tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Laidunina–Kaavi rand

Laidunina–Kaavi rand on veemajanduslik mereala Liivi lahes, Sõrve poolsaare idarannikul Laiduninast Kaavi ninani.
Mere sügavus siin ei ole üldiselt üle 10 m. Veepeegli pindala on umbes 32,6 km². Ala keskosas, Leeltsenina ja Hindu sääre vahel, on rannikul mitu laidu. Mõned laiud on ka Laidunina lähistel.
Leeltseninast 3 km ida-kirde suunas on Merise madal, 5 km ida-kagu suunas on Leeltse rahu.
Ranna keskkonnaregistri kood on VEE3402000.
Tammuna rand

Tammuna rand on veemajanduslik mereala Läänemeres Sõrve poolsaare edelarannikul Sõrve säärest Alliotsani.
Mere sügavus siin ei ole üldiselt üle 10 m. Veepeegli pindala on umbes 16 km². Rannikul, peamiselt Sõrve sääre ja Tiidunina vahel, on mitmed laiud (Suurrahu). Tiidunina ja Alliotsa vahel on veel Nigunina. Alliotsa juures on Loode tuletorn. Sõrve säärest läände jääb Sääre laht.
Film Independent's Spirit Awards

Film Independent Spirit Awards; ajakirjanduses ja filmiringkondades ka Indie-Oscar, on Ameerika Ühendriikide filmiauhind, mida antakse välja alates 1984. aastast. Sellega tunnustatakse sõltumatuid filme ja filmitegijaid. Alates 2005. aastast kannab auhind praegust nime, varem oli selle nimi Independent Spirit Awards.
Auhinda annab välja mittetulundusorganisatsioon Film Independent, mis toetab sõltumatut loomingut filmikunstis. Spirit Awardsi auhinnatseremoonia toimub traditsiooniliselt California osariigis Santa Monicas vahetult enne Oscarite jagamist, rõhutades sellega sõltumatu kino tähtsust Ameerika filmitööstuses.
Werner Gruehn

Werner Georg Alexander Gruehn (30. juuli 1887 Balgale, Kuramaa – 31. detsember 1961 Hildesheim) oli baltisaksa päritolu Eesti teoloog, Tartu religioonipsühholoogia koolkonna esindaja, Karl Girgensohni õpilane.
Ta sündis pastori peres.
Gruehn õppis Müncheni ülikoolis filosoofiat (1907–1908) ning Erlangeni (1908–1909) ja Tartu ülikoolis (1909–1911) teoloogiat. Õpingute järel oli ta Riias ja Tartus kooliõpetaja. 10. oktoobril 1914. aastal ordineeriti Gruehn õpetajaks. Aastatel 1918–1920 oli ta Tartu Jaani koguduses vikaarõpetaja ja 1920–1922 diakonõpetaja. Ta rajas 1920. aastal Tartu Saksa Sisemisjoni Seltsi.
1920. aastal avaldas ta teose "Uuemad uurimused väärtusprobleemist. Lisandus religioosse fenomeni eksperimentaalsele uurimisele". Samal aastal sai ta Tartu ülikooli süstemaatilise usuteaduse eradotsendiks ja 1927. aastal Berliini ülikooli eradotsendiks. 
Alates 1927. aastast oli Gruehn Rahvusvahelise Religioonipsühholoogia Ühingu sekretär. 1929. aastal rajas ta Tartus Religioonipsühholoogia Instituudi ja 1931. aastal saksakeelse teoloogilis-filosoofilise Lutheri-akadeemia. Akadeemias oli Gruehn esimene rektor ja aastatel 1931–1935 süstemaatilise usuteaduse professor. Aastast 1929 tegutses ta ühtlasi Berliini ülikooli erakorralise ja aastatel 1935–1945 korralise süstemaatilise usuteaduse professorina.
Gruehn oli aastast 1937 Natsionaalsotsialistliku Töölispartei liige.
Gruehn oli 1952. aastal loodud pastoraalpsühholoogia ajakirja Tee Hingeni ("Der Weg zur Seele") kaasväljaandja ja -autor. 1956. aastal avaldas ta taastatuna aastal 1937 alustatud ja 1945. aastal hävinud suurteose "Kaasaja religioossus: empiirilise psühholoogia põhiasjaolud" (teine parandatud trükk aastal 1960). 
Tartus ja Berliinis olid Gruehni õpilasteks mitmed hilisemad silmapaistvad õpetlased.
Derby County FC

Derby County (ametlikult "Derby County Football Club") on 1884. aastal asutatud Inglismaa jalgpalliklubi, mille kodulinn on Derby. Klubi mängib Inglismaa tugevuselt teises liigas Football League Championship.
Derby County oli 1888. aastal The Football League üks kaheteistkümnest asutajaklubist.
Klubi suurimad saavutused on Football League First Divisioni võidud aastatel 1972 ja 1975 ning 1946. aastal Inglismaa karikavõit. Hooajal 1972/73 jõuti Euroopa karika poolfinaali, kus kaotati kahe mängu kokkuvõttes Itaalia klubile Torino Juventus.
Klubi põhivärvid on must ja valge. Klubi maskott on oinas Rammie. 1997. aastast on klubi kodustaadion Pride Park Stadium, mis mahutab 33 597 pealtvaatajat.
FC Wil

FC Wil (ametlikult "Fussball Club Wil 1900") on 1900. aastal asutatud Šveitsi jalgpalliklubi, mille kodulinn on Wil ja -väljak Bergholzi staadion.
Karl Girgensohn

Karl Gustav Girgensohn (22. mai 1875 Kaarma – 20. september 1925 Leipzig) oli luterlik teoloog, Tartu religioonipsühholoogia koolkonna rajaja.
Ta sündis Saaremaal pastori peres. Aastatel 1888–1892 omandas ta Tartus gümnaasiumihariduse ja aastatel 1892–1896 jätkas samas teoloogiaõpingud. Järgnevalt oli ta Kudina mõisas koduõpetaja, aastatel 1897–1898 vabatahtlikuna sõjaväeteenistuses ja pärast seda 1900. aastani koduõpetaja Räpinas. Aastatel 1900–1901 jätkas Girgensohn õpingud Berliini ülikoolis Reinhold Seebergi juures.
1903. aastal promoveeriti ta Tartu ülikoolis teoloogialitsentsiaadiks. Aastal 1903–1907 oli ta samas eradotsent ja Puškini tütarlastegümnaasiumis usuõpetaja. Seejärel oli ta aastatel 1907–1916 Tartu ülikooli erakorraline süstemaatilise usuteaduse professor, samuti ülikooli kiriku organist; lisaks oli ta aastatel (ta ordineeriti 15. oktoobril 1914 õpetajaks) 1914–1916 Tartu Ülikooli koguduse adjunktõpetaja. Aastal 1910. sai ta Berliini ülikooli audoktoriks. Maailmasõja ja Tartu ülikooli ümberorganiseerimise käigus tagasiastunud Girgensohnist sai 1918. aastal veel korra usuteaduskonna professor ja dekaan ning ka Tartu ülikooli audoktor.
Tartu ülikooli eestikeelseks muutmise järel oli Girgensohn Greifswaldi ülikooli korraline professor (1919–1922) ja süstemaatilise usuteaduse korraline professor Leipzigi ülikoolis (1922–1925).
Girgensohni peateos on 1921. aastal ilmunud "Der seelische Aufbau des religiösen Erlebens, Eine religionspsychologische Untersuchung auf experimenteller Grundlage". Tema surma järel püüdis ta tööd jätkata õpilane Werner Gruehn.
Isiklikku.
Tema isa Julius Leo Immanuel Girgensohn oli Kaarma ja Karksi Peetri koguduse õpetaja, vanaisa Christoph Reinhold Girgensohn oli Jaunpiebalga koguduse õpetaja, teine vanaisa Johann Reinhold Hunnius oli Karja Katariina koguduse õpetaja. Tema abikaasa Nelly isa Georg von Oettingen oli Tartu Ülikooli arstiteaduskonna kirurgia professor ja aastatel 1868–1876 Tartu Ülikooli rektor.
Saint-Gervais-Saint-Protais' kirik

