tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jaan Koha

Jaan Koha (17. detsember 1929 Tartu – 15. november 1993 Tallinn) oli eesti helilooja ja muusikapedagoog. 
Ta õppis 1942–1949 Tartu Muusikakoolis klaverit ja paistis juba tollal silma esimeste loomingukatsetustega. 1949–1954 õppis Tallinna Riiklikus Konservatooriumis kompositsiooni, algul Mart Saare, hiljem Heino Elleri klassis. Selle kõrvalt töötas Eesti Raadios toonmeistrina. Konservatooriumi diplomitöö oli sümfooniline muistend Fr. R. Kreutzwaldi ainetel.
Pärast konservatooriumi lõpetamist suunati ta Tartu Muusikakooli teoreetiliste ainete õpetajaks, kus töötas 1958. aastani. 1958–1966 töötas taas Tallinnas Eesti Raadios, kuni valiti Heliloojate Liidu vastutavaks sekretäriks. 1979. aastast oli Jaan Koha ka Tallinna Pedagoogilise Instituudi õppejõud ja 1980. aastast kuni surmani kateedrijuhataja.
Looming.
Kirjutas põhiliselt vokaal- ja koorimuusikat, kuid ka klaveri- ja sümfoonilist muusikat. Mitmed tema loomingupärandi suurvormid lähtuvad eesti kirjanduspärandist või -luulest. Kolme sümfoonia, kahe klaverikontserdi, paljude üheosaliste orkestriteoste ja instrumentaalpalade kõrval said populaarseks ka tema lastelaulud: “Buratino laul”, “Aatomiku laul”, “Enteltentel”, “Pardi laul”, “Sünnipäeva laul” jt.
Heljo Sepp

Heljo Sepp (15. oktoober 1922 Valga – 27. november 2015) oli eesti pianist, muusikapedagoog ning Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia emeriitprofessor. 
Heljo Sepp õppis klaverit esmalt Heino Elleri abikaasa Anna Elleri juures, seejärel Londoni Kuninglikus Muusikaakadeemias, Tallinna Riiklikus Konservatooriumis Bruno Luki klaveriklassis ja Moskva Riiklikus Konservatooriumis Heinrich Neuhausi juhendamisel. Heljo Sepp õppis ka kompositsiooni Heino Elleri kompositsiooniklassis.
Heljo Sepp esines tihti koos viiuldaja Vladimir Alumäega.
1938. aastal osales ta Heino Elleri soovitusel Londoni rahvusvahelisel noorte pianistide konkursil ning võitis 11. mail 1938 Briti Muusikanõukogu muusikaauhinna ja kolmeaastase stipendiumi (250 naelsterlingit aastas) õpinguteks Londoni Kuninglikus Muusikaakadeemias, mis andis talle võimaluse end täiendada maineka pianisti Vivian Langrishi käe all, kuid sõja tõttu jäid õpingud pooleli.
Heino Elleri tsükli "Viis pala keelpilliorkestrile" (1953) viimase pala klaveriredaktsiooni pealkirja "Kodumaine viis" autor on Heljo Sepp.
Õppejõuna töötas Tallinna Riiklikus Konservatooriumis aastast 1952 ning oli Eesti Heliloojate Liidu liige aastast 1962.
Heljo Sepal oli üle poolesaja õpilase, nende hulgas tuntumad Peep Lassmann, Mart Humal, Helju Tauk, Marje Lohuaru, Nina Maiorova jt.
Heljo Sepp oli läbi aegade eesti üks populaarsemaid ja armastatumaid kontsertpianiste, kes on erilise rõhu oma repertuaaris pannud Heino Elleri klaveriloomingu propageerimisele. 
Isiklikku.
Heljo Sepp oli tuntud eesti muusikapublitsisti ja helilooja Valter Ojakääru abikaasa. Nende poeg oli raadioajakirjanik Jaak Ojakäär.
Ada Kuuseoks

Ada Kuuseoks (sündinud Leontjev-Koromaldi; 1946–1967 Jõgi; sündinud 1. märtsil 1941 Tallinnas) on eesti pianist ja klaveripedagoog. 
Haridus.
Ada Kuuseoks alustas klaveriõpinguid Violetta Ostapovskaja juures, seejärel õppinud Tallinna Muusikakeskkoolis ja Tallinna Riiklikus Konservatooriumis Anna Klasi klaveriklassis. Moskva Riikliku Konservatooriumi aspirantuuris oli ta professor Viktor Meržanovi klaveriklassis. 
Töö klaveripedagoogina.
1963. aastast töötab ta Tallinna Muusikakeskkooli klaveriõppejõuna (1998. aastast õpetaja-metoodik) ning 1966. aastast Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia dotsendina.
Tema käe all on Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias lõpetanud 81 üliõpilast, teiste seas Taissia Filippova, Toivo Peäske, Katrin Paat, Katrin Kuldjärv, Anne Sarrap, Anne Otto, Nathalie Maasin, Natalja Truškina, Marina Sinkel, Helve Kuuskmann, Ene Rindesalu, Iive Joamets, Karolina Sepp, Urmas Taniloo, Andres Paas, Margus Kappel, Jaan Kapp. 
2013. aastast on ta Eesti Klaveriõpetajate Ühingu auliige. 
Töö pianistina.
Ada Kuuseoksa debüütesinemine toimus 1958. aastal Estonia kontserdisaalis Eesti Raadio sümfooniaorkestriga Leningradi konservatooriumi üliõpilase Neeme Järvi juhatamisel. Eduard Tubina 1944. aastal komponeeritud Klaverikontserdi esiettekanne toimus Ada Kuuseoksa esituses 17. juunil 1965 Eduard Tubina 60 aasta juubelikontserdil (dirigendiks Neeme Järvi). Tubin on öelnud Ada Kuuseoksa esituse kohta: "Väga hea! Ületamatu, mis ma seni olen kuulnud." 
Kuuseoks on andnud soolokontserte üle maailma ning olnud ka paljudes klaverikonkursside žüriides. Ta on olnud ta paljude eesti heliloojate klaveriteoste esmaesitaja, sealhulgas Ester Mägi, Jaan Räätsa, René Eespere, Helmut Rosenvaldi, Eugen Kapi, Erich Jalajase ja Raimo Kangro klaveriteoste esmaesitaja. Tema repertuaar on olnud ulatuslik, hõlmates heliloojaid renessansist kuni tänapäevani. Ta on olnud ühtviisi professionaalne kõikides repertuaari valitud žanrites ja ajastutes. 
Muuhulgas on ta ka esitanud klaverimuusika tippteosteks peetavaid Johannes Brahmsi, Sergei Rahmaninovi ja Sergei Prokofjevi klaverikontserte ning Ludwig van Beethoveni klaverisonaate, millest väärib märkimist tema esitatud sonaat nr. 29, op. 106 B-duur "Hammerklavier", mida peetakse Beethoveni klaveriloomingu tehniliselt keerukaimaks teoseks. Ada Kuuseoks on tõenäoliselt üks esimesi eesti pianiste, kes selle suurteose oma kavasse on võtnud.
Ada Kuuseoksalt on ilmunud muusikaartikleid ja -arvustusi.
Mariam Kaïdama Sidibé Cissé

Mariam Kaïdama Sidibé Cissé (sündinud 4. jaanuaril 1948 Tombouctous - 6. november 2021) on Mali poliitik.
Ta oli 3. aprillist 2011 kuni 22. märtsini 2012 Mali peaminister.
Ta oli Mali esimene naispeaminister.
Varem oli ta muu hulgas põllumajandus-, keskkonna- ja maaeluminister ning presidendi nõunik.
Timbuktu

Timbuktu on linn Malis, Timbuktu piirkonna keskus.
Linn asub Nigeri jõe ääres Sahara kõrbe lõunaosas.
Timbuktu rajati 11.–12. sajandil. See on ajalooliselt Põhja-Aafrika tähtsamaid kaubalinnu ja kultuurikeskusi. Linnas asub Sankoré ülikool.
Timbuktu kuulub alates 1988. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Aastal 2009 elas linnas 54 453 inimest.
Hans Kink

