tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ulila

 
Ulila on alevik Tartu maakonnas Elva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus Ulila Puhja valda.
Küla asub Tartu–Viljandi maanteest 2 km põhja pool. Lähimad külad on Kureküla läänes ja Ridaküla kagus. Muudest paikadest jäävad kagusse Metsaaluse ja lõunasse Väike-Ulila (mõlemad maantee ääres) ning loodesse Pulli. Kaugemale põhja jääb Emajõgi.
Alevikus asub Ulila raamatukogu.
Nimi.
Ulilat on esmamainitud 1582. aastal kujul "Ulilla". 1627. aastal nimetati seda "Pullila Kuella", 1638. aastast on teada nimekujud "Vl(l)ila" ja "Vllyla".
Kohanime päritolu pole selge. E. Päss seostas seda lõunaeesti sõnaga "ull(ike)", mis tähendab rumalat. Lauri Kettunen tuletas isikunime oletatavast isikunimest Ul(j)i, arvestades 1507 üles tähendatud isikunime Uly ja seda, et Ulila (tollal Uuli) oja nimetati 1627 "Uhlische Beche". Sarnase päritoluga võivad olla Uljaste ja Uulu.
Ajalugu.
Küla kuulus esialgu Teilma mõisa alla. 17. sajandil tekkis Ulila mõis, mis 1762 eraldati ametlikult Kavilda mõisast. Mõis kuulus Puhja kihelkonda. Suure-Ulilast eraldus vahemikus 1723–1731 Väike-Ulila mõis.
1866–1939 eksisteeris Ulila vald. 1897 liideti sellega Väike-Ulila vald. Küla ja valda kutsuti ka Suure-Ulilaks, nende saksakeelne nimi oli "Ullila".
Väike-Ulila riigimõisa maa-alale rajati 19. sajandil Ridaküla, 1908 jagati kruntideks ülejäänudki mõisamaa. Suure-Ulila maad jagati kruntideks 1921 ja niimoodi tekkis Ulila asundus, mida 1945 nimetati Asunduse külaks.
Ulila elektrijaam valmis 1923 ja see kasutas kütusena turvast. Esialgu oli jaam eraettevõte, ent 1926 sai omanikuks Tartu linn. Peale Tartu varustas jaam elektriga ka Elvat ja Otepääd. Jaam lasti õhku 1944.
1970. aastaks kujunes mõisasüda Ulila alevikuks, aga asunduse hajali osa ühendati 1977 Teilmaga.
Ulila kultuurimaja juures olid 1970. aastate algul laululava ja liigirikas suveaed, mille eest hoolitses aleviku elanik Sulev Nigul. Samal kümnendil põles kultuurimaja maha.
Seal asusid Ulila turbatööstuse juhtkond ja kontor, kust hallati ka enamikku aleviku infrastruktuurist.
Ulila suveaed on inspireerinud Jüri Rosenfeldi ja Peeter Väljakut laulu "Ulila" loomiseks.
Ridaküla (täpsustus)

Ridaküla on Eestis levinud külade tüüp
Ridaküla on mitme Eesti küla nimi:
Kliburannik

Kliburannik on osa rannikust, mis on kaetud klibuga.
Kliburannik esineb tavaliselt pankrannikute või paerannikute läheduses. Klibu, ka lubjakiviveeris, on seal lapik ja suhteliselt vähe kulunud. 
Sellised Eesti kliburannikud on Pakri neem, Püssina rannik Muhus, Ninase pank Saaremaal, Saka pangast Toila rannani, Pühajõe pangast Türsamäe pangani jne. 
Seal, kus kliburannikute materjal on pärit pinnakattekihtidest, näiteks liustikujõgede kruusast ja moreenist, on ka rannavallide koostismaterjaliks kruus ja veeristik. Osa kruusaranniku materjali võivad lained tuua ka rannikunõlvalt. Kliburanniku püsivad rannavallid ulatuvad Eestis keskmisest veepiirist kuni 1,5 m kõrguseni.
Kliburannikul on sisemaa suunas täheldatav kuhjatava kivimmaterjali jämedamateralisemaks muutumine. See on tingitud asjaoludest, et rannajoonest kõige kaugemale ja kõrgemale kuhjatakse materjali suuremate tormide jõul.
Üldiselt ei ole kliburannikud Eestis ulatuslikult levinud.
Esse est percipi

Esse est percipi (tõlkes ladina keelest 'olemine on tajutav olemine') on fraas, mille võttis kasutusele George Berkeley, et iseloomustada kõiki tajutavaid objekte. 
Seevastu vaime iseloomustas ta fraasiga "esse est percipere" 'olemine on tajumine'.
Risto Ryti

Risto Heikki Ryti [r'üdi] (3. veebruar 1889 Huittinen – 25. oktoober 1956 Helsingi) oli Soome poliitik, Soome peaminister 1939–1940 ja president 1940–1944.
1921–1924 oli ta rahandusminister, 1923–1940 ja 1944–1945 Soome Panga juhatuse esimees.
1945–1949 oli ta "sõjasüüdlasena" vangis.
Ryti on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
John McTaggart Ellis McTaggart

John McTaggart Ellis McTaggart (sünninimi "John McTaggart Ellis"; 3. september 1866 London – 18. jaanuar 1925 London) oli briti filosoof, üks briti idealiste. 
Tema vanemad olid Francis ja Caroline Ellis. Tema emapoolse vanaonu John McTaggarti päranduse tingimuse järgi võttis perekond perekonnanimeks McTaggart. 1870. aastal isa suri. 
Ta õppis ja õpetas Cambridge'i Ülikoolis. 
Ta oli 20. sajandi alguses juhtiv Hegeli uurija Inglismaal ning Bertrand Russelli ja George Edward Moore'i õpetaja. 
Hiljem arendas ta välja omaenda väga originaalse metafüüsikasüsteemi, mille ta avaldas kaheköitelises teoses "The Nature of Existence" (1921, 1927). Kõige kuulsam osa sellest süsteemist on argument aja mittereaalsuse kasuks, kuid ta eitas ka materiaalsete objektide ja ruumi reaalsust. Lähtudes hegellikust absoluutsest idealismist, jõudis ta õpetuseni, mille järgi kogu reaalsus on vaimne (spirituaalne), hing on surematu ning hingede vahel on otsesed armastussuhted. 
Aja mittereaalsus.
Oma kuulsas artiklis "The Unreality of Time" (1908) väitis ta, et me tajume aega illusoorselt ning aeg on ainult ideaalne. 
Ta võttis kasutusele aja a-seeria ja aja b-seeria mõiste kahe erineva viisi kohta, kuidas aega saab korrastada. Aja a-seeria vastab meie tavaarusaamale minevikust, olevikust ja tulevikust. Aja a-seeria alla käivad sellised väited nagu "X leidis aset minevikus", "X leiab aset praegu", "X leiab aset tulevikus". Seevastu aja b-seerias asetatakse sündmused kronoloogilisse järjekorda, lähtudes suhetest "X leidis aset enne Y-i", "X leidis aset Y-iga samal ajal" ja "X leidis aset pärast Y-i". 
McTaggart väitis, et ükski täielik ajateooria ei saa läbi ilma aja a-seeriata, kuid aja a-seeria sisaldab vastuolu.
Pacta sunt servanda

