tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Walter Schottky

Walter Hans Schottky (23. juuli 1886 Zürich – 4. märts 1976 Saksa FV Pretzfeld) oli Saksa füüsik.
Tema isa oli matemaatik Friedrich Hermann Schottky (1851–1935), kes oli 1882. aastast Zürichi ülikooli matemaatikaprofessor. Walter sündis Šveitsis ning tal oli vend ja õde. Pere kolis tagasi Saksamaale 1892. aastal, kui isa sai tööd Marburgi ülikoolis.
Schottky lõpetas 1904. aastal Berliinis Stieglitzi gümnaasiumi. Berliini ülikoolis sai ta 1908. aastal bakalaureusekraadi ja 1912. aastal doktorikraadi füüsika alal. Tema juhendaja oli Max Planck. Schottky doktoriväitekiri kandis pealkirja "Energiast ja jõust relatiivsusteoorias".
Aastatel 1912–1914 töötas ta Jena ülikoolis. 1919–1923 oli ta Würzburgi ülikooli õppejõud ja 1923–1927 Rostocki ülikooli teoreetilise füüsika professor. 1914–1919 ja 1927–1958 töötas ta Siemensi laboratooriumides.
Tagantjärele peetakse Schottky saavutustest kõige olulisemaks 1914. aastal leiutatud valemit, millega saab arvutada sileda metallist tasandi ja sellest teatud kaugusel asuva punktlaengu vahel mõjuvat jõudu. Aastail 1938‒1939 esitas ta metalli ja pooljuhi kontaktil ilmneva alaldusnähtuse teooria. 
Schottky pälvis 1936. aastal Londoni Kuningliku Seltsi väljaantava Hughesi medali haavliefekti avastamise eest termoemissioonis, samuti varivõrega elektronlambi (tetroodi) leiutamise eest ja osavõtu eestsuperheterodüüni meetodi edasiarendamisel. Haavliefekt tuleneb elektrivoolu olemuslikust mittepidevusest ja avaldub elektronseadistes voolutugevuse juhusliku muutumisena; sellest tingitud mürapinget nimetatakse ka Schottky müraks. 
1964. aastal pälvis ta Werner von Siemensi sõrmuse oma teedrajava töö eest füüsikaliste nähtuste kirjeldamisel, mis on viinud mitmete tehniliste rakenduste, näiteks elektronlampvõimendite ja pooljuhtseadiste väljatöötamiseni.
Tema järgi on nimetatud 1986. aastal Saksamaal asutatud Walter Schottky instituut ning 1973. aastal asutatud Walter Schottky auhind.
Võru Vabadussõja mälestussammas

Võru Vabadussõja mälestussammas on Võru kalmistul paiknev mälestusmärk Vabadussõja lahingutes langenud meestele. 
Võrus asuvale kalmistule hakati esimesi Vabadussõjas langenud sõdureid matma 1919. aasta alguses. 1938. aastal püstitati matmispaiga juurde ausammas kirjaga "AU ISAMAA EEST LANGENUILE 1918–1920". Nõukogude okupatsiooni ajal mälestusmärk hävitati ja hauad jäid unarusse. Võru mälestussamba kavandas kunstnik Arkadio Laigo.
Veel okupatsiooni ajal, 1987. aastal asus haudu korrastama kodanikuühendus Vaba-Sõltumatu Kolonn Nr. 1. 27. märtsil 1988 hakkas ühendus esimesena Eestis Vabadussõjas langenute mälestussammast taastama, olles sellega eeskujuks kõigile. Töid rahastati kalmistu külastajate annetustest. Vabadussammas taasavati 23. juunil 1988 suure rahvahulga osalusel. 2002. aastal alustas Võru linnavalitsus matmispaiga rekonstrueerimist. Noortekolonni püstitatud sammas lammutati. Uuel sambal kasutati aga noortekolonni valmistatud sambaplaati ja risti. 
2023. aasta oktoobrist-novembrini sammast rekonstrueeriti ning 16. novembril 2023 paigaldati sellele graniidist vabadusrist, mis on valmistatud ajaloolise eeskuju järgi. Varem oli sambal 1988. aastal noortekolonni valmistatud rist.
1N4742A

1N4742A on 12 V (Uformula_1) stabiliseerimispingega stabilitron, mille hajuvõimsus (Pformula_2) on 1 W. Stabilitroni toodetakse DO41 tüüpi klaaskorpuses. 
Sama suure (Pformula_2 = 1 W) hajuvõimsusega on kõik stabilitronid seeriatest 1N4728 kuni 1N4764 tähistega A ja stabiliseerimispingega (Uformula_1) vahemikus 3,3 ± 5% – 36 ± 5% V.
Roheline keemia

Roheline keemia on mõtteviis, mille järgi püütakse leida produkte ja protsesse, mis vähendaks või väldiks ohtlike ainete kasutamist ja teket. Eesmärk on vältida reostusega seotud probleeme enne nende teket. Roheline keemia – see on jätkusuutlik keemia.
Rohelise keemia põhiprintsiibid:
VTP1188S

VTP1188S on 200μA fotodiood, mida laiemalt kasutatakse distantsioonjuhtmetega elektriseadmetes.
Valnes AS

AS Valnes on ettevõte Tallinnas. Tema tegevusaladeks on turvalukkude, lukukaupade ja läbipääsulahenduste tootmine, komplekteerimine, projektimüük, projekteerimine, paigaldus ja hooldus.
Ettevõte tegutseb alates aastast 1993 Eestis, Lätis, Leedus, Soomes ja Venemaal. Ettevõtete grupis töötab 40 inimest.
2007. aastal oli Valnese sidusettevõtete grupi käive 120 miljonit krooni. 2008. aasta käive oli 109,6 miljonit krooni ja kasum enne tulumaksu 11,2 miljonit krooni. Võrrelduna varasema aastaga langes grupi kogukäive 9% ja kasum kasvas 10%.
1N3716

 
1N3716 on 1,07 mA tunneldiood tööpingega 65 mV.
1N5349

1N5349 on stabilitron, mille stabiliseerimispinge on 12 V ja võimsus 5 W. Stabilitroni toodetakse UL94V-0 korpuses.
1N970B

1N970B on 24 V (Uformula_1) stabiliseerimispingega stabilitron, mille hajuvõimsus (Pformula_2) on 500 mW. Stabilitroni toodetakse DO-35 tüüpi korpuses. 
Sama suure (Pformula_2 = 500 mW) hajuvõimsusega on kõik stabilitronid seeriatest 1N957 kuni 1N973 tähistega B ja stabiliseerimispingega (Uformula_1) vahemikus 6,8 ± 5 (%) – 33,0 ± 5 (%) V.
Värbkakk

