tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nõukogude okupatsiooni päev (Gruusia)

Nõukogude okupatsiooni päev (gruusia keeles საბჭოთა ოკუპაციის დღე) on Gruusia mälestuspäev. Seda peetakse igal aastal 25. veebruaril, et mälestada Punaarmee sissetungi Gruusiasse 1921. aastal. Püha kehtestati 2010. aastal ja esimene mälestamine oli 2011. aastal.
1921. aasta veebruaris sisenes Punaarmee pärast 1917. aasta järgset segadust Taga-Kaukaasias Gruusiasse, mis oli tollal menševike kontrolli all olnud Gruusia Demokraatlik Vabariik. Gruusia menševike armee sai lüüa ja valitsus põgenes riigist. 25. veebruaril 1921 sisenes Punaarmee pealinna Thbilisisse ja kehtestas kommunistliku valitsuse, mida juhtis Gruusia bolševik Filipp Maharadze. Gruusia Nõukogude Sotsialistlik Vabariik loodi 25. veebruaril 1921. Järgmised 68 aastat tähistati 25. veebruari ametliku pühana, Nõukogude võimu kehtestamise päevana Gruusias.
21. juulil 2010 kuulutas Gruusia 25. veebruari Nõukogude okupatsiooni päevaks, et meenutada Punaarmee sissetungi Gruusiasse 1921. aastal. Gruusia parlament hääletas valitsuse algatuse poolt. Gruusia parlamendi poolt ühehäälselt heaks kiidetud otsusega anti valitsusele ülesandeks korraldada igal 25. veebruaril mälestusüritusi ja heisata riigilipud, et mälestada, nagu otsuses öeldakse, sadu tuhandeid kommunistide poliitiliste repressioonide ohvreid. töörežiim.
Läti Vabariigi okupeerimise päev

Läti Vabariigi okupatsiooni päev (läti keeles "Latvijas Republikas okupācijas diena") on Lätis ametlik mälestuspäev ja seda peetakse 17. juunil. Sel päeval mälestatakse Nõukogude okupatsiooni Lätis 1940. aastal.
Ülevaade.
17. juunil 1940 tungisid Nõukogude väed Lätti ja hõivasid sillad, posti-, telefoni-, telegraafi- ja ringhäälingukontorid. Samal päeval tutvustas NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu esimehe asetäitja Andrei Võšinski ennast Läti presidendile Kārlis Ulmanisele kui Nõukogude Liidu erisaadikut; kaks päeva hiljem külastas Võšinski uuesti Ulmanist, seekord edastamaks Moskvas eelnevalt kinnitatud nimekirja Läti valitsuse kabineti uutest liikmetest. Varsti pärast seda likvideeriti riigihaldurid ja asendati Nõukogude kaadritega, mille käigus küüditati või tapeti 34 250 lätlast ja Läti liideti Nõukogude Liiduga Läti Nõukogude Sotsialistliku Vabariigina.
"Nõukogude okupatsiooni päev" sai ametlikuks mälestuspäevaks 18. mail 2000.
Tessie Camilleri

Tessie Camilleri (6. jaanuar 1901 – 2. oktoober 1930) oli esimene naissoost lõpetaja Malta ülikoolis.
Elulugu.
Camilleri sündis Sliemast pärit hästi haritud perekonda. Üks tema tädidest oli koolide inspektor ja kolm tädi pidasid Vallettas erakooli.. Camilleri astus 1919. aasta oktoobris Malta ülikooli inglise kirjanduse, filosoofia ja ladina kirjanduse kursustel. Ta lõpetas B. Litti 2. mail 1922. Hiljem abiellus ta Malta ülikooli administraatori (ülikooli nõukogu sekretäri) Edgar Stainesiga, kellega tal oli neli last. Ta suri 29-aastaselt 2. oktoobril 1930.
Ajakirja "Daily Malta Chronicle" 2. mai 1922. aasta väljaanne teatas tema lõpetamisest, öeldes: "Miss Camilleri oli kirjanduse alal väga silma paistnud, paljastades intellektuaalseid annetusi ja ebaolulisi saavutusi, ning me õnnitleme teda südamest ärateenitud edu puhul, mis on pälvinud talle tunnustuse, kuna ta on esimene Malta ülikooli lõpetanud naine." 2007. aastal nimetas Malta Ülikool ühe oma kõnniteedest tema austusavalduseks "Vjal Tessie Camilleri"ks.
Iseseisvuse park (Šõmkent)

Iseseisvuse park (kasahhi keeles Тәуелсіздік саябағы, Täuelsızdık saiabağy) on linnapark Kasahstanis Šõmkenti linnas. 
Park avati 2011. aasta oktoobris iseseisvuspäeva 20. aastapäeva auks. Pargi keskne sissepääs on kaunistatud kaarega ja territooriumi sees on laulev purskkaev ja arvukalt lillepeenraid mille jaoks on taimed toodud Hollandist. Keskel on Kasahstani rahva ühtsust esindav "Altyn Shanyraqi" monument, mis on loodud 137 metallelemendist, mis sümboliseerivad 137 Kasahstani Vabariigi territooriumil elavat rahvust. Parki on paigaldatud suur lipuvarras kõrgusega 50 meetrit. Suur rauast jalakäijate sild ühendab parki Al Farabi väljakuga, mis sümboliseerib üleminekut linna ajaloolisest minevikust tänapäeva.
Lestrem

Lestrem (hollandi: "De Stroom"; pikardi: "Létrin") on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Väike põllumajandus- ja kergetööstuslinn asub u. 13 km Béthune'ist põhjas ja 31 km Lille'ist läänes, teede D122, D178 ja D975 ristumiskoha ümbruses, Lawe jõe kallastel.
Ajalugu.
Linn hävines Esimese maailmasõja ajal. 1940. aastal toimus lahingus Prantsusmaa pärast Le Paradisi asunduses valla lõunaosas Briti vägede veresaun. Sõpruslinnaks on Swanland Inglismaal East Riding of Yorkshire'is.
Kalev Velthut

Kalev Velthut (sündinud 23. jaanuaril 1955) on Eesti klarnetist, ERSO orkestrant 1975–2005.
Rahvusvaheliste konkursside laureaat: Šiauliai 1983 II preemia ja Odessa 1983 II preemia.
Lières

Lières (lääneflaami: "Lier") on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Lières asub u. 16 km Béthune'ist loodes ja 53 km Lille'ist läänes, teede D185 ja D91 ristumiskoha ümbruses, Nave'i jõe kallastel.
Julius Jürgenson

Julius Jürgenson (31. mai 1892 – 13. oktoober 1927) oli Eesti, Venemaa ja Ukraina sõjaväelane, esimene Eesti sõjaline esindaja Lätis.
Lapsepõlv ja haridus.
Julius Jürgenson sündis 31. mail 1892 Valgamaal Luke vallas. Ta oli eestlane, aga ta ema oli lätlane ja Julius valdas vabalt ka läti keelt. Koolis käis ta Valgas ja Riias, omandas keskhariduse.
Väeteenistus.
Alates 1913. aastast teenis ta Venemaa Keisririigi sõjaväes. Esimese maailmasõja ajal osales lahingutes Karpaatides, hiljem Daugavpilsi ja Riia lähistel. Teda autasustati Püha Anna ordeni III ja IV klassiga, Püha Stanislavi ordeni III klassiga ning Püha Vladimiri ordeni IV klassiga. Pärast enamlaste riigipööret teenis ta Ukraina armees.
Alates 18. novembrist 1918 teenis Julius Jürgenson Eesti Vabariigi sõjaväes. Ta tegutses Kindralstaabi luureosakonna alluvuses ja oli auastmelt alamkapten. 13. märtsil 1919 saadeti ta Liepājasse, kus toona asus Läti Ajutine Valitsus ning kus ta määrati Eesti ja Läti sõjaväe vaheliseks sideohvitseriks. Samal kevadel peeti ta seal kinni ja Landesveeri sõja ajal juunis–juulis oli ta ligi kuu aega Riias Rüdiger von der Goltzi vägede käes vangis. 21. novembril 1919 sai vahepeal kapteniks ülendatud Jürgenson ametlikult Eesti esimeseks sõjaväeatašeeks Lätis. Tema ametiajal annetati lätlastele esimesed Vabaduse Ristid. Lätis tegutsedes tekkis tal konflikte sealse Eesti diplomaatilise esindaja Theodor Tallmeisteriga. Eesti Sõjavägede Staabi juhtkond polnud Jürgensoni tegevusega rahul ja kutsus ta mais 1920 Lätist tagasi. Oma teenete eest premeeris Eesti Valitsus teda 1921. aastal Vabaduse Risti teenetemärgi I liigi 3. järguga ja Läti Valitsus 1924. aastal Karutapja ordeni 3. järguga.
Teenistusjärgne elu.
Pärast sõja lõppu teenistusest lahkunud Jürgenson asus elama Riiga, kus ta tegeles ettevõtlusega. Julius Jürgenson suri 13. oktoobril 1927 ja maeti Riia vennaskalmistule.
Hennapunane

