Peter Greenaway

Peter Greenaway (sündinud 5. aprillil 1942 Newportis Walesis) on Walesi filmirežissöör, stsenarist ja visuaalkunstnik. 
Loomingus toetub ta suuresti kunstivooludele, nagu renessansi- ja barokiajastu maal, aga ka 20. sajandi eksperimenteerivale kunstile. Filmilavastajatest peab ta eeskujuks Sergei Eisensteini, Orson Wellesi ja Jean-Luc Godardi.
Tema tuntuimad filmid on "Kokk, varas, tema naine ja tolle armuke" ("The Coof, The Thief, His Wife and Her Lover", 1989) ning "Padjaraamat" ("The Pillow Book", 1996). 2003. aastast on ta keskendunud multimeediaprojektile "Tulse Luperi kohvrid" ("The Tulse Luper Suitcases") ning tegelenud koos elukaaslase Saskia Boddekega kunstiprojektidega.
Aastate jooksul on ta töötanud koos selliste näitlejatega nagu Michael Gambon, Tim Roth, Ewan McGregor ja Helen Mirren ning teinud tihedat koostööd helilooja Michael Nymaniga.
Greenaway on külastanud ka Tallinna. 2005. aastal andis ta kolme päeva jooksul Sõpruse kinos filmi teemal meistriklassi. Seda saatis Tallinna Kunstihoone galeriis avatud näitus "Tulse Luperi joonistused".
Elulugu.
Peter Greenaway sündis 5. aprillil 1942 Walesis Newportis õpetajast ema ja ehitusärimehest isa perre. Pere kolis Essexisse, kui ta oli kolmeaastane. Ta omandas hariduse üldhariduskoolis Walthamstow's.
Noorena soovis ta saada kunstnikuks ning astus 1962. aastal Walthamstow' kunstikooli, kus õppis neli aastat. Kooli ajal hakkas ta tegema esimesi filmikatsetusi. 1962. aastal valmis ta esimene film, lühifilm "Sentimentaalne surm" ("Death of Sentiment"), milles ta portreteeris nelja Londoni kalmistut, keskendudes nende detailidele, nagu õuemööbel, ristid, kujud ja hauakivid.
1965.–1976. aastani töötas ta Suurbritannia riiklikus turundus- ja kommunikatsiooniametis ("Central Office of Information", COI) filmitoimetaja ja -lavastajana. Sellesse aega jäävad ta esimesed otsivad ja seejärel juba selge käekirjaga tööd: filmis "Rong" ("Train", 1966) kujutab ta viimaseid aururonge Waterloo jaamas, taustaks nn konkreetne muusika ("musique" "concrète"), ning filmi "Puu" ("Tree", 1967) keskmes on betoonplatsil kasvav puu.
1970. aastate lõpus valmis ambitsioonikas lühifilm "Vertikaalsete iseärasuste taassünd" ("Vertical Features Remake", 1978), eksperimentaalne libadokumentaalfilm Greenaway "alter ego"'st Tulse Luperist, milles ta tegi esimest korda koostööd helilooja Michael Nymaniga. Sellele järgnenud teekonnafilmi "Jalutuskäik läbi H" ("A Walk Through H", 1979) keskne persoon oli samuti Tulse Luper.
Greenaway loominguline läbimurre ja õitseaeg algas 1980. aastatel. Ta läbimurdefilm oli täispikk, üle kolme tunni ulatuv libadokumentaalfilm "Langemised" ("The Falls", 1980). Film koondab müstilises intsidendis ellujäänute (kelle perekonnanimed algavad tähtedega "fall") 92 sissekandes talletatud meenutusi ja muljeid, mängides range narratiivsuse ja absurdiga. Ka selle filmi muusika lõi Nyman, aga seekord koos Brian Enoga. Sellele järgnesid tragikomöödiad "Joonistaja leping" ("The Draughtsman's Contract", 1982) ja "Zoo" ("A Zed &amp; Two Noughts", 1985) ning draamad "Arhitekti kõht" ("The Belly of an Architect", 1987), "Järjestikused uppumised" ("Drowning by Numbers", 1988) ja "Kokk, varas, tema naine ja tolle armuke" ("The Cook, the Thief, His Wife &amp; Her Lover", 1989).
Mäng kunsti ja filmi piirimail ning kaldumine visuaalkunsti on saatnud Greenaway kogu elu. "Ma ei taha olla filmitegija. Mulle tundub maalimine palju põnevam ja sügavam. See kummitab mul alati kuklas – teeks õige selle naeruväärse filmiteoga lõpparve ja keskenduks millelegi, mis mind rohkem rahuldab ja on väärtuslikum," on ta ise öelnud.
1996. aastal kolis ta Amsterdami, kus elab oma teise abikaasa Saskia Boddeke ja kahe tütrega.