tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Johannes Markus (Pauluse õpilane)

Johannes Markus (Markus 14:51.52; Ap. 12:12.13) pärines tõenäoliselt rikkast juudi perest, Jeruusalemmas. Maarja Magdaleena poeg (Apostlite teod 12:12) ja Alg-Johannese evangeeliumi koostaja. 
Esimest korda on temast otseselt juttu algkristlikus koguduses. Oli arvatavasti aasta 44. Peetrus oli ime läbi vabanenud Herodes Agrippa I vanglast ja läks ”"majja, kus elas Maarja, kes oli Johannese, lisanimega Markuse ema, ning kuhu üsna paljud olid kokku tulnud"” (Apostlite teod 12:12).
Markuse sugulane Barnabas oli algkoguduse liige. UT-is on mainitud üks tema tolleaegne heldekäeline tegu uute õpilaste heaks. Jeesus ilmselt tundis nii Barnabast kui ka tema tädi Maarjat ja tolle poega Markust (Apostlite teod 4:36.37; Koloslastele 4:10).
Johannes Markuse pidamine Maarja Magdaleena pojaks tugineb veel ka Lk 24:10, kus lauses: 
"Aga need olid Maarja Magdaleena ja Johanna ja Maarja, Jaakobuse ema, ja muud naised," asemel on osades käsikirjades tõlkevõmalus: 
"Aga need olid Maarja Magdaleena, Johannese ema ja Maarja, Jaakobuse ema, ja muud naised." 
See korrastab ka lause mõtte - emad ja naised, mis muidu on arusaamatu.
Sea Cadet Corps

Sea Cadet Corps (lühend SCC) ehk Merekadetikorpus on Suurbritannias kaitseministeeriumi toetusel tegutsev merendus- ja mereväe kallakuga vabatahtlik noorteorganisatsioon.
Kirjeldus.
Merekadetikorpusse kuulub ligikaudu 13 600 liiget vanuses 10–18 aastat ning ligikaudu 5900 täiskasvanud instruktorit ja juhti. 10–12-aastastele on moodustatud eraldi noorte merekadettide (Junior Sea Cadets) sektsioon. Eraldi sektsioonis on ka kuningliku merejalaväe kadetid.
Õpitakse näiteks rivi, meditsiini, laskmist, sukeldumist, navigatsiooni, meteoroloogiat, muusikat, meresidet, laevatehnikat, purjetamist ja muud mereasjandust. Tehakse ka füüsilisi treeninguid ja seiklustreeninguid.
Kasutatakse Briti mereväe vormiriietust ja nimetusi koos oma iseärasustega. Organisatsioonil on viis õppelaeva, millest suurim on brikk HMS Royalist.
Ajalugu.
SCC on üks vanemaid ja järjepidevamaid Suurbritannia noorteorganisatsioone. See on asutatud 1854. aastal. Algatajateks olid Krimmi sõjast naasnud meremehed, kes hakkasid moodustama vastavaid noorte gruppe.
1963. aastal ühendati kadetid sarnase temaatikaga tütarlaste organisatsiooniga.
André Brink

André Philippus Brink (29. mai 1935 Vrede, Free State – 6. veebruar 2015) oli Lõuna-Aafrika Vabariigi kirjanik ja Kaplinna ülikooli inglise kirjanduse professor.
André Brink kirjutas nii afrikaani kui ka inglise keeles.
Ta sündis Vredes (Free State'i provintsis Lõuna-Aafrika Vabariigis). Ta lõpetas 1952. aastal Lydenburgis (asub Mpumalanga provintsis) keskkooli. Aastatel 1953–1959 õppis ta Limpopo ülikoolis. Aastatel 1959–1961 ja 1967–1968 viibis ta Pariisis, ta promoveeriti aastal 1961 Sorbonne'is doktoriks.
Tema loomingust on eesti keeles ilmunud aastal 1988 romaan "Kuivvalge aeg" (inglise keelest tõlkinud Krista Kaer väljaandest "A Dry White Season"), romaan ilmus sarjas "Nüüdisromaan".
André Brink suri Amsterdami–Kaplinna lennureisil 6. veebruaril 2015 tromboosi tagajärjel; pärast seda, kui ta sai Belgias Université catholique de Louvain'ist audoktori tiitli.
Isiklikku.
Ta on olnud viis korda abielus, tema poeg Anton Brink on kunstnik.
Vigala valla volikogu

Vigala valla volikogu koosseis aastatel 1990–2016 oli järgmine:
Raudonė

Raudonė (saksa keeles vanasti ka "Raudonn") on alev Leedus Jurbarkase rajoonis, Raudonė valla halduskeskus. Raudonė asub Nemunase jõe põhjakaldal Panemunė regionaalpargi territooriumil.
Alevis on põhikool, kultuurimaja ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on Raudonė loss ja selle juures asuv park, lisaks veel aastal 1932 valminud katoliku kirik.
Raudonė tähendab leedu keeles "pruuni". Kuigi asula väljapaistvaim ja vanim ehitis on pruunidest tellistest loss, tuleneb asula nimi siiski seal voolavast Raudonė ojast.
Esimese kindluse ehitasid ristisõdijad alevi territooriumile juba aastal 1300. Praegune loss püstitati XVI sajandil, selle juurde tekkis ka asula. Aastal 1636 ehitati sinna kabel, aastal 1932 rajati selle asemele kirik. Nõukogude ajal asus seal kohaliku kolhoosi keskus. Alev sai Raudonėst aastal 1972.
Raudonė loss

Raudonė loss ("Raudonės pilis") on loss Leedus Jurbarkase rajoonis Raudonė vallas Raudonė alevis.
Ajalugu.
Algselt asus lossi kohal Saksa ordu Bayersburgi linnus, mis valmis pärast seda, kui leedulased olid hävitanud algse Bayersburgi praeguses Veliuona alevis. Linnus on Ida-Preisimaa legendi "Bayersburgi lossi neitsi" toimumispaik. Pärast Tannenbergi lahingut oli ordu sunnitud kindlusest loobuma.
Algselt oli linnus kohaliku riigimõisa keskuseks, kuid XVI sajandil andis Zygmunt II August selle Preisi kaupmehe Hieronymus Krispin-Kirschensteini valdusse. Tema poeg hakkas vana kindluse asemele uut lossi ehitama. Kindlustatud loss valmis aastaks 1610. Arvatakse, et renessansiajastule tüüpilise kindlustatud elamu arhitekt oli hollandlane Peter Nonhardt. Ehitise väljapaistvaim osa oli 33,5 meetrit kõrge torn.
XVIII sajandil läks loss Olędzkite suguvõsa valdusse. Nemad võtsid käsile hoone renoveerimise, projekti tegi arhitekt Laurynas Gucevičius. Hoone sai klassitsistliku ilme.
Aastal 1811 läks hoone Platon Zubovi valdusse. Ta lasi samuti hoone rekonstrueerida, palgates selleks arhitekt Cesare Anighini. Kompleksis jätkusid ehitustööd ka järgmise omaniku, Platon Zubovi vennatütre Sophia von Pirch-Kaisarova ajal. Hoone kujundati ümber uusgooti stiilis, samuti ehitati selle juurde aastal 1877 valminud kõrvalhoone, mida kasutati algul lao ja teenijate elupaigana, hiljem ehitati see ümber veskiks. Aastast 1898 olid omanikud Sophia von Pirch-Kaisarova tütretütar Sophia Waxell ja tema abikaasa José Carlos de Faria e Castro, pärast Sophia surma aga nende poeg Joseph Carlo de Faria e Castro, tema abikaasa Olga Kordaševskaja ja nende lapsed. 
Aastal 1937 loss võõrandati ja see anti üle Leedu Pangale. Teise maailmasõja ajal sai loss kannatada.
Aastal 1965 loss rekonstrueeriti arhitektide S. Čerškutė ja V. Jurkštase projekti järgi. Loss anti Raudonė põhikooli kasutusse. Aastal 1968 taastati ka lossi peatorn, mis avati külastajatele.
Park.
Lossi juures asub 26,8 hektari suurune park, mida hakati rajama XVI sajandi alguses. Pargis asub aastal 1977 valminud kõrvalhoone, mis tegutseb aastast 1923 veskina. Platon Zubov rajas parki ka paisjärve. Pargis asub mälestusmärk langenud Punaarmee sõduritele.
Pargis domineerivad kohalikud liigid: harilik vaher, harilik pärn, harilik saar, harilik tamm, harilik kuusk, harilik haab sookask ja arukask. pihlakad ja pajud. Sophia von Pirch-Kaisarova ajal lisati ka võõrliike, näiteks Euroopa lehiseid ja pähklipuid. Samuti kasvab seal harilik hobukastan. Vanim puu on harilik tamm, mille legendi kohaselt istutas Gediminas.
Neli monoloogi Püha Jüri asjus