Hennapunane on pruuni poole kalduv punakas värvitoon, mille värvust seostatakse taimse värvaine hennaga värvitud naha või juuste värvusega.
Hennapunasena võidakse kirjeldada juuksevärvust.
Variatsioonid.
Veebivärv "Henna Red" on veidi lillaka tooniga punakaspruun 
Pantone värvivaliku toon 19-1334 "Henna" on peaaegu lillakaspruun 
RAL Design värvikaardi toon 040 40 50 "Hennarot" on soojatooniline pruunikaspunane .
Yvette Chauviré

Yvette Chauviré (22. aprill 1917 Pariis – 19. oktoober 2016 Pariis) oli prantsuse balletitantsija, kes ühena vähestest pälvis austava nimetuse "prima ballerina assoluta". Elas 99-aastaseks.
Pärast Pariisi Rahvusooperi Balletikooli lõpetamist võeti Chauviré 1934. aastal tantsijana Serge Lifari juhitud Pariisi Ooperi balletitruppi. 1938. aastal sai ta trupi juhtivaks solistiks ja 1941. aastal 24-aastaselt "étoile"’iks.
Ta jätkas trupis tantsimist (vaheaegadega) kuni 1963. aastani. Tema tantsupartneriks on olnud teiste seas Rudolf Nurejev. 
Lavakarjääri lõpetas Chauviré 1974. aastal Opéra Garnier' laval. Hiljem töötas ta balletipedagoogi ja koreograafina.
Nõukogude okupatsiooni muuseum (Kiiev)

Nõukogude okupatsiooni muuseum (ukraina keeles Музей радянської окупації) Kiievis Ukrainas on pühendatud Nõukogude režiimi kuritegude kujutamisele Ukrainas aastatel 1917–1991. Selle asutas 2001. aasta novembris Memorial ühing Vassõl Stus filiaali näitusena "Ei tohi unustada: Kommunistliku inkvisitsiooni kroonika." Aastatel 2001–2007 kasvas ekspositsioon täisväärtuslikuks muuseumiks. 30. mail 2007 sai see oma praeguse nime.
Muuseumi ajalugu.
Novembris 2001 rajas Memoriali ühing Vassõl Stuse filiaal oma ruumidesse näituse pealkirjaga "Ei tohi unustada: Kommunistliku inkvisitsiooni kroonika". Ekspositsiooni algtekstideks olid dokumendid, fotod ja plakatid. Neid kogusid Ukraina Memoriali filiaal ja sõsarorganisatsioonid Venemaal. Kõige huvitavamate eksponaatide hulgas on Beria ajal loodud Nõukogude koonduslaagrite kaart Ukrainas. Näitus sisaldas selliseid osasid nagu "Kiievi martüroloogia", "Ukraina Solovki", näitust ukraina keele repressioonidest ja spetsiaalset raamatukogu. Sealses arhiivis on arvukalt dokumente, raamatuid, videolinte jm.
2007. aasta mais nimetati näitus Nõukogude okupatsiooni muuseumiks. Muuseumi külastas Paneuroopa Liidu aupresident, Euroopa poliitik ja Habsburgide suguvõsa otsene järglane Otto von Habsburg.
Juba ainuüksi sellise institutsiooni avamise fakt tekitas Ukraina ühiskonnas alguses vaidlusi. Ukraina riikliku arhiivikomitee tollane juht ja Ukraina Kommunistliku Partei liige Olha Ginsburg keeldus arhiivimaterjale uue muuseumiga jagamast. Vassõl Stusi Memoriali ühingu direktor Roman Krutsõk kirjeldas sellist keeldumist kui "tavalist kommunistlikku tava oma kuritegude varjamiseks".
Samanimelised muuseumid tegutsevad Gruusias (Nõukogude okupatsiooni muuseum), Lätis (Läti okupatsioonimuuseum) ja Eestis (Okupatsioonide ja vabaduse muuseum Vabamu).
Cyprus Broadcasting Corporation

Küprose Ringhäälinguorganisatsioon (kreeka keeles: Ραδιοφωνικό Ίδρυμα Κύπρου (Radiofonikó Ídryma Kýprou), ΡΙΚ (RIK); türgi keeles: "Kıbrıs Radyo Yayın Kurumu", "KRYK") ehk CyBC on Küprose rahvuslik avalik-õiguslik ringhääling. CyBC on Euroopa Ringhäälingute Liidu liige.
Organisatsioon asutati 1953. aastal Cyprus Broadcasting Service nime all ja kannab oma praegust nime alates 1960. aastast. CyBC edastab kolme tele- ja nelja raadioprogrammi, mida edastatakse maapealselt VHF või UHF/VHF kaudu ja otseülekandena interneti kaudu. Programmid edastatakse kreeka, türgi ja inglise keeles, ülekaalus on kreeka keel. Türgi keeles edastatakse 11 tundi päevas.
Claude Bessy

Claude Bessy (sünninimi Claude Jeanne Andrée Durand; sündinud 21. oktoobril 1932 Pariisis) on prantsuse balletipedagoog, koreograaf ja endine balletitantsija. 
Aastatel 1942–1946 õppis Bessy Pariisi Rahvusooperi Balletikoolis. Pärast selle lõpetamist 1946. aastal 13 aasta vanuses võeti ta tantsijana Pariisi Ooperi balletitruppi, kus ta alustas rühmatantsijana. 1952. aastal sai ta trupi juhtivaks solistiks ja 1956. aastal 24-aastaselt "étoile"’iks. Lavakarjääri lõpetas Bessy 1975. aastal.
Aastatel 1970–1971 oli Bessy Pariisi Ooperi Balleti kunstilise juhi kohusetäitja ja 1972–2004 École de danse de l'Opéra national de Paris' direktriss. Tema õpilased olid näiteks Patrick Dupond, Manuel Legris, Laurent Hilaire, Marie-Claude Pietragalla ja Agnès Letestu.
Läti okupatsioonimuuseum

