tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Henri Barbusse

Henri Barbusse (17. mai 1873 Asnières – 30. august 1935 Moskva) oli prantsuse proosakirjanik, luuletaja ja ajakirjanik. 
Ta oli kommunist ning ülistas Stalinit ja kirjutas kokku ka selle mehe eluloo. 
Elukäik.
Henri Barbusse sündis Pariisi külje all Asnièresi linnakeses. Tema isa Adrien Barbusse oli ajakirjanik, kes kirjutas ka romaane ja näidendeid.
Pärast kooli lõpetamist jätkas ta õpinguid lütseumis ja seejärel Pariisi Ülikoolis.
Looming.
1893. aastal avaldas pseudonüümi Lucien Fort all ajalehes Écho de Paris poeemi "Hüvastijätt" ja mõne luuletuse. Need esimesed katsetused köitsid Catulle Mendèsi, luuletaja ja tollase ajalehe kirjandustoimetaja tähelepanu. Tema abiga andis Henri Barbusse välja oma esimese luulekogu "Halisejad".
Paul Claudel

Paul Claudel (6. august 1868 – 23. veebruar 1955 Pariis) oli prantsuse luuletaja, näitekirjanik ja diplomaat.
Paul Claudel on skulptor Camille Claudeli noorem vend.
Dnestr

Dnestr (rumeenia keeles "Nistru", ukraina keeles "Дністер") on jõgi Ukrainas ja Moldovas. 
Jõgi saab alguse Metsa-Karpaatidest. Ülemjooksul voolab mägijõena kirdesse, seejärel voolab sügavas orus läbi Podoolia kõrgustiku valdavalt kagusse. Jõgi suubub Musta merre.
Jõe pikkus on 1352 km ja valgla 72 100 km²
Suuremad jõe ääres asuvad linnad on Hotõn, Mogõliv-Podilskõi ja Jampil Ukrainas ning Soroca, Camenca, Rîbnița, Dubăsari, Grigoriopol, Bender ja Tiraspol Moldovas.
2006. aasta Soome presidendivalimised

2006. aasta Soome presidendivalimiste esimene voor toimus 15. jaanuaril 2006. Teine voor leidis aset 29. jaanuaril 2006. 
Valitud president astus ametisse 1. märtsil 2006. Tema ametiaeg kestis 2012. aastani. 
Esimeses voorus sai Tarja Halonen 46,3%, Sauli Niinistö 23,1%, Matti Vanhanen 18,6%, Heidi Hautala 3,5%, Timo Soini 3,4%, Bjarne Kallis 2,0%, Henrik Lax 1,6% ja Arto Lahti 0,4% häältest. 
Teises voorus osalesid esimeses voorus kaks enim hääli kogunud kandidaati. 51,8% häältega valiti tagasi senine president, Soome Sotsiaaldemokraatliku Partei esindaja Tarja Halonen. Tema vastaskandidaat, Koonderakonna esindaja Sauli Niinistö kogus 48,2% häältest.
Tarja Halonen

Tarja Kaarina Halonen (sündinud 24. detsembril 1943 Helsingis) on Soome poliitik, Soome president 1. märtsist 2000 kuni 1. märtsini 2012. Ta oli Soome esimene naispresident. 
Tarja Halonen on hariduselt jurist. Ta astus 1971. aastal Soome Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse. Aastatel 1977–1996 oli ta Helsingi linnanõukogu saadik, 1979–2000 Soome parlamendi liige. 
Aastatel 1987–1990 oli ta teine minister sotsiaal- ja tervishoiuministeeriumis, 1989–1991 Põhjamaade koostöö minister, 1990–1991 justiitsminister ning 1995–2000 välisminister. 
Tema välisministriks oleku ajal astus Soome Euroopa Liitu ja 1999. aasta teisel poolel oli Soome esimest korda Euroopa Liidu eesistujariik.
26. augustil 2000 sõlmis Halonen pärast 15 aastat kestnud suhet abielu Pentti Arajärviga. Tseremoonia oli ilmalik ning selle juures viibisid tunnistajatena Haloneni täiskasvanud tütar Anna ja Arajärvi täiskasvanud poeg Esko.
1. detsembril 2004 promoveeriti Halonen Eesti emakeelse ülikooli 85. aastapäeva aktusel Tartu Ülikooli audoktoriks.
2005. aastal külastas Tarja Halonen Saaremaad ja istutas koos Lennart Merega Kaali kraatri juurde .
Ta kandideeris 2006. aasta Soome presidendivalimistel teiseks ametiajaks ja võitis valimised, kogudes esimeses voorus 46,3% ja teises voorus Sauli Niinistö vastu 51,8% häältest. 
Halonen oskab eesti, inglise ja rootsi keelt.
1960. aastatel lahkus Halonen Soome Evangeelsest Luterlikust Kirikust, kuhu kuulub enamik soomlasi, protestiks kirikuliikmete maksustamise põhimõtete vastu ja kiriku naisvaimulike vastase seisukoha tõttu. Tänapäeval tunnustab Soome Evangeelne Luterlik Kirik naisigi vaimulikena ja Halonen on teatanud, et tal pole isiklikku põhjust, miks ta ei võiks kirikusse naasta, kuid ta eelistab seda mitte teha, sest seda võidaks valesti mõista.
Kemijoki

Kemijoki (saami "Giemajohka", rootsi "Kemi älv") on jõgi Euroopas Soomes. 
Algab Maanselkä kõrgustikult. Ülemjooksul voolab lõunasse. Läbinud Kemijärvi, suundub läände. Alamjooksul voolab edelasse, suubub Perämerre Põhjalahes.
Jõgi on 550 km pikk ja on seega Soome pikim jõgi. Voolab läbi Kemijärvi, Rovaniemi, Tervola ja Kemi.
Stromboli

Stromboli on vulkaan, mis moodustab samanimelise saare Türreeni meres. 
Stromboli on olnud aktiivne juba tuhandeid aastaid. Püsiva aktiivsuse tõttu on teda nimetatud Vahemere majakaks. Stromboli vulkaanile iseloomulikud pursked on andnud termini "Stromboli tüüpi purse".
Vulkaani kõrgus on 926 meetrit. Kuulub Itaaliale.
Tuulealused saared (Aafrika)

Tuulealused saared (portugali "Ilhas de Sotavento") on saarestik Atlandi ookeanis, osa Roheneemesaartest. 
Saarestikku kuuluvad Brava, Fogo, Maio ja Santiago saar.
Hadaikum

Hadaikum on mitteametlik kronostratigraafiline üksus, mis vastab ajavahemikule Maa tekkest kuni 3800 Ma.
Ametliku geokronoloogilise skaala järgi on tegemist arhaikumi vanimasse aegkonda eoarhaikumisse kuuluva ajavahemikuga Maa ajaloos.
Termini "hadaikum" mõtles välja USA geoloog Preston Cloud 1972. aastal. Nimetus tuleneb kreeka allmaailma jumala Hadese nimest. Algselt oli hadaikum mõeldud vanimate leitud kivimite eelse perioodina Maa ajaloos, kuid tänapäevaks on õnnestunud leida ka hadaikumis moodustunud kivimeid.
Rändkivi

Rändkivi (inglise "erratic") on liustiku poolt transporditud ning liustiku sulades maha jäänud kivi.
Rändkivid esinevad tihti sellises piirkonnas, mille geoloogiline ehitus ei saa nende lähteallikaks olla. Näiteks Eestis on kristalsed rändkivid laialt levinud, kuid aluspõhja ülemine osa, mis avaneb maapinnal, sisaldab vaid settekivimeid. Kristalsed kivimid avanevad maapinnal meist põhja pool ehk Fennoskandia kilbil. Et rändkivide seas võib leiduda ka väga suuri rändrahne, pidi neid transportima nähtus, millel on väga suur jõud. Ainsaks reaalseks lahenduseks ongi aeglaselt edasiliikuvad liustikud. Sellele ideele jõuti juba 19. sajandi keskpaigaks ning tänapäeval on see geoloogide seas üldtunnustatud idee. 
Suuruse järgi jagatakse rändkivid näiteks kruusaks, veeristeks, rändrahnudeks jne. Väiksed kivikesed kuuluvad sorteerimata liustikusette ehk moreeni koostisse.
Kristalseid rändkive nimetatakse ka raudkivideks või maakivideks. Nad on enamasti punakat või tumedat värvi.
Settetransport

