tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Isikukultus

 
Isikukultus on üksikisiku, tavaliselt riigijuhi põhjendamatult suur austamine ning tema võimete ja teenete ülehindamine.
Isikultus saab võimalikuks riigis kus on kehtestatud süsteem, mis kasutab ära massimeedia ja propaganda võimalusi, et rõhuda inimeste patriotismile, idealiseerida ja ilustada riigijuhi isikut. Isikukultuse saavutamiseks võib korraldada riigi poolt organiseeritud meeleavaldusi, paraade, kultuuriüritusi, mis näitavad juhti kangelasena, keda teised jumaldavad. Isikukultus sarnaneb apoteoosiga, kuid selle saavutamiseks kasutatakse moodsaid ühiskonnaga manipuleerimise tehnikaid. Tavaliselt kasutatakse seda ühe partei süsteemiga ja totalitaarsetes riikides.
Isikukultusega kaasneb autoriteedi pimesi kummardamine ja tema teenete ülehindamine. Isikukultus on rahvale sisendatud ega olene kummardatava isiku tegelikest võimetest ja teenetest.
Isikukultust ilmnes juba Vana-Roomas ja Bütsantsis (nt Rooma ja Bütsantsi keisrite jumalustamine). 20. sajandil ilmnes isikukultust kõige enam NSV Liidus (Jossif Stalini isikukultus), Saksamaal (Adolf Hitleri isikukultus) ja Hiinas (Mao Zedongi isikukultus). Tänapäeval eksisteerib isikukultus Põhja-Koreas, alates 2000. aastatest on üha rohkem kõneldud ka Vladimir Putini isikukultusest Venemaal.
Janet Napolitano

Janet Ann Napolitano [nəpɒlɨˈtænoʊ] (sündinud 29. novembril 1957 New Yorgis) on USA Demokraatliku Partei poliitik.
Ta oli sisejulgeolekuminister 21. jaanuarist 2009 kuni 6. septembrini 2013.
Ta oli Arizona osariigi justiitsminister aastatel 1999–2002 ja Arizona 25. kuberner 2003–2009. Tema eelkäija kuberneri ametis oli Jane Dee Hull.
Alates 6. septembrist 2013 kuni 1. augustini 2020 oli ta California Ülikooli president.
Deviis

Deviis (ka lipukiri) on juhtlause, mida võidakse kasutada ka lipu- või vapikirjana. See võtab üldistatult kokku deviisi omaniku motivatsiooni või kavatsused. 
Euroopa heraldikatraditsioonis kasutatakse deviisi (aadlisuguvõsade) vappidel. Ajalooliselt on levinud ladina- ja prantsuskeelsed deviisid. Deviisid võivad olla ka muudel inimrühmadel, organisatsioonidel või isegi riikidel. 
Eesti (nagu ka Soome, Läti ja Venemaa) vapil deviisi ei ole. Ameerika Ühendriikide vapikiri on "E pluribus unum" (ladina keeles "paljudest üks", mis viitab osariikide ühtsusele), ametlik deviis aga "In God We Trust" (inglise keeles "Usume Jumalasse"). Prantsusmaa deviis on "Liberté, égalité, fraternité" (prantsuse keeles "Vabadus, võrdsus, vendlus"), kuid seda pole vapil ega lipul. Suurbritannia praegusel kuninglikul suguvõsal on koguni kolm vapikirja: nende tavapärasel vapil seisavad Inglise kuningate deviis "Dieu et mon droit" (prantsuse keeles "Jumal ja minu õigus", väidetavalt Richard Lõvisüdame sõjahüüd, ametlik deviis alates Henry V ajast) ja Sukapaela Ordu deviis "Honi soit qui mal y pense" (vanaprantsuse keeles "Häbi olgu sel, kes halba mõtleb"), Šotimaal kasutatavale vapil on aga Ohakaordu deviis "Nemo me impune lacessit" (ladina keeles "Keegi ei kahjusta mind karistamatult"). Šoti Stuartite dünastia vapikiri oli "In Defens", mis oli lühend fraasist "In my defens God me defend" (šoti murdes "Minu kaitseks Jumal mind kaitsku").
Koduloolane

Koduloolane ehk koduloouurija (ka: kodu-uurija) on inimene, kes tegeleb oma kodukandi ajaloo uurimise ehk kodulooga enamasti hobi korras.
Koduloolaste tegevust on hinnatud mitmeti. Ühelt poolt suhtuvad elukutselised ajaloolased sellesse sageli kriitiliselt, kuna koduloolaste ettevalmistus ja taustateadmised võivad olla lünklikud ning järeldused seetõttu ebateaduslikud. Kiindumusest oma kodukanti on neil ka oht selle ajaloolist tähtsust üle hinnata. Teisalt teevad paljud koduloolased kohaliku ajalooteabe kogumisel hoolikat ja tänuväärset tööd, valgustades mikroajalugu. Mitmed teaduse seisukohast olulised avastused ajaloos, arheoloogias, paleontoloogias ja geoloogias on pärit just koduloolastelt. Ka tuleb silmas pidada, et teaduslooliselt ei olnud pikka aega ajaloolaste ja koduloolaste vahel kuigi suurt erinevust.
Eestis on koduloolased koondunud arvukatesse ühendustesse nagu näiteks Eesti Kodu-uurimise Selts, MTÜ Kodulugu, Pärnumaa Koduloolaste Selts jpt.
Eesti tuntumate koduloolaste hulka kuuluvad või on kuulunud näiteks Mihkel Aitsam, August Wilhelm Hupel, Eva Maaring, Voldemar Miller, Helend Peep, Kalev Päid, Jaan Tagaväli, Valdeko Vende ja Gustav Vilbaste.
Raul Pettai

Raul Pettai (USA-s ka Raoul Pettai, sündinud 20. septembril 1928 Tartus) on eesti elektroonikainsener.
Elulugu.
Raul Pettai on näitleja Ferdinand Pettai poeg ja politoloog Vello Pettai isa.
Alghariduse omandas Tartus. Läks 1944 Saksamaale, lõpetas Blombergi põgenikelaagris eesti gümnaasiumi. Aastast 1950 elab USA-s New Jersey osariigis. Lõpetas 1953 Colorado Osariigi Ülikooli elektriinseneri erialal, M.Sc. (elektroonika ja mikrolainete tehnoloogia, 1960, Brooklyni Polütehniline Instituut, New York), väitekiri "Difference-Frequency Parametric Upconverter". Töötas peamiselt mikrolainete tehnoloogia alal: 1953–1958 Bell Telephone Laboratoriesi (), 1958–1962 Radio Corporation of Americas, 1962–1992 Raytheon Companys (, 1962–1992), kust läks pensionile.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: mikrolainete filtrid ja muud komponendid, mikrolainete saatjad/vastuvõtjad ning nendest koostatud sidesüsteemide arhitektuur. Kirjastuse John Wiley &amp; Sons väljaandel 1984 ilmunud raamat "Noise in Receiving Systems" käsitleb termilise päritoluga elektrilist müra sidesüsteemides. Pensionärina teinud kaastööd Välis-Eesti ajalehtedele ajaloo, kunsti, muusika, rahvuspoliitika, teaduse/tehnoloogia jm valdkondades. Olnud 1976–80 ja 1991–1993 ajakirja Eesti Üliõpilaste Selts paguluses tegevtoimetaja. Eesti Üliõpilaste Seltsi (EÜS) USA-s liige (1956 ja 1997–98 esimees), Bostoni Eesti Seltsi liige (1988–1992 esimees.)
Kodulugu