Hans Kink VR II/3 (25. detsember 1894 Puhu talu, Sürgavere vald, Suure-Jaani kihelkond, Viljandimaa – 16. november 1968 Paide) oli Eesti endine sõjaväelane (nooremseersant).
Ta lõpetas Suure-Jaani kihelkonnakooli 1910. aastal.
Ta võttis osa Esimesest maailmasõjast Riia rindel ning sai 1916. aastal lahingus põrutada. Teenis 2. Eesti Polgus aastatel 1917–1918.
Ta võttis osa Vabadussõjast ja teenis 3. jalaväepolgus. 
1940. aastal ülendati ta nooremseersandiks.
Ta vangistati 1945. aastal ning saadeti 1946. aastal Siberi vangilaagritesse. 1953. aastal tuli ta Siberist tagasi ning elas kuni 1968. aastani Kabalas.
Isiklikku.
Tema isa oli Vene erusoldat.
Ta suri Paide haiglas südamepuudulikkuse ja kopsuskleroosi tõttu. Maetud Pilistvere kalmistule. 
Tal oli tütar Elvi (1925–1990). Tütrepoeg Ants elab Saeveski talus.
Agen

Agen on linn Edela-Prantsusmaal Nouvelle-Aquitaine'i piirkonnas, Lot-et-Garonne'i departemangu keskus.
Asub Garonne'i jõe ääres.
Linnas asub kaksiklööviga ja omapärase arhitektuuriga Ageni katedraal, mille vanimad osad pärinevad 12. sajandist.
Vaike Paduri

Vaike Paduri (19. august 1911 – 30. juuli 1995) oli eesti võimleja, iluuisutaja ja treener. 
Vaike Paduri sündis Valgamaal Taheva vallas. Ta lõpetas 1930. aastal Tallinna Õpetajate Seminari, 1933. aastal kodumajanduskooli ja 1954. aastal Leningradis Lesgafti-nimelise kehakultuuriinstituudi. 
Iluuisutamistreeninguid alustas 15-aastaselt Tallinna Kalevis Eduard Hiiopi juhendamisel, võimlemist ja rahvatantsu harjutas Ernst Idla ja Anna Raudkatsi rühmades. 
Saavutused sportlasena.
Ta tuli iluuisutamises üksiksõidus NSV Liidu meistriks (1945) ning võitis 8 korral üksik- ja paarissõidus ning jäätantsus hõbemedali; tuli üksiksõidus 14 korda ning paarissõidus mitu korda Eesti meistriks. Sellega oli ta üldse esimene Eesti naissportlane, kes tulnud Nõukogude Liidu meistriks. Teine maailmasõda veel käis, kui ta tuli 1945. aasta veebruaris Gorkis Nõukogude Liidu meistriks naiste üksiksõidus. 
Töö treenerina.
Ta töötas aastatel 1936–1940 Eesti Võimlejate Liidus, 1945–1968 iluvõimlemis- ja iluuisutamistreenerina Tallinna koolides ja Dünamos. 
Paljude arvates on Eesti iluuisutamine sellisena tänapäeval olemas vaid tänu Vaike Padurile. Vaike Paduri üks tuntumaid õpilasi on Tiiu Valgemäe (neiuna Tomson), kelle käe alt omakorda on võrsunud mitu tuntud uisutajat. Tema õpilaste hulgas oli Juhan Zimmermann.
Vaike Paduri suri 30. juulil 1995 ning on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Karl Friedrich Paul

Karl Friedrich Paul (10. juuli/22. juuli 1801 Tartu – 6. märts/18. märts 1874 Tartu) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis Tartus kreiskoolis ja gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1819–1822. Ta ordineeriti 10. veebruaril/22. veebruaril 1824 õpetajaks. 
Ta oli aastatel 1824–1835 (introdutseeriti 2. märtsil/14. märtsil 1824) Saarde Katariina koguduse õpetaja. Aastatel 1836–1868 (introdutseeriti 21. juunil/4. juulil 1836) oli ta Audru Püha Risti koguduse õpetaja. Aastatel 1840–1858 oli ta Pärnu praostkonna vaimulik koolirevident. Jäi 4. juulil/16. juulil 1868 emerituuri, emerituuris olles elas Tartus.
Liborius Gustav Wilhelm Krüger

Liborius Gustav Wilhelm Krüger (31. oktoober / 12. november 1825 Riia Liivimaa kubermang Venemaa keisririik – 22. veebruar / 5. märts 1892 Viljandi Liivimaa kubermang Venemaa keisririik) oli baltisaksa päritolu Eesti vaimulik.
Ta õppis aastatel 1839–1845 Riia Kubermangugümnaasiumis. Aastatel 1845–1850 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Aastatel 1852–1853 oli ta koduõpetaja Ruhja koguduse õpetaja Richard Bergmanni (1805–1878) juures, olles samal ajal ka prooviaastal. Ordineeriti 23. mail / 4. juunil 1854 Riias õpetajaks.
Ta oli aastatel 1854–1861 (introdutseeriti 27. juunil / 9. juulil 1854) Pärnu Nikolai koguduse abiõpetaja. 1858. aastal hakkas (introdutseeriti ametisse 20. aprillil / 2. mail 1858) pidama samas ka lätikeelseid jumalateenistusi. 
Aastatel 1861–1892 oli ta (introdutseeriti 9.aprillil / 21. aprillil 1861) Viljandi Jaani koguduse õpetaja. Lisaks sellele oli ta õpetaja Gustav Max Schmidti Eragümnaasiumis. Aastatel 1876–1883 oli ta veel Viljandi praostkonna praost.
Isiklikku.
Tema poeg Leopold Liborius Johann Krüger (1863–1945) oli pastor Cesvaines, Vecpiebalgas ja Valmiera-Veides kihelkonnakogudustes, hiljem tegutses Danzigis, Potsdamis ja Neuruppinis (Brandenburgi liidumaal).
Sinod

Sinod selle sõna ajaloolises tähenduses on kirikukogu, mis koguneb tavaliselt arutama kiriku doktriini või juhtimise küsimusi. Tänapäeval tähendab "sinod" ka mõne kiriku juhtorganit sõltumata sellest, kas see parasjagu istungit peab või mitte. Vahel viidatakse selle sõnaga ka kirikule, mida juhib sinod.
Sõna pärineb kreeka keelest: "σύνοδος" tähendab 'kogunemist', millele vastab ladina "concilium" ('nõukogu'). Algselt oli sinod piiskoppide kogunemine, selles tähenduses kasutatakse sõna katoliku ja õigeusu kirikutes tänini.
Mõnikord nimetatakse sinodiks oikumeenilist kirikukogu. Samuti tähistab see sõna mõne autokefaalse idakiriku piiskoppide kogu. Ka patriarhaalsete õigeusu kirikute igapäevane valitsemine on antud sinodi hoolde. Püha Sinod on Vene Õigeusu Kiriku kõrgeim juhtorgan kirikukogude vahel. Niinimetatud sinodaalsel perioodil (1721–1917), mil Vene Õigeusu Kirikus ei olnud patriarhi ja kirikukogusid kokku ei kutsutud, oli Pühim Valitsev Sinod Vene Õigeusu Kiriku alaline kõrgeim juhtorgan. Gruusia Apostlikku Autokefaalset Õigeusu Kirikut juhib Püha Sinod, mille pea on katoolikos-patriarh Ilia II.
Eesti Evangeelses Luterlikus Kirikus on sinod praostkonna esinduskogu. Iga praostkonna sinod valib ametisse praosti ja abipraosti, kelle kinnitab ametisse konsistoorium. Sinod valib ka praostkonna kolm esindajat kirikukogule. Sinodi võimuses on seada kogudustele koormisi. Selle otsused on kohustuslikud tervele praostkonnale, tema kogudustele ja ametiisikutele. Sinodi otsuse täitmise võib konsistoorium peatada, kuid mitte tühistada; kui sinod jääb oma otsuse juurde, võib konsistoorium suunata selle lõplikuks otsustamiseks kirikukogule. Igast kogudusest valib sinodi saadikud koguduse nõukogu.
Poleerimine