"Neli monoloogi Püha Jüri asjus" on Jaan Krossi 1970. aastal ilmunud novell. Raamat ilmus Loomingu Raamatukogu sarjas. Raamatu kirjastas Perioodika. Raamatus on 54 lehekülge.
Raamatu peategelane on Madalmaades õppinud ja töötanud Tallinna maalikunstnik Michel Sittow.
Penn

Penn on mitme riigi või territooriumi endisaegne raha(ühik).
Eesti penn

Eesti penn oli 1918—1927 Eestis kasutusel olnud peenrahaühik. 1 penn oli võrdne 1/100 Eesti margaga.
Alates 6. maist 1919 anti välja väikeses formaadis 5-, 10-, 20- ja 50-pennised kassatähed, samuti jäid pärast 2. maid 1919 kuni 31. jaanuarini 1920 käibele 1 margast ja 1 rublast väiksemad välismaa rahad. Kiire inflatsiooni tõttu kaotas penn oma väärtuse, mistõttu alates 1922. aastast vermitud Eesti müntide väikseimaks nimiväärtuseks sai 1 mark. Pennivääringus kassatähed kaotasid oma kehtivuse enne krooni kehtestamist, 1. augustil 1927. Eesti krooni kehtestamisega 1. jaanuaril 1928 kaotati marga (mis muutus sendi nimetuse all uueks peenrahaühikuks) jagunemine pennidesse.
Ruudi Toomsalu

Ruudi Toomsalu (aastani 1935 Rudolf Tomson; 2. aprill 1913 Tallinn – 3. august 2002 Tallinn) oli eesti kergejõustiklane ja spordipedagoog.
Ta osales 1936. aasta suveolümpiamängudel Berliinis. 100 m jooksus jäi ta oma poolfinaalis ajaga 11,0 kolmandaks ja veerandfinaali ei pääsenud. Kaugushüppes sai ta tulemuseks 7,00 meetrit, mis teda finaali ei viinud.
1937. aastal võitis ta üliõpilaste maailmameistrivõistlustel kaugushüppes 7,29-ga hõbemedali.
1938. aasta Euroopa meistrivõistlustel Pariisis saavutas ta kaugushüppes 7,24 meetriga viienda koha. 200 meetri jooksus ta aga katkestas. 
Maetud Tallinna Metsakalmistule, spordirahva kvartalisse.
Simeon

Simeon oli Klopase poeg, ehk Jeesuse onupoeg. Jeruusalemma 2. piiskop.
Eusebiose arvates tapeti keiser Hadrianuse ajal, aga see võis olla juba mõni järgmine samanimeline (Jeesuse sugulane), sest pole usutav, et ta 120 aastat elas.
Toivo Averin

Toivo Averin (sündinud 27. detsembril 1951 Pärnu-Jaagupis) on Vigala valla volikogu liige ja endine vallavanem, Kivi-Vigala põhikooli majandusjuhataja ja tehnoloogiaõpetaja, Vigala Maarja koguduse juhatuse liige.
Ta lõpetas aastal 1970 Pärnu-Jaagupi Keskkooli ja aastal 1975 Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsandusteaduskonna.
Enn Roosi

Enn Roosi (sündinud 6. novembril 1958) on Vigala valla volikogu liige ja kuni 2025. aastani Vana-Vigala Tehnika- ja Teeninduskooli direktor.
Ta on lõpetanud 1977. aastal Pärnu-Jaagupi Keskkooli ja 1982. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia põllumajandustehnika insenerina.
Meelis Välis

Meelis Välis (sündinud 9. märtsil 1964 Jaamakülas) on koolijuht ja omavalitsustegelane.
Haridus.
Meelis Välis lõpetas 1982. aastal Pärnu 2. Keskkooli ja 1989. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-keemiateaduskonna keemik-pedagoogi kvalifikatsiooniga. 2007. aastal kaitses ta Tallinna Ülikooli Haapsalu Kolledžis pedagoogilise nõustamise erialal magistritöö "Õpimotivatsiooni languse põhjused ja toetamise võimalused Kullamaa Keskkooli II kooliastmes" ja sai haridusteaduste magistri kraadi. 2016. aastal lõpetas Tallinna Ülikooli matemaatikaõpetajana.
Töö.
1989. aastast töötas Meelis Välis Mihkel Aitsami nimelises Kutsekeskkoolis õpetajana ja aastatel 1991–1998 direktorina; ühtlasi õpetas ta ühel aastal ka Kivi-Vigala Põhikoolis ja Vana-Vigala Põhikoolis.
Aastatel 1998–1999 oli ta Pärnu-Jaagupi Keskkooli direktor, kuid jätkas selle kõrvalt tööd ka kutsekooli õpetajana. 1999. aastal valiti ta Vigala vallavanemaks, kuid jätkas ka seda ametit pidades tööd õpetajana.
Aastatel 2003–2020 oli ta Kullamaa Keskkooli direktor.
Poliitiline tegevus.
Ta oli alates 1993. aastast Vigala valla volikogu liige ja aastatel 1999–2002 Vigala vallavanem. 2020. aasta kevadest on ta Märjamaa vallavanem. 
Ta kuulub Reformierakonda (10. septembrist 2003).
Isiklikku.
Ta on abielus ja tal on viis last.
Ta laulab Vigala meeskvintetis ja on harrastusnäitleja Vigala Õpetajate Showtrupis.
Maret Järv

Maret Järv (sündinud 17. detsembril 1951) on meditsiinitöötaja, tervisedendaja ja omavalitsustegelane.
Haridus.
Lõpetas 2005. aastal Tallinna Ülikooli.
Ta on läbinud Eesti Punase Risti esmaabiõpetaja koolituse ja saanud tunnistuse, mis annab õiguse läbi viia esmaabi kursuseid.
Töö.
Maret Järv töötab Vigala Tervisekeskuse Vana-Vigala osakonna pereõena ning õpetab Vana-Vigala Tehnika- ja Teeninduskoolis esmaabi ning tööohutuse ja töötervishoiu aineid.
2012. aastal oli ta Rapla maavalitsuse aasta tervisedendaja tiitli nominent.
Osalemine kohaliku omavalitsuse poliitikas.
Maret Järv on osalenud kandidaadina kohaliku omavalitsuse valimistel alates 1993. aastast. Ta on olnud Vigala valla volikogu liige aastatel 1993–1999, 2000–2002 ja alates 2009. aastast käesoleva ajani. 1993. ja 1996. aastal valiti ta Vigala vallavolikogu liikmeks kohaliku valimisliidu "Koduvald" nimekirjas. 1999. aasta kohaliku omavalitsuse valimistel kandideeris ta kohaliku valimisliidu "Koostöö Vigala arenguks" nimekirjas ja ei osutunud valituks, kuid pääses volikogu liikmeks 2000. aastal asendusliikmena. 2002. aasta kohaliku omavalitsuse valimistel ta ei kandideerinud. 2005. aasta valimistel kandideeris ta Eestimaa Rahvaliidu nimekirjas, kuid ei osutunud valituks. 2009. aasta valimistel kandideeris ta valimisliidu "Vigalal Pole Viga" nimekirjas ja ei osutunud valituks, kuid pääses volikokku asendusliikmena. 2013. aasta valimistel kandideeris ta valimisliidu "Vigala Väega Värk" nimekirjas ja ei osutunud valituks, kuid pääses taas volikokku asendusliikmena.
Ta on Vigala valla volikogu sotsiaal- ja tervishoiukomisjoni esimees.
Jaan Viska