Püha Gervasiuse ja Püha Protasiuse kirik on üks Pariisi vanimatest kirikutest.
Ajalugu.
Selle kiriku praeguses asukohas olevat varasemat kirikut on mainitud juba 4. sajandil. Praeguse kiriku eelkäija seisis praeguses kohas aastatel 1212–1420.
Gervasiuse ja Protasiuse kirikut hakati ehitama 1494. Kiriku interjöör on gooti stiilis. Ehitus lõpetati 17. sajandil. 1620 valmis kiriku fassaad, mille põhilised autorid on arhitektid Salomon de Brosse (1571–1626) ja Clément Métezeau (1581–1652). Kirik on pühitsetud märtritest pühakute Gervasiuse ja Protasiuse auks. Vanasti oli kirikus aukoht veinikaupmeeste vennaskonna liikmetele.
Selles kirikus on üle kahe sajandi, alates 1653, töötanud organistidena Couperinide perekond. Seda märgib kirikus olev mälestustahvel. On säilinud orel, millel mängisid Louis ja François Couperin. Oreli ehitas Pierre Thierry 1649–1650. Franςois-Henri Clicquot rekonstrueeris oreli 1758. Orelit on küll mitu korda remonditud, kuid alles on oreli algne prospekt ja dispositsioon.
Esimese maailmasõja ajal 29. märtsil 1918 tulistasid Saksa väed Pariisi Keiser Wilhelmi kahurist ("Kaiser Wilhelm Geschütz"). Üks mürskudest langes kirikule, purustades katuse ning tappes 88 ja haavates 68 inimest. Ohvrite arv oli suur sellepärast, et parajasti toimus kirikus jumalateenistus. See oli kõige ohvriterohkem õnnetus Pariisi pommitamise ajal 1918. aastal.
Muud.
Kiriku ääres on François Mironi tänav ("Rue François Miron"), millel asuvad kaks Pariisi vanimat säilinud maja, number 11 ja 13. Tõenäoliselt pärinevad nad 14. sajandist.
Kiriku ees olevat Püha Gelasiuse väljakut ("Place Saint-Gervais") tunti sajandeid Jalaka ristteena, sest keskajal kasvas selle keskel suur jalakas. Ümbruskonna elanikud vahetasid sellel väljakul raha. Sellest jalakast on säilinud palju keskaegseid pilte.
Gervasiuse ja Protasiuse kirik asub metroojaamade "Hôtel de Ville" ja "Pont Marie" lähedal. Sinna saab sõita metrooliinidega number 1, 7 ja 11.
Ninasarvikpõrnikas

Ninasarvikpõrnikas ("Oryctes nasicornis") on põrniklaste sugukonda sarvikpõrniklaste alamsugukonda kuuluv putukas.
Ninasarvikpõrnikas elab Lõuna- ja Kesk-Euroopas, samuti Põhja-Euroopas, sealhulgas Eestis, Põhja-Aafrikas ja kohati Kagu-Aasias. "Loomade elu" andmeil elab ta (nähtavasti endise Nõukogude Liidu aladel) "igal pool peale tundra ja taiga".
Ninasarvikpõrnikas on üks suuremaid põrnikaid. Tema pikkus on 25–40 mm.
Põrnikas on lennuvõimeline. Soojadel suveõhtutel lendab ta sageli valguse peale.
Ninasarvikpõrnikal on punakaspruunid läikivad kattetiivad. Isasel põrnikal on laubal tahapoole kaardus sarv, emasel see puudub. Eesseljal on kolmehambane ristmõhn.
Vastsed on kuni 12 cm pikkused valged tõugud, kes elavad kõdunenud puidus, saepurus, kompostihunnikus. Vahel kahjustab ta taimede, näiteks rooside või viinapuude juuri. Vastse areng kestab 4 aastat.
Hiid-odaherilane, kes on ninasarvikpõrnikast veel pisut suurem, armastab oma munad muneda ninasarvikpõrnika vastsesse. Herilase vastne toitub põrnika vastsest ning sööb selle lõpuks täielikult ära.
Gesta Danorum

"Gesta Danorum" ("Taanlaste vägiteod") on Taani ajaloo alane töö, mille koostas 12. sajandil Saxo Grammaticus. Seda peetakse üheks parimaks allikaks Taani, Eestimaa ja Liivimaa viikingiaja kohta.
Ohessaare rand

Ohessaare rand on madal mereosa Läänemeres Sõrve poolsaare läänerannikul Alliotsast nimetu maaninani Jämajast 2 km põhja poole. Ala geograafilised koordinaadid on .
Mere sügavus ei küüni seal enamasti üle 10 m. Veepeegli pindala on umbes 8,9 km². Ranna lõunaosas on Pitsernina ja Türju lõpp. Ranna keskosas on Ohessaare pank. Jämaja juures on meres nimetu laid ning merre suubub Jämaja oja.
Ranna keskkonnaregistri kood on VEE3270000.
Boriss Pokrovski

Boriss Aleksandrovitš Pokrovski (vene keeles Борис Александрович Покровский; 23. jaanuar 1912 Moskva – 5. juuni 2009 Moskva) oli vene ooperilavastaja.
Aastal 1938 lõpetas ta Moskva Lunatšarski-nimelise Riikliku Teatriinstituudi (GITIS), hiljem oli samas muusikakateedri õppejõud (alates 1954 professor).
Boriss Pokrovski oli Moskva Suure Teatri pearežissöör aastail 1952–1963 ja 1970–1982. Aastast 1972 Moskva Riikliku Akadeemilise Kammermuusikateatri direktor, mille asutajaks ta ise oli. 
On lavastanud üle 180 lavastuse, neist üle 40 Suures Teatris. Töötas palju ka välismaal, nii Euroopas kui ka Jaapanis.
Boriss Pokrovski maeti 8. juunil 2009 Moskva Novodevitšje kalmistule.
Kaunispe rand

Kaunispe rand on veemajanduslik mereala Sõrve poolsaare läänerannikul alates Jämajast 2 km põhja pool asuvast nimetust maaninast kuni Ooslalaiuni, mis jääb Karjalaiust kirdesse.
Mere sügavus ei ole seal üldiselt üle 10 meetri. Veepeegli pindala on umbes 20,6 km². Rannikul on mitmed nimetud laiud. Ranna lõunaosas on Kaunispe sadam. Ooslalaiust 1 km põhja poole jääb Võrkrahu. Rannikul on veel Pärtli nina, Pärtli lõpe, Nurmeniidi nina, Koplinina.
Ranna keskkonnaregistri kood on VEE3269000.
Türju lõpp

Türju lõpp on laht Sõrve poolsaare läänerannikul Pitsernina ja Ohessaare panga vahel.
Mere sügavus seal ei ole üldiselt üle 5 m. 
Veepeegli pindala on umbes 1,5 km².
Ranna keskkonnaregistri kood on VEE3271000.
Kaavi nina

Kaavi nina on neem Sõrve poolsaare idarannikul. Kaavi nina geograafilised koordinaadid on . Lõuna poole jäävad Kaavi sadam, Kaavi tuletorn ja Kaavi madal.
Kaavi nina kohal on Sõrve poolsaar kõige laiem.
Ohessaare maastikukaitseala

Ohessaare maastikukaitseala asub Saare maakonnas Saaremaa vallas Ohessaare külas. Kaitseala hõlmab 5,6 ha. Kaitseala geograafilised koordinaadid on . 
Kaitseala on loodud aastal 1959. Kaitse alla on võetud Ohessaare pank ja tüüpiline kliburand. Panga pikkus on 400 m ja kõrgus 3,5 m.
Maastikukaitseala keskkonnaregistri kood on KLO1000552.
Vallavanem