Kodulugu on ajaloo haru, mis tegeleb väiksema piirkonna kohaliku ajaloo (mikroajaloo) uurimisega. Seda võib pidada nii teadusharuks kui ka hobiks.
Kodulooga tegelevaid inimesi nimetatakse koduloolasteks. Enamasti eristatakse koduloolasi kutselistest, vastava erihariduse saanud ning oma tegevusega elatist teenivatest ajaloolastest.
Eestis.
Eesti ajaloo kodu-uurimise ajalugu hakkab teadaolevalt Rootsist Östergötlandist pärit Academia Gustaviana üliõpilase Johannes Claudii Risinghi 12. jaanuaril 1637. aastast ilmutatud “Kõnest Tartu linnast”, 1644. aastal avaldati Johannes Gutslaffi uurimus Võhandust ja aastateL 1774-1789 August Wilhelm Hupeli topograafilised märkmed Liivi- ja Eestimaast.
Eesti Kirjanduse Seltsi Kodu-uurimise toimkond andis enne teist maailmasõda välja: I Tartumaa (1925), II Võrumaa (1926), III Setumaa (1928), IV Pärnumaa (1928), V Valgamaa (1932), VI Saaremaa (1934), VII Viljandimaa, (1939), VIII Läänemaa (1938). Kavandatud maakonnaraamatute sari, millest aga suurem osa maakondadest jäi ilma, sest töö katkes 1940. aastal. Tartu linna-uurimise toimkond avaldas 1927. aastal koguteose “Tartu”.
Kodulugu on vahel peetud tähtsaks hariduse seisukohalt: oma kodukandi varasemat eluolu tundes õpib laps mõistma paremini ka laiemat ajalugu ning ühiskonda tervikuna. Seepärast on seda Eestis mitme haridusreformi käigus õppekavadesse kaasatud.
 hulka kuuluvad või on kuulunud näiteks Mihkel Aitsam, August Wilhelm Hupel, Eva Maaring, Voldemar Miller, Helend Peep, Kalev Päid, Jaan Tagaväli, Valdeko Vende, Gustav Vilbaste, Julius Põldmäe, Heino Gustavson, Kaupo Deemant, Lembit Odres ja Oskar Raudmets.
Tuttmüts

Tuttmüts ehk tutimüts on müts, mille küljes on üks või mitu tutti. 
Üks levinumaid tuttmütside tüüpe on villasest lõngast kootud mütsid, mille pealaele on kinnitatud tutt. Samas võib tutti mütsiga siduda ka lõngajupp, mis võimaldab tutil kõlkuda. 
Tutte võib olla mitu, sel juhul võivad need lisaks pealaele paikneda mütsi äärtes või kandilise mütsi nurkades. Samuti võib tuttmüts olla valmistatud vildist või nahast.
Tuttmütsid on levinud peamiselt jaheda kliimaga maades, näiteks Skandinaavias ja Baltimaades, aga ka Lõuna- ja Põhja-Ameerika mäestikuriikides. Andide piirkonna traditsiooniline kõrvaklappide ja tutiga müts kannab nime "chullo".
Kiirgusvöönd

Kiirgusvöönd (ka radiatsioonivöö(nd)) on suure ioniseeritud osakeste (plasma) kontsentratsiooniga ala mingi taevakeha ümber. Kiirgusosakesed pärinevad enamasti päikesetuulest ja kosmilisest kiirgusest ning püsivad kindlal kõrgusel magnetosfääri mõju tõttu laetud osakestele. Lisaks Maale on selliseid kiirgustsoone tuvastatud ka teistel suurematel planeetidel (Jupiter, Saturn, Uraan, Neptuun). Kiirgusvööndi all mõistetakse seetõttu igasuguse taevakeha ümber eksisteerida võivat ala; Maad ümbritsevat tsooni nimetatakse spetsiaalselt selle avastaja järgi van Alleni kiirgusvööndiks.
Liam Payne

Liam James Payne (29. august 1993 Wolverhampton, Suurbritannia – 16. oktoober 2024 Buenos Aires, Argentina) oli Briti laulja ja laulukirjutaja. 
Ta sai tuntuks Suurbritannia telesaates "The X Factor" 2010. aastal koos bändiga One Direction. 
Lapsepõlv.
Liam Payne sündis Karen ja Geoff Payne'i peres. Tal on kaks vanemat õde, Ruth ja Nicola. Liam Payne sündis 3 nädala võrra enneaegsena, mille tõttu oli tema neerude töö häiritud.
Isiklikku.
Payne oli suhtes tantsija Danielle Peazeriga ja suhtlusvõrgustike staari Sophia Smithiga. 2016. aastast oli Liam Payne suhtes laulja Cheryliga. 22. märtsil 2017 sündis neil poeg Bear Grey Payne. 2018. aasta juulis teatasid Cheryl ja Liam lahkuminekust.
2019. aasta septembris kinnitas Payne, et on suhtes modell Maya Henryga. 
Albumid.
One Directioni koosseisus: 
Sooloartistina:
Ants Järvesaar

Ants Järvesaar (sündinud 10. oktoobril 1948 Surju vallas Pärnumaal) on eesti põllumees ja poliitik. Ta kuulus Eesti Vabariigi Ülemnõukogusse ja on 20. Augusti Klubi liige. 
Järvesaar on lõpetanud 1967. aastal Kilingi-Nõmme Keskkooli ja 1981. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia. 1967–1983 töötas ta Surju sovhoosis traktoristina ning võitis vabariigi noorkünnimeistri tiitli, 1983–1990 oli ta Häädemeeste kolhoosi esimees.
Ta oli aastatel 1974–1979 IX NSV Liidu Ülemnõukogu Rahvuste Nõukogu saadik. Aastatel 1990–1992 kuulus ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogusse. Ülemnõukogus olles oli ta sotsiaalkomisjoni liige ja kuulus Sõltumatute demokraatide saadikurühma. 20. augustil 1991 oli ta üks 69-st Eesti Vabariigi taastamise poolt hääletanust ning on seega 20. augusti klubi liige.
Aastatel 1995–1999 oli ta VIII Riigikogu liige. Riigikokku valiti ta valimisliidu Koonderakond ja Maarahva Ühendus nimekirjas. Riigikogus kuulus ta Maaliidu fraktsiooni (alates 22. aprillist 1998 fraktsiooni aseesimees) ja oli sotsiaalkomisjoni liige (27.03.–27.04.1995 komisjoni aseesimees) ning rublamüügi asjaolude väljaselgitamise erikomisjoni ja Maapanga pankroti asjaolude väljaselgitamise ajutise komisjoni liige.
7. novembril 2013 valiti ta Häädemeeste vallavanemaks. Selles ametis oli ta aastatel 2013–2014. Pärast Häädemeeste valla ja Tahkuranna valla ühinemist on ta 27. novembrist 2017 uue Häädemeeste valla vallavalitsuse liige. Kuni 4. oktoobrini 2017 oli ta Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liige.
MTÜ Aruküla Kultuuriselts

MTÜ Aruküla Kultuuriselts loodi 19. oktoobril 1998 Aruküla rahvamaja identiteedi hoidja, kandja ja säilitajana; kultuuritegevuse, rahvakultuuri eesmärkide, tegevuste korraldaja ja “rahva maja” heaks haldjaks, koondada enda ümber aktiivseid inimesi, et koos nendega korda saata põnevaid ettevõtmisi, muutes kultuurielu igapäevaste toimingute üheks osaks.
Mittetulundusühingu Aruküla Kultuuriselts tegevdirektor on Garina Toomingas.
Juhatusse kuulub viis kultuuriseltsi liiget: esimees Alari Kruusvall, Pille-Riin Ilmets, Age Imala, Henry Kari ja Guido Liiskmann.
Aruküla lauluväljak

