tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mateusz Przybylko

Mateusz Przybylko (sündinud 9. märtsil 1992 Bielefeldis) on Saksamaa kõrgushüppaja.
Ta võitis 2018. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Birminghamis tulemusega 2.29 pronksmedali. Sama aasta suvel Berliinis toimunud Euroopa meistrivõistlustel ületas ta isiklikku rekordit kordava 2.35 ja võitis kuldmedali.
Przybylko isiklik rekord on 2017. aastal Bottropis hüpatud 2.35. Sisetingimustes on tema rekord 2018. aastal Dortmundis hüpatud 2.30.
Isiklikku.
Mateusz Przybylko on poola päritolu. Tema isa Mariusz on endine Poola jalgpallur, ema Violetta endine Poola jooksja ning ka vennad Kacper ja Jakub on Poolat esindavad jalgpallurid.
2011. aasta rannavõrkpalli maailmameistrivõistlused

2011. aasta rannavõrkpalli maailmameistrivõistlused toimusid 13.–19. juunil 2011 Roomas Itaalias. Tegemist oli kaheksandate ametlike rannavõrkpalli maailmameistrivõistlustega.
Eestit esindasid meeste turniiril Rivo Vesik ja Karl Jaani, kes jäid alagrupis kolmandaks, kuid pääsesid kolmandate kohtade arvestuses 32 parema sekka. 1/16 finaalis tunnistati valitsevate meistrite, Saksamaa meeskonna Brink/Reckermann paremust.
Brunnera

Brunnera on kareleheliste sugukonda kuuluv õistaimeperekond. 
Brunneraid on kolm liiki: 
Brunnera perekond on saanud nime šveitsi botaaniku Samuel Brunneri (1790–1844) järgi. Looduslik kasvuala ulatub Kaukaasiast Siberini. 
Siberi brunnera on Lõuna-Siberi endeemiline rohttaim. Reliktina on siberi brunnera kantud paljude Siberi piirkondade punasesse raamatusse. Sellegipoolest on siberi brunnera tuntud ja populaarne dekoratiivtaim, mis vaatamata reliktsusele kasvab edukalt mitte ainult Lääne-Siberis, vaid ka Euroopa-Venemaa aladel.
Aedades kasvatatakse eelkõige suurelehelist brunnerat ja tema sorte.
Õied sarnanevad aed-lõosilma ehk meelespea ("Myosotis alpestris") õitega, lehed on südajad ja karedad.
Kasvatamine.
Brunnerad on risoomilised mitmeaastased poolvarju- ja varjutaimed. Juurekava on üsna pinnapealne ja seetõttu tundlik kuivuse suhtes. Liigne päike võib kõrvetada brunnerate lehti. Taimi paljundatakse jagamise teel, juure- või lehepistikute abil või seemnetega.
Kahjurid ja haigused.
2004. aasta septembris testiti suurelehise brunnera taime Lõuna-Inglismaal, kuna taimel esinesid lehtedel pruunid kuivad laigud. Testimise tulemusena selgus, et taimel oli parasiit "Peronospora myosotidis". Inglismaal oli see esmane juhtum; varem oli seda jäädvustatud vaid korra samal liigil 1927. aastal Nõukogude Venemaal. Tänapäeval on see parasiit levinud üle maailma. Iseloomulikult esineb see taimede lehtedel ja vartel pruunide kuivade laikudena.
2009. aasta rannavõrkpalli maailmameistrivõistlused

2009. aasta rannavõrkpalli maailmameistrivõistlused toimusid 26. juuni – 5. juulil 2009 Stavangeris, Norras. Sellega sai Norrast esimene Põhja-Euroopa riik, kes on võistlusi korraldanud. Tegemist oli seitsmendate ametlike rannavõrkpalli maailmameistrivõistlustega.
Eestit esindasid meeste turniiril Kristjan Kais ja Rivo Vesik, kes võitsid oma alagrupi ja jõudsid 32 parema hulka. 1/16 finaalis võideti 2:0 Taani võistkonda Hoyer/Soderberg. Kaheksandik finaalis kaotati 0:2 hilisematele poolfinalistidele, Saksamaa võistkonnale Klemperer/Koreng ning saavutati 9. koht.
Autosuvila

Autosuvila ehk matkaauto on mootorsõiduk, milles on sisse ehitatud võimalused ööbimiseks ning vastavalt mudelist ka toiduvalmistamiseks ning muuks eluks vajalikuks.
Mio, mu Mio

"Mio, mu Mio" on Rootsi kirjaniku Astrid Lindgreni lasteraamat. See ilmus 1954. aastal Rootsis pealkirjaga "Mio, min Mio". Lugu on inspireeritud traditsioonilistest muinasjuttudest ja folkloorist. Teos sai 1956. aastal Saksa noortekirjanduse auhinna ( "Deutschen Jugendbuchpreis").
Sündmustik.
"Mio, mu Mio" algab Bo Vilhelm Olssoni (hüüdnimega Bosse) tutvustamisega. See on üheksa-aastane poiss, kelle on lapsendanud eakas paar, kellele poisid ei meeldi. Kasupere kohtleb teda halvasti ega hooli temast eriti. Bosse ema suri sünnitusel ja oma isa pole ta kunagi tundnud. Tema ainus sõber on temavanune poiss Benke. Ühel päeval annab lahke poepidaja tädi Lundin talle õuna ja palub, et ta ühe kaardi postkasti viiks. Enne seda heidab Bosse pilgu postkaardile ja näeb, et see on adresseeritud kuningale, öeldes, et varsti tuleb koju tema poeg, kelle tunneb ära kuldse õuna järgi. Bosse vaatab oma õuna ja ühtäkki on see kuldne.
Varsti pärast seda leiab Bosse maast pudeli, mille sees on lõksus üks Vaim. See vaim oli Kaugelt Maalt Bossele järele saadetud, aga vahepeal ulakate poiste poolt lõksu püütud.
Vabastatud Vaim kannab Bosse läbi päeva ja öö teise maailma, kaugele-kaugele. Nad lendavad väga kiiresti. Bosse jääb vahepeal vaimu süles tukkuma ja kui ta jälle silmad avab, näeb ta, et nad hakkavad kohale jõudma. Ta näeb kuninga valget lossi ja ilusat rohelist maad selle ümber. Nad on rännanud üle mere. Parajasti on hommik ja lained sillerdavad päikese käes, kui Vaim Bosse lossi lähedal maha paneb.
Kohale jõudmisel öeldakse Bossele, et tema pärisnimi on Mio ja et ta on kuninga poeg ja seega ka maa prints. Ta leiab uue parima sõbra Jum-Jumi ja saab isalt valge hobuse Miramise. Oma isa kuningriiki uurides kohtub ta teiste lastega ja sõbruneb nendega. Samas saab ta ka teada, et ka selles maailmas pole kõik nii täiuslik, kui alguses tundus. Maadel, mis asuvad väljaspool kuningriiki, elab kuri kivisüdamega rüütel Kato, kelle vihkamine on nii tugev, et tema lossi ümbritsev maa on viljatu ja sünge. Kato on lähiküladest röövinud mitmeid lapsi ning ta kujutab seal elavatele inimestele pidevat ohtu.
Ühes Jum-Jumi tuttavate peres on õue peal kaev, mille ääres istudes lapsed õhtuti muinasjutte kuulavad (kaev jutustab neid). Mio saab ühe muinasjutu kaudu teada, et tema saatus on võidelda rüütel Katoga. Koos Jum-Jumi ja Miramisega asub Mio oma ohtlikule teekonnale läbi Kato maa, millest on laulnud lood juba tuhandeid ja tuhandeid aastaid.
Kirjanduslik tähtsus.
"Mio, mu Mio" on Lindgreni esimene romaan kõrgfantaasia žanris. Tema hilisematest teostest kuuluvad sellesse žanri "Vennad Lõvisüdamed" (1973) ja "
Röövlitütar Ronja" (1981).
Filmiversioon.
1987. aastal valmis raamatu põhjal film, mis inglise keeles kannab raamatust erinevat pealkirja: "Mio in the Land of Faraway". Filmi rootsi- ja eestikeelsed pealkirjad on samad, mis raamatul: vastavalt " Mio min mio", ja "Mio, mu Mio". Inglise keeles filmitud (ning alles hiljem rootsi ja vene keelde dubleeritud) filmis mängisid Miot Nicholas Pickard, Jum-Jumi Christian Bale, Katot Christopher Lee ja kuningat Timothy Bottoms. Filmi režissöör oli Vladimir Grammatikov.
Ubort