Poleerimine on protsess, millega parandatakse poleeritava objekti pinnakvaliteeti eemaldades selle pinnalt õhuke kiht materjali.
Poleerimisrežiimi mõjutavad tegurid on poleerpadja valik, poleerpasta valik ning masina pöörlemiskiirus.
Ülendi ohvripärn

Ülendi ohvripärn (ka Ülendi niinepuu, Ülendi lõhmus, Ülendi Pühapärn, Ülendi äbajumal ~ ebajumal) on püha puu Ülendi külas Hiiumaal.
Võeti looduse üksikobjektina looduskaitse alla 1959. aastal. Kuna Ülendi oli 1977–1997 liidetud Kiduspe külaga, oli varasemates allikates puu asukohaks märgitud ka Kiduspe.
1989. aastal puu põles. Ave Alavainu kirjutas sellest luuletuse "Ohvripuu põlemine". Kuigi enamik puust hävis, elas pärn tulekahju üle.
1999. aastal mõõtis Hendrik Relve puu kõrguseks 4,5 m ja rinnasmõõduks 590 cm.
Kohapärimus.
Põlengu eel on pandud ande pärna õõnsusse.
1939. aastal Kõpu küla elaniku Gustav Lauri jutustatud lugu kirjeldab puule viidud ande ja talle omistatud ravivaid võimeid: "Ülendi külas Kõpu kabeli ligidal on vana pärn. Rahvas üiab teda "Ülendi äbajumalaks". Selle pärna okste külges oli enne alati kõiksugu paelu ja lipsusi. Minu ema, kes oli sündinud 1860. a., mäletas veel, et suvistepühadel ja jaanipäeval viidud pärnale ohvriande. Siis ta ilustatud veel tupsude ja lipsudega ära. Kellel paised olnd, see pigistand sene paelaga, mis seal külges oli, siis kadusid paised kohe ära. Ta koor on kangesti pahkline; need olla inimeste ädad, mis jumal oma külge on võtnd. Ükskord Ülendi Toomal olnd tagumiku peal suur paise ja see põle kudagi paranend. See olnd üks nelipühi esimese püha omigu, kui Toomas viind ohvri pärnale. Sellesama pääva paise läind lõhki ja akand paranema. See lugu juhtus umbes 60–70 a. eest."
1940. aastal samuti Kõpu külas elanud Paavel Pihelilt kogutud lugu vahendab sarnaseid Ülendi pärnaga seotud uskumusi: "Vanasti seda puud on peetud pühaks ja on toodud talle ohvreid. Ohvriandideks on olnud värvilised lindid ja paelad, isegi raha, mis on paigutatud puutüves leiduvaisse aukudesse ja konarusisse ja mis on näha sääl praegugi veel. Puu tüvi on kaetud üleni seesuguste pahkadega. On räägitud, et need olevat inimeste patud ja paised, mis pärn kui jumal on võtnud inimestelt enda kanda (rääkinud Ligude Maret, kes suri 20 a. tagasi 84 a. vanuses). Veel umbes a. 40–50 tagasi on olnud Ülendi Toomal kuri pais, mis kuidagi ei tahtnud paraneda. Viimases hädas viinud Toomas pärnale ohvri, ja kohe samal päeval lõhkenud pais ja hakanud paranema."
Hollywood

Hollywood on piirkond Los Angelese linnas California osariigis Ameerika Ühendriikides. See asub Los Angelese kesklinnast lääneloodes. Kuna see ümbruskond on filmistuudiote ja filmitähtede ajalooline keskus, nimetatakse Hollywoodiks tihti Ameerika Ühendriikide filmitööstust tervikuna. 
Hollywoodile ja sealsele filmitööstusele viitavad ka hüüdnimed StarStruck Town ja Tinseltown. Tänapäeval on suur osa filmitööstusest valgunud naabruskondadesse nagu Westside, ent oluline osa tugitööstusest – montaaži-, eriefektide, butafooria-, järeltöötlus- ja valgustusfirmad – püsib endiselt Hollywoodis, nii nagu ka filmiettevõtte Paramount Pictures välistuudiod.
Los Angelese linnas ei ole kombeks piirkondade piire täpselt määratleda, ent hiljuti sai Hollywoodist erand. 16. veebruaril 2005 esitasid California parlamendiliikmed Jackie Goldberg ja Paul Koretz seaduseelnõu, mille kohaselt peaks California osariik pidama Hollywoodi suhtes samasugust arvestust nagu juhul, kui see oleks iseseisev. Sel põhjusel fikseeriti Hollywoodi piirid. Eelnõu toetasid üksmeelselt Hollywoodi kaubanduskoda ja Los Angelese linnanõukogu. Piir asetseb ligikaudu Lääne-Hollywoodist idas, lõunas Mulholland Drive'ist, Laurel Canyonist, Cahuenga Boulevardist ja Barham Boulevardist ning Burbanki ja Glendale'i linnast, põhjas Melrose Avenuest ning läänes Golden State Freewayst ja Hyperion Avenuest. See hõlmab ka Griffith Parki ja Los Felizi – kaht ala, mida enamik linlasi on seni Hollywoodist eraldi asuvaks pidanud. 
Koos Los Feliziga oli Hollywoodi piirkonnas 2000. aasta rahvaloenduse andmeil 123 436 elanikku ning leibkonna mediaansissetulek oli 1999. aastal 33 409 USA dollarit. Hollywoodi pindala on 64,6 km2 ning rahvastiku tihedus 1909,3 elanikku ruutkilomeetri kohta.
Kuna Hollywood paikneb Los Angelese linna piires, pole sel omavalitsust. Omal ajal määras Hollywoodi kaubanduskoda ametniku, kes kandis tseremoniaalsetel eesmärkidel aunimetust "Hollywoodi linnapea". Johnny Grant oli selles ametis 1980. aastast surmani 9. jaanuaril 2008. Pärast seda pole talle aga järglast määratud.
Winfried Martin Hansen

Winfried Martin Hansen (26. veebruar/9. märts 1860 Paistu – 27. märts 1936 Tartu) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis aastal 1871 Tartus gümnaasiumis. Aastatel 1872–1875 õppis ta Gustav Max Schmidti Eragümnaasiumis, aastatel 1875–1880 Viljandi Maagümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1880–1886. Ta oli ka koduõpetajaks Muuga mõisas. Prooviaastal oli ta aastal 1887 Helme Maarja koguduses Ernst Behse juures. Ordineeriti 31. mail 1887 Tartus õpetajaks.
Oli aastal 1887 Helme Maarja koguduse ja Taagepera Jaani koguduse adjunktõpetaja. Aastatel 1887–1888 oli ta adjunktõpetajaks ja aastatel 1888–1889 vikaarõpetajaks Kolga-Jaani Johannese koguduses. Aastatel 1889–1929 oli ta (introdutseeriti 16. aprillil 1889) Rõngu Mihkli koguduse õpetaja, olles samaaegselt Võru praostkonna vaimulik koolirevident. Aastal 1893 oli ta kolmeks kuuks pastoriametist kõrvaldatud (suspendeeritud), kuna viis läbi kiriklikke talitusi rekonvertiitidele(õigeusus pettunutele). Aastatel 1914–1917 oli ta Siberisse (täpsemalt Tomski) välja saadetud. Aastal 1919 oli ta bolševistlikus vangistuses. Elas aastast 1930 Tartus, kus ta ka aastal 1936 suri. Hansen maeti Rõngu kalmistule.
Isiklikku.
Tema isa Woldemar Adolf Hansen oli Paistu Maarja koguduse õpetaja.
Kiigeoru hiiesalu