Läti okupatsioonimuuseum (läti keeles "Latvijas Okupācijas muzejs") on muuseum ja ajalooline õppeasutus, mis asub Lätis Riias. 
Okupatsioonimuuseum asutati 1993. aastal esemete eksponeerimiseks, dokumentide arhiveerimiseks ja avalikkuse harimiseks 20. sajandi 51-aastase perioodi kohta, mil Lätit okupeeris NSV Liit 1940–1941, seejärel Natsi-Saksamaa 1941–1944 ja seejärel taas NSVL aastatel 1944–1991. Teiste riikide tipptasemel esindajate Läti visiitide ametlikud programmid sisaldavad tavaliselt Okupatsioonimuuseumi külastust.
Asutus korraldab ka näitusi Nurgamajas – endises Läti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee peakorteris Riias ja Läti Okupatsioonimuuseumi asus ajutiselt ka hoones Raina bulvāris 7.
Pärast 10 aastat kestnud rekonstrueerimistööd avati 1. juunil 2022 avalikkusele uus püsinäitus. Näituse avapäeval osalesid ka Läti president Egils Levits ja kultuuriminister Nauris Puntulis.
Ajalugu.
Muuseum asutati 1993. aastal pärast seda, kui Wisconsini-Eau Claire’i ülikooli ajalooprofessor Paulis Lazda pakkus Läti Vabariigi kultuuriministeeriumile välja idee luua muuseum, mis hõlmaks Läti okupatsiooniperioodi 1940–1991. Selle tulemusel asutati 1993. aasta kevadel Sihtasutus Okupatsioonide Muuseum (OMF), praegune Okupatsioonide Muuseumi Ühing (OMB).
Muuseumi esimene näitus avati 1. juulil 1993. Näitus hõlmas Läti esimese Nõukogude okupatsiooni perioodi 1940–1941. Järgnevatel aastatel laiendati muuseumi kogu okupatsiooni perioodile.
Kui muuseum asutati, hakati koguma okupatsiooniperioodidega seotud esemeid. Kogus oli 2017. aasta alguse seisuga ligi 60 000 registreeritud üksust. Kogu sisaldab ka audiovisuaalset arhiivi, mis sisaldab enam kui 2300 videotunnistust küüditatute, põgenike ja teiste Läti okupatsioonide tõttu kannatanute kohta. Audiovisuaalosakond on teinud ka 10 dokumentaalfilmi.
Ehitis.
Muuseumi peahoone ehitas Nõukogude võim 1971. aastal Lenini 100. sünniaastapäeva tähistamiseks ja kuni 1991. aastani toimis see punaste läti laskurmeeste mälestusmuuseumina. Hoone kavandatud renoveerimine, mis algas 2018. aasta suvel pärast aastatepikkust planeerimist ja läbirääkimisi, tähendas, et alates 2012. aasta novembrist asus muuseum ajutiselt aadressil Raiņa bulvāris 7 (Rainise puiestee). endine Ameerika Ühendriikide saatkond, Vabadussamba lähedal. Renoveeritud muuseumihoone, mis kannab nime "Nākotnes nama" (eesti keeles "Tuleviku maja") ja mille projekteeris Läti-Ameerika arhitekt Gunnar Birkerts, plaaniti valmis 2020. aastal.
Tööd lõppesid lõpuks 2021. aasta lõpus ning novembris alustati muuseumi tagasikolimist algsesse hoonesse ja uue püsiekspositsiooni ehitamist. Seinakujuline "Ajaloo taktiil" (läti keeles Vēstures taktīla) Nõukogude okupatsiooni ohvrite mälestusmärk avati muuseumi kõrval 2021. aasta suvel. Valminud näitus avati publikule 1. juunil 2022.
Mrs. Miniver

"Mrs. Miniver" on 1941. aasta Ameerika Ühendriikide draama- ja sõjafilm, mille lavastas William Wyler. Film põhineb Jan Strutheri 1939. aastal ilmunud samanimelisel romaanil. Teose produtseeris Sidney Franklin ja stsenaariumi kirjutasid Arthur Wimperis, George Froeschel, James Hilton ja Claudine West. Peaosades mängivad Greer Garson, Walter Pidgeon, Teresa Wright, Dame May Whitty, Reginald Owen, Henry Travers, Richard Ney ja Henry Wilcoxon. Film räägib tavalisest maal elavast Briti kodunaisest ning kuidas teda mõjutab teine maailmasõda.
Tegemist on 1942. aastal enim piletitulu teeninud filmiga. Teos nomineeriti 12le Oscari auhinnale, millest pälvis viis, k.a parima filmi Oscari. Wyler võitis parima lavastaja, Garson parima naispeaosatäitja ja Wright parima naiskõrvalosatäitja Oscari. "Mrs. Miniver" on esimene teist maailmasõda kujutav film, mis võitis parima filmi kategoorias, ning esimene film, mis pälvis viis nominatsiooni näitlejatöö eest.
Guram Odišaria

Guram Odišaria (sündinud 23. novembril 1951 Suhhumis) on gruusia kirjanik ja ühiskonnategelane.
Ta elab Thbilisis.
Alates 25. oktoobrist 2012 kuni 23. juulini 2014 oli Guram Odišaria Gruusia kultuuri- ja spordiminister.
Eesti keeles on ilmunud tema romaan "Presidendi kass" (Korela Film OÜ 2017, tõlkija Toomas Kall, illustraator Guram Odišaria)
Guram Odišaria on kirjandusfestivali Prima Vista raames külastanud 2017. aastal ka Eestit.
Melba

Melba on aed-õunapuu ("Malus domestica) sort.
See õunasort on keskmise suurusega, ümar või ümarkooniline, rohekaskollase ja kaetud triibulise karmiinpunaga koorega õun. Viljaliha on magushapu, hästi mahlane ja hea maitsega. Melba õunasort on keskmisekasvuline. Sellest õunasordist saab teha mahla ja magustoite. Puu on keskmise kasvuga, ümara võraga, hakkab varakult ja rikkalikult kandma. Vastuvõtlik kärntõvele ja puuviljamädanikule. Talvekindel. Külmhoones säilib vaid paar nädalat. Kasvukoha suhtes ei ole väga nõudlik. Kannab praktiliselt igal aastal. Tolmu annavad "Liivi kuldrenett", "Pärnu tuviõun".
Koristusaeg on augusti teine dekaad, säilib hoidlas kuni kaks nädalat. Kasvukoht peab olema päikeseline kuni nõrgalt varjuline, parasniiske, vett läbilaskev, viljakas muld. Talvekindlus on hea. Haiguskindlus: nõrgapoolne või keskpärane, tabab tihti tugevasti nii kärntõbi kui ka puuviljamädanik. Melba istiku suurus on 120-150 cm, kilepott 6L. Kõrgus on 350-400 cm ja laius on 150-200 cm. Suured viljad on üle 150 g. Melba töötas välja WT Macoun Ottawas Central Experimental Farmis 1898. aastal. 1924. aastal ilmus see kaubanduslikult ja kolm aastat hiljem sai see Ameerika Pomoloogiaühingult Silver Wilderi medali. Melba vanemad on McIntosh ja Liveland Raspberry. Melba järglased on: Caravel , Silva , Beverly Hills , Jamba 69 , Ranger , Pirja. Liveland Raspberry, tuntud ka kui madalvaarikas või punane põsk, on varajase hooaja õun, mis pärineb Leedu Livelandi provintsist. Nüüd on see haruldane, kuid see toodi Ameerika Ühendriikidesse 1883. aastal. Kui McIntosh aitab kaasa Melba lõhnavale, magushapukale maitsele, siis Liveland Raspberry mõjutab selle varajast küpsust ning annab selle õrna viljaliha ja õhukese naha.
Avastatud: 1898, Kanada. Vanemad: McIntosh x Liveland Raspberry.
V12-mootor

