Rahvaerakond

Rahvaerakond (lühend R) oli Eesti erakond.
Kogu erakonna tegutsemise ajal oli selle esimees Toomas Hendrik Ilves. Partei oli suuresti Ilvese karismaatilisele isiksusele üles ehitatud. Erakond liitus 1999. aastal Mõõdukatega. 
Erakonna noorteorganisatsioon oli Konservatiivide Noorteühendus. Septembrist 1998 anti välja partei häälekandja Rahva Hääl, mille tiraaž oli 2000.
Ideoloogia ja vaated.
Ilvese sõnul oli Rahvaerakond Jaan Tõnissoni aadetele lähedane, tema erakonna järgi oli erakonnale valitud ka nimi. Poliitilisel skaalal oli erakond tsentrist paremal. 
Erakonna keskne tees oli linna- ja maaelu vastandamise lõpetamine. Seega loeti sümboolseks kahe erakonna – linnarahvaks peetud Parempoolsete (ehk Vabariiklaste ja Konservatiivide Rahvaerakonna liikmete) ja maarahvaks peetud Eesti Talurahva Erakonna (ETRE) ühinemist. Samuti pidas erakond oluliseks hariduse, taristu ja väikeettevõtluse arendamist. Kriitikute sõnul oli erakonna 1998. aasta aprillis koostatud programm liialt üldsõnaline ja koosnes rohkem valimiseelsetest hüüdlausetest, kui arvestatavatest ja uutest seisukohtadest.
Liitlastena nägi Rahvaerakond Ühendopositsiooni liikmeid Isamaaliitu, Reformierakonda, Mõõdukaid, kellega lootis koos 1999. aasta Riigikogu valimistel liitu moodustada. Valimisseadusest soovis erakond valimisliidud Riigikogust kaotada. Samas ei välistanud erakond koostööd ka valitsuses olnud Koonderakonnaga.
Koosseis.
Rahvaerakonnas oli 1998. aasta juuli seisuga 1359 registreeritud liiget, oktoobri seisuga 1354 liiget. Meeste osakaal erakonnas oli 69%, naiste osakaal oli 31% (oktoobris 1998). Sellega oli Rahvaerakond üks kõige suurema meeste osakaaluga erakond kaasaegses Eestis. Keskmine erakonna liige oli 45,6 aastat vana. Maaerakondadest oli Rahvaerakonnal rohkem nii noori (kuni 30) kui ka vanemaid liikmeid (üle 60) kui Maaliidul ja EME-l. 
Erakond oli eriti tugevalt esindatud Harju- ja Raplamaa valimisringkonnas, kus ta oli arvukaim (kokku 308 liiget). Teistest paremini oli Rahvaerakond esindatud ka Kagu-Eesti valimisringkonnas (259 liiget, neist 109 Võrumaal, 87 Valgamaal ja 63 Põlvamaal). Suhteliselt arvukalt (148) elas rahvaerakondlasi ka Jõgevamaal. 26,7% Rahvaerakonna liikmetest oli pärit suurematest linnadest. Tallinnas elas 21,1% liikmetest.
Rahvaerakond paistis silma selle poolest, et mitmed liikmed asusid erakonda koos oma sugulaste ja peredega. Seetõttu olid partei juhtide pered sageli samuti erakonnas.
Toetus.
Partei toetus oli 1998. aastal rahva seas rahvaküsitluste järgi aprillis 7,1% ja mais 7,8%. Oktoobris oli erakonna populaarsus ühe uuringu järgi nelja, teise järgi kuue protsendi juures. Novembri alguses oli erakonna toetus Turu-uuringute AS-i järgi 8% ja valimisteks prognoositi (enne Mõõdukatega ühisnimekirja teatamisest) Rahvaerakonnale 10% toetust. Emori järgi oli erakonna toetus 3%. Pärast ühise nimekirja väljakuulutamist toetas erakonda 1998. aasta lõpus Saar Polli järgi 6,2% valijatest, Turu-uuringute järgi 5% valijatest. Ühisnimekirja toetas umbes 7% valijatest. Jaanuaris toetas erakonda 5% valijatest.