Aruküla lauluväljak on Aruküla laululava ümbritsev puhkeala Arukülas Raasiku vallas. 
Ajalugu.
Aruküla vana laululava oli ligi 35 aastat vana. Selle lammutamiseks kutsuti kogukonna elanikud kokku 15. oktoobril 2006. aastal kultuuriüritusele, mille ainus eesmärk oli laululava plats puhtaks teha. Sellele järgnes aleviku jaoks juba kolmanda laululava ehitamine. Projekti tegijaks valiti kohalik elanik Heiki Taras. Rahvas laitis maha tema esialgse kavandi, mis sarnanes eelmisele lavale ja meenutas pigem bussipaviljoni. Uues kavandis oli laululava katus kaarjas, et anda talle juurde lennukust. Algses plaanis olid ka lava juurde planeeritud tuletorn, A-tähe motiiv ja prožektor, kuid need jäid ehitamata. Aruküla laululava sai Raasiku vallalt rahastust 0,5 miljonit krooni ja riigilt 1,1 miljonit krooni, millega planeeriti korrastada ka lauluväljaku kõnnitee ja valgustus. Majanduslikult raskete olude tõttu sai valmis ehitada vaid lava. 23. juuni 2008. avati laululava suure rahvapeoga. 
23. juunil 2015. aastal  uuendati Aruküla laululava tänu õpilasfirmale LMC-kujundus. Lava tagune kaeti Harju-Jaani rahvariide seelikumustri triipude värvidega. Lavatagune sein on tehtud ehitusplokist, mistõttu seda oli eelnevalt esinemiste jaoks kaetud eri materjalidega. Sellisena näeb laululava välja ka 2023. aastal.
Aruküla laululava

Aruküla laululava on laululava Aruküla lauluväljakul, Arukülas Raasiku vallas.
1957. aastal ehitati Aruküla lauluväljakule suur, kuni 300 inimest mahutav laululava, mis aga kultuurielu vaibudes umbes 15 aasta jooksul lagunes ning hiljem lammutati. Uus ja umbes 10 korda väiksem lava ehitati lauluväljakule 1970. aastate keskpaigas ja leidis hulganisti kasutust 1998. aastal loodud MTÜ Aruküla Kultuuriseltsi ürituste läbiviimisel. See üsna halvas seisus lava lammutati kultuuriseltsi korraldatud rahvapeol 15. oktoobril 2006, kuna vallavalitsus oli andnud lubaduse uue lava püstitamiseks.
Meediaplaneerimine

Meediaplaneerimine on protsess, millega otsustatakse reklaaminäitamise koht ja aeg. Tähtis on teada, kes näeb reklaami, kas sihtrühm näeb reklaami, kas reklaami on varem nähtud, mis on reklaaminäitamise hind ning kui palju tähelepanu valitud meedium publikus äratab.
Ajalugu.
Meediplaneerimise algusaastatel tehti otsused müügiandmete põhjal, kuid varsti oli saadaval usaldusväärset teavet publiku kohta. Ettevõtted nagu Telmar ja IMS arendasid arvutisüsteemid publiku analüüsimiseks. 1972. aastal kirjastas Herbert Krugman paberi "Miks piisab kolmest kokkupuutest?", kus ta pakkus välja et inimeste reaktsioonil reklaamile on kolm psühholoogilist etappi. Esimesel etapil küsib inimene "Mis see on?". Teisel etapil küsitakse "Mis see ütleb?". Kolmandal etapil üteldakse "Nägin juba seda", ning algab tagasitõmbumine. Oluline detail, mida tol ajal ei märgatud, on seejuures fakt, et psühholoogiline kokkupuude ei võrdu füüsilise kokkupuutega. Teine etapp võib alata näiteks kuuendast füüsiliselt kokkupuutest. 1979. aastal kirjastas Mike Naples raamatu "Tõhus sagedus", kus ta väitis et esimese kahe kokkupuutega on reklaamile vähe tagasisidet. Ainult kolmandal korral on tagasisidet, ning järgnevate kokkupuudetega tagasiside väheneb. Seda, mis aja jooksul need kokkupuuted peaksid toimuma, või kuidas reklaam ise tulemusi mõjutab, ei uuritud. 1995. aastal kirjastas professor John Philip Jones raamatu "Millal reklaamid töötavad: uued tõendid, et reklaam põhjustab müüki". Analüüsiti 2000 Ameerika majapidamist, mille televiisoritele lisati mõõdikud. Esimest korda sai saadavaks detailne andmebaas reklaami mõjust. See põhjustas reklaamitööstuses suuri muutusi, sest esmakordselt leiti näiteks et reklaam mõjub pärast esimest kokkupuudet ka näiteks nädala ja kuu jooksul. Leiti ka, et 20% reklaamidest mõjub erakordselt hästi ja 40% reklaamidest ei mõju peaaegu üldse. 1997. tegi Hollandi SPOT uurimuse, mis kinnitas et mitte kõik reklaamid ei oma samasugust mõju, kusjuures SPOT näitas et reklaami meeldimine on oluline tegur. 
GRP.
Tähtsad tegurid on ulatus ja sagedus. Ulatus on summa inimesi, kes näeb reklaami vähemalt ühe korra. Tihedus on arv mitu korda reklaami keskmiselt nähakse, kusjuures arvestatakse ainult inimesi, kes reklaami näeb. Reklaamikampaania suurust arvestatakse GRP-des, mis on ulatus korda sagedus.
formula_1
Meediaplaneerija eesmärk on saavutada võimalikult kõrge GRP.
Hans Müller (poksija)

Hans Müller (22. detsember 1915, Birsfelden – 28. aprill 1967, Basel) oli Šveitsi poksija.
Müller oli kokku kümnekordne Šveitsi meister: poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) aastatel 1940–1942 ja 1944–1945, keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) 1943. aastal ning raskekaalus (üle 80 kg) aastatel 1948–1951.
Müller sai raskekaalus (üle 80 kg) 1948. aasta Londoni olümpiamängude poksivõistlustel 4. koha, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Gunnar Nilssonile (Rootsi) ning jättes vigastuse tõttu pidamata 3. koha kohtumise John Arthuriga (Lõuna-Aafrika Liit).
Müller osales poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) 1942. aasta Euroopa meistrivõistlustel (Breslau, 1942), kuid kaotas 1. ringis hilisemale hõbemedalivõitjale Otto Proffitlichile (Saksamaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning raskekaalus (üle 80 kg) 9. Euroopa meistrivõistlustel (Milano, 1951), kuid kaotas samuti 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
John Arthur (poksija)

John Duncan Arthur (29. august 1929; Springs, praegu Gauteng – 19. mai 2005) oli Lõuna-Aafrika poksija.
Arthur sai raskekaalus (üle 80 kg) 1948. aasta Londoni olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Rafael Iglesiasile (Argentina) ning saades 3. koha kohtumises loobumisvõidu Hans Müllerilt (Šveits).
Arthur poksis maist 1949 kuni maini 1957 elukutselisena. Ta osales kokku 41 kohtumisel, millest võitis 33 (neist 27 nokaudiga) ja kaotas 8 (neist 2 nokaudiga) kohtumist.
Nestor (kroonik)

Nestor (umbes 1056–1114) oli Kiievi-Vene kroonik, Konstantinoopoli Õigeusu Kiriku Kiievi metropoolia Kiievi koobaskloostri munk.
Temalt pärineb Nestori kroonika, mis algab veeuputusest. Muuhulgas märgitakse seal 6538. (1030.) aasta all Jurjevit, mis üldise arvamuse kohaselt on tänapäeva Tartu.
Heiki Suomalainen

Heiki Suomalainen (sündinud 27. jaanuaril 1971 Tartus) on Eesti piirivalvespetsialist.
Ta lõpetas 1989. aastal Tartu 14. Keskkooli, õppis Eesti Põllumajanduse Akadeemias veterinaariat, lõpetas 2000 Sisekaitseakadeemia piirivalve erialal ning kaitses 2009. aastal Tartu Ülikoolis magistritöö ärijuhtimise alal (sai magistrikraadi).
Suomalainen töötas pikka aega Kagu Piirivalvepiirkonnas, olles 1990–1991 Luhamaa piiripunkti inspektor, 1991–1993 Murati piiripunkti ülem, 1993–1996 Värska piirivalvekordoni ülem ning 1996–2001 Saatse piirivalvekordoni ülem. Aastail 2001–2004 oli ta Valga Piirivalvepiirkonna teenistusjaoskonna ülem, 2004–2007 Piirivalveameti piiriosakonna vanemohvitser, 2007. aastal sama ameti välis- ja avalike suhete jaoskonna vanemohvitser. 
2007. aastast on Suomalainen töötanud Sisekaitseakadeemia lektorina. 2010. aastal valiti ta Sisekaitseakadeemia parimaks õppejõuks. Töötas Politsei- ja Piirivalveameti piirivalveosakonnas juhtivpiiriametnikuna ja Lõuna prefektuuri Mustvee kordoni vanempiiriametnikuna. Alates 2022. aastast on ta eriteenistuja pensionil.
Arnold Soobel