Värbkakk ("Glaucidium passerinum") on umbes kuldnokasuurune kakuline. Ta on väikseim kakk Euroopas.
Väikesele kogule vaatamata on värbkakk siiski tõeline röövlind, kes toitub nii värvulistest kui ka hiirtest.
Värbkakk on hämarikulind, kes võib tegutseda ka päevasel ajal. Erinevalt paljudest teistest kakulistest ei ole värbkakk aktiivne öösel.
Välimus.
Värbkakk on meie teistest kakkudest selgesti eristatav juba ainuüksi suuruse järgi. Sulestik selja poolt pruun, korrapäraste valkjate tähnidega, kõhu poolt valge, pruunikate viirgudega, silmad kollased.
Emaslinnud on isaslindudest veidi suuremad. Isaslindude pikkus on 15–17 cm, emaslindudel 17–19 cm. Isaslinnud kaaluvad 50–65 g, emaslinnud 67–77 g (enne hauduma asumist rohkemgi).
Levik ja elupaik.
Värbkakk on levinud kogu taigavööndis Skandinaaviast Ida-Siberini. Eraldi värbkakuasurkondi elab ka Kesk-Euroopa mägimetsades.
Eestis on värbkakk üldlevinud vähesearvuline haudelind. Värbkaku arvukuseks on meil arvatud 200–500 haudepaari , kuid ilmselt on tegemist alahinnanguga, mis tulenes värbkaku eluviisi puudulikust tundmisest. Viimase arvukushinnangu järgi pesitseb Eestis värbkakke 600–1200 paari ning liigi talvine arvukus on hinnanguliselt 1000–3000 isendit.
Värbkakk asustab kõige meelsamini vaheldusrikkaid metsamaastikke vanade kuuse-segametsatukkadega, kuid võib elada ka männikutes ja muud tüüpi metsades.
Käitumine ja ökoloogia.
Pesitsemine.
Värbkakk pesitseb vanas rähniõõnsuses – talle sobivad nii suur-kirjurähni,valgeselg-kirjurähni kui ka laanerähni sepistatud õõnsused.
Pesitsemiseks sobib ka spetsiaalmõõtmetega pesakast.
Värbkaku territooriumihüüdu – lühikest, seeriana korratavat vilet "kjüüp" – võib kõige sagedamini kuulda aprilliõhtutel, vahetult enne ja pärast päikeseloojangut. Munema asuvad värbkakud tavaliselt aprilli keskpaiku. Kurnas võib olla kuni 10 (keskmiselt 7) valget muna. Haudumiseks kulub ligikaudu üks kuu ning umbes kuuvanustena on pojad lennuvõimelised.
Toitumine.
Värbkaku toiduks on pisinärilised ja väikelinnud. Sügisel ja talvel kogub toiduvarusid – närilisi ja värvulisi puuõõnsustesse ja pesakastidesse. Lumerikastel talvedel aitavad toidulaod värbkakkudel raskemad ajad üle elada.
Kose Lasteaed

Kose Lasteaed on lasteaed Kose alevikus Harju maakonnas.
Ajalugu.
Lasteaed avati Kosel Ravila maantee 10 asuvas majas 1954. aastal. Algul käis lasteaias 15 last. Peatselt koliti Kehra maantee 5 paiknevasse ühekorruselisse majja. Tol ajal töötas lasteaias kaks rühma. 
1930. ja 1940. aastatel oli mõnel suvel kahe-kolme kuu jooksul avatud suvelasteaed, mis töötas Kose Seltsimajas. Suvelasteaeda leiti kasvatajad kas spetsiaalse koolituse läbinute hulgast või Tallinna Kodumajandusinstituudist.
1961. aastal remonditi pool praeguse muusikakooli majast (Pikk tänav 8) ja 22. septembril avati lasteaed, mis oli mõeldud sajale lapsele, endise kahe asemel nelja rühmaga (sõimerühmad jäid endisesse majja). Töötajaid oli kahe maja peale kokku 27. 
Praegusse hoonesse (Pikk tänav 30), mis on ehitatud spetsiaalselt lasteaiaks, kolis tollane Kose Lastepäevakodu 1978. aastal. 
2008. aasta sügisel oli Kose Lasteaias kuus rühma, kus käis kokku 126 last vanuses 2–7. Kose Lasteaias oli 31 töötajat (15 õpetajat, 3 administratiivtöötajat ja 13 inimest tugipersonali).
2013. aastal avati Kose Kultuurikeskuse ruumides (Hariduse 2) kaks lisarühma.
Siili tänav (Tallinn)

Siili tänav on tänav Tallinnas Mustamäe linnaosas Siili asumis.
Siili tänav algab Sõpruse puiesteelt, suundub läbi asumi ja lõpeb Nõmme teega. Tänava pikkus on umbes 540 meetrit.
Aastatel 1935–1966 kandis Siili tänava nime tänav praeguses Sääse asumis. Paralleelselt asus samanimeline tänav ka tänase Haabersti linnaosa Mustjõe asumis. Alates 1958 kannab see Saarma tänava nime.
Tukumsi rajoon

Tukumsi rajoon oli 1. juulini 2009 1. järgu haldusüksus Lätis. 
Rajoonis oli 2 linna (Tukums ja Kandava), 2 piirkonda ja 16 valda.
Preiļi rajoon

Preiļi rajoon oli 1. juulini 2009 1. järgu haldusüksus Lätis. 
Rajoonis oli 2 linna (Preiļi ja Līvāni).
Algi tänav

Algi tänav on tänav Tallinnas Kristiine linnaosas Lillekülas ja Mustamäe linnaosas Sääse asumis. 
Algi tänav algab Räägu tänavalt (Lillekülas), ristub Algi põigu, Ronga tänava, Tildri tänava ja Linnu teega ning lõpeb Vaablase tänavaga Sääse asumis. Tänava pikkus on umbes 760 meetrit. 
Algi tänava ja Linnu tee vahelisele alale jääb Löwenruh' park. Pargiga külgneb huvikeskus Kullo (endine "Tallinna Pioneeride Palee"). 
Tänava nimi võeti kasutusele 1958. aastal. Nimi on pandud kurvitsaliste seltsi kuuluva linnu algi järgi ja kuulub piirkonna linnunimetuslike sarjanimede hulka.
Limbaži rajoon

Limbaži rajoon oli 1. juulini 2009 1. järgu haldusüksus Lätis. Hõlmas suurema osa muinasaegsest Metsapoole maakonnast.
Haldusreform.
2009. aasta haldusreformi käigus jaotati Limbaži rajoon järgmiste haldusüksuste vahel:
Benedictus II

Benedictus II oli paavst 684–685. Ta oli 81. paavst.
Benedictus sündis Roomas. Ta oli Johannese poeg. Savelli suguvõsa traditsiooni järgi kuulus ta sellesse suguvõsasse. 
Ta asus nooruses kiriku teenistusse ja õppis paavstlikus kirikukoori koolis.
Benedictus sai Agatho ajal Lateraani palee preestriks (kardinalpreester).
Paavstiks saamine.
Benedictus II pühitseti paavstiks 26. juunil 684, kui Bütsantsi keiser Konstantinos IV oli teda tunnustanud.
Ta valiti paavstiks arvatavasti juulis 683.
Monoteletismi taunimine.
Benedictus II kohustas usklikke järgima monoteletismi tauninud Konstantinoopoli III kirikukogu otsuseid.
Ta nõudis monoteletistlikest vaadetest loobumist Antiookia tagandatud patriarhilt Makarios I-lt, kes ootas Roomas tulutult endise ametikoha tagasisaamist.
Suhted keisriga.
Bütsantsi keiser Konstantinus IV saatis paavstile oma poegade Justinianose (hilisem keiser) ja Herakleiose lokid. Paavst adopteeris sümboolselt mõlemad printsid.
Suhted Hispaania piiskoppidega.
Enne kinnitamist paavstiks instrueeris Benedictus notar Petrust, kes pidi siirduma Hispaaniasse koos III Konstantinoopoli oikumeenilise kirikukogu otsustega, et neid tutvustada sealsetele vaimulikele. Ta saatis läkitused ka läänegootide kuningale Erwigile, krahv Simpliciusele ja Toledo peapiiskopile.
Toledo peapiiskop Julianus saatis paavstile oma usutunnistuse, kuid kuuldes, et paavst oli seda kritiseerinud, saatis talle teravasõnalise vastuse.
Suhted Inglismaa piiskoppidega.
Enne kinnitamist paavstiks nõudis Benedictus Wilfridi ennistamist tagasi Yorki piiskopi ametisse, kes oli aastal 678 sellest ametist tagandatud.
Paavsti valimise reguleerimine.
Benedictus II palvel tunnustas Bütsantsi keiser Konstantinos IV paavsti valimise reguleerimist, mille järgi kinnitati valimistulemus edaspidi Bütsantsi eksarhi poolt. Seni kinnitas paavsti valimist keiser.
Vaeste eest hoolitsemine.
Benedictus II hoolitses vaeste eest, keda ta lubas 685. aasta ülestõusmispühade ajal viibida vaimulike hulgas missal.
Ordinatsioonid.
Benedictus II ordineeris 12 piiskoppi.
Benedictus II kultuuriloos.
Benedictus II ajal tehti taastamistöid Rooma Peetri kirikus ja San Lorenzo in Lucina kirikus.
Tema ajal dekoreeriti Rooma San Valentino ja Santa Maria ad Martirio kirikud.
Surm.
Benedictus II haigestus ülestõusmispühal 26. märtsil 685, suri 8. mail 685 Roomas ja maeti Rooma Peetri kirikusse.
Surres pärandas ta vaimulikele, kloostritele ja ilmiksakristaanidele 30 naela kulda.
Teda austatakse katoliku kirikus pühakuna. Tema mälestuspäev on 8. mai.
Hinnang.
"Liber Pontificalis" kirjeldab Benedictus II malbust ja suuremeelsust.
Tildri tänav