Ubort (ka Ubarć; valgevene Убарць, ukraina Уборть) on jõgi Valgevenes ja Ukrainas. 
Jõe läte on Ukrainas Žõtomõri oblastis. Ubort voolab valdavalt põhja ja kirdesse ning suubub Valgevenes Pietrykaŭ linna lähedal paremalt Prõpjatsi. Uborti ääres asuvad Olevsk ja Lelčycy.
Jõe pikkus on 292 km. Keskmine laius on 10–15 m, alamjooksul 50 m.
Mira Lobe

Mira Lobe (sünninimi Hilde Mirjam Rosenthal; 17. september 1913 Görlitz – 6. veebruar 1995 Viin) oli juudi rahvusest Austria lastekirjanik. Ta avaldas enam kui 100 laste- ja noorteraamatut.
Teadaolevalt soovis Hilde Mirjam Rosenthal astuda ülikooli ja õppida ajakirjandust, aga kuna ta oli juudi rahvusest, siis tolle aja antisemiitliku poliitika tõttu ei saanud ta ülikoolis õppida. Selle asemel asus ta õppima Berliini moekoolis masinkudumist, liitus sionistliku noorterühmaga ja õppis heebrea keelt.
1936. aastal kolis ta Palestiinasse, kus abiellus 1940. aastal näitleja ja lavastaja Friedrich Lobega. Abielust sündis kaks last.
Lobe esimene teos "Insu-Pu" ilmus 1948. aastal Tel Avivis. 1951. aastal kolis ta koos abikaasaga Viini. 1957. aastal asusid nad elama Ida-Berliini, aasta hiljem naasid Austriasse Viini.
Eestikeelsetele lugejatele on Lobe eelkõige tuntud oma 1965. aastal ilmunud teosega "Vanaema õunapuu otsas" (saksa keeles "Die Omama im Apfelbaum"). Raamat on saanud Austria riikliku lastekirjanduse auhinna ja Viini linna lasteraamatuauhinna. 
Suurema osa Mira Lobe raamatutest on illustreerinud kunstnik Susi Weigel. 
Mira Lobe suri 81-aastaselt 6. veebruaril 1995. Ta on maetud Viini keskkalmistule.
Pärandihagi

Pärandihagi on vindikatsioonihagi liik, mille esitab pärija, testamenditäitja või pärandvara hooldaja pärandvara välja nõudmiseks pärimiseks mitteõigustatud, kuid pärandit pärijana valdava isiku vastu (PärS § 146). Vindikatsioonihagi saab esitada isik, kellel on nõudeõigus teise isiku vastu, kes tema asja õigusliku aluseta valdab. Pärandihagi ese on pärimisõiguse tuvastamine, pärija nõue pärandi valdaja vastu, testamentaarsest annakust või pärimislepingust tulenev nõue või sundosa või pärandi jagamise nõue. Pärandihagi on oma olemuselt universaalhagi. 
Pärandihagi esitamise eeldused.
Pärimisseaduse § 146 lõike 1 kohaselt on pärandihagi esitamisel kolm eeldust. 
Kohtualluvus.
Pärandihagi võib esitada pärandaja surma aegse elukoha järgi. Juhul, kui pärandaja oli Eesti Vabariigi kodanik, kuid tal ei olnud surma hetkel Eestis elukohta, võib hagi esitada pärandaja viimase Eestis asuva elukoha järgi. Kui pärandajal ei olnud üldse Eestis elukohta, võimaldab seadus hagi esitada Harju Maakohtusse. Tsiviilkohtumenetluse seadustiku § 96 eesmärk on kaitsta hagejat, võimaldades tal oma õigusi Eesti kohtus kaitsta. 
Pärandihagi rakendusala.
Pärandihagi esitamiseks tekib vajadus siis, kui pärimisasi lahendatakse ebaõigesti. See võib juhtuda näiteks siis, kui pärimise aluseks olnud viimse tahte avaldus osutub kehtetuks, pärimismenetluse käigus ei saada teada kõigist tegelikest pärijatest või kehtivatest viimse tahte avaldustest.  
Pärimisseaduse § 4 lõike 1 kohaselt läheb pärandvara üle tegelikule pärijale. Omanikuks olemise tõttu tekib tal õigus kasutada iga pärandvara hulka kuulunud eseme suhtes ka üldiseid võla- ja asjaõiguslikke nõudeid. Neid põhimõtteid kohaldadestuleb tavaliselt vaadelda ka tsiviilseadustiku üldosa seaduse § 6 lõikest 3 tulenevat määratletuse põhimõtet, mille kohaselt tuleb iga õigus ja kohustus eraldi üle anda. Pärimisseaduse § 146 ja sellest tulenev pärandihagi teeb sellest erandi – selle abil saab välja nõuda kogu pärandvara ühe korraga.  
Pärandihagi nõude ulatus.
Pärandvara hagiga on hõlmatud kogu pärandvara väljaandmine. Kui pärandit pärandajana vallanud isik on andnud pärandvara õigustamata kolmandale isikule üle, siis on pärijal õigus pärandvara hulka kuuluvad esemed ka heauskselt valdajalt.
Nõude ulatust piirab asjaolu, et pärandvara välja andnud isikul on õigus pärandvarast maha arvata tema kantud pärandaja matuse kulud ning seadusjärgsele pärijale ja testamendi ning pärimislepingu korralduste täitmiseks üleantu. Lisaks läheb koos pärandiga tegelikule pärijale üle kohustus, mille pärandvara vallanud isik pidi endale võtma pärandvara valdamise tõttu.
Interpretatsioon (muusika)

Interpretatsioon on muusikas heliteose esituse loomine. 
Lääne kunstmuusikas mõistetakse interpretatsiooni all eelkõige noodikirjas fikseeritud kompositsiooni teostamist interpreedi ehk esitaja, näiteks laulja või instrumentalisti poolt.
Interpreet (muusika)

Interpreet ehk esitaja (inglise keeles "musical performer") on muusik, kes loob heliteose interpretatsiooni.
Eestis on interpreedid koondunud Eesti Interpreetide Liitu ja Eesti Esitajate Liitu.
Nukkmehhanism

