tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jaanus Koorep

Jaanus Koorep (sündinud 5. juulil 1974) on ansambli P.W.A. solist. 
Aprillini 2015 oli Koorep Eesti Iseseisvuspartei juhatuse liige.
Risto Teinonen

Risto Mikael Teinonen (sündinud 26. aprillil 1960 Helsingis) on soome päritolu natsionaalsotsialist.
Haridus.
Teinonen on aastatel 1983–1984 õppinud Soome Riigikaitse Instituudis ja hiljem ülikoolides Rootsis, Soomes, Hispaanias, Eestis ja Lätis (Lundi, Stockholmi, Helsingi, Málaga, Salamanca, Tartu ja Läti Ülikoolis); tal on kõrgharidus ka keeleteaduse alal.
Ta lõpetas 2005. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduse alal ja 2008. aastal usuteaduse alal bakalaureuseõppes. Usuteadust õppides kirjutas ta töö "Vabadussõjalaste liikumine ja religioon".
Alates 1992. aastast elas Teinonen põhiliselt Eestis, kuni kolis 2009. aasta sügisel Hispaaniasse. 
2002. aastal pälvis ta eriliste teenete eest Eesti kodakondsuse, kuna tema tegevus oli suurendanud Eesti rahvusvahelist tuntust ja ta oli aktiivselt kaasa aidanud Eesti Vabariigi taastamisele. 2011. aastal võttis ta tagasi Soome kodakondsuse.
Teinonen on olnud Eesti Iseseisvuspartei juhatuse liige. Erakonnast astus ta aprillis 2009 välja. 2010. aastal valiti ta Vabaduspartei – Põllumeeste Kogu juhatuse liikmeks.
Risto Teinonen asutas 2006. aastal koos kahe Tartu Ülikooli usuteaduse üliõpilasega ajaloohuviliste seltsi MTÜ Uus Euroopa, mis on välja andnud kordustrükid raamatutest "Adolf Hitler – vabastaja" ning "Adolf Hitler ja lapsed".
Kriminaalasi.
2007. aastal esitati Teinonenile kahtlustus, nagu looks ta Eesti iseseisvuse vastast organisatsiooni ja selle poolsõjaväelist tiiba. Süüasja uurisid Lõuna Ringkonnaprokuratuur ja Kaitsepolitseiamet. 17. jaanuaril 2007 algatati tema vastu kriminaalasi nr 07760000007, mis käsitles Eesti Vabariigi iseseisvuse ja sõltumatuse vastu suunatud püsiva organisatsiooni loomist, sellesse liikmete värbamist ja riiki õõnestavate sõjaliste laagrite korraldamise kavatsust. (Kriminaalasi on lõpetatud, süüd ei tuvastatud.)
Tunnustus.
Risto Teinoneni on tunnustatud Eesti Gaidide Ühenduse teenetemedaliga. 
Teinonen pälvis Soome skaudijuhina 2. veebruaril 2001 Maarjamaa Risti V klassi teenetemärgi, kuid 13. märtsil 2009 kirjutas president Toomas Hendrik Ilves alla otsusele see temalt ära võtta, sest Teinonenist oli juulis 2007 avaldatud foto, millel ta kandis Maarjamaa Risti koos Eestit okupeerinud riigi (rahvussotsialistliku Saksamaa) embleemiga. Juba 13. juulil 2007 teatas Eesti Vabariigi Presidendi Kantselei, et uurib võimalusi Teinonenilt teenetemärk ära võtta. Teinonen teatas, et vaidlustab presidendi otsuse kohtus. Hiljem Teinonen loobus sellest, öeldes, et mitteväärikat presidenti kohtu abil väärikalt käituma sundida ei saa. Maarjamaa Risti kinkis Teinonen enne presidendi otsust oma emale.
Tõnu Kalvet

Tõnu Kalvet (sündinud 17. oktoobril 1970 Tallinnas) on ajakirjanik, tõlkija ja poliitik.
Ta on lõpetanud Tallinna 24. Keskkooli ja õppinud Tartu Ülikoolis.
Poliitiline tegevus.
Ta on kandideerinud kolmel korral Tallinna linnavolikokku.
2007–2011 kuulus ta Eesti Iseseisvusparteisse, olles lühikest aega ka erakonna juhatuse liige ja peasekretär. 2007. aastal kogus ta Riigikokku kandideerides 131 häält.
2011. aasta augustist 2022. aasta jaanuarini kuulus Kalvet erakonda Eesti Vabaduspartei – Põllumeeste Kogu. 2022. aasta jaanuarist on Isamaa liige.
Ta on ka Rahvuslaste Tallinna Klubi asutajaliige.
Töö ajakirjanikuna.
Ta on olnud ajalehtede Rahvuslik Koguja ja Rahvuslik Teataja peatoimetaja. Ta on teinud kaastööd ajalehtedele Päevaleht, Sõnumileht ja Õhtuleht. Ta on ajalehe Eesti Maleelu peatoimetaja.
Sierra Leone kindralkuberneride loend

Sierra Leone kindralkuberneride loend loetleb Sierra Leone riigipead, kuninganna Elizabeth II esindanud kindralkubernerid alates riigi iseseisvumisest 1961. aastal kuni vabariigiks kuulutamiseni 1971. aastal.
Sierra Leone vapp

Sierra Leone vapp on Sierra Leone ametlik riigivapp.
Vapp võeti kasutusele aastal 1960 ning riigivapiks sai riigi iseseisvumisel aastal 1961.
Vapikilpi hoidvad lõvid ja kilbil kujutatud sakilised mäed märgivad riigi nime ('Lõvimäed'). Kilbi allosas on sinised lainjad merelained ning mägede roheliste sakkide kohal vabadust, rahu ja väärikust sümboliseerivad tõrvikud. Kilbi all on valgel lindil ingliskeelne rahvuslik deviis "Unity, freedom, justice" ('ühtsus, vabadus, õiglus').
Palmid vapikilbi külgedel tähistavad riigi majandusele tähtsa palmiõli toorainet.
Roheline värv tähistab maa põllumajanduslikke ja loodusrikkusi, sinine merd ja pealinna Freetowni sadamat ning valge ühtsust ja õiglust. Samad värvid võeti vapi eeskujul kasutusele ka riigilipul.
Sri Lanka kindralkuberneride loend

Sri Lanka kindralkuberneride loend loetleb Sri Lanka riigipead esindanud kindralkubernerid alates riigi iseseisvumisest 1948. aastal kuni riigi vabariigiks kuulutamiseni 1972. aastal.
Vormsi Raamatukogu

Vormsi raamatukogu on raamatukogu Lääne maakonnas Vormsi vallas Hullo külas. 
Ajalugu.
Esimesed raamatud ilmusid Vormsile 19. sajandi kolmandal veerandil ning kirjavara koosnes tollal peamiselt piiblitest ja lauluraamatutest. Koolide asutamisega paranes rahva lugemisoskus ning huvi kirjanduse vastu. Siis hakkasid saarele jõudma ka õpikud ja populaarteaduslikud teosed, samuti ajakirjandusväljaanded. 
Raamatukogu tekkeloost on teada kaks olulist aastaarvu. Aastal 1919 asutati Hullo külas kooli juurde rootsikeelne raamatukogu ning 1924. aastal eestikeelne raamatukogu.
Alates 1991. aastast on raamatukogu Vormsi valla alluvuses. Kui esialgu asus see vallamajaga ühise katuse all, siis 1998. aastal kolis raamatukogu koolimajja, kus tegutseb siiani nii rahvaraamatukogu kui ka kooliraamatukoguna.
Tegevus.
Laenutustähtaeg on 30 kalendripäeva. Laenutatakse nii raamatuid kui ka ajakirjandusväljaandeid ning see toimub elektroonilises raamatukogusüsteemis URRAM. Raamatukogus asub ka avalik internetipunkt.
Tiina Peil