Arnold Soobel (2. juuni 1926 – 29. jaanuar 2002) oli eesti metsavend.
Must mamba

Must mamba ("Dendroaspis polylepis") on mambade perekonda kuuluv mürkmadu. Ta esineb laial alal Aafrikas. 
Kirjeldus.
Must mamba on surmavalt mürgine; Ta kuulub maailma mürgisemate madude hulka. Lisaks on ta maailma kiireim madu, tema liikumiskiirus võib-olla 11 km/h ja lühiajaliselt ka kuni 20 km/h (50–80 m, siis hakkab ta ära väsima). 
Mustad mambad on suhteliselt kõhnad ja pikad maod, kelle pikkus on 2,5–3,2 m. Täiskasvanud must mamba kaalub keskmiselt 1,6 kg.
Nad toituvad väiksematest loomadest ja lindudest. Tavaliselt hammustavad saaklooma, jätavad selle mõneks ajaks valveta ja hiljem naasevad sööma.
Värvus.
Musta mamba nimetus ei tähenda seda, et nad musta värvi oleksid, vaid kui nad avavad oma suu, siis on selle sisemus mustjas. 
Täiskasvanud mustad mambad ise võivad olla oliivirohelist, pruuni või läikivhalli värvi. Noored mustad mambad (loetakse, et kõik mamba perekonna noormaod) on rohelist värvi.
Anatoomia ja füsioloogia.
Mambadel on tuvastatud uuringute käigus üksnes üks kops- parem. 
Paaritumine ja poegimine.
Emas- ja isasmambad paarituvad kevadel. Isaste kopulatsioonielund on hemipeenis. Emasloomad on munaspoegijad ja mõni kuud pärast paaritumist võivad nad muneda 6–17 (ka 20) muna. Paar kuud hiljem kooruvad munadest pojad, kes on üsna kohe iseseisvad indiviidid. 
Farmakoloogia.
Uute ravimite väljatöötamine.
Hiirtega tehtud laboratoorsed katsed, mille esialgsed uurimistulemused avaldati oktoobris 2012 ajakirjas Nature, näitasid, et musta mamba mürgist eraldatud peptiidid tõrjuvad hiirtel valu, tekitamata seejuures mürgistust, ning kõrvaltoimeid on vähem kui morfiini tarbides. Need peptiidid nimetati mambalgiinideks.
Valu vaigistav toime arvatakse saabuvat:
"Calciseptine".
Musta mamba "Dendroaspis p. polylepis" süljest on eraldatud bioloogiline närvimürk "Calciseptine". "Calciseptine" toimib "in vivo" ja "in vitro" katseloomadel L-tüüpi kaltsiumikanalite blokaatorina ja alandab väga tõhusalt vererõhku.
Meelis Pärtel

Meelis Pärtel (sündinud 3. novembril 1969 Tallinnas) on eesti botaanik ja ökoloog. Tartu Ülikooli botaanikaprofessor.
Elulugu.
Meelis Pärteli ema oli kunstnik ja õpetaja ning isa on elektroonik. Ta on Kadri Pärteli abikaasa.
Ta on lõpetanud 1988. aastal Viimsi Keskkooli, 1992. aastal Tartu Ülikooli bioloogia osakonna ning täiendanud end 1991–1993 Uppsala Ülikoolis. Magistrikraad bioloogias 1993. aastal (TÜ, väitekiri "Dynamics in species richness, floristic composition and species abundances during an experimental alvar grassland restoration") ja doktorikraad ökoloogias 1997. aastal (TÜ, väitekiri "Species diversity and community dynamics in calcareous grassland communities in Western Estonia").
Oli aastatel 1994–1997 Tartu Ülikooli botaanika ja ökoloogia instituudi teadur ja 1998–1999 vanemteadur. 1999–2001 oli ta Kanadas Regina Ülikooli külalisteadur. Alates 2002. aastast on ta Tartu Ülikooli botaanika ja ökoloogia instituudi botaanika õppetooli professor.
Teadustöö.
Meelis Pärtel uurib koosluste ja liikide tunnuste evolutsiooni ja levikut, liigirikkuse ajaloolisi ja geograafilisi mõjurid, pärandkoosluste taastamist ja majandamist. Üle 30 teaduspublikatsiooni.
Ajakirja Journal of Vegetation Science toimetuskolleegiumi liige (2000–2003), toimetaja (2004–2008) ja peatoimetaja (2008–). Alates 2008. aastat ka ajakirjade Applied Vegetation Science ja Oecologia peatoimetaja.
Soini vald

Soini on vald Soomes Lõuna-Pohjanmaa maakonnas. Soini piirneb Alajärvi, Karstula, Saarijärvi ja Ähtäriga.
Soinis elab 2342 inimest (seisuga 31. oktoober 2012), neist 1194 meest ja 1148 naist.
Külad.
Hautakylä, Jokivarsi, Keisala, Kirkonkylä, Kukonkylä, Kuninkaanjoki, Laasala, Parviaisenkylä, Kolu, Ulvonkylä, Vehu ja Vuorenmaa.
Margus Pooga

Margus Pooga (sündinud 7. augustil 1957 Viljandis) on eesti biokeemik. Tartu Ülikooli keemilise bioloogia professor.
Elulugu.
Margus Pooga lõpetas 1975. aastal Tartu 5. Keskkooli ja 1980. aastal "cum laude" Tartu Riikliku Ülikooli keemiaosakonna orgaanilise keemia erialal. Doktorikraad biokeemias 1998. aastal (TÜ, väitekiri "Cell penetrating peptide transportan and its predecessors, galanin-based chimaeric peptides"). Doktoritöö juhendaja oli Ülo Langel.
Aastatel 1980–88 oli ta KBFI nooremteadur. 1988–2004 Eesti Biokeskuse teadur ja vanemteadur, ühtlasi 1992–1996 ja periooditi ka 1997–2002 Stockholmi Ülikooli neurokeemia ja neurotoksikoloogia instituudi külalisteadur. 2005–2008 Tartu Ülikoolis vanemteadur.
Alates septembrist 2008 arengubioloogia õppetooli juhataja Tartu Ülikooli molekulaar- ja rakubioloogia instituudis.
Teadustöö.
Margus Pooga teadustöö põhisuunad on rakubioloogia, valkude ja peptiidide keemia ja rakutransport. Töid biomolekulide struktuurist ja dünaamikast, valkude puhastamisest ja primaarstruktuuri määramisest, geeniregulatsioonist, immunoloogiast, rakkudes signaaliülekandest ja rakutranspordist. Suurem tähelepanu on rakku sisenevate peptiidide uurimisel.
Eesti Biokeemia Seltsi, The Biochemical Society, American Society For Cell Biology ja European Peptide Society liige.
Eesti Vabariigi teaduspreemia keemia ja molekulaarbioloogia valdkonnas 2009. aastal (kollektiivis koos Ülo Langeli (kollektiivi juht), Mats Hanseni, Ursel Soometsa ja Kalle Kilga).
Üle 70 teaduspublikatsiooni.
Ruskerästas