Settetransport on setteosakeste ümberpaigutamine tuule, voolava vee vms loodusliku teguri mõjul.
Setteid transpordivad peamiselt jõed, tuuled ning liustikud. Transpordi lõppedes setteosakesed settivad ning muutuvad setteks, mis edasise mattumise ning diageneesi käigus võib viia settekivimite moodustumiseni.
Settetransport on osa kivimite ringest ning sedimentatsioonist.
Settetransport viib reljeefi tasandumise ning madaldumise suunas. Transport on intensiivsem geoloogiliselt noorematel aladel (näiteks mäestikud), kus intensiivsete endogeensete protsesside tulemusena on väga liigestatud reljeef.
Jõgedest on maailma võimsaim setete transportija Brahmaputra, mille setteosakesed pärinevad peamiselt murenenud Himaalaja kivimitest.
Insuberid

Insuberid olid Põhja-Itaalias ("Gallia transpadana") elanud keldi hõim. Insuberite keskuseks oli Mediolanum (nüüdne Milano).
Insuberid saabusid Po madalikule 388 eKr. Roomlased alistasid insuberid 222 eKr. Kuna insuberid toetasid Hannibali, siis alistasid roomlased nad 194 eKr uuesti. 89 eKr said nad latiini ja 49 eKr Rooma kodanikuõigused.
Spīn Būldak

Spīn Būldak (rööpkujud: "Spīn Bōldak", "Spīn Baldak") on linn Afganistani lõunaosas Kandahāri provintsis Pakistani piiri ääres. 
See asub Kandahārist Pakistani linna Quettasse viiva tee ääres. 
Põgenikelaagrid.
Seal on asunud teistest Afganistani piirkondadest tulnud sõjategevuse eest Pakistani suunduvate põgenike laagrid. Põgenikud pidid seal ootama Pakistani sissepääsu. 2001. aastal arvati põgenike arvuks seal 3000 inimest. Nad olid enamasti nõrgad ja alatoidetud. Pakistan lubas põgenikke riiki valikuliselt, Ţālibāni režiim aga viivitas nende maalt väljalubamisega, otsis nende seast mehi, keda sõjaväkke värvata.
2002. aastal, pärast Ţālibāni režiimi kukutamist detsembris 2001, arvati Spīn Būldakis viies põgenikelaagris olevat umbes 65 000 inimest. Nad põgenesid peamiselt neljandat aastat kestvast põuast tingitud näljahäda eest. Enamik neist olid puštudest nomaadid ja talupojad Kandahāri, Zābuli ja Nīmrūzi provintsist. Laagrid olid viimse võimaluseni täidetud. 
Praegu naasevad sealtkaudu Pakistanist paljud Afganistanist pärit põgenikud. 
Ţālibāni rünnakud.
Spīn Būldak on veel 2004. aasta paiku olnud tähtis Ţālibāni tugipunkt. Praegu arvatakse Ţālibāni võitlejad baseeruvat Pakistanis ning tulevat sealt üle piiri. 
16. jaanuaril 2006 sõitis Spīn Būldaki kesklinnas enesetaputerroristist mootorrattur kohaliku pidustuse raames korraldatud maadlusmatši jälgiva sadakonna inimese sekka ning pani plahvatama oma keha ümber seotud lõhkeaine. Hukkus 22 inimest ja veel 20 inimest sai vigastada. Vastutuse võttis endale Ţālibān.
Kostroma

Kostroma on linn Venemaal, Kostroma oblasti keskus. 
Kostroma asub kohas, kus Kostroma jõgi suubub Volga jõkke. 
Kostroma on asutatud 12. sajandil ja seda on kroonikas esmamainitud 1213. aasta kohal. 13. sajandist alates oli Kostroma vürstiriigi keskus. Kostromast pärinesid Godunovide ja Romanovite dünastiad.
Linnas on palju vanu kirikuid ja kloostreid, sealhulgas Venemaa üks rahvarohkemaid kloostreid Jumala Ilmumise klooster. Kostroma kuulub Venemaa "kuldse ringi" linnade hulka.
Kostromas tegutseb Nikolai Nekrassovi nimeline Kostroma Riiklik Ülikool.
Kostroma lähistelt pärines Venemaa rahvuskangelane Ivan Sussanin, kellele on linna keskväljakul püstitatud monument.
Lenini kuju Kostromas on rajatud alusele, millele algselt, 1913. aastal püstitati eesti skulptori Amandus Adamsoni loodud mälestusmärk Romanovite dünastia 300. aastapäeva tähistamiseks.
Kostroma on tuntud juustutootmise keskusena, linna järgi on nimetatud Kostroma juust.
Kostroma jõgi

Kostroma (vene "Кострома") on Volga vasakpoolne lisajõgi. Saab alguse Galitši kõrgustikult, voolab edelasse ja suubub Kostroma linna juures Volgasse. Pikkus 360 km. Suuremad lisajõed on Veksa, Obnora ja Meza. Alamjooksul asub Kostroma veehoidla.
Andrei Sahharov

Andrei Sahharov (vene keeles "Андрей Дмитриевич Сахаров"; 21. mai 1921 Moskva – 14. detsember 1989 Moskva) oli vene füüsik ja ühiskonnategelane, dissident.
Elukäik.
Andrei Sahharov sündis Moskvas, kuid evakueeriti Teise maailmasõja ajal Türkmenistani, kus ta lõpetas Aşgabati ülikooli.
Andrei Sahharov osales alates 1948. aastast vesinikupommi väljatöötamises. 1953. aastal valiti ta NSVL Teaduste Akadeemia akadeemikuks. Ta osales ka 1961. aastal lõhatud 50-megatonnise Tsaar-pommi väljatöötamises.
1950. aastate lõpus hakkas ta muretsema oma töö tagajärgede pärast ja püüdis tõkestada võidurelvastumist, kirjutades pöördumisi Nõukogude Liidu juhtkonnale. 
1975. aastal pälvis ta Nobeli rahuauhinna, kuid teda ei lubatud seda vastu võtma minna.
1980. aastal ta arreteeriti Afganistani sõja vastu protesteerimise tõttu ja saadeti Gorkisse koduaresti, kus ta elas miilitsa järelevalve all 1986. aastani, mil Mihhail Gorbatšov ta vabastada lasi.
Mälestuse jäädvustamine.
1984. aastal nimetati Washingtonis väljak, kus asus Nõukogude Liidu saatkond, Andrei Sakharov Plazaks.
Euroopa Parlament asutas 1988. aastal Sahharovi mõttevabaduse auhinna.
1990. aastal asutas NSV Liidu Teaduste Akadeemia presiidium Sahharovi kuldmedali.
1991. aastal avati Nižni Novgorodis korteris, kus Sahharov oli seitse aastat elanud koduarestis, tema korter-muuseum.
1996–2023 tegutses Moskvas Sahharovi keskus.
Isiklikku.
1943. aastal abiellus Andrei Sahharov Simbirskis sündinud Klavdija Aleksejevna Vihhirevaga (1919–1969), kes suri vähki. Neil oli kolm last: Tatjana, Ljubov ja Dmitri. 
1972. aastast oli ta abielus Jelena Bonneriga.
Gorki

Gorki on sõna, mille venekeelnene tähendus võib olla Горький ('kibe') või Горки ('mäekesed').
Henrik Lax

