tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Eesti Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjon

Eesti Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjon (1955-2023) oli Eesti Teaduste Akadeemia Bioloogia, Geoloogia ja Keemia Osakonna juures tegutsenud ühendus. 
Organisatsiooni eesmärgid aegade jooksul muutusid: algusaastail keskenduti peamiselt Eesti NSV kaitsealade süsteemi loomisele ja loodusmälestiste arvelevõtmisele, hiljem seoses teiste looduskaitsega tegelevate organisatsioonide esilekerkimisega keskenduti peamiselt traditsioonilisele looduskaitsele.
Ajalugu.
Looduskaitse Komisjon asutati 23. novembril 1955 ja see oli esimene II maailmasõja järgne looduskaitseorganisatsioon Eestis. 2023. aasta 7. detsembril moodustati Teaduste Akadeemia juhatuse otsusega looduskaitse komisjoni ja fülogeneetika ja süstemaatika komisjoni baasil keskkonnakomisjon. 
Komisjon asutati 12 liikme (Eerik Kumari, Endel Varep, Hans Trass, Karl Eichwald, August Karu, Evald Lall, Viktor Masing, Aleksander Niine, Karl Orviku, Roman Spor, Aleksander Valsiner ja Herbert Viiding) eestvõttel. Komisjoni algse tuumiku moodustasid Eesti Looduseuurijate Seltsi juures 1920. aastast tegutsenud looduskaitsesektsiooni liikmed.
Hiljem on komisjoni koosseis suurenenud (2003. aastal 32 liiget). 
Looduskaitse komisjoni teadussekretärina ja järjepidevuse hoidjana töötas pikka aega Vaike Hang.
Komisjon on regulaarselt korraldanud pleenumeid erinevates looduskaitse valdkondades. Pleenumite materjalid on ilmunud eestikeelsete raamatutena.
Trükiseid.
Koos teiste organisatsioonidega väljastati ja parandati muu hulgas Eesti punast raamatut.
Komisjon algatas looduse kalendrite väljaandmise koos Eesti Looduseuurijate Seltsiga. Esimene ilmus Vambola Maavara koostatuna 1963. aastal. Selle väljaandmist jätkas seejärel palju aastaid Eesti Looduseuurijate Selts ja koostajaid oli erinevaid.
Vaike Hang

Vaike Hang (26. august 1932 Männikuste küla, Tõstamaa vald – 21. november 2021) oli eesti geoloog, looduskaitsetegelane, teadusajaloolane ja koduloolane. 
Ta lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli 1956. aastal geoloogina. 
Ta on töötanud pikka aega Eesti Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjoni teadussekretärina.
Ta on põhjalikult uurinud Tõstamaa valla kõigi talude ajalugu.
Ta oli Eesti Rahva Muuseumi kirjasaatja alates 1980. aastast, teeneline korrespondent alates 1986, aukorrespondent alates 2001, Eesti Rahva Muuseumi Sõprade Seltsi asutajaliige.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli geograaf Endel Hang, nende poeg on geoloog Tiit Hang.
Naljapäev

Naljapäev (ka: aprillipäev) on 1. aprilli rahvalik nimetus. Sel päeval on kombeks teha aprillinalju.
Peep Aru

Peep Aru (sündinud 20. aprillil 1953 Abja-Paluojal) on Eesti poliitik, endine Riigikogu liige. Kuulub Eesti Reformierakonda.
Haridus.
Ta lõpetas 1971. aastal Elva Keskkooli ja 1978. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia majandusteaduskonna põllumajanduse ökonoomika ja organiseerimise erialal.
Töökäik ja tegevus ühingutes.
Aru on töötanud Kalju kolhoosis ökonomistina 1978–1980, Viljandi Agrotööstuskoondise aseesimehena 1985–1989, ELKNÜ Viljandi Rajoonikomitees ja EKP Viljandi Rajoonikomitees 1980–1985, Tallinna Panga Viljandi filiaali juhatajana 1996–1997 ning ASi Eesti Post Edela regiooni juhatajana 2005.
Ta on AS Eesti Raudtee nõukogu liige, Sihtasutuse Teater Ugala nõukogu liige, MTÜ Viljandi Rotary Klubi juhatuse liige ja MTÜ Viljandimaa Kogukonna Fond nõukogu liige.
Poliitiline tegevus.
Peep Aru on olnud Viljandi aselinnapea 1993–1996, Viljandi abimaavanem 1989–1993 ning Viljandi linnapea 1999–2003 ja 2005–2007. Ta oli regionaalminister Mart Siimanni valitsuses 1997–1999. Aru oli X Riigikogu liige 2003–2005, XI Riigikogu liige 2007–2011 ja XII Riigikogu liige. 7. juulil 2016 sai ta seoses Riigikogu liikme Martin Kuke tagasiastumisega XIII Riigikogu liikmeks. Ta oli XIII Riigikogu liige 23. novembrini 2016. Peep Aru sai XIII Riigikogu asendusliikmeks taas 2018. aasta 7. mail pärast Remo Holsmeri lahkumist riigikogust.
Aru oli 1995–2001 Koonderakonna liige ja on 2002. aastast Eesti Reformierakonna liige. Kuulub Reformierakonna volikogusse.
Skandaal 2005. aastal.
2005. aasta 10. aprilli õhtul kell 23.56 sai turvafirma Falck väljakutse kohvikusse Võitlev Sõna Tallinnas Pärnu maanteel, kus Toomas Tein ja Peep Aru keeldusid arvet maksmast, sõimasid, ropendasid ja käitusid agressiivselt. Turvapatrull tuvastas, et mehed olid tugevas joobes, ei allunud korraldustele. Kui mehi hakati välja viima, siis hakkasid nad tõuklema, pandi käed raudu ja turvafirma kutsus kohale politsei. Kui politsei saabus, hakkasid mehed politseinikke kutsuma miilitsateks ja kuradi värdjateks. Aru ja Tein rääkisid, et nad on Riigikogu liikmed ning tunnevad politseijuht Robert Antropovit ja siseministrit. Mehed viidi jaoskonda, kus nad jätkasid sõimamist, ja skandeerisid kooris: "Antropovit, Antropovit!" Politsei viis kaks poliitikut Wismarisse joobeekspertiisi, kuid nad keeldusid sellest ja nad viidi tagasi kesklinna politseiosakonda kainenema.
Peep Aru ja Toomas Tein esitasid 11. aprilli hommikul riigikogu juhatusele avalduse, milles teatasid soovist riigikogu liikme kohalt lahkuda. Peep Aru leidis, et tema käte raudupanemine oli alusetu.
Politsei esitas purjuspäi baaris ebaviisakalt käitunud endistele riigikogulastele Toomas Teinile ja Peep Arule kuriteokahtlustuse ja alustas nende suhtes kriminaalmenetluse paragrahvis, mis käsitleb võimuesindaja solvamist.
Teinile ja Arule määrati avaliku korra rikkumise eest rahatrahv. Peep Aru loobus skandaalijärgselt suitsetamisest.
Ilme Aro

Ilme Aro (sündinud 1. augustil 1964) on eesti õendusteadlane. 
Tal on õenduses teadusmagistrikraad.
Ta on Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas õendusteaduse lektor, oktoobrist 1997 kuni augustini 2006 ja uuesti alates 2012. aastast õendusteaduse osakonna juhataja.
Keelõis

Keelõis (ld. "flosculus radii", ingl. "ray floret") on korvõisiku ebakorrapärane õis, mille kroon on lühikese putkeosa ning pika ja lameda naastuga. 
Keelõied on näiteks karikakral.
Vormelipõhine muusika

