tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Erfurt

Erfurt on linn Saksamaal, Tüüringi liidumaa pealinn. See asub Gera jõe laias orus.
Erfurti on esmamainitud 742. aastal.
Toledo

Toledo on linn Hispaanias, Castilla–La Mancha piirkonna pealinn ja Toledo provintsi keskus.
531–711 oli Toledo läänegootide pealinn. 1087–1561 oli Kastiilia kuningate residents.
Toledo ajalooline linn kuulub 1986. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Wisława Szymborska

Wisława Szymborska (Maria Wisława Anna Szymborska; 2. juulil 1923 Bnin Poznańi lähedal – 1. veebruar 2012 Kraków) oli poola luuletaja, esseist ja tõlkija. 
Szymborska on 1996. aasta Nobeli auhinna laureaat. Ta sai 1991 Goethe auhinna ja 1995 Herderi auhinna.
Elulugu.
Wisława Szymborska sündis Bninis, mis kuni 1934 oli iseseisev linn ja on alates 1961 osa Kórnikist. Ta sündis Wincenty ja Anna (sündinud Rottemund) Szymborski tütrena. Isa oli krahvi Władysław Zamoyski asevalitseja. Zamoyski oli Poola patrioot ja metseen, aga suri juba järgmisel aastal. Isa töö asevalitsejana lõppes ning pere kolis algul Toruńisse ja 1931 Krakówisse, kus Wisława Szymborska elas surmani.
Kui puhkes teine maailmasõda ja Poola okupeeriti, jätkas Szymborska haridusteed põrandaaluses koolis. 1943. aastast töötas ta raudteel ja suutis vältida saatmist Saksamaale sunnitööle. Selle aja paiku tegi ta esimesed katsetused raamatute illustraatorina ning hakkas kirjutama lühijutte ja juhuluulet.
Pärast maailmasõja lõppu asus ta õppima Jagiełło ülikooli kirjandust, kuid vahetas eriala ja läks üle sotsioloogiasse. Ta hakkas osalema noorte kirjandusliikumises. Seal kohtus ta Czesław Miłosziga, kes teda tugevalt mõjutas. 1945. aasta märtsis avaldas Szymborska oma esimese luuletuse "Szukam slowa" ("Vaadates sõnu") päevalehes Dziennik Polski ning sellest ajast peale hakkas tema loomingut ilmuma paljudes Poola väljaannetes.
1948 lahkus Szymborska ülikoolist raske majandusliku olukorra tõttu seda lõpetamata ja asus tööle sekretäri ja illustraatorina üle nädala ilmuva nädalalehe kirjastuses. Samal aastal abiellus ta luuletaja Adam Włodekiga. Abielu jäi lastetuks ja lahutati 1954, kuid nad jäid teineteisele lähedaseks kuni Włodeki surmani 1986.
Nagu paljud Poola intellektuaalid pärast maailmasõda, oli Szymborskagi kommunist ja kuulus Poola Ühinenud Töölisparteisse. Ta kirjutas teoseid Lenini kiituseks ja Poola ülesehitustööst. 1953 kirjutas ta alla Poola Kirjanike Liidu pöördumisele, millel 53 kirjanikku pooldasid näidiskohtuprotsessi Poola vaimulike üle. Kuid pikkamööda tekkisid Szymborskal sidemed dissidentidega ja 1966 astus ta parteist välja. Juba 1957 tutvus ta Jerzy Giedroyciga, kes andis Pariisis välja poola emigrantide kultuuriajakirja Kultura, ja tegi sellelegi kaastööd.
1953 hakkas Szymborska tööle kirjandusülevaateajakirjas Życie Literackie (Kirjanduselu) ja töötas seal kuni 1981. aastani. Alates 1968 toimetas ta seal oma rubriiki ja paljud selles ilmunud artiklid on hiljem eraldi kogumikes välja antud. 1981–1983 toimetas ta Krakówis ilmunud kirjandusteemalist kuukirja NaGlos. Selle aja paiku muutus Szymborska järjest opositsioonilisemaks, tehes järjest rohkem kaastööd Pariisi ajakirjale Kultura ja varjunime Stańczykówna all samizdatis ilmunud põrandaalusele ajakirjale Arka. Ta tõlkis poola keelde ka prantsuse kirjandust, eriti barokkpoeeti Agrippa d'Aubignéd.
Arzamass

Arzamass on linn Venemaal Nižni Novgorodi oblastis. Asub Tjoša jõe ääres.
Ajalugu.
Esmamainitud 1552. aastal. Linnaõigused sai 1719. aastal.
Linn on masinaehituse keskus. Linnas on toodetud soomusautot Tigr ja toodetakse soomustransportööre BTR-80.
Mustad Pantrid

Mustad Pantrid (Black Panther Party (algselt the Black Panther Party for Self-Defense)) oli afroameeriklaste revolutsiooniline organisatsioon USAs, mille asutasid Huey P. Newton, Bobby Seale ja Richard Aoki 1966. aasta oktoobris. 
Üheks organisatsiooni asutamise tõukeks oli Malcolm X-i mõrv (1965). 
Mustad Pantrid etendasid kandvat osa vastandkultuuride revolutsioonis 1960. aastatel USA-s. Rühm asutati 10 punkti programmi alusel, mis nõudis afroameeriklastele USAs suuremat autonoomiat ja rassistliku ebaõigluse vähendamist.
Mustade Pantrite ühendus lagunes 1970. aastate alguses sisevastuolude ja riigi surve tõttu. Korraldati üleriiklikke, osariiklikke ja kohalikke kampaaniaid, et vähendada Mustade Pantrite propaganda mõju. Organisatsiooni ilmusid provokaatoritest agendid ja neid süüdistati ka atentaatides (Angela Davis).
La Spezia

La Spezia on linn Itaalias Liguurias, La Spezia provintsi halduskeskus.
La Spezia asub Liguuria mere ääres Genova ja Pisa vahel. Ta on Itaalia tähtis kauba- ja sõjasadam (sõjasadamate seas Taranto järel tähtsuselt teine). La Spezia on Itaalia kohta noor linn, kus on vähe enne 1920. aastaid rajatud ehitisi, seetõttu ei ole seal palju ka arhitektuurimälestisi ning ajaloolisi vaatamisväärsusi.
Vana-Rooma ajal asus La Spezia lahe ääres praegusest linnast idas Luni sadam. La Speziat on esmamainitud 13. sajandil Genovale alluva linnana. Napoleon asutas linna sõjasadama, millena La Spezia ongi sellest ajast peale tuntud. Sellest algas ka linna areng. Viini kongressi tulemusena 1815. aastal läks ta Sardiinia koosseisu. 1923. aastal sai ta provintsi keskuseks. Teise maailmasõja ajal kasutas Kriegsmarine La Spezia sadamat Vahemerel liikuvate allveelaevade peabaasina. Seetõttu sai linn liitlaste pommitamise tulemusena kõvasti kannatada.
Cinque Terre rahvuspark

