Helena Snakenborg

Elin Ulfsdotter Snakenborg (1548/1549 – 10. aprill 1635), tuntud ka kui Helena ning hüüdnimega Punane Helena oma punaste juuste tõttu, oli Rootsis sündinud aadlidaam, Inglismaa kuninganna Elizabeth I õuedaam ning Northamptoni markiis tänu abielule William Parriga, kellest sai Northamptoni esimene markii.
Päritolu ja suguvõsa.
Ta sündis Rootsis Fyllingarumi mõisas Östergötlandi maakonnas kas 1548. või 1549. aastal. Ta oli Ulf Henrikssoni, Fyllingarumi isanda (surnud umbes 1565), ja tema abikaasa Agneta Knutsdotteri noorem tütar. Isa kuulus Bååti suguvõssa ning ema Lillie af Ökna suguvõssa ja oli Norrnese pärijanna. Isa oli Rootsi kuninga Gustav I Vasa ustav toetaja. Helena olevat olnud erakordselt kaunis naine – suurte pruunide silmade, punaste juuste ning roosa ja valge jume poolest. Samuti kirjeldatakse teda kui tugeva tahte ja iseseisva mõistusega naist.
Helenal oli kaks venda (Göran Snakenborg ja Jöns Snakenborg) ning kolm õde (Carin Snakenborg jt), kes kõik elasid lapsepõlve üle ja said hiljem ise lapsi. Helena ristiti ning talle anti nimeks tema isapoolse vanaema Elin Ulfsdotter Roos af Ervalla (pärines Norra Sudreimi suguvõsast) ja isapoolse vanavanaema Elin Snakenborgi järgi.
Erinevalt mõnes sugupuus väidetust ei ole Helena esivanemaks suudetud tõendada Orkney viikingijarle (kuigi ta oli seda tiitlit kandnud Erengisle Sunessoni sugulane, ei põlvnenud ta temast otse). Samuti ei ole usaldusväärseid tõendeid selle kohta, et ta oleks pärit Püha Birgitta õe järglasliinist. Küll aga oli ta Rootsi riigimehe Birger jarli järeltulija, mis teeb ta ka Taani kuningate Svend Harkhabeme, Harald Sinihamba ja Gorm Vana, samuti Euroopa kroonitud peade – teiste seas Karl Suure ja Alfred Suure arvatavaks järeltulijaks.
Teekond Inglismaale.
Helena kuulus kuue Rootsi aadlipreili hulka, kes olid õuedaamid Rootsi printsess Cecilia Vasa saatjaskonnas. Cecilia, kes kandis Badeni markkrahvinna tiitlit ja oli Gustav I teine tütar, lahkus Rootsist 1564. aasta sügisel ja läks kuninganna Elizabeth I kutsel Inglismaale. Kuuldavasti reisis Cecilia Inglismaale selleks, et toetada oma poolvenna, kuningas Erik XIV, kosjasoovi kuninganna Elizabethi suhtes.
Kuna Taani-Norra oli tol ajal Rootsi suhtes vaenulik, tuli reisiks valida pikem maismaatee. Esmalt sõideti Stockholmist laevaga Soome kaudu Eestisse. Balthasar Russowi Liivimaa kroonika teatel jõudsid markkrahv Christoph II ja Cecilia Tallinna reidile ühel hilisõhtul 1564. aasta detsembris, ööbides ühe kalamehe juures. Järgmisel päeval võeti markkrahv koos abikaasaga Tallinnas pidulikult vastu. Terve talve viibisid nad Tallinnas ja Padisel ning enne vastlapäeva asusid teekonnale läbi Liivimaa.
Edasine tee viis läbi Poola ja Saksamaa. Teekond oli pikk ja vaevaline, kuni lõpuks jõuti Calais'sse. Retkel segasid neid ka halvad ilmad ning viimases etapis ka merehaigus. Reis kestis peaaegu terve aasta ning sihtpunkti – Doverisse – jõuti alles 8. septembril 1565. Cecilia Badenist oli siis üheksandat kuud rase. Helena oli reisi jooksul haigestunud.
Doveris võttis neid vastu William Parr, Northamptoni markii (1513–1571), Thomas Parri (Kendalist) ainus ellujäänud poeg ja kuninganna Catherine Parri vend.
Northamptoni markiis.