Pacta sunt servanda (ladina keeles 'lepingut tuleb austada') on õiguse üldpõhimõte, mille kohaselt on poolte kokkulepe neile täitmiseks kohustuslik. Muuhulgas on see põhimõte oluline võlaõiguses ja rahvusvahelises õiguses.
"Pacta sunt servanda" põhimõtte kohaselt on kokkulepe sõlmimise järel poolte vahel seaduseks ning sellest tulenevalt on kohustuste mittejärgimine lepingu rikkumine. Õige käitumise nõudmine ja sellest tulenev hea usu põhimõte on kogu õigussüsteemi toimimise eeltingimus kuni selleni välja, et mõningates õigusharudes järgnevad sanktsioonid kokkuleppe rikkumisele ka siis, kui ükski osaline pole kahju saanud.
Lause päritolu pole täpselt teada, kuid Cicero kirjutas, et "Pacta et promissa semperne servanda sint" ("De Officiis", III, 24). 
Eesti positiivses õiguses sätestab võlaõigusseaduse § 8 lõige 2, et leping on lepingupooltele täitmiseks kohustuslik. Rahvusvahelises õiguses ütleb Viini rahvusvaheliste lepingute õiguse konventsioon, et iga kehtiv leping on kohustuslik tema osalistele ja nad peavad seda täitma heas usus. 
Väljaspool Rooma õigusest tulenevaid õigustraditsioone rõhutab näiteks koraan lepingute täitmise kohustuslikkust.
Id

Miski on psühhoanalüüsi teoorias isiksuse esmane süsteem, sünnipärane psüühiline reaalsus. 
Sigmund Freud kasutas oma töödes terminina saksakeelset väljendit "das Es" (kesksoost 'tema', 'see'); ingliskeelsetes tõlgetes on enamasti kasutusel sõna "id" (ladina keeles kesksoost 'tema', 'see'); prantsuse keeles on vasteks "ça". 
Freud käsitas "miskit" kui bioloogiliste tungide keskust; sealt pärinevad primitiivsed ihad ja soovid. "Miski" on ühtlasi ka energiaallikas ning seotud füsioloogiliste protsessidega. "Miski" lähtub naudinguprintsiibist: pinged tuleb kohe lahendada ning saada rahuldus.
Peamised "miskist" lähtuvad tungide grupid on psühhoanalüüsi teooria kohaselt seotud seksuaalsuse ja agressiivsusega. Freud on nimetatud neid elu- ja surmatungideks: "eros" ja "thanatos". Seksuaaltungi energiat nimetatakse libiidoks. 
Ingliskeelsetes tekstides on "id" sarnase mõistena kasutusel ka väljaspool psühhoanalüüsi konteksti – kirjanduses, kunstis jm. Enamasti tähistatakse sellega metsikut, ohjeldamatut, irratsionaalset alget.
Riigi tunnustamine

Riigi tunnustamine on rahvusvahelis-õiguslik toiming, millega üks riik määratleb teise riigi rahvusvahelise õigussubjektsuse. Tunnustamine tähendab, et riik on täitnud riikluseks vajalikud nõuded.
Eksisteerib kaks lähenemist riikide tunnustamisele:
Kesksugu

Kesksugu ehk neutrum on isikuliste asesõnade ja nimisõnade grammatiline kategooria mitmetes keeltes. 
Kesksoost isikulisi asesõnu (näiteks inglise keeles "it", saksa keeles "es", ladina keeles "id") tõlgitakse eesti keelde tavaliselt kas "tema" ("ta"), "see" või "too".
Moore'i paradoks

Ühes oma loengus juhtis George Edward Moore tähelepanu kummalisele vastuolule, mida ilmutab näiteks ütlus: "Väljas sajab, aga ma ei usu, et väljas sajab." Seevastu "Väljas sajab, aga "ta" ei usu, et väljas sajab" on täiesti korrektne väide. See paradoks, mida tuntakse ka Moore'i paradoksi nime all, oleks võinud ununeda, kuid väidetavalt läks Ludwig Wittgenstein sellest paradoksist kuulda saades keset ööd Moore'i juurde, nõudes, et Moore loengu sisu kohe kordaks. Igal juhul sobib see paradoks hästi sissejuhatuseks Wittgensteini hilisfilosoofiale. 
Mõlemad laused on saadud kahe lühema lause ühendamisel sidesõnaga "ja": "(1)" "Vihma sajab" ja "(2a)" "Ma ei usu, et vihma sajab" või "(2b)" "Ta ei usu, et vihma sajab." 
Nii "(2a)" kui ka "(2b)" on ühtmoodi ühitatavad lausega "(1)": kummalgi juhul saavad mõlemad üheaegselt olla tõesed. Ometi ei saa keegi vastuoludeta öelda koos "(1)" ja "(2a)".
Lahendused.
Võimalik lahendus on järgmine. Lause "Ta usub, et "p"" (kus "p" on mingi propositsioon) kirjeldab teatavat osa maailmast, nimelt kellegi uskumust. Ent lause "Ma usun, et "p" ei toimi kirjeldusena minu kohta, vaid lihtsalt propositsiooni "p" jaatusena. Kui ma seon end "p"" jaatamisega, siis ma seon end ka selle jaatamisega, et "Ma usun, et "p"", ja ümberpöördult. Kolmandas isikus esitatud lause puhul on asi teisiti. Seega võiks öelda, et esimeses ja kolmandas isikus esitatud uskumuseomistustel on erinev loogiline vorm. 
Võrdlus teadmiseomistustega.
Teadmiseomistused käituvad teistmoodi. Lause "Ma tean, et sajab, kuigi tegelikult ei saja" on vastuoluline, kuid vastuoluline on ka lause "Jaan teab, et sajab, kuigi tegelikult ei saja." Asi on selles, et kui kellelegi (ükskõik, kas esimeses või kolmandas isikus) omistatakse "p" teadmine, siis sellega ühtlasi kinnitatakse, et "p" on tõene. Mingit uskumust nimetatakse teadmiseks ainult juhul, kui seda peetakse tõeseks uskumuseks. 
Ent samalaadseid paradokse võib konstrueerida ka teadmiseomistuste puhul.
Orogeenne vöönd

Orogeenne vöönd ehk orogeen on kokkusurvepingete väljas tekkinud ulatuslik piklik kurrutatud ja deformeeritud geoloogiline struktuur.
Orogeensed vööndid tekivad kas subduktsiooniga seotud tektoonilises režiimis, kus ookeanilise maakoorega laam sukeldub mandrilise maakoorega laama alla, samal ajal seda kokku pressides (näiteks Andid) või kahe mandrilise laama kokkupõrkealale (näiteks Himaalaja).
Orogeenseis vööndeis toimub intensiivne kivimite kurrutamine ning ümberkristalliseerumine, mistõttu koosnevadki mäestikud peamiselt moondekivimeist. Orogeenseid vööndeid tuntaksegi tavaliselt mäestikena.
Francis Herbert Bradley

Francis Herbert Bradley (30. jaanuar 1846 Inglismaa, Surrey (praegu London), Clapham – 18. september 1924) oli Briti filosoof.
Bradley oli üks juhtivaid Briti idealiste. Tema õpetuse järgi ei olemas erinevaid asju, vaid üks ühtne asi, mis koosneb üksnes ideest, kogemusest.
Bradley filosoofia mõjutas tugevasti T. S. Elioti luulet.
Tema vanemad olid mõjukas evangeelne jutlustaja Charles Bradley, kelle ümber kogunes "Claphami sekt", ning selle teine abikaasa Emma Linton. Francis oli nende neljas laps ning täiskasvanuks saanud poegadest vanim.
Francise poolvend isa esimesest abielust oli George Granville Bradley oli väljapaistev vaimulik ja õpetlane. Francise noorem vend A. C. Bradley oli kirjandusteadlane.
Aastal 1856 asus Francis õppima "Cheltenham College"'isse, kust ta 1861 läks üle "Marlborough College"'isse, mida juhatas tema poovend Charles. Sinna ta jäi 1863. aastani. Aastal 1865 asus Bradley õppima Oxfordi Ülikooli "University College"'isse.
Detrsembris 1870 sai ta kolleegiumiliikmeks Oxfordi Ülikooli "Merton College"'is. See tõi kaasa õpetamiskohustusteta eluaegse stipendiumi, mille oleks katkestanud ainult abiellumine. Bradley aga ei abiellunud. 
Bradley vaadete kritiseerimisest Edward George Moore'i ja Bertrand Russelli poolt sai alguse analüütiline filosoofia.
Raamatus "Keel, tõde ja loogika" kritiseerib Alfred Jules Ayer Bradleyt selle eest, et ta esitab väiteid, mis ei rahulda loogilise positivismi verifikatsiooniprintsiibi nõudeid, näiteks "Absoluut siseneb evolutsiooni, kuid ei ole ise evolutsiooniks võimeline."
Paljandumine