Kiigeoru hiiesalu (ka "Koke Kiigeoru hiiesalu") on looduslik pühapaik Võnnu kihelkonna Koke külas, kus asub lisaks kümme künnapuud, mida on peetud hiie- ja ohvripuudeks, ohvriallikas (Kiigeoru hiiesalu ohvriallikas) ja ohvrikivi (Kiigeoru hiiesalu ohvrikivi).
Euroopa äriühing

Euroopa äriühing (lühend SE, ladina keeles Societas Europaea) on aktsiaseltsi vorm Euroopa Liidu õiguses, mis on loodud rahvusvaheliste, mitmes Euroopa Liidu liikmesriigis tegutsevate ettevõtete tarbeks.
Euroopa äriühingute regulatsioon on esitatud Euroopa Liidu Nõukogu määruses 2157/2001/EÜ Euroopa äriühingu põhikirja kohta.
2011. aasta aprilli alguses oli Eesti äriregistrisse kantud viis Euroopa äriühingut, millest üks tegutses töötleva tööstuse ning neli finants- ja kindlustustegevuse valdkonnas.
Euroopa äriühinguna on Eestis registreeritud elukindlustusseltsid Mandatum Life Insurance Baltic SE, Swedbank Life Insurance SE ja Compensa Life Vienna Insurance Group SE.
SE

SE või Se või se on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Teraspoiss

"Teraspoiss" on Jüri Parijõe romaan, mis ilmus 1937. aastal.
Autor sai selle eest 1938. aastal Vabariigi Presidendi auhinnakonkursil II auhinna (1000 krooni).
1938. aastal tõlkis Ida Grünthal teose soome keelde.
1939. aastal tuli Vanemuise teatris lavale autori enda dramatiseeringus samanimeline noorsoonäidend.
Kordustrükk ilmus 1994. aastal Olioni kirjastuselt. ISBN 5460002397
Raamatu tegevus toimub 1930. aastate Tartus, kuhu Parijõgi kolis 1929. aastal. Rahaühikuna on mainitud krooni (mis võeti kasutusele 1928. aastal). Jüri Parijõgi sai 1931. aastal Tartu 4. algkooli juhatajaks; see kool asus Karlova mõisa linnapoolses osas, samas kui teises tiivas asus Tartu 11. algkool ehk abikool, mida hüüti ka ulakate poiste kooliks või koertekooliks, mis ongi raamatus mainitud abikool.
Raamatu peategelane on 12-aastane Jaan Kattai, kelle ema on just surnud tiisikusse ja isa on surnud juba enne tema aastaseks saamist. Pärast vanemate surma jääb ta elama nende vanasse majja, kus tema eest hoolitseb majarahvas, kellega ta ema väga hästi läbi sai: kojamees naisega, poeproua ja üliõpilane härra Pärn hoovimajast. Jaan eelistab rohkem üliõpilase seltsi, kuna ta kohtleb Jaani kui endasugust, mitte nagu väikest last. Jaanil tuleb nüüd juba väga noorena ise omadega toime tulla. Ta proovib iga hinna eest saada teenistuskohta, kuid see tal ei õnnestu. Siis saadetakse ta varjupaika, kus aga teised tunnevad, et ta on neist üle, mispeale tuleb ta hiljem koju üliõpilase juurde. Hiljem visatakse ka koolist välja, kuna hakkas õpetajale vastu ja määratakse abikooli. Raamatu lõpus lõpetab nüüd 13-aastaseks saanud Jaan viienda klassi ja saab teenistuskoha aednik Raadi juures, olles päästnud tema tütre elu.
Nordregio

Nordregio (Põhjamaade Ruumilise Planeeringu Keskus) uurib ja planeerib Põhjamaade- ja Euroopa elukeskkonda. 
Uute statuutide (võeti vastu 14. jaanuar 2000) kohaselt on Nordregio Põhjamaade ja Euroopa uurimiskeskus, mis keskendub regionaalsetele arengutele, linna- ja maa süsteemidele, demograafiale, valitsemisele ja haldusjaotustele, innovatsioonile, teadmispõhisele majandusele, globaalsetele kliimamuutustele, piirkonna sisesele adaptatsioonile ja rahvusvahelisele energiapoliitikale. Detailselt keskendutakse Läänemere regioonile, Põhjamaadele ja Arktikale. Üldisemal tasandil tegeletakse Euroopa ruumiga. Nordergio asutati Põhjamaade Ministrite Nõukogu poolt 1. juulil 1997. Samal aastal võttis Nordregio osaliselt üle organisatsioonide Nordplan, NordREFO ja NOGRAN ülesanded.
Juhtkond.
Nordregio juhtkonnas on üks Põhjamaade (Island, Norra, Rootsi, Soome, Taani) liikmesriigi esindaja, üks vaatleja liige igast autonoomsest piirkonnast (Gröönimaa, Fääri saared ja Ahvenamaa). Lisaks valib Nordregio meeskond määramata hulga liikmeid juhtkonda. Juhtkonna kinnitab Põhjamaade Ministrite Nõukogu. Juhtkond vastutab pikaajalise strateegilise planeerimise eest. Juhtkonna juurde kuulub nõustavat funktsiooni omav ekspertide volikogu, milles on 21 liiget: 3 liiget igast liikmesriigist ja 2 isevalitsevast autonoomiast.
Tegevus.
Instituudi põhiliseks ülesandeks on hallata andmebaasi- ja maakaarte, mis sisaldavad informatsiooni majandusest, demograafiast, energeetikast, keskkonnast, tööjõust, rahvarändest jm. Nordregiol on Nordregio Akadeemia, ilmuvad perioodilised väljaanded: Nordregio ajakiri The Journal of Nordregio ja Euroopa ruumilise planeerimise ajakiri European Journal of Spatial Development (EJSD). Avaldatakse ka erialaseid trükiseid, aruandeid ja õppematerjale.
Rahastus.
Põhjamaade Ministrite Nõukogu finantseerib 40–50% ulatuses Nordregiot, mis katab tegevuse põhiosa käibest. Ülejäänud kulud katab lepinguline koostöö riiklike ja regionaalsete ametivõimudega, osavõtt kohaliku ja Euroopa tasandi konkurssidest, näiteks "EPSON 2013".
Eliise Paula Roosa

Eliise Paula Roosa on eesti näitleja.
Ta oli Tallinna Nõmme Gümnaasiumi õpilane. Edasi läks õppima Tallinna Ülikooli. Ta võtab osa Nukuteatri Noortestuudio tööst.
Ta mängib telesarjas "Unistuste agentuur".
Sergei Novikov (laskesuusataja)

Sergei Novikov (sündinud 27. aprillil 1979 Mahiloŭ oblastis Čavusys) on Valgevene laskesuusataja.
Novikov võitis hõbemedali 2008. aasta maailmameistrivõistlustel Östersundis segateatesõidus. 2010. aasta taliolümpiamängudel Vancouveris jagas ta teist kohta 20 km eraldistardiga sõidus koos Ole Einar Bjørndaleniga.
Ange-Félix Patassé

Ange-Félix Patassé (25. jaanuar 1937 – 5. aprill 2011) oli Kesk-Aafrika Vabariigi poliitik.
Ta oli 22. oktoobrist 1993 kuni 15. märtsini 2003 Kesk-Aafrika Vabariigi president.
Eduardo Souto de Moura

Eduardo Elísio Machado Souto de Moura (sündinud 25. juulil 1952 Portos) on portugali arhitekt, Pritzkeri auhinna laureaat.
Ta õppis Porto ülikoolis esialgu skulptuuri ning seejärel arhitektuuri.
Üks tema tuntumaid töid on Braga staadion, kus peeti osa 2004. aasta jalgpalli EMi mängudest.
Eduardo Souto de Moura on Porto ülikooli arhitektuuriosakonna professor.
Johannes Andersen