Jaan Viska (6. aprill 1947 – 23. oktoober 2018) oli koolijuht, Vigala valla aukodanik ja volikogu liige.
Ta lõpetas aastal 1972 Eesti Põllumajanduse Akadeemia maaparanduse erialal ja aastal 1995 Tallinna Pedagoogikaülikooli.
Ta töötas aastatel 1992–2003 Vana-Vigala Põhikooli direktorina. Samuti on ta tegutsenud Haimre põhikooli direktorina ja õpetajana Kivi-Vigala Põhikoolis.
Ta oli aastast 1996 Vigala valla volikogu liige. Ta kuulus 18. juunist 2002 Keskerakonda.
Joe B. Mauldin

Jr. Joe Benson Mauldin (8. juuli 1940 Lubbock – 7. veebruar 2015 Nashville) oli USA muusik, ansambli The Crickets basskitarrist.
2012. aastal lisati ta koos teiste bändiliikmetega Rock'n'rolli Kuulsuste Halli. Laulja Buddy Holly oli selle liige 1986. aastast.
Surnud 23. jaanuaril

"Siin loetletakse 23. jaanuaril surnud tuntud isikuid."
Pritsimeeste pidu

"Pritsimeeste pidu" on 1967. aastal Tšehhoslovakkia ja Itaalia koostööna valminud mängufilm. Filmi originaalpealkiri on "Hoří, má panenko".
Süžee.
Kohalikud vabatahtlikud tuletõrjujad korraldavad iga-aastase traditsioonilise peo. Kuid kõik ei kujune nii, nagu planeeritud. Iludusvõistlusest kujuneb jabur farss ja loterii auhinnad varastatakse ära. Vahepeal läheb üks läheduses asuv maja põlema, kuid saamatuse ja oskamatuse tõttu ei oska vabatahtlikud tuletõrjujad olukorraga toime tulla ning maja põleb maha. Seejärel pidu jätkub. Kui auesimehele hakatakse hinnalist mälestuseset üle andma, siis selgub, et ka see on varastatud.
Filmis on nähtud allegoorilist satiiri sotsialistliku süsteemi aadressil.
Palanumägi

Palanumägi on liivakivipaljand ehk pae Ahja jõel, Saesaare paisjärve ääres jõe vasakkaldal Kiidjärve sillast umbes 1,1 km allavoolu.
Palanumägi asub Ahja jõe ürgoru maastikukaitsealal, jõe looke idaserval. Palanumägi on Burtnieki lademe Härma kihistiku liivakivipaljand, umbes 100 m pikk. Paljand on järsuseinaline, langeb otse vette ja on kuni 8 m kõrge.
Paljandi keskosas, üle 2 m veepiirist on sissevarisenud koopa ava. Palanumäe juures lõpeb Saesaare paisjärv, ehkki suurveega võib üleujutatud ala ulatuda kuni Kiidjärve veski paisuni.
Paljand on vaadeldav jõelt ning vastaskaldalt, RMK Roiupalu õpperajalt.
Jeesuse sugulased

Jeesuse sugulased on 1. sajandil pKr Palestiinas elanud Taaveti soost inimesed, keda mainivad antiikaja allikad. Nende täpse tuvastamise seisukohast on põhiprobleem samade nimede (Maarja, Johannes jms) kordumises ning kreeka-rooma varjunimede kasutamises.
Kristiina Jõgi

Kristiina Jõgi (sündinud 20. augustil 1972 Tallinnas) on eesti vaimulik.
Ta lõpetas aastal 1990 Tallinna 20. Keskkooli ja aastal 1993 Viljandi Kultuurikolledži raamatukogunduse erialal. Aastatel 1999–2003 õppis teoloogiat EELK Usuteaduse Instituudis ja aastatel pastoraalseminaris. Ta ordineeriti 25. novembril 2002 Nõmme Rahu koguduse diakoniks ja 10. augustil 2004 õpetajaks.
Ta töötas aastatel 1993–1999 mitmes raamatukogus.. Aastatel 2002–2003 oli ta Nõmme Rahu koguduse diakon, aastatel 2003–2004 oli ta Vigala Maarja koguduse diakon. Ta on aastast 2004 Vigala Maarja koguduse õpetaja.
Ta töötab Vigala Maarja koguduses aastast 2003. Lisaks on ta aastast 2018 Pärnu-Jakobi koguduse hooldajaõpetaja.
Kathrine Windfeld

Kathrine Windfeld (21. august 1966 Kopenhaagen – 6. veebruar 2015 Kopenhaagen) oli taani filmilavastaja.
Windfeld õppis aastail 1990–1995 Poola Rahvuslikus filmikoolis Łódźis ja 1994–1996 Briti riiklikus filmi- ja telekoolis.
Jaak Jaaniste

Jaak Jaaniste (25. mai 1944 Tallinn – 3. august 2025) oli eesti astronoom ja teaduse populariseerija.
Elulugu.
Lõpetas 1962 Tallinna 1. Keskkooli ja 1970 Tartu ülikooli füüsikaosakonna.
Töökohad:
Teadustöö.
Kandidaadiväitekirja astrofüüsikas "Hüpergalaktilise struktuuri päritolu ja evolutsioon", juhendaja Enn Saar, kaitses 1978 AAI-s.
Uurinud universumi rakustruktuuri, galaktikate ruumjaotust, protosuperparve jagunemist galaktikateks ning galaktikate vastastikmõju selle areneva struktuuriga. Osales orbitaaljaama "Saljut" fotomeetri "Mikron" projekti ettevalmistamises.
Temalt on ilmunud üle 20 teaduspublikatsiooni ning ka aimekirjutisi.
Aleksander Arulaid

Aleksander Arulaid (24. mai 1924 Tallinn – 9. juuli 1995 Tallinn) oli eesti maletaja ja insener.
Ta lõpetas aastal 1941 Tallinna 10. Keskkooli ja aastal 1951 Tallinna Polütehnilise Instituudi elektrimasinate ja -aparaatide erialal.
Ta tuli kolm korda (1948, 1955, 1964) males Eesti meistriks.
Boriss Baljasnõi

Boriss Baljasnõi (26. juuni 1957 Žõtomõris) on Eesti luuletaja, tõlkija, pedagoog, kirjastaja.
Ta on avaldanud luuletusi, jutustusi ja tõlkeid ajalehtedes Molodjož Estonii ja Den za Dnjom.
Tema luuletusi on ilmunud ajakirjades Looming, Tallinn, Raduga, Võšgorod ja Družba narodov. 
Ta on tõlkinud Marie Underi, Betti Alveri, Karl Ristikivi, Kalju Lepiku, Mats Traat, Aleksander Suumani, Priidu Beieri, Aado Lintropi, Ellen Niidu, Leelo Tungla, Doris Kareva, Ott Arderi, Teet Kallase, Heljo Männi, Juhan Viidingu ja teiste eesti luuletajate luulet vene keelde.
Baljasnõi on Eesti Kirjanike Liidu liige.
Ta õpetab Tallinna Ülikoolis suulist ja kirjalikku tõlget ning tõlketoimetamist.
Jaak Jaagus

Jaak Jaagus (sündinud 24. detsembril 1956 Tartus) on eesti klimatoloog ja õppejõud. 
Elulugu.
Ta sündis inseneri peres.
Lõpetas 1975 Tartu 7. Keskkooli ja 1980 Tartu ülikooli geograafiaosakonna.
Töökohad:
Teadustöö.
Geograafiakandidaadi väitekirja "Meteoroloogiliste väljade ajalis-ruumiline muutlikkus ja selle mõju odra saagi kujunemisele Eesti NSV territooriumil" (juhendaja Olev Avaste) kaitses 1989 Leningradi Hüdrometeoroloogiainstituudis.
Uurimisalad: 
Avaldanud üle 80 teaduspublikatsiooni.
Aino Bāliņa-Karmo