Ajalugu.
Tollased Parempoolsed kasvasid välja noorkonservatiivide ühendusest Res Publica ja Mart Laari valitsuse liidust Isamaa. Neid ei peetud tulevastel 1999. aasta Riigikogu valimistel enam tõsisteks konkurentideks, sest nende võimalus valimiskünnis ületada ei olnud väga suur. Talurahva Erakond oli suhteliselt tundmatu, enne kui Toomas Hendrik Ilves sellega ühines paar kuud enne erakondade omavahelist liitumist, ja seda peeti Isamaaliidu satelliidiks.
Asutamine.
Erakonna asutamiskuupäevaks loetakse 5. aprilli 1998, mil Eesti Talurahva Erakond nimetati üldkoosolekul ümber Rahvaerakonnaks. Erakonnaga liitus umbes 300 parempoolset, sest ühenduse üldkogu oli otsustanud ETRE-ga liituda. Üldkoosolekul kinnitati ka Rahvaerakonna põhikiri ja programm. Mõlema erakonna populaarsus oli enne liitumist väike, kuid uuel parteil oli umbes 1350 liiget (üldkoosolekul 1373), mis tegi sellest suure erakonna. Parlamendis oli uuel erakonnal loomise hetkel viis liiget.
Erakonna uueks esimeheks valiti 5. aprillil Toomas Hendrik Ilves, mis tekitas huvitava olukorra, sest Ilves oli Eesti välisminister, tema uus erakond oli aga opositsioonis. Aseesimeesteks said senine ETRE esimees, Rõuge vallavanem Jaak-Hans Kuks ning Vootele Hansen. Peasekretäriks valiti Indrek Kannik. Moodustati 15-liikmeline juhatus, kus olid veel Kaido Kama, Ants Pihlakas, Enn Tarto, Jaak Juske, Ilmar Mändmets, Tõnu Kõiv, Liis Klaar, Margus Salundi, Sirje Tobreluts, Maria Alajõe, Gunnar Polma ja Arvo Parbo.
Erakonna uue nime vaidlustas Eestimaa Ühendatud Rahvapartei (EÜRP), kes esitas justiitsministrile protesti Rahvaerakonna nime suhtes väites, et uus nimi võib valijaid eksitada, kuna mõlema partei nimi sisaldab sõna "rahvas". Rahvaerakond seadis protesti kahtluse alla, sest Vabariiklaste ja Konservatiivide Rahvaerakonna ametlik lühend oli Rahvaerakond ja see registreeritud juba enne EÜRP-d.
Poliitikas.
Rahvaerakond loodi Mart Siimanni valitsuse ajal, mil valitsuses olev Koonderakond ja Maarahva Ühendus (KMÜ) oli moodustanud vähemusvalitsuse. Pärast (välisministri ametikohal olnud) Ilvese saamist opositsioonilise erakonna esimeheks seadis peaminister Mart Siimann Ilvese jätkamise välisministrina kahtluse alla, kui tema erakond koalitsiooniga ei liitu. Koalitsiooniga ei olnud Rahvaerakond nõus, põhjendades seda ametlikult sellega, et nad ei olnud koalitsioonilepingu koostamises osalenud. Rahvaerakond oli valmis võtma vastutust üksnes välis- ja julgeolekupoliitika eest. See-eest oli erakond valmis valitsusliiduga allkirjastama koostööleppe. See allkirjastati 20. aprillil ja Ilves sai voli jätkata välisministrina. 
Koostöölepe sattus küsimuse alla juba 22. aprillil, mil Rahvaerakond nõudis keskkonnaministri Villu Reiljani tagasiastumist, sest tuli ilmsiks, et ta mängis keskkonnaministeeriumi eelarvelise rahaga börsil. Erakonna liikmed Riigikogus osalesid ka ministri umbusaldamises, mistõttu ähvardasid Siimann ja koalitsioonierakond EME Ilvese vabastamisega. Poliitilisele kriisile järgnenud Siimanni soovi korraldada erakorralised valimised Rahvaerakond ei toetanud. Reiljani kriisist ajendatuna esitas Siimann 20. mail Rahvaerakonnale ja Arenguparteile kolm tingimust, mille täitmisel oleks valitsus nõus erakondade liidrite jätkamisele ministritena. Rahvaerakond otsustas jätkata koostööd valitsusliiduga 20. aprillil sõlmitud leppe alusel, samal ajal mõnikord kritiseerides Eesti sisepoliitilisi arenguid.