Johannes Andersen (29. august 1943 – 28. aprill 2020) oli taani astronoom.
Ta lõpetas 1969. aastal Kopenhaageni Ülikooli magistrikraadiga astronoomia alal ja kaitses 1991. aastal samas doktoriväitekirja.
Ta töötas alates 1972. aastast Kopenhaageni Ülikoolis.
Aastatel 2002–2012 oli ta Põhjamaade teleskoopi Nordic Optical Telescope haldava ühenduse NOTSA direktor.
Martin Kukk

 
Martin Kukk (sündinud 15. augustil 1987) on Eesti ettevõtja ja endine poliitik. Ta oli XIII Riigikogu liige. 
Hariduskäik.
Ta on lõpetanud Tallinna Tehnikagümnaasiumi ja Sisekaitseakadeemia maksunduse erialal. Ta on 2012. aastal läbinud Kõrgemad Riigikaitsekursused.
Töö ja poliitiline tegevus.
Ta on töötanud ehitusettevõttes Betoneks Ehitus OÜ objektiinsenerina ja Stokkeri tööriistakauplusi varustavas hulgifirmas Mecro AS tootejuhina.
Martin Kukk on alates 7. märtsist 2007 Reformierakonna liige.
6. aprillil 2011 sai ta Eesti Reformierakonna peasekretäriks. Ta juhtis Reformierakonna meeskonda peasekretärina valimisvõitudeni 2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel ja 2015. aasta Riigikogu valimistel. 2016. aastal juhtis ta Siim Kallase presidendikampaaniat. 
2015. aasta Riigikogu valimistel osutus Martin Kukk parlamenti valituks ning töötas Riigikogu julgeolekuasutuste järelevalve komisjonis ja põhiseaduskomisjonis. Ta oli Reformierakonna fraktsiooni aseesimees.
2016. aasta suvel esitas Martin Kukk avalduse Riigikogu mandaadist loobumiseks, et asuda tegutsema erasektoris ettevõtjana.
2016. aastal asutas ta koos Annika Arrase ja Gerrit Mäesaluga Eestisse rahvusvahelise valitsus- ja korporatiivsuhetega tegeleva ettevõtte Miltton Nordics. 2020. aastal müüs ta oma osaluse Milttoni Eesti harus Soome emaettevõttele Miltton OY. 
2016. aasta detsembris asutas ta Eesti suurima erahooldekodusid opereeriva ettevõtte Südamekodud AS ning on selle ettevõtte aktsionär ja nõukogu esimees. 
2021. aastal asutas ta invaabivahendite jae- ja hulgimüügi ettevõtte TERESA, millel on üle Eesti 10 esindust. 
2024. aastal omandas ta äripartneritega Karell Kiirabi AS-i ning tegutseb selles ettevõttes nõukogu liikmena. 
Ühiskondlik tegevus.
Aastatel 2009–2017 oli Martin Kukk Tallinna Tehnikagümnaasiumi hoolekogu liige.
Martin Kukk valiti 2009, 2013 ja 2021. aasta kohalike omavalitsuste valimistel Tallinna linnavolikogusse.
Ühtlasi on ta Kaitseliidu liige.
Defensiinid

Defensiinid on peptiidid, mis kaitsevad inimese rakke mikroorganismide eest.
Peensoole kaitses osalevad erinevad sooleepiteeli rakud (ka loomulikud tappurrakud ja neutrofiilid) toodavad "α"- ja "β"-defensiine.
Einar Vallbaum

Einar Vallbaum (sündinud 9. oktoobril 1959 Rakveres) on Eesti majandustegelane ja poliitik. Ta oli XIII Riigikogu liige 9. aprillist 2015 12. juunini 2017.
Ta lõpetas 1978. aastal Rakvere Kaugõppekeskkooli ja 2007. aastal Mainori Kõrgkooli ärijuhtimise erialal.
Einar Vallbaum on AS-i Lajos (registrikood 10132895 esmakande aeg 1996, Kunda linn, Lääne-Viru maakond) asutaja ja ainuomanik, tema poeg Erko Vallbaum on nõukogu liige.
Einar Vallbaum oli kuni 7. oktoobrini 2009 Eesti Rahvusvaheliste Autovedajate Assotsiatsiooni (ERAA) president. Lääne-Viru maavanemaks määrati ta 14. septembril 2009.
Poliitiline karjäär.
Einar Vallbaum kuulus Eesti Keskerakonda 12. veebruarist 2002 kuni 28. augustini 2009. Kuulus Eesti Reformierakonda 17. maist 2010 kuni 14. juuni 2013.
Pärast Hanno Pevkuri asumist sotsiaalministriks Andrus Ansipi kolmandas valitsuses sai Einar Vallbaum asendusliikmena XII Riigikogu liikmeks, kuid astus tagasi ning tema asendusliikmeks sai Paul-Eerik Rummo alates 7. aprillist 2011.
Vallbaum kandideeris 2015. aasta Riigikogu valimistel Isamaa ja Res Publica Liidu nimekirjas valimisringkonnas nr 6 (Lääne-Viru maakonnas), sai 1044 häält, kuid valituks ei osutunud. Ta pääses Riigikokku keskkonnaministri kohale asunud Marko Pomerantsi asendusliikmena ning lahkus Riigikogust 12. juunil 2017 pärast Marko Pomerantsi ministriametist vabastamist.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 6 (Lääne-Virumaa) 293 häält ning ei osutunud valituks.
Muud.
11. jaanuaril 2011 kinnitati Einar Vallbaum Kaitseliidu Viru maleva tegevliikmeks. Ta on Viru maleva kuuesajas tegevliige.
Saaga (andmekogu)

Saaga on digiteeritud arhiiviallikaid sisaldav veebikeskkond, mis võimaldab tutvuda Eesti Rahvusarhiivis ja Tallinna Linnaarhiivis säilitatavate arhivaalide digitaalsete koopiatega.
Saaga esialgne eesmärk oli koguda kõikide genealoogilise uurimistöö jaoks olulisemate allikate kasutuskoopiad ühte kohta. Alates 2008. aastast hõlmab Saaga kõiki arhiivide digiteeritud arhivaale, sõltumata temaatikast.
Lisaks perekonnaloolistele allikatele on uurijatele kättesaadavad mitmesugused Eesti Vabariigi (1918–1940) sise- ja välispoliitikat kajastavad materjalid, valik välisarhiivides leiduvatest Eesti ajaloo allikatest, vakuraamatud, ajaloolised käsikirjalised maakaardid ja plaanid, organisatsioonide ja isikute arhiivides säilitatavad dokumendid, populaarsemad kooliajaloo allikad, Tartu linna hoonete ehitusprojektid, aadlivappide kujutised jpm.
2015. aasta 8. aprilli seisuga sisaldab Saaga 154 481 digiteeritud säilikut, mis koosnevad 13 839 531 pildist kogumahuga 17 999 GB.
S. S. Van Dine

S. S. Van Dine (kodanikunimega Willard Huntington Wright; 15. oktoober 1888 – 11. aprill 1939) oli ameerika ajakirjanik, kunstikriitik ja kirjanik.
Tema kriminaalromaanides tegutseb New Yorgi aristokraatlik harrastusdetektiiv Philo Vance koos oma sõbra Van Dine'iga.
Avaldas 1928. aastal ajakirjas American Magazine essee "20 nõuannet kriminaalromaanide kirjutajale" ("Twenty rules for writing detective stories")
Kirjaniku pseudonüüm S. S. Van Dine tuleneb ingliskeelsest laevandustähisest "S.S." ("Steam Ship") ja vanast perekonnanimest.
Elulugu.
Willard Huntington Wright sündis 1888. aastal Virginias Archibald Davenport Wrighti ja Annie Van Vrankeni pojana. Hariduse omandas St. Vincent College'is, Pomona College'is ja Harvardi ülikoolis (1906). Kunstialaselt käis end täiendamas Münchenis ja Pariisis. Kirjutas mitmes väljaandes kunsti- ja kirjandusarvustusi ning töötas New Yorgi kirjandusajakirja Smart Set (1912–1914) toimetajana. 
1923. aastal diagnoositi mehel ületöötamisest tingitud südamehaigus (tänased biograafid arvavad, et tegu oli kokaiinisõltuvusest tingitud raviga), mis aheldas ta enam-vähem kaheks aastaks voodisse. Uues olukorras avastas Willard enda jaoks kriminaalkirjanduse. Lugedes süsteemselt kriminulle, koostas Wright 20 reeglit, millest iga hea kriminaalromaan peaks koosnema või mida arvesse võtma. Tema debüütromaan "Bensoni mõrvajuhtum" ilmus 1926. aastal. 
Amatöördetektiiv Philo Vance'i seiklused muutusid populaarseks ja tegid kirjaniku kiiresti rikkaks. Oma elu viimased aastad pidi Willard veetma New Yorgi tagasihoidlikus katusekorteris, kus ka suri 50-aastaselt.
Esimese abielu sõlmis Willard 1907. aastal Katharine Belle Boyntoniga. Oktoobris 1930 abiellus kunstnik Eleanor Rulapaugh'ga (tuntud ka nimega Claire De Lisle).
Hans Pöhl