Tiina Peil (kuni 1987 Tiina Tarand; sündinud 17. aprillil 1967 Tallinnas) on eesti geograaf.
Ta on lõpetanud Tallinna 43. Keskkooli 1985. aastal ja Tartu Ülikooli 1990. aastal geograafina, seejärel õppis ja töötas Rootsis ja Norras. 
Ta kaitses 1999. aastal Stockholmi Ülikooli inimgeograafia õppetoolis oma väitekirja "Islescapes. Estonian small islands and islanders through three centuries" ("Saarte maastikud. Eesti väikesaared ja saarlased kolme sajandi vältel") ja sai doktorikraadi.
Ta töötab Tallinna Ülikoolis vanemteadurina.
Teadustöö.
Ta eriala on ajalooline geograafia. Ta on uurinud ja kirjeldanud pärandkultuuri Eesti väikesaartel.
Ananassiekspress

"Ananassiekspress" (originaalpealkirjaga "Pineapple Express") on 2008. aastal valminud USA märulikomöödia, mille on lavastanud David Gordon Green ning mille peaosades on Seth Rogen ja James Franco. Franco oli selle rolli eest nomineeritud parima meesnäitlejaKuldgloobusele.
Sisu.
Dale Denton (Seth Rogen) on 25-aastane kohtutäitur, kelle päevad mööduvad kanepit suitsetades. Ühel päeval näeb ta narkoparun Ted Jonesile (Gary Cole) kohtukutse viimisel pealt, kuidas too koos oma tüdruksõbra, korrumpeerunud naispolitseiniku Carol Brazieriga (Rosie Perez) mõrva sooritavad. Dale satub paanikasse ja põgeneb, jättes seejuures sündmuskohale maha "Ananassiekspressi" koni, mis on uus haruldane kanepisort ja mida kasvatab ainult Jones ise. Jones teab, et on seda müünud ainult ühele levitajale, Redile (Danny McBride), kes omakorda on seda ainult Dentoni narkodiilerile Saul Silverile (James Franco) edasi müünud. Seega jõuab Jones peagi Dentoni jälgedele ja viimane ei oska muud teha kui koos Silveriga elu eest põgeneda.
Tarmo Neemelo

Tarmo Neemelo (sündinud 10. veebruaril 1982 Paides) on Eesti jalgpallur (ründaja). 
Ta mängib Meistriliiga klubis Paide Linnameeskond.
Klubikarjäär.
Kevadhooajal 2009 kuulus Belgia klubi SV Zulte Waregem ridadesse, kuid ei löönud 11 liigakohtumises ühtegi väravat.
2009. aastal siirdus ta FC Levadiasse.
2011. aastal liitus ta Nõmme Kaljuga.
Statistika.
"Statistika uuendatud seisuga 21. september 2014"
Koondisekarjäär.
Aastatel 2005–2007 mängis Eesti koondises 20 korda, lõi ühe värava, mis võitis ka Hõbepalli. 2012. aastal mängis veel kaks mängu.
Brutus Rohekilp

Brutus oli legendaarne brittide kuningas, Ebraucuse poeg.
Ta oli ainus Ebraucuse poeg, kes jäi Britanniasse ja päris isa kuningriigi. Ta valitses kaksteist aastat ja talle järgnes tema poeg Leil.
Leil (brittide kuningas)

Leil oli legendaarne brittide kuningas, Brutus Rohekilbi poeg.
Ta valitses kakskümmend viis aastat.
Tema valitsemisajal ehitas Saalomon Jeruusalemma templi ja Silvius Epitus oli Alba Longa kuningas.
Thomas Youngblood

Thomas Youngblood (sündinud 29. mail 1974) on Ameerika Ühendriikide kitarrist, kes mängib sümfoonilise "power metal"'i ansamblis Kamelot. Ta alustas kitarri mängimist 17-aastaselt ja 1991. aastal asutas koos Richard Warneriga Kameloti. Pärast Warneri lahkumist kirjutavad Kameloti laulusõnu peamiselt Thomas ja Roy Khan. 
Ta on abielus sopranlaulja Mari Youngbloodiga, kes on mõnel Kameloti albumil samuti kaasa teinud. Neil on tütar Annelise, kelle hääl kõlab Kameloti loos "Soul Society" (albumil "The Black Halo").
Ghost Opera

"Ghost Opera" on Kameloti kaheksas stuudioalbum. See ilmus 2007. aastal SPV GmbH/Steamhammer Recordsi poolt 1. juunil Saksamaal, 4. juunil mujal Euroopas ja 5. juunil Ameerika Ühendriikides. See on esimene Kameloti stuudioalbum koos klahvpillimängija Oliver Palotaiga.
Lugudele "Ghost Opera", "The Human Stain", "Rule the World" ja "Love You to Death" on tehtud ka muusikavideod.
2009. aasta kevadel ilmus "Ghost Opera" koos "The Black Haloga" ka vinüülil.
Laulude nimekiri.
Limiteeritud väljaande versioon sisaldab lisalugu: 
12. "The Pendulous Fall" – 4:00
Jaapani versioon sisaldab lisalugu:
12. "Season's End" – 3:32
"Ghost Opera: The Second Coming".
2008. aastal ilmus "Ghost Opera" uusversioon pealkirjaga "Ghost Opera: The Second Coming". See ilmus 28. märtsil Saksamaal, 31. märtsil teistes Euroopa riikides ning 8. aprillil Ameerika Ühendriikides ja Kanadas. Album anti välja topeltplaadina, millest esimene sisaldas "Ghost Opera" esmaversiooni koos videotega lugudele "The Human Stain" ja "Memento Mori", mis olid filmitud Belgradis, Serbias. Teine plaat sisaldas 10 kontsertsalvestist, kolme lisalugu albumitelt "Ghost Opera" ja "The Black Halo" ja loo "Rule the World" remiksi.
Claes Oldenburg