Rolf Henrik Richard Lax (sündinud 6. mail 1946 Helsingis) on Soome poliitik.
Ta kuulub Rootsi Rahvaparteisse.
Ta oli Eduskunna liige aastatel 1987–2004 ja Euroopa Parlamendi liige aastatel 2004–2009. 
Juunis 2005 valiti ta Rootsi Rahvapartei kandidaadiks 2006. aasta presidendivalimistel. Esimeses voorus kogus ta 1,6% häältest (7. tulemus) ega pääsenud teise vooru.
Henrik Lax on hariduselt jurist ja ökonomist.
Sauli Niinistö

Sauli Väinämö Niinistö (sündinud 24. augustil 1948 Salos) on Soome poliitik, 1. märtsist 2012 1. märtsini 2024 Soome president.
Niinistö on õppinud õigusteadust. Enne poliitikasse minekut töötas ta kohtuniku ja advokaadina.
Sauli Niinistö on olnud Koonderakonna poliitikuna parlamendiliige, justiitsminister ja rahandusminister. 
Ta oli Koonderakonna kandidaat 2006. aasta Soome presidendivalimistel. Esimeses voorus 15. jaanuaril kogus ta 24,1% häältest ja pääses edasi teise vooru, kuid kaotas seal sotsiaaldemokraat Tarja Halonenile.
2007. aasta Soome parlamendivalimistel pääses ta parlamenti Soome kõigi aegade rekordhäältega, kui sai 60 563 häält. Ta valiti Eduskunna esimeheks.
Kevadel 2010 teatas ta, et ei kavatse 2011. aasta parlamendivalimistel osaleda. 
28. juunil 2011 teatas ta, et kavatseb esitada ennast Koonderakonna kandidaadiks 2012. aasta presidendivalimistel. Augustis 2011 avaldatud arvamusküsitlus näitas, et teda toetaks valimistel 60% soomlastest. Niinistö võitis presidendivalimiste 1. vooru, kogudes 37,0% häältest ning pääses teise vooru koos teisele kohale tulnud Pekka Haavistoga. Teises voorus valiti ta 62,6% häältest Soome presidendiks. Ta astus ametisse 1. märtsil. 2018. aasta presidendivalimistel osutus ta valituks kohe esimeses voorus, kui kogus 62,7% häältest.
Aastatel 2009–2012 oli Niinistö Soome Jalgpalliliidu esimees.
Isiklikku.
1974. aastal abiellus ta Marja-Leena Alankoga. Sellest abielust sündisid lapsed Nuutti (1975) ja Matias (1980). 1995. aastal hukkus Marja-Leena Niinistö liiklusõnnetuses. 
Sauli Niinistö oli kihlatud parlamendiliikme Tanja Karpelaga, kes on olnud ka kultuuriminister, kuid suvel 2004 kihlus katkestati.
2004. aastal elas Niinistö Tais lambiposti külge klammerdudes üle India ookeani maavärina järgse tsunami.
3. jaanuaril 2009 abiellus ta Koonderakonna 31-aastase pressijuhi Jenni Haukioga. Veebruaris 2018 sündis neil poeg Aaro. 
Rohelise Liidu endine esimees Ville Niinistö on Sauli Niinistö vennapoeg.
Āqchah

Āqchah (varasem eestikeelne nimekuju "Aktša") on linn Afganistanis Jowzjāni provintsi idaosas, Andkhvoysse viiva tee ääres. 
Elanike arv on 13 000 (2002). Seisuga 23. juuni 1976 oli elanikke 8876. 
Asulat kaitsesid mudamüür ja tsitadell. Majad on seal mudast. 
Elanikud olid peamiselt usbekid. 
Linna ümber oli väike, kuid hästi niisutatud ja arvukalt asustatud Āqchah' khaaniriik. 
Lõuna pool asuvatest mägedest alguse saavad jõed, mis ei jõua enam Amudarjasse, lõpevad suurtes lodudes Āqchah' lähedal. Mäenõlvade kidur taimkate uhutakse suurvee ajal nendesse lodudesse.
Andkhvoy

Andkhvoy (varasemad eestikeelsed nimekujud "Andhui" ja "Andhoi") on linn Afganistani põhjaosas Fāryābi provintsis Türkmenistani piiri lähedal Qeyşāri jõe ääres, Hindukuši ja Amudarja vahel kõrbe servas, Balkhist lääne pool. 
Andkhvoy piirkond on viljaka mullaga, kuid ebatervisliku kliimaga. Pärslased on seda kõrvetava liiva, soolase vee, kärbeste ja skorpionide pärast nimetanud maapealseks põrguks. 
Elanike arvuks hinnatakse 13 000 (1981. aasta hinnangul 13 500). Varem on see ulatunud 25 000-ni. 
Elanikud on peamiselt türkmeenid. Usbekid ja tadžikid on vähemuses. 
Umbes 60% Afganistani käsitöövaipadest valmistatakse Andkhvoys. Karakullist valmistatakse villa. Kootakse jämedaid kangaid. 
Kaubeldakse puuvilja ja karakullnahkadega. 
Tegeldakse ka põllumajandusega.
Andkhvoyst lõuna pool kaevandatakse kivisoola. 
Elektrienergiaga varustamise tagab Türkmenistan 2002. aastal valminud liini LEP-110 Andkhvoy– Sheberghān kaudu. 
Joogiveest on suur puudus. 
Hiljuti sai linn mobiiltelefoniühenduse. 
Legendi järgi rajas linna Aleksander Suur. 
Linna ümbritses Andkhvoy khaaniriik, mis 1820. aastani kuulus Turkestani (Buhhaara emiraati). Aastal 1820 piiras Dost Mohammed linna neli kuud, vallutas selle tormijooksuga ning tegi maatasa. Andkhvoy khaan alistus afgaanidele. Aastal 1885 ühendati Andkhvoy Vene-Afganistani piirikomisjoni otsusel ametlikult Afganistaniga.
Andkhvoys suri 1825. aastal inglise rändur William Moorcroft.
As‘adābād

As‘adābād (varasem eestikeelne nimekuju "Asadabad") on linn Afganistanis Kunari jõe ääres, Konarhā provintsi halduskeskus.
Alates USA sissetungist Afganistani on seal olnud mitmeid vahejuhtumeid. USA relvajõud paigutasid sinna "provincial reconstruction team"'i veebruaris 2004.
As‘adābād on üks väheseid Afganistani linnu, kus võim on seniajani avalikult Ţālibāni käes. Kohalike juhte ei saa mingi kuriteo eest vahistada, kuni nad võimul on. See kokkulepe sai võimalikuks tänu linnapea hõimukaaslusele Afganistani presidendi Ḩāmid Karzayga.
Ambla valla lipp

Ambla valla lipp on Järva maakonna endise Eesti haldusüksuse Ambla valla lipp.
Lipp on kinnitatud 15. novembril 1995.
Lipu autor on Jaak Poom.
Lipu kirjeldus.
Ristkülikukujuline lipp koosneb kolmest horisontaalsest värvilaiust, ülemine on roheline, keskmine laineline valge ja alumine sinine. Laidude laiused on vastavalt 3+1+2 ühikut.
Lipu normaalmõõtmed on 100x150 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 6:9.
Põhjendus.
Valge sümboliseerib lootust ja puhtust, roheline - looduskeskkonda mille osaks on ka inimene. Sinine tähistab vett, looduse koostisosana, samuti ka noorust oma energia ja tulevikulootusega.
Avanduse valla lipp

Avanduse valla lipp on Lääne-Viru maakonnas asuva endise Eesti haldusüksuse Avanduse valla lipp.
Lipp oli kasutusel 9. maist 1994 kuni oktoobrini 2005, mil Avanduse vald ühines Väike-Maarja vallaga ühtseks Väike-Maarja vallaks. 29. detsembril 2005 toimus Lääne-Viru maavalitsuse lipuväljakul ühinenud kohalike omavalitsusüksuste lippude langetamise tseremoonia. Avanduse valla lipu langetas endise Avanduse vallavanem Piret Lükk.
Lipu kirjeldus.
Valla lipuks oli vapilipp, mille kollase kanga keskel paiknes punane vastulaineliste külgedega püstlaid. Punase laiu keskel oli aga valge ladina rist. Lipu laiuse ja pikkuse suhe oli 7:9, normaalsuurus 105×135 cm.
Põhjendus.
Punane, kuld (kollane) ja hõbe (valge) olid apostel Siimeoni (Simuna) vapivärvid. Laineline laid tähistas Pedja jõge, valge rist punasel märkis nii Avanduse paiknemist omaaegse Taani haldusala idapiiril kui ka kuulsat Taani-Saksa ristimistüli.
1360