Aino Bāliņa-Karmo (neiupõlvenimi Aino Lõhmus; 3. mai 1935 Imavere vald, Käsukonna küla – 31. mai 2023) oli Eesti-Läti džässlaulja. 
Ta oli Raimonds Paulsi juhitud Riia estraadiorkestri solist Riias ja Oleg Lundströmi orkestri solist Moskvas, samuti džässorkestri Horre Zeigeri Big Band solist.
Isiklikku.
Ta oli abielus Läti pianisti Ermens Bāliņšiga, hiljem Heldur Karmoga.
Otto Benecke

Otto Benecke (3. märts 1849 Jõhvi – 7. märts 1927 Würzburg) oli poliitik, III Riigiduuma saadik (Eestimaa kubermangust). 
Otto Benecke lõpetas Tallinna kubermangugümnaasiumi ja Tartu ülikooli ning oli 1872. aastal Eestimaa kubermanguvalitsuse ametnik, seejärel aga tegutses Tallinna rae teenistuses raeadvokaadina ja alates 1875. aastast raesekretärina. 
Kui Tallinna linna kohaliku omavalitsusorganina moodustati Tallinna Linnavalitsus 1887. aastal 26. märtsil, sai jurist Otto Benecke Tallinna linnasekretäriks. Pärast Tallinna linnasekretäri ameti üleandmist eestlaste valimisvõidu järel 1905. aastal Mihkel Pungale jätkas ta Tallinna Linnavolikogu liikmena.
Ta oli üks neljast Eestimaa kubermangust valitud III Riigiduuma saadikust.
Eesti iseseisvumise järel oli ta aastatel 1919–1922 Eestimaa Kirjandusühingu esimees.
Theophile von Bodisco

Theophile von Bodisco (ka "Theophile Magda Eugenie von Bodisco", neiupõlvenimega "von Wistinghausen"; 15. märts 1873 Tallinn – 17. juuni 1944 Bad Schachen, Lindau lähedal) oli baltisaksa naiskirjanik.
Friedrich Brenner

Friedrich Christian August Brenner (2. juuni 1815 Eisleben – 11. november 1898 München) oli saksa päritolu Eesti organist, muusikapedagoog ja helilooja.
Otto von Budberg

Parun Otto von Budberg (täisnimi saksa keeles Otto Bernhard Freiherr von Budberg-Bönninghausen, vene keeles Отто́н Рома́нович Бу́дберг; 18. veebruar 1850 Tallinn Eestimaa kubermang Venemaa keisririik – 17. veebruar 1907 Kivi-Vigala Haapsalu kreis Eestimaa kubermang Venemaa keisririik) oli Eestimaa mõisnik ja rüütelkonnategelane.
Budbergide suguvõsast pärit parun Otto Bernhard von Budberg sündis Vanamõisa mõisniku ja Eestimaa rüütelkonna sekretäri parun Reinhold (Roman) Friedrich von Budberg-Bönninghauseni (1816–1858) ja Vanamõisa ning Seira pärijanna vabapreili Alexandra Elisabeth Clodt von Jürgensburgi (1829–1898) vanima lapsena.
Ta õppis 1863–1869 Tallinna Toomkoolis ja 1869–1875 Tartu ülikoolis õigusteadust. Ta oli 1881. aastast Vanamõisa ja Seira mõisnik ning tegutses Haapsalu kreisi meeskohtu assessori, adrakohtuniku, kreisikohtunikuna, oli Läänemaa kreisi koolikomisjoni liige, Kuuda Õpetajate Seminari kuraator. 
Otto von Budberg oli 1881–1893 Läänemaa kreisisaadik, Läänemaa ülemkirikueestseisja, 1893–1902 Eestimaa rüütelkonna peamees ja hiljem Eestimaa maanõunik ning Venemaa keisririigi Riiginõukogu liige.
Aastatel 1905–1907 oli ta Eestimaa Põllumajanduse Seltsi esimees, Eestimaa Kirjanduse Ühingu president.
Talle kuulus Vanamõisa (Võhma-Vanamõisa) mõis, Kirbla kihelkonnas ja Seira mõis Haapsalu kreisis.
Ta mõrvati 17. veebruaril 1907 Kivi-Vigalas, tema 1905. aasta revolutsioonist osavõtnud sotsiaaldemokraatidest Anton Holunder, Aleksander Donner ja Jakob Leis jt. terroristide lendsalga röövmõrtsukad, kes Põhja-Eestis riisumiste ja röövmõrtsukatöödega kogusid raha revolutsiooni otstarbeks, tabati. Budbergi tapmises mõisteti 1908. aastal Anton Holunder, Voldemar Johanson ja Eduard Sommer Peterburi sõjaringkonnakohtu väljasõiduistungil Tallinnas surma. Holunder ja Johanson poodi Rahumäe tee äärde männi otsa. Teistele kohtualustele määrati karistuseks eri pikkusega sunnitöö, ja seda mitte ainult Budbergi tapmise, vaid ka muude kuri­tegude eest.
Budberg maeti 24. veebruaril 1907 Tallinna Kopli kalmistule.
Perekond.
Otto von Budberg abiellus 17. augustil 1882 Aasperes vabapreili Elisabeth Alexandrine von Dellingshauseniga (1860–1896), kes oli Aaspere mõisniku ja Eestimaa rüütelkonna peamehe Nikolai von Dellingshauseni ja Alexandrine von Weissi tütar. Abielust sündisid:
Maakri tänava sünagoog

Maakri tänava sünagoog oli sünagoog Tallinnas aadressil Maakri tänav 5 (praegu ligikaudu Rävala pst 6). 
"Juutide Suur Koraalne Sünagoog" ehitati 1884. aastal Härjapea jõe kaldale, Maakri tänava ja tolleaegse Väike-Tartu maantee (hilisema Sakala) ristmikule neoromaani stiilis hoonena Nikolai Thamm vanema projekti järgi. Sünagoogi alla kuulus ka Siselinna kalmistu piirkonnas asunud Tallinna vana juudi kalmistu, kuhu arhitekt Thamm projekteeris samuti paekivist historitsistliku vahimaja, millel oli sünagoogihoonega arhitektuurilisi sarnasusi.
Sünagoog ja selle kõrval asunud juudi kool said katkematult tegutseda enam kui pool sajandit. Teise maailmasõja ajal, 1941. aasta suve lõpus muutsid Saksa okupatsioonivõimud sünagoogi sõjaväelaoks.
1944. aasta Tallinna märtsipommitamisel Nõukogude lennuväe poolt sünagoog hävis tules. Selle hoone varemed lammutati 1947. aastal.
1945. aastal lubas ENSV Ministrite Nõukogu juures tegutsev usuasjade nõukogu avada juutidel palvetoa Kreutzwaldi tänaval pooleli jäänud Pauluse kiriku ruumes. Pärast selle hoone lammutamist hotell Kungla ehitamise tõttu kolis palvemaja Lasteaia (praegune Magdaleena) tänav 9 asuvasse puithoonesse, kus oli asunud tehase Punane Täht ladu.
Tänapäeval asub vana sünagoogi piirkonnas (Rävala puiestee ja Ants Laikmaa tänava nurgal) Euroopa Liidu alaline esindus Eestis.
Praegu on Tallinnas mais 2007 avatud sünagoog Karu tänaval (Tallinna sünagoog).
Rakvere Jumalaema Sündimise kirik

Rakvere Jumalaema Sündimise kirik on Lääne-Virumaal Rakvere linnas paiknev õigeusu kirik. Kirik asub aadressil Tallinna tänav 17.
Kirikuhoonet kasutab Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku Rakvere Jumalaema Sündimise kogudus.
Ajalugu.
Kirik (vene k "Храм Рождества Пресвятой Богородицы") valmis 1839. aastal, kui doktor Sikleri kahekorruseline elumaja ehitati ümber kirikuks. Aastail 1897–1900 ehitati kirik põhjalikult ümber. 
Kirikus altarist vasakul paiknevas sargas asuvad, 2003. aastal sinna paigutatud Venemaa Keiserliku Armee kaplani, preestermärter Sergi Florinski säilmed.
Rakvere Jumalaema Sündimise kogudus.
Rakvere Jumalaema Sündimise kogudust on teeninud preestrid:
Soome Liblikauurijate Selts