Cinque Terre rahvuspark (itaalia keeles "Parco Nazionale delle Cinque Terre") on rahvuspark Itaalias Liguurias La Spezia provintsis.
Cinque Terre rahvuspark loodi 6. oktoobril 1999. Pargi pindala on 3,86 km². 1997. aastast kuulub Cinque Terre koos Porto Venere ning Palmaria, Tino ja Tinetto saarega UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Nimi Cinque Terre ehk "viis maad" vihjab viiele järgmisele kaljudel asuvale rannakülale: Corniglia, Manarola, Monterosso al Mare, Riomaggiore ja Vernazza.
Omal ajal pääses Cinque Terre küladesse vaid merelt ja tänapäevalgi pole maanteed, mis kõiki külasid omavahel ühendaks. Mööda kaldakaljusid kulgeb vana Sentiero Azzurro jalgrada. Eraldatus pole neil imekauni asukohaga küladel ka kasvada lasknud.
Piirkonnas valitseb tüüpiline lähistroopiline kliima kuivade suvede ja pehmete talvedega.
Rahvuspark kaitseb seda rannikuala, kus on tekkinud inimese ja looduse vaheline stabiilne kooslus ja kooseksisteerimine. Rahvuspargis on võimalik ka põllumajandus, aga seda terrasspõllundusena.
See on esimene Itaalia rahvuspark, mis on loodud sellise maastiku kaitseks, mis on peamiselt inimese loodud. Selle saavutamiseks toetab Itaalia riik vastutustundliku turismi arendamist rahvusparki, mis annaks võimaluse hiljem investeerida territooriumi ja sellel kasvatatavatesse saadustesse, sest muidu satuvad need terrasspõllud ohtu.
Rahvuspargist moodustab teise osa riiklikult kaitstud mereala. Rannikut iseloomustavad kõrged kaljud, koopad, lahekesed, väikesed rannad ja lõhenenud kivid. Mereelu on rikas. Seal elab palju veetaimi ja veeloomi, nii kalu kui ka delfiine.
Imperia

Imperia on linn Itaalias Liguuria maakonnas, Imperia provintsi halduskeskus. Linn loodi 21. oktoobril 1923 Impero jõe ääres olevad Porto Maurizio ja Oneglia linnade ühinemisel, lisaks liidendati ka Piani, Caramagna Ligure, Castelvecchio di Santa Maria Maggiore, Borgo Sant'Agata, Costa d'Oneglia, Poggi, Torrazza, Moltedo ja Montegrazie külad.
Imperia koosneb kahest ajaloolisest piirkonnast, mida eraldab Impero jõgi. Selle jõe järgi on nime saanud ka linn. Porto Maurizio linnaosa asub jõe läänekalda poolsaarel, laiudes piki rannikut; see on linna rikkam ja kirevam osa, kuhu on koondunud kaubandus ja turism. Uuem ja tööstuslikum Oneglia asub jõe idakaldal.
Dubna

Dubna on linn Venemaal Moskva oblastis Taldomi rajoonis. Asub Volga kaldal Dubna jõe suudmes.
Asutatud 1956. aastal seoses tuumauuringute instituudi rajamisega. Instituut tegutseb tänapäevani. Põhiliselt uuritakse seal raskeid keemilisi elemente. Linna järgi on nimetuse saanud seal sünteesitud keemiline element dubnium (järjenumbriga 105).
Dubnas asub maailma kõrgeim (25 meetrit) Lenini kuju, mis ehitati 1937. aastal.
Vändra valla lipp

Vändra valla lipp on endise Eesti haldusüksuse Vändra valla lipp.
Lipp kinnitati 22. veebruaril 1996.
Lipu kirjeldus.
Vändra valla lipp on ruudukujuline vapilipp. Kollasel kangal diagonaalsed (vardapoolsest ülanurgast lehvipoolsesse alanurka) laineline roheline laid ja roheline kuuselõige ning neid eristav valge laineline laid. 
Kanga kollane värvus viitab Pärnumaale, roheline põllumajandusele, kuuselõige tähistab valla metsarikkusi ning lained jõgesid. Valge laid sümboliseerib vallamaid ühendavaid teid. 
Lipu normaalmõõtmed on 105×105 cm.
Lipu kasutamise kord.
Kui Vändra valla lippu kasutatakse vähendatud mõõdus, peab selle kujutise värvus vastama etalonkujutisele.
Viiratsi valla lipp

Viiratsi valla lipp on Viljandi maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Viiratsi valla lipp.
Lipp on kinnitatud 11. detsembril 1995.
Lipu kirjeldus.
Viiratsi valla lipp on ruudukujuline kangas, mis jaotatud diagonaalse lainelise joonega (vardapoolsest alanurgast lehvipoolsessse ülanurka) siniseks ülemiseks ja valgeks alumiseks väljaks.
Lipu normaalmõõtmed on 105x105 cm. 
Põhjendus.
Lipu jaotus ja selle tähendus on sama mis Viiratsi valla vapil. Kaldjaotus viitab valla paiknemisele Sakala kõrgustikul ning lainejoon tähistab jõgesid ja Võrtsjärve. Värvid viitavad vapitunnustele - roosile ja tammelehele. Valge ja sinine on pärit Viljandi linna lipult ning viitavad Viiratsi valla ajaloolisele seosele Viljandi linnaga.
Lipu kasutamise kord.
Kasutamiskõlbmatuks muutunud vallalipp kuulub sündsal viisil hävitamisele.
Aleksandr Golitsõn

Aleksandr Golitsõni nime kandsid mitu tuntud Vene sõjaväelast ja poliitikut:
Torpeedo

Torpeedo on jõuseadme abil vee all või pinnal liikuv, veesõiduki (laeva) tabamiseks ja uputamiseks valmistatud lõhkekeha. 
Ajalugu.
Torpeedo ideele tuli Austria keisririigi mereväe fregatikapten Johann Blasius Luppis. 1861. aastal pakkus ta oma leiutist Austria valitsusele, kuid too ei olnud sellest huvitatud. 1864. aastal kohtas Luppis inglise inseneri Robert Whitheadi ning suutis teda veenda oma idee perspektiivsuses. Luppise ja Whitheadi koostööna valmiski 1866. aastal esimene torpeedo. Algul oli torpeedo aeglane ja tema tegevusraadius väike. 
Torpeedo ehk esialgse nimega "iseliikuv miin" muutis allveelaevad ohtlikeks sõjalaevadeks. Kulus pool sajandit, et teha torpeedost tõeliselt surmakülvav relv. 22. septembril 1914 kohtas Saksa allveelaev U 9 Põhjamerel kolme Suurbritannia soomusristlejat. 450 meetri kauguselt laskis komandör Otto Weddigen välja esimese torpeedo, mis tabas ristlejat Aboukir. Ahtrisse tabatud ristleja hakkas vajuma. Inglased arvasid, et sattusid miinile ning sõitsid Abourkiri juurde, et peale võtta uppuvaid meremehi. U 9 lähenes veelgi ja lasi 270 meetri kauguselt välja veel kaks torpeedot. Sellest ajast peale peeti allveelaeva pealveelaevale ohtlikuks vastaseks.
Tänapäeval on torpeedorelvastuse kasutamine pealveelaevadel vähenenud. Selle põhjuseks on rakettrelvade areng ja levik. Siiski on torpeedod efektiivse relvana jätkuvalt kasutusel. Eriti olulised on torpeedod allveelaevade relvastuses ja allveelaevadevastase relvana.
Kirjeldus.
Torpeedo võib olla kas juhitamatu või juhitav. Juhitavate torpeedode juhtimine toimub kas juhtme abil või raadio teel. Jõuallikana kasutatakse kas tahkekütuse-, vedelkütuse-, gaasi- või elektriajamit. Tänapäevaste seeriatorpeedode tippkiirused jäävad üldiselt alla 100 sõlme.
Torpeedo tulistatakse tavaliselt välja torpeedoaparaadist, mis võib olla ühe- või mitmetoruline. Torpeedoaparaat võib asuda pealveelaeva tekil või ka allveelaevas, samuti maismaal või õhusõidukis. Torpeedo võib olla kinnitatud õhusõiduki sisse või külge.
Tänapäeval on torpeedodega relvastatud sõjalaevad – peamiselt hävitajad, ristlejad ja allveelaevad –, kuna spetsiaalsed torpeedokaatrid on minevikku jäämas.
Kevade