1360. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1310. aastad 1320. aastad 1330. aastad 1340. aastad 1350. aastad - 1360. aastad - 1370. aastad 1380. aastad 1390. aastad 1400. aastad 1410. aastad
Aastad: 1355 1356 1357 1358 1359 - 1360 - 1361 1362 1363 1364 1365
1361

1361. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1310. aastad 1320. aastad 1330. aastad 1340. aastad 1350. aastad - 1360. aastad - 1370. aastad 1380. aastad 1390. aastad 1400. aastad 1410. aastad
Aastad: 1356 1357 1358 1359 1360 - 1361 - 1362 1363 1364 1365 1366
Vladimir Daškevitš

Vladimir Daškevitš (vene keeles "Владимир Сергеевич Дашкевич"; sündinud 20. jaanuaril 1934 Moskvas) on vene helilooja. 
Vladimir Daškevitš on Aram Hatšaturjani õpilane. Ta on kirjutanud muusika 80 näidendile ja üle 150 filmile. Teiste hulgas kirjutas ta ka tunnusmeloodia kultussarjale "Sherlock Holmes ja doktor Watson". Sarjast inspireerituna kirjutas Daškevitš ka kahevaatuselise balleti "Sherlock Holmes ja doktor Watson". Samuti on ta kirjutanud muusika filmile "Koera süda" (1988).
1362

1362. aasta (MCCCLXII) oli 14. sajandi 62. aasta.
Ludovico Maria Sforza

Ludovico Maria Sforza ehk Ludovico il Moro (27. juuli 1452 – 27. mai 1508) oli Milano hertsog aastatel 1480–1499, Francesco I Sforza ja Bianca Maria Visconti teine poeg. Ludovico Sforzat kutsuti "il Moro" ehk "mauriks" tema tõmmu jume tõttu.
Abiellus Beatrice d'Este'ga (1475–1497). Lapsed Massimiliano Sforza ja Francesco II Sforza, kolmas laps sündis surnult ja tema sünnitamine maksis elu ka Beatricele.
Pärast Ludovico vanema venna Galeazzo Maria Sforza surma läks Milanos võim Galeazzo seitsmeaastase poja Gian Galeazzo Sforza kätte. Gian Galeazzo regendiks sai tema ema Bona di Savoia, kuid tegelik võim Milanos oli juba siis Ludovico käes. Kui 1494 Gian Galeazzo suri, sai Ludovico täieõiguslikuks Milano valitsejaks.
Aastal 1499 tungis Prantsusmaa kuningas Louis XII Itaaliasse. Kuningas, kellel Gian Galeazzo Visconti lapselapselapsena oli pärilusõigus Milano hertsogkonnale, võttis Ludovicolt tema valdused. Ludovico püüdlus maid tagasi saada löödi 1500 Novaras tagasi; ta langes vangi ja suri 1508 vangistuses Prantsusmaal.
Austria Eleonore

Austria Eleonore (15. november 1498 – 25. veebruar 1558) oli Portugali kuninga Manuel I (1518–1521) ja Prantsuse kuninga François I abikaasa (alates 1530).
Ta sündis Madalmaades Gentis Burgundia hertsogi Philipp Ilusa ja Kastiilia printsessi Juana tütrena, aga kasvas üles Kastiilias, mille kuningaks ta isa 1504. aastal sai.
Tema isapoolne vanaisa oli Saksa-Rooma keiser Maximilian I. Vanaema, Burgundia pärijanna Maria, oli juba surnud. Emapoolne vanaisa oli Aragóni kuningas Fernando II, vanaema aga Kastiilia kuninganna Isabel I. Tal olid vennad Ferdinand ja Karl ning õed Isabella, Maria ja Katharina.
Esmalt tahtsid sugulased teda naita Inglismaa kuninga Henry VII, Prantsusmaa kuninga Louis XII või François I või Poola kuningaga, ent kui see ebaõnnestus, naitsid ta lõpuks 16. juulil 1518 Portugali kuninga Manuel I-ga, kes oli temast 29 aastat vanem. Neil oli kaks last: Carlos, kes sündis 18. veebruaril 1520 ja suri lapsena, ning Maria, kes sündis 8. juunil 1521, kuid jäi vallaliseks, ehkki oli üks Euroopa rikkamaid printsesse. 13. detsembril 1521 suri Manuel katku.
Daamide rahu põhjal abiellus ta 4. juulil 1530 François I-ga. Sellest abielust ei sündinud lapsi. Prantsuse kuningannana polnud tal mingit poliitilist mõju, kuid ta oli Prantsusmaa ja Saksa-Rooma riigi vaheline kontaktisik. Ta oli Karl V lemmikõde.
Austria Eleonore suri 1558. aastal tagasiteel Badajozist, kus ta püüdis sõlmida rahu oma tütre Mariaga.
Austria Isabella

Austria Isabella (1501–1526) oli Taani kuninga Christian II naine. Ta pärines Habsburgide soost.
Isabella sündis Brüsselis Burgundia hertsogi Philipp Ilusa ja Kastiilia printsessi Juana tütrena. Tema isapoolne vanaisa oli Saksa-Rooma keiser Maximilian I. Vanaema, Burgundia pärijanna Maria, oli juba surnud. Emapoolne vanaisa oli Aragóni kuningas Fernando II, vanaema aga Kastiilia kuninganna Isabel I. Tal olid vennad Ferdinand ja Karl V ning õed Eleonore, Maria ja Katharina.
12. augustil 1515 abiellus ta Taani kuninga Christian II-ga, kes oli temast 20 aastat vanem. Pruut ja peigmees olid abielu sõlmimise ajal eri riikides. Alles järgmisel aastal eskortis Norra peapiiskop ta Kopenhaagenisse. Isabellale anti uueks nimeks Elisabeth.
Esialgu olid kuninga suhted oma naise ja tema perega halvad. Saksa keisrit vihastas, et Dyveke Willums, kes oli olnud kuninga armuke 1507. aastast saadik, ei loovutanud oma kohta teismelisele tüdrukule, kuid Dyveke suri 1517 (kahtlustatakse mürgitamist) ning seejärel paranesid abielupaari suhted märgatavalt. Isabella sünnitas kuus last:
1523 toimus paleepööre, Christian kukutati ja võimule tuli tolle onu hertsog Frederik I. Frederik pagendas Christiani, ent lubas Isabellal jääda Taani ja maksta talle isegi pensioni. Isabella kirjutas talle vastuse, milles teatas: "Ubi rex meus, ibi regna mea" (kus on mu kuningas, seal on mu kuningriik). Ta lahkus koos oma mehega Hollandisse, kus hakkas elama oma tädi, Hollandi asehaduri Austria Margarete juures. Ta suri 24-aastaselt Gentis.
Nikolai Gogol

