Mihkel Mutt

Mihkel Mutt (sündinud 18. veebruaril 1953 Tartus) on eesti kirjanik, esseist ja toimetaja.
Elukäik ja töö.
Mihkel Mutt sündis võõrkeeleõpetajate peres. Ta lõpetas Tartu 8. Keskkooli kirjanduse eriklassi. Aastatel 1971–1976 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti filoloogiat ja ajakirjandust. 
Aastatel 1976–1977 töötas ta toimetajana kirjastuses Eesti Raamat, 1977–1986 ajakirjas Looming algul kirjandusteaduse ja kriitika, pärast luule- ja lühiproosa osakonna toimetajana, 1986–1988 oli vabakutseline kirjanik, 1988–1990 Eesti NSV Riikliku Noorsooteatri kirjandusala juhataja, 1990–1991 Välisministeeriumi informatsioonibüroo juhataja. 1991–1993 töötas ta ajalehtedes Eesti Ekspress, Eesti Aeg ja Hommikuleht.
Aastatel 1997–2005 oli Mutt kultuurilehe Sirp peatoimetaja. Muti juhtimise ajal hakkas ilmuma Sirbi vaheleht Diplomaatia. Aastatel 2005–2016 oli ta ajakirja Looming peatoimetaja.
Looming.
Kirjanduslikku tegevust alustas Mutt 1966. aastal novellitõlkega inglise keelest koolialmanahhis "Tipa-Tapa". Följetone, paroodiaid, teatri- ja hiljem ka kirjandusarvustusi hakkas ta avaldama 1970. aastatel. Esimesed tõsisemad kirjanduslikud katsetused pärinevad aastast 1978. "Eesti kirjandusloos" nimetatakse teda üheks vähestest 1980. aastatel tähelepanu äratanud proosadebütantidest.
Prosaistina on Mutt tuntud vaheda iroonilise kirjutusviisi poolest. 1980. aastal ilmunud kogumiku "Fabiani õpilane" esseistlikes novellides ning 1982. aastal ilmunud romaanis "Hiired tuules" kirjutab Mutt kirjandusloo sõnul "modernismi peateemad, hoiakud ja ideed üle kriitilis-paroodilises võtmes". Romaan käsitleb teatraal Kalle Jermakoffi teatriuuenduskatset kultuuritegelase Victor Kaku vaatenurgast. Selles on nähtud dialoogi Mati Undi romaaniga "Via regia", kuid ka vihjet Hugo Raudsepa "Põrunud aru õnnistusele". Diloogia "Keerukuju" (1985) ja "Kallid generatsioonid" (1986) kirjeldab sugupoolte vahelisi suhteid "vaimse mehe vaatepunktist".
Algul tajuti Muti proosat alternatiivkirjandusena, nähes selles paralleele ka Jüri Üdi luulega.
Romaanis "Rahvusvaheline mees" kajastab Mutt oma kogemusi tööst välisministeeriumis. Teose nimitegelase prototüübiks on peetud toonast välisministrit, hilisemat presidenti Lennart Merit. "Grotesksusest hoolimata on "Rahvusvahelisest mehest" kujunenud mõjukaim Meri-aegse diplomaatia jäädvustus ja võib-olla isegi üks olulisemaid Eesti taasiseseisvumise kroonikaid," iseloomustab romaani kirjandusteadlane Linda Kaljundi.
Mitmes Muti jutukogus ja romaanis ("Fabiani õpilane" (1980), "Vana Fabiani nutulaul" (1988), "Rahvusvaheline mees" (1994), "Progressiivsed hiired" (2001)) on peategelaseks Fabian, Muti "alter ego".
2009. aastal ilmunud mälestuste I–II köites keskendub Mutt oma suguvõsale ja lapsepõlvele. 2010. aastal ilmunud III köide kujutab kooliaega, IV köide ülikooliaastaid. V ja VI köide käsitlevad 1970. aastate lõppu ja 1980. aastaid.
Aastatel 2016–2018 sai Mihkel Mutt kirjanikupalka.
Londoni 2018. aasta raamatumessil, mille keskmes oli Balti riikide kirjandus, oli ta kirjanike teemapäeval Eestit esindav põhikirjanik.
Poliitiline tegevus.
Aastatel 2001–2002 kuulus Mutt Isamaaliitu. Lahkumise põhjuseks tõi ta eetilised vastuolud ajalehe peatoimetamise ja parteisse kuulumise vahel. 2001–2008 oli ta Haapsalu Linnavolikogu liige, selles ametis osales ta Haapsalu valijamehena ka 2006. aasta presidendivalimistel.
Teosed.
Mihkel Mutt on tõlkinud Tom Stoppardi, Arnold Weskeri jt näidendeid, kirjutanud telestsenaariume ("Ilukelder" 1977, telesari "Salmonid" 1994–1995). 2004–2006 oli ta ajalehe Eesti Päevaleht ja pärast seda ajalehe Postimees püsikolumnist sise- ja välispoliitilistel teemadel.
Isiklikku.
Mihkel Mutt on sõjaväelase ja diplomaadi Victor Muti pojapoeg ning inglise filoloogia õppejõu Oleg Muti poeg. Ta lell oli tuntud Rootsi biokeemik Viktor Mutt, vanaonupoeg filmioperaator Anton Mutt. Tema elukaaslane on olnud Els Himma. Mihkel Mutt on abielus kunstnik Tiina Tammetaluga (alates 1991).