 
Claes Oldenburg (täisnimi Claes Thure Oldenburg; 28. jaanuar 1929 Stockholm – 18. juuli 2022 New York) oli rootsi päritolu USA skulptor, popkunsti esindaja.
Ennekõike on Oldenburg tuntud avaliku kunsti installatsioonide poolest, mis on tüüpiliselt suured replikad (pehmetest) igapäevaasjadest. 
Elukäik.
Claes Oldenburg sündis 1929. aastal Rootsi diplomaadi peres. 1936. aastal kolis pere USA-sse: esialgu New Yorki, hiljem Chicagosse, kus ta lõpetas kooli. Aastatel 1946–1950 õppis Oldenburg Yale'i Ülikoolis kirjandust ja kunsti. Chicagosse naasnult õppis ta 1954. aastani kunstiinstituudis direktor Paul Wieghardti käe all. 1953. aastal sai ta naturalisatsiooni korras USA kodakondsuse. 
Kunstnikukarjääri alguses töötas Oldenburg Chicago uudisteagentuuris. 1953. aastal avas ta oma stuudio. Esimesed teosed, viis eset koguhinnaga 25 dollarit, müüs Oldenburg kunstilaadal Chicagos 57. tänaval. 1956. aastal kolis ta tagasi New Yorki, kus kohtus selliste kunstnikega nagu Jim Dine, Red Grooms ja Allan Kaprow. Neilt sai ta teatraalseid alternatiivseid ja abstraktseid ekspressionismi mõjutusi, mis said mõjutavaks tema loomingus.
Kunst ja looming.
Meeldejäävaim osa Oldenburgi loomingust on kolossaalsed skulptuurid. Hoolimata tööde suurusest on neil suhtluslik omadus. Üks sellise interaktiivsuse näidetest on n-ö pehme huulepulga kuju, mis kukuks kokku, kui sellesse pidevalt õhku juurde ei pumbataks. 1974. aastal disainiti see ümber alumiiniumi ja algselt Caterpillari ratastel olnud kuju pandi vertikaalselt tankiroomikutele. Esialgu oli kuju paigutatud Beincke Plazale Yale'i, hiljem viidi Morse'i Kolledži kohtuaeda.
Mitmeid Oldenburgi gigantseid maalähedasi objekte salati maha ja naeruvääristati, kuid hakati aja möödudes võtma naljakatena ja osana avalikust kunstist. 1960. aastatel osales ta mitmes popkunsti liikumises ja tegeles nn "happening"-kunstiga, mis oli tolleaegne "performance-"kunsti üks tugevamaid voolusid. Enda loomingule andis ta nimeks Ray Gun Theatre. Tema esimene abikaasa (1960–1970) Pat Muschinski, kes aitas tal õmmelda pehmeid skulptuure, oli sage esineja tema "performance-"kunstis. Oldenburgi jultunud, tihti humoorikas lähenemine kunstile andis valdavalt tundlikule kunstile loomuse tegelda sellega kui taasleitud ekspressionismiga. Kõigepealt leidis Oldenburg niši kunstielus ja sai alles siis selle najal kuulsaks ning kuulsus kestab tänapäevani. Alates 1976. aastast teeb Oldenburg koostööd hollandi-ameerika popkunstniku Coosje van Bruggeniga. Nad abiellusid 1977. aastal.
Odessa laht

Odessa laht (vene keeles "Одесский залив") on laht Musta mere loodeosas. Selle lahe rannikul paikneb Odessa linn. 
Odessa lahe põhjapoolsem punkt on Severnõi-Odesski neem, lõunapoolsem punkt on Lanžeroni neem.
EVL

EVL on mitmetähenduslik lühend:
EvL on lühend tänavakunstnik Edward von Lõnguse pseudonüümist.
Neurotransmitter

Neurotransmitter ehk neuromediaator ehk virgatsaine ehk ülekandeaine (ka "aju kemikaal", ladina keeles "neurotransmittor") on looduslikult kehasisene bioloogiliselt aktiivne keemiline aine, mis sünteesitakse neuronis vastavate ensüümide poolt ja mis vabastatuna vahendab närvirakkude vahelist keemilist neurotransmissiooni närvisüsteemis.
Neurotransmitter võib erituda näiteks sünapsis või erinevatest närvilõpmetest ja võetakse vastu sihtrakku (nt presünaptilisse neuronisse) ning aktiveeritakse ja/või inhibeeritakse teise neuroni (näiteks postsünatilise neuroni) retseptorite poolt.
Täpsemalt öeldes toimub ühe närviraku presünaptilises (inglise "pre-synaptic") osas vesiikulitesse pakitud keemilise aine (neurotransmitteri) transport läbi sünaptilise pilu (inglise "synaptic cleft") postsünaptilisse ossa, seostudes seal teise raku membraani ligandi mõjul avanevate ioonkanalitega (inglise k "ligand-gated ion channels").
Täpne endogeensete virgatsainete definitsioon seni puudub, kuna neurotransmitteriteks võivad olla keemiliselt struktuurilt suhteliselt erinevad ained, erinev on neil ka biokeemia, ja samad ained võivad mujal kehas omada ka muid funktsioone. Virgatsained võivad toimida nii vastavate retseptorite aktiveerijate kui inhibeerijatena. Lisaks võivad virgatsained avaldada toimet ka sihtrakkudele.
Levinuimad virgatsained: 
Neurotransmitterid on kantud kehtivasse inimese tsütoloogia ja histoloogia standardsõnavarasse "Terminologia Histologica".
Leopold Neeme

Leopold-Aleksander Neeme (kuni 12. august 1940 Leopold Nielaender (ka Nielender või Nieländer); 18. august (vkj)/ 31. august 1910 Tallinn – 25. september 1985 Tallinn) oli eesti poksija.
Ta poksis aastatel 1928–1948. Poksimist alustas ta spordiklubis Tallinna Sport, tema treener oli Nigul Maatsoo. Ta oli vasakukäeline poksija.
Ta oli kuuekordne Eesti meister kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) aastatel 1931–1935 ja 1937 ning sai kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) Eesti NSV meistrivõistlustel 2. koha 1945. aastal ja 3. koha 1948. aastal.
Ta osales kolm korda korda Eesti-Soome maavõistlusel, võitis oma kohtumise 1931 ja 1932 ning kaotas oma kohtumise 1934. aastal.
Ta osales 1934. aasta Euroopa meistrivõistlustel Budapestis, kuid kaotas kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) veerandfinaalis vastasele punktidega.
Õige mehe koda

"Õige mehe koda" on Karl Ristikivi Tallinna triloogia teine raamat. Romaani esmatrükk ilmus 1940. aastal pealkirjaga "Võõras majas", sest Nõukogude okupatsioonivõim pidas Ristikivi pealkirja liiga piibellikuks. Saksa okupatsiooni ajal ilmunud teise trüki ja edasiste trükkide pealkiri on "Õige mehe koda".
1950. aastal ilmus raamat Rootsis kirjastuses Orto, 1984. aastal kirjastuses Eesti Raamat ja 2008. aastal kirjastuses Pegasus.
Karl Ristikivi hindas seda teost oma varase loomingu seast kõige enam.
Sisu.
Teose peamisteks teemadeks on inimese muutumine võõra keskkonnaga kohanemisel ja rikastumisel ning linnastumise käigus kohtuvate ühiskonnaklasside ja erineva taustaga perekondade suhted.
Lugu saab alguse enne Eesti iseseisvumist. Orb Jakob Kadarik kasvab üles Tallinnas rikka sakslasest kaubamajaomaniku juures. Jakob häbeneb oma talupoja-päritolu ja püüab elus igati edasi jõuda. Tegu on terve Jakobi perekonna looga – tema ema, poolvenna, äia, naise, kuue lapse ja varem linna kolinud sugulaste looga.
Tasuks ustava teenistuse, tagasihoidlikkuse ja äritaibu eest lubab kaupmees Jakobil abielluda ühega tema tütardest, kes muidu vanatüdrukuks oleks jäänud. Kaupmehe teisele tütrele on lubatud märksa suurem kaasavara ja Jakob abiellub hoopis temaga. Aastakümned hiljem, iseseisvas Eestis, on Jakobi elu väliselt hiilgav: ta on kaubamaja omanik ja saksa kaupmeeste asemele tulnud eesti ärieliidi liige. Tegelikult tahab aga õnn käest libiseda. Ta naine ei ole talle andestanud ahnet manöövrit, mille tagajärjel Jakob ta õe asemel temaga abiellus, ning pole Jakobit armastanudki. Seejärel hakkab äri halvasti minema. 
Pärast Jakobi naise surma leiavad Jakobi lapsed ema päeviku, saavad teada inetu tõe ta abielu kohta ning võõranduvad seejärel isast. Jakobi kaubamaja põleb maha ja Jakobit ennast süüdistatakse süütamises eesmärgiga saada kindlustusraha. Üks ta poeg teeb enesetapu.
Valgus (täpsustus)