1998. aasta suve jooksul jätkusid pinged valitsuse ja Rahvaerakonna vahel. Lähenevatel valimistel tahtis partei minna valimistele koos Ühendopositsiooni liikmetega, mitte seostada end populaarsuse kaotanud Koonderakonnaga. Ametlikult jättis juhatus otsuse Ilvesele, kas jätkata ministrina või mitte, kuid märkimisväärne osa erakonnast leidis, et Ilves peaks välisministri kohalt tagasi astuma. Mitmed erakonna liikmed kritiseerisid ka valitsuse poliitikat avalikkuses. KMÜ liikmed kritiseerisid piiratud määral Rahvaerakonda vastu, rünnates eriti perekriisi sattunud Ilvest ja seksiskandaali sattunud Illar Hallastet, kelle EELK kõrvaldas kirikust ja Rahvaerakond viskas erakonnast välja.
Septembris valiti erakonna häälekandjale nimi, lehe nimeks sai Rahva Hääl. Hoolimata konfliktist kultuuriministeeriumiga, kes oli nime kaubamärgina registreerinud, hakkas leht selle nime all ilmuma. Kuu lõpus kinnitas erakond soovi tulevasteks valimisteks moodustada valimisliit Mõõdukate ja Isamaaliiduga. Selle eelduseks oli Ilvese tagasiastumine välisministri kohalt. Ilves teatas oma lahkumisest 1. oktoobril 1998, põhjendades seda temavastaste rünnakute ja poliitiliste vajadustega. Tema ametikoha võttis 14. oktoobril üle Raul Mälk. Partei tõttu loobus Ilves detsembris ka ÜRO eriesindaja kohast Makedoonias.
Novembri alguses moodustasid Mõõdukad, Isamaaliit ja Rahvaerakond töörühmad ülesandega teha ettevalmistusi ühise valimisliidu MIR loomiseks. Siimani hinnangul võinuks valimisliit saada üle 30% häältest, kuid liit jäi moodustamata, kui Riigikogu 17. novembril valimisliidud Riigikogu valimistel keelustas. Hoolimata partei toetusest muutusele oli Rahvaerakonna jaoks muutus negatiivne, sest valimisliidu võimalust saada kõrgem tulemus hinnati paremaks kui erakonna oma.
Valimised.
Kohe pärast valimisliitude keelamist Riigikogus ennustasid mõned poliitanalüütikud, et olemata jäänud MIR-i nõrgima lülina on tõenäoline, et Rahvaerakond võib liituda mõne mõeldud valimisliidu erakonnaga. Juba novembri lõpus alustasid Mõõdukad ja Rahvaerakond läbirääkimisi Riigikogu valimisteks ühise nimekirja moodustamiseks ja 29. novembri õhtul otsustasid Tallinnas kohtunud kahe erakonna juhtivliikmete delegatsioonid erakondade juhatustele ja volikogudele teha ettepaneku alustada parteide ühinemisprotsessi. Avalikult teatasid mõlema erakonna juhid 30. novembril, et moodustavad ühise valimisnimekirja MõRa ja pärast valimisi parteid ühinevad. See oli esimene erakondade ühinemisplaan pärast valimisliitude keeldu. Erakonnad kutsusid teisi parteisid nende eeskuju järgima.
Valimiskampaaniaks eraldasid Rahvaerakond ja Mõõdukad kohe alguses 3,5 miljonit krooni, olles sellega kampaaniaks suurima summa eraldanud valimisnimekiri. Suuremat reklaamikampaaniat plaanisid erakonnad jaanuari lõppu ja veebruari algusse. Rahastuse päritolu keeldus erakond enne valimisi avalikustamast. Kokku kulus kampaania peale 3,6 miljonit krooni, erafirmad ja fondid toetasid kampaaniat 100 000 – 300 000 krooniga. Suurannetajad olid Jüri Tamm, kes annetas 50 000 krooni, ja veinifirma Kiil &amp; Co, mis toetas Mõõdukaid ja Rahvaparteid 75 000 krooniga.