 
V12-mootor on 12 silindriga sisepõlemismootor, mille kaks kuuest silindrist koosnev pank on paigutatud V-kujuliselt ümber ühise väntvõlli. V12-mootorid on vähem levinud kui V8-mootorid, kuid tavalisemad kui V10-mootorid. Esimene V12-mootor ehitati 1904. aastal võidusõidupaadis kasutamiseks ning hiljem levisid need luksusautode, paatide, lennukite ja tankide kasutusse tänu oma tasakaalustatud olemusele ja sujuvale jõuülekandele.
V12-mootoreid on kasutatud nii laevamootoritena, raudteevedurites, suure paigalseisva võimsusena kui ka mõnes Euroopa sport- ja luksusautos. V12-mootori iga pank toimib sisuliselt sirge kuue mootorina, millel on iseenesest täiuslik primaar- ja sekundaarmootori tasakaal.
V12-mootorite puudused hõlmavad lisakulusid, keerukust, hõõrdekadusid ning välist suurust ja kaalu, võrreldes vähem silindreid sisaldavate mootoritega. Mootorites, mille V-nurk on 60, 120 või 180 kraadi, on ühtlane tulistamisjärjekord. Mõned V12-mootorid kasutavad kahe silindripalga vahel 60-kraadist V-nurka.
V12-mootori kolm silindrit on igal ajahetkel jõukäigul, mis suurendab jõuülekande sujuvust, kõrvaldades lüngad jõuimpulsside vahel. 180-kraadise V-nurgaga V12-mootorit nimetatakse sageli 12-aastaseks mootoriks.
V12-mootorite kasutamine autorallis on aga 21. sajandil haruldane. Teoreetiliselt võiksid V12-võidusõidumootori pöörlevad osad olla kergemad kui sarnase töömahuga risttasapinnalisel V8-mootoril, kuna V12-mootor ei vaja väntvõllile vastukaalu ega hoorattale nii palju inertsmassi. Lisaks on V12-mootori väljalaskesüsteem palju lihtsam kui risttasapinnalise V8-mootori oma, et saavutada heitgaaside impulsshäälestus.
Ivan Tertel

Ivan Tertel (valgevene keeles "Іван Станіслававіч Тэртэль" (Церцель), vene keeles "Иван Станиславович Тертель"; sündinud 8. septembril 1966 Pryvałkis Hrodna rajoonis Hrodna oblastis) on aastast 2020 Valgevene KGB ülem.
Tertel on Valgevene Vabariigi Julgeolekunõukogu liige.
Ta õppis põhikoolis Przewałkas, kuid keskkooli lõpetas Druskininkais. Nõukogude armees teenis ta aastast 1984 Tulas, aastal 1989 lõpetas ta Rjazani Kõrgema Õhudessantvägede Kooli. Aastal 1994 lõpetas ta Valgevene Vabariigi Rahvusliku Julgeoleku Akadeemia, aastal 1996 Hrodna Ülikooli ja aastal 2017 Valgevene Presidendi juures oleva Juhtimise Akadeemia.
Aastatel teenis ta Valgevene Vabariigi piiriteenistuses, oli Valgevene Vabariigi piiriväe 16. piiriüksuse operatiivosakonna teabe- ja analüütilise rühma juht.
24. novembrist 2008 kuni 16. detsembrini 2013 - Valgevene Vabariigi riikliku julgeolekukomitee majandusjulgeoleku tagamise ja korruptsioonivastase võitluse aseesimees. 16. detsembrist 2013 kuni 4. juunini 2020 - Valgevene Vabariigi riikliku julgeolekukomitee aseesimees. Ta oli Valgevene Vabariigi Julgeolekunõukogu alluvuses sõjalis-tehnilise koostöö ja ekspordikontrolli ning majandusvaldkonna julgeoleku ametkondadevaheliste komisjonide liige.
4. juunil 2020 määrati ta Valgevene Vabariigi riikliku kontrollikomitee esimeheks. Samal ajal arvati ta omal soovil ajateenistusest reservi sõjaväevormi ja sümboolika kandmise õigusega.
Sörwema - Sõrvemaa

"Sörwema - Sõrvemaa" on MTÜ Sörvemaa Pärimuse Seltsi tõlgitud ja avaldatud Sõrvemaast jutustavad peatükid Martin Körberi raamatust "Oesel einst und jetzt" (Saaremaa enne ja nüüd).
Beth Chatto

Bessie Diana Chatto (sünninimi Bessie Diana Little; 27. juuni 1923 Essex, Suurbritannia – 13. mai 2018 Essex) oli inglise aednik, õppejõud ja aiakujundaja. 
Beth Chatto on tuntud mitmete aiakujunduste ja aiakujundusraamatute järgi, teda on nimetatud ka aiakujunduse "grand old lady"'ks. Inspiratsiooni sai ta peamiselt Jaapani kuivaedadest.
Elulugu.
Beth Little alustas õpinguid Essexi krahvkonnas tütarlaste keskkoolis. Aastatel 1940–1943 õppis ta Bishop's Stortfordi Hockerilli kolledžis õpetajaks. 
1940. aastal tutvus ta puuviljakasvataja Andrew Chattoga. Paar abiellus 1943. aastal ja asus elama Colchesteris asuvasse Braiswicki külla. Mõni aasta hiljem sündisid tütred Diana (1946) ja Mary (1948). Alates 1950. aastatest töötas Beth õppejõuna ning osales ka Lilleklubi liikumises, mis keskendus lilleseadete loomisele. 1978. aastal ilmus Beth Chatto esimene raamat "The Dry Garden".
Huvi taimede vastu viis Chattod kokku kunstniku ja taimeteadlase , kellest inspireerituna asutasid Beth Chatto ja ta sõber lilleseadeklubi. 1950. aastate lõpus avas Chatto veel mitu aiandusklubi ja pidas aiandusteemalisi loenguid. 1960. aastal rajasid Chattod ettevõtte Chatto Gardens. 1967. aastal asutas Beth koos abikaasaga puukooli, mille põhirõhk oli eksootiliste taimede kasvatamisel. 
Beth Chatto elutööks peetakse talle ainuomase aiakujundusstiili väljatöötamist, mida ta alustas koos abikaasaga koduaias. Tema stiil oli eriline ja pälvis tähelepanu, kuna ta muutis mahajäetud aiamaa/tühermaa kasutuskõlblikuks, kasutades põhimõtet "õige taim õiges kohas”.
Järviseutu piirkond

Järviseutu piirkond on majanduspiirkond Soomes Lõuna-Pohjanmaa maakonnas.
Piirkonda kuuluvad Alajärvi linn, Evijärvi vald, Lappajärvi vald, Soini vald ja Vimpeli vald.
Dialektid.
Järviseutu piirkonna valdade murded on omavahel väga sarnased. Need loetakse savo murrete alla, kuid neil puuduvad paljud savo keele kõnele iseloomulikud tunnused. Piirkonna murded on üsna sarnased tavalise soome keelega. Sarnast murret kasutatakse ka Ähtäris, Keuruul ja Pihlajavesil.
Kuusiokunnati piirkond

Kuusiokunnati piirkond on majanduspiirkond Soomes Lõuna-Pohjanmaa maakonnas.
Nimi "Kuusiokunnat" tähendab soome keeles "kuus valda". See tähistab seda, mitu valda oli piirkonnas, kui see algselt loodi. Tänapäeval kuulub sinna ainult kolm valda.
Seinäjoki piirkond

Seinäjoki piirkond on majanduspiirkond Soomes Lõuna-Pohjanmaa maakonnas.
Piirkonnas elab 131 000 inimest ning see on Soome 8. piirkond rahvaarvu poolest.
Suupohja piirkond

Suupohja piirkond on majanduspiirkond Soomes Lõuna-Pohjanmaa maakonnas.
Piirkonda kuuluvad Isojoki vald, Karijoki vald, Kauhajoki linn ja Teuva vald.
Liettres

Liettres (lääneflaami: "Liste") on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Liettres asub u. 19 km Béthune'ist loodes ja 51 km Lille'ist läänes, teede D186e2 ja D186 ristumiskoha ümbruses, valda piirab "Autoroute A26".
Ljudmõla Nemõrja

Ljudmõla Ivanivna Nemõrja (sünninimi "Ljudmõla Torjanõk"; ukraina keeles Людмила Іванівна Немиря; sündinud 6. mail 1975 Jenakijeves Donetski oblastis Ukraina NSV-s) on ukraina produtsent, ajakirjanik ja telesaatejuht.
Ljudmõla Nemõrja on internetitelekanali Ukrlife.TV peaprodutsent ja telesaatejuht.
Isiklikku.
Ta on abielus Ukraina Ülemraada liikme Hrõhori Nemõrjaga. Peres on poeg ja tütar.
Ligny-lès-Aire