Nukkmehhanism on mehhanism, võimaldab muuta vedava lüli liikumise veetava lüli liikumiseks, kasutades selleks nukki ja tõukurit ja/või nookurit. See mehhanism on laialdaselt kasutusel, kuna võimaldab anda praktiliselt kõigi mehaanika seaduste kohast liikumist väljundlülile. 
Nukk on lüli, mille kõrgpaari elementi moodustav pind on muutuva kõverusega.
Omadused.
Eelised:
Puudused:
Nukkmehhanismide liigitus.
Nukkmehhanismid liigitatakse aksiaalseteks ja desaktsiaalseteks nukkmehhanismideks.
Nukkmehhanismide jaotus selle järgi, kas tõukuri või nookuri ots on: 
Ajalugu.
Nukkmehhanismid võeti kasutusele Hiinas juba 600 aastat eKr. Kasutati seda ammu päästikumehhanismis, millel oli nukikujuline hoob. Mehhanism aga ei pöörlenud ümber oma telje ja traditsioonilises Hiina tehnoloogias nukkmehhanismid kasutust ei leidnud. Ismail Al-Jazari (1136–1206), keda peetakse masinaehituse isaks, võttis nukkmehhanismi kasutusele. Leiutati lossi kell, mille mehhanismide hulka kuulus ka nukkmehhanism. 
Kasutusvaldkonnad.
Nukkmehhanisme kasutatakse sisepõlemismootorite sisse- ja väljalaskeklappide liigutamiseks. Nukkmehhanisme kasutatakse ka hüdraulilistes süsteemides, treipinkides ja kella mehhanismis. Kasutatakse ka mänguasjades, milles on vaja perioodilist liikumist.
Kõva nisu

Kõva nisu (ka pundnisu) või ka pasta nisu ("Triticum durum") on teine majanduslikku väärtust omav nisu liik peale tavalist nisu. Kõva nisu moodustab maailmas umbes 4 protsenti kogu maailma nisutoodangust. 
Struktuur ja välimus.
Struktuurilt on kõva nisu palju tihedam kui harilik nisu. Kõvadel sortidel on jämedad varred ja klaasjad tuumad, mis on nisu liikidest kõige kõvemad. Terade värvus varieerub kollasest pruunini.
Geneetika.
Kõva nisu on tetraploidne taim. Selles on kokku 28 kromosoomi. Kõval nisul on klaasjad tuumad ja see on ka nisu klassidest kõige kõvem.
Kasutamine.
Kõva nisu kasutatakse erinevate toodete valmistamiseks, nagu bulgur, kuskuss, pasta, magustoidud, küpsetiste täidised ja erinevat tüüpi leivad.
Tootmine.
Igal aastal toodetakse maailmas 25-30 miljonit tonni kõva nisu. Kõva nisu kasvatatakse eriti laialdaselt Lõuna-Venemaal, Põhja-Aafrikas ja Põhja-Ameerika põhja- ja keskosas. Kõva nisu Eestis ei kasva, sest see kultuur vajab veidi soojemat, kuivemat ja mandrilisemat kliimat.
Richard Rodgers

Richard Rodgers (28. juuni 1902 New York – 30. detsember 1979 New York) oli ameerika helilooja. 
Rodgers on loonud muusika 43 Broadway muusikalile ja kirjutanud rohkem kui 900 laulu. 1920.–1930. aastatel tegi ta koostööd Lorenz Hartiga (eluaastad 1895–1943) ja 1940.–1950. aastatel Oscar Hammerstein II-ga (1895–1960). Hart ja Hammerstein olid libretistid ja laulutekstide kirjutajad. Koostöös Hartiga lõi Rodgers muusikalid "Pal Joey", "A Connecticut Yankee", "On Your Toes", "Babes in Arms" ja paljud teised. Koostöös Hammersteiniga loodud muusikalid olid näiteks "Oklahoma!", "Flower Drum Song", "Carousel", "South Pacific", "Kuningas ja mina" ning "Helisev muusika".
Sanna ja salakütid

“Sanna ja salakütid” on Piret Raua lastejutustus, mis ilmus 2005. aastal raamatusarjas “Minu esimene raamat” . Raud on ühtlasi teose illustraator, tegemist on autoriraamatuga. Teose avaldas kirjastus Tänapäev. Teos pälvis 2005. aastal Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia.
Sisu.
Loo peategelane on elevanditüdruk Sanna, kes loo alguses haigestub: tolmune linnakeskkond ja arvukad huviringid on Sanna täiesti ära väsitanud. Sanna vanemad otsustavad saata tüdruku puhkama vanaema juurde, kes elab mere ääres. Teel sihtkohta satub buss, milles Sanna koos oma sõbra kilpkonn Bissaga sõidab, maavärina keskmesse. Pärast bussiavariid lubab Sannat aidata Fred Tsepeliin, kes osutub hoopistükkis salakütiks ja soovib Sanna kihvu maha lõigata, et neist nipsasjakesi valmistada. Tsepeliin röövib Sanna ning viib ta vangilaagrisse, kus on ka tüdruku tädi Bella.
Bissa abiga suudab Sanna põgeneda, ent Bella, kes on Tsepeliini armunud, jääb salaküttidega. Sanna mõistab, et Tsepeliin võtab uueks sihtmärgiks hoopis elevanditüdruku vanaema, ning kiirustab vanaema hoiatama. Tänu Bissale ning uutele sõpradele, kellega Sanna vahepeal kohtub, jõutakse vanaema juurde siiski õigeks ajaks ning temaga on kõik hästi. Salakütid on aga endiselt elevantide jahil.
Tsepeliin ja tema kaaslased jõuavad samuti Sanna vanaema kodulinna, kuid Bella, kes on vahepeal salaküttide kurjadest kavatsustest aru saanud, peatab nad. Politseinikud võtavad kurjategijad kinni ning Sanna, tema perekonnaliikmed ning sõbrad on lõpuks ometi turvalisuses.
Temaatika.
Teos tegeleb mitmete oluliste ühiskondlike teemadega.
Peamise probleemina joonistub välja (eksootiliste) loomade salaküttimine. Loo keskmes on Sanna püüdlused salaküttide eest põgeneda ning enda ja oma sõprade elu päästa. Salakütid ihaldavad Sanna ja tema perekonnaliikmete kihvasid, Bissa kilpi. Teemat on esitatud realistlikuna: tegevustik leiab aset Aafrikas, Sanna on aafrika elevant. Seeläbi seostub teos ka tänapäevase ühiskonnaga ning noorele lugejale antakse ilukirjanduse kaudu teadmisi maailmas toimuva kohta. 
Teiseks tähtsaks teemaks, mis tervet teost läbib, on sõprus. Tänu sõpradele pääseb Sanna salaküttide küüsist ning suudab pakkuda abi ka oma vanaemale. Uued tuttavad pakuvad Sannale tuge ning tema ümber tekib kogukond. Tähtis on ka märkida, et suur hulk tuttavaid on teistest liikidest: kilpkonn, krokodill, inimesed. Seeläbi väljendub arusaam, et erinevused rikastavad igaühe maailmavaadet. Samas tuleb teosest välja ka tõsiasi, et sõprust saab ka kurjalt ära kasutada: Tsepeliin käitub Sannaga alguses sõbralikult, ent reedab ta usalduse.
Kolmandaks on teoses tähtis vaimse tervise temaatika. Pärast bussiavariid tutvub Sanna psühholoogiga, kes lubab Sannat aidata, kui ta pärast suurt õnnetust tuge peaks vajama. Loo lõpus pakuvad Sanna ja ta sõbrad tuge krokodill Kenkale, kelle isa salaküttide ohvriks langes.
Druk Yul Park