Nikolai Vassiljevitš Gogol (ukraina keeles Микола Васильович Гоголь, vene keeles Николай Васильевич Гоголь; 1. aprill (vkj 20. märts) 1809 Velõki Sorotšõntši, Poltava kubermang – 4. märts (vkj 21. veebruar) 1852 Moskva) oli ukraina päritolu vene kirjanik.
Elukäik ja looming.
Nikolai Gogol sündis Poltava kubermangus Bolšije Sorotšintsõs mõisniku Vassili Gogol-Janovski peres. Tema ema oli poja sündides alles 18-aastane. Nikolaid mõjutasid tugevasti ema vagadus ja kalduvus tegeleda müstiliste rahvauskumustega.
Nikolai Gogol õppis Poltava rahvakoolis ja Nežini gümnaasiumis (1821–1828). Pärast koolide lõpetamist siirdus ta Peterburi, soovides hakata näitlejaks. Seal loobus ta poolapärasest nimeosast. Näitlemisest ei tulnud midagi välja ning ta otsustas hakata kirjanikuks.
1829. aastal ilmus anonüümselt tema esimene teos, idülliline lugu värssides "Hans Küchelgarten". Suurema tähelepanu saavutas ta 1831/1832 ilmunud novellidega "Õhtud külas Dikanka lähedal". Pärast novellide ilmumist sõbrunes Gogol Aleksandr Puškiniga.
Aastatel 1834–1835 töötas Gogol ajaloo õppejõuna Peterburi ülikoolis. Pärast lühiajalist riigiteenistust töötas Gogol tütarlaste gümnaasiumi õpetajana ja üritas saada ajaloo professori kohta Peterburi ülikoolis, mis aga ei õnnestunud. 1835. aastal loobus ta dotsendi kohast ülikoolis, pühendus täielikult kirjutamisele ja avaldas veel samal aastal kogumikud "Arabeskid" ja "Mirgorod", mis sisaldasid muuhulgas novelle "Nevski prospekt" ja "Tarass Bulba" (1842). Tema novelle ilmusid ka ajakirjades, näiteks grotesk "Nina" (1836).
1836. aastal, varsti pärast komöödia "Revident" edukat esietendust, lahkus Nikolai Gogol Venemaalt. Põhiliselt elas ta Roomas, kus suhtles tihedalt maalikunstnik Aleksandr Ivanoviga. Viimane maalis temast 1841. aastal kaks portreed ja on kujutanud teda ka oma suurteosel "Kristuse ilmumine rahvale".
Roomas alustas ta oma ainsa, triloogiana kavandatud kelmiromaani kirjutamist. Kavandatud triloogia esimene osa kandis nime "Surnud hinged" ning see ilmus 1842. aastal. Tsensuuri poolt oli ette kirjutatud pealkiri "Tšitšikovi seiklused ehk Surnud hinged". Lisaks sellele valmisid veel komöödia "Naisevõtt" (1842) ja grotesk "Sinel" (1842). Tervise halvenedes tegeles Gogol üha enam usuliste teemadega ja selgitas oma vastuolulisi seisukohti esseekogumikus "Valitud kohad kirjavahetusest sõpradega" (1842), mida aga ei mõistetud.
Venemaalt oli Gogol ära kokku 12 aastat, pöördudes sinna tagasi 1848.
1848. aastal käis Gogol palverännakul pühal maal. Naasnud Venemaale, töötas Nikolai Gogol ka "Surnud hingede" teise osa kallal, kus ta püüdis vastukaaluna esimesele osale näidata Venemaa olustikku veidi positiivsemast küljest. Sellest on säilinud vaid peatükkide visandeid. Kuid selline lähenemine ei läinud kokku Gogoli kriitilise realismi meetodiga, vaid tundus talle võlts; kirjanik langes surmani kestnud loomekriisi ja veidi enne surma depressioonis olles põletas ka käsikirja.
Nikolai Gogol maeti Daniili kloostri kalmistule, 1931. aastal maeti ta ümber Moskva Novodevitšje kalmistule.
Teosed.
Eesti keeles ilmunud:
Kaido Põldma

Kaido Põldma (sündinud 29. mail 1980 Tallinnas) on Eesti muusik ja ansambli Soul Militia liige.
Ta on osalenud Eesti lugude taustalauljana Eurovisiooni lauluvõistlusel (2001, 2013, 2019) ning näidelnud ka muusikalides, näiteks "Tuhkatriinus".
Isiklikku.
Kaido Põldma on 177 cm pikk ja kaalub 84 kg.
Ta on abielus Ille Otsaga. Neil on tütar Thalia Põldma (sündinud 22. novembril 2004).
Sergei Morgun

Sergei Morgun (sündinud 13. aprillil 1979 Tallinnas) on eesti poisteansambli Soul Militia liige.
Ta töötab tantsukoolis Semiir.
Isiklikku.
Ta mängib korvpalli ja saalihokit.
Nyrok City

Nyrok City on 1993. aastal asutatud Tartu punkansambel, mille eestvedajateks on Roll Ja Edy.
Austria Maria

Austria Maria (17. september 1505 Brüssel – 18. oktoober 1558 Cigalo) oli Ungari ja Böömimaa kuninga Lajos II abikaasa.
Ta sündis Brüsselis Burgundia hertsogi Philipp Ilusa ja Kastiilia printsessi Juana tütrena. Ta kasvas üles Kastiilias, mille kuningaks tema isa 1505. aastal sai. Tema isapoolne vanaisa oli Saksa-Rooma keiser Maximilian I. Vanaema, Burgundia pärijanna Maria, oli juba surnud. Emapoolne vanaisa oli Aragóni kuningas Fernando II, vanaema aga Kastiilia kuninganna Isabel I. Tal olid vennad Ferdinand ja Karl ning õed Eleonore, Isabella ja Katharina.
Juba enne aastaseks saamist kihlati Maria Ungari ja Böömimaa kuninga Ulászló II vanima pojaga (selleks ajaks polnud Ulászlól veel ühtki poega), aga Maria vend Ferdinand kihlati Ulászló II tütre Annaga (mõlemad sündisid 1503). Ulászló poeg Lajos sündis 1506 ja sai kuningaks oma isa surma järel 1516. Nad abiellusid 13. jaanuaril 1522 Budapestis. Nende ühisportree on säilinud ja kummagi pulmarõivaid saab näha Ungari Rahvusmuuseumis.
Maria oli Ungari ja Böömimaa kuninganna 4 aastat ja 7 kuud, kuni tema abikaasa 29. augustil 1526 Mohácsi lahingus Suleiman Toreda juhitud Türgi vägede vastu lüüa sai ja põgenemisel Doonausse uppus. Lapsi neil ei olnud ja mõlemad troonid päris Lajosi õemees, Maria vend Ferdinand.
Rohkem Maria ei abiellunud, kuid 1530. aastal sai ta siiski uuesti valitsejaks. Tema isa õde Austria Margarete, Madalmaade asehaldur, suri ja Maria vend Karl määras Maria regendiks. Madalmaid valitses ta 1555. aastani, mil Karl määras tema asemele Savoia hertsogi Emanuele Filiberto. Maria suri kolm aastat hiljem Cigalos.
Lajos II

Lajos II ehk Ludvik II (1. juuli 1506 – 29. august 1526) oli vastavalt Ungari ja Böömimaa kuningas 1516. aastast kuni surmani. Ta kuulus Jagelloonide dünastiasse.
Lajos oli Böömimaa ja Ungari kuninga Ulászló II (Vladislav II) poeg ning pärija. Vastavalt tema isa leppele Habsburgidega pidi ta abielluma Maria von Habsburgiga (lepe oli sõlmitud juba enne tema sündi), kes oli keiser Maximilian I pojatütar, ning tema õde Anna naituma Maria venna Ferdinandiga. 1516. aastal, kui Ulászló suri, sai kümneaastase Lajosi hooldajaks Maximilian, kes ta adopteeris. Kuid juba 1519. aastal keiser suri ning hooldusõigus läks Georg Hohenzollernile. Samuti oli tema regendiks Poola kuningas ja Lajosi onu Zygmunt I Vana.
1522 said topeltabielud teoks ning Lajos kuulutati täisealiseks. Üldiselt polnud ta kuigi osav valitseja ning eelistas aega veeta oma noore naise seltsis priisates või jahil käies. Kui türklased Suleiman Toreda juhatusel Ungarisse tungisid, asus noor kuningas oma vägede eesotsa ning viis nad Mohácsi lahingusse. See lõppes aga ungarlaste purustamisega, misjärel enamik riigist langes türklaste kätte. Lajosil õnnestus eluga pääseda, kuid taandumisel uppus ta Doonau lisajõkke. Tema laip leiti alles kahe kuu pärast.
Pärast Lajosi surma algas Ungaris Ferdinandi ja János Zapolyai vahel võimuvõitlus kuningatiitli pärast, mis hõlbustas veelgi riigi Türgi kätte langemist. Ferdinandist sai Ungari kuningas, kuid ainult selle lääne- ja põhjaosas, enamikku riigist valitses Türgi vasallina Zapolyai.
Hispaania Catarina

