tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei (2009)

Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei (lühend ERSP) oli 2009. aasta augustis taasasustatud rahvuslik organisatsioon, mis sama aasta novembris võttis vastu ka loodava erakonna põhikirja. 
Väidetavalt oli ERSP 1988. aastal moodustatud esimese Nõukogude aegse samanimelise rahvusliku partei õigusjärglane.
Liikumise algatas oli endine vabadusvõitleja ja poliitvang Tiit Madisson, kelle eestvedamisel kujunes organisatsiooni loosungiks hüüdlause "Võtame Eesti tagasi!".
Ajalugu.
Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei (lühend ERSP) oli esimene Eestimaa Kommunistlikust Parteist sõltumatu erakond Eestis pärast Nõukogude okupatsiooni algust ja esimene sõltumatu erakond kogu Nõukogude Liidus selle loomisest alates. Erakond tegutses aastatel 1988–1995.
ERSP programmiline eesmärk oli Eesti Vabariigi taastamine. Tollalgi oli partei üks peategelasi liikumist 2009. aastal taastada püüdnud Tiit Madisson.
Taastamiskatse.
ERSP taasasutati 2009. aasta suve lõpul. Liikumise algataja Tiit Madisson korraldas 23. augustil Hirvepargis meeleavalduse, mille käigus anti avalikult teada liikumise taastamisest. Madissoni sõnul pidi meeleavaldusest saama Eesti poliitikas pöördepunkt, nagu seda oli 1987. aastal korraldatud Hirvepargi meeleavaldus.
Organisatsioon alustas samal päeval ka allkirjade kogumise kampaaniat, millega taotleti muuhulgas Eesti Vabariigi põhiseaduse muutmist.
ERSP seadis endale eesmärgiks esineda edukalt 2011. aasta Riigikogu valimistel ning propageerida rahvuslust kogu Eestis, kuid erakonda ei registreeritud.
Juulis 2011 registreeris Patendiamet Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei kaubamärgi Isamaa ja Res Publica Liidu nimele.
Male ja Mõttesport

Male ja Mõttesport oli Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu juures asuva Kehakultuuri ja Spordi Komitee Vabariikliku Male-kabe Klubi häälekandja, mis ilmus 1941. aastal.
Ajakirjas olid male- ja nuputamisülesanded.
Ajakiri vahetas välja varasema ajakirja Ajude Gümnastika (1933–1940).
Male ja Mõttesport kuulub 1941. aastal Saksa okupatsioonivõimu poolt avaldatud Eesti raamatukauplustest ja avalikest raamatukogudest kõrvaldamisele kuuluva kirjanduse nimestikku.
Võitluseks Valmis

Võitluseks Valmis : "Eesti NSV Osoaviahimi riigikaitseline ajakiri / Eesti NSV Osoaviahimi Kesknõukogu" oli 1941. aastal kord kuus (kokku ilmus kuus numbrit) ilmunud Eesti NSV OSOAVIAHIM-i riigikaitseline ajakiri.
Mäng ja Töö

Mäng ja Töö oli Eestis aastatel 1940–1941 ilmunud ajakiri oktoobrilastele.
Ajakirja peatoimetaja oli Ilmar Peterson.
Tasseomantia

Tasseomantia on kohvipaksu või teelehtede pealt ennustamine.
Protagoras

Protagoras Abderast (5. sajand eKr) oli vanakreeka filosoof, sofist, kes hakkas ühe esimese filosoofina oma õpetuse eest raha võtma. 
Teda võib pidada ka esimeseks väitlusõpetajaks, kuna ta pani oma õpilasi teema poolt ja vastu väitlema. Periklese palvel töötas ta välja uue konstitutsiooni projekti. Kuid õige pea Protagoras vahistati ja mõisteti surma. Hiljem ta siiski vaid pagendati, kuid teel Sitsiiliasse ta uppus. Süüdistuse põhjuseks oli tema raamat „Jumalatest”, mis sai esimeseks avalikult põletatud teoseks. See teos algas sõnadega: „Jumalatest ei või ma täie kindlusega ütelda, kas nad on olemas või ei ole olemas, sest takistusi seisab siin ees – nii küsimuse enda tumedus kui ka inimliku elu lühidus.”
Protagoras õpetas, et kõik on tõde, mida tõeks peetakse. Millistena asjad näivad mulle, sellised nad ongi minu jaoks; millistena nad näivad teisele inimesele, sellised nad ongi tema jaoks. Tõde on alati tõde kellegi jaoks mingites tingimustes ja mingil ajal. Näited: Üks ja sama seltskond on nõme ühe inimese jaoks, kuid täiesti normaalne teise inimese jaoks. Õppeaine, mis on huvitav ühe jaoks, ei ole huvitav teise jaoks.
Protagoras on tuntud Protagorase paradoksi poolest. Nimelt leppis ta kokku ühe õpilasega, et õpetab talle kõrge tasu eest loogikat ja kõnekunsti, et võimaldada tal edukalt kohtuasjades esineda. Protagoras andis oma õpetusele ka garantii: õpilane pidi maksma alles siis, kui on oma esimese kohtuasja võitnud.
Pärast õpingute lõpetamist aga ei võtnud õpilane ette ühtegi kohtuasja ega maksnud ka Protagorasele. Protagoras kaebas õpilase kohtusse, et nõuda kokkulepitud tasu. Protagoras oli kindel, et saab igal juhul oma tasu kätte: kui Protagoras võidab, on kohus otsustanud, et õpilane peab maksma. Protagorase kaotuse puhul on õpilane oma esimese kohtuasja võitnud ja peab maksma. Kuid õpilane oli kindel, et ei pea ühelgi juhul tasu maksma: kui õpilane võidab, on kohus otsustanud, et ta tasu maksma ei pea. Õpilase kaotuse korral ei ole ta oma esimest protsessi võitnud ega pea maksma.
Kõigi asjade mõõt on inimene, olevate – et/kuidas need on, olematute – et/kuidas need ei ole. See on Protagorase ütlus. Lause esimene osa: ἄνθρωπος μέτρον (Ánthrōpos métron)/ inimene on kõikide asjade mõõt.
Mardilaul

Mardilaul on eesti rahvalaul, mida esitavad mardisandid mardilaupäeval.
Agonist

Agonist on keemiline ühend (tavaliselt ravim), mis seotuna retseptoriga avaldab endogeensele ligandile sarnast toimet.
Agonist võib olla:
Phippsøya

Phippsøya on Norrale kuuluv asustamata saar Põhja-Jäämeres Teravmägede saarestikus Kirdemaast põhja pool. 
Phippsøya on Sjuøyane saarte seast suurim. Saar asub Nordenskiöldi lahes umbes 35 km kaugusel Kirdemaa rannikust. Saare geograafilised koordinaadid on . Kagus on tema naabersaar Martensøya, edelas Nelsonøya ja loodes Tavleøya. 
Phippsøya pikkus on umbes 11 km. 
Saarel on teadaolevalt üks väheseid ohustatud seisundis olevaid vandelkajaka kolooniaid. Morsakolooniaid võib näha saare kagurannikul Isflakbukta ääres ja ranniku lähedal madalas vees. Samal rannikul asub 1936. aastal kaevandusinspektori Hans Merckolli ehitatud majake, mis on mälestisena kaitse all. Saarel on ka jääkarusid.
Arvatakse, et saart võis juba 1618. aastal märgata Enkhuizenist pärit hollandi vaalakütt. Saar on saanud nime Briti maadeuurija Constantine John Phippsi järgi, kes juhtis 1773. aastal kahe laeva, Racehorse'i ja Carcassi ekspeditsiooni Teravmägedele. Sellel retkel osales ka noor Horatio Nelson.
1973. aastast alates kuulub Phippsøya Kirde-Svalbardi looduskaitseala koosseisu. Turistidel on lubatud Phippsøyat külastada, kuid loomi ei tohi häirida.
Laialehine neiuvaip