Ruskerästas ("Turdus naumanni") on linnuliik rästaslaste sugukonnast rästa perekonnast. Linnu teaduslik nimetus on pandud Saksa naturalisti Johann Andreas Naumanni järgi. Pesitseb Siberis ja talvitub Kagu-Aasias, Euroopasse satub harva.
Kirjeldus.
Ruskerästal on tumepruun selg ja pea, nägu, pugu ja tiivad on punakad ning kõht ja saba alaosa valged. Emased ja isased on üsna sarnase välimusega. Kasv on rästaste hulgas keskmine. Toitub peamiselt erinevatest selgrootutest. 
Sigimine.
Muneb 4–6 muna rohust, okstest, juurtest ja savist meisterdatud pessa, mis asub puuoksal, maapinnal, kaljueendil või kännul. Haudeperiood on 13–15 päeva ja mune haub emane lind.
Levila.
Pesitsusalad paiknevad Siberis Jenissei jõest idas. Eelistab madalaid alasid: tundrat, taigat ja metsast steppi. Talvitub Kagu-Aasias Lõuna-Hiinas, Taiwanil, Lõuna-Jaapanis, Põhja-Tais, Põhja-Myanmaris, Indias Assamis, vahel ka Nepalis ja Pakistanis.
Euroopas on ruskerästas eksikülaline. Eestis nähti selle liigi esindajat esmakordselt 17. novembril 2012 Kihnu saare lõunatipus Pitkänäs. Tegemist on 385. Eestis nähtud linnuliigiga.
Ohustatus.
Ruskerästal on suur levila ja nende populatsioon ei ole usutavasti järsus langustrendis, mistõttu neid loetakse soodsas seisundis olevaks liigiks.
Carl Ritter

Carl Ritter (7. august 1779 Quedlinburg – 28. september 1859 Berliin) oli saksa geograaf. Koos Alexander von Humboldtiga peetakse teda kaasaegse geograafia rajajaks.
Nestor

Nestor (vanakreeka keeles Νέστωρ) on vanakreeka mütoloogias Neleuse ja Chlorisi poeg, Pylose valitseja, vanim kreeka kangelane Trooja sõjas. 
Herakles tappis võitluses Nestori isa ja vennad, aga kuna Nestor kasvas üles kodust eemal Gerenias, jäi ta ellu ning asus ise Pylose troonile. 
Nestor võttis osa ka argonautide retkest ning Kalydoni jahist.
"Iliases" paistab ta silma oma kõneosavuse ning tarkade ja kaalutletud nõuannete poolest (seetõttu nimetatakse tänapäevalgi mõnikord mingi ala auväärseimat esindajat Nestoriks). Ta püüab muu hulgas lepitada Agamemnonit ja Achilleust.
"Odüsseias" kuulub Nestor nende kreeka kangelaste hulka, kes on koos oma vägedega õnnelikult koju jõudnud, kuna ta ei osalenud Trooja rüüstamises. Nestori käest käib oma isa kohta teateid küsimas Odysseuse poeg Telemachos.
Ain Amjärv

Ain Amjärv (11. aprill 1927 Vana-Vändra vald, Vändra kihelkond, Pärnumaa – 26. detsember 2010 Tallinn) oli eesti arhitekt.
Hariduskäik.
Õppis Haapsalus ja Tartus Hugo Treffneri gümnaasiumis, lõpetas 1946. aastal Lihula Keskkooli hõbemedaliga. Samal aastal astus Tallinna Polütehnilisse Instituuti (TPI) ehitusteaduskonda arhitektuuri erialale, mille lõpetas 1952. aastal.
Töökäik.
Pärast lõpetamist suunati Karjala-Soome NSV pealinna Petroskoisse NSV Liidu Põllumajandusministeeriumi projekteerimiskontori peaarhitektiks, kus põhitegevusalaks kujunes rajoonikeskuste planeerimine.
1956. aastal kolis ta perega Tallinna, kus asus tööle Balti Raudteekonna ülema asetäitjana arhitektuuri alal. Eestis olles jätkas uurimistööd aspirantuuris, teemana suurfarmid.
1960. aastate algusest töötas ta EKE Projektis, hiljem Eesti Maaehitusprojektis. 
Looming.
Muu looming.
Karjala-Soomes tegeles vabal ajal mööblidisaini, motomatkamise ja purjetamisega (ehitas kaks purjejahti). 
Eestis maalis päevatöö kõrvalt nii Tallinna, Jalta, Buhhaara kui ka Samarkandi vanalinna, eluolu (raudteelasena oli reisimine lihtsustatud) ja loodust. 
1980. aastatest veetis enamiku suvedest Haapsalus maalides ja joonistades, ateljee asus Võnnu tänaval. Sellesse ajajärku kuulub ka romantilises võtmes kuivnõelatehnikas sari Haapsalu ajaloost, millest nii mõnigi leidis omaniku Kivilille Galerii näitusmüükide kaudu.
Kirjutisi.
Erialakirjanduses ilmus üle 200 artikli. Pensionipõlves jätkas aktiivset ühiskondlikku elu, kirjutades ajakirjandusväljaannetes nii päevakajalistel kui ka ajalooteemadel.
Teatetahvlisüsteem

Teatetahvlisüsteem (Bulletin Board System, BBS) on kasutajaliidesega server telefoniühendustel põhinevas arvutivõrgus, mis võimaldas helisagedusliku modemiga sissehelistajatel omavahelist suhtlust. Tuntuim sellistest serveritest moodustatud võrk kannab nime FidoNet.
Paljud teatetahvlisüsteemid võimaldasid kasutajatel ka vahetada faile, mängida mänge jms.
Hilisema arenduse käigus loodi teatetahvlisüsteemide lüüsid Useneti uudisterühma ja FTP serverite vahel.
Teatetahvlisüsteemid Eestis.
Teatetahvlisüsteemid tekkisid Eestis 1989. aasta lõpus. Esimese avaliku teatetahvlisüsteemi kohta ilmus ajalehe Tehnika &amp; Majandus 1990. aasta esinumbris artikkel "Eesti esimene elektrooniline "postkast"", kus on dokumenteeritud esimese ühenduse ajana 14. detsember 1989. BBS käivitati Autotranspordi arvutuskeskuses (ATAK), selle ülesseadmist konsulteeris Jussi Pulkinen Soome arvutifirmast Microdata OY, mis annetas ka riistvara ja tarkvara. Arvutuskeskuses jäid teatetahvlisüsteemi haldama peainsener Lembit Pirn ja programmeerija Jaan Männik.
FidoNeti kõrgajal 1990. aastate keskel oli Eestis umbes 60 avalikku BBSi.
Eesti FidoNeti administraatorid ja kasutajad korraldasid 1991. aastast alates suvist kogukonnaüritust BBSummer ning 1994. aastast ka talvist üritust BBWinter. Tippaegadel oli neil üritustel osalejaid üle saja, näiteks 1993. aasta BBSummeril Saarjärvel osales üle 140 inimese.
Rästik (perekond)

Rästik ("Vipera") on rästiklaste sugukonda kuuluv maoperekond. 
Klassifikatsioon.
Rästikute perekonnas on vähemalt 23 liiki, ent süstemaatika pole päris selge. Kirjeldatud on 27 rästikuliiki.
Eestis elab pärismaisena rästikute perekonna üksainus liik – harilik rästik.
Mürgiaparaat.
Kõik selle perekonna liigid on varustatud tõhusa mürgiaparaadiga. Nende peas paiknevad nii liigutatavad kanalitega mürgihambad kui ka vastavad sekretoorsed näärmed. Rästikute süljenäärmete eritise funktsiooniks on saaklooma võimalikult kiire surmamine. Lisaks on rästikutel ka kohastunud käitumismustrid. Inimeste vastu kasutavad nad oma mürgiaparaati enamasti siiski pigem ohuolukorras ja enesekaitseks.
VGA-pistikühendus