"Vormelipõhine muusika" (pr.k "Musiques formelles", i.k "Formalized Music") on Iannis Xenakise muusikateoreetiline põhitekst.
232-leheküljeline prantsuskeelne esimene originaalväljaanne "Musiques formelles, nouveaux principes formels de composition musicale" on ilmunud 1963. aastal väljaande "La Revue Musicale" topelterinumbris 253-254 Pariisis Richard Masse kirjastuses ning selle sama väljaande kordustrükk 1981. aastal Pariisis Éditions Stocki kirjastuses.
273-leheküljeline ingliskeelne, parandatud ja laiendatud väljaanne on ilmunud pealkirja "Formalized Music" all 1971. aastal kirjastuses Indiana University Press Bloomingtonis ja Londonis ning sama väljaande parandatud, veel kord laiendatud ja uue materjaliga täiendatud versioon ilmus Sharon Kanachi tõlkes ja toimetusel 1991. aastal kirjastuses Pendragon Press, Stuyvesant (NY).
1. "Musiques Stochastiques (générales, libres)"
2. "Musique Stochastique Markovienne"
3. "Stratégie Musicale"
4. "Musique Stochastique libre, à l'ordinateur"
5. "Musique Symbolique"
1. Vaba stohhastiline muusika ("Free stochastic music")
2. Markovi stohhastiline muusikateooria ("Markovian stochastic music theory")
3. Markovi stohhastilise muusika rakendusi ("Markovian stochastic music applications")
4. Muusikaline strateegia ("Musical strategy")
5. Vaba stohhastiline muusika arvutikeeles; Sümbolmuusika ("Free stochastic music by computer; Symbolic music")
6. Peatükkide 1-5 kokkuvõtted ja laiendused ("Conclusions and extensions for chapters 1 to 5") 
7. Metamuusika suunas ("Towards a Metamusic") 
8. Muusika filosoofia suunas ("Towards a philosophy of music")
9. Uued ettepanekud mikrohelistruktuuri jaoks ("New proposals in microsound structure")
10. Suhe aega, ruumi ja muusikasse ("Concerning time, space and music")
11. Sõelad ("Sieves")
12. Sõelad, kasutusõpetus ("Sieves, a user’s guide")
13. Dünaamiline stohhastiline süntees ("Dynamic stochastic synthesis")
14. Veelgi enam stohhastilisest muusikast ("More thorough stochastic music")
Lisad I ja II: Kaks pideva tõenäosuse seadust ("Two laws of continuous probability")
Lisa III: Uus UPIC-i süsteem ("The new Upic system")
Ağdərə

Ağdərə ehk Martakert on linn Aserbaidžaanis Mägi-Karabahhi alal.
1991. aastani oli aserbaidžaanikeelne nimi "Mardakert".
Hino maastikukaitseala

Hino maastikukaitseala asub Võru maakonnas Rõuge vallas. Kaitseala pindala on 698 hektarit.
Hino järv võeti kaitse alla juba varem, hiljem muudeti see Hino järve kaitsealaks, 2005. aastal reorganiseeriti maastikukaitsealaks.
Maastikukaitseala on jagatud üheks piirangu- ja kaheks sihtkaitsevööndiks.
Kaitseala tähelepanu on peaasjalikult omistatud Hino järve kallastel elavatele (vee)lindudele, samuti omapärase kuppelmaastiku säilitamiseks. Lindudest pesitseb seal näiteks II kaitsekategooriasse kuuluv järvekaur.
Hiie tammiku kaitseala

Hiie tammiku kaitseala on kaitstav metsaala Märjamaa vallas Rapla maakonnas. Selle suurus on 14 hektarit.
Kaitseala loodi 1958. aastal, mil tähelepanu alla võeti tamme-kuuse segamets. Aastast 2006 on Hiie tammiku kaitseala osa Pajaka maastikukaitsealast.
Viive Aamisepp

Viive Aamisepp (alates 1969. aastast Viive Käro; 21. aprill 1936 Haapsalu – 22. juuli 2023 Kärdla) oli eesti näitleja. 
Ta lõpetas 1956. aastal Tallinna 2. Keskkooli, õppis aastatel 1958–1961 Tartu Riiklikus Ülikoolis inglise keelt ja töötas aastatel 1957–1961 Tallinnas ökonomistina ja näitles Jaan Tombi nimelises Rahvateatris. 
Aastatel 1961–2009 töötas ta Rakvere Teatris. Tema viimaseks etenduseks enne pensionile suundumist jäi "Cyrano de Bergerac". 
Ta oli alates aastast 1965 Eesti Teatriliidu liige ja alates 1993. aastast Eesti Näitlejate Liidu liige. 
Looming.
Rollid Rakvere Teatris.
1961
1962
1963
1964
1965
1966 
1967 
1968 
1969
1970
1971
1972 
1973 
1974 
1975
1976
1977
1978
1979
1980 
1981 
1982 
1983
1984
1985
1986
1988
1989
1990
1991
1992
1993
1994
1996
1997
1998
2000
2004 
2005 
2006
2007
Isiklikku.
Tema abikaasa oli näitleja Volli Käro. Nende poeg on ajaloolane Allan Käro.
Lahmuse mõis

Lahmuse mõis (saksa keeles "Lachmes") oli rüütlimõis Viljandi kreisis Suure-Jaani kihelkonnas.
Ajalugu.
Lahmuse mõis paikneb Suure-Jaani kõrval Lahmuse järve ääres. Mõisa asutas poolakas Alexander Trojanowski, kelle järgi nimetati mõisa ka Trojanowski mõisaks. 
Mõisa härrastemaja ehitati 1837. aastal hilisklassitsistlike joontega.
Viimane mõisnik oli Maximilian Bock (1861–1943).
Alates aastast 1926 asub mõisahoones Lahmuse Kool.
Lahmuse mõisa alla kuulub puugaasigeneraatoriga Deutz töötav vesiveski.
Maanduslatt

Maanduslatt (ka peamaanduslatt) on ette nähtud kaitsemaandusjuhtide, potentsiaaliühtlustusjuhtide ja elektriseadme normaalse talitluse tagamiseks kasutatavate juhtide ühendamiseks maanduriga.
Sinilind

"Sinilind" on Maurice Maeterlincki näidend.
"Väliselt fantaasiamäng, kuid seesmiselt tõsi," ütleks oma näidendi kohta Maeterlinck. Tõepoolest kõigel välisel- tegelastel, tegevusel, isegi sõnadel- on selles draamas vaid sümboolne tähendus. Igapäevaelu inimlikele pahedele- vägivallale, kadedusele, mõistmatusele vastandab autor hingelise puhtuse, andestuse, usalduse ja kõikemõistva rahu.
"Sinilinnu" süžee viib vaataja või lugeja võluriiki, muinasjutu ja imede maailma pakub olulisi eluväärtusi, lapselikku elurõõmu.
Maeterlinck on "Sinilinnu" autorina eelkõige filosoof, kõlbeline mõtleja, kes näeb oma ülesannet eluõpetuse jagamises.
Meenemündid.
Tähistamaks "Sinilinnu" kirjutamise 100. aastapäeva, andis Belgia 2008 välja 50-eurose nimiväärtusega kollektsioneerimiseks mõeldud puhtast kullast ja puhtast hõbedast meenemündid (läbimõõt vastavalt 21 ja 33 mm).
Lydia Koidula tänav (Tartu)

Lydia Koidula tänav (ka lihtsalt Koidula tänav) Tartus asub Tähtvere linnaosas. Tänav lähtub Taara puiestee ja Jakobsoni tänava ristist ning lõpeb Kreutzwaldi tänava ja Hiie tänava ristis. Tänavaga ristub Vikerkaare tänav.
Tänava pikkus on 440 meetrit.
Tänav on nimetatud Tartu linnavolikogu otsusega 24. oktoobrist 1932.
Sellel tänaval on elanud luuletajad Anna Haava ja Betti Alver, füüsik Harald Keres, arst Mart Kull, pedagoog Reet Valgmaa.
Porr

Porr ("Certhia familiaris") on porlaste sugukonda kuuluv värvuline. Eestis pesitseb 20 000...50 000 paari. 
Porr toitub peamiselt putukatest, talviti teinekord ka seemnetest. Elab kuusikutes ja kuuse segametsades, aga ka puistutes ja parkides. Pesa ehitab eraldunud puukoore või okste hargnemiskohtade vahele. Muneb 4–8 kirjut muna, mida emaslind haub 13–15 päeva.
Keha pikkus 11...17 cm, tiiva pikkus 6,4...6,7 cm, kehamass 8,0...9,5 g.
Porr on Eestis tavaline lind, tema pesitsusaegset arvukust on hinnatud 100 000 – 200 000 paarile, talvist arvukust 150 000 – 300 000 isendile.
Haanja looduspark

