Andrus Merilo

Andrus Merilo (sündinud 2. juunil 1973 Tallinnas) on Eesti kaitseväelane, auastmelt kindralleitnant, alates 1. juulist 2024 kaitseväe juhataja. 
Aastatel 2021–2024 oli ta 1. jalaväebrigaadi ülem ning alates 1. märtsist kuni 28. juunini 2024 kaitseväe juhataja asetäitja.
Haridus.
Ta on lõpetanud aastal Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi.
1998. aastal läbis ta Soome Reservohvitseride Kursuse, seejärel õppis aastatel 1998–2002 Soome kõrgema maakaitsekoolis kadetikursuse soomusvägede erialal. 2004. aastal lõpetas Ühendkuningriigi ja Madalmaade nooremstaabiohvitseride kursused. 2010. aastal lõpetas ta Ameerika Ühendriikide maaväe juhtimis- ja kindralstaabi kolledži (tasemel "Intermediate level education") ja 2019. aastal Ameerika Ühendriikide maaväe sõjakolledži.
Teenistuskäik.
Aastatel 1992–1993 läbis Merilo vabatahtlikuna ajateenistuse Võrumaal Meegomäel paiknenud Kuperjanovi üksik-jalaväepataljonis, sai nooremseersandi auastme ja jaoülemana ametikoha.
1995. aastal astus ta tegevteenistusse, liitudes innustatuna telereklaamist "Liitu meiega, näed maailma" Balti pataljoni (BALTBAT) koosseisu kuulunud Eesti Rahuvalve Üksikkompaniiga. Ta alustas teenistust kaadrisõdurina ja tõusis 1997. aastal 1. jalaväerühma jaoülema asetäitjaks ning 1998. aastal jaoülemaks. 1997. aastal oli ta ka BALTBAT-i koosseisu kuulunud, ÜRO rahuvalvemissiooni UNIFIL raames Norra rahuvalvepataljoni (NORBATT) alluvuses Lõuna-Liibanonis teeninud ESTCOY-1 jaoülema abi.
Välismissioonidel.
2002. aastal suundus ta Scoutspataljoni, teenides 2005. aastani rühmaülemana, 2005–2008 kompaniiülemana ja 2008–2010 operatiivjaoskonna ülemana. Scoutspataljonis teenides osales Merilo 2003. aastal Kosovos NATO juhitud rahuvalvemissioonil KFOR, konkreetsemalt Taani pataljoni alluvuses olnud Balti Luureeskadroni BALTSQN-7 ülema abina. Samuti oli ta 2005. aastal Iraagi sõjas Ameerika Ühendriikide maaväe üksuste koosseisus teeninud kergejalaväerühma ESTPLA-10 ülem ja 2007. aastal Afganistanis Ühendkuningriigi üksuste koosseisus teeninud, Camp Bastionis paiknenud jalaväekompanii ESTCOY-4 ülem.
Staabiohvitserina, Scoutspataljoni ja 1. jalaväebrigaadi ülemana.
2010–2013 oli ta Eesti maaväe staabi jalaväeinspektuuri jalaväe staabiohvitser ja 2011–2013 1. jalaväebrigaadi staabi operatiivjaoskonna ülem.
22. aprillist 2013 sai temast Vahur Karuse järel Scoutspataljoni ülem. 1. augustil 2016 andis ta juhtimise üle Tarmo Kundlale.
Ta on olnud kaitseväe peastaabi operatiivosakonna ülem ning juhtinud kaitseväe juhataja administratsiooni. Samuti on Merilo olnud kaitseväe juhataja Riho Terrase sõjaline nõunik. Terras iseloomustas teda väga võimeka ohvitserina, kellel oli potentsiaali saada tulevikus kaitseväe juhiks.
17. juunil 2021 võttis ta Vahur Karuselt üle 1. jalaväebrigaadi ülema koha.
Ajakirjanik Kärt Anvelt on märkinud, et brigaadiülemana kohtles Merilo alluvaid endaga võrdväärsetena. Tema juhtimisstiili ohvitserina iseloomustab Anvelti sõnul muu hulgas see, et sõjapidamise ja lahinguvalmiduse seisukohalt parasjagu ebaolulised asjad delegeerib ta otsustamiseks vastavatele ekspertidele. Paraadide asemel eelistavat ta aega kulutada väljaõppele metsas.
Kaitseväe juhatajana.
7. veebruaril 2024 esitas kaitseminister Hanno Pevkur Merilo kandidatuuri kaitseväe juhataja kohale Riigikogu riigikaitsekomisjonile arutamiseks ja valitsusele kinnitamiseks. Riigikaitsekomisjon andis 12. veebruaril hääletades Merilo kandidatuurile üksmeelse toetuse.