Hispaania Catarina (14. jaanuar 1507 Tordesillas – 12. jaanuar 1578) oli Portugali kuninga João III abikaasa 1525–1557. 
Ta sündis Burgundia hertsogi Philipp Ilusa ja Kastiilia printsessi Juana tütrena pärast oma isa surma. Tema isapoolne vanaisa oli Saksa-Rooma keiser Maximilian I. Vanaema, Burgundia pärijanna Marie, oli ka surnud. Emapoolne vanaisa oli Aragóni kuningas Fernando II, vanaema aga Kastiilia kuninganna Isabel I. Tal olid vennad Ferdinand ja Karl ning õed Eleonore, Isabella ja Maria.
Tal oli 9 last, kellest ükski ei elanud 18-aastaseks:
Luleälven

Luleälven (saami "Juleveatnu") on jõgi Rootsi Lapimaal.
Luleälven algab Skandinaavia mäestikust Norra piiri lähedalt ja voolab valdavalt kagusse. Ta suubub Perämerre Põhjalahes. Ülemjooksul läbib ta Akkajaure veehoidla ja Stora Sjöfalleti rahvuspargi. Tal ei ole suuri lisajõgesid . Suurimad asulad jõe ääres on Vietas, Porjus, Vuollerim, Harads, Boden ja Luleå.
Luleälven on 461 km pikkune. Tema valgla suurus on 25 240 km², millest 695 km² on Norras ja ülejäänu Rootsis.
19. ja 20. sajandil, kui Rootsi valmistus sõjaks Venemaaga, oli Luleälvenile kavandatud suur kaitseliin. Kogu ulatuses ääristasid jõge rohked kaitseehitised. Enamik neist ei ole tänapäeval kasutuses.
Tänapäeval on Luleälven tähtis hüdroenergia allikas. Jõele on rajatud mitu hüdroelektrijaama. Tänapäevalgi on jõel mitu kärestikku. Vanasti kasutati Luleälvenit suures ulatuses palgiparvetamiseks, aga 1980. aastatel see lõppes.
Surtsey

Surtsey on vulkaaniline saar Atlandi ookeanis Islandi saarest lõunas, Vestmannaeyjari saarte lõunapoolseim saar. Saarel asub Islandi riigi lõunapoolseim punkt. Saar on nimetatud skandinaavia tulejumala Surturi järgi ("ey" on saar).
Saar tekkis vulkaanipurske tagajärjel. Enne oli selles kohas 130 meetri sügavune meri, ent pärast mõnda aega kestnud purset jõudis vulkaani koonus 14. novembril 1963 veepinnale. Purse kestis 5. juunini 1967. aastal, kui saar saavutas oma maksimaalse suuruse 2,7 km². Hiljem on saare pindala tuule- ja laineerosiooni tõttu vähenenud. 2005. aastal oli pindala 1,4 km² ja kõrgus 154 m.
Esimesed inimesed saarel olid kolm prantsuse ajakirja "Paris Match" ajakirjanikku, kes jäid 6. detsembril 1963 saarele veerandtunniks ja kuulutasid saare Prantsusmaa territooriumiks. Island teatas otsekohe, et saar kuulub neile, sest tekkis Islandi territoriaalvetes.
28. detsembril 1963 täheldas allveelaev geoloogilist aktiivsust 2,5 kilomeetrit Surtseyst kirdes: seal purskas järgmine veealune vulkaan ja oli jõudnud juba saja meetri kaugusele merepinnast. See sai nimeks Surtla ning tema koonus jõudis 6. jaanuariks 1964 23 meetri sügavusele merepinnast, ent siis purse lakkas ja tänapäeval on Surtla mäe tipp 47 meetri sügavusel.
Ptolemaios I

Ptolemaios I Soter (Ptolemaios Lunastaja või Päästja, kreeka "Πτολεμαίος Α' Σωτήρ"; umbes 367 eKr–283 eKr) oli Aleksander Suure väepealik ja Ptolemaioste dünastia asutaja. Temast sai üks tähtsamaid hellenistlikke monarhe.
Aleksander Suure surma ajal oli Ptolemaios Egiptuse asevalitseja ning erinevalt regendiks määratud väepealik Perdikkasest pooldas tema Aleksandri riigi jagamist väepealike ehk diadohhide vahel. Ta lasi Aleksandri põrmu röövida ja Egiptusse matta ning algatas sellega Diadohhide sõjad, kuna Aleksandri maiseid jäänused Makedooniasse saata tahtnud Perdikkas oli Ptolemaiose käitumise peale sügavalt nördinud ning püüdis Egiptust vallutada. Kuid Perdikkase väepealikud tapsid ta ning tema armeed läksid Ptolemaiose poole üle. Järgnevalt kindlustas Ptolemaios oma võimu Egiptuses, liites sellega ka Kürenaika, ning alistas oma võimule ka Küprose, teisi väiksemaid Vahemere saari ning ka Väike-Aasia lõunaranniku. Samuti alistas ta ajutiselt teisi alasid, näiteks Süüria ja Palestiina.
305 eKr kuulutas Ptolemaios end Egiptuse kuningaks, pannes aluse Ptolemaioste dünastiale ja rajades hellenistliku Egiptuse riigi, mis kestsid kuni aastani 30 eKr, mil Egiptus Rooma riigiga liideti. Ettevaatliku ja kavala poliitikuna silma paistnud Ptolemaios ei ajanud Seleukos I ega Demetrios Poliorketese stiilis poliitikat, millega nood soovisid saada iga hinna eest tugevaimaks hellenistlikuks monarhiks, vaid ta rahuldus Egiptusega ning pühendus kunsti, kirjanduse ja filosoofia soosimisele. Pärast Ptolemaios I troonist loobumist sai Egiptuse kuningaks tema noorem poeg Ptolemaios II Philadelphos. 
Ptolemaios Soter suri 84-aastaselt loomulikku surma.
Novara

Novara on linn Itaalias Piemonte maakonnas, Novara provintsi halduskeskus.
Novara kohal asus Rooma linn "Nubliaria", mis tähendab "uduga ümbritsetud".
Ptolemaioste dünastia

Ptolemaioste dünastia (ehk Lagiidid Ptolemaios I isa Lagose järgi) oli Egiptust 323 (kuningatena alates 305) – 30 eKr valitsenud hellenistlik valitsejasuguvõsa, mille rajas Aleksander Suure väepealik Ptolemaios Soter.
Ptolemaioste dünastiasse kuulusid:
Välislingid.
30 eKr

Aasta 30 eKr
Sajandid: 2. sajand eKr - 1. sajand eKr - 1. sajand
Kümnendid: 80. aastad eKr 70. aastad eKr 60. aastad eKr 50. aastad eKr 40. aastad eKr - 30. aastad eKr - 20. aastad eKr 10. aastad eKr 0. aastad eKr 0. aastad 10. aastad 
35 eKr 34 eKr 33 eKr 32 eKr 31 eKr - 30 eKr - 29 eKr 28 eKr 27 eKr 26 eKr 25 eKr
Gordioni sõlm

Gordioni sõlm oli legendaarne puntrasseaetud rihmade kogum, mille olevat teinud Früügia poolmüütiline kuningas Gordias ning mille lahtisõlmija pidavat saavutama võimu kogu Aasia üle.
Legendi järgi olevat Gordioni sõlme puruks raiunud Aleksander Suur, kui ta oma sõjakäigul Pärsia vastu oli seda püüdnud tulutult lahti sõlmida. Seetõttu tähendab väljend "Gordioni sõlme raiuma" mingit keerukat probleemi kiirelt ja efektiivselt lahendama.
Novaja Ladoga