Soome Liblikauurijate Selts ("Suomen Perhostutkijain Seura") on Soome lepidopterolooge ühendav selts. 
Selts on asutatud 1955. aastal. 
Selts annab välja ajakirja Baptria, mis ilmub neli numbrit aastas.
Frankfurter Allgemeine Zeitung

Frankfurter Allgemeine Zeitung (lühend F.A.Z. või FAZ) on Saksamaal 1949. aastal asutatud päevaleht. Maini-äärses Frankfurdis väljaantav ajaleht ilmub pühapäeviti nime "Frankfurter Allgemeine Sonntagszeitung" (F.A.S.) all.
Kuni 2007. aastani, 58 aasta jooksul, oli ajalehe esiküljel ilmunud foto vaid 33 korda.
Raivo Uibo

Raivo Uibo (sündinud 21. detsembril 1948) on eesti arstiteadlane, Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 2003).
Elulugu.
Raivo Uibo on lõpetanud 1967. aastal Tartu 5. Keskkooli ja 1973. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna ravi erialal. Meditsiinikandidaadi kraadi sai 1978. aastal Tartu Ülikooli juures kaitstud väitekirjaga "Значение гиперчувствительности немедленного и замедленного типов при хроническом гастрите", kus ta käsitles gastriidi tekkemehhanisme, keskendudes eelkõige rakulise poole uurimisele. Tal õnnestus näidata, et mao funktsionaalselt erinevate osade vastu tekivad ka erineva tähendusega immuunreaktsioonid. 1978. aastal avanes Raivo Uibol võimalus täiendada end Soomes, kus ta keskendus maksa autoimmuunreaktsioonide uurimisele ja töötas välja uudse autoantikehade määramise meetodi. 1990. aastal sai ta meditsiini- ja kirurgiadoktori kraadi Tampere Ülikooli arstiteaduskonnas kaitstud väitekirjaga "Specificity and functional significance of gastric and hepatic autoantibodies". 
Aastatel 1973–1979 töötas Raivo Uibo Tartu Ülikooli arstiteaduskonna meditsiini kesklaboratooriumis vanemlaborandi ja nooremteadurina. Aastatel 1979–1992 oli ta TÜ üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi immunoloogia labori juhataja, 2002–2007 TÜ arstiteaduskonna molekulaarse ja kliinilise meditsiini keskuse juht. Alates 1992. aastast on ta Tartu Ülikooli immunoloogia professor, alates 2014 TÜ bio- ja siirdemeditsiini instituudi immunoloogia osakonna juhataja. 
Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks valiti Raivo Uibo 2003. aastal arstiteaduse alal, ta kuulub akadeemia bioloogia, geoloogia ja keemia osakonda. Ta on teaduste akadeemia arstiteaduse ja tervishoiu strateegia alalise komisjoni liige. 
Teadustöö.
Raivo Uibo teadustöö põhisuunad on autoimmuunsus, autoimmuunhaiguste molekulaarsed ja rakulised aspektid; diabeedi immuunmehhanismid; tsöliaakia immuunmehhanismid; kliiniline immunoloogia; inimese reproduktiivsüsteemi immunoloogia. Autoimmuunhaiguste tekke ja kulu süvamehhanismide ning diagnoosimisvõimaluste uurimisega käsikäes on Raivo Uibo andnud olulise panuse kliinilisele immunoloogiale organisatoorse ja praktilise aluse rajamisse Eestis ja sellealasesse rahvusvahelisesse koostöösse. 1984. aastal loodi tema eestvõtmisel Eesti Immunoloogide Selts (nüüd Eesti Immunoloogide ja Allergoloogide Selts) ja asutati TÜ juures erialaresidentuur. 
Raivo Uibo on mitme rahvusvahelise teadusorganisatsiooni ja teadusajakirja toimetuskolleegiumi liige. Tema juhendamisel on kaitstud 17 doktoriväitekirja, tema sulest on ilmunud üle 300 teaduspublikatsiooni, sh kaks monograafiat ja kolm kõrgkooliõpikut.
Maardu Peaingel Miikaeli kirik

Maardu Peaingel Miikaeli kirik on Maardus asuv õigeusu kirik.
Kirik sai valmis 1998. aastal. 
Kirikut kasutab MPEÕK Maardu Peaingel Miikaeli kogudus.
Kiviõli Jumalaema Kaitsmise kirik

Kiviõli Jumalaema Kaitsmise kirik (vene keeles Храм Покрова Пресвятой Богородицы) on Kiviõlis asuv õigeusu kirik.
Kirik on ehitatud 20. sajandil. Hoone ehitati küll algselt katoliku kirikuks, ent aastast 1940 tegutseb seal õigeusu kogudus.
Lohusuu Veneküla kalmistu kabel

Lohusuu Veneküla kalmistu kabel on Lohusuus Veneküla kalmistul olev kabel. Kabel on võetud kaitse alla ehitismälestisena.
Apteekrimägi

Apteekrimägi on kõrgendik (küngas) Otepää kõrgustikul Otepää linna territooriumil. Mäe absoluutne kõrgus on 169,8 meetrit üle merepinna, suhteline kõrgus kuni 50 meetrit. Apteekrimägi asub Otepää looduspargis.
Küngas on nime saanud asjaolust, et 1882. aastal leiti sealt Otepää esimese proviisori Jürvelsoni surnukeha, kes arvatavalt oli õnnetu abielu tõttu sooritanud enesetapu.
Apteekrimäel asub madalate suusahüppemägede kompleks. Seal on neli hüppemäge kõrgustega K40, K25, K18 ja K10. Kõrgendikul korraldab treeninguid Otepää Spordiklubi.
1934. aastal ehitati Apteekrimäele 26 meetri kõrgune triangulatsioonitorn. Esimene suusahüppetrampliin, mis oli kinnitatud triangulatsioonitorni külge, ehitati Apteekrimäele 1938. aasta jaanuaris.
Oktoobris 1939 valmis Apteekrimäel uus suusahüppemägi, mis võimaldas sooritada kuni 23-meetriseid hüppeid. Suusahüppemäe valmimist juhendas Eesti Spordi Keskliidu suusatreener Aleksander Peepre, kes oli koostanud hüppemäe kavandi. Apteekrimäe hüppemägi avati jaanuaris 1940. 1953. aastal ehitati Apteekrimäele tehiskattega 40-meetrine suusahüppemägi.
Tammiku radioaktiivsete jäätmete hoidla