Vallavanem (vanasti "kogukonnatalitaja" ja "vallatalitaja") on valla kõrgeim ametiisik Eestis. Vallavanema valib vallavolikogu. Vallavanem moodustab vallavalitsuse, juhib selle tööd ja vastutab vallavolikogu ees.
Vallavanemale esitatavad nõuded ja tegevuspiirangud.
Nõuded.
Vallavanem, linnapea ja valitsuse liige peab vastama teatud nõuetele. Isik peab olema:
Tegevuspiirangud.
Tegevuspiirangutega piiratakse suuremas või vähemas ulatuses vallavanema õigust teostada järelevalvet teatud valdkonnas, osaleda ettevõtluses (mõnel pool ka passiivse osaniku või aktsionärina) ja tegutseda teisel töökohal. Tegevuspiirangud ei pruugi piirduda nende isikute ametis oleku perioodiga, vaid võivad jääda kehtima ka määratud ajaks pärast isiku ametist lahkumist. KOKS näeb vallavanemale, linnapeale ja teistele valitsuse liikmetele ette mitmeid tegevuspiirangud. 
Näiteks kui sellises ametis olev isik tegeleb või soovib tegeleda väljaspool ametikohustusi töölepingu või teenuste osutamise lepingu alusel mõnel muul töö- või ametikohal, siis peab ta sellest viivitamatult kirjalikult ka volikogule teada andma. Lisaks ei tohi vallavanem võtta osa valitsuse sellise üksikakti arutamisest ja otsustamisest, mille suhtes talle laieneb toimingupiirang korruptsioonivastase seaduse kohaselt.
Eraldi piirangutena vallavanemale on KOKS-is toodud välja, et sellises ametis töötav isik ei tohi töötada väljaspool ametikohustusi ühelgi muul valitaval või nimetataval riigi või sama kohaliku omavalitsuse ametikohal ega tohi kuuluda samal ajal vallavolikogusse ega olla volikogu esimees. Ta on omavalitsusüksuse ja valla- või linnavalitsuse esindaja ning seda vastavalt seadusega, valla või linna põhimäärusega või volikogu poolt antud pädevusele ning täidab seda kohustust kuni neli aastat. Vallavanemal on valitsuse moodustamise pädevus, kuid seda tehes ei tohi ta kalduda kõrvale valla või linna põhimääruses sätestatud nõuetest.
Volikogu liige, kes on valitud samas vallas või linnas vallavanemaks või linnapeaks või on kinnitatud valla- või linnavalitsuse liikmeks või nimetatud ametisse valitsuse palgaliseks liikmeks, ei tohi alates valituks osutumise, liikmeks kinnitamise või ametisse nimetamise hetkest osaleda sellise volikogu üksikakti arutamisel ega otsustamisel, millega määratakse talle töötasu või hüvitis.
Eesti Arhiiv Austraalias

Eesti Arhiiv Austraalias (EAA) on Sydneys asuv Eesti arhiivraamatukogu.
See asutati 1952. aastal. Arhiivi peamine looja oli Hugo Salasoo, kes juhatas seda 1953–1990. Aastail 1991–1994 juhatas arhiivi tema poeg Inno Salasoo. Arhiiv kujunes üheks suuremaks Eestile spetsialiseerunud raamatukoguks väljaspool Eestit.
Arhiiv asus pikka aega Hugo Salasoo kodus selleks eraldi ehitatud hoones. Nüüd asub see EAA Sydney Eesti Majas.
Ohessaare pank

Ohessaare pank on pank Sõrve poolsaare läänerannikul. Panga pikkus on 400 m ja kõrgus 3,5 m.
Pank võeti aastal 1959 kaitse alla. Praegu jääb pank Ohessaare maastikukaitseala koosseisu. Pank on Ohesaare kihistu ja Ohessaare lademe stratotüübiks.
Üleval on 20 cm valkjat lubjakivi, selle all on helehall savikas lubjakivi, veel allpool lubjakivi mugulatega mergel. Selle all on detriiti sisaldav mergli vahekihtidega lubjakivi, selle all 50 cm lubimerglit, seejärel on taas detriiti sisaldav lubjakivi. Panga alumise osa moodustavad purdne suureteraline lubjakivi ja kõige all - hall lubjakivi õhukeste savika mergli vahekihtidega.
Lombimaa

Lombimaa on laid Eestis Saare maakonnas, Sõrve säärest lõunas.
Siiasaar

Siiasaar on laid Eestis Saare maakonnas, Sõrve säärest lõunas.
Pitkasääremaa

Pitkasääremaa on laid Eestis Saare maakonnas, Sõrve säärest lõunas.
Suurrahu (Sääre)

Suurrahu on 0,15 hektari suurune saar laid Sääre lahest läänes Saaremaa valla Lõmala küla alal. Saare rannajoone pikkus on 305 meetrit. Läheduses on veel mitu nimetut laidu.
Saar asub Lõmala rannast eenduvast neemest 1 km edelas ja on kruusase pinnamoega.
Saar kuulub Riksu ranniku hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.
Suurrahu (Kaavi)

Suurrahu on 0,43 hektari suurune saar (laid) Kaavi ninast lõuna-edelas Saare maakonnas Saaremaa vallas Koovi küla alal. Saare rannajoone pikkus on 328 meetrit.
Laiust kirde poole jääb veel üks nimetu laid. Suurrahust kagusse jääb 2 km ulatuses Kaavi madal. Saar asub 200 meetrit Pussa peakraavi suudmest ja 100 meetrit Saaremaa rannikust lõunas.
Saar kuulub Karala-Pilguse hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.
Jaandi hoiuala

Jaandi hoiuala (keskkonnaregistri kood KLO2000305) on hoiuala Saare maakonnas Saaremaa vallas Türju ja Ohessaare külas. Hoiuala geograafilised koordinaadid on . Hoiuala suurus on 14,4 ha. 
Jaandi hoiuala kaitse-eesmärk on elupaigatüüpide (lubjarikkal mullal kuivade niitude, lubjavaesel mullal liigirikaste niitude, loodude, aas-rebasesaba ja ürt-punanupuga niitude, lääne-mõõkrohuga lubjarikaste madalsoode, liigirikaste madalsoode ja puiskarjamaade) kaitse ning linnuliikide (laululuige, hallpõsk-püti, roo-loorkulli, taida ja sookure) elupaikade kaitse.
Kaunispe hoiuala

Kaunispe hoiuala (keskkonnaregistri kood KLO2000314) on loodushoiu ala Saare maakonnas Saaremaa vallas Jämaja, Kargi ja Kaunispe külas. Hoiuala geograafilised koordinaadid on . Hoiuala hõlmab 125,8 ha. 
Kaunispe hoiuala kaitse-eesmärk on järgmiste elupaigatüüpide: 
kaitse.
Kura kurgu hoiuala

Kura kurgu hoiuala (keskkonnaregistri kood KLO2000316) on loodushoiu ala Saare maakonnas Saaremaa vallas. Hoiuala geograafilised koordinaadid on . Hoiuala hõlmab 331,1 ha maismaad ja 188483,4 ha veeosa, kokku 188814,5 ha. 
Kura kurgu hoiuala kaitse-eesmärk on elupaigatüüpide - 
ja mitmete linnuliikide elupaikade kaitse. 
Linnuliigid, kelle elupaiku kaitstakse, on:
Tavaline jõekäsn

Tavaline jõekäsn ("Ephydatia fluviatilis") on järvekäsnlaste sugukonda kuuluv mageveekäsn.
Tavaline jõekäsn on üks levinumaid mageveekäsnasid, teda leidub ka Eestis. Loom võib elada ka madala soolsusega riimvetes. Läänemeres on teda leitud Poola ja Saksamaa ranniku estuaarides, Kura säärlõukas, aga ka Bornholmi lähedal ja Põhjalahes.
Teda võib leida kividele, puunottidele jne kinnitunult, sageli kasvuvormilt koorikjas, mõnikord sõrmjas.
Sydney Eesti Maja

Sydney Eesti Maja on Sydneys asuv Eesti Maja.
See avati 17. augustil 1940, ning laiendatud kujul 6. aprillil 1958.
Maja aadress on 141 Campbell St, Surry Hills, NSW 2010.
Sydney Eesti Majas asub Eesti Arhiiv Austraalias. Majas on ka 225-kohane teatrisaal.
Lindmetsa hoiuala