Tildri tänav on tänav Tallinnas Lilleküla (Kristiine linnaosa) ja Sääse (Mustamäe linnaosa) asumi piiril.
Tildri tänav algab Sõpruse puiesteelt ning ristub Nirgi tänavaga, Tildri põiguga (vasakult), Mooni tänavaga, Kiili tänavaga (vasakult), Algi ja Kuklase tänavaga (vasakult). Tänav lõpeb Mustamäe teel. Tänava pikkus on umbes 940 meetrit. Tänavat hakati hoonestama vana Sääse tänava osana.
Aastal 2006 rajati Tildri tänava äärsele haljasalale (Mustamäe tee endise trollidepoo vastas üle tee) koerte jalutusväljak.
Tänav nimetati 1958 punajalg-tildri järgi ja kuulub piirkonna linnunimetuslike sarjanimede hulka.
NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi Riikliku Julgeoleku Peavalitsus

NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi Riikliku Julgeoleku Peavalitsus (NSVL SaRK (NKVD) Riikliku Julgeoleku Peavalitsus, vene keeles Glavnoe upravlenie gosudarstvennoi bezopasnosti – GUGB) oli aastail 1934–1941 NSV Liidu riikliku julgeolekut tagav siseriikliku ja välisluurega tegelenud asutus. 
NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi Ühendatud Riikliku Poliitvalitsuse (OGPU) baasil loodud Riikliku Julgeoleku Peavalitsus eksisteeris 1934. aasta 10. juulist kuni 1941. aasta 3. veebruarini ja 1941. aasta 20. juulist kuni 1943. aasta 14. aprillini.
3. veebruaril 1941 kujundati asutus ümber Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadiks (NKGB) ja muutus sellega iseseisvaks rahvakomissariaadiks.
Põhilised allasutused riikliku julgeoleku tagamisel 1934:
NSV Liidu SARKi RJPV organisatsioon.
RJPV struktuur 1. jaanuaril 1935.
28. novembril 1936 likvideeriti NSV Liidu SARKi "RJPV" Majandusosakond, mis taasloodi 29. septembril 1938 juba NSVL "SARKi" Majanduse Peavalitsusena.
25. detsembril 1936 nimetati RJPV nn operatiivteenistused ümber numbrilisteks osakondadeks.
RJ Peavalitsuse struktuur, detsember 1936 – juuni 1938.
Riikliku Julgeoleku Peavalitsuse – ülem Jakov Agranov ("Яков Саулович Агранов"), 29. detsember 1936 – 15. aprill 1937; Mihhail Frinovski 
1937. aastal moodustas NSV Liidu siseasjade rahvakomissar Nikolai Ježov (1895–1940) asutuse 9 osakonna asemele 12.
1938. aasta 19. juunil nimetati OTO SARK-i käskkirjaga № 00378 2. Spetsosakonnaks "“2-й спец. отдел”". Ülemad: Алехин М.С. (kt) 9. juuni –13. september 1938, Лапшин Е.П. 15. september – 29. september 1938.
28. märtsil 1938 võeti ÜK(b)P KK Poliitbüroo poolt määrus SARKi reorganiseerise ja RJRK likvideerimise kohta. 1938. aasta aprillist kuni 1938. aasta juuni kui toimus NSVL SARK-i 1., 2. ja 3. Valitsuse moodustamine ja komplekteerimine, tegutsesid paralleelselt ka vanad RJRK osakonnad.
"Управление государственной безопасности"
Riikliku Julgeoleku Valitsus, juuni 1938 – september 1938.
NSV Liidu SARKi käskkirjaga № 00362, moodustati 9. juunist 1938 uued NSVL SARKi operatiiv-tšekistlikud "valitsused":
Riikliku Julgeoleku Peavalitsus, september 1938 – 1941.
Riikliku Julgeoleku Peavalitsus – ülem Lavrenti Beria, Vsevolod Merkurov
Teenistus RJPV-s ja eriauastmed.
7. oktoobrist 1935 kuni 1943. aastani Riikliku Julgeoleku Peavalitsuses kasutusel olnud eriauastmed.
Münnich

Münnich (vene keeles "Миних"), varem ka Mönnich oli Oldenburgist Stedingerlandist pärit aadlisuguvõsa. Suguvõsa kustus 1910. aastal, krahviliin juba 1902. aastal.
Ajalugu.
Päritolu küsimus ja varasem ajalugu.
Varem arvati, et suguvõsa on algselt pärit Baierist. Väidetavalt põlvnesid nad Ramspaueri Mönchide suguvõsast ja asusid hiljem elama Oldenburgi, kus kandsid perekonnanime "Grypen". Nime Münnich said nad aadeldamisel aastatel 1688 ja 1697. Uuemad käsitlused aga seda versiooni ei toeta. Suguvõsaliin algab Oldenburgist pärit Hermann Mönnichiga (suri enne 1617), kes olid asunik Blankenburgi kloostri lähedal Neuen Wegis. Tema pojapojapojad Johann Dietrich (1638−1718) ja Anton Günther (1650−1721) tõusid vastavalt aastal 1697 ja 1688 Taani aadliseisusse.
25. veebruaril (8. märts) 1728. aastal sai Burchard Christoph von Münnich Venemaa krahvi tiitli ja 1741 Dresdenis ka riigikrahvi tiitli.
Münnichid rüütelkonna matriklis.
Suguvõsa immatrikuleeriti Eestimaa (Nr. 253) ja Liivimaa rüütelkonda (Nr. 127).
Maria de Jesus

Maria de Jesus (sünninimi Maria dos Santos; 10. september 1893 Ourém – 2. jaanuar 2009) oli Portugali ülipikaealine. Alates 26. novembrist 2008 kuni surmani maailma vanim elusolev inimene, kelle vanus oli dokumentaalselt tõestatud. Teda loetakse ka kõigi aegade vanimaks portugallaseks ja viimaseks elus olnud inimeseks, kes oli sündinud 1893. aastal.
Jesus abiellus 1919. aastal ning jäi leseks 1951. aastal. Tal sündis viis last, kellest kolm on veel elus, samuti 11 lapselast, 16 lapselapselast ja 6 lapselapselapselast. Ta tervis on olnud väga hea ning ta on alati teinud maatööd ning elanud maal. Ka vanimaks inimeseks saamise ajal elas ta oma kodus. Kuigi ta suutis inimestele vastata, ei tundnud ta enam ära oma peret ning ka ta nägemine ja kuulmine olid väga nõrgad. Siiski suutis ta kõndida. Ta ei saanud peaaegu mingit haridust ega osanud ka lugeda.
Lamblioos

Lamblioos ehk lambliaas ehk giardiaas (rahvapäraselt maksalutikad; ladina keeles "lambliosis", "giardiasis") on sooleinfektsioon, mida põhjustab viburloom "Giardia lamblia".
Haigus võib kulgeda sümptomiteta või põhjustada kõhulahtisust, kõhu tursumist, valusid ülakõhus ja kõhnumist.
Haiguse teke.
Nakatutakse mustuse ja saastunud toiduainete kaudu lambliatsüstide sissesöömisel, mõnikord ka joogiveega.
Giardia

Giardia on perekond protiste, mille liigid on loomade seedeelundite parasiidid. 
Nad levivad ühelt loomalt teisele kas otsese kontakti kaudu nakatunud looma või inimesega või vee kaudu, sattudes sinna väljaheitega. Inimesed võivad nakatuda ka reostatud vees ujumisel.
Vladislav Surkov