 
VGA-pistikühendus (lühend VGA inglise keele sõnadest Video Graphics Array) on ette nähtud analoog-videosignaali edasikandmiseks analoogkujul RGB-signaalina arvutikuvaadapterist kuvarisse. Ühendus loodi 1987. aastal, kui olid kasutusel analoogsignaaliga töötavad kineskoopkuvarid. 
Praegusaegsetele digitaalsetele LCD-kuvaritele on otstarbekas anda videosignaal digitaalkujul (DVI- või HDMI-ühenduse kaudu). Siis jääb ära VGA puhul vajalik digitaal-analoog- ja analoog-digitaalmuundamine. 
VGA jaoks kasutatakse 3 klemmireaga 15-kontaktilist D-sub pistikupesa arvuti küljes ja vastavat pistikut kuvarist tuleva kaabli otsas.
Luis Martínez

Luis Martínez Zapata (27. juuli 1925 Sabadell, Vallès Occidentali maakond, Barcelona provints – 25. november 2008 Nîmes, Prantsusmaa) oli Hispaania poksija.
Martínez osales Euroopa eest ühe korra kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) maavõistlusel USA Kuldkinda-turniiri võitjate meeskonnaga ja võitis 28. mail 1947 oma kohtumise Chicagos.
Martínez osales kärbeskaalus (kuni 51 kg) 1948. aasta Londoni olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise hilisemale hõbemedalivõitjale Spartaco Bandinellile (Itaalia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Martínez võitis kärbeskaalus (kuni 51 kg) 7. Euroopa meistrivõistlustel (Dublin, 1947) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks.
Elukutselisena.
Martínez poksis aprillist 1950 kuni detsembrini 1954 elukutselisena. Ta pidas kokku 7 kohtumist, millest võitis 4 (neist 2 nokaudiga) ja kaotas 3 kohtumist.
Isiklikku.
Ta oli rahvuselt katalaan.
Kaanon D-duuris

"Kaanon D-duuris" (ka "Kaanon re-mažooris" või "Kaanon ja "gigue" kolmele viiulile ja "basso continuo"'le", saksa keeles "Kanon und Gigue für 3 Violinen mit Generalbaß") on Saksa barokkhelilooja Johann Pachelbeli teos. Muusikapala on mitmehäälne ning kulgeb kogu aeg samade akordide taustal.
Pala oli kirjutatud kolmele viiulile ja "basso continuo"'le, sellele järgnes "gigue" samas helistikus. Koos teiste Pachelbeli ja teiste 17. sajandi ja varasemate heliloojate teostega jäi "Kaanon" sajandeiks unustusse ning avastati uuesti alles 20. sajandil. Trükis ilmus see esimest korda 1919. aastal. Mõne aastakümne pärast sai teos ülipopulaarseks. Tänapäeval mängitakse seda sageli pulmades ja kasutatakse klassikalise muusika antoloogiates koos taoliste barokkteostega nagu Johann Sebastian Bachi "Aaria orkestrisüidist nr 3". "Kaanonist" on tehtud arvukalt töötlusi.
Taustaakordid.
D-duur, A-duur, h-moll, fis-moll, G-duur, D-duur, G-duur, A-duur. Siis jälle algusest. Lõpeb D-duuris.
Iileks

Iileks ehk astelpõõsas ("Ilex") on astelpõõsaliste sugukonda kuuluv taimeperekond. 
Iileks on astelpõõsaliste sugukonna ainus perekond. Perekonda kuulub 400–600 liiki. Perekonda kuulub nii igihaljaid kui ka heitlehiseid puid, põõsaid ja ronitaimi. Liigid on levinud globaalselt nii troopikas kui ka parasvöötmes.
Perekonda kuuluvate taimede vilju nimetatakse samuti iileksiteks.
Perekonna tüüpliik teravalehine iileks ("Ilex aquifolium") on tuntud jõulutaimena, mida kasutatakse jõuludekoratsioonide juures ja kujutatakse jõulukaartidel.
Liike.
Sellesse perekonda kuuluvad näiteks 
ning haljastuses kasutatavad (Lääne-Euroopas levinud)
Derek Redmond

Derek Anthony Redmond (sündinud 3. septembril 1965) on Suurbritannia kergejõustiklane (400 m jooks ja 4×400 meetri teatejooks). 
Saavutused.
Maailmameistrivõistlustel.
1987 hõbemedal 4×400 m (2.58,86)
1991 maailmameister 4×400 m (2.57,53)
Euroopa meistrivõistlustel.
1986 Euroopa meister 4×400 m (2.59,84)
Aleksander Treisalt

Aleksander Treisalt (27. mai 1892 Emmaste vald, Läänemaa – 3. juuni 1981) oli eesti kellassepp.
Alates 1905. aastast õppis ta Tallinnas kellassepatööd, avas 1913. aastal Tallinnas iseseisva töökoja, mille pidi likvideerima mobiliseerimise tõttu Esimesse maailmasõtta. 1916. aastal vabanedes avas ta uuesti Tallinnas iseseisva kellassepatöökoja ja 1925. aastal vastava äri. 1928. aastal omandas ta meistridiplomi Tallinna Kanuti ja Toomgildilt ja 1937. aastal Tallinna Tööoskusametilt teenelise meistri kutsetunnistuse teenelise meistri kutsetunnistuse kellassepa tööalal. 
Ta oli Tallinna Tööoskusameti ekspert kellassepa tööalal, Tallinna-Kulla-Kellaseppade Ühingu, Üleriikliku Käsitöömeistrite Keskkorralduse ja Tallinna St. Kanuti ja Toomgilde Meistrite Ühingu juhatuse liige, Käsitööstuskoja I sektsiooni liige, kaitseliitlane.
Jüri Kaasik

Jüri Kaasik (17. veebruar 1891 Olustvere vald, Viljandimaa – 1987) oli eesti mehaanik.
Ta õppis Türi paberivabriku lukksepatöökojas, 1912. aastal võeti Vene sõjaväkke, kus teenis telegraafiroodus, õppides selgeks telefoni- ja telegraafiala, lõpetas kolmekuulised telegraafikursused, osales telegraafimehaanikuna Esimeses maailmasõjas. 
Päralt lühiajalist töötamist Türi paberivabriku lukksepatöökojas osales Jüri Kaasik sidemehaanikuna Vabadussõjas. Seejärel töötas ta Viljandis oma venna Hans Kaasiku mehaanikatööstuses, seejärel Grünbergi põllutöömasinate tööstuses. 
1928. aastal avas ta Viljandis iseseisva mehaanikatöökoja, hiljem selle juurde ka elektri- ja jahitarvete äri, mida pidas kaks aastat. 1933. aastal viis ta töökoja üle enda ehitatud majja Leola 31. Tema töökoda tegi igasuguseid peenmehaanika töid masinate remondi alal ja valmistas uusi masinaosi.
Jüri Kaasik oli Käsitööstuskoja täiskogu ja koja Viljandi esinduse juhatuse liige, Viljandi Tööstus-Ettevõtjate Ühingu juhatuse liige ja Viljandi Käsitööliste Abiandmise Seltsi revisjonikomisjoni liige.
Ta on maetud Viljandi Metsakalmistule.
Karl Kraan

Karl Kraan (1. detsember 1899 Undla vald, Virumaa – 1967) oli eesti elektromehaanik.
Ta töötas alates 1912. aastast Tallinnas Vene-Balti tehastes, avas 1918. aastal Tallinnas elektromehaanika töökoja (Vene tänav 10) ja 1937. aasta Eesti esimese neoonvalgustusi valmistava ettevõtte Eesti Neoon (Pronksi tänav 1). Meistri kutsetunnistus alates 1934. aastast.
Ta oli Tallinna Metallitöösturite Ühingu juhatuse liige, Tallinna Tööoskusameti alaline liige ja Tallinna linnavolikogu liige.
Karl Kraan on maetud Tallinna Rahumäe kalmistule.
Rudolf Russak