Ligny-lès-Aire on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Ligny-lès-Aire asub u. 21 km Béthune'ist loodes ja 58 km Lille'ist läänes, teede D341, D90e ja D90 ristumiskoha ümbruses.
Kuldpruun

Kuldpruun (prantsuse keeles "mordoré") on kullaka varjundiga soojatooniline, pigem heledam pruun värvus.
Valdavalt meeldiva konnotatsiooniga värvinimetust kasutatakse silmavärvuse ja jume kirjeldamiseks, ka näiteks toidu värvuse kirjeldamiseks.
Variatsioonid.
Prantsuskeelne värvinimetuste portaal pourpre.com annab kuldpruuni ("mordoré") kirjeldamiseks heledamate pruunide toonivahemiku 
Pantone värvikaardi toon 18-0940 "Golden Brown" on neutraalne helepruun .
RAL Design värvivaliku toon 050 50 30 "Goldbraun" on neutraalne või jahedam helepruun , toon 050 50 50 "Goldlackbraun" on soojema punaka tooniga helepruun .
Veebivärv "Golden brown" on keskmine pigem soojem pruun .
Donetsi kõrgendik

Donetsi kõrgendik (ukraina Донецька височина) on Ukraina kaguosas paiknev mägismaa, Donetsi kõrgustiku kirdeosa kõrgeim koht. Kõrgendiku maastik on tasane, erosiooni kujundatud ja koosneb nii vanast aluskivimist kui ka noorematest settekivimitest.
Kõrgendiku nimi tuleneb Donetsi jõest. 
Geograafiline olustik.
Kõrgendik on umbes 350 kilomeetrit pikk ja kuni 150 kilomeetrit lai. Põhjaosas piirneb see Dnepri madalikuga, edelaosas Aasovi kõrgustikuga, lõunaosas Aasovi madalikuga, põhja- ja kirdeosas Kesk-Vene kõrgustikuga. Poliitgeograafiliselt asub seljahari Ukraina Donetski ja Luhanski oblastis ning osaliselt Venemaale kuuluvas Rostovi oblastis. 
Donetsi kõrgendiku iseloomulikuks tunnuseks on reljeefi astmelisus. Piirkond on triiase ladestu tüüpiline näide. Maastik on veelahe Dnepri, Doni ja väikeste Aasovi mere jõgede vahel. Seal on palju orge ja kurusid ning lubjakivialadel karstireljeefi. Piirkonda on palju mõjutanud inimtegevuse jäljed, mistõttu piirkonnale on tavalised karjäärid, aherainemäed ja inimtekkelised veekogud. Kõrgeim punkt kõrgendikul on Savur-Mohõla (277 m), mis oli Donbassi sõjas tähelepanuväärne koht.
Piirkonnas asub Luhanski looduskaitseala, Ukraina steppide looduskaitseala ja Pühade mägede rahvuspark ja mitmed väiksemad maastikupargid. Piirkonnast on avastatud mineraal donbasiit.
Kroomkollane (värvus)

Kroomkollane on soojatooniline erk kollane värvitoon, mis vastab värvipigmendi kroomkollase värvusele.
Värvinimetust on kasutatud ilukirjanduses, aga ka näiteks sahhalini paju ühe sordi lehtede värvuse kirjeldamiseks.
Variatsioonid.
Prantsuskeelse värvinimetuste portaali pourpre.com järgi on kroomkollane ("jaune de chrome") säravate erkkollaste toonivahemik 
Pantone värvitoon 13-0859 "Lemon Chrome" on keskmine sügavkollane 
Veebivärv "Chrome yellow" on tume rebukollase taoline kollane .
2023. aasta Bremeni parlamendivalimised

2023. aasta Bremeni parlamendivalimised toimusid 14. mail 2023, et valida Bremeni liidumaa 21. parlament (Bremische Bürgerschaft).
Erinevalt teistest liidumaadest valitakse Bremeni parlament 5 aasta asemel 4 aastat, valimised peavad toimuma pühapäeval või riigipühal eelmise koosseisu mandaadi viimasel kuul. Eelmised valimised toimusid 26. mail 2019, valimiste eel on võimul puna-puna-roheline koalitsioon (SPD, rohelised ja Vasakpartei) linnapea Andreas Bovenschultega (SPD).
Bremeni liidumaa koosneb kahest linnast: Bremenist ja Bremerhavenist. Parlamendivalimised toimuvad avatud valimisnimekirjadega proportsionaalse süsteemi alusel (Sainte-Laguë meetodiga) mõlemas linnas. Kummaski linnas rakendub eraldi 5% valimiskünnis, mandaate on Bremenil 72 ja Bremerhavenil 15. Igal valijal on viis häält, iga hääle saab anda kas tervele nimekirjale või nimekirja individuaalse(te)le kandidaadi(te)le, ühele kandidaadile või nimekirjale on lubatud ka anda korraga mitu häält. Mõlemas linnas valitakse samaaegselt ka linnavolikogu, Bremeni linna 72 parlamendiliiget on korraga ka linnavolikogu liikmed, Bremerhavenil on eraldi linnavolikogu, mille liikmed erinevad parlamendiliikmetest.
Valimisõigus on kõigil vähemalt 16-aastastel Saksamaa kodanikel, kes on elanud Bremeni liidumaal vähemalt kolm kuud. Samas Bremeni linnavolikogu valimistel võivad osaleda ka linnas vähemalt kolm kuud elanud Euroopa Liidu kodanikud (samadel tingimustel), kuid nende hääled loevad ainult linnavolikogu, mitte parlamendi valimistel. Seetõttu võivadki linnavolikogu ja parlamendi valimistulemused varieeruda.
Valimisõiguslikke kodanikke Bremeni liidumaal oli 460 778 (Bremenis 381 421 ja Bremerhavenis 79 357), valimas käis 262 099 ehk 56,88%, kellest Bremenis 227 160 (59,56%) ja Bremerhavenis 34 939 (44,03%).
Märtsis 2023 diskvalifitseeriti AfD valimistelt, kuna partei esitas kaks nimekirja, mis olid omavahel vasturääkivad ja kohus ei suutnud langetada otsust, kumb nimekiri oli õige, seega kaotas partei kõik 2019. aastal võidetud 5 mandaati (4 Bremenis ja 1 Bremerhavenis).
Valimiste ainsaks suuremaks kaotajaks olid rohelised, kaotades 5.5% häältest. AfD valimistelt kõrvalejäämise tõttu suurenes märgatavalt parempopulistliku kohaliku BiW (Bürger in Wut, vihased kodanikud) tulemus, Bremerhavenis tuli partei koguni SPD järel ja CDU ees teiseks. Kuigi Bremerhavenis jäid napilt peale parempoolsed parteid (BiW, CDU, FDP), siis lõppkokkuvõttes jäi enamus siiski puna-puna-rohelisele koalitsioonile, mis kaotas ühe koha. 25. juunil 2023 teatati koalitsiooni jätkamisest.
2023. aasta Hesseni parlamendivalimised