Vladislav Jurjevitš Surkov (sünninimega Aslambek Andarbekovitš Dudajev, tõenäoline pseudonüüm Natan Dubovitski; sündinud 21. septembril 1962 või 1964 Solntsevos) on Venemaa poliitikategelane ja ärimees, keda peetakse juhtivaks Kremli ideoloogiks ja poliittehnoloogiks.
2000. aastast on ta Venemaa Föderatsiooni 1. klassi tõeline riiginõunik.
Presidendi administratsiooni asus ta tööle 1999. aastal, mil ametist oli lahkumas Boriss Jeltsin. Aastatel 2004–2008 oli Surkov president Vladimir Putini administratsiooni ülema asetäitja ja presidendi abi. 2008. aasta maist detsembrini 2011 oli Surkov Venemaa presidendi administratsiooni ülema esimene asetäitja. 2011–2013 oli ta Venemaa asepeaminister.
Surkov oli 2013–2020 Venemaa presidendi nõunik Abhaasia, Lõuna-Osseetia ja Ukraina teemadel. Ta eemaldati ametikohalt presidendi käsul 2020. aasta veebruaris. 2022. aasta aprillis Venemaa Ukrainasse sissetungi ajal oli Surkov väidetavalt koduarestis süüdistatuna Donbassi regioonile mõeldud raha omastamises.
Surkovi peetakse Kremli üheks peaideoloogidest ja talle omistatakse olulist rolli Vladimir Putini valimisvõidus 2004. aastal ning Ühtse Venemaa (2003) ja Õiglase Venemaa (2006) rajamises. 1999. aastal tegeles ta valimisliidu Ühtsus ("Единство") kokkupanemisega.
Kirjanduslik tegevus.
Ehkki Kremli ametlikud kanalid on seda eitanud, arvatakse üldiselt, et Vladislav Surkovile kuuluvad teosed, mis on ilmunud Natan Dubovitski pseudonüümi all. Eesti keeles ilmus 2014. aastal ajakirjas Vikerkaar Dubovitski proosapala "Ilma taevata" (tlk Kajar Pruul), mida on peetud Venemaa uue "mittelineaarse" strateegia võtmetekstiks.
Isiklikku.
Surkovi ema Zinaida Surkova on venelanna ja isa Andarbek Dudajev tšetšeen. Isa jättis pere maha 1969. aastal. Surkovi (endise?) naise õde on abielus Anatoli Tšubaisiga.
UNISEX

"UNISEX" on ansambli The Sun kuues album. Plaat anti välja 28. novembril 2008 ning sellel on 12 lugu.
Giardia lamblia

Giardia lamblia (sünonüümid "Giardia intestinalis" ja "Giardia duodenalis") on lamblioosi tekitav parasiit. 
Tuntud ka kui persistentse kõhulahtisuse tekitaja. See parasiit on kõrgelt patogeenne ja levib fekaal-oraalsel teel.
Tuuba

Tuuba (itaalia keeles "tuba") on vaskpillirühma suurim ja madalaim pill. Heli tekib õhu liikumisel läbi huulte, mille tagajärjel hakkavad huuled vibreerima. Tekkinud vibratsioon suunatakse kausshuulikusse. Tekkinud vibratsioone võimendab pillitoru.
Sümfooniaorkestris kasutatakse tuubat enamasti bassi- ja saatepillina, kuid mõnikord annavad heliloojad talle ka värvikaid meloodialõike. Harva juhusena on tuubale kirjutatud ka solookontserte. Neist vaieldamatult kõige tuntum on Ralph Vaughan Williamsi tuubakontsert f-moll.
Ajalugu.
Tuuba varasemad eelkäijaid, sirged, laia kõlalehtriga signaaltorud, olid kasutusel juba antiikajal. Ilmselt oli selle riistapuu hääl niivõrd sisendava kõlaga, et ta nimi ja tähendus mingi teate või signaali andjana-toojana kandus edasi keskaega. "Tuba mirum" (ladina keeles 'viimsepäevapasun') pidi inglite käes kõlama sel päeval, kui maailm lõpeb.
19. sajandi algul, mil toimus suur areng vaskpillide ehituses, paigaldati ka tuubale helikõrguste mugavamaks muutmiseks ventiilid. Tuubal on neid kolm kuni kuus.
Orkestri basstuuba (orkestrituuba) patenteeris Johann Gottfried Moritz 1835. aastal ja Hector Berlioz palus kirjastajal asendada "Fantastilise sümfoonia" partituuris (1830) ofikleidid tuubadega. Esimesed tuubad tõrjusid välja serpenti, bassmetsasarve ja ofikleidi.
19. sajandi keskel valmistas tšehhi pillimeister Václav Cerveny pöördventiiliga tuubasid, mida kasutati Austrias ja Saksamaal. Teistes maades eelistasid pillimehed pumpventiiliga tuubasid.
Harilikult on sümfooniaorkestris üksainus tuuba, kus ta täidab bassi- ja rütmipilli rolli, andes põhja vaskpillirühmale. See on ka põhiline basspill puhkpilliorkestrites.
Tänapäeval valmistatakse tuubasid neljas põhihäälestuses. Nendeks on F, C, Es ja B. F- ja C-pillid on põhiliselt kasutuses sümfooniaorkestris, Es ja B aga puhkpilliorkestris.
Tuubad valmistatakse messingist ehk valgevasest. Üldiselt on pillid kuldse või hõbedase värvusega.
Tuuba on mittetransponeeriv pill, mis tähendab, et noodipilt ja tegelik kõla langevad kokku. Tuuba noodid kirjutatakse bassivõtmes. Tuuba heliulatus sõltub mängija meisterlikkusest; professionaalse mängija heliulatus on umbes 5 oktavit.
Ärisaladus

Ärisaladus on teave ettevõtja äritegevuse kohta, mille avaldamine teistele isikutele võib kahjustada selle ettevõtja huve. Ärisaladuseks on näiteks ettevõtja oskusteavet puudutav tehniline ja finantsteave, sealhulgas teave rahavoogude, pangakontol toimunud rahaliikumiste, kulude hindamise metoodika, tootmissaladuste ja -protsesside, tarneallikate, ostu-müügi mahtude, turuosade, klientide ja edasimüüjate, turundusplaanide, kulu- ja hinnastruktuuride ning müügistrateegia kohta.
Konkurentsiseadus § 63, lg. 1
Ärisaladuse hulka kuuluva teabe määratleb üldiselt ettevõtja ise, olles vajadusel kohustatud oma seisukohti põhjendama. Ettevõtte kohta käivat muud teavet ei loeta ärisaladuseks.
Vaablase tänav

Vaablase tänav on tänav Tallinnas Mustamäe linnaosas Sääse asumis.
Vaablase tänav algab Nirgi tänavast, ristub Kiili, Parmu ja Algi tänava ning Tildri põiguga. Lõpeb Tildri tänavaga. Tänava pikkus on umbes 650 meetrit.
Tänava nimi võeti kasutusele 1958. aastal. Tegemist on putukateemalise sarja nimega.
Tildri põik

Tildri põik on tänav Tallinnas Mustamäe linnaosas Sääse asumis.
Tildri põik jääb Tildri ja Vaablase tänava vahele. Pikkus on umbes 100 meetrit. Tänavat hakati hoonestama vana Sääse tänava osana.
Tänava nimi võeti kasutusele 1958. aastal. Nime on see saanud Tildri tänavalt.
Sipelga tänav (Tallinn)

Sipelga tänav on tänav Tallinnas Mustamäe linnaosas Sääse asumis.
Ajalooliselt asus asumis samanimeline tänav juba 1935. aastast. See tänav kandis varem nime "Siili tänav", ent 1970. aastatel hakati Siili tänavaks nimetama tänavat, mis jääb nüüdse Siili asumi aladele. Sealset ala hakati hoonestama ja maad elamuehituseks rentima 1930. aastate teisel poolel.
Sipelga tänav algab Sõpruse puiesteelt ja lõpeb Kuklase tänaval. Tegemist on putukateemalise sarja nimega.
Ehitised Sipelga tänaval.
Sipelga tänava alguses aadressil A. H. Tammsaare tee 76 asub AS Eesti Statoili Tallinna Mustamäe teenindusjaam.
Kuklase tänav