Paljandumine on aluspõhjakivimite avanemine maapinnal.
Paljandunud aladel puudub pinnakate. Paljandunud aluspõhja nimetatakse paljandiks. Ka aluspõhja osaks oleva aluskorra avanemine maapinnal on paljandumine, kuid Eestis aluskorra paljandeid ei ole.
Paljandit ja paljandumist tuleb eristada avamusalast, mille korral ei pruugi aluspõhi olla avanenud maapinnal, vaid võib olla kaetud pinnakattega.
Tuntud paljanditeks Eestis on näiteks Suur Taevaskoda ja Põhja-Eesti pank.
Paljand

Paljand on ala, kus paljanduvad aluspõhjakivimid.
Paljandil ei ole pinnakatet.
Tuntud paljanditeks Eestis on näiteks Suur Taevaskoda ja Väike Taevaskoda.
Paljandit ja paljandumist tuleb eristada avamusalast, mille korral ei pruugi aluspõhi olla avanenud maapinnal, vaid võib olla kaetud pinnakattega.
Eestis paljanduvad vaid settelise aluspõhja kivimid. Kristalne aluskord Eestis ei paljandu.
Süvakivim

Süvakivim (inglise "plutonic rock") on keskmise- kuni jämedateraline magmakivim.
Süvakivimid on faneriitse struktuuriga, mis tähendab seda, et kivimit moodustavad mineraaliterad on palja silmaga eristatavad. Enamasti tuleb faneriitne struktuur sellest, et kristallidel on olnud tuhandeid aastaid väldanud tardumise kestel piisavalt aega, et silmaganähtavasse suurusesse kasvada. Tüüpiline ja levinud süvakivim on graniit. Süvakivimid on tardunud enamasti sügaval Maa sisemuses, kuid mitte alati. Asi on selles, et kivimeid klassifitseerides lähtutakse sellest, milline kivim välja näeb, mitte aga sellest, kust ta pärit on. Mõnikord harva võib süvakivimeile omase struktuuriga olla ka kivim, mida lasumussuhete järgi süvakivimiks pidada ei saaks.
Transseksuaalsus

Transseksuaalsus on meditsiiniline termin, mida kasutatakse kirjeldamaks inimese üleminekufaasi ühest soost teise kirurgia ja/või hormoonravi abil. Peale soo korrigeerimist võib indiviid end ka edaspidi transsoolisena ja/või transseksuaalsena identifitseerida või sellest määratlusest loobuda. Transseksuaalsuse terminit peetakse aegunuks kirjeldamaks transsoolisi inimesi.
Soolsus

Soolsus ehk saliinsus (ka soolasisaldus; magevee kontekstis mineraalsus) on vees lahustunud soolade hulk.
Soolsust väljendatakse klassikaliselt promillides ehk tuhandikosades. Alates 1978. aastast soovitavad okeanograafid kasutada praktilise soolsuse skaalat (PSS) (inglise "practical salinity scale"), mille ühikuks on PSU. See on saadud standardse KCl-vesilahuse ja vaadeldava mereveeproovi elektrijuhtivuse erinevuse suhteseosest. PSU-ühikute järgi on mereveeproovi, kus sooli on näiteks 20 kg kuupmeetri vee kohta, soolsus 20 PSU-d.
Maailmamere keskmine soolsus 35‰ tähendab seda, et ühest liitrist soolasest veest moodustavad soolad 3,5%. Merevees olevatest sooladest on suurima osakaaluga naatriumkloriid, vähem on magneesiumkloriidi, -bromiidi, kaltsiumkloriidi jt.
Enamasti hinnatakse vee soolsust tema elektrijuhtivuse järgi: mida soolasem vesi, seda parem elektrijuht. Absoluutselt puhas vesi elektrit ei juhi.
Magevee(kogude) mineraalsus.
Mageveekogude kontekstis soovitavad hüdrokeemikud kasutada "soolsuse" asemel terminit "mineraalsus".
Eestis on vihmavee mineraalsus tavaliselt alla 20 mg/l, pinnavee mineraalsus sulamis- ja vihmaperioodil 20–200 mg/l, maapinnalähedasel põhjaveel 200–400 mg/l ja sügaval põhjaveel 1-22 g/l.
Magevesi

Magevesi on vesi, mille soolsus on väiksem kui 0,5‰.
Kogu Maa veeringesse haaratud veevarudest moodustab magevesi 4,04%, millest suurem osa on Antarktist ja Gröönimaad katvates jääkilpides (Antarktise jääkilp sisaldab 61% Maa mageveest ja 1,7% kogu veevarust) ning ülejäänu mujal maa- ja veepinnal lume ja jääna (merejää, jäämäed), liustikes, järvedes, jõgedes, soodes ning põhjaveena. Mageveeks loetakse ka näiteks rauasooli sisaldav mineraalvesi.
Enamiku Maa veest moodustab soolane vesi peamiselt maailmameres. Mageveeressursside piiratus on oluliseks probleemiks kuivema kliimaga aladel.
Peaaegu kõik magevesi tekib sademetest (udu, vihm, lumi). Sademed sisaldavad tihti aineid, mis on pärit aurumiskohast või atmosfäärist. Eriti tööstuspiirkondades on probleemiks happevihm.
Mõned elusorganismid saavad kasutada soolast vett, kuid paljudele, sealhulgas enamikule taimedest ja imetajatest, on magevesi elamiseks asendamatu. 
Magevesi on võrreldes elusorganismide rakuvedelikuga hüpotooniline ehk väiksema tihedusega.
Magevee-elupaigad liigitatakse seisva veega veekogudeks (järved, sood), vooluveekogudeks (jõed) ja põhjaveeks.
Sikorsky S-76

Sikorsky S-76 on populaarne Ameerika Ühendriikides toodetav kahemootoriline spetsiaalselt tsiviilkasutuseks loodud kopter. Kopterit kasutatakse tänapäeval nii reisijateveol, VIP-kopterina kui ka eriotstarbelisteks ülesanneteks, näiteks meditsiini- ja päästekopterina. 
Arendus.
Sikorsky S-76 loomist alustati koodnime "Spirit" all 1975. aastal, kasutades militaarkopteri Black Hawk programmi raames saadud kogemust ja tehnoloogiaid. Esimeseks mudeliks oli 12-kohaline kahe Allison 250C30S mootoriga S-76A, mille esmalend toimus 13. märtsil 1977. 1982. aastal võeti kasutusse võimsamad Allisoni mootorid ning uuendati ka 40 muud detaili, millega mudel sai nimeks S-76A Mark II. Kuni 1998. aastani toodeti 101 kopterit mudelitähisega S-76B, millel olid kasutusel võimsad Pratt &amp; Whitney Canada PT6B-36B mootorid. Mudelil S-76C (S-76A++) kasutati Turboméca Arriel 1S1 mootoreid. Alates 1996. aastast praeguseni toodetavad S-76C+ kopterid on varustatud võimsamate Turboméca Arriel 2S1 mootoritega. Esineb ka tüübitähist S-76A+, millel kasutatakse Arrieli 1S mootorit. 
Kasutajad.
Sikorsky S-76 koptereid kasutavad paljud lennufirmad, haiglad ja valitsused. 1998. aastast on Sikorsky S-76C+ koptereid kasutanud transpordivahenditena ka Briti kuningakoda. 2009. aastast kasutab Briti kuningakoda Sikorsky S-76 C++ koptereid. 12-kohalisi Sikorsky S-76C+ koptereid kasutas Tallinna–Helsingi liinil reisijaid vedanud lennufirma Copterline.
Hispaania riigipeade loendid