"Kevade" on Oskar Lutsu (1887–1953) lühiromaan, mille esimene väljaanne pealkirjaga "Kevade: Pildikesed koolipõlvest" ilmus kahes osas aastatel 1912 ja 1913. Lutsu koolipõlvemälestustel põhinev raamat on üks Eesti kirjanduse tuntumaid teoseid, mis on ilmunud 22 trükis ja tõlgitud 15 keelde. 
Teose tegevus toimub väljamõeldud Paunvere koolis, mis sarnaneb Palamuse kihelkonnakooliga (Jõgeva lähedal), kus Oskar Luts ise õppis aastatel 1895–1899.
Luts hakkas "Kevadet" kirjutama juba 20-aastaselt, 1905. aastal, ja teos sai valmis 1911. aastaks. "Kevade" avaldamine ei läinud kergelt: neli kirjastust, sealhulgas Noor-Eesti Kirjastus ja Postimees, lükkasid "Kevade" tagasi. Luts lasi teose esimese osa trükkida 1912. aastal omal kulul Postimehe trükikojas 2100 eksemplaris. Ehkki esimesed arvustused Anton Jürgensteini ja A. H. Tammsaare sulest olid tagasihoidlikud, sai teos lugejate seas üha populaarsemaks. Oma osa oli menus ka asjaolul, et Oskari noorem vend, hilisem filmimees Theodor Luts töötas sellal Postimehe raamatuäris müüjana ning soovitas raamatut lugejaile. Nii osteti "Kevade" esimest osa 1912. aasta jõululaupäeval Postimehe poest 200 eksemplari. Samal aastal määras Eesti Kirjanduse Seltsi auhinnakomisjon Lutsule "Kevade" eest ergutusauhinnaks 50 rubla. Teise osa avaldas 1913. aastal juba Noor-Eesti Kirjastus, nii nagu ka enamiku Lutsu hilisemaid töid.
Ehkki Luts ei pidanud oma koolimälestusi kirjutades nende lugejatena silmas lapsi, võitis "Kevade" juba 1920.–1930. aastatel noorte lugejate tähelepanu. Tänini püsib see kooli kohustusliku või soovitusliku kirjanduse nimekirjas; teost käsitletakse tavaliselt neljandas klassis.
Teose muudavad ajatuks selle värvikad karakterid, rahvalik huumor ja elav tegevustik, mille varjus kirjeldab autor leebelt inimhinge sügavaid tundeid. 
"Kevade" on ilmunud 22 trükis ja tõlgitud 15 keelde. Kordustrükid on ilmunud aastatel 1919, 1920, 1935, 1937, 1943, 1947, 1948, 1949, 1954, 1959, 1965, 1968, 1970, 1980, 1982, 1986, 1986, 1999, 2006, 2008 ja 2019.
Filmi- ja lavakunstis.
Ehkki Luts hakkas "Kevadet" kirjutama juba 1905. aastal, jõudis esimesena tema teostest laia publiku ette hoopis Vanemuise teatris lavastatud näidend "Paunvere".
"Kevadest" filmi tegemist kaaluti juba 1926.–1927. aastal, mil Oskar Luts kirjutas oma venna Theodor Lutsu filmistuudio Estonia-Film tarbeks isegi stsenaariumi. Toona filmi tegemiseni siiski ei jõutud. 
Lutsu teose põhjal valmis 1969. aastal Arvo Kruusemendi mängufilm "Kevade", samuti on teose instseneeringuid korduvalt lavastatud Eesti teatrites. 1969. aastal valminud mängufilm kuulub koos sama režissööri tehtud järgedega nüüdseks Eesti filmiklassikasse, mitme põlvkonna jaoks seostuvad Lutsu tegelaskujud just toonaste näitlejatega. "Kevade" lavastamisest kõneles 1984. aasta muusikaline mängufilm "Kevad südames". 
Lutsu teost on korduvalt teatrilavale seatud: 1937. aastal lavastas selle esimesena Andres Särev, Teisele maailmasõjale järgnenud aastatel Voldemar Panso jt.
"Kevade" põhjal on loodud ka ballett.
876

"876 on ka Wallise ja Futuna ISO numbrikood"
876. aasta
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Aastakümned: 820. aastad 830. aastad 840. aastad 850. aastad 860. aastad - 870. aastad - 880. aastad 890. aastad 900. aastad 910. aastad 920. aastad
Aastad: 871 872 873 874 875 - 876 - 877 878 879 880 881
877

877. aasta
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Aastakümned: 820. aastad 830. aastad 840. aastad 850. aastad 860. aastad - 870. aastad - 880. aastad 890. aastad 900. aastad 910. aastad 920. aastad
Aastad: 872 873 874 875 876 - 877 - 878 879 880 881 882
823

823. aasta
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Aastakümned: 770. aastad 780. aastad 790. aastad 800. aastad 810. aastad - 820. aastad - 830. aastad 840. aastad 850. aastad 860. aastad 870. aastad
Aastad: 818 819 820 821 822 - 823 - 824 825 826 827 828
Balašihha

Balašihha on linn Venemaal Moskva oblastis, Balašihha rajooni keskus. Linn asub Pehhorka jõe kaldal, 20 km Moskvast idas.
Linn on moodustatud 1830. aastal külade liitmise teel, linnaõigused sai 1939. aastal. 22. jaanuaril 2015 liideti Balašihhaga Železnodorožnõi linn.
Balašihha lähedal asub 460 m kõrgune raadiomast.
Linnas ilmub ajaleht Fakt ("Факт").
Balašihha on rasketööstuse keskus.
2025. aasta 25. aprillil hukkus linnas autopommi plahvatuses Venemaa relvajõudude peastaabi operatiivjuhtimise peavalitsuse ülema asetäitja kindralleitnant .
Leonard Peltier

Leonard Peltier (sündinud 12. septembril 1944) on indiaanlaste (siuu-tšipevai) inimõigusaktivist, kes mõisteti 1977. aastal süüdi kahe FBI agendi tapmises 26. juunil 1975 ja talle määrati eluaegne vanglakaristus. Tema toetajad (sealhulgas "Amnesty International") peavad teda süütuks poliitvangiks ja nõuavad tema vabastamist.
Russell Means

Russell Charles Means (10. november 1939 – 22. oktoober 2012) oli indiaanlaste aktivist, poliitik ja näitleja. Ta oli rahvuselt oglaala siuu.
Nooruses oli ta pisikurjategija ja alkohoolik, kuid 1968. aastal liitus ta Ameerika Indiaanlaste Liikumisega ja tõusis peagi selle üheks liidriks. Ta osales 1973. aastal Wounded Knee hõivamises. Tema üle mõisteti korduvalt kohut. 1979. aastal oli ta ühe aasta vangis.
1987. aastal taotles ta Libertaaride Partei presidendikandidaadi kohta.
2001. aastal üritas ta sõltumatu kandidaadina kandideerida New Mexico kuberneri kohale.
Filminäitlejana mängis ta filmides "Viimane mohikaanlane" ("The Last of the Mohicans"), "Sündinud tapjaks" ("Natural Born Killers") ja minisarjas "Into the West".
Reliikvia

Reliikvia (ladina keeles "reliquiae" –'jäänused') on religioosse tähendusega säilmed, mis on tavaliselt seotud religiooni seisukohalt oluliste isikutega ja on religioosse austamise objektiks. 
Reliikviaks võib olla mõni säile pühaku kehast või tema riietusest, samuti esemed, millel on seos pühaku või mõne teise religioonis olulise isikuga. Reliikviaid hoitakse tavaliselt relikviaarides, mis on tihti kunstiteosed ja hinnalised ajaloolised väärisesemed. Reliikviad on olulised enamikus usundites, sealhulgas kristluses (eriti õigeusus ja katoliikluses), hinduismis, budismis jm.
Varstu valla lipp