Kuklase tänav on tänav Tallinnas Mustamäe linnaosas Sääse asumis.
Kuklase tänav kulgeb Vaablase tänavast A. H. Tammsaare teeni.
Tänava nimi võeti kasutusele 2008. aastal. Tegemist on putukateemalise sarja nimega.
Kiili tänav

Kiili tänav on tänav Tallinnas Mustamäe linnaosas Sääse asumis. See on asumisse jääva endise Mooni tänava lõpp.
Kiili tänav jääb Tildri tänava ja A. H. Tammsaare tee vahele, ristub Vaablase tänavaga. 
Tänavalõik eraldati Mooni tänavast eraldi tänavaks (2008. aastal), kuna Mooni tänava liiklusele läbitavus katkes Kristiine ja Mustamäe linnaosa piiril, st tänav ei moodustanud algusest lõpuni ühtset tervikut. Ajalooliselt on Sääse asumis juba 1930. aastatel olnud Kiili tänav, mis jäi omal ajal välja ehitamata ja kaotati planeeringu muudatuse tõttu Eesti NSV Tallinna Linna RSN Täitevkomitee 27. juuni 1984 otsusega. Kiili tänav kandis aga enne Mooni tänava nime saamist Sääse tänava nime. Ala hakati hoonestama 1930. aastate teisel poolel, mil sealset maad hakati elamuehituseks rentima.
Tänav on saanud nime kiililiste seltsi kuuluva putuka järgi. Tegemist on putukateemalise sarja nimega.
Parmu tänav

Parmu tänav on tänav Tallinnas Mustamäe linnaosas Sääse asumis.
Parmu tänav algab Vaablase tänavast, suundub Tallinna 32. Keskkooli poole ja lõpeb kvartalisisese tänavaga. Kool on piiranud oma territooriumi aiaga ja muutnud tänava tupiktänavaks. Ajalooliselt oli see endise Rabaküla idapiiriks.
Tänava nimi võeti kasutusele 1935. aastal ja see tähendab kärbseliste sugukonda kuuluvat putukat (parmlased). Tegemist on putukateemalise sarja nimega.
Nirgi tänav (Tallinn)

Nirgi tänav on tänav Tallinnas Kristiine linnaosas Lilleküla asumis.
Nirgi tänav algab Linnu teelt ja lõpeb Mingi tänaval. Selle ulatusega tänav aastast 2017. Varem kuulus tänava koosseisu ka teelõik Sääse asumis Tildri ja Vaablase tänava vahel.
Nimi võeti kasutusele 1949, aastatel 1930–1949 kandis tänav "Metsa tänava" nime. Kuni 1958 oli ka tänase Haabersti linnaosa Mustjõe asumis samanimeline tänav, mis nimetati ümber Saarma põiguks. 
Tänava nimi tuleb kärplaste sugukonda kuuluvalt väikselt kiskjalt nirgilt ("Mustela nivalis").
Eesti Televisiooni saates "Pealtnägija" (26. märtsil 2008) kajastati teemat, kus selgus, et Nirgi ja Vuti tänava 25 maja elanikest kannatab või kannatas 16 inimest erineva vähi vormi all. Elanikud ise kahtlustasid vähitekitajana majade kohal kõrguvat kõrgepingeliini (Vuti tänava eramute kõrvale rajati 1959 110-kilovoldine kõrgepingeliin). Skeptikud tõdesid: "Kui Vuti tänaval ongi keskmisest rohkem vähki põdevaid inimesi, siis on veel suur hulk muid võimalikke selgitusi, miks sellel ajal sellisel hulgal sellise soodumusega inimesi sellisesse kohta on sattunud."
Lioni laht

Lioni laht (prantsuse keeles "Golfe du Lion") on osa Vahemerest. Laht asub Vahemere loodeosas ning piirneb kirdes Provence'i ja Languedoc-Roussilloniga ning edelas Katalooniaga. Lahte suubub Rhône. Lahel puhub tihti mistraal. Lahe rannikul on suured sadamalinnad Marseille ja Toulon.
Konrad von Jungingen

Konrad von Jungingen (umbes 1355 Jungingen – 30. märts 1407 Marienburg) oli Saksa ordu kõrgmeister aastatel 1393–1407.
Konrad ja tema noorem vend Ulrich saabusid Preisimaale tõenäoliselt 1380. aasta paiku. 1387. aastal on Konradit märgitud Osterode linnusekomtuurina ja 1390. aastal sai ta ordu majandusülemaks ("Tressler"). 30. novembril 1393 valis ordukapiitel ta uueks kõrgmeistriks.
1398. aastal vallutas Saksa ordu Jungingeni juhtimisel Ojamaa, mis oli saanud vitaalivendade peamiseks tugipunktiks, ordu kätte jäi saar kuni 1408. aastani, mil Taani selle tagasi ostis. Jungingeni ajal oli ordu oma võimsuse tipul, ta valitses nii kogu Preisimaa kui ka 1398. aastal Leedu suurvürstilt Vytautaselt lepinguga saadud Žemaitija (Samogiitia) üle. Konrad von Jungingen suutis osava diplomaadina hoida rahu ka Krevo uniooni liitunud Poola ja Leeduga.
Eesti ajaloos on Jungingen tuntud eelkõige Jungingeni armukirja andjana. 1397. aastal andis ta kõrgmeistri ametliku ülemvõimu alla kuulunud Harju-Viru rüütelkonnale rea privileege, millest kõige olulisem oli lääni pärimisõiguse laiendamine kuni viienda põlveni nii mees- kui ka naisliinis.
Kui Jungingen Marienburgis suri, valis ordukapiitel uueks kõrgmeistriks tema venna Ulrichi. Konrad on maetud Marienburgi (Malborki).
Ulrich von Jungingen

Ulrich von Jungingen (umbes 1360 Jungingen – 15. juuli 1410 Tannenberg) oli Saksa ordu kõrgmeister aastatel 1407–1410.
Ulrich saabus koos oma vanema venna Konradiga Preisimaale tõenäoliselt 1380. aasta paiku. 1383. aastal on teda seal mainitud kalameistrina ("Fischmeister"). 1391 sai temast kõrgmeister Konrad von Wallenrode kumpan, kui aga tema vend 1393. aastal kõrgmeistriks valiti, siis kuulus ta tema kaaskonda ning sai 1396. aastal Balga komtuuriks. Alates 1398. aastast tegutses ta ka ordudiplomaadina, ajades asju nii Taani, Poola kui ka Leeduga. 1404. aastal sai ta ordumarssaliks ning ka Königsbergi komtuuriks, kuuludes seega ordu kõrgeimasse juhtkonda. Marssalina surus ta maha mässe Žemaitijas, mis alates 1398. aastast ordule kuulus.
1407. aastal suri ootamatult tema vend ja ordul oli vaja kiiresti valida uut kõrgmeistrit, sest pinged Poolaga kasvasid kiiresti ja oli oodata sõda. Nii suruski Jungingen läbi oma kandidatuuri, ehkki mitmed käsknikud pidasid teda ametisse mittesobivaks. Tal ei õnnestunud hankida ka ordu Saksa ja Liivi harude tuge, mis peagi kibedalt kätte maksis. Tema ametiajal muutusid mässud Žemaitijas üha intensiivsemateks ning kõrgmeister asus aktiivselt sõjaks valmistuma. 1408. aastal müüs ta Taanile tagasi Ojamaa, mille ta vend oli 1398. aastal vitaalivendadelt vallutanud. Samal ajal pingestusid suhted Poola ja Leeduga üha enam ning 1410. aastal puhkes Žemaitijas üleüldine ülestõus. Leedu suurvürst Vytautas kuulutas end sealsete elanike kaitsjaks ja temaga liitus ka tema Poola kuningaks saanud onupoeg Jogaila (Władysław II). Sama aasta suvel puhkeski ordu ja Poola-Leedu vahel sõjaline konflikt, ehkki Ulrich von Jungingen oli seda püüdnud veel iga hinna eest ära hoida. 
15. juulil toimus Grünwaldi lahing, kus Jungingen hukkus ja orduväed lüüa said. Poola-Leedu väed vallutasid seejärel suure osa Preisimaast ja asusid piirama ka ordu keskust Marienburgi, kuhu Ulrich jõuti siiski maha matta. Tannanbergi lahingu järgset aega loetakse Saksa ordu allakäigu ajaks, ehkki Jungingeni surmale järgnenud esimestel aastatel suutis ordu Poola-Leedu Preisimaalt siiski välja tõrjuda ja isegi Žemaitija tagasi vallutada.
Klassikalised lood