Lindmetsa hoiuala (keskkonnaregistri kood KLO2000321) on loodushoiu ala Saare maakonna Saaremaa vallas. Hoiuala geograafilised koordinaadid on . Hoiuala hõlmab 33,6 ha. 
Lindmetsa hoiuala kaitse-eesmärk on elupaigatüüpide - 
kaitse.
Vesitükimaa hoiuala

Vesitükimaa hoiuala (keskkonnaregistri kood KLO2000343) on loodushoiu ala Saare maakonnas Saaremaa vallas Sääre ja Karuste külas. Hoiuala geograafilised koordinaadid on . Hoiuala hõlmab 215,3 ha. 
Vesitükimaa hoiuala kaitse-eesmärk on järgmiste elupaigatüüpide: 
kaitse ning mitmete linnuliikide elupaikade kaitse. 
Linnuliigid, kelle elupaiku kaitstakse, on:
Roomet Jakapi

Roomet Jakapi (sündinud 18. aprillil 1973) on eesti filosoof ja muusik.
Ta lõpetas 1991. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Ta õppis aastatel 1991–1995 Tartu Ülikoolis teoloogiat ja lõpetas õpingud bakalaureusekraadiga. Ta jätkas õpinguid filosoofiateaduskonnas magistriõppes ning kaitses Ülo Matjuse ja Tõnu Luige juhendamisel 1997 magistritöö "Tajumata objektide probleem George Berkeley varasemas filosoofias". Aastal 2002 kaitses ta samas Ülo Matjuse ja Madis Kõivu juhendamisel doktoritöö teemal "Berkeley, Mysteries, and Meaning: A Critique of the Non-Cognitivist Interpretation".
Roomet Jakapi uurimisvaldkond on varauusaegne filosoofia. Ta on kirjutanud artikleid iiri filosoofi ja teoloogi George Berkeley kohta, tõlkinud ja avaldanud ajakirjas Akadeemia 1997. aastal tema teose "Kolm dialoogi Hylase ja Philonouse vahel: skeptikute ja ateistide vastu" ning kirjutanud sellele järelsõna. Samuti on ta käsitlenud selliseid filosoofe nagu Henry More, Samuel Colliber, John Toland, Robert Boyle, John Locke jts. Jakapi kaasjuhendamisel on kaitsnud doktoriväitekirja Toomas Lott.
Jakapi on Tartu Ülikooli filosoofia ajaloo kaasprofessor. Aastail 2008-2020 oli ta ajakirja Studia Philosophica Estonica peatoimetaja. Ta on võtnud korduvalt sõna ajakirjanduses Eesti teaduspoliitika ja kõrghariduse teemadel.
Roomet Jakapi on ansambli Kreatiivmootor solist ja laululooja.
Lindmetsa maastikukaitseala

Lindmetsa maastikukaitseala (keskkonnaregistri kood KLO1000571) on looduskaitseala Saare maakonnas Saaremaa vallas Lindmetsa ja Kaunispe külas. Kaitseala geograafilised koordinaadid on . Hoiuala hõlmab 50,9 ha. 
Lindmetsa maastikukaitseala on loodud eesmärgiga kaitsta:
ning nende elupaiku.
Studia Philosophica Estonica

Studia Philosophica Estonica (SPE) on Tartu Ülikooli filosoofiaosakonna kirjastatav ning Tartu Ülikooli kirjastuse trükitav eelretsenseeritav filosoofiaajakiri, milles avaldatakse inglise-, saksa- ja eestikeelseid artikleid ning raamatuarvustusi.
Studia Philosophica Estonica on veebipõhine ajakiri, kuid 2011. aastal ilmusid kaks erinumbrit (1.1 &amp; 1.2, 2.2) ka paberil. Ajakiri jaguneb "köideteks", nii et igas köites on ühe aasta jooksul avaldatud artiklid. Alates 2009. aastast hõlmab iga köite 1. number kõik tavapärased artiklid, numbrid 2 kuni "n" on erinumbrid. Ajakirjanumbrite numeratsioon koosneb niisiis kahest osast: köitest ja numbrist. 2008. aasta põhinumber on 1.1, 2009. aasta põhinumber 2.1, sama aasta esimene erinumber 2.2 jne.
SPE juhindub avatud ligipääsu poliitikast, tagades kõigile vaba ja tasuta ligipääsu oma sisule.
Ajalugu.
Ajakirja ajalugu nähakse lähtuvana 1893. aastast, mil hakkasid ilmuma Tartu Ülikooli toimetised nime Acta et Commentationes Universitatis Tartuensis all. Nõukogude ajal ilmusid filosoofiakogumikud ülikooli toimetiste alamseeriana ning 1993. aastast nime Studia Philosophica. Praegusel kujul ilmub ajakiri aastast 2008.
Toimetus.
Ajakirja peatoimetaja on Toomas Lott. Teoreetilise filosoofia toimetaja on Bruno Mölder, filosoofia ajaloo toimetaja Karin Kustassoo, praktilise filosoofia toimetaja Kadri Simm, teadusfilosoofia toimetaja on Edit Talpsepp ning tegevtoimetaja Mats Volberg.
Kolleegium.
Studia Philosophica Estonica kolleegiumi kuuluvad (3. september 2019 seisuga): Jüri Allik (TÜ), Ruth Chadwick (Cardiffi Ülikool), Daniel Cohnitz (Utrechti ülikool) Günter Figal (Freiburgi Ülikool), Matti Häyry (Aalto ülikool), Piret Kuusk (TÜ), Eero Loone (TÜ), Endla Lõhkivi (TÜ), Ülo Matjus (TÜ), Arne Merilai (TÜ), Jürgen Mittelstrass (Konstanzi Ülikool), Peeter Müürsepp juunior (TTÜ), Ilkka Niiniluoto (Helsingi Ülikool), Herlinde Pauer-Studer (Viini Ülikool), John Perry (Stanfordi Ülikool), Ahti-Veikko Pietarinen (Nazarbajevi ülikool), Dag Prawitz (Stockholmi Ülikool), John Sallis (Boston College), Andres Soosaar (TÜ), Margit Sutrop (TÜ), Jan Szaif (UC Davis), Peter Trawny (Wuppertali Ülikool), Tõnu Viik (TLÜ) ja Jonathan Wolff (Oxfordi ülikool).
Mõntu mõisa park