Valgus võib tähendada mitut:
Lämmastikusidumine

Lämmastikusidumine (ka lämmastiku sidumine, lämmastiku fikseerimine, lämmastiku seondamine) on keemiline protsess, mille tagajärjel atmosfääri suhteliselt inertne molekulaarne lämmastik (N2) muundatakse redutseeritud (näiteks ammoniaak) või oksüdeeritud (näiteks nitraat) vormiks.
Lämmastikusidumine toimub looduses peamiselt mikroorganismide (näiteks tsüano- ja asotobakterid), UV-kiirguse ja välgu kaasabil. Bioloogilise dilämmastiku muundamise saadus on ammoniaak. Abioloogilisel teel tekivad lämmastikoksiidid. Õhu lämmastikku seotakse ka inimtegevuse tagajärjel (ammoniaagi tööstuslik tootmine Haberi-Boschi protsessi abil) ja tahtmatult mitmesuguste põlemisprotsesside (näiteks automootor) teel.
Lämmastikusidumine on vajalik elu kestmiseks. Kõik biosfääri bioloogilised organismid vajavad elutegevuseks lämmastikku, kuna väga paljud asendamatud biomolekulid sisaldavad seda oma koostises. Lämmastik on üks neljast tähtsamast keemilisest elemendist, millest koosnevad elus rakkude molekulid, st moodustub elu. Olgugi et suur osa atmosfäärist koosneb lämmastikumolekulidest, pole need oma väga tugevast kolmiksidemest põhjustatud keemilise inertsuse tõttu enamikule elusorganismidele kättesaadavad. Kuigi lämmastikoksiide tekib ka eluta looduse protsessides välguenergia ja UV-kiirguse abil, on bioloogiline lämmastikusidumine väga oluline protsess. Suurem osa biosfääris vajaminevast lämmastikust seotakse bioloogilisel teel.
Biokeemiline olemus.
Tüüpiline lämmastikusidumise keemiline reaktsioon, mida viivad läbi mikroorganismid nitrogenaasi vahendusel, on järgmine:
N2 + 6H + energia → 2NH3
Tööstuslik lämmastikusidumine (Haberi-Boschi protsess) nõuab üsna kõrget temperatuuri ja rõhku, st eritingimusi, mille loomiseks kulub palju energiat. Bioloogilise lämmastikusidumise puhul teostab nitrogenaas sedavõrd efektiivselt katalüüsi, et reaktsioon toimub hariliku temperatuuri ja rõhuga mitmete vaheetappide kaupa, kasutades üksnes ATP-molekulide energiat. Ühe lämmastikumolekuli katalüüsireaktsiooniks kulub samuti rohkelt energiat: 16 ATP-molekuli, 16 veemolekuli, 8 elektroni ja 8 prootonit. Reaktsiooni saaduseks on 2 ammoniaagimolekuli, vesinikumolekul, 16 ATP-molekuli ja 16 fosfaatiooni. Teadaolevalt on kõikidel bioloogilistel lämmastikusidujatel samasuguse ehitusega ensüüm: nitrogenaas. 
Nitrogenaasikompleks on tundlik hapnikumolekuli (O2) inaktiveerivale mõjule. Näiteks kaunviljad, mille juurtes olevate mügarbakterite abil toimub lämmastiku sidumine, hoiavad oma juuremügarikes hapnikumolekulide väga väikest kontsentratsiooni, sidudes need leghemoglobiiniga (hemoglobiiniga sarnane hapnikku siduv valk).
M3/M5 Stuart

M3/M5 Stuart (M3/M5 General Stuart) on Ameerika Ühendriikides Teise maailmasõja ajal kõige massilisemalt toodetud kergetank. Tank kujutas endast parandatud varianti kergetankist M2A4. Masin töötati välja ning oli tootmises firmades American Car and Foundry ja Cadillac Car Division (mis oli General Motorsi filiaal). Aastatel 1941–1944 toodeti kokku 22 743 tanki. Nime "Stuart" sai ta inglastelt Ameerika Ühendriikide kodusõja kindrali J.E.B. Stuart järgi, ning seda kasutati mõlemal kergetankil. Ameerika Ühendriikide armees tunti masinat aga ainult ametliku nimetuse Kergetank M3 ja Kergetank M5 järgi.
Modifikatsioonid.
Suurbritannia armee tarbeks olid kasutusel teised tähised:
Bulgaaria Sotsialistlik Partei

Bulgaaria Sotsialistlik Partei (bulgaaria Българска социалистическа партия; BSP) on erakond Bulgaarias, Bulgaaria Kommunistliku Partei õigusjärglane. See moodustati aastal 1990, kui kommunistlik partei loobus marksismist-leninismist. Kõige suurem toetus on parteil maapiirkondades.
Partei kuulub valimisliitu Koalitsioon Bulgaaria Eest, mis sai 2001. aasta parlamendivalimistel 48 kohta Rahvuskogus ("Narodno Sabranie") 240 kohast (partei kogus 17,1% häältest). 2005. aasta parlamendivalimistel sai koalitsioon Bulgaaria eest, kuhu kuulus ka Bulgaaria Sotsialistlik Partei, 82 kohta. 2017. aasta parlamendivalimistel sai partei 80 kohta.
Chandrika Kumaratunga

Chandrika Bandaranaike Kumaratunga (singali චන්ද්‍රිකා බණ්ඩාරනායක කුමාරතුංග, tamili சந்திரிகா பண்டாரநாயக்க குமாரதுங்க; sündinud 29. juunil 1945) on Sri Lanka poliitik. 12. novembrist 1994 kuni 19. novembrini 2005 oli ta Sri Lanka president. Ta on ainuke Sri Lanka naispresident.
Chandrika Kumaratunga isa Solomon Bandaranaike oli riigi peaminister aastatel 1956–1959 ehk kuni ta tapeti. Pärast seda sai Chandrika Kumaratunga ema Sirimavo Bandaranaike maailma esimeseks naispeaministriks.
Chandrika Kumaratunga on lõpetanud Pariisi Ülikooli politoloogina.
Chandrika Kumaratunga kuulub oma isa asutatud Sri Lanka Vabadusparteisse (Sri Lanka Freedom Party) ning on poliitilise alliansi United People's Freedom Alliance esimees.
Enne presidendiks saamist 1994. aastal oli ta lühikest aega ka Sri Lanka peaminister.
Singapuri vapp

Singapuri vapp on Singapuri Vabariigi riigivapp.
Vapp võeti kasutusele aastal 1959.
Vapikilpi hoiavad lõvi ja tiiger, kes on pärit Suurbritannia ja Malaisia vapilt ning viitavad suhetele nende riikidega. Kilbil on riigilipult pärit kuusirp ja viis tähte.
Kilbi all on sinine lint malaikeelse rahvusliku deviisiga "Majulah Singapura" ('Edasi, Singapur').
Nukitsamees