Haanja looduspark on maastikukaitseala Võru maakonnas Rõuge ja Võru vallas. Selle pindala on 17 040 hektarit.
Kaitseala ajalugu ulatub 1957. aastasse, mil võeti kaitse alla Suur Munamägi, Vällamägi koos järvedega ja muid lähialasid. 1979. aastal moodustati Haanja kõrgustiku maastiku ja omapärase looduse kaitseks 9200 ha suurune Haanja maastikukaitseala, mille baasil omakorda moodustati 1991. aastal Haanja looduspark.
Looduspargi atraktiivseimad loodusobjektid on teiste seas Hinni kanjon, Ööbikuorg, Rõuge ürgorg ning mitmed põlispuud (näiteks Sinisilla tamm) ja järved.
Looduspargi alal on muu hulgas Andri, Kuuda, Vihtla, Veesi ja Luhte järv ning Hainjärv‎ ja Puustusjärv.
Estonia Maritima

"Estonia Maritima" on teaduskirjanduse sari, mida alates 1996. aastast on välja andnud Lääne-Eesti saarestiku biosfääri kaitseala.
Sarja keskne teema on Eesti rannikupiirkond (sh saared). Sarjas on avaldatud nii teadusartiklite kogumikke kui ka monograafiaid. 
Sarjas on ilmunud järgmised köited:
Lohja järv

Lohja järv on järv Harju maakonnas Kuusalu vallas Lahemaa rahvuspargi territooriumil Loksast 2,5 km edelas. 
Lohja järv asub 1,3 km kaugusel Hara lahest, olles umbes 2500 aastat tagasi merest eraldunud. Järv on 56,8 ha suurune ja kuni 3,7 m sügavune, asub merepinnast 5,8 meetri kõrgusel.
Lohja järve läbivool on nõrk, sisse voolavad mõned ojad ja kraavid. Väljavool toimub Lohja oja kaudu merre.
2008. aasta Hamburgi liidumaa valimised

2008. aasta Hamburgi liidumaa valimised toimusid 24. veebruaril. Valiti Hamburgi liidumaa parlament, Hamburgische Bürgerschaft. 
Valimistulemus.
Kokku: 121 mandaati&lt;br&gt;
Valimisõigusega inimeste koguarv: 1 237 397&lt;br&gt;
Osavõtt: 785 243&lt;br&gt;
Valimisaktiivsus: 63,6%&lt;br&gt;
Kehtetuid hääli:7 712&lt;br&gt; 
Kehtivaid hääli: 777 531&lt;br&gt;
Margus Lepik

Margus Lepik (sündinud 14. märtsil 1969 Valgas) on Eesti poliitik. Aastatel 2017–2020 oli ta Valga vallavanem.
Haridus.
Margus Lepik on lõpetanud 1987. aastal Valga 1. Keskkooli ja 1992. aastal Tallinna Tehnikaülikooli aparaadiehituse erialal.
Töökäik ja tegevus ühingutes.
Lepik on töötanud 1992. aastal ASis ETK Valga Leib mehaanikainsenerina, aastatel 1993–1994 peainsenerina ja aastatel 1994–1997 juhataja ja tegevdirektorina.
Ta on AS Valga Haigla nõukogu liige, MTÜ Lions Klubi Valga juhatuse liige, MTÜ Eesti-Läti Instituut juhatuse liige, OÜ Kalimo juhatuse liige, SA Põhja-Eesti Regionaalhaigla nõukogu liige, SA Valga Jaani Kiriku Renoveerimine nõukogu liige, SA Valga Linna Arengufond nõukogu liige, SA Valga Sport nõukogu liige, SA Valgamaa Turism nõukogu liige ning SA Valgamaa Äriklubi juhatuse liige.
Poliitiline tegevus.
Aastatel 1996–1999 oli Margus Lepik Valga linnavolikogu liige ja aastatel 1999–2007 Valga linnapea. 
Alates 2002. aastast on ta Eesti Reformierakonna liige. Alates 2007. aastast oli ta XI Riigikogu liige, kuid astus Riigikogu liikme ametist tagasi, kui asus 15. mail 2010. aastal tööle Valga maavanemana. 8. aprillil 2014 sai ta XII Riigikogus Urmas Klaasi asendusliikmeks, kui Urmas Klaas asus tööle Tartu linnapeana. Ka Margus Lepik ei soovinud lahkuda Valga maavanema ametikohalt, astus ta kohe Riigikogu liikme kohalt tagasi ja tema asendusliikmeks Riigikogus sai 9. aprillil 2014 Aivar Rosenberg.
4. novembril 2017 valis Valga vallavolikogu Margus Lepiku vallavanemaks. 13. märtsil 2020 astus Lepik Valga vallavanema ametikohalt tagasi.
Vasco da Gama

Vasco da Gama, esimene Vidigueira krahv (1460 või 1469 – 24. detsember 1524 Kochi, India), oli Portugali meresõitja ja maadeavastaja, kes on tuntud kui esimene eurooplane, kes Euroopast Indiasse purjetas. Esimest korda jõudis ta Indiasse 20. mail 1498.
Da Gama oli üks kuulsamaid maadeavastajaid suurte maadeavastuste ajal. Ta oli esimene eurooplane, kes jõudis Indiasse merd mööda. See oli tähtis avastusretk, sest pärast seda ei pidanud portugallased ega teised eurooplased enam rändama mööda Vahemerd ja läbi "ohtliku Araabia", vaid said läbida kogu teekonna merd mööda ümber Aafrika.
Vasco da Gama esimene retk Indiasse.
8. juulil 1497 asus Vasco da Gama 4 laeva ja 170 meeskonnaliikmega Lissabonist teele. Maa, mis läbiti ümber Aafrika, Hea Lootuse neeme kaudu Indiasse ning tagasi tulles, oli pikem kui oleks teekond ümber ekvaatori ringi tehes. Ei ole teada, mitu inimest oli iga laeva meeskonnas, kuid umbes 55 inimest jõudis retkelt tagasi ning kaks laeva läks kaduma.
Vasco da Gama jõudis Calcuttasse 20. mail 1498. Da Gama tõi Calcutta kuningale kingitusi, kuid need jätsid kuninga külmaks. Kuninga kaasvalitsejad mõtlesid, miks ei toonud da Gama kulda ega hõbedat, ning arvasid, et da Gama on vaid tühine piraat. Vasco da Gama oli selle tõttu ärritunud ning võttis Indiast kaasa endaga India kalamehi, vürtse jm. Da Gama pidas ekspeditsiooni hästi kordaläinuks, sest saadud kaup oli kuus korda väärtuslikum kui raha, mis läks ekspeditsiooni kuludeks.
Da Gama lahkus Indiast 29. augustil 1498. Suure kojusõitmissoovi tõttu ignoreeris ta kohalikku teadmist mussoonide kohta, mis tekitasid merel torme. India ookeanist jõuti alles välja 3. oktoobril 1498, sest seisti mõnda aeg ankrus Anjediva saarel. Indiasse minnes võttis ookeani ületamine aega 23 päeva, aga mussoonide tõttu kulus tagasitulekuks 132 päeva. 
Vasco da Gama jõudis Lissaboni tagasi 29. augustil 1499. Da Gamat võeti vastu nagu kangelast, tema auks korraldati pidustusi.
Valge pihlakas

Valge pihlakas ("Sorbus aria") on roosõieliste sugukonda pihlaka perekonda kuuluv mitmeaastane heitlehine lehtpuu. 
Valge pihlakas eelistab kasvada lubjarikkal mullal. 
Puu on ühekojaline ja valgete õitega, õitseb tavaliselt mais; putuktolmleja. 
Eestis pärismaisena ei kasva. (Varasemas kirjanduses on küll seda segi aetuna tuhkpihlakaga nimetatud.)
Ķekava