Laialehine neiuvaip ("Epipactis helleborine") on käpaliste sugukonda neiuvaiba perekonda kuuluv lill.
Laialehine neiuvaip on mitmeaastane rohttaim. Ta kasvab 20–100 cm kõrgeks. Vars on õõnes. Varre alaosas on 4–10 cm pikkused ovaalsed lehed. Maa all on risoom, milles taim talvitub.
Taime välimus võib palju varieeruda ja selle põhjal on eristatud mitu alamliiki.
Ta hakkab õitsema mai lõpus ja võib õitseda augusti lõpuni. Õied on roosad kuni rohekad ja neil on orhideedele tüüpiline ehitus. Taime tolmeldavad kõige sagedamini herilased. Vili on kupar, mis avaneb augustis või septembris ja puistab välja imetillukesed seemned, mis võivad tuulega väga kaugele lennata.
Taime võib leida puisniitudelt ja segametsadest Euraasiast ja Põhja-Aafrikast. Ta on sisse viidud ka Põhja-Ameerikasse. Ta eelistab kasvada metsaservadel ja rohumaadel valgustatud või poolvarjus kohtades lubjarohkel pinnasel, aga lubja osas ta ei ole väga nõudlik ja kasvab vahel ka seal, kus pinnases lupja pole.
Eestis leidub laialehist neiuvaipa hajusalt üle kogu riigi.
Laialehine neiuvaip on Eestis III kategooria kaitsealune liik.
Mõnel pool, näiteks Saksamaal, ei ole ta looduskaitse all, kuid sealgi on alates 1970. aastatest täheldatud tema arvukuse langust. Sellele asjaolule tähelepanu juhtimiseks valiti laialehine neiuvaip 2006 Saksamaa aasta orhideeks.
Eastbourne

Eastbourne on linn Inglismaal Ida-Sussexi krahvkonnas La Manche'i ääres.
Eastbourne'ist sai 19. sajandil tuntud kuurortlinn. 
Linnal on raudteeühendus Londoniga.
Eastbourne'ist on pärit Suurbritannia endine peaminister Theresa May. Eastbourne'is on elanud ja tegutsenud arst-sarimõrvar John Bodkin Adams ning okultist Aleister Crowley.
Tõnu Saar

Tõnu Saar (6. august 1944 Kuremaa – 12. juuli 2022) oli eesti näitleja.
Nooruses harrastas ta sporti ning tuli keskmaajooksus kaks korda Eesti koolinoorte meistriks. 1963–1968 töötas fotograafina. 
Ta lõpetas 1972. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi (TRK) lavakunstikateedri, kus õppis Voldemar Panso juhendataval kursusel (5. lend).
Aastatel 1972–1980 töötas ta näitlejana Eesti Riiklikus Noorsooteatris ja 1980–1998 Eesti Draamateatris (1996. aastast trupijuhina).
Aastatel 1970–1984 oli ta TRK lavakunstikateedri lavakõneõppejõud. 
Looming.
Ta näitles paljudes Eesti Televisiooni lavastuslikes lastesaadetes. Tema osatäitmiste seas on näiteks professor Peeter Pipar "Pailapsiinis" (1985), vanaisa "Pätus" (1990), hundikutsikas "Mõmmis ja aabitsas" (1977), tantsiv vanamees "Härra Lapsti lasteteatris" (1994) jm.
Ta on mänginud tosinkonnas filmis. Tallinnfilmi 1979. aastal valminud ulmefilmis "Navigaator Pirx" mängis ta kosmonaut Kurt Weberit.
Ahisilla linnusekoht

Ahisilla linnusekoht ehk Ahisilla linnamägi on linnamägi Harju maakonnas Kose vallas Kose aleviku kirdenurgas Soone tn. 6 kinnistul, järskude kallastega oja (Köstrioja ja kahe tema kõrvalharu) kõrgel kaldal.
Kirjeldus.
Maaneemiku tasase pealispinnaga õueala pikkus idast läände on 85–90 m, maksimaalne laius 69 m, neemiku kaelusel 37 m. Otsavall asus neemiku idapoolses kaelusekohas. Vall on maaharimise käigus hävitatud. 1977. aastal leiti tee-ehituse käigus oletatava kaitsevalli koha pealt söestunud puidu jäänused, mille vanuseks dateeriti 1100±40 BP. Evald Tõnissoni arvates osutab söeproov viikingiajale (10.–11. sajandile), Valter Langi hinnangul oli Ahisillal linnus 9. sajandist kuni 11. sajandi esimese pooleni. Kuna linnuseõuel kultuurikihti pole avastatud, siis oli see arvatavasti püsiasustuseta ja sinna varjuti vaid sõjalise ohu korral.
Orkester Modern Fox esitab moodsaid lööklaule

"Moodsaid lööklaule" on ansambli Modern Fox 1988. aastal Meloodia plaadivabriku poolt välja antud kauamängiv heliplaat.
Koosseis.
[[Kategooria:Eesti albumid]]
[[Kategooria:1989. aasta albumid]]
Viljandi komtuur

Viljandi komtuur (saksa keeles "Komtur von Fellin") oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Viljandi komtuurkonda.
Viljandi komtuur oli üks Liivi ordu olulisemaid käsknikke, tema võimukeskuseks oli võimsaim ordulinnus. Komtuurid kuulusid tavaliselt kõrgemasse ordunõukokku ja tihti said Viljandi komtuuri ametis olnud meestest ka Liivi ordu maameistrid.
Esimene teadaolev Viljandi komtuur astus ametisse 1234. aastal, seega veel Mõõgavendade ordu ajal. Esimene Liivi ordu komtuur on teada 1248. aastast. Viimane komtuur Gotthard Kettler sai 1559. aastal ordumeistriks. Seejärel komtuuri koht kaotati, sest komtuurkond läks elatusmaaks endisele ordumeistrile Wilhelm Fürstenbergile, kes oli aga samuti varem Viljandi komtuur olnud. 
Viljandi komtuur korraldas nii komtuurkonna kui ka Viljandi linna kaitset ning oli ka kõrgeim kohtumõistja ja valitsusvõimu rakendaja.
13.–14. sajandist on teada ka Viljandi foogte, kes kohati valitsesid samal ajal komtuuridega.
Viljandi komtuurile allus neli ordumõisa. Linnuse juurde tekkis mõis ilmselt juba 13. sajandil. 1414. aastal mainitakse Tarvastu ametimõisat. Laiuse mõis allutati Viljandile 1480. aastal. 1559. aastal on allikais teateid Vastemõisa ordumõisa kohta.
Ruu–Ihasalu tee

Ruu–Ihasalu tee (registrinumbriga 11262) on kõrvalmaantee Jõelähtme vallas. Tee pikkus on 11,3 km.
Tee saab alguse Jõelähtme–Kemba tee üheksandal kilomeetril Ruu külas ja lõpeb Neeme külas.
Tee kulgeb läbi Ruu, Jägala-Joa, Jõesuu, Ihasalu ja Neeme küla.
Tee ületab ühe silla (Kanali sild tee teisel kilomeetril) ja 13 truupi. Teele jääb 7 bussipeatust: Jägala tee, Jägala joa, Jõesuu, Metstoa, Ihasalu tee, Pärnasalu ja Neeme.
Tee on mustkattega. Tee on klassita. Liiklussagedus on teel 500–1000 autot ööpäevas. Tee lõpus on kiiruspiirang 50 km/h. Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Silvi Vrait (album)

"Silvi Vrait" on Silvi Vraidi 1986. aastal heliplaadifirma Meloodia välja antud kauamängiv heliplaat. Plaadiümbrisel on pealkiri nii eesti kui vene keeles «Silvi Vrait = Поет Сильви Врайт».
Indeks: C60 23855 004 &amp; C60 23855 005&lt;br&gt;
Helirežissöörid: P. Kuulberg&lt;br&gt;
Toimetaja: M. Maripuu&lt;br&gt;
Kunstnik: Valeri Parhomenko&lt;br&gt;
Plaate: 1&lt;br&gt;
Plaat: Ø 30 cm&lt;br&gt;
Kiirus: 33 min-1&lt;br&gt;
Kestus: ca 50 min&lt;br&gt;
Heli: Stereo&lt;br&gt;
Salvestatud: 1985.a.
Ansambel &quot;Karavan&quot; (1986)