"Nukitsamees" on Oskar Lutsu lastejutt, mis ilmus 1920. aastal.
Loo Nõukogude perioodil ilmunud trükkidest oli osa repliike välja jäetud (metsamoori suu läbi kõlav vihje sotsiaaldemokraatidele, kes nõuavad sarnaselt Kustiga lühemat tööpäeva) ning selle lõpp oli ümberkirjutatud (viide köstrile, kes paneb Nukitsamehele nime).
Teost on seni illustreerinud neli kunstnikku: 1945. aastal Richard Kaljo, 1957. aasta trüki pildid pärinevad Vive Tollilt, 1973. aasta trüki illustreeris Edgar Valter ja 2007. aasta trüki Epp Marguste.
Sisu.
"Nukitsamees" on lugu sellest, kuidas Kusti ja Iti metsas marjul olles ära eksivad. Metsamoor leiab lapsed ja viib nad endale koju ja paneb tööle: Kusti ja Iti peavad sigu toitma, hagu ja vett tassima, peenraid rohima ja väikest Nukitsameest hoidma. Metsamoori majakeses elavad veel ta pojad Mõhk ja Tölpa ning vanaätt.
Kustil ja Itil õnnestub metsamajast põgeneda, kui väike linnuke toob Kustile teate selle kohta, et Mõhk ja Tölpa on leidnud rahapaja ning ilmselt tõttab kollipere üheskoos seda ära tooma, nii et lapsed jäävad omapäi. Nii lähebki ning Nukitsamees võetakse kaasa kodukülla. Kusti ja Iti vanemad harjuvad Nukitsamehega tasapisi, kuid mehike on esialgu väga kasvatamatu ja teeb koledaid tempe. Väike metsaelanik aga harjub uue eluga, ta saab nimeks Ants ja läheb koos teiste lastega kooli.
Dramatiseeringud.
"Nukitsamehe" ainetel on lavastatud kaks filmi ja mitu teatritükki. Omakorda Olav Ehala muusikalis "Nukitsamees" on kasutatud valdavalt sama muusikat, mille helilooja kirjutas filmile "Nukitsamees".
Nukitsamees (täpsustus)

Nukitsamees on tegelane Oskar Lutsu samanimelises lastejutus.
Parkimine

Parkimine on sõiduki ettekavatsetud seismajätmine kauemaks, kui on tarvis sõitjate peale- või mahaminekuks või veose laadimiseks.
Kui jääte ettekavatsetult seisma, siis Te kas peatute või pargite. Peatumisel ja parkimisel on erinev eesmärk. Peatumine on alati seotud sõitjate või veosega. Üldjuhul võtab peatumine vähe aega (paar minutit), parkimine aga võib kesta tunde. Ent see ei ole alati nii. Näiteks, kui Te veate mikrobussiga mööblit ja peatusite, et see maha laadida, võib peatumine kesta ka pool tundi. Teiselt poolt, kui Te olete liikumise lõpetanud, et korraks telefoniga rääkida, kestab parkimine vaid paar minutit.
Tiheda asustusega aladel, näiteks linnades, on parkimiseks ettenähtud ühisruumi kasutus tasuline.
Linnaruumi paremaks kasutamiseks ehitatakse tänapäeval mitmekordseid parkimismaju.
Kaasaegsed parkimishooned kasutavad automatiseeritud parikimissüsteeme[:en], millega saab asetada autod mitmele korrusele võimalikult vähese ruumi- ja pindalanõudlusega. Selle tagajärjel kaob ära vajadus täiendavateks majasisesteks autoteedeks mille kaudu autosid liigutada, võimaldades seeläbi suurema arvu autode parkimist. Niisugused parkimissüsteemid on väga levinud Jaapanis.
Ajalooline Ajakiri

Ajalooline Ajakiri on Eestis ilmuv eelretsenseeritav akadeemiline ajakiri, mis ilmub Tartu Ülikooli ajaloo ja arheoloogia instituudi juures. Ajakirja kirjastaja on alates 2013. aastast Tartu Ülikooli Kirjastus.
Selles avaldatakse eesti- ja ingliskeelseid ajalooteemalisi artikleid, retsensioone ja ülevaateid. Eelistatud on Läänemere regiooniga seotud teemad.
Ajalugu.
Ajaloolist Ajakirja hakkas 1922. aastal välja andma Akadeemiline Ajalooselts (AAS). Kuni 1940. aastani ilmus seda 74 numbrit, tavaliselt neli aastas. Vaid viimasel aastal jõuti välja anda kaks. Temaatika oli suhteliselt Eesti-keskne, eriti suurt tähelepanu pöörati Rootsi ajale. Samas ilmus ka üldajaloolisi ülevaateid, tõlkeartikleid ja ajaloofilosoofilisi esseesid. Artiklid olid enamasti eesti või saksa keeles, resümeed prantsuse ja inglise keeles. Ajakirja peatoimetajaks oli esialgu Hans Kruus (1932–1936), hiljem Peeter Tarvel.
Nõukogude võimu ajal Ajaloolise Ajakirja tegevus lõpetati ja välja andma asuti Ajaloo Ajakirja, mida ilmus 1941. aastal kolm numbrit. See oli tunduvalt õhem ja püüdis juurutada nõukogulikku ajalookirjutust: rõhutati klassivõitlust ja stalinistlikke seisukohti. Saksa okupatsioon katkestas aga ka selle väljaandmise ja pärast sõda Eestis kohalikku ajalooajakirja enam ei loodudki.
Alles 1988. aastal hakkas Tartu Ülikooli ajaloolaste initsiatiivil ilmuma ajalooajakiri Kleio, mis luges end Ajaloolise Ajakirja mantlipärijaks. Selle ilmumine polnud väga reeglipärane, esialgu ilmus see vaid korra aastas, hiljem aga neli numbrit aastas. 1997. aastani anti seda välja 22 numbrit.
1998. aastal hakkas taas ilmuma Ajalooline Ajakiri, mida andis välja seni Kleiot üllitanud toimetus. Nimemuutust põhjendati traditsioonide taastamisega. Esimene number kandis 100. järjekorranumbrit, seega arvestati selle sisse ka Ajaloo Ajakiri ja Kleio. Nagu Kleiolgi, oli selle peatoimetajaks Aadu Must (1998–2002). Ajakiri ilmus endiselt kvartaliajakirjana, kuid 2002. aastal lõppes ajutiselt selle ilmumine.
2007. aastal alustas uus toimetus, mida juhtis Pärtel Piirimäe (2007–2019), taas Ajaloolise Ajakirja väljaandmist. 2007. aastal ilmus neli numbrit (üks topeltnumbrina) ja 2008. aastal kolm (samuti üks topeltnumber). Alates aastast 2019 on Ajaloolise ajakirja peatoimetaja Janet Laidla.
Toimetuskolleegium.
Ajakiri on rahvusvahelise toimetuskolleegiumiga, kuhu kuuluvad ajaloolased Tartu Ülikoolist, Ameerika Ühendriikidest, Rootsist, Saksamaalt ja Kanadast. Toimetuskolleegiumi liikmeteks on 2025. aasta seisuga:
Juukselakk (film 2007)

"Juukselakk" (originaalpealkiri "Hairspray") on 2007. aastal linastunud Ameerika Ühendriikide muusikalfilm, mis põhineb Broadway lavastusel (2002) ning muusikali aluseks on 1988. aastal valminud samanimeline film.
Sisu.
Filmi tegevus toimub 1962. aastal Baltimore'i linnas, kus ülekaaluline teismeline Tracy Turnblad (Nikki Blonsky) soovib saada kuulsaks tantsijaks populaarses telesaates "The Corny Collins Show" ja et saate tähtesineja Link Larkin (Zac Efron) teda märkaks. Asjaolude kokkulangemisel õnnestubki Tracyl saatesse pääseda ja ta saab üleöö kuulsaks. 
Tracy saab peagi aru, et kulisside taga toimuv pole üldse nii ilus, kui televaatajaile tundub. Toimub rassiline diskrimineerimine ja mustanahalisi tantsijaid soovitakse saatest välja tõrjuda, mis telejaama juhatajal Velmal (Michelle Pfeiffer) lõpuks õnnestub. Mustanahalised otsustavad selle peale tänavale protestima minna ja Tracy koos oma ema Ednaga (John Travolta) marsib nendega koos. Politseinikud tulevad protesti lõpetama ja Tracyst saab tagaotsitav. 
Järgmisel päeval toimub aga iga-aastane võistlus "Miss Juukselakk", kus ka Tracy osaleda tahab. Ta teab, et politseinikud tulevad teda sinna otsima, ja ta peab leidma võimaluse märkamatult stuudiosse pääseda. Sõprade abiga tal see ka õnnestub ja hetk enne võitja väljakuulutamist ilmub ta lavale. Link tuleb temaga tantsima ja kutsub ka mustanahalise noore Ineze lavale. Seejärel loetakse hääled uuesti kokku ning võitjaks osutub Inez, kellest saab "The Corny Collins Show" peatantsija, mis tähendab, et mustanahalised saavad jälle saates osaleda.
Rud Hud Hudibras