"Klassikalised lood" on kirjastuse Eesti Raamat taskuformaadis ilukirjanduslik raamatusari, mis ilmus esialgu aastatel 1970–1992. 
Silvi Liiva kujundatud sarja iseloomulikuks tunnuseks on valged kaaned musta teksti ja kuldse "templiga", kus sees ladinakeelne tsitaat Nicolaus Cusanuselt: "Ex omnibus partibus relucet totum" ('iga osa peegeldab tervikut'). 
2000. aastal taaselustas kirjastus sarja ning see ilmub siiani. Uue sarja kujundus on inspireeritud vanast ning selle autor on Rudolf Pangsepp.
Aastatel 1970–1992 ilmusid järgmised 33 raamatut:
Aastatel 2000–2013 ilmusid järgmised raamatud:
Klassikalised lood (raamatusari)

"Klassikalised lood" on kirjastuse Sinisukk raamatusari lastele.
Esimesed kuus raamatut ilmusid 2000. aastal. Kõvas köites ja suure formaadiga raamatutes on rohkesti illustratsioone (autor prantsuse kunstnik Pierre Couronne) ja adapteeritud (tugevasti kärbitud) tekst. Raamatud on eesti keelde tõlkinud Anne Tamberg.
Järgmised kuus raamatut ilmusid 2012. aastal pehmes köites ja nende tekst on trükitud trükitähtedega. Tõlkinud Kristiina Orm.
Silver Kübar

Silver Kübar (sündinud 16. novembril 1980) on kahekordne Eesti meister külgvankritega motokrossis. 
Ta lõpetas 1999. aastal Kose Keskkooli.
Karl Rimm

Karl Rimm (vene keeles "Карл Мартынович Римм"; 1. detsember 1891 Vana-Antsla vald, Võru maakond, Liivimaa kubermang – 22. august 1938 Kommunarka, Moskva oblast, NSV Liit) oli eestlasest Nõukogude Liidu sõjaväelane. Ta kasutas pseudonüüme Zelman Klaas ("Клаас Зельман") ja Paul.
Elulugu.
Karl Rimm õppis Tartu Õpetajate Seminaris ja õpetajate instituudis ühe aasta, kust ta 1916. aastal Vene keisririigi sõjaväkke mobiliseeriti.
Esimese maailmasõja lõpuks oli Rimm, pärast sõjakooli lõpetamist Venemaa Keisririigi Keiserliku armee alamporutšik, VK(b)P liikmeks astus K. Rimm 1918. aastal.
Tegevus revolutsioonikeerises 1917–1918.
1918. aastal oli Karl Rimm Eesti Töörahva Kommuuni Võrumaa Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee liige, põllumajandusosakonna juhataja ja Punakaardi organiseerija Võrumaal.
Osales lahingutes-Vene kodusõjas Tšehhoslovakkia korpuse vastu Jekaterinburgi piirkonnas ja Põhjarindel Arhangelski piirkonnas.
Eesti Vabadussõja ajal oli K. Rimm Narva all Nõukogude Venemaa Punaarmee vägede koosseisus sõjategevuses Eesti Vabariigi vastu ja Eesti Punaarmee poolt okupeeritud Võrus sõjakomissar ning seejärel Eesti diviisi operatiivosakonna ülema Aleksander Kuke asetäitjana.
Aastatel 1919–1921 oli Karl Rimm kuulipildujaroodu ülem ning osales Punaarmee eesti kütiväeosade koosseisus ukraina anarhisti Nestor Mahno vägede vastu Ukrainas;
Aastatel 1921–1924 õppis Karl Rimm Moskvas, Punaarmee M. Frunze nimelises sõjaväeakadeemias.
Karl Rimm oli 1924. aasta 1. detsembri riigipöördekatse ettevalmistuskomitees koos Jaan Anveltiga ning riigipöördekatse ajal üritas K. Rimmi juhitav grupp haarata Tallinna raudteejaama.
1924. aastal ? armee staabiülem, hiljem Punaarmee juhtivkoosseisu täienduskursuste ülem,
Tegevus nõukogude sõjaväeluures.
1925–1927 oli K. Rimm NSV Liidu Sõjaväeluurevalitsuse 3. osakonna (Informatsiooni ja statistikaosakond) sektori ülema asetäitja, 3. osakonna sektori juhataja
1927. aasta maist kuni oktoobrini oli K. Rimm 57. diviisi staabi operatiivosakonna ülem;
1930–1935 oli K. Rimm luuretööl Hiinas Shanghais, kus kasutas luuretöö kattevarjuks loomaarsti oskustega väikeärimees Klaas Zelmani identiteeti, kasutades Eesti Vabariigi alama passi: 1930 sõjaväeluure residentuuri residendi Richard Sorge asetäitjana Shanghais, Hiinas ja NSV Liidu sõjaväeluure resident Shanghais, Hiinas
1936–1937 NSV Liidu Tööliste ja Talupoegade Punaarmee Luurevalitsuse 2. osakonna ? (Hiina) jaoskonna ülem,
13. detsembril 1935 edutati Karl Rimm Tööliste ja Talupoegade Punaarmee polkovnikuks.
Vahistamine ja hukkamine.
Karl Rimm arreteeriti 11. detsember 1937 mõisteti NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegiumi otsusega 22. augustil 1938 süüdi "kontrrevolutsioonilises terroriorganisatsioonis osalemises" ja hukati 22. augustil 1938.
Karl Rimm rehabiliteeriti 1957. aastal postuumselt NSV Liidu võimude poolt.
Isiklikku.
Karl Rimmi abikaasa oli Ljubov Rimm (1894–1976 Viljandi) , sündinud Mutt,
Ronnie Radke

Ronald Joseph Radke (sündinud 15. detsembril 1983) oli Las Vegase "post-hardcore" bändi Escape the Fate laulja ja laulude kirjutaja kuni jaanuarini 2008. Ronnie mängis seal bändis ka klahvpille. Ta salvestas koos teiste bändi liikmetega EP "There's No Sympathy for the Dead" ja ühe albumis "Dying Is Your Latest Fashion", mõlemad anti valja aastal 2006. Vanemates lauludes, nagu "The Structure Falls", mängis ta klahvpille ja kitarri. Praegu on ta asutaja ja laulja bändis Falling In Reverse.
Kriminaalsüüdistused.
15. jaanuaril 2008 mõisteti Radke neljaks aastaks katseajale pärast süüdimõistmist katseaja rikkumises. Restitutsiooniks pidi maksma $92 000. Juunis 2008 arreteeriti ta väljaspool tema Las Vegase kodu, mis oli vastuolus tema katseajale. 12. detsembril 2010 vabanes ta vanglast
Makita

Makita Corporation on elektritööriistu tootev ettevõte, mis asutati 21. märtsil 1915 Jaapanis.
Makita o­n maailmas üks juhtivaid elektriliste ja akudega profitööriistade tootjaid. Firmal o­n 19 esindust Jaapanis ja 31 müügiesindust välismaal ning üle maailma 7 tehast, kus toodetakse kokku üle 350 tööriistamudeli. Praegu valmistatakse seal akutööriistu, mis võimsuselt hakkavad lähenema võrgutoitega seadmeile.
Ajalugu.
Algselt tegeles firma valgustusseadmete ja mootorite transformaatorite müügi ja remondiga. Oma esimest elektrihöövlit tutvustas Makita 1958. aastal.
Elevantlased