Ansambel "Karavan" on ansambli Karavan 1986. aastal Meloodia poolt välja antud kauamängiv heliplaat.
Kunstiline juht: Toivo Lend
Russalu linnamägi

Russalu linnamägi on küngas Rapla maakonna Märjamaa vallas, Russalu külast 2,5–3 km lääne-edelas, läbi metsa Vakre talusse viivast metsateest 200 m lõuna pool.
Mägi moodustab põhja-lõunasuunalise ebamääraselt ovaalse kujuga (umbes 80 m pikk ja 60 m lai) ümbrusest 2–3 m kõrgema ala. Künka lagi on ebatasane. 1925. aastal Marta Schmiedehelmi koostatud linnamäe skeemil on idapoolsel jalamil märgitud kaarjalt kulgev kraav, lääneküljel kiviaed.
Aastatel 2005–2007 läbi viidud mäe arheoloogiline uurimine (kontrollimaks oletatava linnamäe olemasolu) seal märke inimtegevusest ega kultuurikihti ei tuvastanud ning leiti, et küngast pole põhjust linnamäeks pidada.
Sopran (Helgi Sallo)

"Sopran" on 1987. aastal Meloodia plaadivabriku välja antud kauamängiv heliplaat (LP), millel on laule Helgi Sallo teatrirepertuaarist, mh mängimata jäänud operettidest ja muusikalidest. Albumil mängib saateks Estonia orkester, dirigent Paul Mägi.
Lood.
1. külg.
OPERETT
2. külg.
MUUSIKAL
Filipp Golikov

Filipp Ivanovitš Golikov (vene keeles Филипп Иванович Голиков; 16. (vkj) 29. juuli 1900 – 29. juuli 1980) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane (Nõukogude Liidu marssal).
Filipp Golikov teenis Töölis-Talupoegade Punaarmees 1918. aastast, lõpetas sõjaagitaatorite kursused Peterburis 1919. aastal, juhtivkoosseisu täienduskoolituskursused 1929. aastal, sõjakooli (eksternina) 1931. aastal, Mihhail Frunze nimelise TTPA Sõjaväeakadeemia (1933. aastal, kaugõppes). Teenis erinevate sõjaväeosade juhina. 
Juulist 1940 oli ta Punaarmee Kindralstaabi ülema Kirill Meretskovi asetäitja ja Töölis-Talupoegade Punaarmee Kindralstaabi Luurevalitsuse ülem. 
Teise maailmasõja ajal oli Filipp Golikov Nõukogude Sõjalise Missiooni (luurealased kontaktid) esindaja Suurbritannias ja Ameerika Ühendriikides ja alates oktoobrist 1941 rindeväeosade juhatajana: 10. armee juhataja Läänerindel, osaledes 1941. aastal Moskva kaitselahingutes; 1942. aastal 4. löögiarmee juhataja Kalinini rindel ning Brjanski ja Voroneži rinde juhataja.
1942. aasta augustis määrati ta 1. Kaadriväearmee juhatajaks, Kagu- ja Stalingradi rindel, kus osales Stalingradi lahingus. Oli Stalingradi rinde juhataja asetäitja ja Looderinde juhataja. 
16. oktoobrist 1942 oli Golikov lühikest aega Punaarmee Kindralstaabi Luure Peavalitsuse (GRU) ülem, kuid määrati oktoobris uuesti tegevarmeesse Voroneži rinde juhatajaks.
Alates 1944. aasta oktoobrist oli ta NSVL RKN-i volitatu NSV Liidu kodanike Saksamaalt ja Saksamaa poolt okupeeritud riikidest repatrieerimise asjus. Repatrieerimine seisnes pärast oktoobrirevolutsiooni ja teise maailmasõja ajal NSV Liidust lahkunud ning Saksa okupatsioonivõimude poolt sunniviisiliselt tööle toimetatute "kodumaale" meelitamises ja hilisemas filterlaagritesse paigutamises ning sageli represseerimises "kodumaa reetmise" – Saksamaa kasuks töötamise ja Saksa võimudega tehtud koostöö eest.
1961. aastal sai Golikov Nõukogude Liidu marssali auastme.
Filipp Golikov suri 1980. aastal ning on maetud Moskva Novodevitšje kalmistule.
Lipa linnus

Lipa linnus asus nüüdisaegses Rapla maakonnas Rapla vallas Lipa külas Jürasoo talu maal.
Linnuse koht eraldub 3300 m2 suuruse kandilis-ovaalse alana suhteliselt tasasel kohal. Linnuseõue pikkus on 80 m, laius ulatub kuni 55 meetrini. Ümber kogu õue kulgeb kividest ja mullast vall, mille laius on üldiselt 6–8 m, kõrgus 0,5–1 m. Algset väravakohta võib oletada linnuse läänevalli keskosas, kus on selge 2,5-meetrine vallikatkestus.
Nii vallikraavist kui ka õuealalt leitud keraamika järgi võib arvata, et linnus oli kasutuses eelrooma rauaaja lõpust kuni rooma rauaaja lõpuni.
Merja linnamägi

Merja linnamägi asub Järva maakonnas Järva vallas Merja külas Linnamäe talu maal.
Kirjeldus.
Linnamägi on lamedanõlvaline 7–8 m kõrgune küngas, mille 30 m pikkune ja 10 m laiune keskosa tõuseb 1–1,5 m kõrguse astanguna ülejäänud künkast kõrgemale. Selgemad jäljed kaitseehitiste olemasolust puuduvad. Kuna linnamägi on maastikuliselt eristatav ning sealt on avastatud arheoloogiline kultuurikiht, on Merja linnamägi tunnistatud arheoloogiamälestiseks.
Rahvapärimus.
Rahvapärimus linnamäe kohta on puudulik. 1929. aastal kogutud pärimuse järgi olevat sealt liivakaevamistel leitud terve inimese luukere lamavas olekus, kuid ilma igasuguste eheteta. Samuti olevat kaevamisel leitud kimp suuri vanu võtmeid. Ühtede informantide ütluse järgi olnud seal vanasti kirik, teiste arvamiste kohaselt olnud aga mäe otsas vanasti linn, mis suurte sõdade ajal ära lõhutud.
16. oktoobril 2010 avati Merja linnamäel 12 m kõrgune vaatetorn, mis oli samas paigas omataoline. Esimene, triangulatsioonitorn, püstitati linnamäele iseseisvuse ajal esimese ja teise maailmasõja vahel. Teise, 18 m kõrguse torni püstitasid 1950. aastatel Nõukogude sõjaväelased.
Bioetanool E85

Bioetanool E85 on denatureeritud bioetanoolist ja bensiinist toodetud mootorikütus. Koosneb peamiselt etanooli ja bensiini segust, milles on 70–86% etanooli ja 14–30% bensiini.
Bioetanool E85 sobib kasutamiseks ainult selleks seadistatud mootoriga autodes, näiteks niinimetatud Flexi Fueli tüüpi autodes.
Üleeuroopaline EN standard, mis spetsifitseeriks nõuded ja katsemeetodid bioetanoolile E85, on väljatöötamisel CEN CWA 15293:2005 alusel ja pidi CEN tööplaanide kohaselt ilmuma 2009. aastal kui EN 15293 "Mootorikütused. Etanool (E85). Nõuded ja katsemeetodid". Standardi väljatöötamisel ilmnenud probleemide tõttu seda siiski teha ei suudetud ja standardi asemel üllitas CEN tehnilise aruande CEN/TR 15993:2010 "Mootorikütused. Etanool (E85). Nõuded ja katsemeetodid".
Sind aeda viia tõotan ma!