Druk Yul Park on väike park Austrias Viini lõunaosas Liesingi 23. linnaosas. Park asub Liesingis Speisingeri, Wittgensteini ja Rosen Hügeli tänava ristmikul.
Ajalugu ja infrastruktuur.
2007. aastal otsustati austada Bhutani ja Austria tihedaid sõprussuhteid. Bhutan on olnud Austria arengukoostöö prioriteetne riik. Park rajati Bhutani kuningriigi 100. aastapäeva puhul.
2010. aastal püstitati Austria-Bhutani Seltsi eestvedamisel "chorten", Bhutani stuupa, tuntud ka kui õnnetorn. 2014. aastal ehitasid HTL Mödlingi õpilased parki "Mani seina". Park avati pidulikult 6. aprillil 2012 Hiina ja India suursaadiku ning Bhutani seltsi presidendi juuresolekul. Koostöös osalesid ka India, Jaapani, Kambodža, Mongoolia, Birma, Nepali, Sri Lanka ja Tai sõprusühingud.
Uus laul 2023

"Uus laul 2023" on uute eestikeelsete laulude konkurss, mida korraldab TV3. Konkursile laekus 250 lugu, millest edasi veerandfinaali pääses 32. Saates on neli veerandfinaali. Igas veerandfinaalis astub võistlustulle kaheksa laulu, millest neli laulu saavad poolfinaalidesse hääletada televaatajad. Igast poolfinaalist saab edasi finaali 2 laulu. Suures finaalis tuleb esitamisele kokku 8 laulu. Finaalis kuulutatakse võistluse võitjaks telefonihääletusel televaatajate suurimaks lemmikuks saanud laul.
Ajakava:
Konkursi auhinnad:
„Uus laul 2023“ saatejuht on Karl-Erik Taukar
Igas saates on 5 kohtunikku, kellest püsikohtunikku on: Koit Toome, Olav Osolin ja Maarja.
Tootja RUUT
Korraldaja TV3
Finantspüramiid

Finantspüramiid on pettuseprojekt, mis positsioneerib ennast kui kasumlik investeering. Finantspüramiidi korraldajad motiveerivad inimesi investeerima raha projektidesse. Osa rahast tagastatakse hoiustajatele intressina. Hoiustajad seejärel innustavad investeerima oma sõpru ja tuttavaid. Varasematele investoritele tehtavad väljamaksed kujunevad hiljem lisandunud investorite investeeringutest.
Investorite riskid.
Finantspüramiidi uuemad investorid riskivad sellega, et nad üldse ei saa mingit tulu. Niipea kui uute osalejate sissevool aeglustub ja kõigile osalejatele ei jätku piisavalt raha, kukub püramiid kokku. Selle tulemusena püramiidskeem kasvab ja esimesed hoiustajad võivad tegelikult raha teenida. Hiljem liitunud hoiustajad ei saa midagi ja nende raha läheb esimestele investoritele.
Finantspüramiidi liigid.
Võrguturundus. Erinevalt teistest püramiidskeemidest on võrguturundus seaduslik äritegevus. See hõlmab liikmete värbamist, et aidata müüa väärtust pakkuvat toodet või teenust. Sõltumatud esindajad müüvad ettevõtte tooteid või teenuseid otse tarbijatele ja laiendavad võrku. Sissetulek sõltub turustajate aktiivsusest ja müügitasemest. Iga osaleja sissetulekust arvutatakse teatud protsent selle kasuks, kes turustaja võrku tõi. Selle tagajärjel saavad rohkem raha need turustajad, kes on püramiidi tipus ja kellel on ulatuslik jaotusvõrk. 
Kinkekampaaniad. Mõned skeemid näidatakse kinkeaktsiatena. Kinkeaktsia mõtte seisneb selles, et värbajale antakse kingitus. Need seisnevad selles, et värbajal antakse kingitus. Kui värbajale õnnestub rohkem inimesi ligi meelitada, saab ta ka nendelt, keda ta on ligi meelitanud, kingituse. Sellised skeemid on sageli osa klubiprogrammidest ja neid peetakse ebaseaduslikeks.
Euroopa noorte olümpiafestival

Euroopa Noorte Olümpiafestival ("European Youth Olympic Festival", "EYOF") on iga kahe aasta tagant toimuv mitme spordiala võistlus, mis on mõeldud Euroopa Olümpiakomiteede 50 liikmesriigi noorsportlastele (14–18-aastased)). Festivalil on suvealade olümpiafestival, mis toimus esimest korda Brüsselis 1991. aastal, ja talvine, mis toimus kaks aastat hiljem Aostas. Aastatel 1991–1999 tunti seda Euroopa noorte olümpiapäevadena.
Ajalugu.
Võistlust korraldavad Euroopa Olümpiakomiteed, Rahvusvahelise Olümpiakomitee egiidi all ning see oli esimene spetsiaalselt Euroopa sportlastele mõeldud võistlus erinevatel aladel olümpiamängude traditsioonis; see eelneb oma formaadilt, Euroopa mängudele umbes 24 aastat ja noorte olümpiamängudele 19 aastat.
Sündmust ei tohiks segi ajada erinevate Euroopa juunioride ja noorte meistrivõistlustega individuaalspordialadel, nagu näiteks Euroopa juunioride meistrivõistlused kergejõustikus, mida korraldavad spordialaliidud.
Diomede

Diomede () on linn USA Alaska osariigi organiseerimata maakonna Nome'i loenduspiirkonnas, mis asub Little Diomede'i saarel (Väike Diomede). Kõik hooned asuvad Väikese Diomede läänerannikul ning Diomede on ainuke asula Väikesel Diomede saarel. Linna elanikkond on 82 inimest, kuigi 2000. aastal oli see veel 146.
Pac-Mani kaitse

Pac-Mani kaitse (inglise keeles "Pac-Man defense") on äristrateegia, mille aluseks on kavatsus võtta üle potentsiaalset konkurenti ettevõtte omandamise või hävitamise kaudu. Põhimõte on võetud mängust Pac-Man, kus mängijal on võimalus vahetada positsiooni põgenemisest järelejõudmisele.
Strateegia rakendamine.
Selleks, et saada kontroll teise ettevõtte üle, peab ettevõte omandama soovitud ettevõtte aktsiaid ja sellest tuleneb vajadus rahaliste vahendite järele. Üks nendest võimalustest on oma ettevõtte aktsiate müük. Teine võimalus on raha laenamine pangast.
Puudused.
Strateegia peamised puudused seisnevad selles, et see on kallis ja riskantne, sest ettevõtte osa väljaostmine võib järgneda võla suurenemisele või ettevõtte varade müügile.
Näidised.
Pac-Mani kaitse on suhteliselt haruldane strateegia, kuid seda on edukalt kasutatud mõnel kõrgetasemelisel juhul. 1982. aastal kasutas Bendix Corporation Pac-Man kaitset, et tõrjuda Martin Marietta vaenulikku ülevõtmiskatset. Bendix ostis osaluse Martin Marietta's, mis muutis viimase haavatavaks Bendixi ülevõtmiskatsete suhtes. Seejärel tegi Bendix vastupakkumise Martin Marietta omandamiseks. Lõpuks leppisid kaks ettevõtet kokku sõbralikus ühinemises.
2005. aastal üritas Porsche omandada kontrolli Volkswageni üle. Kuid 2008. aasta kriisi tõttu pidi Porsche müüma Volkswageni aktsiad, kuna laenude tagasimaksed olid maksejõuetuks muutunud. Volkswagen kasutas seejärel olukorda ära ja ostis 49,9% Porsche aktsiatest (sel ajal oli see suurim kogus Porsche aktsiaid, mis turul saadaval oli).
Sybiracy