Londonis asusid Helena ja tema kaaskond elama Bedford House'i. Saabumisel võtsid neid vastu mitmed Inglismaa aadli silmapaistvad liikmed, sealhulgas kuninganna Elizabeth ise. Helena Snakenborg köitis peagi eaka (tol ajal 52-aastase) Northamptoni markii tähelepanu, kes hakkas teda varsti kosima.
Markkrahvinna Cecilia lahkus Inglismaalt 1566. aasta aprillis, et pääseda oma võlausaldajate eest. Helena jäi kogu ülejäänud eluks Inglismaale ja temast sai kuninganna Elizabeth I õuedaamide hulka kuuluv teenijanna. Ta tõusis peagi kuningliku privaatkambrikompleksi daamiks. Talle anti mitmeid eesõigusi, nagu isiklikud eluruumid Hampton Courti lossis, teenijad ja hobune. Elizabethi garderoobi arveraamatust on leitud sissekanne, et 1567. aasta veebruaris kinkis kuninganna Helenale prantsuse stiilis punakaspruuni sametkleidi. Ta allkirjastas selle kviitungi nimega "Ellin Wlfs".
Lord Northampton soovis Helenaga abielluda, kuid takistuseks oli asjaolu, et tema esimene abikaasa Anne Bourchier, 7. paruness Bourchier, oli küll lahutatud, ent endiselt elus. Nad lahutasid 1552. aastal ning markiis oli vahepeal uuesti abiellunud, kuid teine abikaasa suri 1565. aastal. Inglismaa Kirik ei tunnustanud aga abielu lahutatud isikuga enne, kui eelmise abikaasa surm selle ametlikult lõpetas. Anne suri 1571. aastal ning peaaegu kohe pärast seda abiellus Northampton Helenaga – kuninganna heakskiidul.
Pulmad toimusid 6. mail 1571 kuninganna Elizabethi enda kohalviibimisel Whitehalli palee kuninganna privaatses palvekambris. Abielu kestis vaid viis kuud, mil nad jagasid oma elu Guildfordi (Surrey) ja Stanstead Halli (Essex) mõisate vahel. Neil ei sündinud lapsi. Markiis suri ootamatult 28. oktoobril 1571. Kuna ta ei olnud Helenale jõudnud määrata lesele kuuluvat ülalpidamist ("jointure"), läks tema pärandus kroonile ja Helena jäi ilma rahalisest kindlustatusest. Kuninganna Elizabeth tuli appi, maksis Northamptoni matuste eest, andis Helenale maavalduse väärtusega 400 naela aastas ja ametikoha oma privaatkambris. 1574. aastal andis kuninganna Helenale Hemingford Grey mõisa.
Teine abielu.
Helena teine abikaasa oli Thomas Gorges Longfordi linnusest (Wiltshire), kes oli kunagise kuninganna Anne Boleyni teine nõbu ja põlvnes esimese Norfolki hertsogi Howardi suguvõsast. Kuninganna Elizabeth oli algselt soodsalt meelestatud Thomase kosjaplaani suhtes, ent muutis meelt, kuna Helena oli kõrgaadli liige ja kuningannaga abielu kaudu suguluses, Thomas aga pelgalt džentelmen. Helena abiellus Thomas Gorgesiga salaja umbes 1576. aastal. Kui Elizabeth nende salajasest abiellumist teada sai, saadeti Helena kuningakojast pagendusse ja Thomas vangistati lühikeseks ajaks Toweri kindlusesse. Hiljem lubati Helenal siiski õukonda naasta – tõenäoliselt tänu oma mõjuvõimsale toetajale, kuninglikule kambriülemale Thomas Radcliffe'ile, Sussexi 3. krahvile.
Helenal ja Thomasel sündis kaheksa (elule jäänud) last. Esimene laps, tütar Elizabeth (1578–1659), sündis 1578. aasta juunis ja sai oma nime kuninganna Elizabethi järgi, kes oli ka lapse ristiema. Elizabeth abiellus hiljem kahel korral: esmalt Hugh Smythiga ja seejärel Ferdinando Gorgesega. Helena esimene poeg, Francis Gorges (u. 1579–1599), olevat saanud nime nende lähedase sõbra Francis Drake'i järgi. Neil sündis veel kaks tütart – Frances Gorges (1580–1649) ja Bridget Gorges (1584 – u. 1634) – ning neli poega, kellest kõik löödi hiljem rüütliks: Edward Gorges (1582/3 – surnud enne 1652), kellest sai Dundalki parun, Theobald Gorges (1583–1647), Robert Gorges (1588–1648) ja Thomas Gorges (1589 – surnud pärast 1624).
