Jälgimisühiskond

Jälgimisühiskond on ühiskonnakorraldus, kus inimeste tegevust, liikumist, käitumist ja suhtlust kogutakse, talletatakse ja analüüsitakse ulatuslikult tehnoloogiliste vahendite abil. Mõiste hõlmab nii riigi, eraettevõtete kui ka platvormide teostatud andmekogumist, mis mõjutab üksikisiku õigusi, avalikku ruumi, demokraatiat ja võimusuhete tasakaalu. Jälgimisühiskonna keskseks küsimuseks on tasakaal turvalisuse, tehnoloogilise arengu ning eraelu puutumatuse vahel.
Ajalooline taust.
Jälgimistegevusel on pikk ajalugu, ulatudes varasematest kontrollipraktikatest kuni tehniliselt keerukate elektrooniliste süsteemideni. Mõiste „jälgimisühiskond” (ingl *surveillance society*) tõusis esile 20. sajandi teisel poolel, kui riigid hakkasid üha enam kasutama elektroonilist andmetöötlust ja sidevõrke julgeoleku ning haldusfunktsioonide täitmiseks.
21. sajandil kiirendas info- ja kommunikatsioonitehnoloogia areng jälgimise ulatuse kasvu. Digiseadmete igapäevast kasutamist, pilveteenuseid ja platvormimajandust peetakse jälgimisühiskonna kujunemisel pöördepunktiks.
Pärast 2001. aasta 11. septembri rünnakuid toimus mitmes riigis märgatav jälgimisvolituste ja tehnoloogiliste lahenduste laiendamine, mida on nimetatud kaasaegse jälgimisühiskonna institutsionaliseerumiseks.
Kasutatavad tehnoloogiad.
Jälgimisühiskonda kujundavad tehnoloogiad, mis võimaldavad automatiseeritud andmekogumist ja analüüsi. Levinumad vahendid on:
Tehisintellekti kasutamine võimaldab reaalajas jälgida andmevooge ja tuvastada ebatavalist käitumist, mis muudab jälgimise mastaapi ja kiirust.
Mõju ühiskonnale ja üksikisikule.
Jälgimisel on nii positiivseid kui ka kriitilisi mõjusid. Seda on kasutatud avaliku korra tagamiseks, kuritegevuse ennetamiseks ja turvalisuse tõstmiseks. 
Kriitika keskendub eraelu puutumatuse kitsendamisele, võimutasakaalu muutumisele ja ühiskondlikule usaldusele. Üks levinumaid nähtusi on „jahutav efekt”, mille puhul inimesed muudavad oma käitumist teadmise tõttu, et neid jälgitakse.
Rahvusvaheline võrdlus.
Hiina.
Hiinat peetakse üheks kõige ulatuslikumaks jälgimisühiskonnaks. Riik kasutab suurte linnade üleselt toimivat videovalvesüsteemi, näotuvastust ja andmete ristkasutust. Tähelepanu on pälvinud ka sotsiaalse krediidi süsteem, mille kaudu hinnatakse ja mõjutatakse kodanike käitumist.
Ameerika Ühendriigid.
USA-s suurenes jälgimise ulatus järsult pärast 9/11 rünnakuid. Riikliku julgeoleku agentuur (NSA) kogub side- ja metaandmeid, mis on tekitanud märkimisväärset avalikku arutelu. USA-s on samas tugev kohtulik ja kodanikuühiskondlik vastukaal: ülemääraseid jälgimisvolitusi on korduvalt vaidlustatud.
Euroopa ja õiguslik raamistik.
Euroopa Liidus on jälgimine rangelt reguleeritud. Olulisemad õigusaktid on:
Õiguslik raamistik rõhutab proportsionaalsust ning eesmärgipärast ja läbipaistvat andmetöötlust.
Eesti kontekst.
Eestis on jälgimistehnoloogiate kasutamine levinud, ent tugevalt reguleeritud. Järelevalvet teostavad:
Viimastel aastatel on esile kerkinud mitmed arutelud, näiteks:
Need näited näitavad, et Eesti kontekstis püütakse leida tasakaalu turvalisuse ja põhiõiguste vahel.
Uuringud ja avalik arvamus.
Võrdlevad uuringud näitavad, et hoiakud jälgimise suhtes sõltuvad riigi poliitilisest kultuurist, institutsionaalsest usaldusest ja tehnoloogialisest kontekstist. 
Eestis, Portugalis ja Rootsis tehtud uuring toob esile, et avalikkuse suhtumine on mitmekesine ning põlvkondade vahel esineb märgatavaid erinevusi.
Kultuurilisi erinevusi illustreerivad ka rahvusvahelised võrdlused. Näiteks USA-s tehtud uuringud oso­tavad, et avalikkus on tugevalt polariseerunud riigi rolli suhtes jälgimise teostamisel.
Uuringud näitavad ka, et kultuurilised väärtused ja usaldus institutsioonide vastu mõjutavad märkimisväärselt valmisolekut taluda avaliku sektori jälgimist.
Tulevikutrendid.
Tulevikus kujundavad jälgimisühiskonda mitmed tehnoloogilised ja sotsiaalsed suunad:
Mitmete autorite hinnangul suureneb vajadus tugevamate demokraatlike kontrollimehhanismide järele.