Rud Hud Hudibras oli müütiline brittide kuningas, Leili poeg.
Ta valitses 39 aastat ja lõpetas oma isa valitsemisajal alanud kodusõja. Ta asutas Kaerreinti (Canterbury), Kaergueniti (Winchesteri) ja Paladur Castle'i (Shaftesbury).
Tema kaasaegne oli Alba Longa kuningas Capys.
Bladud

Bladud oli müütiline brittide kuningas, Rud Hud Hudibrasi poeg.
Ta valitses kakskümmend aastat.
Leir

Leir oli müütiline brittide kuningas, Bladudi poeg.
Ta valitses kuuskümmend aastat.
Ta on William Shakespeare'i näidendi "Kuningas Lear" nimitegelane.
Cordelia

Cordelia oli müütiline brittide kuninganna, Leiri noorim tütar.
Leir jättis ta kuningriigi jagamisel pärandusest ilma ja ta abiellus frankide kuninga Aganippusega. Hiljem, olles oma vanemate tütarde poolt kukutatud, põgenes Leir tema juurde Galliasse ja ta vallutas Britannia tagasi, mille järel Leir valitses veel kolm aastat.
Pärast Leiri ja Aganippuse surma valiti ta brittide kuningannaks. Ta valitses viis aastat, kuni langes oma tütrepoegade kätte vangi ja sooritas enesetapu.
Cunedagius

Cunedagius oli müütiline brittide kuningas, Leiri tütre Regani poeg.
Ta kukutas koos Marganusega Cordelia ja valitses Britannia lõunaosa kaks aastat. Võitnud seejärel lahingus Marganust, valitses ta kogu Britannias 33 aastat.
Tema valitsemisajal asutasid Romulus ja Remus Rooma linna.
Rivallo

Rivallo oli müütiline brittide kuningas, Cunedagiuse poeg.
Monmouthi Geoffrey kirjeldas teda kui noort ja rahulikku kuningat, kes valitses oma riiki hästi, kuid kelle valitsusajal tabas maad kolmepäevane verevihm, laastav katk ja hiigelsuur kärbseparv.
Järgmine kuningas Gurgustius oli tema poeg.
Sisillius I

Sisillius I oli müütiline brittide kuningas.
Tema poeg oli Kimarcus.
Jago (brittide kuningas)

Jago oli müütiline brittide kuningas.
Tema onu oli Gurgustius, kelle poja Sisillius I järel Jago kuningaks sai. Jago järel sai kuningaks Sisilliuse poeg Kimarcus.
Gorboduc

Gorboduc oli müütiline brittide kuningas. Ta oli abielus Judoniga.
Tema valitsemisaja lõpul algas kodusõda tema poegade Ferrexi ja Porrexi vahel.
Ferrex

Ferrex oli müütiline brittide kuningas, Gorboduci ja Judoni poeg.
Ta langes kodusõjas oma venna Porrexi vastu.
Porrex I

Porrex I oli Monmouthi Geoffrey järgi müütiline brittide kuningas, Gorboduci ja Judoni poeg.
Ta võitis kodusõjas oma venna Ferrexi, kuid tapeti kättemaksuks oma ema Judoni poolt.
Dunvallo Molmutius

Dunvallo Molmutius oli müütiline brittide kuningas, Cornwalli kuninga Cloteni poeg.
Cornwalli kuningana lõpetas ta pärast Porrexi surma alanud kodusõja, ühendas kogu Britannia oma võimu alla ja valitses 40 aastat. Pärast tema sõda algas kodusõda tema poegade Belinuse ja Brenniuse vahel.
Gurguit Barbtruc

Gurguit Barbtruc oli müütiline brittide kuningas, Belinuse poeg.
Tema valitsemisaeg oli rahulik. Ta lubas Hispaaniast põgenenud basclensidel (iirlastel) Partholóni juhtimisel asuda seni asustamata Iirimaale.
Guithelin

Guithelin oli müütiline brittide kuningas.
Ta oli abielus Marciaga.
Marcia

Marcia oli müütiline brittide kuninganna.
Ta oli Guithelini naine ja Sisillius II ema. Kuna Guithelini surma ajal oli Sisillius vaid seitse aastat vana, valitses Marcia tema eest.
Jago

Jago (originaalis Iago) on tegelane William Shakespeare'i näidendis "Othello".
Ta on näidendi peamine antagonist, nimitegelase Othello lipnik, kes paneb Othello uskuma, et tolle armastatul Desdemonal on afäär leitnant Cassioga.
Morvidus

Morvidus oli müütiline brittide kuningas 341 eKr–336 eKr, Daniuse ja tema armukese Tanguesteaia ebaseaduslik poeg.
Morvidus hukkus võitluses draakoniga. Tema viis poega said üksteise järel kuningateks.
Archgallo

Archgallo oli müütiline brittide kuningas 330 eKr–311 eKr, Morviduse poeg ja Gorbonianuse vend.
Hiljem said kuningateks ka tema pojad Marganus II ja Enniaunus.
Karl Raudsepp

 
Karl Raudsepp (26. märts 1908 Puurmani – 18. juuni 1992 Toronto) oli eesti vaimulik, Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku piiskop.
Sündis Puurmanis, kus ta isa Jaan Raudsepp oli tööline krahv Ernst Manteuffeli mõisas. Ema nimi oli Liisa Grüner ja mõlemad vanemad olid pärit Sangastest Valgamaalt. Lapsepõlves viibis Karl peamiselt Kaasikutaguse külas Jõgeva lähedal, kus ta isa oli mõisa metsavaht ja talumees Lõokese metsavahitalus. Talu pärijaks sai vanem vend Aleksander, kes elas seal oma naise ja tütrega kuni küüditamiseni 1944. aasta lõpul. Aleksander oli Omakaitse liige ja talle määrati Nõukogude võimu poolt 20 aastat sunnitööd Norilski laagris, kus ta suri 29. oktoobril 1949 teadmata põhjustel. 
Karl alustas kooliteed üheksa-aastaselt Jõgeval ja kirjutas oma mälestustes, et tundis kutset pastoriks saada juba kaheteistaastaselt. 
Lõpetas 1928. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi ning õppis aastatel 1928–1932 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Kohustusliku aastase ajateenistuse teenis ta Ratsarügemendis. Prooviaastal teenis Pärnu Eliisabeti koguduses ja j16. juulil 1933 ordineeriti Karl Raudsepp Tallinna toomkirikus Häädemeeste-Tahkuranna koguduse õpetajaks.
Ta oli aastatel 1933–1935 esimene eesti soost kirikuõpetaja Häädemeeste Miikaeli koguduses. Sealt siirdus Vändrasse, kus teenis 1935–1944 Vändra Martini kogudust, olles ühtlasi sealses gümnaasiumis usuõpetaja.
Põgenes 1944. aastal koos abikaasa Elleni (Männik), laste Jaani (s 1939), Anne (s 1941) ja Ennu (s 1944) ning naise kasuema Miina Feldmanniga Saksamaale. Esimese aasta võõrsil rändasid nad läbi Sudeedimaa ja Tüüringi, enne kui leidsid 1945. aastal koha Bad Mergentheimi ja Geislingeni põgenikelaagrites. Geislingenis valiti ta laagri rahvuskomitee juhatusse, kus oli esimehe Voldemar Pätsi asetäitja. Seejärel töötas ta Münchenis ja oli Luterliku Maailmaliidu teenistuses.
Detsembris 1948 siirdus perekonnaga Kanadasse, kus Kanada luteri kirik andis talle ülesande asutada põgenikekeskustes eesti kogudusi. Ajavahemikus 1948–1953 jõudis Kanadasse umbes 14 000 eestlast ja sel perioodil asutas Karl Raudsepp kaheksa eesti kogudust Vancouveris, Torontos, Montréalis ja mujal. Hilissügisel 1949 pidas ta jutluse Montréalis ja seda loetakse sealse Jaani koguduse sünniks. Montréali Jaani koguduse õpetajana töötas ta kokku 28 aastat. 1951. aastal sündis peres poeg Karl Johannes.
Kevadel 1973 valiti Karl Raudsepp Kanada praostiks ja märtsis 1977 pühitseti Stockholmis Põhja-Ameerika piiskopiks. 
1982. aastal avaldas Torontos raamatu “Ristiga märgitud”, 1988. aastal monograafia “Rudolf Kallas” ja 1990. aastal “Arthur Võõbus”. 1989. aastal sai temast ajakirja Eesti Kirik vastutav toimetaja. Filmirežissöör ja stsenarist Karl R. Hearne on Raudsepa lapselaps.
Karl Raudsepp suri 18. juunil 1992 Torontos.
Pavel Dubovik