2023. aasta Hesseni parlamendivalimised peeti 8. oktoobril Saksamaa liidumaa Hesseni Maapäeva ("Hessischer Landtag") 21. koosseisu valimiseks, samal päeval toimusid Maapäeva valimised ka naaberliidumaal Baieris. Valimiste eel oli võimul CDU-roheliste valitsus Boris Rheini (CDU) juhtimisel.
Hesseni põhiseaduse artikkel 79 kohaselt valitakse Maapäev viieks aastaks, valimised peavad toimuma pühapäeval või riigipühal enne valimisperioodi lõppu. Kuna senine Maapäev astus ametisse 18. jaanuaril 2019, oli hiliseim lubatud päev valimiste korraldamiseks 14. jaanuar 2024. 17. jaanuaril 2023 kinnitas Rheini kabinet valimispäevaks 8. oktoobri 2023, järgides traditsiooni, mille kohaselt valimised toimuvad kolm kuud enne valimisperioodi lõppu.
Valimised toimuvad segasüsteemi alusel, igal valijal on kaks häält: esimene hääl läheb kohaliku valimisringkonna lemmiknimekirja kandidaadile, teine hääl läheb valija lemmiknimekirjale liidumaal. Nimekirjahäälte alusel jagatakse proportsionaalsed mandaadid (Hare-Niemeyeri valemiga). Maapäeva minimaalne kohtade arv on 110, lihthäälteenamusega valitakse 55 kohta. Valimiskünniseks on 5%.
Valimisvõimelisi kodanikke Hessenis oli 4 332 235, valimas käis 2 858 313 ehk 65.98%.
Sarnaselt samal päeval toimunud Baieri Maapäeva valimistega võidutsesid ka Hesses parempoolsed parteid. Kaotused said osaks kolmele Olaf Scholzi föderaalvalitsuse parteile: SPD 15,09% oli partei nõrgim tulemus liidumaa ajaloos, partei ei võitnud ühtegi ühemandaadilist kohta isegi senises kantsis liidumaa põhjaosas. Kaotus oli eriti valus, kuna partei esinumber Nancy Faeser oli föderaalne siseminister ja ta ei võitnud isegi oma kohalikus valimisringkonnas (Main-Taunus I, Frankfurdist loodes), tulles seal kolmandaks. Ka rohelised kaotasid 5 protsendi võrra, FDP ületas napilt vähem kui 1000 häälega valimiskünnise. Vasakpartei langes peale 15 aastat Maapäevast välja, parempopulistlik AfD tõusis CDU järel teiseks.
Kuigi ametisoleval CDU-roheliste koalitsioonil olnuks endiselt 8-kohaline enamus, teatas Hesse peaminister Boris Rhein, et otsustas pidada koalitsioonikõnelusi nii senise koalitsioonipartneri Rohelistega kui ka SPD ja FDP-ga. 10. novembril teatas ta, et otsustas koalitsiooni rohelistega lõpetada ja moodustada suure koalitsiooni SPD-ga. Uus valitsus astus ametisse 18. jaanuaril 2024.
Dmõtro Budorin

Dmõtro Budorin on Ukraina IT-ettevõtja ja üks juhtivaid aktiviste Ukraina kübersõjas Venemaa vastu. 2017. aastal asutas ta Tallinnas tehnoloogiaettevõtte Hacken.
Biograafia.
Dmõtro õppis aastatel 2003–2008 Ukraina väliskaubanduse akadeemias (ing. k Ukrainian Academy of Foreign Trade) ja aastatel 2016–2018 Kiievi investeerimisjuhtimise instituudis (ing. k Kyiv Institute of Investment Management).
Aastatel 2007–2015 töötas ta Deloitte'is ning aastatel 2015–2017 riigiettevõtetes Ukrspetsexport ja Ukrinmash.
2017. aastal asutas ta ühiselt ettevõtte Hacken, mis tegeleb Web 3.0 tööstuse projektide digitaalse turvalisuse ja valitsuse küberturvalisuse valdkonnas.
2020. aastal alustas Budorin koostööd CoinGecko ja Ukraina digitaalse ümberkujundamise ministeeriumiga (ing. k Ministry of Digital Transformation of Ukraine), et tagada virtuaalsete varade turu arendamine Ukrainas.
Venemaa sissetung Ukrainasse.
Vene armee täiemahulise sissetungi korral Ukrainasse keskendus Budorin oma ettevõttega Hacken Ukraina küberarmee abistamisele oma projekti disBalancer abil – rakendus, mis võimaldab kõigil personaalarvutite, sülearvutite ja telefonide omanikel liituda DDoS-rünnakutega Venemaa propaganda vastu. HackenProofi platvormile paigutati kaks programmi, millest üks on suunatud Ukraina digitaalse infrastruktuuri kaitsmisele ja teine Venemaa infrastruktuuri haavatavuste leidmisele, et Ukraina küberarmee saaks nende tegevust edendada.
Vees hõljuv torutunnel

Vees hõljuv torutunnel (SFT) on kontseptsioon tunnelist, mis võimaldaks sügavate veetakistuste ületamist ja toimiks Archimedese seadusele põhinedes. Ühtegi sellist tunnelit ei ole veel ehitatud.
Tunneli kirjeldus.
Tunnel valmistatakse betoonist ja terasest ning kinnitatakse trossidega veekogu põhja või vee peal olevate pontoonide külge. Tunnel võimaldab ületada veetakistusi kohtades, kus kliima või maastiku tõttu ei ole muude lahenduste kasutamine võimalik või efektiivne. SFT kasutatakse, kui veekogu on liiga sügav, põhi on ebatasane või kivine. SFT-d paigaldatakse vähemalt 30 meetri sügavusele, mis on piisav, et laevadel oleks võimalik seda ületada, kuid samas ei ole vee avaldatav rõhk nii suur, et see kahjustaks tunnelit. Võrreldes vant- ja rippsildadega osutub pikkade SFT-de ehitamine odavamaks. SFT ehituskulude tõus võrreldes tunneli pikkuse suurenemisega on väiksem kui enamiku vant- ja rippsildade puhul. SFTd võib kasutada pikkade vantsildade alternatiivina
Tunneli paiknemine vee all vähendab gravitatsiooni mõju, mis maapealsete objektide puhul on väga tähtis. Seetõttu tunneli puhul ei oma mass nii olulist rolli ja neid saab ehitada pikematena. 
Vees hõljuv torutunnel ei asu veekogupõhjas nagu sukeldatud tunnel, vaid hõljub vees teatud sügavusel.
Gero Kartau

Gero Kartau (sündinud 12. mail 1946) on endine Eesti politseiametnik ja ENSV miilitsatöötaja. 
Alates 1970. aastast ENSV korrakaitseorganites töötanud Kartau oli aastail 1991–1992 Tartu abiprefekt ja 1992–1995 siseministeeriumi kantsler. 1994. aasta jaanuarist aprillini täitis ta ajutiselt ka Politseipeadirektori ülesandeid. 
Aastatel 1995–1998 töötas Kartau Politseiameti peadirektori nõunikuna ning jaanuarist 1998 kuni märtsini 2002 Järvamaa politseiprefektina.
Samuti on ta olnud Eesti siseministeeriumi atašee Peterburis 1995–1997.
Pärast politseitöölt lahkumist sai temast Tartu Ülikooli turvajuht, ohutustalituse juhataja.
Viimastel aastatel on ta olnud Tartu linna 6. valimisjaoskonna juhataja asetäitja.
Veskijärv (Valka)