Ķekava on linn Lätis, Ķekava piirkonna ja Ķekava valla halduskeskus.
Ķekava asub Riia kesklinnast umbes 16 km lõunaedelas.
Linnas on sündinud Läti laulja Justs Sirmais. 
Ajalugu.
Ķekava asus semgalite Upmale muinasmaakonnas. Jõe vastaskaldal ja Dole saarel elasid aga liivlased. Ķekava mõisa ja sealset vesiveskit on esmamainitud 1435. aastal. Kuni Liivi sõjani kuulus Ķekava Dole kihelkonda, seejärel hakkas kuuluma Poola Liivimaa hertsogkonda.
22. augustil 1812 toimus küla juures Venemaa keisririigi vägedele võidukas Ķekava lahing. Seal toimusid lahingud ka 1916. aastal, mil Vene keisririigi väed üritasid korduvalt murda Riiat blokeerivate Saksa vägede vastupanu. Lahingud toimusid seal ka bermondtiaadi ajal.
Ķekava hakkas kasvama 1969. aastal, mil sellest sai Ķekava kolhoosi keskasula. Ka rajati sinna Ķekava linnuvabrik. Linna staatuses on Ķekava 1. juulist 2022.
Aastal 1784 valminud Dole Anna kirik on kultuurimälestisena regionaalse kaitse all. Kohaliku kaitse all on Dole rahvamaja (endine Dole kõrts).
Garliava

Garliava () on linn Leedus Kaunase maakonnas Kaunase rajoonis. Garliava on Kaunase eeslinn, mis asub kesklinnast 10 km edelas, merepinnast 97 meetri kõrgusel. Linna vana saksakeelne nimi oli "Goddlau".
Linna tähtsamad tööstusettevõtted on põllumajandustehnika remondi ettevõte AB „Gamega“ ja tee-ehitusettevõte UAB „Kamesta“. Linnas on raamatukogu ja kultuurikeskus. Haridust annavad gümnaasium, keskkool, põhikool ja laste muusikakool. Vaatamisväärsusteks on koduloomuuseum, aastal 1870 valminud luteri kirik ja aastal 1809 valminud katoliku kirik.
Ajalugu.
Garliava asutati 1809. aastal. Selle rajas Józef Godlewski, kes lasi Kaunasest Marijampolė kaudu Varssavisse mineva uue postimaantee äärde ehitada kiriku. Kiriku juurde tekkis tänavküla. Aastal 1826 sai sellest kohaliku katoliiklaste kogukonna kihelkonnakirik.
Garliava kujunes kiiresti aleviks, kuhu rajasid oma sünagoogi ka juudid. Aastal 1812 külastas asulat ka Napoleon I. Asula on saanud nime oma rajaja järgi, algselt olid selle kohta leedu keeles kasutusel nimekujud Godleva ja Godlevas. Alevi elanikud osalesid jaanuariülestõusus. Tsaari ajal oli alevi venekeelne nimekuju Годлево. Kuna piirkonnas oli palju luterlasi, siis ehitas Józef Godlewski aastal 1870 ka neile oma kiriku.
XX sajandi alguseks oli leedukeelses nimekujus d-täht muutunud r-iks, asula kohta olid kasutusel nimekujud Gorliava ja Garleva. Tänapäevane nimekuju võeti kasutusele aastal 1925.
Aastal 1908 avati alevis kino, esimene Leedus, mis ei asunud mõnes linnas. Aastal 1923 olid 60% alevi elanikest juudid, leedulasi oli 30%. Sõdadevahelisel ajal oli Kaunase ja Garliava vaheline teelõik kõige intensiivsema liiklusega tee toonastel Leedu aladel. 28. augustil 1941 hukkasid Saksa okupatsiooniväed alevis elanud juudid.
Teise maailmasõja järel tegutsesid alevi ümbruskonnas Leedu metsavennad. Aastal 1958 sai Garliava linnaõigused. Aastal 1988 moodustati linnas Sąjūdise grupp, linna elanikud osalesid laulvas revolutsioonis.
Elanikkond.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Garliava elanikest leedulasi 98,11%, venelasi 0,87%, valgevenelasi 0,12% ja poolakaid 0,11%.
Dobrič

Dobrič on linn Bulgaaria kirdeosas, Dobriči piirkonna keskus. Asub Dobrudžas 30 km kaugusel Musta mere rannikust.
Ajalugu.
Linn rajati 16. sajandil ja kandis 19. sajandi lõpuni oma asutaja järgi nime "Hacıoğlu Pazarcık". 1913–1940 kuulus linn Rumeeniale nime all "Bazargic". 1940 läks linn koos Lõuna-Dobrudžaga Bulgaariale. 1949–1991 kandis linn nime "Tolbuhin" nõukogude marssali Fjodor Tolbuhhini järgi.
Linna lähedal asub 146 m kõrgune Dobriči teletorn.
Ernst Koppel

Ernst Koppel (Ernst Gottfried Koppel, 18. aprill 1894 Sootaga vald (Äksi kihelkond), Tartumaa – 27. mai 1959 Kuusalu) oli eesti arst ja mesinik.
Pere.
Tema vend oli arst [[Theodor Koppel]] (Theodor Elmar Koppel, 1908–1976) ja vennapoeg ökoloog [[Andres Koppel]].
Viited.
[[Kategooria:Eesti arstid]]
[[Kategooria:Arstide Koja liikmed]]
[[Kategooria:Eesti NSV teenelised arstid]]
[[Kategooria:Eesti mesinikud]]
[[Kategooria:Sündinud 1894]]
[[Kategooria:Surnud 1959]]
Maa (elektrotehnika)

Maa (inglise k "earth" või "ground", lühend GND) on elektriahela punkt (või ka füüsiline keha), mille potentsiaal ahela mistahes teise punkti suhtes loetakse kokkuleppeliselt nulliks. Selle punkti suhtes mõõdetakse ahela teiste punktide pingeid.
Elektrivõrgus tähendab ühendamine maaga seadme teatud osade vahetut ühendamist maandusjuhi ja maanduri vahendusel maapinnaga. Nii omandab seadme maandusjuhiga ühendatud osa maa potentsiaali (maandamine).
Elektroonikaseadmetes tähendab maa tavaliselt toiteallika miinusklemmi juures asuvat ja/või sellega ühendatud juhtivat fooliumpinda trükkplaadil. Seda pinda nimetatakse üldjuhiks ja sellega ühendatud juhet üldjuhtmeks; need juhid on ühtlasi tagasijuhtmeks toiteallikasse. Niisugusel üldjuhtmel on tegelikult maa potentsiaal üksnes sel juhul, kui seadme kere on maandatud.
Mootorsõidukite elektriseadmestiku korral on maa tähenduses üldiselt kasutusel termin mass, mis tähendab ühendust kerega, seega ka ühendust šassii ja mootoriga. Massijuhe on üldiselt ühendatud aku negatiivse klemmiga. Massijuhe on ühtlasi toitejuhtmestikus tagasijuhtmeks.
Mügri