Novaja Ladoga on linn Venemaal Leningradi oblasti Volhovi rajoonis.
Asub Volhovi jõe suubumiskohas Laadogasse.
Asutatud 1704, linnaõigused sai 1773. aastal.
Staraja Ladoga

Staraja Ladoga (vene "Старая Ладога" ('vana Ladoga')) on küla Venemaa Leningradi oblasti Volhovi rajoonis.
Asub 12 km kaugusel Volhovi jõe suubumiskohast Laadogasse.
Ajalugu.
Staraja Ladoga (vana nimega Ladoga) oli kuni 10. sajandini tugipunkt kaubateel varjaagide juurest kreeklaste juurde. Ta on vanimaid vene linnu ja teda loetakse Vana-Vene riigi esimeseks pealinnaks. 11.–15. sajandil kuulus ta Novgorodi vabariigi, aastast 1478 Moskva suurvürstiriigi koosseisu.
Linna tähtsust vähendas Arhangelski tõus Moskva riigi mereväravaiks. Sõjalist tähtsust omas Ladoga Põhjasõjani. Peeter I rajas 1703 või 1704 Ladoga asemele Volhovi jõe suudmesse uue linna – Novaja Ladoga).
Balkani mäed

Balkani mäed (eesti keeles on mööndav nimekuju "Stara planina", bulgaaria "Стара планина") on mäestik Balkani poolsaarel. Kulgeb ida-lääne sihis Serbiast läbi Bulgaaria põhjaosa Musta mereni. Lääneots pöördub loodesse.
Pikkus 555 km, maksimaalne kõrgus 2376 m (Botev).
Staraja Russa

Staraja Russa on linn Venemaa Novgorodi oblastis, samanimelise rajooni keskus. Asub Polisti jõe ääres 100 km Veliki Novgorodist lõunas.
Linn on teada 11. sajandi 70. aastatest. Kuulus Novgorodi vabariigi koosseisu. 16. sajandil oli linn Vene riigis suuruselt neljas (majapidamiste arvult, pärast Moskvat, Pihkvat ja Veliki Novgorodi). 15.–17. sajandil oli soolatootmise keskus.
1776. aastast oli Staraja Russa Novgorodi kubermangu Staraja Russa maakonna maakonnalinn.
Teises maailmasõjas linn purustati, kuid on hiljem taastatud.
Väikesed Karpaadid

Väikesed Karpaadid (slovaki "Malé Karpaty") on mäestik Slovakkias. Kulgeb 100 km pikkuselt Doonaust Bratislava kohal Valgete Karpaatideni.
Maksimaalne kõrgus 768 m (Záruby).
Väikesed Karpaadid on osa Lääne-Karpaatidest.
Valdavad tamme- ja pöögimetsad, nõlvade madalamatel osadel kasvatatakse viinamarja.
Kiriši

Kiriši on linn Venemaal Leningradi oblastis, Kiriši rajooni keskus. Asub Volhovi jõe kaldal, 115 km Peterburist kagus. Nimi on soome-ugri päritolu (Kirisoo).
Kiriši küla on esmamainitud 1693. aastal. Teise maailmasõja ajal hävis küla lahingutes täielikult. 1960. aastal hakati külla rajama naftatöötlemisetehast ja hiljem soojuselektrijaama. Nende juurde tekkinud asula sai linnaõigused 1965. aastal.
Kingissepp

Kingissepp (vene keeles Кингисепп; eesti keeles ka "Jaama", "Jamburg") on linn Venemaal Leningradi oblastis, Kingissepa rajooni keskus. Asub Lauga jõe kaldal, 120 km Peterburist edelas ja 20 km Narvast idas.
Ajalugu.
1384. aastal ehitasid novgorodlased Vadjamaale linnuse "Jam" (ka "Jamski gorodok"), Jam kujutas endast vallikraaviga piiratud kiviseintega kantsi, millel oli mitu torni ja väravat. Linnust püüdsid 1305. aastal hõivata rootslased, 1444 ja 1448. aastal aga Liivi ordurüütlid. 15. sajandil oli linnuse kohta kasutusel Liivimaal ja saksakeelses kirjanduses rööpnimi Nyslott, vene keeles "Ниенслот" ('uus linn, uus linnus'). 1449. aastal alustati uue Jamburgi kindluse ehitamist, mille mõõdud olid umbes 140 m ja 240 m ning pindala umbes 2,6 hektarit. Aastatel 1510–1520 täiendati kindluse kaitserajatisi: laiendati kindlusemüüre ja kaasajastati suurtükikaitset.
Liivi sõja ajal 1583. aastal lõpul vallutas Rootsi väejuht Pontus de la Gardie Jami ning aastatel 1583–1595 oli Jamburg koos Ingerimaaga Rootsi Ingerimaana Rootsi valduses ja kandis nime Jama.
Kahekümneviieaastases sõjas 1590–1595. aastate Vene-Rootsi sõja tulemusel vallutasid Moskva tsaaririigi väed Venemaa tsaari Fjodor I juhtimisel Ingerimaa ning said Täyssinä rahulepingu alusel Ingerimaa koos sealsete linnuste ja linnadega (Jaanilinn, Jama, Koporje, Schlüsselburg) ning Käkisalmi lääni, mis olid kõik saadud Pljussa vaherahuga.
Ingeri sõja ja Stolbovo rahu tulemusel oli Jamburg koos Ingerimaaga Ingerimaa kubermanguna aastatel 1617–1703 Rootsi valduses ja kandis nime Jama. 
1656. aasta alanud Rootsi-Vene sõjas hõivasid Vene tsaaririigi väed 1658. aasta alguses Jamai eeslinna. Sõja lõpetas 1658. aasta lõpus sõlmitud Rootsi ja Venemaa vahel Narva lähedal Vallisaare mõisas Vallisaare vaherahu.
1682. aastal pärast Jama kindluse seisukorra inspekteerimist Erik Dahlbergi poolt otsustati kindluse ehitisi mitte parandada, vaid kindlus hävitada, mida ka õhkides tehti.
Aastatel 1702–1703 vallutati Põhjasõjas Ingerimaa, Peeter I korraldusel nimetati linn ümber Jamburgiks, 14. mail Jamburg liideti Moskva tsaaririigi koosseisu.
1796. aastal nimetati Jamburg Jamburgi maakonna maakonnalinnaks. Jamburgi kreisilinnakeses ja ümbruses elas rohkesti saksa koloniste. Peterburi kubermangu kümned tuhanded saksa talupojad koondusid enamasti omaette kihelkondadesse. Nad olid Venemaale rännanud juba 16. sajandist alates, eriti aga Peeter I ja Katariina II valitsemisajal, millal püüti Venemaad ühtlasemalt asustada ja kutsuti selleks kohale ka välismaiseid koloniste. 1820. aastail rajati Jamburgi luterlik saksa kogudus, 1860. aastate algul ehitati linnas koolimaja ja kirik. 1862. aastast hakkas Jamburgi kogudust teenindama Narva Johannese koguduse pastor Konstantin Hunnius ja kooliõpetajana töötas Carl Robert Jakobson. 1882. aastal moodustati luteri eesti kogudus ja 20. sajandi alguses oli Teškovo vallas ka eesti kool.
17. mail 1922. aastal nimetas Ülevenemaaline Kesktäidesaatev Komitee Jamburgi, eesti enamliku tegelase Viktor Kingissepa (1888–1922) järgi Kingissepaks.
Saksa väed vallutasid linna 17. augustil 1941. Punaarmee tungis uuesti linna 1. veebruaril 1944.
Loodus.
Linna läbib Lauga jõgi.
Otsetõus