Veskijärv (läti keeles "Zāģezers", ka "Zāģu ezers", "Dzirnavu ezers", "Kalndzirnavu ezers") on paisjärv Lätis Valka linna territooriumil.
Asukoht ja morfomeetrilised andmed.
Veskijärv asub Valka loodeosas, linna keskusest 3 km kaugusel Varoņu tänava lõpus Valka–Pedele–Härgmäe tee ääres. Järv on paisutatud Pedeli jõe orgu 18. sajandi lõpus ja 19. sajandi alguses. Veskijärv jääb Põhja-Vidzeme biosfääri kaitseala Seda-Ērģeme maastikukaitsevööndisse.
Järve pindala on 13 hektarit, pikkus 1,4 km, laius kuni 0,2 km, keskmine sügavus 0,7 m, suurim sügavus 3,4 m. Kaldad on osalt lauged, osalt järsud. Põhi on üldiselt mudane, leidub vette vajunud puutüvesid. On ka liivast kallast.
Elustik.
Järve loodeosa on pilliroogu kasvanud. Kaladest esinesid 1991. aasta andmetel ahven, haug, hink, koger, linask, särg ja vingerjas.
Pais.
Veskijärvel on asunud vesiveski. 1990. aastal järve puhastati ja paisu rekonstrueeriti. Tööde ajaks lasti järve veetase tavalisest 1,4 m võrra alla. 2001. aastal võeti seal kasutusse Kalndzirnavu hüdroelektrijaam võimsusega 50 kW. Veskijärve pais on puidust väravatega raudbetoonehitis, tüübilt ülevoolupais. Paisu vooluava on 6 m lai ja sellele järgneb 15 m pikkune äravoolukanal.
Puhkekohana.
Veskijärv on populaarne puhkekoht, sealhulgas Eesti inimeste seas. Valgas asuva Pedeli ranna järel on see Valga/Valka inimestele lähim supluspaik. Järve ääres on autode parkla, käimla, riietumiskabiinid, lõkkekohad, 2 võrkpalliväljakut ja 1 jalgpalliväljak. 1972. aastal oli seal ka paadirent. 2020. aasta seisuga tegutses seal jooke-toite pakkuv kiosk ja SUP-laudade laenutus. Järve juures on allikas Zāģavots, kust inimesed tavatsevad vett võtmas käia.
Ümber Veskijärve korraldatakse regulaarselt jooksu- ja maastikujalgrataste võistlusi. Järve ääres on peetud rannavõrkpallivõistlusi ning korraldatud spordi- ja meelelahutusüritust Pludmale International. Külmal aastaajal on talisuplusaktivistid rajanud järvejäässe avause oma harrastusega tegelemiseks. Tegu on olnud Valga/Valka ainsa avaliku talisupluskohaga. Järvejääd on kasutatud ka autoga driftimiseks.
Järves ja kaldal on puhastus-, korrastus- ja ehitustöid tehtud 1990., 2010., ja 2020. aastal.
Force Publique

"Monaco Force Publique'i kohta vaata artiklit Force Publique (Monaco)."
Force Publique (prantsuse keelest "Avalik Vägi"; hollandi keeles "Openbare Weermacht") oli sandarmeeria ja sõjavägi tänapäeva Kongo Demokraatliku Vabariigi aladel aastast 1885 (kui seal asus Kongo Vaba Riik) aastani 1960 (kui seal lõppes Belgia Kongo aeg). Pärast Kongo Demokraatliku Vabariigi iseseisvumist nimetati Force Publique ümber Kongo rahvusarmeeks.
Küprose president

Küprose Vabariigi president (kreeka keeles: "Πρόεδρος της Κυπριακής Δημοκρατίας" ("Próedros tis Kypriakís Dimokratías"); türgi keeles: "Kıbrıs Cumhuriyeti Cumhurbaşkanı") on Küprose Vabariigi riigipea ja valitsusjuht. 
Alates 2023. aastast on Küprose president Níkos Christodoulídis.
President valitakse otsesel rahvahääletustel viieks aastaks. Kui ükski kandidaat ei saa üle poole häältest, toimub kahe suurima häälte arvu saanud kandidaadi vahel teine valimisvoor.
Euroopa Liidu liikmesriikide seas ainulaadselt on Küprosel riigipea ja valitsusjuhi roll kombineeritud, mistõttu on Küpros ainus ELi riik, kus valitsemine on täielikult presidentaalne.
Veskijärv

Veskijärv on mitme järve nimi.
Põhinimi "Veskijärv"
Nimevariant "Veskijärv"
2022. aasta Saarimaa parlamendivalimised

2022. aasta Saarimaa parlamendivalimised toimusid 27. märtsil 2022, et valida Saksamaa liidumaa Saarimaa Maapäeva ("Landtag") 17. koosseis. Valimiste eel oli võimul CDU-SPD nn suur koalitsioon Tobias Hansi (CDU) juhtimisel.
Maapäeva 51 liiget valiti proportsionaalselt (d'Hondti meetodiga) kinniste valimisnimekirjadega. 42 mandaati jagati kolmes valimisringkonnas (Saarbrückenis 12, Saarlouisis 14, Neunkirchenis 16), 9 liidumaa tasandil. Valimiskünnis oli 5%.
Kuigi Saarimaa on Saksamaa liidumaadest suuruselt teise väikseima elanike arvuga, olid valimised testvalimiseks kantsler Scholzi valitsuse tegevusele ja CDUle uue juhi, Friedrich Merzi all. Kuni juulini 2021 juhtis arvamusküsitlustes CDU, kuid peale CDU kaotust septembris toimunud Liidupäeva valimistel asus SPD juhtima, kasuks tuli ka pikaaegse asepeaminister Anke Rehlingeri populaarsus.
Valimisõiguslikke kodanikke Saarimaal oli kokku 746 307. Valimas käis 458 113 inimest ehk 61,38% valijaskonnast.
SPD esines valimistel vägagi hästi, saavutades absoluutenamuse kohtade arvust ja tuli igas vallas esimeseks. Viimasena oli ühelgi Saksamaa liidumaal nii edukas CSU Baieris 2013. aastal. Rohelised jäid Maapäevast väga napilt välja, puudu jäi vaid 22 häält, et parlamenti pääseda. Ka FDP jäi alla valimiskünnise, puudu jäi umbes 1000 häält. Valimiskünnise tõttu oli kaotsiläinud häälte arv erakordselt suur - 22.27%.
Peaminister Tobias Hans tunnistas allajäämist ja võttis vastutuse CDU valimiskaotuse eest. Kuna SPD võitis absoluutenamuse, teatas Rehlinger soovist valitseda ilma koalitsioonita. 25. aprillil valiti ta Saarimaa peaministriks 32 häälega 51st.
Elina Valtonen

Elina Maria Valtonen (2009–2021 Lepomäki; sündinud 23. oktoobril 1981 Helsingis) on Soome poliitik, alates 20. juunist 2023 Soome välisminister. 
Ta on Rahvuslikust Koonderakonnast valituna parlamenti kuulunud 2014. aastast. Valtonen on varem töötanud rahandusala juhina ja mõttekoja Libera uurimisjuhina. Ta on diplomeeritud insener ("diplomi-insinööri") ja majandusmagister.
2023. aasta parlamendivalimistel sai ta 32 562 häält Helsingi valimisringkonnas ehk üleriigiliselt kolmanda häältesaagi.
Türgi sissetung Küprosele

Türgi sissetung Küprosele oli Türgi rünnak Küprose Vabariigi vastu 20. juulil 1974 pärast Küprose Rahvuskaardi poolt Makarios III vastu sooritatud riigipööret, mis lõppes Küprose saare põhjaosa okupeerimisega rahvusvahelist õigust rikkudes. Põhja-Küprose Türgi Vabariiki, mis kuulutati välja 15. novembril 1983, tunnustab rahvusvaheliselt ainult Türgi.
Kulg.
15. juulil 1974 kukutas Küprose Rahvuskaart riigipöördega Küprose Vabariigi presidendi peapiiskop Makarios III. Kreeka hunta juhitud riigipöörde eesmärk oli kukutada Küprose demokraatlik valitsus ja annekteerida Küpros, mis oli selge Zürichi ja Londoni lepingute rikkumine.
Pärast seda, kui Suurbritannia lükkas tagasi garantiivõimude ühismeetmed, sekkus 20. juulil Türgi, saates sinna regulaarseid vägesid. Türgi sõjalaevastik, mis oli teel eelmisest õhtust saadik, tõlgendati Ateenas "õppusena" ja nii toimus 20. juuli 1974. aasta hommikul Türgi vägede tõkestusteta sissetung Küprosele.
Pärast ajutist relvarahu kasutas Türgi oma vägede kohalolekut alates 14. augustist, et okupeerida saare põhjaosa, rikkudes rahvusvahelist õigust. Kuigi Põhja-Küprose territoorium moodustas vaid 37 protsenti Küprose Vabariigi territooriumist, moodustas see 70 protsenti kogu majandustoodangust. 66 protsenti kõigist turismirajatistest, 80 protsenti kõigist tsitrusviljadest ja ka saare peamine kaubasadam Famagusta asusid saare põhjaosas.
Tagajärjed.
Türgi sõjavägi pagendas Küprose põhjaosast lõunasse 162 000, Türgi andmetel 120 000, küprosekreeklast. Euroopa Inimõiguste Kohus kohustas 2014. aasta mais Türgit maksma 90 miljonit eurot kahjutasu ja hüvitisi kadunud küproslaste peredele.
Karpasía poolsaarele (Rizokárpaso) jäi elama väike kogukond küprosekreeklasi, samuti araabiakeelsed maroniite. 1975. aastal sunniti küprosetürklasi, kes moodustasid tol ajahetkel 19 protsenti saare elanikkonnast, lahkuma saare lõunaosast. See tõi kaasa varem kakskeelse ja mitmekultuurilise saare "de facto" setsessiooni.
Kreeka Kolonelide diktatuur kaotas nüüd oma ridades toetuse riigipöördes osalemise ja Kreeka seisukohalt katastroofiliste sõjaliste arengute tõttu Küprosel; pärast režiimi kukutamist 1974. aasta juulis ohvitserkonna opositsiooniliste osade poolt pöördus Kreeka tagasi demokraatia juurde ja juhtivatele tegelastele mõisteti eluaegne vanglakaristus. Küprosekreeklaste kontrolli all olevas saareosas taastati Makarios III tagasitulekuga Küprose Vabariigi vana kord. Türgi väed ei tõmbunud tagasi ja 1975. aastal kuulutati välja Küprose Türgi Föderatiivne Riik ja 1983. aastal Põhja-Küprose Türgi Vabariik. ÜRO haldab asustamata puhvertsooni, kus asuvad ka Nikosia rahvusvaheline lennujaam, mis vahepeal suleti, ja Ledra Palace'i hotell.
Avessalom Podvodnõi