Elevantlased (ka "elevandid") on londiliste seltsi kuuluv sugukond.
Elevantide hulka ei kuulu mammutid, kes kuuluvad sugukonda "Mammutidae", ega sugukonda "Gomphotheriidae" kuuluvad perekonnad.
"Loomade elu" nimetab elevantideks kõiki londilisi, kuid see seisukoht pole üldtunnustatud. Üleüldse pole väljasurnud londiliste klassifikatsioon veel kindlaks muutunud.
Eristatakse elevandiperekondi "Primelephas", "Elephas", "Loxodonta", "Mammuthus", "Stegodon", "Stegodibelodon", "Stegolophonodon" ja "Stegotetrabelodon". Neist kõik peale kahe on välja surnud.
Tänapäeval elab kolm elevandiliiki. Suurim nendest ja suurim maismaaimetaja üldse on aafrika savannielevant ("Loxodonta africana"). Sellest ainult pisut väiksem on india elevant ("Elephas maximus"). Kolmandat, kõige väiksemate isenditega liiki – aafrika metsaelevanti ("Loxodonta cyclotis) –" peeti varem aafrika elevandi metsas elavaks alamliigiks, aga DNA analüüs näitas, et see on eraldi liik. 
Tänapäeva elevantide mass on kuni 7,5 tonni ja kasv kuni 3,5 meetrit. Kõige suurem elevant oli pliotseenis elanud 5 m kõrgune lõunaelevant . Loomadel on mitmeti talitlev lont, võhad ja väga hõreda karvkihiga nahk. Ainult mõnede mammutiliikide, nagu karvase mammuti, keha oli kaetud pika ja suhteliselt tiheda punakaspruuni karvastikuga.
Elevandid põlvnevad miotseenis ja pliotseenis elanud perekonnast "Primelephas", mille nimi tähendabki esimest elevanti. Need loomad olid tänapäevastest elevantidest väiksemad ja neil oli neli võhka, kummaski lõualuus kaks. Ülejäänud elevandiperekonnad tekkisid 4–6 miljonit aastat tagasi.
Arvatakse, et elevantide eellane oli pooleldi veeloom. Kõigil elevantidel on tunnuseid, mis on omased veeloomadele: hea ujumisoskus ja hõre karvkate. Elevant suudab oma lonti hingamistoruna kasutades ujuda kuni 6 tundi järjest ja 50 km kaugusele.
Tänapäevased elevandid.
Täiskasvanud emaelevandid elavad koos elevandikarjas, mille moodustavad harilikult neli kuni kaksteist emast ja lisaks veel noored elevandipojad , isaselevandid teevad oma igapäevaseid pikki toiduotsinguid ja toimetusi karjast eraldi.
Elevandipojad kaaluvad sündides 70–100 kilo.
Elevantide peamisteks tegevusteks looduses on jalutamine, söömine, joomine, puhastamine, suhtlemine ja lastekasvatus, perioodiliselt ka 'pulmakutsetele' vastamine ja paaritumine. 
Anatoomia ja füsioloogia.
Elevantide vereringe hulka liigitatakse ka lümfisüsteem (ingl "hemolymphatic system"). 
Isaselevandi sugutit loetakse maailma suurimate vaskuloosset tüüpi sugutite hulka: see võib kaaluda 25 kilogrammi ja vererõhu survel võib ulatuda pikkuses kuni 2 m.
Tänapäeva elevantidel on tüümus püramiidjas ja kahesagaraline.
Elevantidel puuduvad pleuraõõs ja sapipõis. 
Täiskasvanud elevandi süda kaalub 20–30 kilo. 
Elevandid loomaaias.
Tallinna Loomaaias elab kolm elevanti: kaks emast Draay ja Fien ning isane Karl. 
Kõik nad on üle 20 aasta vanad, sündinud vabas looduses ja jõudnud Tallinna Loomaaeda 1980. aastate teisel poolel.
Sänna – Suure-Ruuga lahing

Sänna – Suure-Ruuga lahing toimus 20. märtsist kuni 23. märtsini 1919 Võrumaal. Eesti väed sundisid taganema Nõukogude Venemaa väed. Lahingutes langes Võru kooliõpilasi ja vabatahtlikke ning eestlased kaotasid ka oma juhi, kapten Friedrich Vreemanni. 
Lahingu käik.
21. märtsil jõudis Tartust Võru raudteejaama II diviisi komandandirood 25-aastase F. Vreemanni juhtimisel. Vreemann oli pea katkematult viimasel viiel aastal sõdades osalenud. Tema juhitud üksus koosnes peamiselt tavalistest Võru vabatahtlikest ja kooliõpilastest, kellele ta oli veel alles aasta tagasi võimlemistunde andnud. Väliselt oli üksus kirju, kes kandis gümnaasiumisinelit, papaahat, vene sinelit või saksa kiivrit, kuid relvastus oli hea. Kokku oli neil 8 kuulipildujat, neist 5 Madseni kuulipildujat ja 3 Lewise kuulipildujat.
Kohe pärast Võrru saabumist hakati liikuma rinde poole, mille mürin kostis välja raudteejaamani. Öömaja saadi Nursi metsavahimajas ja hommikuhämaruses jätkati retke Sänna suunas. Sinna jõudnult langesid poisid ägeda kuulipilduja tule alla ning taganesid metsa. Haavata olid saanud leitnant Mürk, roodukirjutaja ja veel mitmed teised. Hargneti ahelikku ja rünnati uuesti ning pärast lõunat taganes vaenlane Sännast. Seejärel võttis Vreemanni rood suuna itta – Rõuge poole. Järgmisel hommikul tungiti videvikus mõisasse, kust vaenlane vastupanuta taganes, hämaruse tõttu aga vaenlase jäljed kaotati. Vasakult ja kaugelt eest kostis lakkamatu lahingumüra. Järgmisel päeval mindi ahelikus Suurõ-Ruuga küla suunas, kui äkki kostis paremalt, metsaservalt, venekeelne: "Rood kogupauk!". Kapten Vreemann langes hääletult, läbipuurituna kolmest kuulist. Poisid heitsid pikali ja algas terve päeva kestnud lahing, alles vastu õhtut sunniti vaenlased külast lahkuma. 
Rood oli kaotanud kõik ohvitserid ja ühe veebli. Koolipoisid viidi samal päeval tagasi Võrru. Uusi võitlejaid oodates valmistuti juhi matusteks. Kapten Vreemanni põrm viidi pärast kiriklikku matuseteenistust oma koduküla Pindi kalmistule. Veel poolel teel kihutas matuselistele järele käskjalg, kes teatas, et kohe tuleb minna vaenlasele vastu Vastseliina alla. Kapten Vreemanni matsid kodurahvas Nõnovalt ja veel mõned lähemad sõjakaaslased.
Annelii Traks

Annelii Traks (sündinud 29. aprillil 1961 Weimaris) on eesti koorijuht ja muusikaõpetaja.
Haridus.
Ta on lõpetanud Heino Elleri nimelise Muusikakooli 1982. ja Tallinna Riikliku Konservatooriumi 1987. aastal. 
Töö.
Töötab Tartu Poistekoori dirigendina alates 1992. aastast, juhatades aldi- ja sopranihääli. 
Traks on olnud Tartu Karlova Gümnaasiumi direktori asetäitja muusika alal alates 1996. aastast ja on praegu samas Koorikooli juhataja. 
Õpetab Karlova gümnaasiumis ka solfedžot. On olnud üld- ja kohalike laulupidude üldjuht ja dirigent.
Ain Mäeots

Ain Mäeots (sündinud 25. detsembril 1971 Võrus) on eesti näitleja, teatrilavastaja ja filmirežissöör. 
Ta on lõpetanud 1990. aastal Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkooli ja 1994. aastal Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli (16. lend). 
Pärast seda on ta töötanud Vanemuise teatris.
Richard Vennikas