Ajaleht Postimees ja julgeolekuekspert Erkki Koort nimetasid Merilo ettevalmistust ametikohale asumiseks seniste kaitseväe juhatajatega võrreldes kõige paremaks. Nii Martin Heremi kui Riho Terrase käsundusallohvitserina teeninud Risto Fuchsi sõnul oli Merilost saamas esimene kaitseväe juhataja, kes on läbi teinud sisuliselt kõik tegevteenistuse etapid, tõustes reasõdurist brigaadiülemaks ja omades kogemusi ka staabiohvitserina, muu hulgas näiteks kompanii- ja pataljoniülemana. Merilo kandidatuuri toetanud riigikaitsekomisjoni aseesimees Leo Kunnas tõi välja, et Merilol oli kõigist võimalikest kandidaatidest enim vahetut sõjakogemust. Ajakirjanik Mikk Salu nimetas aga Merilo kandidatuuri kompromissiks, viidates mõnede vastaskandidaatide poleemilisusele. Eesti Päevalehe juhtkirjas öeldi, et Merilo on kaitseministri mugavuskandidaat: minister läinud kergemat teed ja eelistanud inimest, kes poliitikutele vähem närvidele käiks. Kärt Anvelt ja Riho Terras Merilot poliitikutele mugavaks kaitseväe juhatajaks ei pidanud.
22. veebruaril 2024 kinnitas Eesti valitsus Merilo järgmiseks kaitseväe juhatajaks, tema ametiaeg algas 1. juulil 2024. Kaitseminister Pevkuri otsusega sai Merilost 1. märtsil neljaks kuuks kaitseväe juhataja asetäitja, et tagada talle hea ettevalmistus ameti ülevõtmiseks. 23. veebruaril 2024 ülendas president Alar Karis Merilo brigaadikindraliks ja 19. juunil kindralmajoriks.
Ta on toetanud riigikaitsemaksu kehtestmaist, kuid lisanud, et selle sildi all ei tohiks katta muid riigi jooksvaid kulusid.
Ajateenistuse reform.
Oma ametiajal on ta toonitanud vajadust reformida ajateenistust.
Vahetult enne ametisse astumist kaitseväe juhatajana ütles ta intervjuus ERR-ile, et kaitseväe lahinguvõimekuse tagamiseks on vaja üle vaadata ajateenistuse võtmise kriteeriumid ning reformida sõduri baaskursust, põhjendas mudatuste vajadust sellega, et sõjaülesannete täitmine ei ole tingimata jõukohane igale inimesele: "väga paljud eeldused täna teenistusse sisenejate osas on pehmelt öeldes halvad", tuues näiteks füüsilise võimekuse. Merilo sedastas, et "[...] meil ei ole mõtet kasvatada nii-lelda õõnest armeed, kus meil numbrite taga ei ole pädevusi, motivatsiooni ja tahet seda ülesannet teha", kuivõrd mittemotiveeritud või vajalikke oskusi mitte omandanud võitlejad mõjutavad tema hinnangul negatiivselt oma lahingüksuste sooritust ja moraali. Samal põhjusel ei toeta ta sõjaolukorras piiride sulgemist kaitseväekohustusega inimeste riigist põgenemise vältimiseks. Merilo leidis, et motiveeritud, kuid mingil põhjusel ajateenistusse sobimatutele tuleks leida alternatiivne väljund ning sõduri baaskursuse mitteläbinud tuleb "suunata [...] tagasi uuele ringile [...] järgmise kutsega ja vahepeal tegeleb oma võimete parandamisega vastavalt meie [...] soovitustele". Ta ei pidanud vajalikuks ajateenistuse pikendamist, hinnates maksimaalselt 12 kuud kestvat teenistust piisavaks.
2024. aasta detsembris käis ta välja plaani võtta 2026. aastal ajateenistusse tavapärase ligi 3800 kutsealuse asemel vaid ligi tuhatkond ning pühendada "vaheaasta" tegevväelastesest instruktorite väljaõpetamisele Vene-Ukraina sõjasündmuste põhjalt ning tõsta seeläbi ka ajateenistuse edaspidist kvaliteeti. Ideed meedias kommenteerinud sõjanduseksperdid hindasid algatust vajalikuks.
21. märtsil 2025 teatasid Merilo ja kaitseminister Pevkur pressikonverentsil, et 2027. aastast kehtestatakse senise 8- ja 11-kuulise mudeli asemele üleüldine 12 kuu pikkune ajateenistus.
Isiklikku.
Merilo räägib lisaks eesti keelele ka inglise, soome ja vene keelt.