Horezm

Horezm (usbeki keeles "Xorazm") on Kesk-Aasias (ajaloolises Turkestanis) asuv ajalooline piirkond. Horezm on Araali merest lõunas Amudarja alamjooksul asuv oaas.
Tänapäeval asub piirkond peamiselt Usbekistanis (Karakalpakkia ja Xorazmi alal) ning vähesemal määral Türkmenistanis (Daşoguzi vilajeti alal). 
Usbekistan loeb Horezmi piirkonna ajalugu usbeki ajaloo fundamendiks. 
Nimi.
Piirkonna nimi Horezm pärineb pärsia keelest. Vanapärsia keeles oli piirkonna nimetus "Xvairizem". Sõna etümoloogia täiesti selge ei ole, kuid on arvatud, et ""kh(w)ar"” tähendab madalat ja ""zam"” maad, ehk piirkonna nimi on "Madalmaa". See vastab ka piirkonna geograafiale, sest (Kaspia mere välja jättes) on Horezm Kesk-Aasia madalaim piirkond. Piirkonna teadaolev esmamainimine pärineb Avestast. 
Piirkonnal on samast tüvest tulnud nimevariatsioone. Eesti keeles on kasutuses esinenud inglise keelest tulnud, nüüdseks vanenenud transkriptsiooni, Khorazm (rööpnimi Khorezm). Usbeki keeles on piirkond tuntud kui Xorazm (Хоразм), mille vananenud transkriptsioon on Horazm. Kreeka keeles on piirkond tuntud kui Chorasmia. 
Geograafiline asend.
Horezm asub Turaani madalikus, Lääne-Turkestani ajaloolises piirkonnas, Amudarja jõe alamjooksul. Piirkonda hõlmavad valdavalt tasandikud ja väikesed künkad. Ajalooliselt jagunes piirkond kaheks: Lääne- ja Ida-Horezm. Piirneb põhjas Araali merega, läänes Üstirti platooga, lõunas ja idas Karakumi ja Kõzõlkumi kõrbetega. 
Horezm on oaas, mistõttu on see olnud suhteliselt isoleeritud ülejäänud maailmast. Seetõttu toimusid seal mitmed arengud aeglasemalt kui naaberpiirkondades, näiteks säilitas idairaani päritolu horezmi keel piirkonnas oma positsiooni pikalt pärast seda, kui ülejäänud Kesk-Aasia oli juba turgistunud. Samuti säilis piirkonnas kauem muʿtazila ususuund.
Amudarja suudmemaa võimaldas piirkonnas elada naaberpiirkondadest sõltumatult ja muutis selle oluliseks ühenduspunktiks, mida läbisid nii siiditee kui ka muud Euraasia rahvusvahelise kaubanduse teed. Horezm oli sõlmpunkt, mis ühendas juba keskajal Ida-Euroopat (Bütsantsi, Kiievi-Venet, Volga-Bulgaariat), Lähis-Ida, Hiinat ja Indiat. Seetõttu oli piirkond võrreldes ülejäänud Kesk-Aasiaga rahvusvahelisem. Horezmis asuvad seetõttu mitmed ajaloolised kaubalinnad: Samarkand, Urganch, Hiiva, Beruniy ja ajaloolised keskused Topıraq qala ning Aqshaxan qala.
Isoleeritus on mõjutanud ka Horezmis väljakujunenud riike, millel on olnud suhteliselt piiratud võimalused laieneda. Samuti on seetõttu olnud raske piirkonda pikalt kontrollida välistel jõududel. Oma eraldatuse tõttu oli Horezm ka populaarne poliitiline varjupaik riigist välja saadetud valitsejatele.
Kliima.
Oaasi kliima on võrreldes teiste Kesk-Aasia piirkondadega selgelt kontinentaalne, mis tähendab, et suved on väga kuumad ja talved suhteliselt külmad. Päevased ja õhtused temperatuurid erinevad märgatavalt. Piirkonnas on viis kuud aastas, maist septembrini, keskmine temperatuur üle 20ºC, juulis on temperatuur 26ºC–50ºC. Talv kestab kauem kui teistes piirkondades ja on oluliselt külmem, kuni -32 kraadi. Vähese sademete hulga tõttu on enamus aastast põuane, hoolimata asukohast Araali mere ja Amudarja jõe läheduses.
Ajalugu.
Horezmi oaas tekkis umbes 150 000–170 000 aastat tagasi geoloogiliste protsesside ja kliimamuutuste tõttu, mil varasemad veekogud taandusid lääne poole. Oaasi moodustas varem Araali merepõhja moodustanud ala, mis ulatus Tujamujuni mäemassiivini.
Vanaaeg.
Vanimad inimtekkelised arheoloogilised leiud Horezmis pärinevad nooremast paleoliitikumist. Neoliitikumist pärinevad jäljed Kelteminari kultuurist (IV–III aastatuhat eKr). II aastatuhande lõpus pronksiajal arenes piirkonnas välja Tozabogʻyopi kultuur. Pronksiajast on säilinud algeline niisutussüsteem. 8. sajandil saabusid piirkonda uued elanikud, kultuuride segunemisel kujunes Quyisoy kultuur. 7. sajandil eKr moodustus Horezmis esimene teadaolev tugeva riigitaolise organisatsiooniga sõjaline hõimuliit.