Richard Vennikas (vene keeles "Ричард Тынувич Венникас"; 7. märts 1897 Tallinn – 14. mai 1949 Tallinn) oli eestlasest Nõukogude Liidu sõjaväelane, luuraja ja Eesti NSV tööstustegelane. Ta kasutas pseudonüümi Ivan Bergman ("Иван Иванович Бергман").
VSDTP liige 1917. aastast. 1918. aastal Eesti Punakaardi organiseerija Tallinnas, 24. veebruaril 1918 läks Vennikas Balti laevastiku evakueerimise käigus läbi kodusõjas oleva Soome ja Helsingi Nõukogude Venemaale. Eesti Vabadussõja ajal 1918–1920 illegaalsel parteitööl Tallinnas. 
Alates 1920. aastast Nõukogude Venemaa Petrogradi sõjaväeringkonna Staabi Luureosakonna Eesti sektori ülem, samal ajal Tšekaa Välisosakonna ("(ИНО) ВЧК") erivolinik. 1920. aastast 7. armee Luureosakonna ülema asetäitja; Petrogradi sõjaväeringkonna Luureosakonna ülema asetäitja; Kroonlinna mässu mahasurumise osavõtja. 1921. aastast Luurevalitsuse resident Soomes. 1922. aastast Petrogradi sõjaväeringkonna Luurevalitsuse ülem. Kuni 1924. aastani OGPU esindaja Kesk-Aasias. 
Kuni 1929. aastani nõukogude Kaubalaevastikus. Kuni 1931. aastani Glavzoloto ("Главзолото") inspektsiooni ülem. Kuni 1932. aastani "Inturist"i juhatuse liige. Alates 1945. aastast Tallinna Tselluloosi- ja Paberikombinaadi direktor.
Vjatšeslav Menžinski

Vjatšeslav Menžinski (vene keeles Вячеслав Рудольфович Менжинский, poolapäraselt "Wiaczesław Mienżynski"; 31. august 1874 Peterburi Venemaa keisririik – 10. mai 1934 Moskva) oli nõukogude poliitik ning Nõukogude julgeolekuorganite – Tšekaa, GPU juhtivtöötaja ja NSV Liidu OGPU juht aastatel 1926–1934.
Elulugu.
Vjatšeslav Menžinski oli pärit venestunud poola aadliperekonnast. Lõpetas Peterburi Ülikooli õigusteaduskonna ja töötas Vene Keisririigi advokatuuris. 
Vjatšeslav Menžinski oli VSDTP liige alates 1902. aastast, osales 1905. aasta revolutsioonilises tegevuses ning seejärel viibis aastail 1907–1917 emigratsioonis. Saabus tagasi Venemaale 1917. aasta kevadel, Oktoobrirevolutsiooni ajal Petrogradi Sõja-Revolutsioonikomitee liige. 
Nõukogude Venemaa algusaastail oli Menžinski Vene SFNV Rahanduse Rahvakomissariaadi rahvakomissari asetäitja.
Tegevus Nõukogude julgeolekuasutustes.
1917. aasta 8. detsembrist oli Vjatšeslav Menžinski Tšekaa Kolleegiumi liige ja jaanuarist märtsini 1918 ühtlasi ka Rahanduse Rahvakomissariaadi rahvakomissar. 
1918. aastal oli Menžinski Vene SFNV peakonsul Berliinis, pärast seda Vene SFNV Välisasjade Rahvakomissariaadi kolleegiumi liige. 
1919. aastast oli Vjatšeslav Menžinski Ülevenemaalises Erakorralises Komisjonis:
Aastatel 1927–1934 oli Vjatšeslav Menžinski ÜK(b)P KK liige.
Vjatšeslav Menžinski suri haiguse tagajärjel 1934. aastal.
1984 (ansambel)

1984 on Poola rokkansambel. 
Ansambel asutati jaanuaris 1985 Rzeszówis.
Algkoosseisus olid Piotr Liszcz (Mizerny), Wojciech Trześniowski, Krzysztof Bara (Bufet) ja Leszek Cielak. Hiljem kujunes välja koosseis:
Isaac Newton Van Nuys

Isaac Newton Van Nuys (20. november 1836 – 12. veebruar 1912) oli ameerika ärimees, pankur ja kinnisvaraarendaja. 
Ta asutas 1911. aastal Van Nuysi linna California osariigis. Tema auks on nimetatud mitmed koolid, tänavad ja raamatukogud. 
Isaac Van Nuys sündis West Spartas New Yorgi osariigis Ameerika Ühendriikides. 1865. aastal kolis ta California osariiki. Ta ostis rantšo 240 km² maaga ja hakkas tegelema karjakasvatuse ning hiljem teraviljakasvatusega. Ta oli panga Farmers and Merchants Bank of Los Angeles asepresident, Union Bank of Savingsi direktor ja Van Nuysi hotelli omanik. 
22. veebruaril 1911 hakkas ta müüma krunte oma maale rajatavas Van Nuysi linnas.
Ta oli vabamüürlane, vabariiklane ja baptist.
1880 abiellus ta Susanna H. Lankershimiga. Neil oli kolm last.
4891

4891 on Poola ansambli 1984 2007. aastal ilmunud heliplaat.
Esimene singel albumilt oli "Całe miasto śpi".
Stanisław Ulam

Stanisław Marcin Ulam, ka Stanley Ulam (13. aprill 1909 Lemberg, Austria-Ungari (tänapäeval Ukraina) – 13. mai 1984 Santa Fe) oli Poola juudi päritolu matemaatik, kes osales Ameerika Ühendriikide tuumapommi väljatöötamise ehk Manhattani projektis. 
Ulam astus Lvivi Ülikooli, kuid jätkas 1938. aastal õpinguid Harvardi Ülikoolis ja seejärel Wisconsini Ülikoolis. Tema sõber John von Neumann kutsus ta varsti New Mexicosse osalema salajases projektis.
Ta hakkas kasutama keerulisi integraale ahelreaktsioonide arvutamiseks. Ta näitas, et Edward Telleri varajane vesinikupommi mudel on vigane, ning pakkus välja termotuumapommi Telleri-Ulami konstruktsiooni. Ta konstrueeris ka tuumakütusega töötavaid allveelaevu ja kosmoserakette.
Ulam andis märkimisväärse panuse ka arvu-, hulga- ja ergoodilisusteooriasse ning algebralisse topoloogiasse. Ta avastas Ulami spiraali.
Tunnustus.
Stanisław Marcin Ulam valiti 1967. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.
Los Alamos

Los Alamos on rahvaloendustel arvestatav kohaliku võimuorganita asula ("census-designated place") USA-s New Mexico osariigis Los Alamose maakonnas. Los Alamos asub Pajarito platool neljal mesal.
Los Alamos on maakonna halduskeskus ja White Rocki kõrval üks kahest asulast Los Alamose maakonnas.
Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse seisuga 13,179. Aastal 2010 oli seal elanikke 12,019 ja 2000. aastal 11 909.
Seal asub Los Alamose Riiklik Labor, mis on tuntud eeskätt seoses Manhattani projektiga.
Saksa sõjavangilaagrid Eestis

Saksa sõjavangilaagrid Eestis on ülevaatlik artikkel ajavahemikul 1941 kuni 1944 Eestimaal Saksa okupatsiooni ajal tegutsenud sõjavangilaagritest.
Sõjavangilaagreid Eestis haldasid Väegrupi Nord tagalapiirkonna 207. julgestusdiviis, kelle vastutusalas oli kogu Eesti (v. a. Narva ümbrus) ja Peipsi-tagused alad Pihkvast Narvani. 207. julgestusdiviisi tegevusvaldkonda kuulus sõjavangilaagrite haldamine ja üksuste formeerimine kohalikest elanikest. 26. juunil 1942 arvati 207. julgestusdiviisi koosseisust välja Dulag’id nr. 101, 102, 154 ja 200. 207. julgestusdiviisile allutati Stalag’id (statsionaarsed laagrid) nr. 332 (Viljandis), 372(Pihkvas), 381(Tapal).