Varstu valla lipp on Võru maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Varstu valla lipp.
Lipp kinnitati 5. aprillil 2002.
Lipu kirjeldus.
Varstu valla lipp on vapilipp. Rohelise kanga alaservas on kollane laineline laid ning rohelise välja keskel on kollane ratasrist.
Lipu normaalmõõtmed on 105×165 cm. Laiuse ja pikkuse suhe on 7:11.
Lipu kasutamise kord.
Lipp peab vastama riigisekretäri poolt 5. aprillil 2002 kinnitatud valla lipu kirjeldusele.
Lipu võivad heisata kõik Varstu valla kodanikud eramajadel, ettevõtted ja organisatsioonid oma hoonetel lipuhoidlasse või maapinnalt tõusvasse lipumasti. Heisatav lipp peab vastama Varstu valla põhimääruse nõuetele, olema puhas ja terve. 
Maapinnalt tõusva lipumasti kõrgus peab olema vähemalt kuus korda suurem lipu laiusest, seinalipuvarda pikkus aga ligikaudu kolm korda suurem. Heisatud lipul peab lipukanga alumine serv jääma maapinnast vähemalt kolme meetri kõrgusele. 
Lipp heisatakse riiklikel pühadel ning tähtpäevadel, rahvuspühadel, 30. juulil (omavalitsusliku staatuse saamise päev), ning muude sündmuste puhul, milleks sellekohase korralduse annab Varstu vallavalitsus. 
Varstu valla lippu võib kasutada miitingutel, demonstratsioonidel ja pidustustel. 
Varstu valla lipu heiskamisel leinalipuna kinnitatakse lipuvarda ülemisse otsa 50–100 mm laiune must lint, mille mõlemad otsad ulatuvad lipu laiust pidi kuni lipukanga alumise servani või heisatakse lipp poolde lipumasti nii, et lipu alumine äär oleks masti keskel. 
Varstu Vallavalitsuse hoonel võib Varstu valla lipp olla heisatud koos Eesti riigilipuga ööpäevaringselt. 
Kasutamiskõlbmatuks muutunud lipp kuulub sündsal viisil hävitamisele.
Prior

Prior (ladina keeles 'kahest esimene') on roomakatoliku mungakloostri abti asetäitja või väiksema harukloostri ülem.
Ajalooliselt oli prior katoliku kirikus orduülem.
Prioraat oli/on tegevuspiirkond.
Klas Eriksson Fleming

Vabahärra Klas Eriksson Fleming (ka Claes, Clas või Klaus Fleming; umbes 1535 Pargas – 13. aprill 1597 Pohja) oli Rootsi ja Soome riigitegelane.
Klas Eriksson Fleming aadeldati 1561. aastal Rootsi kuninga Erik XIV kroonimispidustuste ajal ning nimetati riiginõunikuks.
Liivimaa sõja ajal oli 1562. aastal lühikest aega Pärnu asehaldur ja Paide piiramise ja vallutamise järel oli ta Paide kaitse ülem. 1564. aastal osales ta Põhjamaade seitsmeaastane sõjas Taani vastu. 1568. aasta septembris sundis Johan Erik XIV troonist loobuma ja sai ise Johan III nime all uueks kuningaks (1568–1592). Klas Eriksson Fleming asus 1569. aastal toetama Johan III-t, kes andis talle Soome Uusimaa Siuntio valla Viiki vabahärra tiitli ning läänistas Viiki vabahärraskonna. Temast sai kuningas Johan III, hiljem ka tema poja Sigismundi usaldusalune ja üks kindlamaid toetajaid. 1574. aastast ülemjuhataja Soomes ja Viiburi linnuse ja Viiburi lääni üle. Rootsi kuningriigi suuradmiral alates 1588, 1590. aastast Upplandi ja Norrlandi lagman.
Ta oli Johan III-nda poolt nimetatud 1591. aastast Soome ja Eestimaa asehaldur ja sõjaväe ülem. 1594. aastast Rootsi riigimarssal, 1594. aasta Sigismundi kroonimise ajal Rootsi kuningaks (1592–1599), nimetati Soome asehalduriks. 
1595. aastal, kui Johan III vend, Södermanlandi hertsog Karl alustas avalikku mässu katoliiklasest Poola (1587–1632) ja Rootsi kuninga (1592–1599) Sigismundi vastu, otsustas Fleming kuningas Sigismundile truuks jääda ning nii jagunes Rootsi riik sisuliselt kaheks: Rootsi emamaa oli Karli kontrolli all, Soome ja muud idavaldused allusid aga Flemingile ja Sigismundile. Flemingil oli ka Soome aadli toetus. Karl püüdis seda olukorda muuta, asudes toetama rahulolematuid Soome talupoegi, kes olid Vene-Rootsi sõdade tõttu juba aastakümneid kannatanud. Nii mahitasid Karli saadetud agitaatorid Soomes Nuiasõja, kus talupojad püüdsid Flemingit kukutada. Ent nende Turu (Åbo) vallutamise kavad ei õnnestunud ning kavaluse ja reetmise teel suutis Fleming talupoegadelt tuleneva ohu aastail 1596–1597 likvideerida. 
1597. aasta aprillis Klas Eriksson Fleming suri, kuid Soome ja Eestimaa jäid siiski veel mõneks ajaks Sigismundi-meelsete võimu alla. Soome aadel hoidis ikkagi avalikult Sigismundi poole ka 1599. aastal Sigismundi troonilt tõukamise järel ja oli üpris Karli-vastaselt meelestatud. Vastasus oli nii suur, et Karl käis veel samal aastal, enne kuningaks kroonimist, koguni Soomes korda loomas ja vallutas ka Turu linnuse. 
1597. aastal surnud Klas Eriksson Flemingi pojad hukati 1599. aasta Turu veresaunas.
Isiklikku.
Klas Flemingi isa, Rootsi riiginõunik Erik Joakimsson Fleming oli samuti silmapaistev riigimees ja Rootsi kuninga (1523–1560) Gustav I Vasa soosik.
Klas Eriksson Fleming oli abielus Ebba Gustavsdotter Stenbockiga (u 1550 – 1614), kes oli riiginõuniku, riigimarssali, Västergötlandi asehalduri Gustav Olofsson Stenbocki (1504–1571) ja Brita Eriksdotter Leijonhufvudi tütar ning Katarina Stenbocki (1535–1621) õde, kes oli Rootsi kuninga Gustav Vasa teine abikaasa ja Rootsi kuninganna aastail 1552–1560.
Abt

Abt (aramea keeles "abba" 'isa') on roomakatoliku mungakloostri ülem; sellest tuleneb ka nunnakloostri ülema nimetus "abtiss".
Valjala valla lipp

Valjala valla lipp on endise Eesti haldusüksuse Valjala valla lipp.
Lipp kinnitati 23. mail 1996 ning õnnistati sama aasta 2. juunil.
Lipu kirjeldus.
Valjala valla lipuks on ristkülikukujuline vapilipp. Sinise kanga vardapoolsel küljel valge vertikaalne laid, mis moodustab lipu pikkusest 1/3. Sinisel väljal on kanga alaservast tõusev ümarakaareline Valjala kiriku portaal, selle kohal pügalristikujulise ruudustikuga roosaken ja portaali saatena ümarkaarelised kirikuaknad 1+1.
Lipu normaalsuurus on 100×150 cm ning pikkuse ja laiuse suhe 2:3.
Põhjendus.
Lipul on kujutatud Valjala kiriku omapärane esisein. See kirik on Saaremaa vanim kirik, Valjala maalinnas võtsid saarlased 1227. aastal vastu ristiusu.
Vastse-Kuuste valla lipp

Vastse-Kuuste valla lipp on Põlva maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Vastse-Kuuste valla lipp.
Lipp kinnitati 22. augustil 1998.
Lipu kirjeldus.
Vastse-Kuuste valla lipuks on ristkülikukujuline trikoloor, mis koosneb sinisest, rohelisest ja valgest ühesuurusest horisontaalsest värvilaiust. 
Lipu normaalmõõtmed on 105×165 cm. Laiuse ja pikkuse suhe 7:11.
Udine