"Sind aeda viia tõotan ma!" on Anne Veski kaheksas album, mille andis 1986. aastal välja üleliiduline plaadifirma Melodija.
Indeks: C60 23555 008&lt;br&gt;
Helirežissöör: P. Kuulberg&lt;br&gt;
Toimetaja: M. Salum&lt;br&gt;
Kunstnik: Kalle Toompere&lt;br&gt;
Foto: J. Rõõmus&lt;br&gt;
Plaate: 1&lt;br&gt;
Plaat: Ø 30 cm&lt;br&gt;
Kiirus: 33 min-1&lt;br&gt;
Kestus: ca 50 min&lt;br&gt;
Heli: Stereo&lt;br&gt;
Salvestatud: 1984-85.a.
Varangu linnus

Varangu linnus ehk Varangu Veskikants ka Veskikants asub Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas, Varangu külast idas, Selja jõe idakaldal, jõekääru sopistuval neemikul, kus teda kaitseb ka ida poolt jõkke suubuv Pehku oja. Varangu linnus pärineb varasema dateeringu järgi esimese aastatuhande teisest poolest, uuematel andmetel 11.–13. sajandist. Arheoloogilisi kaevamisi pole linnuses tehtud.
Umbes 4500 m2 suurune linnuseõu on viiekandilise põhiplaaniga ning on eraldatud 3–4 meetri kõrguse valliga, mis tundub olevat peamiselt paekivist. Valli ette jääb madal, umbes 0,5 meetri sügavune kraavitaoline nõgu. Madalam, 1–1,5 meetri kõrgune vall piirab ka linnamäe ida- ning lõunaserva. Lääneküljel, kus neemiku looduslik nõlv on suhteliselt kõrgem ja järsem, näib vall välisel vaatlusel puuduvat. Siiski leidub ka seal suuri paeplaate, mis võisid olla kaitserajatise osad. Põhjapoolse valli lääneotsa ning neemiku serva vahele on kaevatud umbes 4 meetri laiune avaus, kus on näha tules punakaks tõmbunud ja tahmunud paetükke. Algne sissepääs linnusesse paiknes suure tõenäosusega linnamäe kirdenurgas, kus põhjapoolse otsavalli üleminekul idapoolseks küljevalliks on madal nõgu.
Otsavalli ees, kümmekond meetrit põhja pool, paikneb veel üks 0,75–1 meetri kõrgune vallitaoline moodustis, mis näib olevat kuhjatud liivast. Linnuse õue katab 30–40 cm paksune söetükke sisaldav kultuurikiht, kuid leide sealt avastatud pole.
Linnamäest põhja poole jäävast asulast on leitud mõned I aastatuhande teisest poolest pärinevaid savinõukillud ja rootsuga nooleots.
Hoopis suurem asula asetseb aga linnuse vastas Selja jõe kaldal. Varangu külast 600–700 meetrit lääne poole põllule jääb kuus seni uurimata kivikalmet, millest kolm meenutavad väliselt I aastatuhande tarandkalmeid.
Karl Suure auhind

 
Karl Suure auhind (Karlspreis; ametlikult Internationaler Karlspreis zu Aachen; algse nimega Internationaler Karlspreis der Stadt Aachen) on üks Euroopa mainekamaid auhindu, mille asutas 1950. aastal Karl Suure kodulinn Aachen. Auhind antakse isikule või organisatsioonile, kes on silma paistnud oma tegevusega kirjanduse, teaduse, majanduse või poliitika vallas ning edendanud seeläbi Euroopa ühtsuse ideed ja toonud kasu inimkonnale.
Kaia Jäppinen

Kaia Jäppinen (sündinud 21. juulil 1963 Tallinnas) on eesti poliitik. Ta kuulub Eesti Keskerakonda ja oli 2004–2010 Tallinna abilinnapea.
Kaia Jäppinen on lõpetanud Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna.
19. mail 2010 esitas Kaia Jäppinen avalduse enda vabastamiseks abilinnapea kohalt alates 3. juunist 2010 tervislikel põhjustel ning asus ametisse linnapea nõunikuna, nõustades linnapead põhiliselt majandust, ettevõtlust ja linnaelanike tööhõivet puudutavates küsimustes, aga ka hariduse, kultuuri ja noorsootöö valdkonnas. 2011. aasta jaanuaris lahkus ta ka linnapea Edgar Savisaare nõuniku ametikohalt. 
Suvel 2016 viibis Jäppinen seoses alkoholijoobes autojuhtimisega 2 päeva arestimajas .
2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Nõmme linnaosas ning sai 58 häält.
Slaven Bilić

Slaven Bilić (sündinud 11. septembril 1968 Splitis) on horvaadi jalgpallitreener ja endine jalgpallur. Aastatel 2006–2012 oli ta Horvaatia jalgpallikoondise peatreener.
Aastatel 1990–1999 mängis ta Horvaatia rahvusmeeskonnas kaitsjana. Esimese rahvusvahelise mängu värava lõi ta 8. oktoobril 1996 Bolognas mängus Bosnia-Hertsegoviina vastu. 1998. aastal võitis ta Horvaatia meeskonnaga Prantsusmaal toimunud jalgpalli maailmameistrivõistlustel pronksmedali.
Jalgpalluriaastad.
Slaven Bilić alustas jalgpallurikarjääri kodulinna jalgpalliklubis Spliti Hajduk, kus lõi 109 mängus kokku 13 väravat. Pärast kuut hooaega selles klubis siirdus ta Saksamaa Bundesliga klubisse Karlsruher SC. Pärast muljetavaldavat esitust UEFA karikasarjas ostis ta 1996. aasta jaanuaris 1,3 miljoni naelsterlingi eest Premier League'i jalgpalliklubi West Ham United. Karlsruhes lõi ta 66 mängus viis väravat ja West Ham Unitedis mängitud 48 kohtumises lõi 2 väravat. Samal aastal kutsuti ta ka Horvaatia rahvuskoondisse, et mängida Inglismaal toimuvatel Euroopa meistrivõistlustel. 1997. aastal ostis ta endale Everton FC, mille värvides mängis ta 30 mängu. 2000. aastal naasis Bilić kodumaale Spliti Hajdukki, kus mängis üheksas mängus, enne kui teatas profijalgpallurikarjääri lõpetamisest. 
Rahvuskoondises astus ta üles 44 kohtumisel ja lõi rahvusvahelistes mängudes kolm väravat: valikmängudes kaks väravat Bosnia ja Hertsegoviina ning ühe Ukraina vastu.
Treeneriaastad.
Aastatel 2006–2012 oli ta Horvaatia jalgpallikoondise peatreener. Euro 2008 turniiril jõudis tema juhendatud Horvaatia meeskond B-alagrupi võitjana (alagrupis 3 võitu: Austria üle 1:0, Saksamaa üle 2:1 ja Poola üle 1:0) veerandfinaali, kus aga pidi tunnistama pärast 1:1 tulemusega lõppenud lisaaega peetud penaltiseerias A-alagrupi teisena lõpetanud Türgi meeskonna paremust 3:1.
Ta jäi Horvaatia koondise peatreeneriks kuni 2012. aasta Euroopa meistrivõistlusteni.
Hiljem on ta olnud veel Venemaa kõrgliigaklubi Moskva Lokomotivi (2012–2013), Türgi kõrgliigaklubi Beşiktaşe (2013–2015), Inglismaa kõrgliigaklubi West Ham Unitedi (2015–2017), Saudi Araabia klubi Al-Ittihadi peatreener (2018–2019), Inglismaa klubi West Bromwich Albioni (2019–2020), Hiina klubi Beijing Guoani (2021–2022) ja Inglismaa klubi Watfordi peatreener (2022–2023). Alates 2023. aasta juulist juhendab ta Saudi Araabia kõrgliigaklubi Al Fateh.
Isiklikku.
Slaven Bilićil on juriidiline haridus. Ta valdab lisaks emakeelele vabalt inglise, saksa ja itaalia keelt. Biliči põhihuviala on muusika. Ta mängib kitarri Horvaatia rokkansamblis Rawbau, tal on Gibson-Exploreri punane elektrikitarr. 2008. aastal salvestas bänd Euro 2008 jaoks Horvaatia meeskonna toetamiseks tunnusloo "Vatreno Ludilo" ('legitsev hullus').
Bilić on 189 cm pikk. Ta on lahutatud; abielust on tal poeg.
Peeter Asmus