Hans Pöhl (2. august/15. august 1876 Suur-Nõmmküla, Noarootsi kihelkond – 22. jaanuar 1930) oli eestirootslaste üks juhte.
Aastatel 1886–1890 õppis Hans Pöhl Sutlepa algkoolis. Seejärel õppis ta aastatel 1890–1893 Haapsalu venekeelses linnakoolis.
15. aprillil 1893 nõudis Österby kooli õpetaja Jaan Liewoh koolinõukogult palga tõstmist, paremaid küttepuid, koolimajja ahju, pliidi ja aia parandamist. Vald polnud Liewoh tingimustega nõus ning siis pöörduti kutsega Hans Pöhli poole, kes nõustus õpetajaks hakkama. Selle vastu protesteeris Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetaja Wilhelm Girgensohn, kes leidis (ilmselt õigustatult), et Pöhl pole õpetajaameti jaoks piisavalt pädev (rootsi ja eesti keele oskused jätsid soovida). Lõpuks andis praost Girgensohn järele, kuid nõudis, et Pöhl läheks suvel köster Johan Nymanni juurde rootsi keelt ja usuõpetust õppima.
Ta oli Asutava Kogu ja I, III ning IV Riigikogu liige. Kuulus Kristlikku Rahvaerakonda.
Hans Pöhl on maetud Vormsi saarele, Hullo Püha Olavi kiriku kalmistule.
101. kilomeeter

101. kilomeeter oli NSV Liidus mitteametlikus kasutuses olnud termin, mis tähendas, et teatavatel inimgruppidel oli keelatud elada Moskvast, Leningradist, liiduvabariikide pealinnadest ja suletud linnadest 100 kilomeetri raadiuses. Seda piirangut kasutati § 58 alusel poliitiliselt represseeritute ning nende perekonnaliikmete, aga ka retsidivistide puhul.
Nõukogude seaduste järgi rakendati vanglast vabanenud inimestele liikumispiirangut, ning tavalise sisepassi või sissekirjutusdokumendi asemel said nad dokumendi, mis piiras nende liikumist, jättes nad tähtsatest linnadest 100 kilomeetri raadiusest välja. Kõnekeeles nimetati dokumenti "hundipassiks" (vene keeles волчий билет), mis sai oma nimetuse juba tsaariajast. Tänapäeva kõnekeeles tähistab termin "hundipass" mistahes dokumenti või märget, mis näitab selle omaja rikutud mainet.
Sulev Soodla

Sulev Soodla (6. detsember 1951 – 3. detsember 2018) oli eesti pedagoog.
Ta õppis Tallinna Pedagoogilises Instituudis vene keele õpetajaks. Kaugõppes õppimise ajal töötas ta Kuressaare kutsekoolis kehalise kasvatuse ja sõjalise algõpetuse õpetajana.
Ta töötas 22 aastat (kuni 2014. aasta aprillini) Kuressaare Vanalinna Kooli direktorina ja õpetas samas ka kodanikuõpetust.
2010. aastast on ta Kuressaare Linnavolikogu hariduskomisjoni liige.
Mesiohakas

Mesiohakas on korvõieliste sugukonda kuuluv taimeperekond.
Mesiohakaid on umbes 150 liiki ja nad on looduslikult levinud Lõuna-Euroopas, Aasias ning Põhja- ja Lääne-Aafrikas.
Heather O'Rourke

Heather Michelle O'Rourke (27. detsember 1975 San Diego – 1. veebruar 1988 San Diego) oli USA lapsnäitleja. 
Ta mängis filmis "Poltergeist".
Wilhelm Reinhold Heinrich Girgensohn

Wilhelm Reinhold Heinrich Girgensohn (28. september / 10. oktoober 1835 Mazsalaca – 9. detsember / 22. detsember 1902 Rapla) oli Eesti vaimulik.
Girgensohn õppis Riias gümnaasiumis ja aastatel 1855–1859 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta koduõpetajana. Prooviaastal oli ta Pärnus ja Audru Püha Risti koguduses. Ordineeriti 2. veebruaril / 14. veebruaril 1864 Riia Jakobi kirikus õpetajaks.
Sai pärast ordineerimist Liivimaa vikaarõpetajaks; 10. juulil / 22. juulil 1864 sai ta Eestimaa vikaariks. Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetajaks kutsuti ta 14. jaanuaril / 26. jaanuaril 1865, ametisse introdutseeriti 13. juunil / 25. juunil 1865. Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetaja oli ta aastatel 1865–1902. Saarte-Lääne praostkonna praostiks sai ta 2. novembril / 14. novembril 1872, Eestimaa konsistooriumi assessoriks sai ta aastal 1891.
Girgensohn andis välja rootsikeelse kooliraamatu "Skolbok".
Isiklikku.
Tema isa Wilhelm Johann Friedrich Girgensohn oli Mazsalaca ja Matīši koguduse õpetaja, vanaisa Christian Reinhold Girgensohn oli Jaunpiebalga koguduse õpetaja, onu Otto Christoph Heinrich Girgensohn oli Apekalnsi koguduse õpetaja ning hiljem Tallinna Oleviste koguduse ülemõpetaja ja Tallinna konsistoriaalringkonna superintendent, teine onu Theodor Leonhard Girgensohn oli Bikernieki koguduse õpetaja, onupoeg Reinhold Ernst Leonhard Girgensohn oli Tallinna Oleviste koguduse ülemõpetaja, teine onupoeg Reinhold Carl Girgensohn oli Kroonlinna läti koguduse õpetaja ning hiljem Sigulda koguduse õpetaja, poeg Hermann Girgensohn oli Reigi, Rapla ja Novorossiiski koguduse õpetaja. Tema äi Woldemar Eugen Grohmann (samuti ka abikaasa vanaisa Justus Heinrich Grohmann) olid Türi Püha Martini koguduse õpetajad.
Silp