Sybiracy (eesti keeles "siberlased") on Siberisse ümberasustatud isik. Sybiracy on poolakeelne mõiste, mis võib viidata igale Siberi elanikule, kuid poola ajaloolises kontekstis viitab see tavaliselt poolakadele, kes on Siberisse pagendatud ja/või seal vangistatud. Samuti võib mõiste tähistada poolakaid, kes saadeti Venemaa Arktikasse või Kasahstani.
Mõiste piires räägitakse poolakatest, kes sattusid Siberisse 18. sajandi teisest poolest 1940. aastateni.
Ajalugu.
Vene ja Nõukogude võimud saatsid paljud poolakad Siberisse, alustades 18. sajandi vastastest Vene impeeriumi kasvavale mõjule Poola-Leedu Rahvaste Ühenduses (eelkõige Bari konföderatsiooni liikmed aastatel 1768–1772). Matúš Móric Beňovský küüditati ja emigreerus Madagaskarile.
Pärast Vene karistusseaduse muutumist 1847. aastal muutusid pagulus ja sunnitöö ("katorga") Vene impeeriumi siseriiklikes ülestõusudes osalejatele tavaliseks karistuseks. See tõi kaasa üha suurema hulga poolakate saatmise Siberisse sunnitööle, kui nad said seejärel tuntuks kui "Sybiracy". Osa neist jäi sinna, moodustades Siberis poola vähemuse. Enamik neist olid Novembriülestõusu (1830–1831), Jaanuariülestõusu (1863–1864) osalejad ja toetajad. 1905–1907 rahutustes osalejate ja toetajate seast ja sajad tuhanded inimesed küüditati Nõukogude Liidu sissetungi Poolasse tagajärjel 1939. aastal.
19. sajandi lõpu paiku kolis Siberisse piiratud arv poola vabatahtlikke asunikke, keda meelitas piirkonna majanduslik areng. Poola sisserändajad ja pagulased, kellest paljudel keelati piirkonnast ära kolida isegi pärast karistuse kandmist, moodustasid seal elava poola vähemuse. Trans-Siberi raudtee ehitamisel osalesid sajad poolakad. Siberit uurisid märkimisväärsed Poola teadlased, nagu Aleksander Czekanowski, Jan Czerski, Benedykt Dybowski, Wiktor Godlewski, Sergiusz Jastrzębski, Edward Piekarski (1858-1934), Bronisław Piłsudski, Wacław Sieroszewski, Mikołaj Witkowski jt.
Mõiste "Sybiracy" võib viidata ka endistele pagulustele, näiteks neile, kellel lubati pärast 1857. aasta amnestiat naasta Venemaa valduses olevasse Poolasse. Jaanuariülestõusu puhkemisele eelnenud perioodil noorte seas populaarne rühmitus toetas mahetöö ideed. Jaanuariülestõusu ajal see aga lakkas olemast, kuna osa selle liikmetest toetas "punaseid", teised aga "valgeid". Rühma silmapaistvamate liikmete hulgas olid Agaton Giller, Henryk Krajewski, Karol Ruprecht ja Szymon Tokarzewski.
1860. aastate paiku elas Siberis umbes 20 000 poolakat. 1866. aastal puhkes poolakate poliitiliste pagulaste ebaõnnestunud ülestõus Siberis.
Nõukogude aeg.
Teise maailmasõja alguses küüditasid Nõukogude Liit sadu tuhandeid Poola kodanikke, enamik neist neljas massilaines. Mõned allikad väidavad, et küüditatuid on kuni 1,5 miljonit. Kõige konservatiivsemad arvud kasutavad hiljuti leitud NKVD dokumente, mis näitavad 309 000 kuni 381 220.
Nõukogude võimud ei tunnistanud etnilisi poolakaid Poola kodanikeks. Lisaks põhinevad mõned arvud amnestia saanud isikutel, mitte väljasaadetutel ja mitte kõigil polnud õigust amnestiale. Seetõttu võivad ametlikel tõenditel põhinevad arvud olla alahinnatud.
Doom (2022)

"Doom" on Genka 2022. aastal välja antud album, mille ta tegi koos DEW8-ga. 
Kriitikud on iseloomustanud albumit väga uudse ning abstraktsena.
Kajanberd

Kajanberd (ka "Dsevankh", armeenia Կայանբերդ või Դսեվանք) on kindlus ja endine Armeenia Apostliku Kiriku klooster Põhja-Armeenias Lori maakonnas.
Asukoht.
Berd asub Haghpati ja Sanahini kloostri vahel. Kajanberd ehitati strateegiliselt Debedi jõe kohal asuva kahe kanjoni vahele jääva seljandiku serva.
Spetsifikatsioonid.
Lossi täpne ehitusaasta pole teada. On võimalik, et kuningas Ašot II Erkath ehitas selle mingil hetkel 10. sajandil. Loss on suures osas hävinud. Müürirõngas on ümbritsetud kolmnurkse alaga ja selle moodustasid poolringikujulised kaitsetornid. Piirkonda jäid Astvatzatzini kirik Surb (Սուրբ Աստվածածին 'Püha Jumala ema', läänearmeenia "Surp Asdwadsadsin", muud transkriptsioonid "Surp Astvatsatsin", "Surb Astuacacin") Dsevankhist. See oli ehitatud mustast tufist. Selle sinine, punane ja valge kuppel sai kahjustada 1827. aasta maavärinas. Kuppel ehitati linnuse paremasse nurka, millega see jagab välismüüri. Ümbruskonnas võib näha ka arvukalt majade varemeid, tsisternaid ja savist veetorusid. Seotud külas on varasem rauaaegne matmispaik.
Lugu.
11. sajandi keskel ehitati Lori usukeskuse Haghpat, mis konkureeris vendkloostriga Sanahin. Keskaegse ajaloolase Kirakos Gandzaketsi sõnul ehitas Haghpati peapiiskop Hovhannes kindluse 1233. aastal massiivsete kaitsemüüridega kloostriks Sanahini pinnasele. Ta pärines Gruusia-Armeenia Zakaridi dünastiast ning oli Armeenia vürstide Zakare Zakarian ja Ivane Zakariani õe poeg. Taim kandis algselt nime "Surb Nshan"i klooster. "Surp Nschan" (läänearmeenia 'püha märk') on pühaku nimi. Nimed "Dsevankh" ja "Kajanberd" on uuemat päritolu.
Olukord Sanahini pinnal viis konflikti kahe kloostri vahel. Pärast piiskopi surma lammutasid tatarlased 1241. aastal kloostri müürid. Seejärel taastasid ja hävitasid Timuri väed selle 14. sajandi lõpus; hiljem seda enam ei ehitatud.
Veerandnoot