Tammiku radioaktiivsete jäätmete hoidla (ka Tammiku jäätmehoidla) oli Saku valla Männiku küla territooriumil asuv endine radioaktiivsete jäätmete hoidla. 
Tammiku jäätmehoidla rajati 1963. aastal ja seda kasutati Eesti territooriumil paiknevate tööstusettevõtete, teadus- ja meditsiiniasutuste ning mujal tekkivate radioaktiivsete jäätmete matmispaigana. Hoidla haldamisega tegeles Tallinna Eriautobaas.
Jäätmete ladustamiseks rajati eraldi hoidlad vedelate ja tahkete jäätmete hoiustamiseks. Vedeljäätmete hoiustamiseks rajati maa-alune silindriline betoonmahuti. Vältimaks radionukliidide sattumist põhjavette, olid mahuti seinad ja põrand seestpoolt vooderdatud roostevabast terasega. Tahkete jäätmete hoidla kujutas endast maapinnalähedast betoonkonstruktsiooni mõõtmetega 17,8×7,9 m, mis oli betoonvaheseintega jaotatud üheksaks sektsiooniks. Hoidla sektsioonide kõrgus on ligikaudu 4 m ning pealtpoolt olid need kaetud betoonplaatidega.
1994. aastal Rootsi Kiirguskaitse Instituudi koostatud ohutushinnangu järgi ei vastanud Tammiku jäätmehoidla radioaktiivsete jäätmete hoidlate suhtes kehtivatele kaasaegsetele ohutusnõuetele. Seetõttu lõpetati 1995. aastal hoidlas radioaktiivsete jäätmete ladustamine ja selle haldamine anti üle riigi omandisse kuuluvale äriühingule A.L.A.R.A..
Hoidla üheksast kolme meetri sügavust sektsioonist olid kolm tühjad. Kuuesse ülejäänud sektsiooni oli maetud erinevaid jäätmeid: metalli, kilet, laborite kappe, onkoloogilised kiiritusvahendeid, katseloomi, kopterite jäätumisandureid, suitsuandureid (sisaldasid plutooniumi) jms.
Vedeljäätmete mahuti sisaldas küllaltki madala aktiivsusega jäätmeid. Kiirguskeskuse ja Tallinna Linnavalitsusega kooskõlastatult juhiti need jäätmed 2001. aastal Tallinna kanalisatsioonisüsteemi kaudu merre.
2005. aastal koostati hoidla likvideerimiskava, sest Tammiku radioaktiivsete jäätmete hoidla võis senisel kujul kujutada edaspidi tõsist ohtu ümbritsevale keskkonnale ja kohalike elanike tervisele. Kava kohaselt peab hoidla nii likvideerima, selle järel võib territooriumi kasutata edasiste piiranguteta.
Aastatel 2009–2011 teisaldati hoidlas sisalduvad (110 m3) tahked jäätmed Paldiski radioaktiivsete jäätmete vahehoidlasse.
Radioaktiivsete ainete varastamine 1994. aastal.
Hoidlast varastati 1994. aastal radioaktiivseid aineid ja intsidendi käigus ja selle järel suri 2 ja radioaktiivseid kahjustusi sai 4 inimest.
Tammiku radioaktiivsete ainete varastamine

Tammiku radioaktiivsete ainete varastamine oli 1994. aastal toimunud vahejuhtum, kui Tammiku radioaktiivsete jäätmete hoidlast varastati radioaktiivseid jäätmeid. Vahejuhtumi käigus ja selle järel suri kaks (Üks inimene ja üks loom) ja radioaktiivseid kahjustusi sai viis inimest.
Rahvusvaheline Krišna Teadvuse Ühing

Rahvusvaheline Krišna Teadvuse Ühing (inglise keeles "International Society for Krishna Consciousness"; lühendatult ISKCON), mitteametlikult tuntud ka kui Hare Krišna liikumine või krišnaiidid, on vaišnavistlik usuline ühendus, mille asutas A. C. Bhaktivedanta Swami Prabhupada 1966. aastal Ameerika Ühendriikides ja mis rajaneb hinduistlikel pühakirjadel nagu Bhagavad Gita ja Srimad Bhagavatam ning Gaudiya Vaišnava traditsioonidel. 
2010. aastal tegutsesid krišnaiidid 96 riigis, 421 templiga üle maailma. 
Krišnaiitide jaoks on Krišna ülim jumalus ning oluliseks praktikaks on Hare Krišna mantra retsiteerimine.
Orbteos

Orbteos on teos, mille autoriõiguste omanikku ei ole ka hoolika otsimise korral võimalik leida. Mõne riigi autoriõiguses on orbteostel eriline seisund. Eesti autoriõiguses polnud orbteoseid määratletud kuni muudatusteni autoriõiguse seaduses, mis hakkasid kehtima 30. oktoobrist 2014.
Eesti autoriõiguse seaduses käsitleb orbteoseid peatükk 4. Selles on orbteos määratletud kitsamalt, andes õiguse orbteoste kasutamiseks vaid mäluasutustele ja Eesti Rahvusringhäälingule järgnevatel tingimustel: "...hoolimata sellest, et käesoleva seaduse § 273 kohaselt on tehtud ja dokumenteeritud autori või autoriõigusega kaasnevate õiguste omaja hoolikas otsing, ei ole tuvastatud ühtegi teosele või fonogrammile õigusi omavat isikut või ei ole ühtegi õiguste omajat leitud." (§ 272 lg 3) Hoolika otsingu määratlemise näeb seadus ette valdkonniti: "Teose või fonogrammi orbteoseks tunnistamisele eelneva hoolika otsingu tegemiseks kohased allikad kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega." (§ 273. Hoolikas otsing)
Filippuse evangeelium

Filippuse evangeelium on 1945/46. aastal Nag Hammadist leitud Uue Testamendi väline (apokrüüfne) evangeelium. Tekst on säilinud koptikeelse käsikirjana ja selle loomise ajaks peetakse 2. sajandi lõppu. Autorsus omistati apostel Filippusele ilmselt pärimuse põhjal, mille järgi Filippus oli Jeesuse salajase ilmutuse vastuvõtja ja kirjapanija. 
Nimetus "evangeelium" on eksitav, sest tekst ei sisalda Jeesuse sõnu, jutustusi tema elust või kõnelusi õpilastega, vaid ütlusi Jeesuse kohta. Filippuse evangeelium on õpetus- ja manitsusteos, kogumik mõtteteri erinevate teoloogiliste küsimuste kohta (ülestõusmine, sakramendid jms) ning ei ole kirjanduslikult ega teoloogiliselt ühtne tervik. 
Filippuse evangeeliumi autor mõistab end ise kristlasena ja ta kirjutab kristlastele (vt ütlused 6, 59, 67, 95 ja 102). Need keda tänapäeval gnostikuteks nimetatakse, pidasid end ise kristlasteks. Filippuse evangeeliumi kuulumine gnostilise kristluse kirjanduse hulka on tunnustatud enamiku teadlaste poolt. Teksti seostatakse gnostilise valentiaanide koolkonna õpetusega.
Tallinna veevarustussüsteem

Tallinna veevarustussüsteem on veevarustussüsteem, mis annab joogivee Tallinnas.
90% Tallinna joogiveest toodetakse pinnaveest. Süsteemi südameks olev Ülemiste Veepuhastusjaam asub linna keskel Ülemiste järve ääres. Kuna järve looduslik valgala on küllalt väike (52 km²), suunatakse Ülemistele lisavett Pirita, Jägala, Soodla ja isegi Pärnu jõe ülemjooksult Pandivere kõrgustikus. Süsteem sisaldab 6 veehoidlat ja 69 km kanaleid ning torustikku, mis teeb valgala kogupindalaks kokku 1865 km².
Ülejäänud 10% Tallinna veest tuleb 29 kaevust, mis asuvad enamasti äärelinnas (Nõmme, Pirita, Kakumäe). 
Veehaardesüsteemi kuuluvad: Ülemiste järv, Kaunissaare veehoidla, Soodla veehoidla, Raudoja veehoidla, Aavoja veehoidla, Paunküla veehoidla, Vaskjala veehoidla ja Männiku liivakarjääri järvistu (Raku ja Männiku järved).
Ajalugu.
1922 valmis Pirita-Ülemiste kanal (Vaskjala–Ülemiste kanal) ja pumbamaja Pirita jõe ääres.
1967 suunati seni Vääna jõe ülemjooksuks olnud Angerja oja kanali kaudu Pirita jõkke.
Tallinna jõuluturg

Tallinna jõuluturg on igal aastal Tallinnas Raekoja platsil peetav jõuluturg. Nüüdisaegne jõuluturg sai alguse 1991. aastal. Jõuluturg on avatud advendiaja algusest kolmekuningapäevani. Viimane tähistab ühtlasi jõuluaja lõppu Gregoriuse kalendri järgi ja jõulupühade algust Juliuse kalendri järgi.
Jõuluturgu peetakse traditsiooniliselt Raekoja platsil. Turu südames kõrgub Eesti tähtsaim jõulupuu, Tallinna jõulupuu, mida ümbritsevad müügiletid ja -kioskid, kus müüakse käsitööd, hõõgveini ja suveniire.
Tallinna jõuluturg võitis "Best Christmas Market in Europe 2019 (eesti k. Parim jõuluturg Euroopas aastal 2019)".
Põhjala Tähistel