Udine on linn Itaalias Friuli-Venezia Giulia maakonnas, endise Udine provintsi halduskeskus. Udine asub Friuli ja kogu Itaalia kirdepiiril, keset Alpide-eelset tasandikku.
Varem oli Udinel oma asukoha tõttu strateegiline tähtsus, sest sealt kontrolliti põhja pool paiknevate Sainfritzi ja Pontebba kuru kaudu Itaaliat ja muud Euroopat ühendavat liiklust.
Tänapäeval on Udine peatuspunktiks paljudele Alpidesse suunduvatele suusatajatele ja matkajatele.
Ajalugu.
Arheoloogilised leiud lubavad Udine asustust dateerida II aastatuhandesse eKr. Kirjalikes allikates on linna esimest korda mainitud 983. aastal, mil keiser Otto II määras Udine kindluse koos paari teise valdusega Aquileia perekonna omandisse.
1420 läks linn koos ülejäänud Friuli aladega Veneetsia vabariigi valitsemise alla. Sellest ajast kattub ajalugu põhiosas Veneetsia omaga. Veneetsia perioodil on ehitatud põhiosa linna paleedest. Rikkad perekonnad meelitasid sinna oma aja parimaid kunstnikke, näiteks Andrea Palladio 16. sajandil ja Giovanni Battista Tiepolo 18. sajandil.
1472–1499 ründasid Udine linna ja selle ümbruskonda korduvalt türklased.
Aasta 1511 oli Udine jaoks kohutav aasta ("annus horribilis"), kui toimus verine talurahvaülestõus, millele järgnesid maavärin ja katkupuhang.
Pärast Veneetsia vabariigi lõppu 1797. aasta Campoformio lepingu tulemusel läks Udine koos teiste Friuli aladega Austria valdusse, kuhu jäi kuni 2. oktoobrini 1866, mil sealsed alad läksid Itaalia kuningriigi koosseisu.
Vaatamisväärsused.
Udine ajalooline kesklinn on koondunud Piazza della Libertá ümber.
Veriora valla lipp

Veriora valla lipp on Põlva maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Veriora valla lipp.
Lipp kinnitati 9. aprillil 1999.
Lipu kirjeldus.
Veriora valla lipp on vapilipp. Kangas on jaotatud kahe kitsa, sinise ja valge lainelise laiuga diagonaalselt 
(vardapoolsest ülanurgast lehvipoolsesse alanurka) kaheks väljaks. Vardapoolne alumine väli on sinine ning sellel on viieharuline valge heraldiline okaspuutaim. Lehvipoolne ülemine väli on aga valge ja sellel sinine kollase ringikujulise südamikuga rukkilille õis.
Lipu normaalmõõtmed on 165×105 cm ning pikkuse ja laiuse suhe 11:7.
Lipu kasutamise kord.
Veriora valla lipp oli välja pandud ruumis, kus toimusid vallavolikogu istungid. 
Valla lipp heisati ametlike esinduste vastuvõtmisel, ülevallalistel pidupäevadel, valla kultuuri- ja spordiüritustel ning muudel juhtudel vallavalitsuse korraldusel. 
Lippu võisid kasutada valla ametlik delegatsioon või valda esindavad kollektiivid ja üksikisikud rahvusvahelistel, vabariiklikel ja regionaalsetel üritustel.
Valla lippu oli õigus omandada igal valla elanikul ning vallas registreeritud juriidilisel isikul vallavalitsuse kaudu, tasudes lipu valmistamise kulutused. 
Eesti riigilipu ja valla lipu samaaegsel heiskamisel paigutati valla lipp Eesti riigilipust lippude poolt vaadates vasakule.
Varbla valla lipp

Varbla valla lipp on Pärnu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Varbla valla lipp.
Lipp kinnitati 3. juunil 1996.
Lipu kirjeldus.
Varbla valla lipp on vapilipp. Sinise kanga allservas kolm lainelõikelist laidu (kaks ülemist on kitsamad ja alumine laiem), valge-sinine-valge. Sinisel väljal valge kollase nokaga luik.
Lipu normaalmõõtmed on 100x150 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 6:9 (2:3).
Põhjendus.
Lainelõige sümboliseerib valla mereäärset asendit ning kohalike inimeste merega seotud elu ja tegemisi. Ujuv luik tähistab nii sealmail elutsevaid majesteetlikke luikesid kui ka paljusid teisi veelinde. Sinine värvus tähendab tulevikulootust, valge on aga puhtuse ja vaimsuse võrdkuju. 
Lipu kasutamise kord.
Kasutamiskõlbmatuks muutunud lipp kuulub sündsal viisil hävitamisele.
Hindrek Meri

Hindrek-Peeter Meri (21. veebruar 1934 Berliin – 29. september 2009 Tallinn) oli Eesti riigitegelane.
Aastatel 1934–1938 elasid Merid Berliinis, kus Georg Meri töötas Berliini Eesti saatkonna nõunikuna. 
1938. aasta jaanuarist töötas Georg Meri diplomaadina Pariisis, kuid juba augustis kolisid Merid perega tagasi Eestisse, kus asusid elama Nõmmel. 
1941–1945 oli Hindrek koos ema ja vennaga küüditatuna Siberis. Hindrek Meri õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis majandusgeograafiat.
Ta töötas 1957–1990 Eesti NSV Riiklikus Plaanikomitees, sealhulgas 1988–1990 plaanikomitee esimehe esimese asetäitjana. 1981. aastal töötas ta üheksa kuud Nõukogude Liidu eksperdina Vietnamis.
Hindrek Meri oli aastatel 1990–1997 Eesti Vabariigi riigikontrolör ja 1998–2003 Eesti Panga nõukogu liige.
Viimastel eluaastatel pidas Hindrek Meri Märjamaal Paekülas maakodu, korrastas sealset mõisaparki ja rajas puukooli. 
Isiklikku.
Hindrek-Peeter Meri oli Georg Meri poeg ja Lennart Meri vend. Tal on tütar Marit Meri. Orienteeruja Rain Seepõld on tema lapselaps.
Mälestusteraamat.
Hindrek-Peeter Meri on kirjutanud mälestusteraamatu "Tagasivaateid veerevast vagunist" (Ilmamaa, Tartu 2008, 560 lk, ISBN 9789985772751).
Väätsa valla lipp

Väätsa valla lipp on endise Eesti haldusüksuse Väätsa valla lipp.
Lipp kinnitati 30. mail 1995.
Lipu kirjeldus.
Väätsa valla lipp on ristkülikukujuline vapilipp. Kahest ümberpööratud S-lõikest moodustunud kaldjaotusega vasakult poolitatud kollasel-rohelisel kangal kaks lõikest lähtuvat vastandvärvides ristikheinalehte. Vardapoolne lipuväli on kollane ja lehviv pool roheline.
Lipu normaalmõõtmed on 100x150 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 6:9.
Lipu kasutamise kord.
Vallalipu heiskamise võib teha kohustuslikuks vallavolikogu otsuse või vallavalitsuse korraldusega vallale kuuluvatel hoonetel, rajatistel või maa-aladel, teistele omanikele on need otsused või korraldused üksnes soovitusliku iseloomuga.
Vallalipp heisatakse:
Kui vallalipp heisatakse koos Eesti riigilipu, mõne teise riigi või tema omavalitsusüksuse, mõne Eesti maakonna, valla või muu lipuga, asub vallalipp lippude poolt vaadatuna riigilippudest vasakul, teistest lippudest paremal.
Rahvusvahelistel, vabariiklikel ja regionaalsetel üritustel võivad lippu kasutada Väätsa valla ametlikud delegatsioonid või Väätsa valda esindavad kollektiivid või üksikisikud Väätsa Vallavalitsuse korralduse alusel.
Vallalippe tohib valmistada üksnes valitsuse loal.
Udine provints