Veerandnoot ehk semiminima on muusikas helivältus, mis võrdub ühe neljandikuga tervenoodist või tervepausist. 
Veerandnooti tähistatakse noodikirjas täidetud ovaalse noodipea ja sirge liputa varrega. Keskmisest noodijoonest allpool asuvatel nootidel on vars tavaliselt suunatud noodipea paremalt küljelt üles, keskmisest noodijoonest ülevalpool asuvatel nootidel on vars suunatud noodipea vasakult küljelt alla. Veerandnoodi Unicode'i sümbol on U+2669 (♩).
Veerandpaus tähistab noodikirjas veerandnoodiga sama kestusega muusikalist vaikust.
Givenchy-lès-la-Bassée

Givenchy-lès-la-Bassée (pikardi: "Givinchy-lès-l’Bassée") on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Põllumajandusküla asub 4 km La Basséest läänes, 8 km Béthune'ist idas ja 25 km Lille'ist edelas, teede D166 ja D167 ristumiskoha ümbruses. Canal d'Aire möödub vallast, moodustades selle lõunapiiri.
Ajalugu.
Küla on esmamainitud 870. aastal nimega Juventiacum.
Esimese maailmasõja ajal purustati see täielikult, kuna see oli ainuke osa kogu rindest, mis tõrjus 1918. aasta kevadel Saksa pealetungi. 55. diviis julget vastupanu meenutab külas mälestusmärk. Suure osa sõjast oli külas ägeda maa-aluse sõja piirkond. 1916. aastal autasustati William Hackettit Victoria ristiga Givenchys tegutsemise eest. 19. juunil 2010 avatud tunnelisõjalaste mälestusmärk Givenchys meenutab Hacketti tegevust.
Teise maailmasõja ajal, Briti vägede taganemise ajal Dunkerque'i suunas purustati taas kool, linnapea büroo ja mälestuskülakoda. Pärast selle sõja laastamistööd annetasid Liverpooli kodanikud Givenchy-lès-la-Basséele raamatuid ja raha. Givenchy raekoja seinal on tahvel, mis tänab Liverpooli linna lahkuse ja linna toetamise eest.
2008. aastal läks väike rühm Liverpooli õpilasi Esimese maailmasõja 90. aastapäeval Liverpooli linna nimel Givenchysse. Lõpuks on Givenchy vallal tänaseni kohtumised Liverpooli linnapeaga ja ühtsus kahe koha vahel on endiselt tugev.
Gonnehem

Gonnehem (pikardi: "Gonhin") on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Trompetist Marc Geujon on sündinud Gonneheimis 8. oktoobril 1974.
Suur põllumajandusküla asub u. 8 km Béthune'ist loodes ja 35 km Lille'ist läänes, teede D181, D182 ja D70 ristumiskoha ümbruses.
Tanniinid

Tanniinid on taimedes leiduvad vees lahustuvad polüfenoolid ja neid leidub paljudes taimsetes toitudes. Nimetus "tanniin" tuleneb vanast saksakeelsest sõnast "tanna", mis tähendab tamme ning viitab tammepuidust saadud tanniinide kasutamisele loomanahkade parkimiseks. Taimedes täidavad tanniinid peamiselt kaitse-eesmärki, kaitses koort bakteriaalsete ja seennakkuste eest ja valmimata vilju liigvarajase ärasöömise eest. Tanniinid jaotatakse kahte kategooriasse: hüdrolüüsitavad ja mittehüdrolüüsitavad tanniinid.
Tanniinid toidus.
Tanniine leidub rohkesti tooretes puuviljades, kohvis, tees ja punases veinis, mistõttu tekib nende toiduainete tarbimisel suud kuivatav tunne. Tanniinid on maitselt mõrud ning vähendavad tihti toidu häid maitseomadusi ja seeditavust. Tanniinide võime tõttu kergelt seonduda suurte molekulidega nagu valgud, tselluloos, tärklis ja mineraalained, peetakse rohkelt tanniine sisaldavaid toite madala toiteväärtusega toitudeks. Tanniinide oksüdeerumine võib põhjustada ka teatud toiduainete pruunistumist, mis võib vähendada nende vastuvõetavust söödava toiduna. Suurtes kogustes tarbides võib tanniinidel olla vähki tekitav mõju, näiteks on seostatud beetlipähklite närimist suure osa põse- ja söögitoruvähi juhtumitega Kaug-Idas.
Tanniinid punases veinis.
Tanniinid mõjutavad punaste veinide maitseomadusi, tekitades suud kuivatava pargisuse. Punases veinis leiduvad tanniinid pärinevad nii viinamarjadest, millest vein valmistati, kui ka puidust vaatidest, milles seda laagerdati.
Tanniinid taimeosades.
Tanniine on leitud pea igast taimest, kuid selle sisaldus varieerub oluliselt. Suures koguses leidub neid puude koores, kaitsmaks puud mikroorganismide eest. Samal põhjusel leidub tanniine ka taimede juurtes. Pungades on tanniinid tõenäoliselt kaitseks külma vastu, lehtedes herbivooride vastu.
Autoriraamat

Autoriraamat on raamat, kus üks ja sama inimene on loonud nii sõnalise kui ka pildilise teksti. Ühendades nii verbaalse kui ka visuaalse külje, vahendab autoriraamat autori isikupärast nägemust enda loodud raamatust kui tervikteosest. Autoriraamat peegeldab selle looja mitmekülgset andekust, aga ka tema intentsiooni oma idee teostamisel. Autoriraamatus võib näha ka katset ületada tavapäraseid žanripiire ja laiendada teemavaldkondi.
Autoriraamatu mõiste tuli eesti lastekirjanduses kasutusele 1990. aastatel. Tavaliselt on kunstnik või illustraator kirjutanud oma illustratsioonide juurde sõnalise teksti (Edgar Valter, Henno Käo, Piret Raud jt), kuid on ka vastupidiseid näiteid, kus autor on ennast esmalt teostanud kirjanikuna ja seejärel teinud sinna juurde pildid (nt Mari Saat, „Päkapikuõpetus, 1995).
Loend autoriraamatutest ja nende tegijatest.
Loetelu autoriraamatute loojatest ja nende töödest eesti lastekirjanduses 1980. aastatest kuni 21. sajandini.
Kirjad Sigridile. Sõjatandrilt ja vangilaagrist 1944–1949