Mõntu mõisa park (keskkonnaregistri kood KLO1200156) on kaitsealune park Saare maakonnas Saaremaa vallas Mõntu külas.
Ajalugu.
Mõntu mõisa vana park rajati 17. sajandil.
1873. aastal ostis Oskar von Ekesparre Mõntu mõisa koos Koltse mõisaga. Mõntu mõisa süda, mis oli ka mõisate valdamiseks asutatud Olbrüki mõisa keskus, muudeti ligikaudu kümne aasta jooksul vaatamisväärsuseks, kus oli esinduslik valge peahoone (nii Mõntu kui ka ühtlasi Olbrüki mõisa oma) ja järsakulisel, ligi viie meetri kõrgusel pankrannikul asuv park.
Hiljem hakkas Oskari poeg Harry (1880–1916) juba gümnaasiumiõpilasena tegema pargis liigirikka looduse fenoloogilisi vaatlusi. Tulemused äratasid ka Riia Loodusuurijate Seltsi liikmete tähelepanu. 1905. aastal kerkis seltsis isegi Mõntu mõisa maale bioloogiajaama asutamise mõte.
Aastatel 1944–1957 paiknes pargi alal ja mitmel pool kaugemalgi Mõntu rannikupatarei. Pärast patarei tegevuse lõpetamist ja sõjaväelaste lahkumist võeti park 19. mail 1959 looduskaitse alla.
Pargis olevale Mõntu ja Olbrüki mõisa peahoone varemetele paigaldati 23. juunil 1974 mälestuskivi hoones aastatel 1923–1941 tegutsenud Mõntu algkoolile.
Kirjeldus.
Mõntu mõisa pargi läänepiir kulgeb piki Kuressaare–Sääre maanteed ja idapiir piki mereranda (Mõntu rand), lõunapiirile jäävad Mõntu ülemine tulepaak ja Mõntu alumine tulepaak ning nendevaheline siht. Põhjapiirile jääb nimetu kraav.
Pargi pindala on 8,7 hektarit.
Kunagisest mõisaaiast on säilinud üksikud õunapuud. Suuremas osas on säilinud ka maanteelt mõisasüdamesse viiv allee. Pargi mereäärselt pangalt (viis meetrit üle merepinna) avaneb kaunis vaade Liivi lahele ja Mõntu sadamale.
Pargis on säilinud haruldasi puuliike. Park on Saaremaa maaparkidest kõige liigirikkam park, jäädes looduskaitsealuste parkide seas alla vaid Kuressaare lossipargile. See on Saaremaa vanim ja suurim euroopa nulu ("Abies alba") kasvupaik. Seal on esindatud ka pensilvaania saar ("Fraxinus pensylvanica") ja hariliku tamme kultivar püramiidtamm ("Quercus robur" 'Fastigiata'). Enne sõda kasvas seal suur kreeka pähklipuu ("Juglans regia"). Haruldaste puude kõrval on park kasvukohaks suurtele pärnadele ("Tilia"), tammedele ("Quercus"), sangleppadele ("Alnus glutinosa") ja pooppuudele ("Sorbus intermedia").
Pargis on suur osa Mõntu rannikupatarei ehitisi, sealhulgas neli raudbetoonist kaheksanurkset kahuriõue läbimõõduga kuni 10 m ja sügavusega 2 m. Osa ehitiste varemeid paikneb kahuriõuede lähikonnas, kuid pole enam identifitseeritavad (arvatavasti meeskonnavarjendid, laskemoonalaod jms). Patarei tuletegevuse juhtimiskeskus asus tõenäoliselt ka pargis, kuid selle asukoht pole teada.
Mõntu algkooli hoone varemetel (endine Mõntu ja Olbrüki mõisa peahoone) on mälestuskivi.
Pargis on teabetahvlid Mõntu ja Obrüki mõisa ning Mõntu algkooli kohta, need on paigaldanud MTÜ Sõrve Linnujaam. Teabetahvlid Mõntu ja teiste rannikupatareide kohta ning sõjakahjutasukuunarite ja eraldi kuunari Mõntu kohta on paigaldanud MTÜ Mõntu ja Olbrüki Kultuuripärand.
Otto Wilhelm von Essen

Otto Wilhelm von Essen (vene: Отто Васильевич фон Эссен; 19. aprill (vkj. 8. aprill) 1761 "Udenküll" – 9. juuni (vkj. 28. mai) 1834 Tallinn) oli baltisaksa päritolu Venemaa poliitik ja mereväelane (2. järgu kapten).
Otto Wilhelm von Essen sündis Tallinna ülemkomandandi ja kindralleitnandi Reinhold Wilhelm von Essen (1722–1788) ja Kiideva mõisa pärijanna Anna Eleonora von Sassi (1734–1765) pojana.
Ta oli tõeline riiginõunik ja Eestimaa tsiviilkuberner 20. septembrist 1832 kuni 27. oktoobrini 1833.
Talle kuulusid Liivi, Ubasalu, Patsu, Sooniste, Kohatu ja Malla mõis.
Ta on maetud Kullamaa kalmistule.
Perekond.
1791 abiellus ta Tallinnas Gertrude Margarethe Stael von Holsteiniga (1764–1826), kes oli Anija mõisniku Fabian Ernst Stael von Holsteini ja Barbara Helene von Baranoffi tütar ning lesestunud 1790 abielust Georg Christian von Benckendorffiga. Abielust sündisid:
Sydney Packet

Sydney Packet on olnud vähemalt kahe laeva nimi:
Siplase looduskaitseala

Siplase looduskaitseala on looduskaitseala Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Kaitseala hõlmab 206,7 ha.
Siplase looduskaitseala keskkonnaregistri kood on KLO1000588.
Siplase looduskaitseala eesmärk on kaitsta:
Estonian Journal of Ecology

Estonian Journal of Ecology oli ökoloogiaalane teadusajakiri, mida andis välja Eesti Teaduste Akadeemia Kirjastus.
Ajakiri ilmus iseseisva väljaandena aastail 2008–2014.
Enne seda ilmus ajakiri nimega "".
Varem ilmus sisu Eesti Teaduste Akadeemia Toimetistes ja nõnda loeb väljaanne enda ajaloo alguseks 1952. aastat.
Eesti Teaduste Akadeemia Kirjastus

Eesti Teaduste Akadeemia Kirjastus (inglise keeles "Estonian Academy Publishers") on Eesti Teaduste Akadeemia kui avalik-õigusliku juriidilise isiku asutus.
Kirjastus tegutseb alates 1. jaanuarist 1994. aastal, mil hakkas välja andma Eesti Teaduste Akadeemia teadusajakirju, erinevatel aegadel ka raamatuid, monograafiaid, kogumikke ja aastaraamatuid. Täna on kirjastuse põhitegevuseks Eesti Teaduste Akadeemia täielikult avatud juurdepääsuga ("Open Access") ja rahvusvaheliselt eelretsenseeritavate teadusajakirjade väljaandmine.
Viieristi looduskaitseala

Viieristi looduskaitseala on looduskaitseala Saare maakonnas Saaremaa vallas Viieristil. 
Kaitseala hõlmab 378 ha. Kaitseala geograafilised koordinaadid on . 
Viieristi looduskaitseala keskkonnaregistri kood on KLO1000437.
Viieristi looduskaitseala moodustati aastal 1965. Kaitseala eesmärk on ökosüsteemi seisundi ja looduslike protsesside ning haruldaste liikide kaitse. Kaitseala on loodud Koltsi järve, unikaalse allikasoo (Viieristi allikasoo) ja sealsete haruldaste taimekoosluste, Litoriinamere rannaastangu, Viieristi luidete ning kaitsealuste liikide kaitseks. Kaitseala paikneb Litoriinamere ranna-astangul ning selle jalamil. Astangu kõrgus on 24-27 m ja selle jalamil levib 10-50 m laiuse vööndina lubjarikas allikasoo. Alalt on leitud 22 kaitsealust taimeliiki (püramiid-akakapsas, jugapuu, luuderohi, tömbiõieline luga jt). Koltsi järv on ajutine veekogu, mis täitub veega ainult kevaditi ja kestvate sadude korral. Järve nõo piirkonnas esineb allikaid.
Elustik.
Pesitsevad linnuliigid: 
Kahepaiksed:
Kaitsealused taimeliigid:
Valter Klein

Valter Klein (pseudonüüm Karl Roobas; 9. märts 1892 Tartu – 3. märts 1925 Tallinn (Nõukogude Liidu saatkond)) oli Eesti kommunist. 
Valter Klein sündis 1892. aastal Tartus töölisperekonnas, aastatel 1910–1913 õppis Tartus maalrite koolis, misjärel töötas maalrina Soomes ja Petrogradi miinitehases. 
Esimese maailmasõja ajal liitus poliitilise tegevusega, 1917. aastal astus ta VSDT(b)P-sse ning sõdis Vene kodusõjas Punaarmees 1919. aastani.
Pärast Vene kodusõda töötas Vene-Eesti-Läti piiri komissarina ja seejärel Petrogradi eestlaste-kommunistide tööartelli juhatuse esimehena. V. Klein tegi kaastööd Petrogradis ilmunud ajalehele Edasi ja oli ajakirja Oras üks asutajaid.
1923. aastal suunati V. Klein Eestisse illegaalsele poliitilisele agitatsioonitööle, 1. detsembrist 1924 sai temast Eestimaa sõjakomitee esimees ning võttis osa 1924. aastal toimunud riigipöördekatsest. Ta kuulus riigipöörde peastaapi, olles määratud sõja-revolutsioonikomitee esimeheks mässu edu korral, sai 1. detsembri riigipöördekatse ajal sai haavata. Detsembrimässust osavõtnu, kommunist Johannes Mänd (1890 Oudova – 1961) riigiarhiivis hoitavate mälestuste järgi jõudis ta ülestõusu läbikukkumise järel pärast seiklusi ja öiseid rännakuid lõpuks Tartumaalt pealinna, ning suundus Pikale tänavale saatkonna ukse juurde ning sisenes. 
Johannes Mänd on meenutanud, et Vene saatkonda põgenenud kommunistid said endile seal varjupaigaks kütteruumi keldri.
Dokumendi järgi suri Klein seal keldris kopsupõletikku ning tema surnukeha valmistas teistele põgenikele peavalu – mida sellega ette võtta? Lõpuks maeti lahkunu samasse keldri põranda alla.
Estonian Journal of Earth Sciences