Silp on ühest või mitmest häälikust koosnev kõne rütmiüksus. 
Kõnelemisel peab kõnelejal olema hea hääldada ning kuulajal hõlbus kuulata, mistõttu häälikud ei saa üksteisele järgneda korrapäratult, vaid peavad olema teatud viisil rühmitatud. Selle tagab helilisemate ning vähem heliliste häälikute ehk vokaalide ja konsonantide vaheldumine, mille alusel jaguneb kõne loomulikeks hääldusüksusteks ehk silpideks. 
Silbi struktuur.
Silbil on igas keeles kindel struktuur, mis tähendab, et see koosneb mitmest osast. Silbi osasid on kolm: silbi algus, silbi tuum ja silbi lõpp ehk kooda. Neist kolmest on kõige helilisem komponent tuum, milleks eesti keeles saab olla vaid vokaal. Silbi alguses ja lõpus esinevad konsonandid. Kaashäälikud ehk konsonandid üksi silpi ei moodusta. See tähendab, et tuum on ühtlasi silbi kohustuslik osa, kuid silbi algus ja lõpp võivad puududa. Eesti keeles on alguskonsonandita silbid tavaline nähtus, lõpukonsonandita silbid aga veelgi. 
Silbi tüübid.
Olenevalt silbi kooda olemasolust, on võimalik silpe jagada lahtisteks silpideks ja kinnisteks silpideks. Lahtine silp lõppeb vokaaliga ehk koodakonsonant puudub ning kinnine silp lõppeb vokaalile järgneva koodakonsonandiga. Mõnikord on silbi tuuma käsitletud lühikese vokaalina, seejuures pikka monoftongi ja diftongi on peetud esimese komponendi silbi tuumaks ja teist komponendi koodaks. Näiteks sõnas saime on esimese silbi tuum vokaal /a/ ja kooda vokaal /i/. Laiemalt levinud käsitluses peetakse aga silbi tuumaks vokaali sõltumata selle pikkusest. Seeläbi jagunevad silbid pikkuse ja koodakonsonandi olemasolu alusel kolmeks: lühike lahtine silp, pikk lahtine silp ning pikk kinnine silp. Järgnevalt on toodud selgitavad näited igale silbitüübile: 
Silbitamise reeglid.
Eesti sõnade silbitamisel kehtivad järgmised reeglid:
Silp ja rõhk.
Rõhk on silbiga seotud peaasjalikult kõne rütmilisuse kaudu, mille tagavad kõnevoolus vahelduvad rõhulised ja rõhuta silbid. Eesti keeles esineb kolm erineva rõhulisuse astmega silpi: pearõhuline, kaasrõhuline ja rõhutu silp. Rõhuline silp, olgu selleks kas pea- või kaasrõhuline silp, moodustab sellele vahetult järgnevate rõhutute silpidega kõnetakti. 
Pearõhk on eestikeelsete sõnade puhul harilikult esimesel silbil. Nii on see näiteks sõnade kaunistama või kala puhul. Pearõhk võib olla ka mujal kui esimesel silbil, seda enamasti võõrsõnades nagu illusioon või fantaasia. Kaasrõhk langeb tavaliselt mõnele muule silbile kui esimesele, näiteks paarituarvulistele silpidele (st kolmandale või viiendale silbile). Silp saab olla rõhutu juhul, kui see on sõnavormis viimane, näiteks ka-vala.
Inglismaa kuningas

Inglismaa kuningas või Inglismaa kuninganna oli Inglismaa kuningriigi valitseja kuni kuninganna Elizabeth I surmani (1603), mil Šotimaa kuningas James VI päris ka Inglismaa trooni.
Inglismaa monarhid.
Kuninganna Elizabeth I surres päris Šoti kuningas James VI Inglismaa trooni. Sellest ajast on Inglismaal ja Šotimaal samad monarhid.
Kreeklased

Kreeklased (kreeka keeles "Έλληνες" "Ellenes"), ajaloolise nimetusega hellenid, on kreeka keelt kõnelev rahvas Kreekas, Küprosel ja nende naaberaladel. Suur osa neist elab ka diasporaas, üle kogu maailma leidub arvukalt kreeka kogukondi. Kokku on kreeklasi maailmas 14–17 miljonit; neist elab Kreekas 10,28 miljonit (2001), Ameerika Ühendriikides 1,39–3 miljonit (2009), Küprosel 0,79 (2008), Austraalias 0,37–0,7 (2006) ja Suurbritannias 0,4 miljonit.
Juba antiikajal rajasid kreeklased kolooniaid kogu Vahemere ümbruses, kuid kreeka asustus keskendus siiski Egeuse merele, mille rannikualadel kõneldakse tänini kreeka keelt. 20. sajandi alguseni elasid kreeklased eelkõige Kreeka poolsaarel, Väike-Aasia läänerannikul, Pontoses, Egiptuses, Küprosel ja Konstantinoopolis; enamik neist piirkondadest kuulus 11. sajandi lõpul Bütsantsi keisririigi alla ning antiikajal olid seal Kreeka kolooniad.
Pärast Kreeka-Türgi sõda 1919-1922 vahetas suur osa Kreeka ja Türgi elanikest elukohariiki, mistõttu kreeklaste asualaks jäid pea täielikult tänapäevane Kreeka riik ja Küpros. Kreeka kogukondi leidub veel Lõuna-Itaaliast Gruusiani ning paljudes kaugemates riikides. Tänapäeval kuulub enamik kreeklasi Kreeka Õigeusu Kirikusse; Kreeka elanikest on õigeusklikke 98%, muslimeid 1,3% ja muid 0,7%.
Maoism

Maoism on marksistliku kommunismi revisionismivastane vorm, mis põhineb Hiina Rahvavabariigi poliitilise juhi Mao Zedongi (1893–1976) õpetusel. 1950.–1960. aastail kujunenud teooria oli Hiina Kommunistliku Partei poliitiline ja sõjaline ideoloogia alates Mao võimule tõusmisest kuni Deng Xiaopingi võimuletulekuni, kes alustas 1978. aastal oma teooria põhjal majandusreforme.
Ehkki Hiina Rahvavabariigi valitsus reformide tõttu maoismi enam täielikult ei järgi, on maailmas endiselt palju maoistlikke parteisid ja rühmitusi. Silmapaistvamad neist on Peruu Hiilgav Tee, India Maoistlik Kommunistlik Partei ning Nepali Maoistlik Kommunistlik Partei, mis võitis 2008. aastal Nepali parlamendivalimised.
Kirjakeel

Kirjakeel on keele vorm, mis on esitatud kirjasüsteemi abil. Ehkki lapsed omandavad kõnekeele vanemate ja kaasinimestega suheldes, tuleb kirjakeelt neile eraldi õpetada. Kirjakeel eksisteerib üksnes täiendusena kõnekeelele, ükski loomulik elav keel ei koosne üksipäini kirjakeelest. Seevastu on paljud keeled ilma kirjakeeleta. Küll esineb surnud keelte seas selliseid, millest on säilinud ainult kirjakeel, samuti on kirjakeel esmane enamiku tehiskeelte puhul.
Kirjakeele mõiste ja piirid ei ole keeleteaduses päris täpselt määratletud. Tänapäeval kaldub kirjakeel kõnekeelestuma, kuna arvuti ja internet võimaldavad inimestel korraldada suure osa oma igapäevasest suhtlusest kirjalikult ja isegi reaalajas. Varem tuli igale kirjalikule eneseväljendusele vastust vähemalt natuke aega oodata, mistõttu kirjakeel polnud nii spontaanne.
Mitmeid kõnekeeles olulisi parameetreid nagu intonatsioon kirjakeeles ei markeerita või markeeritakse napilt (nt hüüumärk ja küsimärk). Ka ei kasutata kirjakeeles paljusid kõnekeeles tavalisi sõnu ja isegi mõningaid sõnaklasse, näiteks parasiitsõnu ehk pragmaatilisi partikleid ("noh", "no", "nagu", "eksju") ja funktsionaalseid häälitsusi ehk üneeme ("ee", "ää"). Sõnade tähendused muutuvad kirjakeeles aeglasemalt ning ka grammatiliselt on kirjakeel konservatiivsem kui kõnekeel.
Kui kõnekeelt on raske reeglistada, siis kirjakeele arengut teadlikult suunata on palju lihtsam. Suuresti teevad seda sõnaraamatud, millel ei ole enamasti siiski seadusega kehtestatud normeerivat jõudu. Enamikus keeltes tugineb kogu keelekorraldus ühiskondlikele pooleldi vabatahtlikele normidele: teatud keelekasutust peetakse teatud sotsiaalsetes rollides ja situatsioonides aktsepteeritavaks ning mõningaid variatsioone välistatuteks. 
Mõnes riigis suunatakse keele arengut ka ametlike institutsioonide kaudu (keelekorraldus), korraldades vahel isegi keelereforme. Kirjakeele normi nimetatakse õigekeelsuseks. Eesti kirjakeelt normeerib õigekeelsussõnaraamat (ÕS), mida Eesti valitsuse ülesandel koostab Eesti Keele Instituut.
Koletis