Pavel Dubovik (29. juunil 1944 Viciebski oblast Valgevene NSV – 11. oktoober 2022 Jõhvi) oli Eesti poksija. 
Ta poksis aastatel 1960–1972, tema treener oli Hans Kaiva. Ta pidas 230 kohtumist ja võitis neist 204. 
Dubovik oli II keskkaalus (kuni 75 kg) Eesti NSV meister (1963) ja poolraskekaalus (kuni 81 kg) viiekordne Eesti NSV meister (1965 ja 1968–1971). Ta osales 1963–1969 viis korda Eesti NSV – Soome maavõistlustel ning võitis kõik oma viis kohtumist.
Andesitoid

Andesitoid on vulkaaniline kivim, mida võib välimuse järgi pidada andesiidiks.
Termin on kasutusel rahvusvahelise geoloogiaühingu tardkivimite süstemaatika alakomisjoni ("Subcommission on the Systematics of Igneous Rocks") poolt välja töötatud tardkivimite klassifikatsioonis. Seda soovitatakse kasutada väligeoloogilise nimetusena andesiidisarnase vulkaanilise kivimi esmasel määramisel. 
Asja idee on selles, et kuna andesiiti defineeritakse tema keemilise koostise alusel, siis pole ilma laboratoorse analüüsita võimalik andesiidile täie kindlusega korrektset nime anda. Sellele vaatamata ei ole oid-lõpuliste kiviminimetuste kasutamine geoloogide seas kuigi populaarne. Tavaliselt nimetatakse andesiidiks igasugust vulkaanilist kivimit, mis sarnaneb basaldiga, kuid erineb sellest näiteks värvuse poolest või esineb kivimkehas, mida tavaliselt ei seostata basaldiga, näiteks viskoosses laavavoolus.
Surnud 19. märtsil

"Siin loetletakse 19. märtsil surnud tuntud inimesi ja loomi.
Rohtaed

"Rohtaed" on Karl Ristikivi 1942. aastal ilmunud teos, millega autor lõpetas oma Tallinna triloogia. Romaan on eesti linnaharitlase kujunemislugu.
Sisu.
Juulius Kilimit on küla koolmeistri poeg. Pärast isa surma viib parema hariduse poole püüdlemine ta Tallinna. Ta võõrandub maainimestest. Romaani põhiosa moodustavad Juuliuse kolm elulõiku linnas: tema õpingud 19. sajandi lõpukümnendil, küpsusaastad ja vanaduspõli.
Ta rajab pere ning teist põlve haritlasest saab linna koolmeister. Kõik see tuleb aga kohusetundlikul ja põhimõttekindlal mehel läbi raskuste. Juulius vajab gümnaasiumi lõpetamiseks julgustust healt sõbralt. Koolmeistrina jääb tal isiksuse omadustest vajaka, et õpilasi oma ainet armastama panna. See muserdab teda ning ta kahtleb, kas ta üldse peaks õpetajaametit pidama. Tal on küll armastav naine, kuid ometi tuleb ta abielus ette nii teineteise mõistmatust kui ka armukadetsemist. Elu lõpuks loksub kõik enam-vähem paika, muu hulgas saab Juulius õpetajaametis suurema lugupidamise nii õpilastelt kui ka iseendalt.
Enne oma surma tõdeb Juulius järgmist:
Surnud 19. juunil

"Siin loetletakse 19. juunil surnud tuntud inimesi.
Coelophysis

Coelophysis on monotüüpne perekond, kuhu kuulub liik "Coelophysis bauri". Ta on üks maailma esimesi väikesi dinosaurusi.
Veregrupid

Veregruppide eristamise aluseks on veres esinevad ained: antigeenid ja antikehad. Veregruppide antigeenid on punastes verelibledes, antikehad aga vereplasmas. Siiani on teada rohkem kui 17 veregrupisüsteemi, millest igaühes on palju erinevaid antigeene. Veregrupp on pärilik ja elu jooksul see ei muutu. Võib julgesti väita, et ei ole maailmas kaht inimest täiesti kokkulangeva veregruppide pildiga. Seepärast peab enne iga vereülekannet sooritama seroloogilised sobivusproovid doonori ja patsiendi verega. Sel puhul segatakse omavahel kokku haige seerum ja doonori punased verelibled. Kui tekib punaste vereliblede kokkukleepumine, on doonori veri haigele ülekandeks sobimatu.
AB0-süsteem.
Vereülekande seisukohalt kõige tähtsam on AB0-süsteem. AB0-süsteemi antigeene on kaks – antigeen A ja antigeen B. Veregrupp AB0-süsteemis sõltub sellest, milline antigeen on punastel verelibledel.
On neli võimalust:
Esimese eluaasta jooksul moodustuvad veres AB0-antikehad puuduva antigeeni vastu.
Vereülekande puhul peab jälgima, et patsient saaks sellist verd, mille vastu tal antikehi ei ole. Vastasel juhul tekib antigeen-antikeha reaktsioon, mis viib ülekantud punaliblede lõhustumisele.
Reesussüsteem.
Reesussüsteem ehk Rh-süsteem on teine vereülekande seisukohalt väga oluline süsteem. Tänapäeval tuntakse üle 40 erineva Rh-süsteemi antigeeni. Olulisemad nendest on D-, C-, E-, c- ja e-antigeen. D-antigeen on Rh-süsteemi kõige tähtsam antigeen, mille esinemise järgi punastes verelibledes jagunevad inimesed:
Eestis on elanikkonnast umbes 83% Rh-positiivsed, ülejäänud 17% on Rh-negatiivsed. Vereülekande puhul tuleb alati jälgida, et D-negatiivne haige saaks D-negatiivse doonori vere, sest muidu võivad tekkida haigel D-antigeeni vastased antikehad, mis järgnevate vereülekannete puhul tekitavad vereülekandejärgseid tüsistusi. D-antigeeni vastased antikehad on ka kõige sagedasemad vastsündinu hemolüütilise tõve põhjustajad kui Rh-negatiivsel emal sünnib Rh-positiivne laps.
Richard Tõnnus