Peeter Asmus VR II/2 ja VR II/3 (26. mai 1893 Pangodi vald, Tartumaa – 25. veebruar 1942 Unžlagi vangilaager, Gorki oblast, NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).
Peeter Asmus alustas sõjaväeteenistust Venemaa keisririigi armees, kus ülendati ohvitseriks. 
1918. aastal alanud Eesti Vabadussõja alguses teenis P. Asmus 4. Jalaväepolgus, 1919. aasta veebruarist viidi ta üle Laiarööpmelisele soomusrongi nr. 3, kus ta teenis soomusrongi dessandi rooduülemana, pataljoniülemana ja rongiülema abina.
Pärast Vabadussõja lõppu teenis ta 1920. aasta alguses teenis alamkapteni auastmes Laiarööpmelise soomusrongil nr. 3, veebruar 1920 – 1925 oli major P. Asmus Laiarööpmelise soomusrongi nr. 3 ülem.
1925. aastal Otepää manöövritel soomusrongiga juhtunud inimohvritega soomusrongide kokkupõrke tõttu alandati P. Asmus kapteniks, ning läks 1925. aasta novembris erru.
1927. aastal naasis P. Asmus sõjaväeteenistusse ja oli aastatel 1927–1928, Kaitseliidu Petseri maleva pealik; 1928–1929, Kuperjanovi jalaväepataljoni ülem.
Aastatel 1929–1931 õppis P. Asmus Kõrgemas Sõjakoolis ning oli aastatel 1932–1939 Kaitseliidu Tartumaa maleva pealik ja 1939–1940 Tartu Sõjaväeringkonna ülem. 
Arreteeriti NKVD poolt 21. detsembril 1940, suri vangilaagris Venemaal.
Iker Casillas

Iker Casillas Fernández (sündinud 20. mail 1981 Móstoleses) on endine Hispaania jalgpallur (väravavaht).
Suurema osa karjäärist mängis ta kodumaa klubis Madridi Real. Ta liitus Madridi Reali noorteakadeemiaga 1990. aastal, mis tähendab, et kokku oli ta klubis 25 aastat. Madridi Reali esindusmeeskonna väravavaht oli ta alates hooajast 1999–2000. Ta tuli klubiga viiel korral Hispaania meistriks.
Sportlaskarjääri viimastel aastatel mängis ta Portugali kõrgliiga klubis FC Porto.
Hispaania rahvuskoondisse kuulus ta aastatel 2000–2016. Ta esindas Hispaaniat kokku 167 ametlikus kohtumises, millega on ta Hispaania rekordinternatsionaal. Ta tuli Hispaania koondisega maailmameistriks (2010) ning kahel korral Euroopa meistriks (2008 ja 2012).
Teda nimetati oma põlvkonna üheks kõige paremaks väravavahiks. IFFHS valis ta aastatel 2008–2012 viiel korral järjest maailma parimaks väravavahiks.
2019. aastal sai Casillas treeningu ajal infarkti ning oli treeningutest eemal enam kui pool aastat.
2020. aasta augustis teatas Casillas ametlikult et lõpetab karjääri jalgpallis.
Herbert Grabbi

Herbert Felix Grabbi (16. märts 1896 Tallinn – 29. juuni 1942 Norillagi vangilaager, Norilsk, Krasnojarski krai (hukati)) oli Eesti sõjaväelane (kolonel, 1939).
Herbert Grabbi oli Eesti Vabariigi riigivanema ja presidendi Konstantin Pätsi vanem käsundusohvitser aastatel 1934–1940.
Haridus ja teenistuskäik.
Lõpetas 1914. aastal Tallinna Poeglaste Kaubanduskooli ja 1916. aastal Peterhofi lipnikekooli. Osales Esimeses maailmasõjas. Tegi rooduülemana kaasa Vabadussõja 4. jalaväepolguga Viru rindel. 
1926. aastal lõpetas Tallinnas Tondi sõjaväelinnakus asunud Eesti Kõrgema Sõjakooli ja 1928. aastal Prantsuse Kõrgema Sõjakooli Pariisis. Teenis seejärel Tallinnas Kaitseväe Ühendatud Õppeasutustes taktika ja sõjaajaloo õppejõuna ning pataljoni- ja kompaniiülemate kursuste ülemana. 
Oli augustist 1933 kuni aprillini 1934 Tallinnas Tondi sõjaväelinnakus asunud Sõjakooli ülema kohusetäitja ning aastatel 1934–1940 Eesti riigipea (Riigivanema, Riigihoidja ja Vabariigi Presidendi) Konstantin Pätsi vanem käsundusohvitser, kellena saatis või esindas riigipead avalikel üritustel ja oli seetõttu üks tuntumaid Eesti ohvitsere. 
Herbert Grabbi arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941 Värska sõjaväelaagris. Mõisteti surma Taimõri ringkonna kohtus ja lasti 29. juunil 1942 Norillagis maha.
Isiklikku.
Ta oli abielus Ella Grabbiga, neil sündis kaks poega – Hellar Grabbi ja Rein Grabbi.
Iseloomustus.
Vabariigi Presidendi Kantselei ülem (aastatel 1938–1940) Elmar Tambek on teda oma mälestusteraamatus iseloomustanud järgnevalt:
USA sõjaväeluure (G-2) raport kolonelleitnant Grabbi kohta aastast 1938, mille on koostanud ja Washingtoni saatnud tolleaegne ameerika sõjaväeatašee Balti riikides major Gustav B. Guenther:
August Gustavson

August Gustavson VR II/3 (19. detsember 1894 Mahu küla, Kunda-Malla vald, Virumaa – 26. detsember 1941 Ussollagi vangilaager, Permi oblast) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).
Vabadussõjas osales ta mereväelasena, sai II liigi 3. järgu Vabadusristi. 
Oli hiljem Tallinna Merekooli õppejõud (1940–1941 direktor), mitme merendusorganisatsiooni juht ning merendusalaste ajakirjade toimetaja, Eesti Entsüklopeedia merendusterminoloogia kujundaja ja paljude merendusõpikute autor. Nõukogude okupatsioonivõimud arreteerisid ta 1941. aasta suvel. 
August Gustavson oli Meremeestekodu juhatuse esimees ja Lisapalga Kassa nõukogu liige.
Isiklikku.
Tema poeg oli Heino Gustavson.
Jaan Junkur

Jaan Junkur VR I/3 (12. veebruar (vkj)/ 24. veebruar 1887 Helme kihelkond, Viljandimaa – 27. jaanuar 1942 Sevurallagi vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Eesti sõjaväelane (kolonel, 1935).
Sündis talupidaja Jaan Junkru peres. Teenis tsaariarmees ning lõpetas Vilno sõjakooli. Teenis ohvitserina Tartus aastail 1912–1914.
Osalus Esimeses maailmasõjas.
Osales sõjas 271. Krasnoje Selo polgu koosseisus. 1915. aasta jaanuaris sai haavata, sama aasta kevadel langes sakslaste kätte vangi.
Teenistus Eesti sõjaväes.
Eesti sõjaväes teenis ta aastail 1918–1940. Võitles Vabadussõjas. Astus Eesti sõjaväkke 1918. aasta detsembri alguses. Oli 6. jalaväepolgus algul roodu-, hiljem pataljoniülem. 10. mail 1919 määrati ta kindralstaabi vanemaks käskudetäitjaks ohvitseriks. Juunis 1919 määrati sideohvitseriks Leedusse, sama aasta novembris Poolasse. 15. jaanuaril 1924 sai Eesti sõjaväeatašee Pariisis.
1929. aastal määrati kaitsevägede staabi käskudetäitjaks ohvitseriks ja 1931. aasta oktoobrist 10. jalaväepataljoni ülemaks. 7. septembrist 1934 määrati Vahipataljoni ülemaks ja ühtlasi ka Tallinna garnisoni komandandiks. Aastail 1939–1940 oli ta Harju Sõjaväeringkonna ülem. 
Represseerimine ja surm.
Sõjaväest saadeti Junkur erru 17. augustil 1940, mille järel asus tööle Eesti NSV Töö Rahvakomissariaadis tõlgina.
Ta küüditati NKVD poolt 14. juunil 1941 Nõmmelt koos abikaasa Lindaga. Viidi Sevurallagi Sosva laagrijaoskonda, kust toimetati 25. novembril 1941 raskesti haigena laagrihaiglasse. Suri kaks päeva hiljem. Pärast surma, 28. veebruaril 1942, mõistis erinõupidamine ta surma.
The Raven (film 1935)