Udine provints oli provints Itaalias Friuli-Venezia Giulia maakonnas. Piirnes põhjas Austria ja idas Sloveeniaga. Provintsi keskus oli Udine linn.
Haldusjaotus.
Udine provints jagunes 136 omavalitsusüksuseks ("comune").
Suurima elanike arvuga vallad.
Suurima elanike arvuga asulad olid järgmised.
Kõige vähem inimesi (138) elas Drenchias.
Pordenone provints

Pordenone provints oli provints Itaalias Friuli-Venezia Giulia maakonnas. Provintsi keskus oli Pordenone linn.
Haldusjaotus.
Pordenone provints jagunes 50 omavalitsusüksuseks ("comune").
Elanike arvult suuremad vallad.
Enam kui 5000 elanikku (seisuga 31.08.2011) elas järgmistes omavalitsusüksustes ("comune"):
Kõige vähem elanikke (258) oli Barcises.
Trieste provints

Trieste provints oli provints Itaalias Friuli-Venezia Giulia maakonnas. Provintsi keskus oli Trieste linn.
Provints oli pindalalt ja omavalitsusüksuste ("comune") arvult Itaalia väikseim. Rahvastikutiheduselt oli Trieste Itaalia provintsidest neljandal kohal (Napoli, Milano ning Monza ja Brianza provintside järel).
Trieste provints jagunes kuueks omavalitsusüksuseks ("comune"):
Mohammed VI

Mohammed VI (sündinud 21. augustil 1963 Rabatis) on Maroko kuningas. Tema isa oli Hassan II.
Mohammed VI abikaasa on printsess Lalla Salma. Neil on poeg prints Moulay Hassan (sündinud 2003) ja tütar printsess Lalla Khadija (sündinud 2007).
‘Abd Allāh II

‘Abd Allāh II ehk ‘Abdullāh II ("‘Abd Allāh II ibn al-Ḩusayn" عبد الله الثاني بن الحسين; sündinud 30. jaanuaril 1962 Ammanis) on Jordaania kuningas.
Tema isa oli Jordaania kuningas Ḩusayn. Ema oli Suurbritannia päritolu Antoinette Avril Gardiner, kes pärast pulmi pöördus islamisse ja võttis nimeks Muna al-Ḩusayn. Abielust sündisid neli last, kellest Abd Allāh on vanim. Tal on vend Faisal ning kaksikõed Aisha ja Zein. Isal oli veel kolm naist, aga mitte korraga, vaid ükshaaval. Kaks esimest abielu lõppesid lahutusega, kolmas naise surmaga ja neljas Ḩusayni surmaga. Kõigist neljast abielust sündis lapsi ning Abd Allāh'l on seetõttu 3 poolvenda ja 5 poolõde. Abd Allāh on neist lastest vanim poeg, aga tal on 6 aastat vanem poolõde.
Abd Allāh oli vastavalt Jordaania põhiseadusele sünnist saadik troonipärija. Kuid Jordaania kuningal on õigus mingil määral ise troonipärijat valida ja 1965, kui poliitiline olukord riigis muutus ebastabiilseks, määras isa troonipärijaks oma noorema venna Hassani. Alles vahetult enne oma surma, 25. jaanuaril 1999 muutis isa testamenti, määrates troonipärijaks Hassani asemel Abd Allāh'. Ḩusayn suri 7. veebruaril ja Abd Allāh krooniti 9. juunil 1999.
Abd Allāh käis koolis USA-s Massachusettsi osariigis Deerfieldi akadeemias. 1980 astus ta Suurbritannias Sandhursti sõjaväeakadeemiasse. Ta võeti teenistusse teise leitnandina ja ta oli 13./18. kuningliku husaaride ratsarügemendi rühmajuht. (Selles rügemendis hobuseid ega teisi ratsaloomi ei olnud, olid tankid ja soomukid.) 1982 astus ta Oxfordi ülikooli ja õppis seal aasta aega Lähis-Ida asju. 1987 astus ta USA-s Georgetowni ülikooli, kus õppis välispoliitikat. Seejärel teenis ta Jordaania sõjaväes ja ülendati 1998. aasta mais kindralmajoriks.
Vastavalt isa testamendile määras Abd Allāh 7. veebruaril 1999 oma troonipärijaks oma poolvenna Hamzah'. 28. novembril 2004 tühistas ta selle otsuse, aga ei määranud ka uut troonipärijat. Alles 2. juulil 2009 määras ta sellele kohale oma poja Ḩusayni.
Perekond.
‘Abd Allāh II abikaasa on kuninganna Rāniyā ja neil on neli last:
Henri

Henri (tähis H) on induktiivsuse mõõtühik SI-ühikusüsteemis. Ühik on nime saanud ameerika füüsiku Joseph Henry (1797‒1878) järgi.
Üks henri võrdub sellise vooluringi induktiivsusega, milles voolu tugevuse muutus ühe ampri võrra sekundis tekitab läbi tema kontuuri magnetvoo üks veeber. Induktiivpooli induktiivsus on üks henri , kui seda läbiva elektrivoolu tugevuse muutus ühe ampri võrra ühes sekundis indutseerib elektromotoorjõu üks volt:
formula_1
kus Wb ‒ veeber, A ‒ amper, V ‒ volt, s ‒ sekund, J ‒ džaul, C ‒ kulon, m ‒ meeter, kg ‒ kilogramm ja Ω ‒ oom.
Praktikas kasutatakse ka väiksemaid ühikuid:
Boweni skeem

Boweni skeem on skeem, mis kirjeldab magma jahtumisel sellest kristalliseeruvate mineraalide kristalliseerumisjärjekorda.
Skeemi loojaks on Kanada petroloog Norman Levi Bowen.
Boweni skeem meenutab Y-tähte, mille ülemistel harudel on mineraalid, mis kristalliseeruvad kõrgemal temperatuuril. Kõrgema sulamistemperatuuriga mineraalid on jaotatud kahte ossa. Ühes osas on katkendlik rida eraldi mineraalirühmadest nagu oliviin, pürokseen, amfibool ja biotiit. Teises harus on pidev rida plagioklassidest. Kõrgemal temperatuuril kristalliseerub kaltsiumirikas plagioklass ning madalamal naatriumirikas. Veelgi madalamal temperatuuril kristalliseeruvad muskoviit, ortoklass ning kvarts.
Boweni skeem on idealiseeritud ega kehti kõigil juhtudel. Magma erineva keemilise koostise, rõhu ja temperatuuri tingimustes võib kristalliseerumisjärjekord olla ka pisut teistsugune.
Berliini kell

Berliini kell (saksa keeles "Berlin-Uhr") on kvantdidaktika põhimõttel töötav linna kronograaf, mille leiutas Dieter Binninger. Originaalne Berliini kell asub Berliinis Europa-Centeri kõrval, on umbes viis meetrit kõrge ning näitab kellaaega punaste ja kollaste lampide abil. Algul paigaldati see 1975. aastal Uhlandstraße metroojaama kõrvale, kuid kell suleti 1995. aastal tehniliste probleemide ning suure hoolduskulu (5000 eurot aastas) tõttu. Alates 1996. aastast rahastab kella ülalpidamist Europa-Center.
Tööpõhimõte.
Berliini kell töötab kvantdidaktika põhimõttel ning on esimene omataoline. Ülemine ümmargune lamp vilgub iga kahe sekundi järel. Igaüks neljast punasest lambist ülemises reas osutab viiele tunnile. Alumises punaste lampide reas osutab igaüks ühele tunnile. Niisiis, kui ülemises reas põleb kaks lampi ja alumises reas kolm, on tundide arv 5 + 5 + 1 + 1 + 1 = 13 ehk kell on 1 pärast lõunat. Kolmandas, piklike lampide reas osutab iga lamp viiele minutile. Seal on 11 lampi, millest 3., 6. ja 9. on punased, näidates ära veerandtunnid. Viimased reas asuvad neli lampi osutavad igaüks minutile.
Lauakell.
Enne Berliini müüri lagunemist sai tollase kella asukohta ümbritsevatest suveniiripoodidest soetada kella väikest lauamaketti. Vaegnägijatele on kell hõlbus viis kellaaja teadasaamiseks, kuna kella helendavad tuled on kaugele näha. 
Pärast kella leiutaja surma 1990. aastate keskel selliseid kelli enam ei toodeta.
Schwerin

