Informatsiooni inflatsioon

Informatsiooni inflatsioon viitab nähtusele, kus informatsiooni pidev ja kasvav kättesaadavus ning selle levik ühiskonnas toob kaasa info väärtuse languse. Mõiste kajastab infokülluses tekkivaid probleeme, kus suure infohulga ja selle lihtsasti kättesaadavuse tõttu on muutunud keeruliseks informatsiooni tõeliselt väärtustada ja sellele keskenduda.
Taust.
Mõiste "informatsiooni inflatsioon" arendas välja filosoof Jasper Doomen, Hollandi Avatud Ülikooli riigiõiguse ja õigusteaduse dotsent, kes uuris probleemi neljas põhivaldkonnas: levik, kättesaadavus, päritolu ja haridus. Tema töö keskendus küsimusele, kuidas infoküllus mõjutab ühiskonna ja indiviidide arusaama informatsiooni väärtusest.
Valdkonnad.
Levik.
Informatsiooni inflatsioon on termin, mis kirjeldab info hulga pidevat ja kiiret kasvu. Selle tagajärjel tekib olukord, kus info kogus ületab meie võimet seda tarbida või töödelda ning info kvaliteet võib kannatada. Informatsiooni on hakatud üldiselt tajuma kui midagi tavalist ja tundub, et see kaotab aeglaselt oma väärtust. Informatsiooni inflatsioon viitab info kasvule, millega üksikisikud igapäevaselt kokku puutuvad ja selle nähtuse põhjuseks on tehnoloogia areng, mis on muutnud info loomise, salvestamise ja levitamise lihtsamaks ning odavamaks. Kuigi informatsiooni inflatsioonil on mõningaid eeliseid, näiteks parem juurdepääs teadmistele, on sellel ka mitmeid negatiivseid tagajärgi, sealhulgas info üleküllus, tootlikkuse vähenemine ja inimestel lühem tähelepanuvõime. Juba 1960. aastal räägiti infouputusest, sest teadus ja tehnika arenesid kiiresti. Tehnoloogilised arengud on toonud kaasa märkimisväärseid muutusi selles, kuidas infot töödeldakse ja käsitletakse. Nende arengute mõju on olnud märkimisväärne ja ilmnenud suhteliselt lühikese aja jooksul. Trükikunsti leiutamine 15. sajandil Euroopas tõi kaasa ulatuslikke muutusi: tekstide transkribeerimise vajadus kadus ning infot oli võimalik levitada mastaabis, mis oli varem peaaegu kujuteldamatu.
Kättesaadavus.
Internetil on olnud sarnane mõju 21. sajandile nagu trükikunsti leiutamisel 15. sajandil. Internet võimaldab infole peaaegu kohe juurde pääseda ja seda edastada. Internetist on võimalik leida terveid raamatute kogusid. Infot enam ei omastata, vaid tarbitakse ja selle tagajärjel teavet ei peeta millekski väärtuslikuks. Inimesed on harjunud olema uudistega kursis ja pidevas suhtluses teistega.. See on toonud kaasa info tarbimise kui selle väärtuse hindamise. Informatsiooni inflatsioon on lihtsa majandusliku põhimõtte tulemus: kui pakkumine suureneb, väheneb nõudlus. See on viinud olukorrani, kus info ei ole enam nii väärtuslik kui kunagi varem.
Päritolu.
Interneti levikuga on info demokratiseerunud ja igaüks, kellel on internetiühendus, pääseb sellele juurde ning saab kasutada. Kui varem oli info allikas kitsas teadlaste ring, siis nüüd saab igaüks interneti kaudu panustada. Eesti Statistikaameti andmetel oli aastal 2023 internetiühendus 93,2% Eesti kodudes. See on vähendanud info väärtust ja põhjustanud kirjutatud sõna olulisuse vähenemist. Kui varem oli tekst väga au sees, siis 21. sajandil, kui on nii palju infot, ei väärtustata tekste enam nii kõrgelt. Palju infot võib pärineda autoritelt, kellel puuduvad vajalikud teadmised, mistõttu muutub teabe usaldusväärsus küsitavaks. Tuntud geeniuste, nagu Saksa filosoof Gottfried Wilhelm Leibniz või Itaalia polühistor Leonardo Da Vinci, taoliste laiade teadmiste ja oskustega inimeste leidmine on peaaegu võimatu, sest maailm nõuab järjest kitsamat spetsialiseerumist. 
Haridus.
Klassikaline õppetöö mudel, kus õpetaja jagab teadmisi õpilastele, on asendumas lähenemisega, kus pööratakse rohkem tähelepanu iseseisvale õppimisele ja tehnoloogia kasutamisele. Kuigi see võib suurendada õppurite iseseisvust, tõstab see ka plagiaadiriski ja vähendab süvenemise taset. Õpilased peaksid õppima infot kriitiliselt hindama ja mõistma, mitte ainult seda tehniliselt otsima. Informatsiooni hankimine on info otsimine kõigist kättesaadavatest infoallikatest ja -kanalitest. Eesti infoteadlane Sirje Virkus märgib, et info hankimine asendatakse 1990. aastatel mõistega "" (). Infokäitumist uuriv Soome professor Reijo Savolainen väidab, et mõiste infokäitumine hakkas järk-järgult 1970. aastatel kehtestama oma positsiooni infovajaduste, hankimise ja kasutamisega seotud uuringute sõnavaras. Jasper Doomen arvab, et probleem seisneb selles, kuidas infot õpilastele edastatakse ja kuidas nad õppeprotsessi panustavad. Kuna õpetaja on rohkem nagu treener mitte esmane infoallikas, ei pruugi õpilased saada õiget juhendamist ja mõned ei pruugi piisavalt keskenduda teemadele, mida nad peaksid valdama. Õpilastel on oma õppeprotsessi üle suurem kontroll ning neil võib tekkida kiusatus kasulikku teksti plagieerida või kopeerida. Selle vastu võitlemiseks peavad õpilased omandama vajalikud oskused, ilma et see tuleks sisu arvelt. Õpilased, kellel on info otsimise, arvutikasutuse, lugemis- ja kirjutamisoskused saavutavad sageli paremaid tulemusi kui teised õpilased, kellel sellised oskused vajaka jäävad. Info hankimine ei tähenda ainult teabe leidmist ja kordamist, vaid ka selle mõtestamist ja tähenduse leidmist.
Mõju.
Tehnoloogia ja interneti kiire areng on viinud informatsiooni massilise kogumise ja kasutamiseni, kuid sellega kaasnevad märkimisväärsed tagajärjed, mis mõjutavad andmete väärtust ja kättesaadavust. Oluline on leida tasakaal andmete kättesaadavuse, kasutamise ja väärtustamise vahel, et toetada andmemajanduse arengut ning tagada, et andmete kasu jaguneks võrdselt ühiskonna liikmete vahel. Andmehulk maailmas kasvab kiiresti: internetikasutuse ja digitaalsete tegevuste tulemusel tekib miljardeid e-kirju, sotsiaalmeedia postitusi ja Google'i otsinguid. Sellest hoolimata jääb enamik andmetest struktureerimata ja kasutamata, mille tõttu kaotavad need oma potentsiaalse väärtuse. Info väärtus väheneb, kui see ei ole lihtsasti arusaadav ega tõhusalt analüüsitav. Doomen soovitab, et kuigi informatsiooni inflatsiooni täielikult tagasi pöörata ei saa, võiks seda aeglustada ja hallatavaks muuta.