Rudolf Russak (26. mai (vkj)/ 8. juuni 1902 Kärsa küla, Kastre-Võnnu vald, Võnnu kihelkond, Tartumaa – 31. jaanuar 1991) oli eesti puidutööstur.
Ta õppis Tartus oma venna Aleksander Russaki juures ametit alates 1922. aastast ja töötas seal kuni 1927. aastani, seejärel asutas ta Tartus mehaanilise puutööstuse "Estonia" (Tähe tänav 22, alates 1935. aastast oma majas Ööbiku tänav 10-A). 17. märtsil 1934 omandas ta Tartu Tööoskusametilt meistri kutsetunnistuse.
Tema tööstuses valmistati mööblit, uksi, aknaid, treppe, lava- ja kasvuhoonekatteid, kirjakanga (Soome) telgi, sõidu- ja veoautokeresid, rehepeksu- ja veskimasinate puuosi jne.
Liikmesus.
Ta oli Tartu Puutöösturite Ühingu liige, Tartu Kesk-, Väike- ja Käsitöösturite Ühingu juhatuse liige alates 1929. aastast, Tartu Vabatahtliku Tuletõrje Ühingu liige, Tartu Aed- ja Äärelinna Majaomanikkude Seltsi ning Käsitööstuskoja 2. sektsiooni liige ning viimase revisjonikomisjoni abiesimees.
Jüri Gerretz

Jüri Gerretz (5. detsember 1941 Tšeljabinsk – 27. oktoober 2023) oli eesti viiuldaja, pedagoog ja dirigent.
Ta alustas oma muusikaõpinguid 1948. aastal Tallinna Lastemuusikakoolis Asmik Matsovi juhendamisel. Hiljem jätkusid õpingud sama õpetaja juhendamisel Tallinna Muusikakoolis. 1966. aastal lõpetas Gerretz Moskva konservatooriumi ja 1968 assistentuuri Galina Barinova juhendamisel.
1965. aastal sai alguse Jüri Gerretzi kontserttegevus, mis hõlmas soolokontserte, ülesastumisi kammeransamblites ja sümfooniaorkestri solistina. 
1968. aastal alustas Gerretz pedagoogitööd. Aastatel 1968–1972 töötas ta Tallinna Muusikakeskkoolis ja 1973–1997 Tallinna Konservatooriumis (1979 dotsent, 1993 professor). Aastatel 1991–2008 oli ta Kuopio konservatooriumi viiuliõpetaja. Ta on osalenud paljudel meistrikursustel nii Soomes kui ka Eestis.
Oma õpilaste baasil asutas ta 1988 kammerorkestri, mida juhatas aastani 1992. Sellest kasvas Tõnu Kaljuste juhtimisel välja Tallinna Kammerorkester.
Isiklikku.
Jüri Gerretz oli ooperisolisti Olga Lundi ja näitleja Konrad Gerretzi poeg. 
Gerretz on olnud abielus pianist Riina Gerretziga ja kunstnik Anna Leskiniga.
Paemuuseum

Paemuuseum (ka: Porkuni paemuuseum) asub Porkunis endise piiskopilinnuse säilinud väravatornis.
Läbi torni viie korruse on võimalik saada ülevaade Eesti rahvuskivist – paekivist. Ekspositsioon tutvustab paekivi tekkelugu, kivistisi, levikut ja kasutust. Seal on rikkalik Eesti paenäidiste kogu. Torni tipus asub vaateplatvorm.
Torn renoveeriti 1979. aastal ja võeti kasutusele Porkuni kooli puhkeruumina. 1991. aastal koostati seal väljapanek kurtide õpetamise ajaloost Eestis. 4. juunil 1992 lisandus Marko Pomerantsi ettevõtmisel paenäitus. 
Porkuni Paemuuseumi haldajaks on Tapa vald. Alates 2020. aastast kuulub see Tapa Valla Kultuurikeskuse koosseisu.
Kristoforus

Kristoforus (kr. "Χριστόφορος" "Kristusekandja" ("pherein" = kandma) on varakristlik märter 3. või 4. sajandil. Katoliku ja õigeusu kirikus austatakse teda pühakuna. Mälestuspäev on 24. juuli. Kristoforust kujutatakse sageli hiiglasena, kellel käes sau ja kannab õlgadel Jeesuslast üle jõe. 
Pärimus.
Idapoolsete allikate järgi oli ta nimi varem Reprobus ning ta oli koerapeaga (künokefaal) hiiglane. See võib olla ka tõlkeviga ladina keelest, mille järgi oli ta kaananlane ja oli Lüükias usku pööranud 48 000 inimest. Lõpuks mõistis kuningas ta surma. Tema hukkamisel voolanud verel oli raviv toime ja pööras ka kuninga usku. 
Lääne allikate järgi oli ta nimi Offerus. Tema hiiglase kuju ehmatas kõiki, kes temaga kohtusid. Offerus tundis oma vaimset piiratust ja ei tahtnud valitseda, vaid teenida – aga ainult kõige vägevamat valitsejat. Ta hakkas sellist otsima. Ta ei leidnud aga kedagi, kelle võim ei olnud kuidagi piiratud. Pärast pikka asjatut otsimist soovitas talle üks jumalakartlik erak, et piiramatu on ainult Jumala võim ja Offerus peaks ainult Jumalat teenima. "Aga kuidas Jumal mulle ütleb, mida ma tegema pean?" Offerus pidi oma hiiglase kuju tunnustama Jumala tahtena. Jumala teenimiseks pidi Offerus ülevedaja asemel reisijaid üle jõe kandma. Ükskord võttis ta ühe lapse õlgadele, et teda üle jõe kanda. Esmalt oli laps kerge, aga mida sügavamale ta läks, seda raskemaks laps muutus. Jõe keskel kurtis Offerus lõpuks: "Laps, sa oled nii raske, nagu kannaksin ma kogu maailma koormat!" Laps vastas: "Nagu sa ütled, nii see on, sest mina olen Jeesus, Lunastaja. Ja nagu sa tead, kannab Lunastaja kogu maailma koormat." Jõudes teisele kaldale, asetas Offerus lapse maha, mispeale laps ütles talle: "Sa kandsid Kristust, nüüdsest võib sind kutsuda Kristoferuseks."
See legend sai populaarseks ja on kirjalikult säilinud kogumikus "Legenda aurea".
Eesti kunstis.
Tallinnas Niguliste kirikus asub Püha Kristoforuse elusuuruses puidust figuur. Skulptuur oli algselt Niguliste kiriku kantsli tugisambaks. Luterlikus kontekstis sümboliseerib Kristoforus kantsli toena Kristuse õpetuse kandmist. Tallinna puunikerdaja Tobias Heintze töökojast tellitud uhke kantsel hävis 1944. aasta märtsipommitamise ajal ja Kristoforuse kuju on selle ainus tänaseni säilinud osa.
Grif

Grif on Eesti mereväe kasutuses olnud Nõukogude Liidu päritolu Zhuk-klassi patrullkaater, mis seisab praegu muuseumilaevana Lennusadamas.
Ajalugu.
Alus valmistati 1981. aastal Nõukogude Liidus tehasenumbriga 739 ja seda kasutati Nõukogude sõjalaevastiku koosseisus Väinamerel patrullimisel. Pardatähis oli R-67 ja nimeks Grif.
Eesti taasiseseisvumise järel 1991. aasta detsembris omandas firma Favora lahkuvalt Nõukogude armeelt kaks seda tüüpi laeva, mis pandi seisma Miiduranna sadamasse. Firma omandusest võeti laevad kaitseliitlaste poolt ära 8. juunil 1992 ja pukseeriti Lääne-Eestisse. Laevad olid seejärel Kaitsealgatuskeskuse või Kaitseliidu omanduses nimedega Erika ja Edgar. 
Siiski osutus laevade pidamine omajatele üle jõu käivaks. Piirivalve polnud neist väidetavalt huvitatud. 1994. aastal võttis Eesti merevägi üsna kehvas seisus laevad lõpuks üle ja pukseeris Tallinna, kus said nimedeks Grif (P401) ja Leopard (P402). 
25. mail 2001 arvati mõlemad amortisatsiooni tõttu kasutusest välja. Grif kingiti Eesti Meremuuseumile, Leopard lammutati. 2001. aasta sügisel sai Meremuuseumi poolt Pirita sadamasse toodud Grif tormis kahjustada ja uppus. Alus tõsteti üles, parandati ja viidi hiljem Lennusadamasse, kus tõsteti kai peale.
Alates 2012. aastast on Grif Eesti Meremuuseumi Lennusadama ekspositsiooni osa.
Reniin