Schwerin on linn Saksamaal, Mecklenburg-Vorpommerni liidumaa pealinn. Asub Schwerini järve ääres.
Schwerini on esmamainitud 1018. aastal, linnaõigused sai 1164. aastal.
Schwerin oli ka Mecklenburgide Mecklenburg-Schwerini liini hertsogite residents.
Sõsarlinnad.
Schwerin on Tallinna sõpruslinn alates 1970. aastast.
Wuppertal

Wuppertal on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Wupperi jõe ääres.
Suurtest linnadest asub Düsseldorf Wuppertalist umbes 30 km läänes, Köln umbes 40 km edelas ja Essen 23 km kirdes. 
Linn loodi 1. augustil 1929, kui liideti mitu linna: Elberfeld (suurlinn aastast 1883), Barmen (suurlinn aastast 1884), Cronenberg, Ronsdorf ja Vohwinkel, samuti naaberpiirkond Beyenburg, mis tänapäeval kuulub Remscheidi alla. Algul oli linna nimi Barmen-Elberfeld. 1930. aastal otsustati rahvaküsitlusega, et uueks nimeks saab Wuppertal.
Haldusjaotus.
Wuppertal on jaotatud 10 linnarajooniks:
Schwebebahn.
Wuppertali vaatamisväärsus on rippraudtee Schwebebahn, mis on lääneedela-idakirdesuunaline, kulgeb läbi linna, on 13,3 km pikk ja 20 jaamaga. Schwebebahni otspunktid, kummaski depoo, asuvad Vohwinkelis ja Oberbarmenis. Raudtee kulgeb 10 km ulatuses Wupperi jõe kohal ning 3,3 km ulatuses linna teede ja tänavate kohal.
Schwebebahn avati 1901 ja seda kasutatakse siiamaale. Sõit ühest otsast teise kestab pool tundi. 2008. aastal teenindas Schwebebahn 25 miljonit reisijat. Raudtee tippkiirus on 60 km/h ja keskmine kiirus 27 km/h.
Schwebebahn on väga töökindel. Ainus inimohvritega toimunud õnnetus sellel toimus 12. aprillil 1999; selle põhjustas rekonstrueerimistöid teinud tööliste hooletus: nad olid graafikust maas, lõpetasid töö ainult kümme minutit enne esimese rongi väljumist ja unustasid kõrvaldada suure metallitüki. Päeva esimene rong sõitis vastu seda tükki kiirusega umbes 50 km/h ja kukkus kümmekonna meetri kõrguselt jõkke. 5 inimest hukkus ja 49 sai vigastada. Ehitustöölised ja ohutustehnikainsener vabastati vastutusest, kuid nende kõrgemad ülemused mõisteti tahtmatu tapmise eest tingimisi vangi.
21. juulil 1950 otsustas Althoffi tsirkus reklaamitrikina elevant Tuffit (1946–1989) raudteel sõidutada. Pärast sõidu algust sattus Tuffi paanikasse, lõhkus vaguni seina ja kukkus jõkke. Elevant, kaks ajakirjanikku ja üks reisija said kergelt vigastada. Nii Schwebebahni operaatorettevõtet kui ka tsirkuse direktorit karistati rahatrahviga. Tänapäeval meenutab seda sündmust Alter Markti ja Adlerbrücke jaama vahel olev hüppava elevandi kujutis hoone seinal.
Sõpruslinnad.
Wuppertalil on üheksa sõpruslinna: Beersheba (Iisrael), Berliin (Saksamaa), Jekaterinburg (Venemaa), Košice (Slovakkia, alates 1980), Legnica (Poola), Matagalpa (Nicaragua), Saint-Étienne (Prantsusmaa), Schwerin (Saksamaa) ja South Tyneside (Suurbritannia).
Würzburg

Würzburg on linn Saksamaal Baieri liidumaal, Alam-Frangimaa ringkonna halduskeskus. Asub Maini jõe ääres.
Ajalugu.
Würzburgi linna on esmamainitud 704. aastal. 1156. aastal toimusid seal Friedrich I Barbarossa ja Burgundia Beatrixi pulmad. 1402. aastal asutati Würzburgi ülikool.
1796. aastal toimus linna all sõjaline kokkupõrge ertshertsog Karli Austria/Saksa-Rooma ja Jean-Babtiste Jourdani Prantsuse vägede vahel. Lahing lõppes prantslaste kaotusega ning Jourdan pidi Reini jõeni taganema. 
Würzburgis avastas Wilhelm Röntgen röntgenikiirguse.
16. märtsil 1945 pommitasid Briti õhujõud Würzburgi. Hävis 90% kesklinnast, hukkus ligikaudu 5000 inimest.
Sõpruslinnad.
Würzburgil on kümme sõpruslinna:
Pildigalerii.
&lt;br&gt;
704

"704 on ka Vietnami ISO numbrikood"
704. aasta
Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand
Aastakümned: 650. aastad 660. aastad 670. aastad 680. aastad 690. aastad - 700. aastad - 710. aastad 720. aastad 730. aastad 740. aastad 750. aastad
Aastad: 699 700 701 702 703 - 704 - 705 706 707 708 709
Wiesbaden

Wiesbaden [v'iisbaaden] on linn Saksamaal, Hesseni liidumaa pealinn. Asub Reini jõe paremal kaldal ja ulatub kirdes ning idas Taunuse mäestikuni.
Wiesbadenis on üle 20 kuuma- ja külmaveeallika, mis olid oma raviomaduste poolest tuntud juba rooma ajal. Wiesbaden on üks Euroopa vanimaid kuurortlinnu. 
Lisaks Hesseni liidumaa ministeeriumitele asuvad Wiesbadenis ka Saksamaa Kriminaalamet ("Bundeskriminalamt") ja Saksamaa Statistikaamet ("Statistisches Bundesamt").
Teises maailmasõjas sai Wiesbaden palju vähem kannatada kui teised Saksamaa suurlinnad. Seetõttu on kogu kesklinnas säilinud klassitsistlikus stiilis hooned.
Linnas on palju muuseume, teatreid ja raamatukogusid.
Ajalugu.
Hessenit on esmamainitud Karl Suure kroonikas 828/830. aastal ("Wisibada"). 1170. aasta paiku läks linn Nassau krahvide valdusse. 1232. aastal sai Wiesbadenist arvatavasti riigilinn. 
1609 kuni 1610 ehitati Vana raekoda, mis on vanim siiani säilinud hoone linnas.
19. sajandi lõpus hakkas linn kiiresti kasvama.
Weimar

Weimar on linn Saksamaal Tüüringi liidumaal.
Weimar oli tähtis kultuurikeskus 19. sajandi alguses. Seal elasid Johann Wolfgang von Goethe ja Friedrich Schiller.
Telšiai