"The Raven" on 1935. aasta USA õudusfilm.
Jaan Kurvits

Jaan Kurvits VR II/3 (25. oktoober 1893 Koiola vald, Võrumaa – 8. mai 1942 Ussollagi vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Eesti sõjaväelane (kolonel, 1939).
Jaan Kurvits lõpetas Tartu linnakooli ja 1. Peterhofi lipnikukooli, teenis Vene armee 26. Mogiljovi jalaväepolgus ja Eesti rahvusväeosade 1. eesti jalaväepolgus.
Arreteeriti 8. mail 1941. aastal ja mõisteti erinõupidamise otsusega süüdi 31. märtsil 1942 §58-4, 58-10, 58-11 ning hukati Ussollagi vangilaagris.
Rudolf Linnuste

Rudolf Linnuste (kuni 1935. aastani Rudolf Borgmann (Porkman), 12. mai 1888 Altja, Palmse vald, Virumaa – 21. oktoober 1947 Stockholm) oli Venemaa ja Eesti sõjaväelane (mereväekapten).
Ta on lõpetanud Käsmu 2-klassilise ja Paldiski 3-klassilise merekooli. Mobiliseeriti detsembris 1915 Vene mereväkke, kus omandas 1916. aasta maiks mereväe ohvitseri kutse. 
Eesti sõjaväkke astus mitšmani auastmes märtsis 1919. Samal aastal ülendati ta mereväeleitnandiks ja vanemleitnandiks. Vabadussõja ajal teenis sõjalaevadel Lembit, Lennuk ja Vambola. Juulist 1921 kuni märtsini 1928 viibis ta Inglismaal kutsehariduse täiendamisel. Kaptenmajoriks sai ta 1923, kaptenleitnandiks 1925 ja mereväekapteniks 1930. aastal.
1925. aastast Eesti merejõudude Läänemere laevastiku divisjoni ülem (1. aprill 1925–1929), merejõudude Merelaevastiku divisjoni ülem (30. november 1929–1938).
Isiklikku.
Tema poeg oli Vahur Linnuste (1925–2023).
Leopold Loodus

Leopold Loodus (8. märts 1911 Mustjala vald, Saaremaa – 21. oktoober 1967 Toronto) oli Eesti (leitnant) ja Soome (vanemleitnant) sõjaväelane.
Ta lõpetas 1930. aastal Saaremaa Ühisgümnaasiumi.
Ta õppis Eesti Vabariigi Sõjakoolis.
Alates 1930. aastast teenis ta mereväes. Loodus õppis aastatel 1932–1935 (vaheaegadega) Soome Meresõjakoolis, 1934. aastal ülendati ta nooremleitnandiks. Teenis allveelaeval Lembit. 1939. aasta juulis oli ta Sõjavägede Staabi II osakonna ülema käsutuses Saksamaale komandeeritud. 1940. aastal ülendati ta leitnandiks.
1942. aastal siirdus Loodus Soome, kus ta määrati suurtükilaeva Uusimaa 1. ohvitseriks. Alates 30. juunist 1944 oli ta suurtükilaeva Karjala komandör vanemleitnandi auastmes. Teda autasustati Soome Vabadusmedaliga. 
1944. aasta sügisel põgenes ta Rootsi ja 1950. aastal siirdus Kanadasse.
Tower of London (film 1939)

"Tower of London" on 1939. aasta ajalooline õudusfilm.
Süžee.
Film räägib Richard III tõusmisest Inglismaa kuningaks, eemaldades kõik, kes tal troonile ette jäävad.
Alfred Luts

Alfred Luts (10. august 1899 Helme, Viljandimaa – 6. august 1991 Como, Panola maakond, Mississippi osariik, USA) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant), viimane Eesti Vabariigi Sõjavägede Staabi operatiivosakonna ülem (1939–1940).
Teenistuskäik.
Eesti Vabariigis.
Läks koolipoisina vabatahtlikult Vabadussõtta ja saadeti sealt 1919. aastal värskelt avatud sõjakooli. Õppis 22. aprillist kuni 3. augustini 1919 Tallinnas sõjakooli jalaväekursusel ja oli sõjakooli I kursuse lõpetanute hulgas. Sõjakooli lõpetamisel sai lipnikuks. 
Pärast Vabadussõda õppis aastatel 1921–1922 alalisväe ohvitseride kursustel. 1925. aastal ülendati leitnandiks. 
Aastatel 1927–1930 õppis Kõrgemas Sõjakoolis, mille lõpetas 3. veebruaril 1930. Samal aastal ülendati ta kapteniks. Jätkas teenistust Sõjakoolis kuulipildurite kompanii ülemana kuni 1934. aastani. 1934. aastal ülendati majoriks.
Alates 16. juulist 1934 töötas käsundusohvitserina ja hiljem I (operatiiv) osakonna ülema abina Kaitsevägede Staabis.
1936–1939 oli ta Sõjavägede Staabi VI (väljaõppe) osakonna ülem.
28. aprillist 1939 kuni 1940. aasta augustini Sõjavägede Staabi I (operatiiv) osakonna ülem. 1940. aasta veebruaris ülendati kolonelleitnandiks.
Teises maailmasõjas.
Pärast Eesti okupeerimist NSV Liidu poolt, mil Eesti kaitsevägi liideti septembris 1940 Punaarmeega, määrati ta 182. Eesti Laskurdiviisi luurejaoskonna ülemaks.
Saadeti pärast Nõukogude-Saksa sõja puhkemist koos diviisiga Pihkvamaale, kus läks lahingutes 12. juulil 1941 Porhovi all üle sakslaste poolele.
Viibis seejärel Pihkva sõjavangilaagris, kus töötas tõlgina Saksa Põhjarinde staabi majanduskomando juures vangidest moodustatud tõlkide grupis, kust vabanes 18. augustil 1941.
Tuli seejärel Eestisse ja määrati vastvallutatud Tallinna linna Saksa komandandi kindralmajor Raitz von Frentzi poolt 28. augustil 1941 Tallinna politseiprefekti Aleksander Tilgre abiks ning Tallinna Omakaitse juhiks. 
Alates 1941. aasta sügisest töötas ta politseiprefektina Petseris. 1942. aasta augustis määrati Saare-Lääne politseiprefektiks (asukohaga Kuressaares).
1. veebruarist 1944 kuni Tallinna vallutamiseni Punaarmee poolt 22. septembril 1944 töötas ta Toompea lossis asunud Eesti Leegioni kindralinspektori Johannes Soodla staabiülemana.
Paguluses.
1944. aasta sügisel põgenes Luts koos perega Rootsi, kus avaldas aastail 1975-1976 kaheköitelise mälestusteraamatu "Heitluste keerises". Pärast abikaasa surma 1986. aastal asus Luts elama tütre juurde USA-sse. 6. augustil 1991 suri ta Mississippi osariigis Como linna lähedal. Neli päeva hiljem oleks ta saanud 92-aastaseks.
Eduard Metstak

Eduard Metstak (18. veebruar 1896 Uusküla, Harjumaa – 24. aprill 1942 Sverdlovsk) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).
Õppis Kõrgemas Sõjakoolis ja lõpetas juhtimise ja staabiteenistuse alal III lennus (1924–1927).
Pioneerpataljonist läks leitnant Eduard Metstak 1927. aastal kindralstaabi (Kaitsejõudude peastaabi) teenistusse (allikas: Pipatüli pk nr 164 29.08.1927, ERA 636.1.87, l. 167). 
Ta arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941 Tallinnas Nõmmel. Hukati.
Alfred Pontak

№
Alfred Pontak VR II/3 (30. detsember 1899 Svirsk, Kiievi kubermang – 4. juuli 1941 Tallinn) oli eesti sõjaväelane (kaptenmajor). Ta oli esimese Eesti allveelaeva "Kalev" komandör.
Arreteeriti 23. juunil 1941 ja seejärel hukati. Andmeid ja fotosid temast on vähe säilinud. Tema õde, kes imekombel naasis Siberist, tunnistas, et KGB käis lähedaste kodudes väga tihti puistamas ning kui oleks leitud Alfredi fotod, dokumendid, isiklikke tarbeesemed, oleks järgnenud väga pikk vanglakaristus.
Eduard Putmaker