Reniin ehk angiotensinogenaas ehk EC 3.4.23.15 (inglise "renin") on proteolüütiline ensüüm, mida komplekteerivad paljude selgroogsete loomade neerude jukstaglomerulaarrakud proreniinist.
Klassifikatsioon.
Ensüümiklasside nomenklatuuris liigitatakse reniin ensüümiklassi EC 3. Hüdrolaasid ensüüminumbriga EC.3.4.23.15;
CAS-number: 9015-94-5.
Toime.
Reniin aktiveerib reniin-angiotensiin-aldosteroon-süsteemi ja vabastatakse vastusena füsioloogilisele stiimulile, nagu hüpotensioon, hüpokaleemia, vererõhu langus ning veremahu vähenemine ja β-adrenergiliste retseptorite stimulatsioon jt.
Reniin katalüüsib maksas sünteesitava angiotensinogeeni (polüpeptiid) teket angiotensiin I-ks. Angiotensiin I omakorda muutub kopsudest pärineva angiotensiini konverteeriva ensüümi (AKE) toimel angiotensiin II-ks. Angiotensiin II hulga suurenemisel on tugevalt veresooni ahendav (vasokonstriktsioon) toime, mille tulemusel tõuseb vererõhk ja suureneb aldosterooni süntees ning eritumine neerupealiste koores.
Samuti mõjutab reniini ensümaatilist katalüüsi inimese kehaasend, lamades on selle süntees 2–3 korda madalam.
Kliiniline rakendus.
Reniin-angiotensiin-aldosteroon-süsteemi ja reniini süsteemse toime uurimuste tulemusel on välja töötatud suur hulk AKE-inhibiitoreid.
Ajaloolist.
Reniini avastajateks 1898. aastal peetakse Soome päritolu meditsiiniteadlast Robert Adolph Armand Tigerstedti (28. veebruar 1853 – 12. veebruar 1923) ja tema õpilast Per Bergmani.
Abort Eestis

Eestis on naistel õigus aborti teha aastast 1955.
Eesti Vabariigis on raseduse katkestamine naise soovil ja ilma meditsiiniliste näidustusteta lubatud kui rasedus on kestnud vähem kui 12 nädalat (ehk kuni 11 nädalat ja 6 päeva, loetuna viimase toimunud menstruatsiooni esimesest päevast). Teatud näidustuste olemasolul on võimalik rasedust katkestada ka hiljem, kui rasedus on kestnud vähem kui 22 nädalat (ehk 21 nädalat ja 6 päeva). Arvessevõetavad näidustused: rasedus ohustab naise tervist; lootel võib olla raske vaime või füüsiline terviserike; naise haigus takistab lapse kasvatamist; naine on alla 15-aastane või üle 45-aastane. Vähemalt kolmest arstist koosnev konsiilium otsustab, kas mõni neist näidustustest kehtib.
1993. aastast reguleeris abordi tegemist Sotsiaalministeeriumi 25. juuni 1993. a käskkirjaga nr 116 kinnitatud "Raseduse kunsttehisliku katkestamise juhend" (trükis avaldamata). 1998. aastal asendas selle "Raseduse katkestamise ja steriliseerimise seadus," mille kohaselt võib rasedust katkestada üksnes isiku soovil.
Nõukogude ajal oli abort isikule tasuta. Mais 2006 maksis toonane haigekassa 70 protsenti tehisabordi maksumusest, sellest üle jääva 544 krooni pidi tasuma patsient. Praegu on omal soovil raseduse katkestamine tasuline protseduur. Riikliku ravikindlustusega isik peab maksma tervisekassa määratud hinnast 50% medikamentoosse abordi korral ja 30% kirurgilise abordi korral. Kui kindlustus puudub, tuleb maksta täishind. Nii on medikamentoosse ehk tabletiabordi maksumus kindlustatule umbes 17,67 €, mittekindlustatule 35,34 €. Kirurgilise abordi maksumus vastavalt umbes 40,82 € ja 267,86 €. Tervisekassa määratud hind võib aastast aastasse veidi muutuda. Lisandub teenus päevaravis 51,83 €. Kui inimesel pole ravikindlustust, peab tasuma ka protseduurile eelneva arstivisiidi, analüüside, ultraheliuuringu eest ja raseduse katkestamise järgse tervisekontrolli eest.
Abordiregistri andmetel oli 2004. aastal registreeritud abielus olevaid naisi raseduse katkestajate hulgas 29,4 protsenti, registreerimata kooselus elavaid naisi 25,2 protsenti ja üksikuid ligikaudu 39 protsenti. Tartu Ülikooli kliinikumi naistekliiniku juhataja Helle Karro sõnul ei kasuta inimesed siiski aborti pereplaneerimise vahendina, vaid põhjusteks on suhted, tervis ning rasestumisvastaste vahendite alt vedamine.
2010. aastal tehti Eestis 9087 aborti; 100 elussünni kohta tehti 57,4 aborti.
Issaka Daboré

Issaka Daboré (1940 – 25. detsember 2021) oli Nigeri poksija.
Daboré sai I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1972. aasta Müncheni olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Angel Angelovile (Bulgaaria) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1964. aasta Tōkyō olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Pertti Purhosele (Soome) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1968. aasta México olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Daboré oli esimene ning on seni ainus Nigeri poksija ja üldse sportlane, kes on olümpiamängudel võitnud medali.
Peeter Hõrak

Peeter Hõrak (sündinud 11. detsembril 1963 Tartus) on eesti ökofüsioloog. Ta on loomade füsioloogilise ökoloogia professor Tartu Ülikoolis.
Elulugu.
Peeter Hõrak on lõpetanud Tartu 5. Keskkooli. 1983–1985 läbis ta teenistuse Nõukogude armees. 1989. aastal lõpetas bioloogi-zooloogina Tartu Riikliku Ülikooli. Septembrist 1989 kuni septembrini 1991 oli tööl TA ZBI ornitoloogia laboratooriumis. Seejärel asus doktoriõppesse ja 1995. aastal kaitses doktoritöö loomaökoloogia erialal. Väitekirja teemaks oli "Pathways of selection in avian reproduction: a functional framework and its application in a population study of the Great Tit" ning juhendajaks oli Raivo Mänd.
Töötanud Turu Ülikoolis ökoloogilise zooloogia laboris (1993; Kone Foundation'i stipendiaat) ja Uppsala Ülikoolis zooloogia osakonnas (1996). 1998–1999 vanemteadur EPMÜ ZBI zooloogia osakonnas, alates 1999. aasta keskpaigast evolutsioonilise loomaökoloogia vanemteadur Tartu Ülikoolis ja alates 1. veebruarist 2008 samas loomaökoloogia õppetooli loomade füsioloogilise ökoloogia professor.
Teadustegevus.
Teadustöö keskendub immuunökoloogia valdkonnale ja loommudelitena kasutatakse selleks rohevinte ning nende sooleparasiite koktsiide.
Peeter Hõrak on avaldanud enam kui 50 teaduspublikatsiooni.
2001–2003 oli ajakirja Avian Science toimetaja. 2003. aastast on ajakirja Ardeola ja 2005. aastast Functional Ecology toimetaja.
Isiklikku.
Abikaasa Rita Hõrak on TÜ MRI geneetika vanemteadur. Tütar Hanna ja poeg Hans õpivad mõlemad Tartu Ülikoolis. Ta on korp! Ugala vilistlaskogu liige.