Mügri ehk tavamügri ehk vesirott ("Arvicola amphibius", varem "Arvicola terrestris") on hamsterlaste sugukonda kuuluv väike poolvee-eluline näriline, mügri perekonna ainus liik.
Välimus.
Mügri on mõõtmetelt rotisuurune. 
Karvastiku värvus varieerub hallikaspruunist mustani (noored on alati hallid). Saba moodustab tüvepikkusest umbes poole või pisut rohkem. Kõrvalestad on lühikesed ja ulatuvad karvastiku seest vaevu välja.
Tüvepikkus on 12–24 cm, kehamass 80–180 (harva kuni 300) g.
Levik.
Ta on levinud Euraasias Atlandi ookeani rannikult Leena paremkalda ja Baikali järveni. Lõunas ulatub levila Väike-Aasia, Kesk-Kasahstani ja Loode-Mongooliani, põhjas metsatundrani.
Eestis on vesirott tavaline. Eriti sage on ta saartel, laidudel ja Lääne-Eesti rannikul. 
Mügri ei kuulu looduskaitse alla. Kui kiskjad tema arvukust ei kontrolli, paljuneb ta massiliselt ja võib tekitada olulist kahju, uuristades kogu mullapinna oma käike täis ja süües ära kõigi taimede juured.
Elupaik ja eluviis.
Mügri elab peamiselt veekogude läheduses, ta on hea ujuja ja sukelduja. Pesa teeb ta tarnamätastesse, õõnsatesse kändudesse või ehitab selle taimede vartest ja lehtedest. Suve lõpul lähevad nad kõrgematele kohtadele, kus rajavad keerukaid taliurge. Põhitoiduks on vesirotile pilliroo, osjade ja kollase vesikupu mahlakad osad, kuid ta sööb meelsasti ka kartuleid, porgandeid, peete ja maasikaid. Talvel ei ütle ta ka ära lehtpuude koorest ja võrsetest. Talveks kogub ta endale toitu varuks.
Mügri vaenlased on kärp, saarmas, rebane ja röövlinnud.
Sigimine ja areng.
Mügride sigimisperiood kestab märtsist oktoobrini, mille sees emasloom sünnitab 2–3 pesakonda, igas 2–10 poega. Tiinus kestab 29 päeva. Nägemisvõime tekib poegadel harilikult 8 päeva vanuselt, ujuda suudavad alates 10. elupäevast. Imetamine kestab 12 päeva. Noored vesirotid lahkuvad pesast kolme nädala vanuselt. Suguküpseteks saavad kahe kuu vanuselt. Maksimaalne eluiga on neli aastat.
Imsi järve kaitseala

Imsi järve kaitseala asub Rapla maakonnas Kehtna vallas. Kaitseala suurus on 2,5 ha.
Kaitseala loodi 1964. aastal ja selle eesmärgiks on kaitsta loodusilmelist Imsi rabaga piirnevat Imsi järve.
Baltic Princess

Baltic Princess on Eesti laevakompaniile Tallink kuuluv parvlaev, mis on ehitatud Aker Finnyardsi laevatehases Helsingis 2008. aastal. Laev sõidab Turu–Stockholmi liinil Silja Line'i pardakirjaga.
Laeva ajalugu.
Reisilaev telliti 2005. aastal ning laeva maksumus oli 165 miljonit eurot ehk ligikaudu 2,5 miljardit krooni. Laevakere ehitati Aker Yardsi laevatehases Prantsusmaal. Laeva veeskamis- ja nimepanekutseremoonia toimus 6. märtsil 2008 Helsingis, laeva ristiema on Ain Hanschmidti tütar Eva Hanschmidt. 12. juunil alustati laeva proovisõite. Reisilaeva ehitustööd lõpetati 10. juulil ning 15. juulil 2008 alustas laev Galaxy asemel liiklust Tallinna–Helsingi liinil. Baltic Princess viidi jaanuaris 2013 Soome lipu alla ja suunati liinile Turu–Maarianhamina / Långnäs–Stockholm, kus varem sõitis Silja Europa.
Arthur Lossmann

Arthur-Aleksander Lossmann VR I/2 (alates 1923 Artur Lossmann, 5. oktoober 1877 Vana-Vändra vald, Pärnumaa – 1. august 1972 London, Suurbritannia) oli Eesti sanitaarkindralmajor ja meditsiinidoktor, kes juhtis Vabadussõja ajal Eesti vägede meditsiiniteenistust.
Elulugu.
Arthur Lossmann lõpetas 1904. aastal Peterburi sõjaväe-meditsiiniakadeemia. Aastatel 1907–14 töötas ta Peterburis sõjaväemeditsiini alal. Osales sõjaväearstina Vene-Jaapani sõjas, Esimeses maailmasõjas ja Eesti Vabadussõjas. Teenete eest Vabadussõjas sai Lossmann kolmandiku Valtu mõisast, millest kujunes perekonna suvekodu.
Aastatel 1920–35 oli Arthur Lossmann Eesti Sõjavägede Tervishoiuvalitsuse ülem, aastast 1922 sanitaarkindralmajor. 
1935. aastal vabastati Artur Lossmann vanuse tõttu tegelikust kaitseväeteenistusest ja määrati palgata kaitseväe konsultandiks, uueks Kaitseväe Tervishoiuvalitsuse ülemaks sai Martin Jervan.
Ta oli a.-s. Estofilm juhatuse esimees. 
Teise maailmasõja ajal 1944. aastal põgenes ta Saksamaale ja aastast 1947 elas Inglismaal. 
29. aprillil 1964 valiti Artur Lossmann Eesti Ohvitseride Kogu Rootsis auliikmeks 
14. novembril 1998 maeti 1972. aastal Londonis surnud Arthur Lossmann, tütar Nora-Vanda Morley Fletcheri algatusel ümber Vabadussõja kõrgemate juhtide memoriaali Tallinna Kaitseväe kalmistule, kuhu varem olid sängitatud ka Johan Unt (surnud 1930) ja Ernst Põdder (surnud 1932).
Rudolf Reimann

Rudolf Johannes Reimann VR I/1 (18. jaanuar 1884 Tartu – 16. september 1946 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kindralmajor, 1934).
Lõpetas 1907 Vilno Jalaväe allohvitserikooli, teenis 1907–1910 216. tagavarapolgus, 1910–1911 teenis 196. jalaväe Insari polgus (vene keeles "Инсарский полк"). Lõpetas "Intendandiakadeemia" (1914). 1914–1917 aastail 67. jalaväediviisi intendant. 1917 aastast Venemaa Keisririigi armee polkovnik ning 1. Eesti jalaväediviisi intendant.
Teenistus Eesti sõjaväes.
28. detsembrist 1917 1. Eesti Diviisi intendant. Ajutise Valitsuse poolt antud auaste polkovnik (1918). 
Vabadussõjas Sõjaministeeriumi Varustusvalitsuse ülem, 1920–1923 erus, 1923–1924 vanem käsundusohvitser sõjaminister Jaan Sootsi juures. 
Sõjaministeeriumi Varustusvalitsuse ülem, Sõjakooli ja Kindralstaabi kursuste õppejõud kuni 1929. aastani. 1929. aastast Sõjanõukogu liige. Alates 24. veebruarist 1934 kindralmajor . 
Pääses repressioonidest. Suri loomulikku surma Tallinnas, maetud Nõmme Hiiu kalmistule.
Lõõmpilv

Lõõmpilv on kuumadest gaasidest ja tefrast koosnev vulkaani nõlva pidi kiirelt alla liikuv tulikuum pilv, varasemas kirjanduses nimetatud ka püroklastiliseks vooluks.
Lõõmpilved on üks ohtlikemaid vulkaanidega seotud nähtusi. Lõõmpilve temperatuur võib ulatuda kuni 1000 °C ning kiirus mitmesaja kilomeetrini tunnis. 1902. aastal põhjustas Pelée vulkaanist lähtunud lõõmpilv Martinique'i saarel Saint-Pierre'i linnas 30 000 inimese hukkumise.
Lõõmpilved tekivad tavaliselt subduktsioonivööndiga seotud ränirikaste purskeproduktidega vulkaanidel.
1883. aastal toimunud Krakatau vulkaani purske asitõendite uurimine, mida täiendasid katselisel teel saadud andmed, lubab järeldada, et lõõmpilved suudavad ületada suuri veekogusid. Nii jõudis lõõmpilv Krakatau purske järel 48 km kaugusel oleva Sumatra rannikuni. Uuringu tulemusi kajastab dokumentaalfilm "Kümme asja vulkaanidest, mida sa ei teadnud", kus esitletakse Kieli ülikooli teadlaste katset, kus lõõmpilv liikus üle vee.
Kui mäelt laskuv lõõmpilv puudutab vett, siis toimuvad kaks sündmust. Esiteks kukuvad lõõmpilves olevad raskemad osakesed vette. Kuna neid on palju ja nad liiguvad suure kiirusega, tekitab see tsunami. Pärast seda koosneb lõõmpilv üksnes kergetest osakestest. Teiseks tulikuuma lõõmpilvega kokku puutuv veepind aurustub. Kuuma auru pilv liigub edasi mööda veepinda ja kuna temas pole enam raskeid osakesi, mis liikumist takistaksid, muutub lõõmpilve liikumiskiirus veelgi suuremaks.
Aleksander Pulk