Perekond elas Londonis oma linnamajas Whitefriarsis. Helena veenis Thomast Longfordi mõisa uuesti üles ehitama – varasem häärber oli tulekahjus kannatada saanud ning uus loss valmis suure kulu ja vaevaga 1591. aastaks, arhitekt John Thorpe'i järelevalve all. Longfordi lossist sai hiljem prototüüp Amphialeuse lossile Philip Sidney teoses "Arcadia". Thomas Gorges Longfordist löödi rüütliks 1586. aastal.
Kuninganna Elizabeth andis Helenale veel mõisaid Huntingdonshire'is ja Wiltshire'is. Helena jäi kuninganna silmis lugupeetud isikuks ning täitis sageli tema asemel esinduslikke ülesandeid, näiteks aadlike laste ristimistel – eriti valitsemise lõpuperioodil, mil Elizabethi tervis oli juba nõrk.
1582. aastal saadeti Thomas Inglismaa saadikuna Rootsi, kus ta kohtus Helena sugulastega. Helena pidas eluaeg sidet oma Rootsi perekonnaga, sealhulgas lapsepõlvesõbra Södermanlandi hertsog Karliga, kellest sai hiljem kuningas Karl IX.
1584. aastal andis kuninganna Helenale ja Thomasele eluks ajaks kasutada Sheeni mõisa – endise kloostri, mis asus põhja pool kuninganna pearesidentsist, Richmondi paleest Londoni lähistel. See võimaldas Helenal ja Thomasel elada koos lastega ning samal ajal jätkata teenistust kuningakojas.
Hilisem elu.
Kuninganna Elizabeth suri 1603. aasta märtsis. Võimalik troonipretendent Arbella Stuart majutati sel ajal Sheeni mõisas markiis Helena juurde. Kuna Arbella Stuart keeldus matuserongkäigus leinajuhi rollist ja kuningas James ei olnud veel Londonisse saabunud, oli Helena kõrgeima aadlidaamina Elizabethi kuninglike matusetseremooniate peasaatja. Rongkäigus kõndis ta vahetult kuninganna kirstu järel, teda toetasid Inglismaa riigikassa kõrgeim varahoidja ("Lord High Treasurer") ja admiral ("Lord High Admiral"). Seda sündmust peetakse Helena avaliku elu kõrghetkeks.
1603. aasta juulis osalesid Helena ja tema abikaasa Thomas uue kuningapaari – James I ja tema abikaasa, Taani Anne – kroonimisel. Varsti pärast seda kolisid nad katkust räsitud Londonist Longfordi.
James I trooniletulek tähendas, et Helena kaotas oma koha uue kuninganna Taani Anne õukonnas. Siiski jätkas ta teenistust uues õukonnas ja täitis muid kuninglikke ülesandeid. Ta oli Richmondi palee valitsejanna ning sealsete kuninglike garderoobide ja aedade eest vastutaja.
Helena vahendas kuninga suhteid Rootsiga; näiteks oli Rootsi huvitatud printsess Elizabethi (kuningas Jamesi vanim tütar) abiellumisest Rootsi troonipärija Gustav Adolfiga. Selle plaani nurjas aga Elizabethi ema, kuninganna Taani Anne. Thomas Gorges suri 30. märtsil 1610 74-aastaselt, pärast seda tõmbus markiis Helena üha enam avalikust elust tagasi.
Teadaolevalt jäi Helena kogu elu jooksul ustavaks anglikaani kiriku liikmeks. Enamiku ajast elas ta Sheeni majas, kuningakoja läheduses, kuid elu lõpus kolis ta Somersetis asuvasse Redlynchi, oma poja Robert Gorgesi mõisa. Kirjadest selgub, et Helena hoidis tihedat sidet oma laste ja lastelastega. 1604. aasta aprillis saatis ta oma õele Karinile Rootsi nuku, mis oli riietatud Londoni uusimate moevoolude järgi. Helena viimane säilinud kiri, mis on dateeritud 8. septembriga 1634 ja suunatud tema pojapojale, on allkirjastatud väriseva käega.
Helena suri 10. aprillil 1635 Redlynchis 86-aastaselt ning maeti 14. mail Salisbury katedraali. On väidetud, et Helenal oli enda surma ajaks koguni 98 otsest järeltulijat.