Otsetõus ehk rektastsensioon (tähis RA või "α") on astronoomias taevasfääril paikneva punkti üks koordinaatidest ekvatoriaalses koordinaatide süsteemis. Teine koordinaat on kääne.
Selgitus.
Otsetõusu defineeritakse kui kevadpunkti ja mingi taevakeha käänderingi vahelist taevaekvaatori kaart. Enamasti mõõdetakse otsetõusu tundides, minutites ja sekundites, 360 kraadile taevaekvaatoril on seatud vastavusse 24 tundi. Otsetõusu tund võrdub 15 nurgakraadiga, otsetõusu minut 15 nurgaminutiga ja otsetõusu sekund 15 nurgasekundiga.
Otsetõusu kasutatakse lisaks koordinaatide määramisele ka täheaja määramiseks. Täheaeg on võrdne vaadeldaval ajahetkel kulmineeruva tähe otsetõusuga.
Otsetõusu abil saab määrata tähe asukohta horisondi suhtes ning määrata, kui kaua aega võtab tähel taevasfääri teatavasse punkti jõudmine. Näiteks kui täht otsetõusuga 01h30m00s kulmineerub praegu (e. asub taevameridiaanil), siis täht otsetõusuga 02h50m00s kulmineerub 1 tähetund ja 20 täheminutit hiljem.
Alba (Itaalia)

Alba on linn Itaalias Piemonte maakonnas Cuneo provintsis.
Majandus.
Maailmakuulus on Alba oma valgete trühvlite ("Tuber magnatum") poolest. Trühvlihooaeg kestab oktoobrist kuni detsembrini.
Alba on ka tuntud veinikeskus, kus toodetakse "barbera", "dolcetto" ja "barbaresco" veine.
Albas asub maiustustetootja Ferrero peakontor.
Ajalugu.
Rooma ajal asus seal tõenäoliselt konsul Gnaeus Pompeius Strabo asutatud "Alba Pompeia".
Kultuur.
Albas sündis 16. sajandi maalikunstnik Macrino.
Vabariiklik Partei (täpsustus)

Vabariiklik Partei on mitmes riigis. See nimetus võib viidata usule vabariiklikusse riigikorda, pika traditsiooniga vabariikides ka rahvuslusele ja föderaalriikides tsentralismile. Samas ei pruugi partei nimel olla otsest seost tema programmiga.
Evo Morales

Juan Evo Morales Aima (sündinud 26. oktoobril 1959 Oruro provintsis) on Boliivia poliitik, kes oli 22. jaanuarist 2006 kuni 10. novembrini 2019 Boliivia president. Ta on aimaraa indiaanlane ja esimene põliselanikust Boliivia juht pärast hispaanlaste konkistat. 2002. aasta presidendivalimistel saavutas ta teise koha.
Evo Morales on kokapõõsakasvatajate liikumise "cocalero" ja sotsialistliku liikumise Movimiento al Socialismo (MAS) juht. Ta taotleb kokapõõsa kasvatamise legaliseerimist.
Morales võitis 2019. aasta presidendivalimised, ent väidetava häälte lugemise reeglite rikkumise tõttu tekkinud meeleavaldustega sunniti ta oma kohast loobuma.
Cuneo

Cuneo on linn ja vald Itaalias Piemonte maakonnas; Cuneo provintsi halduskeskus. 
Cuneo nimi tuleb sõnast "cumeo" ('kiilukujuline'), kirjeldades linna paiknemist kolmnurksel maatükil kiiluna Gesso ja Stura di Demonte jõe ühinemiskohas. 
Cuneo asutati 12. sajandil vabakommuunina strateegilisele asukohale Piemonte ja Prantsusmaa vahel.
Linna keskmeks on ebatavaliselt suur peaväljak Piazza Galimberti.
Linna on oma näo saanud valdavalt 18. ja 19. sajandil. Tooni annavad laiad rohelised puiesteed. Linna lähedal paikneb haruldase taimestikuga Valle Stura org.
Plastiliin

Plastiliin (itaalia keeles "plastilina") on tehislik kergesti modelleeritav elastne mass.
Plastiliini põhiosaks on vaha või pehme parafiin, millele on lisatud täiendavaid aineid, nagu erinevad kaltsiumisoolad ja alifaatsed karboksüülhapped, savi, jms.
Plastiliini kasutatakse peamiselt kavandite tegemiseks.
Pastell

Pastell on maalikunsti tehnika, mille puhul värvipinnad kantakse pehmele ja karedale pastellpaberile pastellkriidipulkadega (see on "kuivmaal"). Värvipulber jääb paberile töö käigus lahtiselt püsima ning vajab lõpetamisel kinnitamist fiksatiivi abil. Olenevalt motiivi käsitluslaadist võib pastell sarnaneda kas värvilise joonistusega või maaliga.
Pastellitehnikas loodud teos on pastellmaal, mida nimetatakse samuti lühendatult pastelliks. Sama sõnaga – pastellid – nimetatakse ka kriite endid.
Värvid.
Pastellkriit, millega tehakse pastellmaali, on sideainega segatud värvipigment, mis on rullitud pulgakujuliseks. Kriitide valmistamiseks segatakse hästi peenestatud värvipigment algul veega ja seejärel sideainega, nagu liim, šellak, tragant või kummiaraabik. Heledavärvilistes pastellides võidakse kasutada sideainena piima. Üleliigne vesi eemaldatakse nii, et mass laotatakse imavale paberile ja tahedamaks tõmbunud segust rullitakse sentimeetrijämedused pulgad, mis kuivatatakse paberisse rullituna aeglaselt mõõdukas soojuses. Sideaine, faktuuri ja värvitugevuse järgi rühmitatakse kriidid kõvadeks (rohkem sideainet), pehmeteks (vähe sideainet, kriitjas faktuur) ja keskmise tugevusega pastellideks, täpsustavate nimetustega nagu õlipastell, kriitpastell jne.
Pastellkriitide valmistamisel välditakse hoolikalt mürgiseid pigmente, näiteks pliivalget või kinaveri, mida võib töö juures kogemata sisse hingata. Eelistatakse muldvärve ja tehispigmente:
Ajalugu.
Pastellkriite kasutati juba 15. sajandil Itaalias joonistuste toneerimiseks. 16. sajandist pärit maalialases traktaadis kirjeldab kunstnik Giovanni Lomazzo maalimist "a pastello" ja märgib, et selles laadis töötas Leonardo da Vinci. Värviliste portreejoonistuste toneerimiseks kasutati pastelltehnikat sel ajal rohkem Itaalias, kuid alates 17. sajandist juba ka Prantsusmaal ja Madalmaades. 18. sajandiks oli pastell maalitehnikana täiesti välja kujunenud ja seda sajandit võib nimetada pastelltehnika esimeseks hiilgeajaks. Tehnika pehme, hele ja õrn laad vastas rokokoo maitsele ja sel perioodil loodi väga palju portreesid pastellis. Klassitsismis, mis armastas selgepiirilist joonistust, pastelli populaarsus langes. Pastelltehnika uus tõus toimus sajandivahetuse modernismis, eriti tuntud on Edgar Degas' ja Edouard Manet' selles tehnikas tööd. Kui 18. sajandil loodi peamiselt portreid, siis nüüd leidis pastell kasutust mitmes žanris, nagu maastikumaal, portree, figuur, natüürmort ja olustikumaal.
Kunstnikke.
Pastellmaali tuntumad viljelejad maailmas olid Maurice Quentin de La Tour, Rosalba Carriera, Jean Baptiste Simeon Chardin ja Edgar Degas. Eesti tuntuim pastellmaali viljeleja oli Ants Laikmaa.
Fiksatiiv

Fiksatiiv on pihustatav sideaine, mis kinnistab aluspaberile tahket värvimaterjali ja kaitseb selle püsimist.
Fiksatiivi kasutatakse näiteks söejoonistuse ja pastellmaali kinnistamiseks.
Kunstipoodides müüakse spetsiaalseid pihustava otsikuga fiksatiive. Fiksatiivi on võimalik ka ise valmistada. Samuti sobib teatud juhtudel juukselakk.
Pihus peab olema väga peen ja joonistust tuleb kinnistada aeglaselt ning kihiti.