite (Slobodan River, Liis Lemsalu bänd, 2 Quick Start jpm) ja solistide (Ines, Sahlene, Maarja, Ivo Linna, Anne Veski jne) taustalaulja. 
Ta on tausta laulnud Eurovisiooni lauluvõistlusel (2002, 2006, 2016, 2017, 2019) ning korduvalt ka selle laulukonkursi Eesti eelvoorudes (aastast 1998). Lisaks on ta laulnud tausta võistlusliku telesaate "Eesti otsib superstaari" kõikidel hooaegadel. Oja on taustalaulja või koorilauljana üles astunud muusikalides "Romeo ja Julia" (Eesti Nuku- ja Noorsooteater 2006), "Nii on meil moes!" (Muusikaliteater 2008), "Shrek" (Nukuteater 2013), "Billy Elliot" (Noorteater 2015) jm.
Isiklikku.
Dagmar Oja elab Tallinnas, peres kasvab tütar Laura Lee.
Haapsalu härraskond

Haapsalu härraskond oli 1628–1691 Läänemaal eksisteerinud Rootsi kuninga läänivaldus.
Härraskonna teke.
Rootsi kuningas Gustav II Adolf müüs 1624. aastal Haapsalu linnuselääni koos Haapsalu linna ja sealse kindlusega krahv Jakob De la Gardie'le. Viimane ühendas selle oma teiste Läänemaal ja Harjumaal asuvate maavaldustega ning moodustas neist 1628. aastal Haapsalu härraskonna, mida valitsesid asehaldurid (sh. Engelbrecht von Mengden, Heinrich von Knorring ja Arend von Burghausen). Administratiivselt oli härraskond Läänemaast eraldatud..
Härraskonna hilisem ajalugu.
Pärast krahv Jakob De la Gardie surma päris tema valdused poeg krahv Magnus Gabriel De la Gardie. 1655. aastal pantis ta Haapsalu linna ja linnuse koos mõisatega krahv Otto Wilhelm von Königsmarckile. Viimase suguvõsa haldaski valdust kuni Suure reduktsioonini (1691).
Härraskonna koosseis.
Selle koosseisu kuulusid järgmised valdused: Haapsalu linn ja selle ümbrus, Ridala kihelkonnas Käblamõisa ("Kebbeldorf"), Uuemõisa ("Neuenhof") ja Võnnu ("Wenden"), Lääne-Nigula kihelkonnas Taebla ("Taibel") ja Uugla ("Udenküll"), Martna kihelkonnas Ehmja ("Echmes"), Keskvere ("Keskfer"), Ohtla ("Ochtel"), Patsu mõis ("Patz"), suurem osa Noarootsi kihelkonnast, terve Vormsi saar ja ¾ Hiiumaast koos sealsete mõisatega (Kõrgessaare ("Hohenholm"), Putkaste ("Putkas"), Pühalepa ("Pühhalep"). Peale selle olid härraskonna koosseisus Piirsalu ("Piersal") Kullamaa kihelkonnas ning Kolga ("Kolk") ja Kiiu ("Kida") mõis Kuusalu kihelkonnas. De la Gardiede nimel haldas seda suurvaldust asehaldur, kes resideeris Haapsalus; talle oli allutatud ka Haapsalu raad.
Nimetus "krahvkond".
Härraskonna kohta on mõnikord ekslikult kasutatud nimetust "Haapsalu krahvkond". Kalev Jaago hinnangul aga oli selline määratlus 17. sajandi allikates tundmatu. Krahvkonna mõiste tuli käibele alles 1930. aastatel Eestimaa rüütelkonna genealoogilises käsiraamatus.
Grete Lõbu

Grete Lõbu (sündinud 6. detsembril 1977) on eesti tele- ja raadioajakirjanik.
Haridus.
Grete Lõbu on lõpetanud Tallinna Reaalkooli ja Tallinna Pedagoogikaülikooli psühholoogia erialal.
Töö.
Grete Lõbu töötab Eesti Televisioonis alates 1998. aastast. Esimestel aastatel töötas ta seal ülikooliõpingute administraatorina (haridussaadete toimetuse assistendina). Hiljem on olnud paljude ETV, aga ka Kanal 2 ja TV3 telesaadete toimetaja. Tema toimetatud tuntumate saadete seas on näiteks "Tunnel", "Rusikas", "Kahvel", "Eesti muusika karikas", "Aastad muusikas", "Eesti kõige kõige" ja "Jõulutunnel". Suurt tähelepanu pälvis omas ajas Tuuli Roosma juhitud saatesari "Mamma mia".
Lõbu on juhtinud ETV saateid "Käi jala!", "Hommiku TV", "Tähelaev", suvesaadet "Suveniir" ja jõulusaadet "Jõuluks koju". Ta on olnud ka vabariigi aastapäeva vastuvõtu, laulupidude ning paljude muude suurülekannete saatejuht ja reporter.
Raadios alustas Grete Lõbu tööd 2003. aastal, juhtides Vikerraadios peamiselt hommikuprogrammi, eriprojekte ning saatesarju "Huvitaja" ja "Mis mõttes?".
2013. aasta septembrist juhib ta koos Marko Reikopiga Eesti Televisiooni argipäevasaadet "Ringvaade".
Isiklikku.
Grete Lõbul on ajakirjanik Margus Saarega kaks tütart Sofia Margaret ja Anna Magdaleena ning Mirjo Koitiga poeg Hans Kutt. 
Lõbu abiellus Koitiga 2022. aasta 4. märtsil.
Remo Savisaar

Remo Savisaar (sündinud 11. juunil 1978 Tartus) on eesti loodusfotograaf.
Tema fotosid ning kirjutisi on avaldatud mitmes ajakirjas ja raamatus. Näiteks ilmus tema foto Maroko kodukitsedest 2009. aasta veebruari National Geographicus. Samuti on ta võitnud arvukalt auhindu nii kohalikel kui ka rahvusvahelistel võistlustel.
Teletupsud

"Teletupsud" (originaalpealkirjaga "Teletubbies") on inglise lastesaatesari, mille idee autorid on Anne Wood ja Andrew Davenport. Sarja esimene saade läks telekanalis BBC Two eetrisse 31. märtsil 1997.
2018. aasta lõpu seisuga on sarja kokku (aastatel 1917–2021 ja 2015–2018) valminud 485 jagu.
Vitino

Vitino on naftasadam Venemaal Murmanski oblastis Kandalakša rajoonis. Sadam asub Kandalakša lahe rannikul Beloje More jaama lähedal Kandalakša linnast lõuna pool. 
Vitino sadam on rajatud 1995. aastal. Kuni 2001. aastani töötas see hooajati, alates 2001. aastast töötab sadam aasta läbi. 
Sadamat kasutatakse peamiselt toornafta ja naftatoodete väljaveoks. Sadama läbilaskevõime on kuni 8 miljonit tonni aastas.
Onega poolsaar

Onega poolsaar on poolsaar Venemaa loodeosas Arhangelski oblastis. Selle rannikut ümbritsevad Valge mere Onega laht edelast ja Dvina laht kirdest. Poolsaare kirderannikut nimetatakse Letni rannikuks. Poolsaare põhjapoolseim punkt on Uhnavoloki neem.
Poolsaare kõrgeim tipp on 212 m. Poolsaarel on mitu väikest järve, mis on omavahel jõgedega ühendatud. Poolsaare pinnas on soostunud. 
Onega poolsaarest lääne pool asuvad Solovetsi saared.
Poolsaarel paiknevad asulad Letnjaja Zolotnitsa, Lopšenga, Petrominsk Purnema ja Tamitsa.