Richard Tõnnus (1. september 1918 Tallinn – 19. jaanuar 1997 Tallinn) oli eesti rahvatantsupedagoog ja skaudijuht.
Teekond skaudina.
Juba noorena tuli tal toime tulla raskete katsumustega. Kuid 1930. aasta sügisel, saanud 12-aastaseks, astus Riksa – nii oli teda kogu skaudielus kõikjal kutsutud – Tallinna Skautide Maleva XII suguharu vastloodud skaudirühma. Hiljem kujunes osast rühmast tema enda juhtimisel kaugele piiridele tuntud skautide-võimlejate eliitüksus Terassammurid. Edukalt läbis ta kõik skaudikatsed, jõudes esimese viie seas ainsa eesti skaudina METSASKAUDI kõrge järgukatse sooritamiseni. Ta on pidanud kõiki skaudijuhiameteid, alates salgajuhiabist kuni Tallinna vanemskautide juhi ja Eesti Skautide Maleva Peastaabi vanemskaudi-alajuhini.
Tubli ja energilise tegevuse eest anti talle 1936. aasta juulis peavanema käskkirjaga nooremskautmasteri nimetus.
Eesti Skautide Malevas on teda autasustatud Teenete diplomiga, Noorte Punase Risti hoolsusmärgiga, väliseesti skautide Tammetähega ja ainsa alaealisena Eesti riigile ja rahvale osutatud teenete tunnustusena 1939. aasta Vabariigi Presidendi poolt punase Risti teenetemedaliga.
Ta on kirjutanud kolm raamatut ja avaldanud ajakirjanduses üle 75 kirjutise, eeskätt skautluse ja kasvatusküsimuste kohta. Võimlemis- ja rahvatantsujuhina ning -uurijana anti talle 1992. aastal Ullo Toomi nimeline aastapreemia.
Skautijuhtide kõrge kogu ees 1939. aastal esitatud väitekiri "Vanemskautlus" võeti Eesti omanäolise vanemskautluse kujundamise juhendiks ja Skaudijuhtide XIII Aastakoosolek valis 1940. aasta jaanuaris, siis vaid 21-aastase nooremskautmasteri Richard Tõnnuse Eesti vanemskautide üldjuhiks.
Ja siis tulid hävitavad rasked ajad – sõda ja rindelolek. Kaheksa aastat noormehe elust neelasid Siberi vangilaagrid, kuhu ta n-ö vabatahtlikult oli saadetud. Neid pikki aastaid aitasid taluda skaudina omandatud mitmesugused teadmised ja oskused, mis kergendasid neid näljapajukil elatud päevi.
Eesti Skautide Maleva tegevuse taaselustamisel 1989. aasta kevad-suvel ning energilisel kaasaaitamisel ülendati Skautmasterite kogu esitamisel peavanema käskkirjaga 12. augustil 1989 Richard Tõnnus skautmasteriks. Skaudijuhtide XIV aastakoosolekul 1989. aasta hilissügisel valiti kogemustega skautmaster juba ESKM-i peaskaudiks.
Allikas: Tõusurajal, Tallinn 1997, Richard Tõnnus
La Caricature

La Caricature oli illustreeritud ajaleht, mida anti välja Pariisis ajavahemikus 4. november 1830 – 27. august 1835. Ajalehe asutas Charles Philipon (1800–1862).
Kokku ilmus 251 ajalehenumbrit, millest igaühe trükiarv oli vahemikus 750–2000 eksemplari. Ajalehes ilmus kokku 524 karikatuuri paljudelt autoritelt.
Siegfried von Vegesack

Siegfried Reinhold Benedikt Theophil von Vegesack (20. märts 1888 Läti, Lobērģi – 26. jaanuar 1974 Regen, Weißensteini linnus) oli baltisaksa päritolu saksa kirjanik ja tõlkija.
Siegfried von Vegesack sündis sillakohtuniku Otto Gotthard von Vegesacki ja tema naise Janet Constance Clementine (snd paruness von Campenhausen) üheksanda lapsena Valmiera lähedal Lobērģi (Blumbergshofi) mõisas. Tema tädimees oli kuulus õhulaevaleiutaja krahv Ferdinand von Zeppelin. 
Alates 1907. aastast õppis Siegfried von Vegesack ajalugu Tartu, Heidelbergi, Berliini ja Müncheni ülikoolis. Tartus vigastas ta mõõgaduellil silma ning kandis selle varjamiseks eluaeg elegantset mo­noklit; seetõttu oli tema hüüdnimi „mees monokliga”. 1912. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli ajalookandidaadina. Tema juhendaja oli tuntud ajaloolane Theodor Schiemann ning tema uurimus käsitles Wolter von Plettenbergi aegsete Liivimaa saatkondade Venemaa-missioone aastatel 1494–1497. Ajaloolast temast siiski ei saanud. 
Esimese maailmasõja alguses (1916) abiellus ta esimese abikaasa, rootsi kirjaniku Clara Nordströmiga ning asus elama Rootsi. 1916. aastal kolisid nad Berliini, kus Siegfried von Vegesack töötas lühikest aega Balti Asjade Komisjonis, ent 1917. aastal ostis endale eluasemeks Baieris Weißensteini lossi viljahoidja ehk kunagisest linnusest säilinud torni. Sellest sai tema põhiline elukoht kuni surmani. Ta karjatas loomi ja haris maad, tegutses kirjaniku ja tõlkijana. Hiljem kolis torni ka üks tema vendi. Peamiselt tõlkis ta vene kirjanikke, sealhulgas oli ta Vladimir Nabokovi esmatutvustaja sakslastele. Ta avaldas oma eluajal koos tõlgetega vene kirjandusest (Gogol, Leskov, Turgenev) kokku ligi 60 raamatut, sealhulgas luulet. 
Aastatel 1941–1944 oli ta sõjaväetõlk Ukrainas, Gruusias, Krimmis ja Baltikumis.
Surnud 4. veebruaril

"Siin loetletakse 4. veebruaril surnud tuntud inimesi.
Surnud 5. veebruaril

"Siin loetletakse 5. veebruaril surnud tuntud inimesi.
Okastraat

Okastraat on traadist punutud ogadega toode, mida kasutatakse peamiselt piirete ja kaitserajatiste ehitamisel.
1867. aastal tegi Lucien Smith USA-s Ohios okastraadi, mille kidad ulatusid välja piki traati lükitud puuklotsidest. Seda polnud aga võimalik kuigi pikana toota.
Okastraadi enam-vähem tänapäevasel kujul leiutas aga 1868. aastal ameeriklane Michael Kelly. See oli kahest keerust kokku põimitud traat, millest ulatusid välja rombikujulised kidad. Seda tunti kui “Kelly rombi”. 
Farwell Gilden New Hampshire'ist taipas aga esimesena, et USA lääneosas tuli tohutuid karjarantšosid tarastada, ja tavaliste tarade jaoks polnud piisavalt puitu. 
Ta alustas okastraadi tootmist 1873. aastal. Et tema vabrikud suutsid seda toota miilide kaupa, teenis ta oma tootega arvestatava varanduse.
Vaenlase eemal hoidmiseks hakati okastraati kasutama 1898. aastal, kui USA sõjavägi kasutas Hispaania-Ameerika sõja ajal Kuubal okastraattõkkeid.
Okastraadi kasutamine on levinud ka vanglamüüride puhul.
Surnud 5. juulil

"Siin loetletakse 5. juulil surnud tuntud isikuid.
Leskovac

Leskovac (serbia kirillitsas "Лесковац") on linn Serbia lõunaosas, Jablanica ringkonna ja Leskovaci valla keskus. 
Leskovac on elanike arvult Serbia viies linn.
Linn asub Južna Morava kaldal.