Põhjala Tähistel oli soomepoiste ajakiri. Ajakiri kajastas soomepoiste sõjateed, hilisemat elukäiku ja mälestusi, soomepoiste organisatsioonide tegevusi ning avaldas soomepoistest kirjanike luulet ja jutustusi.
Ajakirja hakkas välja andma Soomepoiste Klubi Torontos 1956. aastal Torontos. Ajakiri ilmus ebaregulaarselt, mõnikord üks number aastas, mõnikord ka üle aasta. Ajakirja numbrid 1–20 andis aastatel 1956–1993 välja Soomepoiste Klubi Torontos koos JR 200 Sõprusühinguga Stockholmis ja alates 1962. aastast koos JR 200 Koondisega Göteborgis. Ajakirja numbrid 21–30 anti aastatel 1993–2004 välja Eestis, väljaandjaks Soome Sõjaveteranide Eesti Ühendus. Ajakirja 31. number ilmus 2006. aastal Torontos. Ajakirja 32. numbri andis 2007. aastal välja taas Soome Sõjaveteranide Eesti Ühendus. Ajakirja viimase ilmunud numbri andis 2008. aastal välja taas Soomepoiste Klubi Torontos.
Jari Nurminen

Jari Nurminen (sündinud 10. novembril 1961) on soome motosportlane. 
Võidusõiduga on ta tegelenud alates 1980. aastast. 1983. aastal sõitis ta Soome Vormel-3 sarjas kolmandaks ning võistles neli korda Saksamaa Vormel-3 sarjas. Aastatel 1984–1985 võistles Saksamaal. 1986. aastal oli ta Arrowsi F1 tiimi testisõitja. Aastatel 1989–1990 võistles World Sports-Prototype Championshipi sarjas. 1997 osales FIA GT Championship sarjas. Ta võitis aastatel 2006–2008 Ferrari Challenge'i sarja, mille on võitnud ka tema vend Janel Nurminen, ja kaks aastat järjest Legendsi Soome meistriks. 
Pärast rahvusvahelise karjääri lõppu on ta edukalt võistelnud Soome ja Põhjamaade rallidel. Võitis 2004. ja 2005. aastal Soome auhinna Legends ning tuli 2006. ja 2007. aastal Scandinavian Ferrari Challenge'i meistriks ning 2013., 2015. ja 2016. aastal Soome V8 Thundercarsi (end. Camaro Cup) meistriks.
Raivo Hääl

Raivo Hääl (sündinud 23. septembril 1955 Tallinnas) on eesti autosportlane. 
Ta lõpetas 1975. aastal Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi. 
1969. aastal tuli ta automudelispordis Eesti meistriks. 
Autospordiga tegeles ta aastatel 1984–1992. Hääl tuli 1986. aastal Easterni klassis Eesti meistriks, sai 1988. aasta meistrivõistlustel Mondiali klassis 3. koha ja samal aastal Nõukogude Liidu meistrivõistlustel vormelite ringrajasõidus Mondiali klassis hõbemedali. 1988. aastal sai ta ka meistersportlaseks.
Schneekrad

Schneekrad oli autofirma BMW lumel sõitmiseks mõeldud mootorratta prototüüp, mille ehitas 1936. aastal insener Riemerschmidt. 
Lumel sõitmiseks pandi selle rataste ümber lint ja külgkorvi ratta alla suusk.
The Elders

The Elders ('Vanemate Kogu') on rahvusvaheline valitsusväline organisatsioon, mis koosneb endistest riigimeestest, rahuaktivistidest ja inimõiguslastest. Ühenduse asutasid 18. juulil 2007 Nelson Mandela, tema abikaasa Graça Machel ja Desmond Tutu.
Ajalugu.
Ühenduse algatajateks olid ettevõtja Richard Branson, muusik Peter Gabriel ja Nelson Mandela. Mandela kuulutas ühenduse moodustamise välja Johannesburgis oma 89. sünnipäeval 18. juulil 2007.
Liikmed.
Endised liikmed.
Aung San Suu Kyi Birmas koduarestis olemise ajal jäeti Eldersite kokkusaamistel sümboolselt tema jaoks mõeldud tool tühjaks.
Kiisa avariireservelektrijaam

Kiisa avariireservelektrijaamad (lühemalt "Kiisa elektrijaamad") on kaks elektrijaama Harju maakonnas Saku vallas Kiisal. 
Avariielektrijaamana töötavad need vaid võrguhäirete või ebapiisava võimsuse korral ning ei osale igapäevasel elektriturul. Elektrijaamasid omab ja juhib Eesti põhivõrguettevõtja Elering. 
Elektrijaamad rajas Wärtsilä ja valmisid vastavalt 2013 novembris ja 2014 juunis. Jõuallikad on Wärtsilä 20V34DF mootorid, mille peamine kütus on maagaas ja tagavarakütus diisel. Esimese jaama võimsus on 110 MW ja teise 140 MW, andes koguvõimsuse 250 MW, mis plaani järgi katab kuuendiku Eesti energia vajadusest ehk näiteks kogu Tallinna vajaduse.
2025. aastal valmib jaama kõrvale ka suur akupark.
Astrid Saalbach

Astrid Saalbach (sündinud 29. novembril 1955) on Taani näite- ja proosakirjanik.
Teosed eesti keeles.
Tema teostest on eesti keeles ilmunud
Alviine Saar

Alviine Saar (neiupõlvenimega Alviine End; 14. märts 1907 Saaremaa, Kaarma vald, Suure-Rootsi küla – 3. oktoober 1985) oli eesti õpetaja.
Ta sündis Saaremaal talupidajate peres. Alghariduse sai Vätta algkoolis, seejärel õppis Püha kihelkonnakoolis. 1929. aastal lõpetas ta Saaremaa Ühisgümnaasiumi, kus oli õppinud pedagoogilises harus.
1929. aastast õpetas ta Randvere algkoolis. Sügisel 1930 tegi ta Saaremaa Ühisgümnaaasiumi juures kutseeksami ja sai õpetaja kutsediplomi. Aastatel 1931–1939 töötas ta Laadjala algkoolis. Aastal 1939 asus ta koos abikaasa Osvald Saarega tööle Randvere algkooli, aastast 1941 Kaali kooli, kus ta töötas kuni 1975. aastani. Pärast seda töötas Kõljala lastepäevakodus. 
Isiklikku.
Ta abiellus 1939. aastal Osvald Saarega.
Hilja Iher

Hilja Iher (sündinud 4. septembril 1944 Rae vallas Harjumaal) on eesti füüsik.
Elulugu.
Lõpetas aastal 1962 Tallinna 2. Keskkooli hõbemedaliga ja 1967 Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) füüsika-matemaatikateaduskonna. Magistritöö "Aeroioonide mõõtmisest laboratooriumis ja looduslikus õhus" (juhendaja Jaan Salm) kaitses ta 1994. aastal Tartu Ülikoolis (TÜ).
Aastast 1968 töötab TRÜ/ TÜ-s, olnud vanemlaborant, vanemõpetaja, teadur. Alates 1990 Lõuna-Eesti keskkonnakaitselabori Tahkuse monitooringujaama juhataja.
Teadustöö.
Uurimisalad: tahkiste teooria, optiliselt selgendavate katete arvutamine.
Mõõtnud aeroioonide liikuvusspektreid ja õhu mikrolisandite mõju neile. Tahkuse labori mõõtmistulemusi on kasutatud käsiraamatus "Handbook of Chemistry and Physics".
Osalenud õpilaste täppisteaduste olümpiaadi füüsikakomisjonis, koostanud füüsikaalaseid metoodilisi materjale.
Isiklikku.
Tema isa oli kirjanik ja kooliõpetaja Rihhard Iher, abikaasa füüsik Rein Sepp, õde kirjandusteadlane Leili Iher.
Talsinki

Talsinki (mõnikord ka "Hellinna" või "Hellinn") on rahvakeelne nimi geograafilisele regioonile, kuhu kuuluvad Helsingi ja Tallinn. Seda kasutatakse tihtipeale Tallinna ja Helsingi vahelisest tunnelist rääkides . See on kohversõna kahe linna nimest ja aadressil Ahtri 3 asuv kvartal.
Pensionikindlustuse aastakoefitsient