"Kirjad Sigridile. Sõjatandrilt ja vangilaagrist 1944–1949" on Eneken Laanese koostatud kogumik, mis sisaldab Raimond Kaugveri (1926–1992) kirju Sigrid Kurvisele (1925–2009) aastatest 1944–1949. 
Raamat koondab 270 kirja Jätkusõja perioodist 1944. aastal ja Vorkuta vangilaagrist, kus Kaugver viibis aastatel 1946–1949. Kirjadele on lisanud põhjalikud joonealused kommentaarid Krista Mits ja Ülle Kurs.
Eneken Laanese sõnul on terve rida põhjusi, miks Kaugveri kirjade ilmumine on tähtis. Raamatu saatesõnas ta kirjutab: „Eesti laagrikirjanduses pole teist teksti, mis kirjeldaks samaväärse sugestiivsuse ja stilistilise meisterlikkusega laagris ellujäämise vaimset ja hingelist kogemust.“ Kaugveri kirjade puhul on tasakaalus nii tunnistuslik kui ka kogemuslik väärtus. Kirjad on ühtlasi olulised infoallikad, aga samaaegselt ka huviga loetavada."
Kaugver andis suure osa oma loomingust 1980. aastatel Eesti Kirjandusmuuseumile. Pärast Kaugveri surma jäid laagrist saadetud kirjad tütre Katrin Kaugveri kätte, kust need jõudsid Eneken Laaneseni.
Kirjade sisu.
Esimese kirja saatmise ajal oli Kaugver kõigest 18-aastane. Kaugver kasutas kirjade saatmiseks haiglas töötavate meditsiiniõdede abi, kes panid kirjad posti väljaspool laagrit. Sellega seoses ei pidanud Kaugver kirju kirjutades kartma, et keegi neid Vorkutas loeks.
Kirjad annavad sissevaate Raimond Kaugveri kui soomepoisi ja nõukogude vangilaagri asuka hingeellu. Kirjade kirjutamise eesmärk oli unustada sõja ja laagrielu koledused, küllap seetõttu leidub kirjades rohkesti filosoofilisi arutelusid kirjandusest ja kunstist. Kaugver arutleb erinevate filosoofiliste seisukohtade üle (nt idealism), ennekõike aga selle üle, mil viisil laagritingimustes vaimselt ja moraalselt ellu jääda.
Loomevõime säilitamiseks katsetas Kaugver oma kirjades ka luuletuste ja novellidega, viidates soovile tulevikus kirjanikuks hakata. Laagris veedetud aja jooksul valmis ka tema romaani „Põhjavalgus“ käsikiri.
Kirjad on kirjutatud noorpõlve sõbrannale Sigrid Kurvisele, mistõttu võib neid nimetada ka armastuskirjadeks. Kirjad sisaldavad tagasivaateid koosveedetud hetkedele ja visioone helgest tulevikust. Kaugest vahemaast ja lünklikust kirjavahetusest tulenevalt esines kirjades ka kõhklusi, armukadedust ja meeleheidet.
Raimond ja Sigrid abiellusid pärast Raimondi kodumaale naasmist. 1950. aasta septembris sündis neil ühine tütar Katrin Kaugver. Raimondi ja Sigridi abielu ei jäänud kestma.
Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia

Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia (inglise keeles "American Academy of Arts and Letters") on Ameerika Ühendriikide juhtivaid arhitekte, kunstnike, heliloojaid ja kirjanikke ühendav selts ("honor society"). 
Akadeemia asutati 1898. aastal ja tal on 300 eluks ajaks valitud liiget. Peakorter asub New Yorgis Manhattanil Audubon Terrace'i hoonetekompleksis.
Lisaks uute liikmete valimisele vabade kohtade tekkimisel, püüab akadeemia edendada ja säilitada huvi kirjanduse, muusika ja kaunite kunstide vastu, andes välja üle 70 auhinna ja preemia, eksponeerides kunsti ja käsikirju, rahastades muusikalavastuste etendusi ning ostes kunstiteoseid edasiseks annetamiseks muuseumidele üle kogu riigi.
Akadeemiasse on kuulunud omal ajal Henry James, Theodore Roosevelt, John Singer Sargent ja Mark Twain.
Liikmeks valimine.
Kuigi naisi ei oldud kunagi otseselt välistatud, ei valitud neid esimestel aastatel liikmeks. Julia Ward Howe'i vastuvõtmine 1907. aastal (87-aastaselt) esimese naisena akadeemia liikmeks oli vaid üks juhtum intensiivses arutelus naisliikmete võimaliku liikmesuse üle.
Kurioosne loobumine kandideerimast.
Filosoof William James võttis oma kandidatuuri algul maha, kuna tema noorem vend Henry oli varem akadeemia liikmeks valitud. Mõni aeg hiljem James siiski valiti liikmeks.
Akadeemia Ameerika auliikmed.
1983. aastal loodi uus Akadeemia liikmeskonna kategooria, et hõlmata ameeriklasi, kes on kunstide alal silmapaistvad, kuid kelle tegevus jääb väljapoole traditsioonilisi arhitektuuri-, kunsti-, kirjandus- ja muusikavaldkondi. Ameerika auliikmetel on kõik liikmeõigused ja privileegid, välja arvatud hääleõigus. Liikmete arv on piiratud (20). Auliikmeid: George Balanchine (1983), Frank Capra (1984), Bob Dylan (2013), Mihhail Barõšnikov (2021) jt.
Akadeemia välisliikmed.
Akadeemia lõi 1929. aastal välismaise auliikme kategooria, et tugevdada kultuurisidemeid teiste riikidega. Tänapäeval valib akadeemia välisliikmeteks 75 silmapaistvat kirjanikku, heliloojat, maalikunstnikku, skulptorit ja arhitekti välisriikidest. Neil on kõik liikmeõigused ja privileegid, välja arvatud hääleõigus.
Signumfunktsioon

Signumfunktsioon ehk märgifunktsioon (ladina keelest "signum" 'märk'), mida sageli tähistatakse kui formula_1, on matemaatiline funktsioon, mis eraldab reaalarvu märgi. Funktsioon tagastab positiivsete arvude korral +1, negatiivsete arvude korral -1 ja nullväärtuse korral 0. Seda kasutatakse laialdaselt matemaatikas, arvuti- ja inseneriteaduses, näiteks algoritmide analüüsimisel, juhtimissüsteemides ja signaalitöötluses.
Definitsioon.
Signumfunktsioon on defineeritud järgnevalt:
formula_2
Funktsioon võtab sisendiks reaalarvu formula_3 ja tagastab vastavalt sellele, kas formula_3 on positiivne, negatiivne või null, vastava arvu formula_5, formula_6 või formula_7.
Signumfunktsiooni saab matemaatiliselt väljendada järgmiselt:
formula_8, kui formula_9
formula_10
Kompleksarvude puhul saab laiendada signumfunktsiooni nii reaal- kui ka imaginaarkomponendi märgi määramiseks. Kompleksarvu formula_11, kus formula_12 ja formula_13 on reaalarvud, signumfunktsioon on defineeritud järgnevalt:
formula_14, kui formula_15
formula_10
Omadused.
Signumfunktsioon on paaritu funktsioon, mis tähendab, et formula_17 mis tahes reaalarvu formula_3 korral.
Reaalarvu formula_3 absoluutväärtust saab arvutada signumfunktsiooni abil järgmiselt: formula_20.
Signumfunktsioon on mitte-pidev kohal formula_21, sest vasak ja parem piirväärtus ei lange kokku. Mujal on aga pidev.
formula_22
formula_23
Kompleksarvu signumfunktsioon skaleerib arvu säilitades faasi. Teisisõnu, see seab vastavusse kompleksarvu formula_24, ühikringi punktiga komplekstasandil, säilitades algse kompleksarvu nurga.
Rakendused.
Digitaalne signaalitöötlus.
Digitaalses signaalitöötluses kasutatakse signumfunktsiooni signaali polaarsuse tuvastamiseks ja erinevate algoritmide rakendamiseks (kvantimine ja ).
Kastsignaali saab tekitada järgneva valemiga:
formula_25
kus formula_26 on kastsignaali amplituud, formula_27 on kastsignaali sagedus, formula_28 on aeg ja formula_29 on kastsignaali faas.
Juhtimissüsteemid.
Signumfunktsiooni kasutatakse juhtimissüsteemides mittelineaarsete süsteemide käitumise modelleerimiseks (hüsterees, küllastus ja surnud tsoon).
Arvutiteadus.
Arvutiteaduses kasutatakse signumfunktsiooni erinevates rakendustes näiteks veaparanduskoodis, krüptograafias ja andmete pakkimise algoritmides.
Palgafond