Estonian Journal of Earth Sciences on Eesti Teaduste Akadeemia Kirjastuse väljaantav teaduslik geoloogia-, geograafia- ja okeanograafiaajakiri.
Estonian Journal of Archaeology

Estonian Journal of Archaeology ('Eesti arheoloogiaajakiri') on Eesti Teaduste Akadeemia ajakiri, mis ilmub koostöös Tartu Ülikooli ajaloo ja arheoloogia instituudi ning Tallinna Ülikooli arheoloogia teaduskoguga. Ajakiri ilmub aastast 1997. Estonian Journal of Archaeology on avatud juurdepääsuga (Open Access) eelretsenseeritav teadusajakiri, mis avaldab inglise ja saksakeelseid arheoloogiateemalisi teadusartikleid Põhja-Euroopa ja eriti Baltimaade piirkonna arheoloogiliste leidude ja uurimuste kohta. Kõik artiklid on tasuta juurdepääsuga ajakirja kodulehel. 
Ajakirja peatoimetaja on alates selle asutamisest Valter Lang. 
Ajakirja kirjastab Eesti Teaduste Akadeemia Kirjastus.
Polaris (kiiljaht)

Polaris on veerandtonnise võistlusväärtusega (IOR) purjejaht, mis loodi 1984. aastal.
Neid kiiljahte toodeti aastatel 1985–1995 Tallinna Spordilaevade tehases (kõnekeeles ka VERF).
Polarise standardmõõdud:
Pjotr Verjovkin

Pjotr Verjovkin (vene keeles Пётр Владимирович Верёвкин, "Pjotr Vladimirovitš Verjovkin"; 5. jaanuar 1862 Vilno – 18. veebruar 1946 Itaalia) oli Venemaa riigitegelane. 
Ta oli keiser Nikolai II aegne jäägermeister, tõeline riiginõunik, Hrodna kubermangu rüütelkonna peamees, Kaunase ja Vilniuse kubermangu kuberner ja viimane Eestimaa tsiviilkuberner 6. detsembrist 1915 kuni 19. märtsini 1917.
Alates 1919. aastast elas ta Leedus.
Perekond.
Pjotr Verjovkini abikaasa oli Sofia Ellis (vene keeles Софья Александровна Эллис). Tal oli kaks tütart:
Lancasteri väin

Lancasteri väin on väin Kanadas Nunavutis. Väinast põhja pool on Devoni ning lõuna pool Baffini ja Somerseti saar. Väinast ida pool asub Baffini laht, lääne pool Barrow' väin ja edela pool Prince Regenti väin.
Lancasteri väin moodustab Loodeväila idaosa.
Väin on üheksa kuud aastas jääga kaetud.
Lancasteri väin on liigirikas, seal on esindatud vaalad (narval, valgevaal, grööni vaal), loivalised (viiger, habehüljes, grööni viiger, morsk), jääkaru ja merelinnud (põhjatirk, kalakajakas, jää-tormilind, krüüsel, randtiir, vandelkajakas, lumehani). Loomarohkust seletab asjaolu, et väinas elab hinnanguliselt umbes 30 000 tonni harilikku jääturska ja enamik loomi püüab neid.
Lancasteri väinale andis nime maadeavastaja William Baffin 1616. aastal oma ekspeditsiooni ühe rahastaja James Lancasteri auks. Ka teiste rahastajate Smithi ja Jonesi järgi nimetas ta väina.
1818. aastal loobus John Ross oma ekspeditsiooniga väina läbimast, kui talle tundus, et ta näeb väina blokeerivaid kaljusid. Arvatavasti olid need jäämäed.
Kanada riik uuris Lancasteri väina põhjalikult 1930.–1950. aastateni. Juhtumisi tarvitati selleks Teises maailmasõjas kasutatud raskepommituslennukeid Avro Lancaster, mis olid kohandatud kaardistamiseks.
Estonian Journal of Engineering

Estonian Journal of Engineering oli Eesti Teaduste Akadeemia Kirjastuse väljaantav teaduslik inseneriteaduste alane ajakiri. Ajakirja temaatika haaras ka materjaliteadust, ehitusmehaanikat, elektroonikat, informaatikat. 2014. aastast ilmub sisu Eesti Teaduste Akadeemia Toimetistes.
Seda anti välja koostöös Tallinna Tehnikaülikooli, Tartu Ülikooli, Tallinna Ülikooli ja Eesti Maaülikooliga.
Anatoli Tšaikovski

Anatoli Iljitš Tšaikovski (vene keeles Анатолий Ильич Чайковский; vkj 1. mai / 13. mai 1850 Alapajevsk – vkj 20. jaanuar / 2. veebruar 1915 Peterburi) oli Venemaa riigitegelane, jurist, helilooja Pjotr Tšaikovski noorem vend. 
Anatoli Tšaikovski oli keiser Aleksander III ja Nikolai II aegne tõeline riiginõunik, Eestimaa kubermangu asekuberner 4. aprillist 1891 kuni 6. juunini 1892 ja Nižni Novgorodi kubermangu asekuberner 6. juunist 1892 kuni 21. aprillini 1895.
Heliloojast vend Pjotr Tšaikovski pühendas talle 1878. aastal oma "Kuus romanssi" ("Шесть романсов").
Nõmme-Kindluse

Nõmme-Kindluse on ajalooline raudteejaam Tallinnas Nõmme linnaosas, Peeter Suure merekindluse objekt. Jaama ligidal on vedurite ringdepoo (1919). Hoone on kultuurimälestis.
Ajalugu.
Nõmme-Kindluse raudteejaam oli Peeter Suure merekindluse kitsarööpmelise raudtee peajaam. Peajaam valmis aastatel 1913–1914 ja oli kasutusel aastani 1920, mil Liiva-Vääna liin anti tsiviilkasutusse ja hoone läks üle eraomandusse (tegutses saunana). Tänapäeval on seal elamu.
Kultuurimälestiseks (number 8847) tunnistas hoone kultuuriminister 18. augustil 1997.
Asukoht.
Jaamahoone asub tänapäeval aadressil Vääna tänav 17. Jaamahoone on maailma esimene põlevkivituhast tellistest ehitatud hoone.
Arhitektuur.
Hoone on ehitatud paekivist, väike, T-kujulise põhiplaaniga, ühekorruseline ja viilkatusega. Paekvaadritest puhtalt laotud fassaadi ilmestavad tellistest laiad nurgapilastrid, segmentkaaravade piirded ja kitsad rõhtvööd. Vaksalis olid teenistujate ameti- ja eluruumid. Lisaks veetornile püstitati jaama ka puidust abihooneid.
Alfred Strickholm

Alfred Strickholm (3. juulil 1928 New York – 2. september 2021) oli Eesti päritolu Ameerika Ühendriikide biofüüsik ja füsioloog. 
Ta õppis Chicago Ülikoolis.
Ta tegeles elektrofüsioloogiaga ning arendas mikroelektroodide meetodit raku ainevahetuse ja membraaniprotsesside uurimisel. 
Alates 1966. aastast oli ta Indiana Ülikooli professor füsioloogia alal ja õpetas seal meditsiiniüliõpilasi 34 aastat, kuni jäi 2000. aastal pensionile. 
Ta oli tegev keskkonnaorganisatsioonis Sierra Club.
Pere.
Tema vanemad olid eestlased Daniel ja Rosalie Strickholm, kes kandsid hoolt selle eest, et poeg saaks väga hea hariduse.
Alfred Strickholm elas suure osa elust USA Indiana osariigis Bloomingtonis. Ta oli peaaegu 70 aastat abielus Lee (Plocher) Strickholmiga. Nende pojad on Steve Strickholm ja Peter Strickholm ning tütar Julie Strickholm Presnell.
Vahhi keel