Telšiai () on linn Leedus, Telšiai rajooni halduskeskus. Asub Mastise järve kaldal. Administratiivselt moodustab Telšiai omaette valla.
Vaatamisväärsusteks on Telšiai katedraal, katoliku kirik aastast 1867 ja õigeusu kirik aastast 1938. Mastise järve kaldal asub vabaõhumuuseum, kus on taasloodud Žemaitija küla.
Nimi.
Linna vana saksakeelne nimi on "Telsche(n)" või "Telschi", poola keeles "Telsze", vene keeles on kasutusel olnud nimekuju Тельши.
Ajalugu.
Telšiaid on esmamainitud 1450. aastal. Asula tekkis kuralaste maadele. Aastal 1450 asus seal mõis, mille juurde tekkis ka alev. Aastal 1536 sai Telšiaist kohaliku kihelkonna keskus. Linnaõigused sai 1791. aastal, kuigi Jokūbas Leskauskas on asulat linnaks nimetatud juba aastal 1569. On oletatud, et põhjuseks võib olla see, et asula oli XVI sajandil linn ja kaotas vahepeal linnaõigused.
Alevi arengule aitas kaasa Povilas Sapieha, kes aastal 1624 asutas Telšiaisse kloostri. XVII–XVIII sajandil kogunes Telšiais mõnikord Žemaitija seim.
Aastal 1710 laastas Telšiaid katk, kuid aastaks 1721 oli alev taastunud. Kuningas August II andis asulale turuprivileegid, lubades avada turu igal nädalal, ühtlasi võidi seal pidada neli korda aastas laata.
Linn kasvas XIX sajandi lõpus kiiresti. Kuigi Telšiai oli aastast 1790 administratiivselt Žemaitija keskuseks, oli XVIII sajandil piirkonna jaoks tähtsaimaks asulaks siiski Raseiniai. Rahva jaoks muutus Telšiai Žemaitija pealinnaks alles XX sajandi alguses.
Linn oli aastal 2016 Leedu kultuuripealinnaks.
Rahvastik.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Telšiai elanikkonnast leedulasi 97,44%, venelasi 1,71%, ukrainlasi 0,14% ja valgevenelasi 0,12%.
Toivo Aare

Toivo Aare (20. aprill 1944 Harjumaa, Nõva – 29. aprill 1999 Tallinn) oli eesti ajakirjanik.
Elukäik.
Ta õppis praeguses Tallinna Täiskasvanute Gümnaasiumis.
Ta lõpetas 1970. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti keele ja kirjanduse erialal spetsialiseerumisega ajakirjandusele. Diplomitöö teema oli "Mõningaid küsimusi välismaise raadiopropaganda teooriast". Ta õppis veel kolm aastat aspirantuuris.
Ta töötas õpingute ajast saadik Eesti Raadios noorte- ja lastesaadete toimetuses.
Ta oli alates 1975. aastast tööl ajalehes Noorte Hääl, algul korrespondendina, hiljem toimetaja asetäitjana. Aastal 1978 astus ta NLKP-sse. 7. detsembrist 1982 1. veebruarini 1989 juhtis ta toimetajana lehe toimetust.
Fosforiidisõja ajal võttis ta endale vastutuse Juhan Aare artiklite eest. Toivo Aare järel Noorte Hääle peatoimetajaks saanud Margus Mets nimetab Toivo Aare juhtimisstiili diktaatorlikuks ja elunautivaks ning süüdistab teda lehe populaarsuse vähenemises.
Hiljem oli Toivo Aare jälle tööl raadios. 1998. aastal töötas ta Eesti Raadios programmidirektorina ja kommentaatorina ning tegi ususaateid. Suvel 1993 tegi ta koos Madis Salumiga saateid Hiiu Raadios. Ta oli mõnda aega ka Raadio 2 saatejuht.
Pärast tööd Eesti Raadios oli ta Eesti Teadeteagentuuri peatoimetaja ja ajalehe Esmaspäev juht. Hiljem oli ta Koonderakonna pressiesindaja (pressinõunik). Lõpuks oli ta lühikest aega ajalehe Videvik korrespondent.
Ta lõpetas elu enesetapuga. Ta leiti järgmisel hommikul. Hüvastijätukirja ei olnud.
Isiklikku.
Esimesest abielust Ellen Aare-Põderiga on Toivo Aarel kaks last, Indrek ja Katrin.
TEA entsüklopeedia artikli autor hindab Toivo Aare ajakirjandusliku loomingu isikupära ja meisterlikku sõnakasutust.
Gera

Gera on linn Saksamaal Tüüringi liidumaal. Asub Weiße Elsteri jõe orus.
Ajalugu.
Gerat on esmamainitud 995. aastal. 13. sajandi alguses sai Gera linnaõigused.
1945. aasta aprillis oli Geras kuni 400 eesti põgenikku. USA okupatsiooni algul valiti kohalik Eesti Komitee eesotsas Juhan Puskariga. Mais 1945 koondati Gera eestlased ja lätlased laagrisse Tinzi kasarmutes. Seoses linna loovutamisega Nõukogude Liidu okupatsioonitsoonile evakueeriti laager 30. juunil Bambergi.
Gelsenkirchen

Gelsenkirchen on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Ruhri linnastus.
Ajalugu.
Gelsenkirchenit on esmamainitud 1150. aastal, kuid tänapäeva linnaosa Bueri juba 1003. aastal.
Pärast rasketööstusekeskuseks arenemist sai asula 1875. aastal linnaõigused.
Sport.
Linna edukaim jalgpalliklubi on FC Schalke 04, mille kodustaadion on Veltins-Arena.
Sisimiut

Sisimiut (varasem taanikeelne nimi "Holsteinsborg") on linn Gröönimaa läänerannikul, Qeqqata valla keskus.
2009. aastani oli linn Sisimiuti valla keskus.
Sisimiut on Gröönimaa põhjapoolseim sadam, mis on aasta läbi jäävaba.
Anatoli Podtšekajev

Anatoli Podtšekajev (vene keeles "Анатолий Алексеевич Подчекаев"; kasutas Eestis erinevaid nimekujusid, nt: Podtschekajew, Podčekajev; translitereerituna Anatolij Podčekaev; 13. jaanuar (vkj)/ 25. jaanuar 1879 Opotška – 7. mai 1938 Tartu) oli Venemaa ja Eesti arhitekt.
Elulugu.
Podtšekajev lõpetas Pihkva Reaalkooli 1899. aastal ning asus samal aastal õppima Varssavi Polütehnilisse Instituuti arhitektuuri. Pärast kooli sulgemist 1905. aasta revolutsiooni sündmuste tõttu läks ta tagasi Pihkvasse ja jäi ootama Varssavi kooli taasavamist. Ta ei jõudnud seda ära oodata (Varssavi Polütehniline Instituut avati uuesti õppetööks 1908. aastal) ja läks oma õpinguid lõpetama Riia Polütehnilisse Instituuti, kus ta õppis vaheaegadega aastatel 1907–1910 ja lõpetas selle kooli insener-arhitekti diplomiga. 
Pärast lõpetamist töötas ta aastatel 1910–1919 arhitektina Pihkvas.
Alates 1919. aastast elas ta Eestis ja alates 1921. aastast peamiselt Tartus, kus ta oli aastatel 1922–1926 Tartu linnaarhitekti kohusetäitja. Seejärel oli ta vabakutseline projekteerija ja ehitusettevõtja. 
Isiklikku.
Tema tütar oli endokrinoloog Irina Kalits.
Torgu valla lipp

Torgu valla lipp on endise Eesti haldusüksuse Torgu valla lipp.
Lipp kinnitati 23. jaanuaril 2002.
Torgu valla lipu kujundajaks on Sõrvest pärit Arne Pagil.
Lipu kirjeldus.
Torgu valla lipp on vapilipp. Kangas on jaotatud vertikaalselt kolmeks võrdseks väljaks, sinine-kollane-sinine. Kollase välja keskel on must tuletorn kollaste akendega ning selle kohal sinine aadlikroon.
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:11 ning normaalsuurus 105x165 cm.
Põhjendus.
Lipul kujutatud tuletorni kujutis sarnaneb mõningal määral Sõrve tuletorniga. Kollane sümboliseerib Sõrve poolsaart, sinine aga merd. Kroon meenutab, et sõrulased on tublid Torgu kuningriigi alamad (seda huumoriga pooleks).