Aleksander-Voldemar Pulk VR I/2 (29. september 1886 Tartu – 31. jaanuar 1942 Leningrad) oli Eesti sõjaväelane (kindralmajor).
Aleksander Pulk teenis 1919 aasta novembris teenis alamkapteni auastmes 1. Jalaväepolgus. Ta ülendati 7. novembril 1919 kiiduväärt teenistuse eest kapteniks, vanusega 17. oktoober 1919.
Aastail 1919–1934 teenis ta 1. jalaväerügemendi ja hiljem ka Narva garnisoni ülemana; 1934–1936 oli Pärnu-Viljandi sõjaväeringkonna ülem ja 1936–1939 1. diviisi ülem.
Tema tegevteenistusest lahkumise puhul kirjutas Vabariigi President Konstantin Päts oma käskkirjas: 
Ta mobiliseeriti Nõukogude okupatsioonivõimude poolt 1941, sai Leningradi viimisel auriku Sibir pardal haavata ja suri sõjaväehaiglas.
San Andrease murrang

San Andrease murrang on Vaikse ookeani ja Põhja-Ameerika laama eraldav murrang.
Murrangu pikkus on 1300 km. Laamade liikumine piki murrangut tekitab maakoores pingeid, mis lahenevad maavärinatena. San Andrease murrang on põhjustanud California osariigis raskete tagajärgedega maavärinaid, millest üks kuulsamaid on 1906. aasta San Francisco maavärin.
Vaikse ookeani laam

Vaikse ookeani laam on laam, mis moodustab suurema osa Vaikse ookeani põhjast.
Vaikse ookeani laam külgneb Põhja-Ameerika, Filipiini, Austraalia, Antarktise, Nazca, Juan de Fuca ja Kookoslaamaga. Laama keskel asub kuum täpp, mille kohal paikneb Hawaii saar.
Karl von Hunnius

Karl (Carl) Abraham von Hunnius (23. juuli/3. august 1797 Tallinn – 28. aprill/10. mai 1851 Haapsalu) oli baltisaksa arst ja eesti kurortoloogia rajaja.
Õppis aastatel 1815–1819 Tartu Ülikoolis, meditsiinidoktor aastast 1821. Oli aastast 1820 Haapsalus abiarstiks, aastatel 1830–1851 oli Haapsalus kreisiarstiks. 
Analüüsis esimesena sealse lahe muda ja hakkas seda kasutama raviks. Asutas Haapsalu kuurordi: rajas aastal 1825 krahv Karl Magnus Claus De la Gardie toetusel esimese mudaravila, praegusel Suur-Liiva tänaval Kassininal (Kastininale) ning hakkas patsientide ravimisel katsetama Haapsalu ümbruse lahtede mudaga, mida loetakse ka Haapsalu kuurordi tegevuse alguseks. Carl Abraham Hunnius töötas välja mudaravi metoodika ja muda kasutamise näidustused ning teda peetakse Eesti kurortoloogia rajajaks. 1845. aastal avas ta ka teise mudaravila. Aastatel 1845–1847 ehitas Suuremõisa parun Adam Theodor Andreas von Ungern-Sternberg (1819–1847) Tagalahe äärde kõrgemale seltskonnale mõeldud moodsa kivist mudaravila. Hunniuse uurimused avaldati postuumselt: "Die Seebäder Hapsals", 1853.
1837. aasta detsembris loodi Haapsalus eestikeelse alghariduse andmiseks Haapsalus sihtasutus "Karl-Stift", kuhu kuulusid dr. Hunnius, pastor Adolf Eduard Max Konstantin Hörschelmann ja apteeker Carl Leopold Bergfeldt ning 1839. aastal saadi Haapsalu linnanõuniku dr. C. A. Hunniuse eestvõttel Venemaa keisririigi Rahvahariduseministrilt loa eestikeelse kooli asutamiseks. Kool asus algul Kooli tänav 6 hoones. 1841. aastal valmis aga C. A. Hunniuse krundil Ehte tänav 14 hoone kooli jaoks.
Carl Abraham von Hunnius algatas koos Carl Leopold Bergfeldtiga Haapsalu Promenaadi rajamise, kui Tagalahe äärde veetõusude vastaseks kaitseks hakati 1859. aastal rajama kaldakindlustust, mille kaldapealsele kujunes 4,5 m laiune ja umbes kilomeetri pikkune Suur promenaad. Suur promenaad sai alguse 1852. aastal rajatud vene õigeusu Haapsalu Maria-Magdaleena kiriku juures oleva, 1880. aastal rajatud Nikolai pargi juurest ja ulatus 1885. aastal rajatud villa Friedheimini (tänapäeval Supeluse tänav 2). Haapsalu väike ehk Šokolaadi promenaad asus seal, kus on praegu Pjotr Tšaikovski puiestee, ulatudes villa Freidheimist (Supeluse tn 2) kuni Ungern-Sternbergi kinnistuni, sinna, kuhu 1940. aastal paigutati Roman Haavamägi loodud Pjotr Tšaikovski mälestuspink.
Isiklikku.
Tema vend Konstantin Hunnius oli Narva Johannese koguduse õpetaja, vennapoeg Fromhold Hermann Hunnius oli Viru-Nigula koguduse õpetaja, teine vennapoeg Carl Benoni Justinus Hunnius oli baltisaksa luuletaja, vaimulik ja ajakirjanik; vennatütar Monika Hunnius oli laulupedagoog, kes kirjutas mälestusteraamatu "Minu onu Hermann", mis on tema isa esimese abikaasa vennast Carl Hermann Hessest ja suvedest tema juures Paides.
Karl von Hunnius oli abielus Alexandra von Ungern-Sternbergiga, tema poeg Karl Arthur von Hunnius oli samuti meedik.
Mälestuse jäädvustamine.
Haapsalus asub Karl Abraham Hunniuse monument, Karl von Hunnius on maetud Haapsalu vanale kalmistule ja hauatähiseks on valgest Itaalia Carrara marmorist valmistatud 3,7m kõrgune rist, mis paiknev looduslikust graniitrahnust alusel.
Maandur

Maandur kui maanduspaigaldise osa koosneb ühest või mitmest kokkuühendatud elektroodist (näiteks isolatsioonita metallvardast või -latist), mille pinna kaudu luuakse elektriline kontakt pinnasega. Maanduselektroodid võivad paikneda maa sees püstselt (vardad) või rõhtsalt (latid, metallvõrk). Maandur võib asetseda ka betoonis (näiteks vundamendimaandur).
Maanduselektroodide materjaliks on enamasti tsingitud teras, kuid ka roostevaba teras ja vask.
Kirjeldatud tehismaandurite kõrval kasutatakse ka loomulikke maandureid. Nendeks on pinnasega ühenduses olevad elektrit juhtivad ehitise osad, eelkõige betooni terassarrus. Varem on kasutatud ka veetorustikku, kuid võimalike isoleervahemike tõttu ei taga need kindlat ühendust (tänapäeval polegi veetorud enam metallist).
Maanduri peamine kvaliteedinäitaja on tema maandustakistus, mis peab olema võimalikult väike. Maandustakistuse määrab peamiselt maanduri valgumistakistus, kuna maanduri enda takistus on väga väike. Valgumistakistus oleneb pinnase eritakistusest ja see omakorda pinnase liigist ja niiskusest.
Ühe varrasmaanduri valgumistakistuse ligikaudne väärtus on arvutatav valemiga
 formula_1
kus formula_2 on pinnase eritakistus, formula_3 elektroodi pikkus, formula_4 elektroodi läbimõõt ja formula_5 on maapinna niiskusest sõltuv tegur.
Kui maandur koosneb formula_6 rööbiti õhendatud elektroodist, siis valgumistakistus
 formula_7
kus formula_8 on ühe maandusvarda valgumistakistus ja formula_9 on kasutustegur. 
Traatvõrgust maanduselektroodi valgumistakistus 
 formula_10
kus formula_11 on võrgu pindala.
Valgumistakistus

