Gallia Narbonensis

Gallia Narbonensis ("Narbonne'i Gallia", peamise asula järgi) oli Rooma provints tänapäeva Languedocis ja Provence'is Lõuna-Prantsusmaal. See oli tuntud ka kui Provincia Nostra ("Meie provints"), kuna oli esimene Rooma provints Alpidest põhjas, ja kui Gallia Transalpina ('Alpide-tagune Gallia'), et eristada seda Gallia Cisalpinast Põhja-Itaalias. Sellest sai Rooma provints 2. sajandi lõpul eKr. Selle piirideks olid laias laastus Vahemeri lõunas ning Sevennid ja Alpid läänes ja põhjas. Gallia Narbonensise lääneosa oli tuntud kui Septimaania.
Nimed.
Gallia Transalpina ("Alpidetagune Gallia") provints sai hiljem nimeks Gallia Narbonensis, äsjaloodud keskuse "Colonia Narbo Martiuse" järgi (kõnekeeles Narbo, praeguse Narbonne'i asukohas), aastal 118 eKr rannikul asutatud Rooma koloonia. Roomlased kutsusid seda "Provincia Nostra" ("Meie provints") või lihtsalt "Provincia" ("Provints"). Mõiste on säilinud piirkonna idaosa tänapäeva prantsuse ja oksitaani nimedes (prantsuse "Provence", oksitaani "Provença"), nüüd Prantsusmaa piirkond.
Asutamine.
2. sajandi keskpaigast eKr kauples Rooma tugevalt Kreeka koloonia Massaliaga (tänane Marseille) Gallia lõunarannikul. Massalia, asutatud Fokaia kolonistide poolt, oli selleks ajaks sajandeid vana ja üsna jõukas. Rooma asus Massaliaga liitu, milles ta nõustus kaitsma linna kohalike gallide, lähedalasuvate akvitaanide, meretaguste kartaagolaste ja muude rivaalide eest, vastutasuks väikese maariba eest, mida ta tahtis, et ehitada tee Hispaniasse, abiks vägede vedamisel. Massalialased hoolitsesid oma majandusliku heaolu eest rohkem kui territoriaalse terviklikkuse eest.
Sel ajal ohustasid Vahemere rannikuasulaid põhjast võimsad galli hõimud, eriti arvernid ja allobroogid. Aastal 123 eKr sõdis Rooma kindral Quintus Fabius Maximus (hiljem lisanimega Allobrogicus) piirkonnas ning alistas kuningas Bituituse juhitud allobroogid ja arvernid. See lüüasaamine nõrgendas oluliselt arverne ja kindlustas Gallia Narbonensise edasise turvalisuse.
Sellel maaribal asutasid roomlased aastal 118 eKr Narbonne'i linna. Samal ajal ehitasid nad Via Domitia, esimese Rooma tee Gallias, mis ühendas Gallia ja Hispania, ning Via Aquitania, mis viis läbi Tolosa (Toulouse) ja Burdigala (Bordeaux) Atlanti ookeani suunas. Seega ehitasid roomlased risttee, mis tegi Narbonne'ist optimaalse kaubanduskeskuse, ning Narbonne'ist sai suur konkurent Massaliale. Narbonne'ist rajasid roomlased Alpide-taguse Gallia provintsi, mida hiljem kutsuti Gallia Narbonensis.
Hilisem ajalugu.
Provintsi kontroll, mis külgnes otse Itaaliaga, andis Rooma riigile mitmeid eeliseid: kontroll maantee üle Itaalia ja Ibeeria poolsaare vahel; territoriaalne puhver gallide rünnakute vastu Itaaliasse; ja kontroll tulusa Rhône oru kaubateede üle Gallia ja Massalia turgude vahel. Narbonne'ist alustas Julius Caesar oma Gallia sõdu.
Ala sai Rooma provintsiks aastal 121 eKr, algselt Gallia Transalpina (Alpidetagune Gallia) nime all. Nimi eristas seda Gallia Cisalpinast Alpide Roomale lähemal küljel. Aastal 40 eKr Teise triumviraadi ajal vastutas Lepidus Narbo Gallia (koos Hispania ja Aafrikaga) eest, samas kui Marcus Antonius sai vastukaaluks Gallia.
Keiser Diocletianuse keisririigi halduse ümberkorraldamine umbes aastal 314 pKr ühendas provintsid "Gallia Narbonensis" ja "Gallia Aquitania" uueks haldusüksuseks "Dioecesis Viennensis" (Vienne'i diötsees) põhjapoolsema keskusega Vienne'is. Uue diötseesi nimi muudeti hiljem "Dioecesis Septem Provinciarum" (Seitsme provintsi diötsees), mis näitab, et Diocletianus oli sõna "provints" alandanud väiksemaks üksuseks, kui tavalises kasutuses.
"Galla Narbonensis" ja ümberkaudsed alad liidendati aastatel 462–477 pKr Läänegootide kuningriiki, mis lõpetas jäädavalt Rooma poliitilise kontrolli. Pärast seda olid läänegootide valdused üldiselt tuntud kui Septimaania, samas kui Rhône'i alamjooksust idas hakati kasutama mõistet Provence.