6. sajandil eKr alistasid Ahhemeniidid Horezmi. 4. sajandil eKr tekkis iseseisev Horezmi riik, kus edenesid majandus ja kultuur jõudsalt: avardati niisutussüsteemi, rajati mitmeid linnu (sealhulgas Qoyqırılǵan qala, Topıraq qala, Qalʼaliqir), rajati oma kirjasüsteem ning kalender, arenesid käsitöö ja kunst. Ηorezm oli 1.–2. sajandil pKr sõltuvuses Kušaani riigist, kuid iseseisvus täielikult taas 3. sajandil.
Keskaeg.
Amu Darya veerežiimi muutused põhjustasid kriisi, mille järel sai 305. aastast Horezmi riiki juhtima afrigiidide suguvõsa. 4.–8. sajandil õitses kultuur Horezmis ja riigis arenesid välja feodaalsuhted. Riigi kultuur oli mõjutatud nii hellenismist kui ka iraani kultuuri mõjutustest. Kuigi dünastia pidi vahepeal tunnistama end mõne suurriigi alamaks, säilitas suguvõsa võimu ja autonoomia. 9. sajandi alguseni vermiti oma raha. Riigi kaubanduskeskustes levisid mitmed usundid: zoroastrism, budism, kristlus kui ka manilus.
Horezmi vallutasid 8. sajandil araablased. Tollane valitseja Azkajavar II ei osutanud liialt vastupanu, mistõttu säilitasid afrigiidid oma võimu ka Kalifaadi koosseisus. Islamiriigi vallutuses aga piirkondlik kultuur kannatas: horezmlaste teoseid põletati, elanikke küüditati ja riiki rüüstati. Pärast vallutust hakkas Horezmis levima islam, seni aga piirkonnas domineerinud zoroastrism säilitas oma positsiooni 9. sajandini. 
Kalifaadi võimu alt sattus Horezm Iraani dünastiate (Tahiriidid, Safariidid, Samaniidid, Gaznaviidid) kaudse võimu alla, samas säilitas tavaliselt piirkond vähemalt piiratud autonoomia. 995. aastal kukutati võimult afrigiidid ja riigi allutas oma võimule Mamun lbn Muhammad. Uueks piirkonna pealinnaks sai Urganch. 
1043. aastal alistas Seldžukkide dünastia rajaja Togrulbek (valitses aastatel 1038–1063) Horezmi ja piirkond läks Seldžukkide riigi koosseisu. Sellega algas elanikkonna järk-järguline turgistumine, mida toetas ka rahva islamiseerumine. Iraani hõimud ja horezmi keel säilitasid oma positsiooni ühiskonnas küll vähemalt 14. sajandini.
Suurriigi ja mongolite ajastu.
11. sajandi lõpus määrasid seldžukid Horezmi võimule Anushtegin Gharchai, kelle järelkäijad moodustasid Horezmi suuršahhide dünastia. 12. sajandi keskpaigani valitsesid dünastia liikmed piirkonda kõigepealt seldžukkide, seejärel Karakitai vasallina. Sajandi lõpuks oli Horezmi riik iseseisev riik ja Muhammad II ajal saavutas Horezm suurriigi seisuse, ulatudes Anatooliast kuni Hindukušini.
Tšingis-khaani juhtimisel vallutasid Horezmi 1220. aastal mongoli väed. Maa liideti Mongolite riigiga, see kuulus kõigepealt Džutši ulussi, Mongolite riigi lagunemise järel Kuldhordi. Mongolite karavanikaubanduse arendamine oli Horezmile tulutoov ja piirkond muutus 14. sajandiks riigi üheks tähtsamaks keskuseks.
14. sajandil otsustas piirkonna vallutada Timur. Tal kulus selleks neli sõjakäiku, mistõttu hävitas ta pärast lõplikku vallutust 1388. aastal riigi pealinna ja piirkonna ulatusliku niisutussüsteemi. Siiski olid ka tema järglased hädas Horezmiga, sest Timuriidide riigi vaenlased varjasid end sageli Horezmis.
Järgnevad sajandid võitlesid piirkonna pärast Timuriidide ja Kuldhordi valitsejad, kuni 16. sajandi alguses allutasid Horezmi oma ülemvõimule Šeibaniidide dünastiasse kuuluvad usbeki khaanid. Šeibaniidid rajasid piirkonnas 1512. aastal esimese usbeki riigi, mida peamiselt ajaloos tuntakse Hiiva khaaniriigi nime all.
Uusaeg.
1717. aastast tõrjus Hiiva Venemaa sissetunge. Riik allutati Venemaa võimule 1873. aastal, mil see muudeti Venemaa protektoraadiks. Pärast oktoobrirevolutsiooni kukutati 1920. aastal khaan ja khaaniriigi asemel moodustati 26. aprillil Horezmi Nõukogude Rahvavabariik. Rahvavabariik likvideeriti 1924. aastal ja piirkond liideti Nõukogude Liiduga. 1938. aastal jagati ala Usbeki ja Turkmeeni NSV vahel.
Horezmi nime kasutatakse tänapäeval vaid Usbekistanis, kus Horezmi vilajett on nimetatud piirkonna järgi.