Vahhi keel on pamiiri keelerühma vahhi rahva keel, mida kõneleb umbes 9100 inimest Pakistanis, 9566 Afganistanis (2000. a), 6000 Hiinas ja 7000 Tadžikistanis .
Leviala.
Vahhi keel on muistses Wakhani maakonnas tänapäeval levinud
Murded.
Gojali, Ishkomani, Yasini, Yarkhuni ning Tadžikistanis ja Hiinas räägitavad ida-, lääne- ja keskmurre on vastastikku arusaadavad ka eri riikidest pärit kõnelejate vahel. Ühissõnavara: Ishkoman - Gojal 84%, Yasin - Gojal 89%, Ishkoman - Yasin 91%.
Keeleoskus.
Pakistanis õpetatakse vahhi keelt algkoolis ladina tähestikul põhinevas kirjakeeles. On vahhikeelne raadiosaade. Mehed ja noored oskavad küllaldaselt urdu keelt. Seevastu ääremaadel räägib urdu keelt naistest alla poole ja veel vähem vanureid. Vanem põlv ja Gojali piirkonna segakülade elanikud oskavad burušaski keelt.
Afganistanis oli emakeelne kirjaoskus alla 1%. Praeguseks võivad viimasedki kõnelejad olla riigist põgenenud.
Hiinas hõlmatakse neid tadžiki rahvuse koosseisu. Räägivad ka Hiina riigikeelt.
Tadžikistanis on neist emakeele kõnelejaid veel 70%, laste seas 60%. Kirillitsal põhinevat kirjakeelt eriti ei tarvitata. Emakeelest peavad lugu, kuid kirjakeeleks on tadžiki keel. (Jazgulami, šugni ja vahhi keele andmed on kahtlaselt sarnased ega pruugi olla tõesed.)
Foneetika.
Vahhi keele omapäraks on tserebraalsed konsonandid ja täishääliku pikkuse sõltuvus tema asendist sõnas.
Süntaks ja morfoloogia.
Vahhi keeles säilinud ergatiivse konstruktsiooni jäänused on keele praeguses arengujärgus kaotamas sidet öeldise transitiivsusega.
Sõnaliigid.
Nimisõnad on käänduvad ainult mitmuses, kus neil on kaks käändevormi. Omadussõnad ei käändu. 
Ainsuse 1. isiku asesõnal on neli käänet, ainsuse 2. isiku asesõnal kolm käänet. Teistel asesõnadel on kaks käänet või nad ei käändu üldse. Tavaliselt selgub sõna roll lauseliikmena tema asendist lauses.
Tegusõnade vormide aluseks on olevikutüvi ja minevikutüvi.
Varnæs

Varnæs (saksa keeles "Warnitz") on küla Taanis Lõuna-Taani piirkonnas Åbenrå vallas Åbenrå lahest lõunas Sundevedi poolsaarel Gråstenist 10 km põhjas, Varnæsi kihelkonna keskus.
Elanike arv on 467 (2014), 2007. aastal elas seal 474 inimest.
Külas on Varnæsi kirik. 
Nime on esmamainitud kujul "Warnæs" (1231) kuningas Valdemar II maaraamatus eraldi kuningamõisana Sundevedi poolsaarel. Nimi pärineb vanataani sõnast "wara" ('põhiliselt suviseks karjatamiseks mõeldud maa väljaspool küla piire') ja sõnast "næs" ('nina').
Cartagena

Cartagena on mitme linna nimi:
Selle järgi on nimetatud:
Marcel Chevalier

Marcel Chevalier (28. veebruar 1921 Montrouge – 8. oktoober 2008 Vendôme) oli viimane Pariisi timukas aastail 1976–1981 kuni surmanuhtluse kaotamiseni. 
Sel ametikohal sooritas ta 1977. aastal kaks viimast hukkamist Prantsusmaal, viimasena giljotineeris ta 10. septembril 1977 Marseilles Hamida Djandoubi.
Varnæsi kirik

Varnæsi kirik (Skt. Petri kirik) on Varnæsi kihelkonna kirik Taanis Åbenrå vallas Varnæsi külas. Kiriku aadress on Kirkevej 20.
Kirik on algselt ehitatud romaani stiilis
Altarimaal pärineb umbes 1475. aastast
 
Kiriku kõrval on keskaegne puidust kellatorn
Lauritz Albert Winstrupi projekti järgi ehitati kirik 1888 tugevasti ümber
Sarikoli keel

Sarikoli keel on pamiiri keelte šugni-jazgulami alarühma keel, mida kõneleb umbes 16 000 inimest Hiinas Ida-Turkestani edelaosa Sarikoli orust lõunasse jäävais mägedes, Taxkorgani linnas ja selle ümbruses. 
Murded.
Afganistanis ja Tadžikistanis räägitavad šugni murded pole neile arusaadavad.
Sõnajärg.
SOV = alus + sihitis + öeldis.
Keeleoskus.
Sarikoli keelt räägib enamus Hiina tadžikke, kellest ülejäänud räägivad vahhi keelt. Iraanis, Afganistanis ja Tadžikistanis nimetatakse tadžikkideks hoopis kaugemaid sugulasrahvaid. Keeleoskus on hea igas vanuserühmas. Seda õpetatakse algkoolis. On olemas grammatika ja sõnaraamat. Kirjaoskus hiina ja uiguuri keeles võib olla 15–52%. Mingil määral osatakse ka kirgiisi ja farsi keelt.
Nimetus.
Pärineb ilmselt muistselt Pamiiri mägede Sarikoli (色勒库尔) kuningriigilt.
Albert Gustaf Dahlman

Albert Gustaf Dahlman (sündinud Anders Gustaf Dalman, 17. veebruar 1848 Norberg – 30. juuli 1920 Stockholm) oli viimane Stockholmi timukas 1885. aastast kuni surmani. 
Alates 1887. aastast oli ta ainus Rootsis tegutsev timukas. Ta sooritas kuus hukkamist, sealhulgas viis kirvega ja ühe giljotiiniga, viimase 23. novembril 1910. Pärast tema surma kaotati Rootsis surmanuhtlus.
Hiina tadžikid

Tadžikid on üks ametlikult tunnustatud Hiina vähemusrahvusi.
2000. aasta rahvaloenduse andmetel elas Hiinas 41 028 tadžikki.
Enamik Hiina tadžikke räägib sarikoli keelt. Ülejäänud räägivad vahhi keelt.
Iraanis, Afganistanis ja Tadžikistanis nimetatakse tadžikkideks hoopis kaugemaid sugulasrahvaid.
Tadžikid

Tadžikid (tadžiki keeles "тоҷикон" "todžikon") on iraani rahvas, Tadžikistani põhirahvus (6 373 800, 80% elanikest). Tadžikkide koguarv on hinnanguliselt 15-20 miljonit.
Räägivad tadžiki keelt, Afganistanis dari keelt. Tadžikkide hulgas on levinud sunniitlik islam.
Tadžikke elab ka Iraanis, Afganistanis ja Hiinas. Seal nimetatakse tadžikkideks ka mitmeid teisi iraani keeli kõnelevaid rahvaid.
Venemaa Föderatsioonis elas 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 200 303 tadžikki.
Hiina tadžikid räägivad sarikoli ja vahhi keelt.
Robert Kannukene