Palgafond on summa, mille tööandja on valmis maksma oma töötajatele töötasudeks kindlaksmääratud perioodi jooksul (näiteks kuu, kvartal või aasta). Palgafondi suurus sõltub ettevõtte suurusest, töötajate arvust, tööjõukuludest ja muudest teguritest. Palgafondi suurus võib mõjutada ettevõtte kasumit ja võimalusi investeerimiseks ja laienemiseks. Seetõttu on oluline, et ettevõte teeks õigeid otsuseid tööjõukulude haldamisel ja palgafondi jaotamisel. 
Maksustamine.
Igas riigis võib kehtida oma maksusüsteem, kuid vastavalt Eestis kehtestatud seadustele on palgafondi struktuur järgmine.
Brutopalk koosneb:
Tööandja maksab brutopalga pealt:
2020. aastast muutus II pensionisammas vabatahtlikuks ehk inimestel oli võimalus loobuda 2% makse tegemisest oma palga arvelt. Alates 2023. aastast on enamiku inimeste tulumaksuvaba miinimum 654 eurot kuus ja vanaduspensioniikka jõudnutel 704 eurot kuus.
Palgafondi teooria.
Palgafondi teooria on majandusteooria, mis selgitab tööjõukulude rahastamist ja nende mõju majandusele. Selle teooria kohaselt on olemas kindel raha reserv, mida tööandjad saavad kasutada töötajatele palkade maksmiseks. Palgafondi suurus sõltub ettevõtte kasumist. Palgad ei saa ületada tööandja poolt eraldatud palgafondi suurust. Kui tööandja soovib palkasid tõsta, peab ta suurendama palgafondi, kasvatades ettevõtte kasumit või vähendades muid kulusid.
Palgafondi teooria ei arvesta tööjõuturu tegeliku olukorraga, mis võib mõjutada palgatasemeid ja tööhõivet sõltuvalt nõudlusest ja pakkumisest. Samuti ei võta palgafondi teooria arvesse töötajate võimalikku tootlikkuse kasvu, mis võib tõsta ettevõtte kasumit ning suurendada palgafondi reservi.
Mõisakompleks

 
Mõisakompleks (teisisõnu mõisaansambel, ing k "manor ensemble") on mõisahoone, kõrvalhoonete, sealse pargi, ühendavate teede, veekogude ja piirdeaedade kogum. 
Ülesehitus.
Mõisakompleks koosneb, olenevalt mõisa suurusest ja jõukusest, suurest hulgast erineva otstarbega hoonetest. Kompleksi kuuluvad mõisa peahoone (härrastemaja), ait, jääkelder, tallid, tõllakuur, sepikoda, saun, mõisatööliste eluasemed, metsniku maja, laut, magasiait, pesuköök, teenijatemaja. Lisaks on mõnda mõisakompleksi kuulunud veel supelmaja ja kõrts. Mõisate juures on läbi ajaloo asunud ka erinevaid tööstushooned, nagu viinaköögid, meiereid ja veskid, tihti vesiveskid. Just nende tööstushoonete toodang oli mõisate tuluallikaks. 
Mõisakompleksid Eestis.
Eesti üks vanemaid mõisakomplekse on Albu mõis ja sellele kuuluvad alad. Kompleksi kuuluvad lisaks peahoonele mitmed kõrval- ja tööstushooned, kõrtsid, sild, park ning kalmistu. Kõrvalhooneteks on Albu mõisal kaks aita, hobusetalli, karjaaeda, lauta, saun ja aiamaja. Eesti vanimasse mõisakompleksi kuulub kolm viinakööki. 
Mõisakompleksid välismaal.
Välismaal on suurimateks mõisakompleksideks näiteks Inglismaal Saltford’i ja Dulwichi mõisakompleksid. Mõisatel on suur maa-ala, millest enamus on metsamaa ja põllud. Väike veekogu võib, kuid ei pea olema. Juurde lisanduvad erinevad kõrvalhooned, näiteks laut, viinaköök, teenijate maja, hobusetallid, ait, saunad ja palju muud. Pierrepont’i mõisakompleks asub Ameerika Ühendriikides Jeffersoni osariigis. Seal on kompleksis lisaks peahoonele veel tõllakuur, Zion’i piiskopikirik ja vallamaja koos kooliga. Selle mõisakompleksi puhul on tegemist ajaloolisväärtusliku alaga.
2004 (teos)

„2004” on fs-i kolmas luulekogu, mis ilmus esmatrükis kirjastuses Tuum 2004. aastal. Teos võitis ilmumisaastal Eesti Kultuurkapitali aastapreemia luulekategoorias. Kogus on kokku 45 vabavärsilist luuletust, millest tuntumateks on „fs – kes ta on ja kust ta tuleb”, „suurte autodega veetakse surma” ja „mustad puud mustas vees”.
Sisu.
Luulekogu keelekasutus on selge ja objektiseeriv, autori väljendusregistrit on nimetatud ka nullstiiliks. Nagu teistegi kogude puhul, joonistub ka „2004” välja tugev autorikujund, mis on osaliselt eneseparoodiline. Teose üldine tundetoon on tume ja õõvastav, kuid leidub ka helgemaid hetki. 
Tekstides on olulisel kohal „meie” ja „nemad”, „mina” ja „sina” teljed, minapositsioon suhestub võrreldes eelmiste teostega rohkem ümbritseva ühiskonna ja inimestega. Läbivad motiivid on masinad („pohmell me yhises kehas”), jumalad („ma ei karda liblikaid”), sina („mustad puud mustas vees”). Ruumikujundid esinevad ühesuunalisena, ruum võib olla koridor, vaade aknast välja või siis Tallinn–Tartu suund. Tegemist on tollast ajajärku kehastava luulega just „meie” positsiooni, poliitiliste teemade ja kujutatava aja ning ruumi tõttu.
Retseptsioon.
Fs-i „2004” on korduvalt nimetatud ilmumiskümnendi üheks mõjukaimaks teoseks, millest algas eesti luules teatud mõttes uus ajajärk. 
Teost on iseloomustatud märksõnadega, nagu ausus, siirus, autentsus, isiklikkus. Oma luuleülevaates kirjeldab Jürgen Rooste „2004” kui siirast ja lihtsat teost, mis peegeldab tolle hetke ühiskondlikku olukorda Eestis. Rooste sõnastab 2004. aasta luuleülevaates fs-i teose omapära – see on ausalt peegeldanud tolle hetke Eesti tegelikku eluolu. Rooste arvates on süngusest hoolimata tegu viimase kümnendi olulisima eestikeelse teosega. 
Ka hilisemas retseptsioonis on fs-i „2004” korduvalt mainitud. Tiit Hennoste nimetab oma 2006. aasta artiklis fs-i kogumiku „kõnesoleva aja sümboliks”, mida iseloomustavad „külmus, pori, vihm, alandus, sotsiaalne lämbumine elu solgis”. 
Kirjandusteadlane Mart Velsker kirjutab 2010. aastal fs-ist ja tema loomingust põhjaliku ülevaate, milles suur osa on pühendatud kogule „2004”. Taas tuuakse esile teose märgilisus, mida Velsker kinnitab väitega: „Praeguse seisuga nähakse 21. sajandi alguse eesti luule koondumispunktina kõige sagedamini fs-i raamatut „2004”. Velsker märgib, et teost hakati nägema kui teatud tähist, millega kaasnes muutus luuleretseptsioonis. Ebatavaline oli ka kogumiku tõlkeedu, seda vahendati vene, bulgaaria, rootsi, soome ja läti keelde.