Eduard Putmaker (23. veebruar 1888 Loksa, Vao vald, Virumaa – 4. jaanuar 1943 Norillag, Norilsk) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).
Putmaker määrati pärast Vabadussõja algust 21. novembril 1918 Nõmme suurtükiväe ja lõhkeaine ladude komandandi kohale. Ta viidi 1. jaanuaril 1919 üle Kaitseliidu Nõmme osakonna ülemaks (ühtlasi täitis ta Nõmme komandandi kohuseid).
5. märtsil 1919 määrati Eduard Putmaker Harju maleva Linnaümbruse malevkonna ülemaks. Kui olukord oli pärast Vabadussõja lõppu stabiliseerunud, viidi Putmaker 5. juulil 1920 üle teenima Varustusvalitsusse.
Ferdinand Schmiedehelm

Ferdinand Adolf Schmiedehelm (19. august 1899 Paldiski – 10. mai 1942 Ussollagi vangilaager, Permi oblast) oli Eesti sõjaväelane (kaptenmajor).
Oli aastatel 1936–1940 allveelaeva Lembit komandör.
Arreteeriti NKVD poolt 1. juulil 1941. Hukati Nõukogude vangilaagris.
Ants Sudemäe

Ants Sudemäe (kuni 1935 Hans Jaakson, 30. september 1894 Pangu talu, Vana-Tänassilma vald, Viljandimaa – 14. detsember 1941 Kirovi oblast, NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Hans Jaakson sündis 1894. aastal Viljandimaal Vana-Tänassilma vallas Pangu talus, osales Venemaa keisririigi armeega Esimeses maailmasõjas jalaväeohvitserina.
1918. aastal alanud Eesti Vabadussõjas oli Hans Jaakson tegev Tallinna Kaitseliidus, 1918. aasta detsembrist asus teenistusse Laiarööpmelisel soomusrongil nr. 1, 1919. aasta jaanuaris viidi üle Laiarööpmelise soomusrongi nr. 4 ülemaks, kellena teenis kuni 1919. aasta augustini.
1919. aasta augustis viidi üle Soomusrongide Diviisi Tagavarapataljoni rooduülemaks, kus teenis kuni 1920. aasta jaanuarini.
Pärast Vabadussõja lõppu teenis Hans Jaakson 1921. aasta juulini Eesti Rahvaväes.
Sõjaväeteenistusest lahkumise järel tegeles talupidamisega, aastatel 1930–1940 oli Viljandimaal Tänassilma vallavanem. 1935. aastal eestistas Hans Jaakson nime Ants Sudemäeks.
Ants Sudemäe vahistati NKVD poolt 29. aprillil 1941 ja hukati NSV Liidus Kirovi vanglas 14. detsembril 1941.
Artur Tenno

Artur Tenno VR I/3 (21. juuli 1894 Kastre-Võnnu vald, Tartumaa – 11. aprill 1963 Tori) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant, 1938). 
Lõpetas Kõrgema Sõjakooli juhtimise ja staabiteenistuse ala VIII lennu (1938), Korp! Sakala vilistlane. 
Alustas teenistust Eesti rahvusväeosade 1. Eesti Jalaväediviisi 1. Eesti suurtükiväebrigaadi 3. ja 5. patareis, Vabadussõja alguses jätkas teenistust 28. detsembrist 1918 ülemleitnandina 1. Suurtükiväepolgus ja 3. veebruarist 1919 lipnikuna 4. jalaväepolgus, 2. Suurtükiväepolgus patareiülemana. 1920. aastal ülendati alamkapteniks.
Vabadussõja järel teenis Suurtükiväe inspektorina, 2. Suurtükidivisjonis ja väljapatarei nr. 8 ülemana.
1934. aastast 5. Suurtükiväegrupi ülema ajutine kt ja 1935–1940 5. Suurtükiväegrupi ülem Viljandis.
Rudolf Vaharo

Rudolf Vaharo VR I/3 (endine nimi Rudolf Freudenstein, 17. aprill 1897 Hageri vald, Harjumaa – 28. mai 1942 Sevurallagi vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant). 
Osales Vabadussõjas. 
Kodanliku õhukaitse ja tuletõrje juhataja (ühtlasi Eesti Tuletõrje Korpuse pealik) alates 1. veebruarist 1937. 
Arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941 Tallinnas. Surmaotsus, lasti maha.
Mati Õun

Mati Õun (17. juuli 1942 Tallinn – 21. detsember 2024) oli eesti ajaloolane, sõjaajaloo raamatute autor ja sporditegelane. 
Hariduskäik.
Ta lõpetas 1961. aastal Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi ning 1984. aastal kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna ajaloo erialal.
Sportlase ja sporditegelasena.
Ta hakkas tõstmist harrastama 1959. aastal tehnikumis Jaan Toome juhendamisel. Pärast seljavigastust tegeles kulturismiga ja korraldas 1970. aastatel ka võistlusi.
Ta on Eesti jõutõstmisele aluse panijaid ja olnud aastatel 1980–1991 Eesti NSV Tõstespordiföderatsiooni jõutõstekomisjoni esimees. Aastast 2000 oli ta Eesti Jõutõsteliidu auesimees.
Töökäik.
Ta õpetas ajalugu Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumis, sõjaajalugu Eesti Humanitaarinstituudis (1992–1994), Eesti Riigikaitse Akadeemias (1997–1998), Eesti Kõrgemas Sõjakoolis (1997–1999), Tallinna Pedagoogikaülikoolis (2004) ja Tallinna Ülikoolis (2010). 2002. aastal õpetas ta Eesti Mereakadeemias meresõjaajalugu.
Aastatel 1996–2002 Eesti merendusterminoloogia komisjoni esimees. 
Ta on maetud Viimsi valla Randvere kalmistule.
Looming.
Tema uurimisvaldkond oli sõjaajalugu. Tal ilmus trükis üle 80 merendus- ja ajalooteemalise raamatu ning ta oli ka mitme teatmeteose (sealhulgas Eesti entsüklopeedia ja Mereleksikoni) kaasautor.
Liikmesus.
Ta oli 1988. aastal Eesti Akadeemilise Sõjaajaloo Seltsi asutajaid ning selle esimees 1988–1990 ja 1998–2000. Aastast 2008 oli ta seltsi auesimees.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli muusikateadlane Tiina Õun.
Jaan Unt

Jaan Unt (7. november 1947 Tartu – 12. jaanuar 2012 Tartu) oli eesti klassikaline filoloog, tõlkija ja kirjandusteadlane. Ta tõlkis vanakreeka, ladina ja vene keelest.
Haridus- ja töökäik.
Ta õppis aastatel 1955–1966 Tartu 1. Keskkoolis ja siis 1966–1968 Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti filoloogiat. Seejärel teenis ta Nõukogude armees. Pärast sõjaväeteenistust õpetas ta Mustla Keskkoolis eesti keelt. Aastatel 1971–1976 õppis ta Leningradi ülikoolis klassikalist filoloogiat.
1976–1980 oli Unt vanemlaborant ENSV Teaduste Akadeemia Ajaloo instituudi feodaalajaloo sektoris, 1980–1985 vabakutseline Tartus. 1985. aastal asus ta õppejõuna tööle Tartu Riiklikku Ülikooli, kus õpetas kuni 2008. aastani, viimati maailmakirjanduse õppetooli lektorina.
Isiklikku.
Jaan Unt oli Kersti Undi abikaasa ning Marja Undi ja Jaan-Kristjan Undi isa.
Evald Mikson