9. jaanuari kiideti Rahvaerakonna volikogu istungil heaks Riigikogu valimisnimekiri ja ühisseisukohad. Nimekiri avaldati 11. jaanuaril 1999, millega MõRa oli suurtest erakondadest viimane nimekirja avaldaja. Kokku oli nimekirjas 305 inimest, neist napilt alla 150 inimest olid Rahvaerakonnast. Nimekirjas kandideeris ligi 80 omavalitsustegelast ja kaheksa endist ministrit. Ilves kandideeris Viljandi- ja Järvamaal, Tartu- ja Jõgevamaal Enn Tarto ning Pärnumaal Raivo Järvi. Tallinnas kuulutati kõigepealt esinumbriteks Vootele Hansen, Liis Klaar ja Mart Nutt. Rahvaerakonna koosseisus kandideeris valimistel ka presidendi poeg Mart Meri. Mõned rahvaerakondlased, näiteks Nutt, ei soovinud Mõõdukatega koos kandideerida ja liitusid Isamaaliiduga.
31. detsembril 1998 leppisid Reformierakond, Isamaaliit, Mõõdukad ja Rahvaerakond omavahel kokku, et moodustavad omavahel ühise valitsuse. See-eest esines juba veebruaris enne valimisi pingeid, sest Isamaaliit ja Mõõdukad ei soovinud ilmtingimata, et 10 miljoni afääris süüdistatud Siim Kallas peaministriks saab.
1999. aasta Riigikogu valimised toimusid 7. märtsil ja MõRa ühisnimekirjast pääses Riigikokku 19 liiget. Rahvaerakonnast pääsesid parlamenti Liis Klaar, Toomas Hendrik Ilves, Tõnu Kõiv, Jaak-Hans Kuks, Rainis Ruusamäe, Mart Meri, Vootele Hansen, Enn Tarto ja Jüri Tamm. Mart Laari juhitud valitsuses said Rahvaerakonnast ministriteks Ilves, kellest sai välisminister, ja Hansen, kellest sai rahvastikuminister.
Ühinemine Mõõdukatega.
28. veebruaril allkirjastasid Mõõdukate ja Rahvaerakonna esindajad ühinemislepingu. 23. mail kiitis Mõõdukate üldkogu vastuhäälteta heaks Rahvaerakonna liitmise. 30. mail toimunud Rahvaerakonna üldkogul hääletas 191 inimest liitumise poolt, 53 liitumise vastu. Mitmed liikmed protestisid liitumise vastu, leidsid erakondade valimisprogrammid olevat liiga erinevad ja ei soovinud liituda sotsialistlikku internatsionaaliga, mille liige Mõõdukate erakond oli. Mitmed otsusega rahulolematud otsustasid erakonnast lahkuda ja liituda Isamaaliiduga.
1999. aasta KOV valimistel moodustasid rahvaerakondlased ja mõõdukad mitmes vallas valimisliidu. Rahvaerakonda jäänud endised parempoolsed pidid sageli tegema erakonnas kompromisse ja koalitsioonis juhtus ka olukordi, kus rahvaerakondlased vaidlesid samal teemal avalikult teineteisele vastu.
Liitumisprotsess kestis mitu kuud. Mõõdukate ja Rahvaerakonna juhatus otsustasid ühiskoosolekul korraldada kongressi 27. septembril, mis otsustas erakonda lõpliku ühinemise novembris. Juhatuste otsuse kinnitas oktoobri lõpus kogunenud volikogu. Erakondade liitumisel võeti aluseks Mõõdukate erakonna struktuur. Lõplik ühinemine toimus 27. novembril 1999, mil Mõõdukad ja Rahvaerakond liitusid ühisel volikogul uueks erakonnaks Rahvaerakond Mõõdukad. Valiti ühised juhtorganid ja kinnitati erakonna uued programm ning põhikiri.