Valgumistakistus on maanduri ja väljaspool maanduri valgumisala oleva nullpotentsiaaliga maa-ala vaheline elektritakistus. Valgumistakistus moodustab harilikult kõige suurema osa elektripaigaldise maandustakistusest.
Hannes Astok

Hannes Astok (sündinud 25. septembril 1964 Tallinnas) on poliitik, ajakirjanik, konsultant ja ärijuht. 
Haridus.
Hannes Astok on lõpetanud 1982. aastal Tallinna 2. Keskkooli, 1983. aastal Tallinna 2. Tehnikakooli sideoperaatori erialal ning 1990. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal.
Töökäik ja tegevus ühingutes.
Hannes Astok on E-Riigi Akadeemia juhatuse esimees ja vanemekspert.
2013–2020 oli ta Tartu Smart City Labi arendusjuht. 
Astok on töötanud Postimehe uudistetoimetajana 1989–1991, Tartu Linnavalitsuse pressisekretärina 1990–1991, Reklaamibüroo Age-Tartu direktorina 1991–1993, Q-Raadio direktorina 1993–1995, Getz Eesti arendusjuhina 1995–1996, Marketron Konsultatsioonide juhtivkonsultandina 1996–1997, Tartu abilinnapeana 1997–2005 ning E-riigi Akadeemia kohaliku e-valitsemise programmi direktorina 2005–2007. Astok tegutseb e-riigi alastes koolitus-, arendus- ja koostööprojektides nii Eestis kui ka paljudes siirderiikides.
Ta on SA Teaduskeskus Ahhaa nõukogu liige ja MTÜ Tartu Rotary Klubi liige.
Astok on olnud Kuku Raadio arvamussaate "Keskpäevatund" saatejuht ja saates osaleja.
Poliitiline tegevus.
Astok on Eesti Reformierakonna liige alates 1996. aastast. Ta on olnud Tartu Linnavolikogu liige 1996–1997 ja 2011–2013 ning aseesimees 2005–2007 ning Tartu abilinnapea 1997–2005. Ta oli XI Riigikogu liige 2007–2011. 
Isiklikku.
Tema isa oli okeanoloog Villu Astok.
Jaani-Hansu mänd

Jaani-Hansu mänd (ka Puurmani vana mänd) on kaitsealune mänd, mis kasvab Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas Mäe Jaani-Hansu talu maal. Puud loetakse Eesti kõige jämedamaks männiks. Selle ümbermõõt mõõdetuna 1,3 m kõrguselt oli 1999. aastal 447 cm ja 2024. aastal 490 cm.
Puu vanus on ligikaudu 450 aastat.
Põhja-Ameerika laam

Põhja-Ameerika laam on laam, millel paikneb suurem osa Põhja-Ameerikast, Gröönimaa ja Euraasia kirdeosa.
Põhja-Ameerika laam külgneb Euraasia, Aafrika, Kariibi, Vaikse ookeani, Juan de Fuca ja Kookoslaamaga.
Maanduspaigaldis

Maanduspaigaldis (ingl "earthing system") on maandurist, maanduslatist ja maandusjuhtidest koosnev kompleks, mis on ette nähtud seadmete elektriliseks maandamiseks ja potentsiaaliühtlustuseks.
Eyre'i järv

Eyre'i järv ("Kati Thanda–Lake Eyre") on umbjärv Lõuna-Austraalias, see on Austraalia suurim järv ja ühtlasi madalaim punkt (15 m alla merepinna). 
Eyre'i järv asub suure keskmes. Järv jääb umbes 700 km Adelaide'i linnast põhja.
Maandamine

Maandamine on elektrotehnikas paigaldise või seadme teatavate elektrit juhtivate osade vahetu, galvaaniline ühendamine maaga (maapinnaga, pinnasega). Maandamiseks ühendatakse maandatav osa kaitse- ja maandusjuhtide kaudu pinnases paikneva maanduriga.
Maandamist on vaja elektriohutuse tagamiseks (kaitsemaandus) ja elektriseadme normaalse töö tagamiseks (talitlusmaandus).
Kaitsemaanduseks loetakse ka välguvarda maandust (välguvoolu hajutamiseks maasse).
Maandamise ja potentsiaaliühtlustuse nõuded on esitatud elektriohutuse põhistandardis EVS-EN 61140:2016 – Kaitse elektrilöögi eest. Ühisnõuded paigaldistele ja seadmetele.
Paigalduskaabli soonte isolatsiooni värvid:&lt;br&gt;
• faasisooned (L1, L2, L3) ‒ pruun, must või hall;
• neutraalsoon (N) ‒ sinine;
• kaitsesoon (PE) ja samuti kaitsejuhiga ühitatud neutraalsoon (PEN) – kollarohelisetriibuline.
Shigechiyo Izumi

Shigechiyo Izumi (jaapani keeles 泉 重千代 "Izumi Shigechiyo"; 29. juuni 1865? – 21. veebruar 1986) oli Jaapani ülipikaealine, keda peetakse maailma vanimaks elanud meheks. Ta suri väidetavalt 120 aasta ja 237 päeva vanusena.
Izumi sünniaega pole siiski peetud päris kindlaks, sest esimene rahvaloendus, kus ta esineb, peeti 1871. aastal ning on arvatud, et tema sünniaeg võis olla tema noorelt surnud venna oma. Mõned uurijad on väitnud, et tõenäolisemalt sündis ta 1880. aasta paiku. Seetõttu pole tema vanima mehe positsioon täiesti kindlat tunnustamist leidnud, ehkki üldiselt teda siiski selleks loetakse. 
Izumi elas lihtsat talupojaelu, alustades töötamist juba 5-aastaselt. Pensionile jäi ta alles 105-aastaselt, 1970. aastal. Ta suri 1986. aasta 21. veebruaril külmetushaigusesse, huvitava kokkusattumusena oli see hilisema maailma vanima inimese Jeanne Calmenti 111. sünnipäev. Peale tema ja Izumi pole ükski inimene ametlikel andmetel üle 120 aasta elanud.
Maanduri valgumisala

Maanduri valgumisala on maandurit ümbritseva maa-ala osa, milles läbi maanduri maasse voolav elektrivool kutsub esile potentsiaalide erinevuse maandurit ümbritseva maapinna eri punktide vahel. Valgumisala ümbritsev ala loetakse nullpotentsiaalialaks.
Maanduri ja maapinna vahelise potentsiaali mõõtmisega saab kindlaks määrata valgumisala piiri.
Proof (räppar)