Evald Mikson (islandipäraselt Eðvald Hinriksson; 29. juuni / 12. juuli 1910 Tartu – 27. detsember 1993 Reykjavík, Island) oli Eesti jalgpallur. Ta oli hiljem ka Eesti Poliitilise Politsei ja Eesti Julgeolekupolitsei ametnik, keda Simon Wiesenthali keskus on süüdistanud sõjakuritegudes Teise maailmasõja ajal. 
Sportlasena.
Mikson oli jalgpalli väravavaht. Ta mängis Eesti rahvuskoondises aastatel 1934–1938 seitse korda. Ta tuli 1937. aastal ka Eesti meistriks jäähokis.
Elukäik.
Evald Mikson alustas teenistust Eesti Vabariigi Politseis 1. märtsil 1935 kordnikuna, hiljem jätkas Poliitilises Politseis 1936. aasta 1. märtsist. 21.06.1937 otsusega annetati talle Riigivanema otsusega nr 20 Kotkaristi teenetemärgi raudrist.
Pärast juunipööret 1940. aastal varjas ta ennast Nõukogude okupatsioonivõimu ja NKVD repressioonide eest.
1941. aastal Suvesõjas võitles ta metsavendade salga juhina. 
Pärast Saksa okupatsiooni algust juulis 1941 liitus ta Eesti Omavalitsusele allunud poliitilise politsei ja hilisema Eesti Julgeolekupolitseiga, mille koosseisus osales Saksamaa vastaste ja ebasobivate isikute (juutide) kohtuvälistel represseerimistel (vahistamine, vara konfiskeerimine, koonduslaagrisse saatmine ning hukkamisotsuste koostamine). 
Samuti osales ta ÜK(b)P KK poolt okupeeritud Eestisse põrandaalust tööd juhtima jäetud ning 3. septembril 1941 vahistatud EK(b)P KK esimese sekretäri Karl Säre esimestel ülekuulamistel. 
1942. aastal Evald Mikson vahistati ning viibis eeluurimise all 22 kuud Tallinna keskvanglas. Vahistamise põhjustena on toodud:
Pärast Martin Sandbergeri väljavahetamist "SS-Sturmbannführer" Bernhard Baatziga Evald Mikson vabastati 20.09.1943 ning edasine koostöö jätkus "Oberkommando der Wehrmacht" (OKW) admirali Wilhelm Canarise juhitavas Saksa sõjaväeluure- ja vastuluureorganisatsioonis Abwehr ja nende alluvuses teeniva eestlasest leitnandi Ernst Proostiga.
1944. aastal põgenes ta Eestist Rootsi. Järgnes meremeheelu, kuni laev 1946. aastal Islandi rannas madalikule jooksis. Mikson jäi elama Islandile. Seal sai temast tuntud spordijuht, kes pani aluse Islandi korvpallile. Ta omandas Islandi kodakondsuse, abiellus islandlannaga ja pälvis kohalike elanike tunnustuse tuntud saunaomaniku ja massöörina.
Isiklikku.
Evald Miksoni pojad Johannes ja Atli Eðvaldsson olid Islandi koondise jalgpallurid, ka tema pojatütar Sif Atladóttir (Atli tütar) ja pojapoeg Emil Atlasson (Atli poeg) on jalgpallurid.
Avispea linnus

Avispea linnus oli oletatav linnus, mille asukoht jääb nüüdisajal Lääne-Viru maakonda Väike-Maarja valda Avispea külassse.
Jaan Jung ning baltisaksa uurijad Jordan, Pabst ja mõned teised oletasid linnusekoha olemasolu Avispea koolimaja lähedal. Selle arvamuse tekkimisel on oma osa etendanud Läti Henrik, kes kirjeldas 1219. aasta lõpul tehtud suurt sõjakäiku Virumaale ning ütles, et liivlased ja lätlased valisid endale "majaks" Avispea. Krooniku terminoloogia kohaselt tähendas "maja" kogunemiskohta, "peakorterit". Ent linnust Avispeal ajalooallikad kirjalikult ei maini ja selle olemasolu on üsna küsitav.
Andres Jaadla

Andres Jaadla (sündinud 10. märtsil 1965 Tartus) on Eesti poliitik, Rakvere linnapea aastatel 2002–2009 ja 2010–2012 ning sporditegelane.
Ta lõpetas 1983. aastal Tallinna 20. Keskkooli, 1984. aastal 2. Tehnikakooli Tallinnas ja 1991. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.
Poliitiline tegevus.
Alates 1993. aastast oli ta Rakvere linnavolikogu liige, aastatel 1993–1996 valimisliidu "Rakvere Linna Kodanik" ja aastatel 1996–2009 valimisliidu "Kodulinn Rakvere" nimekirjas. 
2004. aastal astus ta Eesti Reformierakonda. Alates 2005. aastast oli ta valimisliidu Kodulinn Rakvere liige. 
2007. aastal kandideeris ta Eestimaa Roheliste nimekirjas Riigikokku. 11. märtsil 2009 võeti Jaadla aga Reformierakonda tagasi. 
2013. aasta kohalikel valimistel valiti Jaadla valimisliidu "Rakvere Rahva Kogu" nimekirjas taas Rakvere linnavolikogu liikmeks.
2021. aasta kohalike omavalitsuste valimisel osales ta valimisliidus Rakvere Heaks, mis pälvis 21-liikmelises volikogus ühe koha, mis läks Jaadlale. Tähelepanu pälvis, et tema juhitud valimisliidus said null häält tervelt 15 kandidaati.
Ta kuulus aastatel 2015–2017 ning kuulub uuesti alates 2019. aastast Eesti Keskerakonda. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 2 (Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosad) 30 häält ning ei osutunud valituks.
Korruptsioonisüüdistus.
Märtsis 2011 saatis Viru ringkonnaprokuratuur kohtusse kriminaalasja, milles süüdistas Jaadlat korruptsioonivastases seaduses kehtestatud toimingupiirangute korduvas teadvas rikkumises suures ulatuses aastatel 2007–2008. Andres Jaadla mõisteti süüdi korruptsioonis süüdi 2012. aastal. 
Augustis 2012 teatas ta jätkuva kohtuvaidluse tõttu Rakvere linnapea ametist tagasi astumisest. Augustis 2013 astus ta Reformierakonnast välja.
2021. aastal hages Jaadla Anti Poolametsa, sest viimane kirjutas Facebookis, et Jaadla mõisteti 2012. aastal korruptsioonis süüdi.
Muu ühiskondlik tegevus.
Jaadla oli Eesti Korteriühistute Liidu asutaja ja juhatuse esimees aastatel 1997–2002 ning jätkas Rakvere linnapeaks saades juhatuse liikmena. 
Ta on ka punkbändi Süütu Vanaema liige (kitarrist) ja suures osas tema toetusel korraldati 2008. ja 2011. aastal Rakveres punklaulupidu.
Sporditegelasena.
Jaadla on alates 2006 aastast Eesti Sumoliidu president. Tema toetusel ja eestvedamisel korraldati Rakveres 2006. aastal juunioride maailmameistrivõistlused sumos (esimene väljaspool Jaapanit) ja 2008. aastal juunioride ja täiskasvanute maailmameistrivõistlused sumos.
Kaberla–Kaberneeme tee

Kaberla–Kaberneeme tee (registrinumbriga 11263) on kõrvalmaantee Jõelähtme ja Kuusalu vallas. Tee pikkus on 6,5 km.
Tee saab alguse Jõelähtme–Kemba tee kaheteistkümnendal kilomeetril Ruu ja Kaberla küla piiril ning lõpeb Kaberneeme külas. Tee kulgeb läbi eelnimetatud külade.
Tee ületab kaks silda (Aianiidu sild üle Kaberla jõe tee teisel kilomeetril, Kaberneeme sild üle Kodasoo oja tee kuuendal kilomeetril) ja kuus truupi. Teele jääb neli bussipeatust: Kalevi-Liiva, Metsoja, Kaberneeme, Kaberneeme.
Teega ristub teisel kilomeetril Kalevi–Liiva tee, kuuendal kilomeetril Kiiu–Kaberneeme tee.
Tee on mustkattega. Tee on klassita. Liiklussagedus on kuni Kiiu–Kaberneeme teeni 500–1000 autot ööpäevas, edasi 200–500 autot ööpäevas. Alates Kiiu–Kaberneeme teeristist on teel kiiruspiirang 50 km/h. Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.