"Siin on loetletud Hispaania riigipeade nimekirjad."
Ali (film)

"Ali" on 2001 valminud USA biograafiline mängufilm, mis jutustab poksija Muhammad Ali eluloo. 
Filmis mängivad teiste seas Will Smith, Jamie Foxx, Jon Voight, Mario Van Peebles, Ron Silver, Jeffrey Wright, Mykelti Williamson, Jada Pinkett Smith, Joe Morton, Giancarlo Esposito ja LeVar Burton.
Stsenaristid oli Gregory Allen Howard, Stephen J. Rivele, Christopher Wilkinson, Eric Roth ja Michael Mann. Režissöör oli Michael Mann.
Film kandideeris parima meesnäitleja Oscarile (Will Smith) ja parima meeskõrvalosatäitja Oscarile (Jon Voight).
Stsenaariumi algvariant, mille kirjutasid Howard ja Rivele, oli liiga pikk ja kohmakas, mistõttu Roth ja Mann tegid selle oluliselt ümber. Howardilt oli varem tellitud stsenaarium Ali elust filmile, mille produtsent pidi olema Jon Peters, (1994), kuid too film ei läinud käiku. 
Kriitikud tõstsid esile nii filmi häid kui ka halbu ülgi. Eriti laideti pikki stseene, kus peaosatäitja Smith istub muusika saatel rongis või jookseb läbi Aafrika küla, kuid midagi ei juhtu. Roger Eberti arvates film nende tõttu venib. Samuti leidis Ebert, vaataja ei saa Ali kohta teada midagi uut ning et film on halvasti monteeritud. Näitlejate mängu peeti üldiselt heaks, kuid paljude kriitikute arvates ei ole film hästi tehtud. Režissöör Spike Lee ütles intervjuus ESPN-ile, et ta ei saa aru, kuidas võis ühest 20. sajandi intrigeerivamast kujust teha nii igava filmi. Paljud Ali fännid peavad paremaks dokumentaalfilmi "When We Were Kings" (eestikeelne pealkiri "Poksikuningate heitlus").
Muda

Muda on veega segunenud kleepuv savikas-aleuriitne sete.
Muda sünonüümiks peetakse mõnikord sõna "pori", mõnikord seda defineeritakse, nt "Eesti keele seletava sõnaraamatu" järgi on pori "vesine kleepuv pinnas".
Muda on sõltuvalt veesisaldusest poolvedel või plastiline sete, mis võib tekkida väga mitmesugustes tingimustes, mille ühine joon on vee rohkus. Muda tekib, kui olemasolevad setted (muld, savi, aleuriit) küllastuvad veega. Muda üldtunnuseks on märgatav orgaanilise aine sisaldus, mis annab talle tumeda värvuse ja iseloomuliku lõhna. Samuti nimetatakse mudaks veekogude põhja settinud peent ja pehmet setet, mille eriliikideks on järvemuda ja järvelubi.
Muda mattumisel ja sellele järgneval kivistumisel ning moondel võib mudast tekkida väga erinevaid kivimeid. Näiteks lubjakivi ja argilliit. Savi litifitseerumisel tekkinud kivimite edasisel moondel võib tekkida kõrge astme moondekivim gneiss.
Muda, mida kasutatakse tervistavatel protseduuridel, nimetatakse ravimudaks.
Muda elukeskkonnana.
Muda pakub elupaiku paljudele loomadele (pelofiilid ja pelobiondid), näiteks kõikvõimalikud ussid, konnad, maod ja vähid. Mõned loomad, näiteks sead ja elevandid, püherdavad mudas, et end jahutada ja kaitsta päikesekuumuse eest. Leidub ka sellised loomi, kes toituvad mudast (pelofaagid).
Mudaelustikku nimetatakse peloniks.
Vulkaaniline kivim

Vulkaaniline kivim ehk vulkaniit on vulkaanilise tekkega tardkivim.
Vulkaanilised kivimid on tekkinud vulkaanist väljutatud ainese tardumisel maapinnal, vees või maapinnalähedastes intrusioonides. Vulkaniitidele on omane peitkristalne ehk afaniitne struktuur. Vulkaanilisi kivimeid eristatakse süva- ja poolsüvakivimeist, mis tardusid sügavamal maakoores. Ekstrusiivne kivim, purskekivim ja efusiivne kivim on terminid, mida enamasti käsitletakse kui vulkaanilise kivimi sünonüüme, kuid tegelikult on neil pisut teistsugune tähendus. 
Struktuur ja tekstuur.
Vulkaanilised kivimid on üldiselt kiire jahtumise tõttu afaniitse või peeneteralise struktuuriga. Nende koostises võib leiduda fenokristalle ja klaste. Fenokristallid on moodustunud vedelast magmast kristalliseerumise tulemusena ajal, mil magma polnud veel laavana maapinnale jõudnud. Klastid on teiste kivimite fragmendid, mis on sattunud laava või magma koostisse kas maa-alustes tingimustes magmakambri või vulkaanilõõri seintest või siis maapinnal, olles näiteks liikuvast laavavoolust kaasa haaratud.
Mineraloogiline koostis.
Mineraale, millest vulkaanilised kivimid koosnevad, on väga palju. Siiski, kui jätta välja aktsessoorsed ehk kivimi koostises juhuslikud mineraalid või mineraalid, mida seal leidub nii vähe, et neid ei kasutata kivimite klassifitseerimisel ja nimetamisel, jääb järele vaid seitse põhilist mineraaliperekonda, millele lisandub kvarts. Seitsmest kuus kuuluvad silikaatide hulka. Need seitse on:
Nagu eespool mainitud, lisandub neile seitsmele üksikmineraal kvarts.
Klassifikatsioon.
Vulkaanilisi kivimeid nimetatakse sarnaselt teiste magmakivimitega vastavalt nende keemilisele koostisele. Ränirikastest vulkaniitidest on tuntud süvakivim graniidi vulkaaniline analoog rüoliit, samuti vahtja tekstuuriga pimss, või klaasja struktuuriga vulkaaniline klaas ehk obsidiaan. Ränivaestest vulkaniitidest on levinuim basalt. Plahvatusliku vulkanismiga kaasneb nn püroklastiliste kivimite teke. Tüüpiline püroklastiline kivim on tuff.
Vulkaanilisteks kivimiteks peetakse ka pinnalähedastes intrusioonides tardunud kivimeid, mis kiire jahtumise tõttu meenutavad struktuurilt pigem purske- kui süvakivimeid.
Purskekivim

Purskekivim (inglise "extrusive rock") on vulkaanist väljapaisatud materjalist koosnev kivim.
Enamasti peetakse purskekivimit ja vulkaanilist kivimit sünonüümiks, kuid tegelikult on nad pisut erineva tähendusega terminid. Purskekivimi sünonüümiks on "ekstrusiivne kivim".
Purskekivimid on ka vulkaanilised kivimid, kuid kõik vulkaanilised kivimid ei ole purskekivimid. Asi on selles, et termin "vulkaaniline kivim" hõlmab kõiki peitkristalse struktuuriga tardkivimeid, olenemata sellest, kas nad on vulkaanist väljunud või subvulkaanilised ehk väljumata, purskekivim on aga kindlasti vulkaanipurske produkt.
Padilaava