Proof (kodanikunimega DeShaun Dupree Holton; 2. oktoober 1973 – 11. aprill 2006) oli Ameerika Ühendriikide räppar ja räppansambli D12 üks asutajaliige. Ta kuulus ka räppansamblitesse 5 Elementz, Funky Cowboys, Promatic ja Goon Sqwad. Ta oli räppar Eminemi lapsepõlvesõber ning osales tihti tema kontsertidel. 
Algul esines Proof ansamblis D12, eriti oma kodulinnas Detroitis. 1998. aastal jõudis Proof väga lähedale legendaarse räpilahingu Blaze Battle võistluse esikohale, peale selle juhtis ta Detroitis ka ise räpilahinguid. 
Esimest korda televisioonis ilmus Proof Aaliyah'i muusikavideos "Age Ain't Nothing But a Number". 2001. aastal osales Proof koos selliste tuntud räpparitega nagu Eminem, Snoop Dogg ja Dr. Dre ulatuslikul turneel "Up In Smoke Tour". Samal aastal andis ta koos D12-ga välja oma esimese albumi, mis kandis nime "Devil's Night". Ta osales koos Eminemiga ka filmis "8 mile", mis esilinastus 2002. aastal. Filmis oli ta tegelaskuju nimi Lil' Tic. Film rääkis räpparist, kes proovis Detroiti räpilahingute keskmes oma kohta leida.
Sooloesinejana andis Proof enamiku oma lugudest välja koos 50 Centi, Method Mani, Nate Doggi, B-Reali, Obie Trice'i, Royce Da 5'9" ja D12-iga. Tuntuim sooloalbum, mis anti välja 9. augustil 2005, kandis pealkirja "Searching for Jerry Garcia". See album ei toonud aga kuigi palju raha sisse.
Viimane lugu, mille Proof salvestas, oli koos Detroiti räpparite grupiga Twiztid, see kandis nime "How I Live". Lugu lindistati vaid mõned nädalad enne Proofi surma. 
11. aprillil 2006 tekkis joobes Proofil Detroiti klubis CCC Keith Benderiga vaidlus, mis kasvas kakluseks. Klubi turvamees ja Benderi nõbu Mario Etheridge püüdis olukorda lahendada ja tulistas kaks korda lakke. Kuid kaklus kestis edasi ning kui Proof Benderit näkku tulistas, tulistas Etheridge Proofi suunas kolm lasku, tabades meest pähe ja rindu. Lahkamisel selgus, et Proofi veres oli olnud 0,32 promilli alkoholi.
Proof maeti 19. aprillil Woodlawni kalmistule.
Kabli looduskaitseala

Kabli looduskaitseala on kaitseala Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas Kabli ja Penu külas. Looduskaitseala pindala on hektarit.
Kaitseala ajalugu ulatub 1969. aastasse, mil loodi Kabli linnujaam. Aastal 1991 organiseeriti see kaitsealaks (pindala 44 hektarit), 2007. aastal reorganiseeriti looduskaitsealaks.
Linnujaamas püütakse Helgolandi rüsa ja loorvõrkude abil linde, et neid märgistada ja nende füsioloogilist seisundit hinnata. Samuti jälgitakse nii rände üldist kulgu.
Linnujaama juurest kulgeb Kabli looduskeskuse juurde 1,8 km pikkune Kabli looduse õpperada.
Kaitsealal on tähelepanu alla võetud looduslikud ja poollooduslikud kooslused, kaitsealused liigid ja nende elupaigad. Kaitsealal on moodustatud kaks piirangu- ja üks sihtkaitsevöönd.
Kaitsealal korraldab veebiportaal Linnuvaatleja.ee lindude sügisrände vaatlemist sisaldavat ja lindude rõngastamist tutvustavat retke.
Eesti Looduse Infosüsteemi andmetel on kaitseala 24,9 ha.
Künnapuu

Künnapuu ("Ulmus laevis") on jalakaliste sugukonda jalaka perekonda kuuluv mitmeaastane ühekojaline lehtpuu.
Kirjeldus.
Puu kõrgus võib ulatuda umbes 30 meetrini. Taime õied ilmuvad enne lehti varakevadel; tuultolmleja. Puu juurestik on pinnapealne. 
Künnapuu sarnaneb üsnagi jalakaga. Künnapuu lehed on siledad (jalakal karedad), leherood ei hargne (jalakal mõned leherood hargnevad), lehelaba alus on ebasümmeetrilisem kui jalakal.
Levila.
Künnapuu looduslik levila on Euroopa: Kirde-Prantsusest Lõuna-Soomeni, ka Bulgaaria kaguosas ja Krimmis, eraldi populatsioon ka Kaukasuses. 
Kasvukoht.
Enamasti kasvab jõgede kaldapiirkonnas. 
Kasutamine.
Künnapuu eestikeelne nimetus on seotud tema kasutamisega atrade valmistamiseks, milleks ta sobib kõva puidu tõttu. 
Künnapuud kasvatatakse Eestis ka ilupuuna. Künnapuu on Eestis kaitsealune liik (III kategooria).
Gruusia linnade loend

Siin on loetletud nii Gruusia kui ka Abhaasia ja Lõuna-Osseetia vaidlusaluste territooriumite linnu.
Ağcabədi

Ağcabədi on linn Aserbaidžaanis Ağcabədi rajooni keskus.
1962 sai linnaõigused.
Kontroll

Kontroll (prantsuse keeles "contrôle", varem "contrerolle" – "contre", vastu + "rôle", register) on objekti jälgimine eesmärgiga seda mõjutada. 
Kontroll on juhtimissüsteemi üks põhifunktsioone, mille käigus jälgitakse objekti olukorda ja juhitakse selle toimimist järgmistel eesmärkidel:
Kontrolli teostamiseks on vaja:
Metitsilliinile resistentne Staphylococcus aureus

Metitsilliinile resistentne "Staphylococcus aureus ehk metitsilliinresistentne "Staphylococcus aureus ehk metitsilliiniresistentne "Staphylococcus aureus" (MRSA) on tihti haiglates leviv ja sageli surmajuhtumeid põhjustav "superbakter".
MRSA on tavalise bakteri "Staphylococcus aureus" vorm, mis ei allu antibiootikumravile (st ravile penitsilliini, metitsilliini või muude antibiootikumidega).
Bakterinfektsiooni võivad kergemini saada sellised haiglapatsiendid, kellel on lahtisi haavu või nõrgenenud immuunsüsteem. Kui haiglatöötajad ei järgi õigeid sanitaarprotseduure, võivad nad baktereid ühelt patsiendilt teistele edasi kanda.
Tehisintellekti loodud antibiootikum abaucin suudab hävitada nii laboritingimustes kui ka hiiremudelites MRSA-d.
Pyrénées-Atlantiquesi departemang

Pyrénées-Atlantiques (ka "Atlandi-Püreneed"; Gascogne'i "Pirenèus-Atlantics"; baski "Pirinio-Atlantiarrak", "Pirinio-Atlantikoak") on departemang Edela-Prantsusmaal Uus-Akvitaania piirkonnas.
Suuremad linnad on Pau, Biarritz, Bayonne, Anglet ja St-Jean-de-Luz.
Departemang jaguneb halduslikult:
Trofoloogia

Trofoloogia on bioloogia haru, mis uurib loomade (sealhulgas) inimese toitumist.
Kisejärve

Kisejärve on mitme Eesti loodusobjekti ja ala nimetus:
Kroodi

Kroodi on Maardu linnaosa. Asub Maardu kesklinnast kagus Maardu järve põhjakaldal, Kroodi ojast idas.
Kroodi küla kohta on andmeid 1397. aastast. Kroodi küla kuulus Maardu mõisa alla.
1939. aastal alustas riiklik aktsiaselts Eesti Fosforiit senise Kroodi küla maadele uue fosforiidikaevanduse ja rikastusvabriku rajamist. Uue tehase juurde kujunes väike vabrikuküla – Maardu asundus.
1945 augustist 1947 oktoobrini asus Kroodi külas Maardu külanõukogu keskus.
Eesti pärismaised puud

Pärismaiste puude hulka loetakse Eestis alltoodud 51 liiki. Puude eristamine põõsastest pole teravapiiriline. Siin on loetud puudeks neid, mis võivad kasvada kõrgemaks kui 3 meetrit. 
Looduslikult kasvavad ehk pärismaised puud on levinud Eestisse alates viimase jääaja lõpust (umbes 11 000–13 000 aastat tagasi) ja enne 18. sajandit pKr. Hiljem Eestisse levinud puuliike ei nimetata pärismaisteks. Samuti ei nimetata pärismaisteks kultuurtaimedena Eestisse kasvama toodud liike.
Viirpuude ("Crataegus") liigid on üksteisest raskesti eristatavad. Nende liike piiritletakse erinevate süstemaatikute poolt erinevalt, ja vastavalt võib ka Eestis kasvavate viirpuuliikide arv olla seetõttu erinev. Mitmed viirpuuliigid kasvavad Eestis ainult läänesaartel ja on ka seal haruldased.
Pajude ("Salix") liikidest on osa puud (neid võib nimetada ka remmelgateks), osa aga põõsad. 
Kaskedest ("Betula") on kaks liiki puud, teised kaks põõsad.