Pensionikindlustuse aastakoefitsient on Eestis riikliku pensionikindlustuse seaduse alusel arvutatava riikliku vanadus-, töövõimetus- ja toitjakaotuspensioni suurust mõjutav isiku töötasust sõltuv tegur.
Pensionikindlustuse aastakoefitsiendi iga pensionikindlustatu kohta arvutab Sotsiaalkindlustusamet iga kalendriaasta 1. aprilliks eelmise kalendriaasta eest riikliku pensionikindlustuse registrisse kantud andmete alusel. Pensionikindlustatu aastakoefitsiendi arvutamisel võetakse arvesse inimese eest erinevate tööandjate või riigi poolt arvestatud sotsiaalmaksu summad, füüsilisest isikust ettevõtja puhul tema enda poolt makstud sotsiaalmaksu summad. Aastakoefitsiendi arvutamisel jagatakse inimese eest kalendriaastal arvestatud või makstud isikustatud sotsiaalmaksu riikliku pensionikindlustuse osa summa Eesti keskmise isikustatud sotsiaalmaksu pensionikindlustuse osa summaga samal aastal. Aastakoefitsient arvutatakse täpsusega kolm kohta pärast koma.
Pensionikindlustuse aastakoefitsiendid mõjutavad riikliku pensioni ühte komponenti, kindlustusosakut. Kindlustusosaku arvutamisel summeeritakse kõigi töötatud aastate pensionikindlustuse aastakoefitsiendid ja korrutatakse saadud summa pensioni aastahindega.
Inimene saab oma pensionikindlustuse aastakoefitsientide andmetega tutvuda riigiportaalis Eesti.ee pensionikindlustuse registri teatisel.
Eestis toimub pensionikindlustuse aastakoefitsientide arvutamine sarnaselt sellega, kuidas arvutatakse Saksamaal pensionipunkte ("Entgeltpunkte, Rentenpunkte"). Sarnast punkti- või koefitsiendisüsteemi kasutavad riikliku pensioni arvutamisel ka Leedu, Slovakkia, Horvaatia ja Bulgaaria.
2015. aasta alguses võttis Riigikogu vastu riikliku pensionikindlustuse seaduse muudatuse, millega nimetati "aastakoefitsient" ümber "kindlustusosakuks" ning senine mõiste "kindlustusosak" asendati mõistega "kindlustusosa". Muudatus jõustus 1. aprillil 2015.
Le Figaro

Le Figaro () on prantsuse päevaleht, riigi vanim ajaleht.
1826. aastal satiirilise nädalalehena asutatud Le Figaro ilmus päevalehena esimest korda 16. novembril 1866 trükiarvuga 56 000.
Ajalehele on pandud nimi Pierre-Augustin Caron de Beaumarchais' teoste "Sevilla habemeajaja" ja "Figaro pulm" tegelaskuju Figaro järgi.
21. sajandi alguses jäi leht Prantsusmaal levikult teisele kohale, Le Parisieni järele ja Le Monde'i ette, ehkki mõne piirkondliku ajalehe trükiarv võis olla suurem.
Helmut Heiderich

Helmut Heiderich (sündinud 4. veebruaril 1949 Lautenhausenis) on saksa poliitik, Kristliku-Demokraatliku Liidu (CDU) liige, Bundestagi liige, Eelarvekomisjoni ning Euroopa Liidu küsimuste allkomisjoni liige. 
Aastal 1967 lõpetas ta keskkooli Bad Hersfeldis. Aastal 1972 lõpetas ta ülikooli ja sai kraadi majandusteaduses. 
Aastal 1987 töötas Haider Fulda Ülikooli majandusinformaatika professorina; 1991. aastal – e-tehnoloogiate kõrgkoolis ja Bad Hersfeldi kutsekoolis.
Alates 1986. aastast oli ta CDU Hersfeld / Rotenburgi piirkonna esimehe asetäitja ja 1992. aastal valiti ta esimeheks. Esimest korda oli ta Bundestagi liige aastatel 1996–1998 ja hiljem uuesti 2000–2005. Aastal 2011 valiti ta uuesti parlamenti. 18. Bundestagi koosseisus oli ta Sportkomisjoni liige.
Heiderich on protestant. Ta on abielus ja tal on kaks tütart.
Aarne Wuorimaa

Aarne Artur Wuorimaa (enne 1906. aastat Blomberg; 8. veebruar 1892 – 5. juuli 1975 Helsingi) oli Soome diplomaat.
Aastatel 1928–1933 oli ta Soome saadik Eestis.
Jaak Sooäär

Jaak Sooäär (sündinud 25. aprillil 1972 Tallinnas) on eesti džässkitarrist.
Ta on kaasa teinud mitmes ansamblis, näiteks Estonian Guitar Octet, Dynamite Vikings.
Sabantui

Sabantui on tatari ja baškiiri rahvuslik adrapidu, millega tähistatakse kevadiste põllutööde lõppu.
Eestis on sabantui pidustusi korraldanud Tallinna Baškiiri Kultuuri Ühendus Agizel.
Boris Jaanikosk

Boris Jaanikosk (sünninimega Boris Jankovski/Jankowsky, hiljem Boris Borissoff; 16. juuni (ukj) 1897 Moskva kubermang – 1. juuni 1976) oli Eesti filminäitleja ja filmirežissöör; Eesti filmikunsti pioneere.
Ta mängis 1929. aastal filmis "Jüri Rumm" parunit.
Balduin Kusbock

Balduin Kusbock (1892 – 25. jaanuar 1933 Tartu) oli Eesti lavastaja, näitleja ja produtsent; Eesti filmikunsti pioneere. 
Ta on kirjutanud kahele filmile stsenaariumi: "Esimese öö õigus", "Pühapäevakütid".
Ta toimetas ajakirja Film ja elu.
Lauri Vasar

Lauri Vasar (sündinud 17. oktoobril 1970 Tallinnas) on eesti ooperilaulja (bariton).
Isiklikku.
Tema isa oli ooperilaulja Harri Vasar. Tema poolõde on kirjanik Kati Saara Murutar ja poolvend oli karikaturist Aarne Vasar.
Kristjan Randalu

Kristjan Randalu (sündinud 27. augustil 1978 Tallinnas) on Eesti pianist ja helilooja.
Isiklikku.
Tema isa on pianist Kalle Randalu.
Woldemar von Bock

Woldemar Bernhard Wilhelm Georg Heinrich von Bock (9. november 1816 Loodi mõis Viljandi kreis Liivimaa kubermang Venemaa Keisririik – 1. veebruar 1903 Bamberg Baieri kuningriik, Saksa keisririik) oli Liivimaa jurist, ajaloolane, publitsist, poliitik, helilooja.
Woldemar von Bock õppis aastatel 1833–1835 Tartu ülikoolis õigusteadust, tegutses algul Maakohtu assessori ja Liivimaa õekohtu abiesimehena Viljandis.
Liivimaa kubermangu Viljandi kreisi Paistu kihelkonna Vardi mõisnik.
Aastast 1857. elas Riias, olles baltisakslaste ajakiri, mille sisu moodustasid kultuuri- ja ajalooteemad, Baltische Monatsschrifti kaastööline. 1866. aastal siirdus Saksamaale Quedlinburgi, kus tegutses vabakutselise publitsistina. Avaldas rohkesti juriidilisi, ajaloolisi ja poliitilisi artikleid ning andis välja ajakirja Livländische Beiträge (Berliin, 1 - 3, 1867–1871), mis sisaldab mitmesuguseid Venemaa tsaarivalitsuse ja balti aadli suhteid valgustavaid dokumente. 
Ta oli katoliiklane.
Isiklikku.
Tema isa oli Lahmuse Bockidest Liivimaa maanõunik ja Loodi mõisnik Heinrich von Bock ja noorem vend oli 1872–1884 Liivimaa maamarssal ja hilisem Liivimaa maanõunik, Loodi mõisnik "Heinrich" Anton Hermann Moritz Friedrich von Bock (1818–1903 Riia).
1841. aastal abiellus helilooja Johann Friedrich de La Trobe’i tütre Sophiega (1821 Võisiku mõis – 1890 Quedlingburg).