Padilaava on veealustes tingimustes tardunud padjalaadse morfoloogiaga laavavool.
Koostiselt on padilaava enamasti basaltne või andesiitne. Padilaava moodustab ofioliitse kompleksi ülemise osa.
Padilaava moodustub laava kokkupuutel veega, enamasti juhtub see ookeanide põhjas. Padilaava on laialt levinud nähtus, kuid esinemise tõttu veealustes tingimustes on ta vähetuntud ja tema moodustumine halvasti vaadeldav. Padilaava ristlõige võib meenutada köislaava ristlõiget, kuid padilaavas on vähem vesiikuleid ning tühikuid. Samuti võivad padilaavas esineda radiaalsed lõhed. Pealmine kiht on tihti klaasjas.
Bobby Stuart

Bobby Stuart (ka: Bob Stuart, Rob Stuart) on USA kaskadöör ja filminäitleja. 
Osatäitmised.
Mõlemas filmis esines ta Bob Stuarti nime all.
Surnud 2001

Siin on loetletud 2001. aastal surnud tuntud inimesi ja loomi.
Bolderāja

Bolderāja on asum Riias Kurzeme rajoonis Daugava vasakul kaldal Buļļupest lõunas pindalaga 8,329 km². Asumit eraldab Daugavgrīvast Buļļupe. 14 523 elanikku (2010).
Aastal 1495 oli Johann Bulderingil selles piirkonnas mõis. Tema järgi on saanud nime Buļļupe, mida alamsaksa keeles kutsuti "Bulder Aa". Ka hakati seda piirkonda Bolderājaks kutsuma. Hiljem asus seal piirkonnas mitu mõisa, (Lohfeldi mõis, Guberņa mõis ja Bolderāja mõis). Piirkond oli juba varastest aegadest asustatud, Bolderāja oli lootside peamine elukoht. Samuti asus seal tollipunkt.
Daugavgrīva kindluse kaitsva tiiva all asunud tolliametnike, lootside ja meremeeste asula sai aastal 1852 Riiaga telegraafiühenduse. See oli esimene tsiviilotstarbeline telegraafiliin tervel Venemaal. Aastal 1873 valmis ka Riiga viiv raudtee. Kuigi Bolderāja oli sellel raudteeliinil lõpp-peatuseks, ehitati raudteesild ka üle Buļļupe, sealt edasi kindlusest mööda Daugava suudmes oleva muulini välja. Raudtee valmimisega hakkas kasvama Bolderāja sadama tähtsus, samuti hakkasid asumisse kerkima tehased, aga Esimene maailmasõda laastas sealse tööstuse.
Aastast 1924 on Bolderāja Riia linna osa. Aastail 1952–1959 oli see Riia linnale administratiivselt alluv alev. Asumis on silikaattellisetehas ja seal asub ka Läti Mereakadeemia.
Buļļupe

Buļļupe on Lielupe vana jõesäng, mida mööda viimane voolas Daugavasse.
Ühendab praegu Lielupe ja Daugava suuet.
Buļļupe eraldab teineteisest Bolderāja ja Daugavgrīva asumit Riia linnas.
Fruit of Islam

Fruit of Islam (FOI) on afroameeriklastest ihukaitsjate rühm, kelle ülesandeks on kaitsta ja teenida organisatsiooni Nation of Islam ning selle vaimulikke ja üritusi. 
Rühma liikmed kannavad mõnikord sinist mundrit.
David Icke

David Icke (sündinud 29. aprillil 1952 Inglismaal Leicesteris) on inglise vandenõuteoreetik ja endine jalgpallur.
David hakkas juba koolis jalgpalli mängima ning jätkas seda Coventry Citys ja Hereford Unitedis. Jalgpallimängu pidi ta 21-aastaselt artriidi pärast lõpetama. Seejärel alustas ta tööd ajakirjanduses: kõigepealt kohalikus Leicesteri lehes, hiljem BBC spordikommentaatorina. Sealt suundus ta tööle Briti Rohelisse Parteisse, kus tõusis pressiesindajaks. Aastal 1990 koges ta "valgustust", mille järel hakkas kirjanikuks.
Ta on avaldanud arvukalt kõmulisi vandenõuteooriaid. Tema raamatud kajastavad põhiliselt kaht teemat: esiteks inimese suhteid enda, teiste ja planeediga ning teiseks valitsevate klasside ja gruppide valitsusviise deviisi all "eesmärk pühitseb abinõu". Vaatamata tema arvukatele avaldustele, mida on kvalifitseeritud Briti kuningliku perekonna ning teiste rikaste ja kuulsate otseseks solvamiseks, ei ole teda kordagi kohtusse kaevatud.
Zecharia Sitchin

Zecharia Sitchin (vene keeles Заха́рия Си́тчин; 11. juuli 1920 Bakuu – 9. oktoober 2010 New York) oli vene juudi päritolu Ameerika Ühendriikide kirjanik, kelle raamatud esitavad teooriaid inimkonna päritolu kohta.
Kui ta oli noor poiss, emigreerusid ta vanemad Iisraeli.
Kasvades üles Palestiinas, õppis ta tundma iidset ja ka Piibli ajalugu. Zecharia Sitchin on üks vähestest õpetlastest, kes on võimeline lugema ja kirjutama Sumeri kiilkirjas. Zecharia Sitchin üld-e salajane teadlane. Samuti lõpetas ja sai doktorikraadi Londoni Ülikoolis majandusteaduses. Enim on Zecharia Sitchin tuntud kui raamatusarja "Maa kroonikad" ("Earth Cronicles") autor. Sari koosneb kuuest põhi- ja kuuest lisaraamatust.
"Enki kadunud raamat" on huvitav selle poolest, et kui kõik varasemad raamatud on puhtalt teaduslikud või populaarteaduslikud, siis selles raamatus on kirjanik võtnud savitahvlitel olnud poolikud tekstid ning nendest kokku pannud loo, mida algandmete puudulikkuse ja killustatuse tõttu oleks olnud raske teadusliku tekstina serveerida.
Biograafiad (Q)

Biograafiad (Q) loetleb Vikipeedias olemasolevaid ja kavatsetavaid biograafiaid isikutest, kelle nimi algab Q-tähega.
Biograafiad (Š)

Biograafiad (Š) loetleb Vikipeedias olemasolevaid ja kavatsetavaid biograafiaid isikutest, kelle nimi algab Š-tähega.
Biograafiad (Ž)

Biograafiad (Ž) loetleb Vikipeedias olemasolevaid ja kavatsetavaid biograafiaid isikutest, kelle nimi algab Ž-tähega.
Biograafiad (Ö)

Biograafiad (Ö) loetleb Vikipeedias olemasolevaid ja kavatsetavaid biograafiaid isikutest, kelle nimi algab Ö-tähega.
Biograafiad (X)

Biograafiad (X) loetleb Vikipeedias olemasolevaid ja kavatsetavaid biograafiaid isikutest, kelle nimi algab X-tähega.
Biograafiad (Ü)

Biograafiad (Ü) loetleb Vikipeedias olemasolevaid ja kavatsetavaid biograafiaid isikutest, kelle nimi algab Ü-tähega.
Biograafiad (Y)

Biograafiad (Y) loetleb Vikipeedias olemasolevaid ja kavatsetavaid biograafiaid isikutest, kelle nimi algab Y-tähega.
Ufoloogia