Aleksandr Georgijevitš Kamenski (vene keeles Александр Георгиевич Каменский, pseudonüüm Avessalom Podvodnõi Авессалом Подводный; 11. mai 1953 Moskva – 5. märts 2018) oli vene esoteerik, psühholoog ja astroloog.
Podvodnõi lõpetas 1974. aastal Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli matemaatika erialal. 1977. aastal kaitses ta kandidaadiväitekirja. Töötas programmeerija ja rakendusmatemaatikuna. 1980. aastatel eemaldus matemaatika temaatikast ja keskendus humanitaarvaldkonnale.
Tal on ilmunud üle 40 raamatu, sealhulgas üldise, kabalistliku ja sünastrilise astroloogia õpikute sari ning raamatuid psühholoogia, filosoofia ja alternatiivmeditsiini valdkonnast.
2002. aastal lõi ta internetikoolituse "Inimene inimeste seas".
Artemis 3

Artemis 3 (ametlikult Artemis III) on kavandatud NASA Artemise programmi esimeseks mehitatud maandumismissiooniks Kuule ja Starship HLS maanduri esimeseks mehitatud lennuks. Artemis 3 mille start on planeeritud 2027. aastasse on plaanide kohaselt teine ​​meeskonnaga Artemise missioon ja esimene mehitatud maandumine Kuule pärast 1972. aasta detsembrit kui Kuul maandus Apollo 17.
Interferentsfilter

Interferentsfilter (ka dikroiline filter (inglise "dichroic filter"), õhukese-kihi filter) on laialdaselt kasutatav valgusfiltri liik, mis laseb läbi osa valguse lainepikkustest, ja peegeldab ülejäänud. Sõna "dikroiline" on tuletatud kreeka keelest, tähendades "kahe-värvilist". Laiemalt mõistame selle all erinevaid optilisi seadmeid, mis lahutavad valguse kaheks erineva lainepikkusega vooks. Interferentsfiltri oluline omadus on väga väike valguse neeldumine, mistõttu saab seda kasutada nii nõrkade valgusvoogude (nt mikroskoopias); kui ka suure võimsusega valgusvoo filtreerimiseks, nt laserseadmed, filmiprojektorid, teatriprožektorid jm. 
Filter koosneb mitmest erineva murdumisnäitajaga õhukesest dielektriku- või metallikihist, mis on sageli klaasi pinnale vaakumsadestatud. Kihtide piirpinnal valguslaine sagedusest sõltuvalt murdub ja peegeldub, interferentsi nähtuse tõttu liitub teiste valguslainetega, neid selektiivselt võimendades või kustutades. Kihtide valikuga saab kujundada madalpääsfiltreid, kõrgpääsfiltreid, ribapääsfiltreid või ribatõkkefiltreid. Et interferentsfiltrit iseloomustab väga väike neeldumine, valgus kas pääseb läbi või peegeldub, siis võime me rakendusest sõltuvalt rääkida kas interferentsfiltrist või -peeglist. 
Rakendused.
"Cool Beam" (külma kiire) halogeenlambi reflektorina kasutatakse madalpääs-filtrit, mis laseb läbi infrapunase ja punase spektriosa, ent peegeldades suuremaid sagedusi, parandades nii kiirguva valguse spektrit ja vähendades kiirguvat soojusvoogu. Üldjuhul võib selliseid lampe kasutada ainult selleks ette nähtud valgustites, vastasel korral võib karta valgusti ülekuumenemist. 
Vanemad DLP-projektorid lahutasid valge valguse kolmeks põhivärviks läbi pöörleva mitmesegmendilise interferentsfiltri. Uuemad projektorid kasutavad pigem kolme eraldi LED või laser-valgusallikat. Sarnastes rakendustes kasutatakse ka trikroilist prismat, mis koosneb kahest dikroilisest prismast, ja lahutab valgusvoo kolmeks. 
Dikroiline filter on tundlik valguse langemisnurgale, mis seab rakendustele teatud piirid. Seda õhukeste kilede interferentsi efekti võib vaadelda seebimulli pinnalt, mida kasutatakse ära muuhulgas ehtetööstuses - pidevalt muutuva langemisnurgaga valgus küütleb ja peegeldub dikroilisel peeglil kõigis vikerkaarevärvides.
Energiasäästlike majade aknaklaasid on kaetud kõrgpääsfiltriga, mis peegeldab soojuskiirguse majja tagasi, kuid laseb läbi nähtava valguse (nn selektiivklaas). 
 tehnoloogia stereoskoopilise filmi esitamiseks kasutab kahte kitsa-ribafiltrit, nii et ühe silma jaoks filtreeritakse välja kitsas riba sinisest, rohelisest ja punasest; ning teise silma jaoks natuke erineva lainepikkusega riba sinisest, rohelisest ja punasest.
Käbimütsik

Käbimütsik ("Mycena strobilicola") on mütsikute perekonda kuuluv seen.
Seen kasvab kevadel kuusekäbidel.
National Women's Hall of Fame

National Women's Hall of Fame ('riiklik naiste kuulsuste hall') on USA-s New Yorgi osariigis Seneca Fallsis asuv institutsioon, mille eesmärk on tunnustada Ameerika Ühendriikide kuulsate naiste elutööd ja saavutusi.
See asutati 1969. aastal. Seneca Falls valiti institutsiooni asukohaks seetõttu, et seal toimus 1848. aastal naiste õiguste konverents, mis oli esimene naiste õiguse ja feminismialaline konverents USA-s.
National Women's Hall of Fame'i liikmeteks valitakse naised, kes on oma tegevusega mõjutanud Ameerika Ühendriikide või kogu maailma ühiskonna sotsiaalseid, majanduslikke või kultuurilisi aspekte.
Liikmed.
2022. aastal võeti National Women's Hall of Fame'i liikmeteks Octavia E. Butler, Judy Chicago, Rebecca S. Halstead, Mia Hamm, Joy Harjo, Emily Howland, Katherine Johnson, Indra Nooyi ja Michelle Obama.
2024. aastal võeti National Women's Hall of Fame'i liikmeteks Patricia Bath, Ruby Bridges, Elouise P. Cobell, Kimberlé Crenshaw, Peggy McIntosh, Judith Plaskow, Loretta Ross, Sandy Stone, Anna Wessels Williams ja Serena Williams.