Robert Kannukene (14. veebruar 1910 Vana-Antsla vald, Urvaste kihelkond, Võrumaa – 14. juuni 1992 Keila) oli eesti usuteadlane ja kirikuõpetaja.
Ta lõpetas 1929. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja 1935. aastal Tartu Ülikooli usuteaduskonna mag. theol. kraadiga. 1938. aastal oli teaduslik stipendiaat Berliini ja Groningeni, 1939. aastal Pariisi ülikoolis. Korp! Fraternitas Estica vilistlane. Ordineeriti 25. jaanuaril 1942 õpetajaks.
Õppejõuna jõudis alustada tööd Tartu Ülikooli usuteaduskonnas (1939–1940), mis aga suleti Nõukogude okupatsiooni alguses. Saksa okupatsiooni ajal osales usuteaduskonna taastamiskatsetes ja usuteaduse instituudi tegevuses. 1946. aastal jätkati kõrgema usuteadusliku hariduse andmist Usuteaduse Kõrgemas Katsekomisjonis. Kannukene töötas võrdleva usuteaduse professorina kuni emerituuri jäämiseni 1989. aastal.
Kannukene oli Pöide, Muhu ja Saaremaa Jaani koguduse õpetaja (1942–1943), seejärel Urvaste (1944–1978) ja Karula koguduse õpetaja (1944–1949) ning Võru praostkonna praost (1949–1978) ning viimaks Keila Miikaeli koguduse õpetaja (1978–1989) ja Lääne-Harju praostkonna praost.
Ta nimetati 1956. aastal Urvaste koguduse õpetajana EELK Lauluraamatukomisjoni koosseisu.
1980. aastal andis EELK Usuteaduse Instituut Kannukesele usuteaduse audoktori kraadi.
Isiklikku.
Tema tütar on botaanik ja brüoloog (sammalde uurija) Leiti Kannukene ning pojad olid Ants (muusik) ja Peeter (insener). Tema pojapoeg on muusik Kristjan Kannukene. Maetud Karula-Lüllemäe kalmistule.
Rahuoperatsioonide Keskus

Rahuoperatsioonide keskus oli Eesti Kaitsejõudude koosseisu loodud iseseisev üksus. 8. juulil 1994 loodi ta Vabariigi valitsuse määrusega esialgu Eesti Rahuvalve Üksikkompanii nime all, asukohaga Kadriorus Eestiaegse Vahipataljoni kasarmutes (praegune KUMU asukoht).
1995. aasta esimesel poolel kolis kompanii üle Pakri poolsaarele nii nimetatud Lõunalinnakusse. 
17. juulil 1997 formeeriti üksikkompanii ümber pataljoni struktuuriga Eesti Rahuoperatsioonide Keskuseks. 
Maaväestaabi loomisega aastal 2000 viidi Rahuoperatsioonide keskus maaväeülema alluvusse. 
Rahuoperatsioonide keskus valmistas ette rahvusvahelistel sõjalistel operatsioonidel osalevaid Eesti kontingentide allüksusi ja kaitseväelasi kes asusid teenima kriisipiirkondade staapides. Üksus viis läbi ka ajateenijate väljaõpet, toetas Balti jalaväepataljoni Eesti kontingenti ning ESTBAT-i (hilisemat Scouts pataljoni), viis läbi reservõppekogunemisi ja toetas erinevate kursuste läbiviimist oma instruktoritega. Keskus paiknes Paldiskis.
Keskus likvideeriti 2008. aasta lõpus ja tema ülesanded anti üle 1 jalaväebrigaadile. 
Rahuoperatsioonide keskus korraldas 2002. aasta sügisel õppuse Baltic Eagle, mis oli Balti jalaväepataljoni valmisoleku testõppus ja mille eeskujul hakati järgnevatel aastatel korraldama Eesti kaitseväes õppust "Kevadtorm". 
Keskusel oli oma lipp, ja ta andis välja Rahuoperatsioonide Keskuse teenetemärki. 
Keskuse ülem oli ka Paldiski garnisonis komandant.
Sõjaväeline koormusklassifikatsioon

Sõjaväeline koormusklassifikatsioon (ingl "military load classification", MLC) on militaarsõidukite NATO standardi järgne koormusklassifikatsioon.
Selle klassifikatsiooni märgistust kantakse sildadele ja ohtlikele teelõikudele paigaldatavatele liiklusmärkidele, samuti sõidukite esiosale ringikujulise märgi sisse.
Sildadele sõites peab sõidukite vahe olema vähemalt 30,48 meetrit.
Estcoy-8

Estcoy-8 oli Eesti jalaväekompanii, mis osales NATO juhitud sõjalisel operatsioonil Afganistanis maist novembrini 2009. Üksuse ülem oli major Tarvo Luga.
Üksus teenis patrullbaasis Pimon ning sooritas patrulle Helmandi provintsis asuvas Nad-e-Ali piirkonnas.
Estcoy-8 vahetas välja major Raigo Paimla juhitud Estcoy-7, mis alustas teenistust Lõuna-Afganistanis Helmandi provintsis Now Zadis 2008. aasta novembris.
Erik Tikan valmistas selle põhjal täispika dokumentaalfilmi "Estcoy-8", mis esilinastus 9. jaanuaril 2022. Teleesilinastus oli ETV-s 10. jaanuaril 2022.
Kodus ja võõrsil

"Kodus ja võõrsil" ("Home and Away") on Austraalia peresari, mida on filmitud alates 1987. aasta juulist. Sarja esimene osa oli eetris 17. jaanuaril 1988. 
"Kodus ja võõrsil" on Austraalias televisiooni eetristaaži pikkuselt teine sari. Sari on võitnud 46 Logie auhinda.
Sarja lõi Alan Bateman, kes tuli sarja ideele külaskäigul Sydney lähedal asuvasse Kangaroo Pointi, kus ta kuulis, et kohalikud elanikud olid vastu lastekodu ehitusele. Sarja pealkirjaks pidi saama "Refugee"('varjupaik'), kuid siis leiti, et "Home and Away" kõlab "sõbralikumalt". Sarja avaosa kestus oli 90 minutit, kõik ülejäänud osad on olnud 22-minutised. 2025. aasta veebruari seisuga on toodetud ligi 8500 osa.
Sarja tegevus leiab aset Austraalias Uus-Lõuna-Walesis asuvas väljamõeldud Summer Bay rannikulinnas. Algul keskendus sarja tegevus Fletcheri perele, Tom (Roger Oakley) ja Pippa Fletcherile (Vanessa Downing) ning nende viiele kasulapsele, kelleks olid Frank Morgan (Alex Papps), Carly Morris (Sharyn Hodgson), Lynn Davenport (Helena Bozich), Steven Matheson (Adam Willits) ja Sally Fletcher (Kate Ritchie).
Sarjas on külalisnäitlejana üles astunud mitmed kuulsused, teiste seas John Farnham, Johanna Griggs, Sia Furler, Michael Palin, Ian Thorpe, Lleyton Hewitt, Nick Grimshaw, Eliza Doolittle, Ed Sheeran ja Jessica Mauboy.
Sarja filmitakse põhiliselt Sydney eeslinnas Palm Beachis.
Sarja tunnuslaulu autor on Mike Perjanik.
Sarja on näidatud üle 80 riigis. Eestis on sarja näidanud Eesti Televisioon (17.09.1994–15.02.1998) ja TV1 (23.02.1998–26.06.2001). Alates 31.07.1998 on sarja näidanud Kanal 2. Eestikeelset teksti on sarjale peale lugenud Tõnu Mikiver ja Toomas Lasmann.
Glükosüülimine

Glükosüülimine on keemiline protsess, mille käigus kovalentselt ühendub sahhariidühik (glükosüüldoonor) mistahes teise molekuliga (aktseptor), moodustades glükokonjugaadi. Tavaliselt toimub ühendumine glükosüüldoonori anomeerse otsa ning aktseptori hüdroksüülrühma kohal, mistõttu glükokonjugaati ühendab glükosiidside. Selliseid ühendeid nimetatakse "O"-glükosiidideks, kuid tuntud on ka "N"-, "C"- ja "S"-glükosiidid.
Biokeemias on glükosüülimine on glükaanide liitmine valkudele ja lipiididele ensüümide abil. Glükosüülimine kuulub valkude translatsioonijärgsete modifikatsioonide hulka. Glükosüülimist ei tohiks segamini ajada glükaatimisega, mis toimub mitteensümaatiliselt.