Ufoloogia on tundmatute lendavate objektidega ehk ufodega (inglise keeles "Unidentified Flying Objects", lühend "UFO") seotud andmete kogumine ja uurimine. Kuigi sellega tegelevad ka mitmed teadlased (füüsikutest folkloristideni), pole ufoloogia siiski üldtunnustatud teaduslik distsipliin ning seda on nimetatud ka pseudo-, proto- ja parateaduseks. Kriitikute arvates ei järgi enamik ufolooge oma tegevuses korrektset teadusliku uurimistöö metoodikat. 
Varasemast ajast on küll teada tundmatute lendavate objektide kirjeldusi, kuid laialdane ufoloogiaharrastus sai alguse 1947. aastal, mil Ameerika Ühendriikides Washingtoni osariigis Rainier' mäe läheduses õhuseiret teinud erapiloot Kenneth Arnold märkas ja hiljem kirjeldas ajakirjanikele üheksat lamedat ilma kereta lennukitiivasarnast objekti, mis liuglesid mäeharjade kohal nagu vette visatud taldrik (eesti analoog – kiviga lutsuviskamine). Siit jõudis meediasse väljend "lendavad taldrikud". Sellele järgnenud perioodist pärineb hulgaliselt teateid tundmatute lendavate objektidega kohtumistest, nende jälgimisest eraisikute ja armee esindajate poolt ning kohtumisi nende oletatavate pilootidega; osa neist vaatlustest on seletatud maiste lennumasinate, eriliste atmosfäärinähtuste, optiliste illusioonide, hallutsinatsioonide, fantaasiakujutelma või teadliku pettusena.
Popkultuuris seostatakse ufosid enamasti hüpoteetiliste maaväliste tsivilisatsioonide (nn tulnukate) tehnoloogiaga. Seda seisukohta pooldab arvatavasti enamik ufolooge. Paljud ufoloogid usuvad, et valitsused või sõjavägi varjavad avalikkuse eest sellega seotud olulist informatsiooni. 
Ufoloogid on tundmatute lendavate objektide ja/või maaväliste lennumasinate kirjeldusi otsinud väga erinevatest allikatest, sh Piiblist, sumeri kiilkirjadest, rahvaste mütoloogiast ja folkloorist. Võõraste tsivilisatsioonide lennumasinatena on tõlgendatud nii mütoloogilisi tulilinde kui taevaseid kaarikuid. Isegi koopajoonistel Euroopas ja Aafrikas on leitud oletatavaid taevaste lendkehade kujutisi; kriitikute arvates aga kujutasid eelajaloolised inimesed neil väljamõeldud fantaasiaobjekte. 
Eesti tuntumad ufoloogid on Jüri Lina, Hans Raudsik ja Igor Volke.
Aurora juhtum 1897

Aurora juhtum aastal 1897 on väidetav ufoavarii, mis juhtus Aurora külas Texase osariigis Ameerika Ühendriikides.
Washingtoni 1952. aasta ufojuhtum

1952. aastal nähti mitmel kuumal juuliõhtul Washingtoni õhuruumis ning registreeriti radaritega eri suurusega tundmatuid objekte, mis nägid välja helendavate keradena. USA pealinna kaitsvate hävituslennukite saabudes kerad lendasid ära või lihtsalt haihtusid. Objektid lendlesid vabalt Valge Maja ja Kapitooliumi kohal ning neid võisid vabalt jälgida paljud Washingtoni elanikud. 
Helendavad kerad näitasid fantastilisi lennumanöövreid ning ilmutasid ennenägematut kiirust ja kiirendust. Pealinna kaitsvad õhujõud seletasid seda tänavavalgustuse peegeldusega erineva temperatuuriga õhukihtidel.
Lubbocki tuled

Lubbocki tuled olid ümberpööratud V- või U-tähe moodustanud valguslaigud, mida 1951. aasta augustist novembrini nähti USA-s Texase osariigis Lubbocki linna kohal ja mujal.
Vaatlused.
Esimesena nägid objekti 25. augustil 1951 kell 21.10 Texase Tehnoloogiakolledži ("Texas Technological College", praegu "Texas Tech University") õppejõud geoloogiaprofessor dr W. I. Robinson, keemiatehnoloogiaprofessor dr A. G. Oberg ning naftatehnoloogia osakonna juhataja professor W. L. Ducker. Nad seisid selgel ja pimedal õhtul Robinsoni aias ja nägid, kuidas umbes 30 heledat poolkaares asetsevat valguslaiku mõne sekundiga hääletult horisondist horisondini kihutas. Mõni hetk hiljem kordus sama nähtus. Mehed hindasid objekti liikumise kiiruseks 30 nurgakraadi sekundis.
Sama nähtust nägid needsamad vaatlejad ning teised korduvalt ka hiljem. Sajad vaatlejad Lubbocki naabruses nägid seda vähemalt kolm korda. Ducker nägi augustist novembrini kokku 12 juhtumit.
Nad nägid umbes 2 jalgpalliväljaku suurust objekti. Objekt lendas hääletult ja tema esimene ja tagumine serv oli ääristatud tuledega.
30. augustil 1951 pildistas sarnast objekti 18-aastane Carl Hart Juunior. Kuna nägijaid oli palju ja mitme osariigi ulatuses, siis leidis juhtum laialdast kajastamist meedias.
USA Õhujõudude kohaliku sõjaväebaasi pressiesindaja selgituse järgi viis inimesi segadusse hõbepartide tagaosa sulgedelt peegeldunud tänavalaternate valgus. Pärast loodusteadlaste väiteid, et hõbepardid sealkandis üldiselt ei lenda ja ka tänavalaternaid oli vähe keeldusid õhujõud edasistest kommentaaridest.
Krk

Krk on linn Horvaatias Krki saarel, saare suurim ja tähtsaim linn, kuurort ja sadamalinn. Ta paikneb saare läänerannikul umbes 25 km kaugusel Krki sillast.
Elanike arv on 5491 (2001).
Alternatiivmeedia

Alternatiivmeedia on ametlikust või üldtunnustatud meediast erinev meediakanal (raadio, veebisait, ajaleht vms). 
Alternatiivmeedia esitab uudiseid ja muid materjale, mida pole üldiselt aktsepteeritud või mis on suunatud kitsamale huviliste ringile. Alternatiivmeedia materjalid võivad sisaldada kuulujutte, vandenõuteooriaid, nalju vmt. Alternatiivmeediaprogramme võivad eraldi sisaldada ka tavalised meediakanalid ("libauudised" vms).
Õigusvõime

Õigusvõime on õigussubjekti võime olla õiguste ja kohustuste kandjaks. See algab sünniga ja lõpeb surmaga.
Eraõiguses on kõigil füüsilistel isikutel võrdne ja ühetaoline õigusvõime, kuid paljudes õigusharudes on subjektide võime õiguste ja kohustuste kandjaks vähem või rohkem piiratud ja piiritletud.
Teovõime

Teovõime on füüsilise isiku võime iseseisvalt teha kehtivaid tehinguid.
Euroopa õigussüsteemis tehakse vahet täielikul ja piiratud teovõimel. 
Eesti seaduste kohaselt on täielik teovõime 18-aastaseks saanud (täisealisel) isikul. 
Alla 18-aastasel isikul (alaealisel) ja isikul, kes vaimuhaiguse, nõrgamõistuslikkuse või muu psüühikahäire tõttu kestvalt ei suuda oma tegudest aru saada või neid juhtida, on piiratud teovõime ja temale seatakse eestkoste.
Piiratud teovõime seab inimesele kohus, kui selleks tekib vajadus. Kohtuotsus tugineb peamiselt kohtupsühhiaatrilise ekspertiisi arvamusele. 
Teovõimet pole vaja piirata mitte igal inimesel, kes ei suuda aru saada oma tegude tähendusest ega neid juhtida. Teovõime piiramine kerkib päevakorda, kui subjekt võib sooritada tehinguid, mille finantsväärtus on olulise mahuga – näiteks kinkida maja võõrale inimesele. Kui subjekt ei oma materiaalseid väärtusi, millega tehinguid sooritada, siis enamasti pole ka vaja teovõimet piirata.
Kodakondsuseta isik