Koletis ehk koll ehk monstrum on iga väljamõeldud olevus, kes on mõningal määral hirmsa väljanägemisega ning võib oma välimuse või tegevusega põhjustada füüsilisi vigastusi või hirmu. Sageli esineb neid legendides, õuduskirjanduses ja -filmides. Sõna monstrum tuleneb ladinakeelsest sõnast "monstrum".
Tavaliselt seostuvad koletised millegi väära või kurjaga. Koletis on tavaliselt halb, inetu ja ebaloomulik. Sõna kasutatakse ülekantud tähenduses ka tavatult ebamoraalse inimese kohta.
Müütilisi koletisi esines Mesopotaamia, vanakreeka, vanarooma, keldi, semiidi, vanapõhja, hiina ja teisteski mütoloogiates ja rahvaluules. Kuulsamate sekka kuuluvad näiteks Kerberos, Scylla ja Charybdis, kimäär, draakon, kükloop, lohe Fafnir, Lerna hüdra, Midgardrimadu, Minotauros, gorgo Medusa, Morrigan ning titaanid. Tänapäeva rahvaluulest on tuntud Loch Nessi koletis ja jeti.
Kirjandusest ja filmidest on tuntud sellised koletised nagu Frankensteini koletis, golem, libahunt, vampiir (sh Dracula), Godzilla, mäekoll ja Cthulhu.
Samas suhtutakse uuemas popkultuuris koletistesse ambivalentsemalt ja iroonilisemalt. Sõbralike koletiste seas on Chewbacca ja Elmo, kangelastest koletised on Shrek ja Hulk. Ka Frankensteini koletist ja King Kongi on arvatud kannatavat valestimõistmise all.
Arvukalt nii traditsioonilisi kui ka uusi koletisi on kirjeldatud fantaasiapõhistes rollimängudes, kus mõnikord võivad neid kehastada ka mängijad.
Tihti peetakse koletisteks ka väidetavasti reaalselt eksisteerivaid, kuid teadusele seni tundmatuks jäänud loomi, keda uurib teaduse ja pseudoteaduse piirialale jääv distsipliin krüptozooloogia.
Monster

Landkreuzer P. 1500 Monster oli Saksa tankiprojekt Teise maailmasõja ajal. Monsterist pidi saama ülirasketank, Saksa tankidisaini tippteos.
23. juunil 1942 pakkus Saksamaa sõjatööstusministeerium välja 1000-tonnise tanki Landkreuzer P. 1000 Ratte projekti. Adolf Hitler ise ilmutas projekti vastu huvi ja sellele anti roheline tuli. Sama aasta detsembris disainis Krupp veelgi suurema, 1500-tonnise tanki: P. 1500 Monsteri.
1943. aastal tühistas sõjatööstusminister Albert Speer aga mõlemad projektid.
Panzer VIII Mausi arendus demonstreeris ülisuurte tankide tähtsaid praktilisi probleeme: need purustasid teid, ei suutnud kasutada sildu ning neid oli raske transportida teed või raudteed mööda. Mida suurem tank, seda suuremad olid probleemid, kuni need muutusid ületamatuteks.
Mausi ehituse käigus osutus probleemseks ka mootorisüsteem. Prototüüp ei suutnud saavutada nõutud kiirust, seega oleksid veelgi suuremad tankid nagu P. 1500 liikunud üliaeglaselt ja olnud oma suuruse tõttu vaenlase lennuväele suurepärane sihtmärk.
Argo (kirjastus)

Argo on Eesti kirjastus, mis kirjastab põhiliselt õpikuid, eksamimaterjale ja ajalookirjandust.
Argo asutasid 1999. aastal ajaloolastest abikaasad Andres Adamson ja Lea Adamson. Andres Adamson on tänini kirjastuse omanik ja juhatuse liige.
Argo kirjastus annab välja raamatusarja "Abiks õpetajale", kuhu kuuluvad kogumikud üksikute õppeainete didaktikast ja pedagoogikast, samuti kirjastatakse sarju nagu "Eksaminandile ajaloo riigieksamist", "Eksaminandile ühiskonnaõpetuse riigieksamist", "Elav teadus" jne. 
Ajalookirjandusest on ilmunud näiteks Priit Raudkivi kolmeosaline raamatusari Suurbritannia ajaloost, mälestustekogu "Eesti idapataljonid Idarindel 1941–1944", Toomas Karjahärmi "Ajaloolase käsiraamat", Tiit Saare "Eesti mõisnike vapid", Inna Põltsami "Söömine-joomine keskaegses Tallinnas", "Taani ristisõjad: sõda ja misjon Läänemere ääres" ning terve rida Tiit Made raamatuid. 
Ilukirjandusest on avaldatud näiteks Enn Kasaku, inBoili, Kivisildniku, Vladimir Sorokini ja Mats Traadi teoseid.
Argo

Argo oli vanakreeka mütoloogias laev, millel Iason ja teised argonaudid sõitsid Iolkosest Tessaalias Kolchisesse kuldvillaku järele. Nime "Ἀργώ" sai see oma ehitaja Argose järgi. Argo on tuntud eeskätt Rhodose Apolloniose teose "Argonautika" põhjal.
Argo ehitas legendaarne laevaehitaja Argos, kasutades jumalanna Athena abi. Selle täävis oli Dodona hiiest toodud maagiline puutükk, mis võis kõnelda ja ennustada. Laeva meeskonda kaitses kreeka peajumala Zeusi naine Hera. Pärast edukat reisi pühitseti Argo Kórinthose maakitsuses Poseidonile. Seejärel kandus see taevasse, muutudes Argo tähtkujuks ("Argo Navis").
Mitmed antiikautorid, nende seas Apollonios Rhodoselt, Plinius Vanem ja Philostephanos, arutlesid laeva oletatava kuju üle. Üldiselt kujutati seda kreeka sõjalaeva galeerina. Argo arvati olevat esimene sedalaadi laev, mis läks avamerereisile.
Kolu mõis

Eestis oli kaks Kolu mõisa:
Luan Santana

Luan Rafael Domingos Santana (stiliseeritult Luan Santana; sündinud 13. märtsil 1991 Campo Grandes) on Brasiilia laulja. 
Tema kuulsamaid laulud on "Tô de Cara", "Meteoro" ja "Adrenalina".
Maardu hiiemets

Maardu hiiemets on hiis Jõelähtme kihelkonna Saha ja Maardu külas.
Maardu hiiemets tunnistati kultuurimälestiseks kultuuriministri määrusega 27. juulil 1998.
Kohapärimus.
Maardu hiiemetsa ohvrikivi kohta on 1937. aastal Vandjala külast 88-aastase Jüri Saare esituse järgi kirjutatud üles muistend: 
"Korra elanud üks püha mees. See mees käinud alati pühas hiies palumas. Korra palunud see mees päeva läbi oma jumalat. Inimesed läinud vaatama, mis see mees iga päev pühas hiies teeb. Kui inimesed seda näinud, küsinud, mida ta siin teeb. Siis vastanud paluja: "Ma palun siia ohvrikivi." Kui ta seda öelnud, kukkunud taevast alla suur kivi ja just selle mehe peale. Inimesed pannud selle kivi nimeks Ohvrikivi. Imelik mees olnud aga kadunud, teda pole kusagilt enam leitud. Inimesed arvanud, et ta jäänud kivi alla. See kivi olla praegugi Maardus Hiie metsas." ERA II 165, 213/4 (1) &lt; Jõelähtme khk, Vandjala k – L. Bataškov &lt; Jüri Saar, 88 a (1937)
Šifara Hindrekson

Šifara Hindrekson (sündinud 6. aprillil 1941) on eesti antikvaar ja kunstikoguja.
Ta on Tallinna vanalinnas asuva kunsti- ja antiigigalerii "Shifara" omanik.