Kodakondsuseta isik ehk määratlemata kodakondsusega isik on inimene, kellel pole kodakondsust. Kodakondsuseta isikute õiguslik seisund on mõneti sarnane välismaalaste omaga (puuduvad mitmed kodanikuõigused), mõneti aga kehvem (pole riiki, kes saaks teostada diplomaatilist kaitset).
Õigusterminoloogias kasutatakse ka mõistet "määratlemata kodakondsusega isik", pidades silmas isikuid, kes on jäänud varasemast kodakondsusest ilma, kuna kodakondsusjärgne riik on lakanud olemast (nt Nõukogude Liit või Jugoslaavia), kuid ei ole realiseerinud võimalust saada mõne järglasriigi kodakondsus. 
Kodakondsusetus võib tekkida muuhulgas siis, kui:
Kodakondsuseta isik Eestis.
Kui 2006. aasta alguses elas Eestis 125 799 määratlemata kodakondsusega isikut (endise Nõukogude Liidu kodanikku), siis 2020. aasta alguseks oli nende arv langenud 71 361 isikule.
Internatsionaal

Internatsionaal (prantsuse keeles "L'Internationale"; eesti keeles varem "Internatsionale") on rahvusvaheline töölisliikumise hümn.
Loomine.
Algsed prantsuskeelsed sõnad kirjutas aastal 1871 Eugène Pottier (1816–1887) "Marseljeesi" meloodia järgi laulmiseks. 1888. aastal viisistas need Pierre De Geyter (1848–1932). Esimest korda esitati seda laulu 23. juunil 1888 ning samal aastal ilmus see ka trükis.
Pierre'i vend Adolphe De Geyter üritas ärilistel ja poliitilistel põhjustel laulu viisi autorlust 1904. aastal oma nimele saada. Kuid peale Adolphe'i enesetappu koos maha jäetud selgitava hüvastijätukirjaga tunnistati Pierre 1922. aastal apellatsioonikohtus autoriõiguste omanikuks. 
Kasutamine.
"Internatsionaal" levis proletariaadi võitluslauluna üle maailma. Teise Internatsionaali kongressil Kopenhaagenis 1910. aastal kuulutati laul rahvusvahelise töölisliikumise hümniks. "Internatsionaal" on kasutusel olnud mitme anarhistliku, kommunistliku ja sotsialistliku liikumise hümnina.
Ta oli 1918.–1922. aastal Nõukogude Venemaa ning 1922.–1944. aastal Nõukogude Liidu hümn. Lisaks oli "Internatsionaal" 1920.–1922. aastal Kaug-Ida Vabariigi, 1918.–1944. aastal Vene SFNV, 1918.–1949. aastal Ukraina NSV, 1919.–1952. aastal Valgevene NSV ja 1922.–1936. aastal Taga-Kaukaasia SFNV hümniks. 1944. aastast sai ta Üleliidulise Kommunistliku (bolševike) Partei ja 1952. aastast 
Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei hümniks.
Riigihümnina on laulu kasutanud ka Hiina Nõukogude Vabariik (1931–1937), Baieri Nõukogude Vabariik (1919) , Slovakkia Nõukogude Vabariik (1919) ja Ungari Nõukogude Vabariik (1919).
Laulu on tõlgitud paljudesse keeltesse, eesti keeles avaldati esimest korda 1905. aastal Woldemar Grünstammi tõlkes.
"(Vstavai, prokljat’em’’ zakleimennyi…)"
Telekinees

Telekineesiks loetakse parapsühholoogias nähtust, mille puhul inimene suudab objekte füüsilises ruumis liigutada üksnes mõtteenergia abil, neid mitte puudutades.
Siiani ei ole nähtuse olemasolu või võimalikkust teaduslikult tõestatud.
Levitatsioon (paranormaalne nähtus)

Levitatsiooniks kutsutakse nähtust, mille puhul isik suudab ennast liigutada mõtte jõul, ilma otsese füüsilise mõjuta.
Teiste objektide analoogilist liigutamist loetakse telekineesiks.
Kaugtunnetus

Kaugtunnetus ehk kaugvaatlus (inglise keeles "remote viewing") on isiku hüpoteetiline võime kehaliselt paigale jäädes liigutada oma teadvust (nn vaimusilma või eeter- ehk astraalkeha) ruumis ja/või ajas.
Kaugtunnetusega seotud mõisted esoteerikamaailmas on veel astraalprojektsioon, telepaatia ning selgeltnägemine. 
Ameerika Ühendriikide Luure Keskagentuur katsetas väidetavalt kaugtunnetust alates 1960. aastatest kuni 1970. aastate keskpaigani või kauemgi, kogumaks luureinfot Nõukogude Liidu sõjaliste objektide kohta, kuid andmed selle programmi kohta on napid ja vastukäivad. On teateid, et selgeltnägemise võimalusi eeskätt sõjanduses ja luures uuriti ka Nõukogude Liidus. 
Esoteerikaringkondades väidetakse, et LKA-s läbi viidud katsete käigus õnnestus katseisikutel teha kaugtunnetuse abil täpseid vaatlusi, sealhulgas salapärastest objektidest, mis on valitsustega koostööd tegeva maavälise mõistuse kontrolli all. Salaprogrammis osalenud ning sealt lahkunud isikud pakkusid hiljem kaugtunnetus- ja selgeltnägemisteenuseid ärilistel alustel. Üks selline elukutseline selgeltnägija oli 1970. aastate tuntud teletäht ja "kahvlipainutaja" Uri Geller. Tuntumaid kaugnägijaid oli USA Armee Leitnant F. Holmes 'Skip' Atwater kes alustas 1978 aastal armees kaugnägemise programmi nime all "Star Gate" (mitte segamini ajada televisioonis tuntust kogunud telesarjaga Stargate SG-1 ja filmiga Stargate.
Telepaatia

Telepaatiaks ehk mõtete edasikandmiseks nimetatakse väidetavat isikute omavaheline suhtlemist või isiku ühepoolset suhtlemist teise isikuga mõtete edasiandmise teel kõneta ja tehniliste abivahendideta.
Telepaatia on parapsühholoogia haru, mis tähendab, et tegu on pseudoteadusega ja puuduvad tõestusmaterjalid mis eristaks selle muinasjutust.
Parapsühholoogia

Parapsühholoogia on uurimisvaldkond, mis hõlmab nn paranormaalseid nähtusi – nähtusi, mis näivad olevat vasturääkivuses füüsikaseaduste ja üldtunnustatud teadusliku maailmapildiga ning võimaldavad oletada, et nad on esile kutsutud seni seletamatute vaimsete protsesside poolt ilma füüsilise mõjuta. Parapsühholoogia ("para-" tuleb kreeka sõnast, mille üks tähendusi on 'kõrval') uurib seda, mis jääb konventsionaalse psühholoogiateaduse piiride taha, eeskätt keha ja teadvuse ning tunnetuse ja selle objektide seoseid. 
Skeptikud peavad parapsühholoogiat pseudoteaduseks või okultismi teadusžargooni kasutavaks haruks.
Parapsühholoogia uuritavad paranormaalsed nähtused jagunevad laias laastus kahte rühma, mis teatud osas ka omavahel kattuvad.
Viljaringid

Viljaringid on viljapõldudel lamandatud kõrtest tekkinud või tekitatud kujundid. Kuigi nimetuse järgi on tegu ringidega, esineb ka muid kujundeid ja nende kombinatsioone. 
Ajalugu.
Viljaringidest on teateid alates 1950. aastatest, kuid massiliseks muutus see nähtus 1970. aastatel Inglismaal. Sellest ajast alates on viljaringe leitud ka Venemaal, Kanadas, Prantsusmaal, Brasiilias, Argentinas, Hiinas ja paljudes teistes riikides, kus kasvatatakse kõrrelisi. Mõned uurijad on leidnud keskaegsetest ja vanematestki ajaloolistest ürikutest ning suulisest rahvapärimusest teateid, mida võib tõlgendada kui kirjeldusi viljaringidest.
Inimtekkelised viljaringid.
Meedias on esinenud ülestunnistustega inimesed, kes kirjeldasid, kuidas nad nööri, laudade ja muu lihtsa varustuse abil kujundeid tekitasid. Kaks inglast, Doug Bower ja Dave Chorley teatasid 1980. aastatel, et nad on tegelnud viljaringide loomisega alates 1978. aastast. Põhjalikumal uurimisel ei suutnud nad siiski enamikku juhtumeist seletada. Mitmed viljaringide tegemise aktivistid on korduvalt demonstreerinud viljaringide tegemist. Ööl vastu 12. juulit 1992 korraldati Inglismaal Berkshire'is viljaringide tegemise võistlus. Võitjad suutsid küllalt lühikese aja ja väga piiratud varustusega luua keerukaid ja korrapäraseid kujundikombinatsioone, mis viisid segadusse ka Maavälise päritolu hüpoteesi pooldavaid uurijaid.
Seletuskatsed.
On arvatud, et vähemalt osade viljaringide puhul on tegu Maa-väliste tsivilisatsioonide esindajate või teadusele seni tundmatute paranormaalsete jõudude tegevusega. Viljaringide Maa-välise või paranormaalse päritolu hüpoteesi pooldavad uurijad toetuvad asjaolule, et kujundite keerukus viitab nende loojate tähelepanuväärselt heale geomeetria- ja matemaatikatundmisele, ja väidavad, et kõrte murdekohtade dünaamika hoolikamal uurimisel on võimalik eristada inimeste tekitatud viljaringe teistsugustest, seni seletamata põhjustel tekkinud viljaringidest. Samuti on otsitud seoseid viljaringide asukoha ning vanade kultus- või matusepaikade vahel ning oletatud, et viljaringid on seotud teadusele seni tundmatute energiaväljadega.
Lisaks mainitud tekkepõhjustele on oletatud, et tegu on keeristuule toimega, keravälgu tegevusega, plasmakeeriste, satelliitidelt pärineva mikrolainelise kiirguse mõjuga või siis et taimed on need ise tekitanud.
Roswelli juhtum

Roswelli juhtumiks nimetatakse Ameerika Ühendriikide õhuväe seireõhupalli allakukkumist New Mexico osariigi Roswelli linna lähedal. Juhtum on pälvinud laialdast huvi, kuna õhupalli on peetud maaväliseks kosmoselaevaks.
8. juulil 1947 avaldas Roswelli baasi teabeohvitser Walter Haut pressiteate, milles väitis, et baasi isikkoosseisu valduses on Roswelli-lähedase rantšo territooriumil alla kukkunud "lendava taldriku" ("flying disc") jäänused. USA õhuvägi lükkas pressiteate väite samal päeval ümber. 
Õhupall oli seotud USA armee salajase projektiga "Project Mogul", mille eesmärk oli õhupallidele pandud mikrofonide abil seirata Nõukogude Liidu tuumakatsetuste tekitatud õhulaineid. Projekti salajase loomu tõttu väitis USA õhuvägi, et tegu oli ilmajaama õhupalliga ega avaldanud seadme tegelikku eesmärki.
Roswelli juhtumi teemal on tehtud dokumentaalfilme ja seriaale, kirjutatud raamatuid ja loodud lugematu hulk veebilehti.
Rukkilill

Rukkilill ("Centaurea cyanus") on rohttaim korvõieliste sugukonnast jumika perekonnast.
Nimetus.
Rahvapärased nimetused: härja pead, rukkisinine, rüälill, sinilill jm.
Levila ja kasvukoht.
Pealevila on Euroopa ja Põhja-Ameerika, kuid kasvab ka mujal. Eestis on ta arheofüüt. Seoses intensiivpõllunduse ja herbitsiidide kasutamisega on ta arvukus Eesti looduses oluliselt vähenenud. Rukkilill kasvab peamiselt põlluumbrohuna eriti taliviljapõldudel, kuid ka tee- ja kraaviservadel ning jäätmaadel. Eelistab liivakaid muldi, kuid kasvab ka mujal. Valguslembene, kuid talub ka varju. 
Kirjeldus.
Rukkilill on ühe- või kaheaastane ühekojaline rohttaim. Kõrgus 0,15–1 meetrit.
Rukkilille lehed on lihtlehed, mille pealmine pind on helbelistest karvadest valkjas kuni hallikas, alakülg viltjaskarvane. Juurmised ja alumised varrelehed on süstjad, veidi tömbi tipu ja terve kuni lõhestunud servaga, rootsulised. Need kuivavad varakult. Keskmised ja ülemised varrelehed on kitsamad, tipul teritunud, enamasti terveservalised, rootsutud. Nende pikkus on kuni 10 (12,5) cm ja laius kuni 0,6 sm. 
Varred kasvavad enamasti üksikult, on püstised ja harunevad enamasti keskpaigast või sellest veidi altpoolt. Varreharud on viltu üles suunatud ja pikad. Kogu vars on heledamate kantidega ja kaetud helbeliselt võrkjate valkjate kuni hõbedaste karvadega. Taimel on sammasjas harunev juur, mis ulatub mullas kuni 20 cm sügavusele. 
Õied moodustavad korvõisiku, mis koosneb õisiku keskel asuvatest mõlemasugulistest putkõitest ja steriilsetest kellukjatest äärisõitest. Värvuselt on õied enamasti sinised, kuid võivad olla ka sinivioletsed, harvem purpurpunased, lillakasroosad kuni valged. Korvõisiku läbimõõt on 2,5–3,5 cm. Õisikul on munajas kuni 1,5 cm pikkune üldkatis. Korvõisikud on koondunud peaaegu kännasjaks liitõisikuks. Õitseb juunist septembrini (oktoobrini). Taim on putuktolmleja.
Rukkilille viljad on äraspidimunajad, veidi karvase pinnaga, keskmiselt 4 mm pikkused, helehallikad või kollakad seemnised. Seemnistel on 3–3,5 mm pikkune ruugjas pappus. Viljad valmivad alates juulikuust. Ühel taimel on seemneid üle 5000. Seemned levivad viljapõllu õlgedega, viljaseemnete sees ning ka loomade ja vee abil. 
Kasutamine.
Rukkilill on hea meetaim. Tolmeldavad putukad saavad taime õitest rohkesti nektarit. Peamised tolmeldajad on mesilased. 
Tuntud ka ravimtaimena: tema äärisõite leotist kasutatakse uriini- ja sapieritust soodustava vahendina, samuti silmakompressideks. Rahvameditsiinis on õite viina- või veeleotist kasutatud köha- ja palavikuvastase vahendina. 
Taim sisaldab rikkalikult C-vitamiini, seemnised õli. Õitest saadakse ka sinist värvi. 
Mitmeid vorme ning sorte kasvatatakse aedades suvelilledena, eriti suuremate rühmadena. Sobib lõikelilleks. 
Sümboolika.
Rukkilill on 1969. aastast Eesti rahvuslill. Rahvuslille valimine sai alguse 1968. aastal Eesti Televisiooni saatesarjas "Tammelehe viktoriin". Eesti Televisiooni ja Eesti Looduskaitse Seltsi koostööna valminud saadetes küsiti inimestelt arvamust, milline võiks olla meie rahvuslill. Pakuti kokku 38 lille, Eesti rahvuslill kuulutati välja 1969. aastal ajakirja Eesti Loodus juuninumbris.
Jansenism

Jansenism on hollandi piiskopi Cornelius Janseni (1585–1638) järgi nimetuse saanud katoliiklik usuvool Prantsusmaal 17. ja 18. sajandil. 
See seletas ortodokssest katoliiklusest erineval moel lahti Augustinuse predestinatsiooniõpetuse ja oli ülikriitiline jesuiitluse suhtes. 
Jansenismi keskus oli Port-Royali klooster Pariisi lähedal. 
1713. aastal keelustati jansenism Louis XIV korraldusel ning enamik janseniste pagendati Prantsusmaalt. 
Olulised jansenismi teoreetikud olid Blaise Pascal ja Antoine Arnauld.