tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ingli süda

"Ingli süda" (inglise keeles "Angel Heart") on 1987. aasta Ameerika Ühendriikide film, mis põhineb William Hjortsbergi romaanil "Falling Angel".
Filmi lavastas Alan Parker, peaosades Mickey Rourke, Robert De Niro ja Lisa Bonet.
Monteortone

Monteortone (ka "Monte Ortone") on asula Itaalias Veneto maakonnas Abano Terme vallas.
Keskmine kõrgus merepinnast on 41 m. Vahetult asulast idas on Monte Ortone küngas (168 m).
Asulast ning Monte Ortonest lõunas kulgeb Via Monteortone, millelt algab asulat läbiv põhja suunas kulgev Via delle Terme. Asula sees on veel Via dei Castagni.
Monte Ortone idaserval on palverännukirik Madonna della Salute.
Monte Ortone

Monte Ortone on küngas Itaalias Veneto maakonnas Padova provintsis Abano Terme vallas.
Kõrgus merepinnast on 168 m.
Künkast läänes on Monteortone, lõunas Fornace Laterizi, idas Bernardi Pedron. Lõunas möödub künkast Via Monteortone.
Künka idaserval on palverännukirik Madonna della Salute.
Madonna della Salute

Madonna della Salute ehk Beata Vergine della Salute on palverännukirik Itaalias Veneto maakonnas Padova provintsis Abano Terme vallas.
Kirik asub kohas, kus legendi järgi Jumalaema ilmus Pietro Falcole ja tervendas tema haavad. 
Kirik on ladina risti kujulise põhiplaaniga. Tal on pealööv, kaks külglöövi ja kolm apsiidi, mis on kaunistatud friisiga. 
Kirikul on barokkportaal (1667), märkimisväärne kellatorn. Altariruumis on Jacopo da Mantagnana freskod, mis kujutavad Peetruse ja Maarja lugusid, ning Palma Noorema altarimaal, mis kujutab Ristilöödut Augustinuse ja Hieronymuse vahel. 
Tervisveed.
Kirikus on väike Terme Euganee tervisveeallikas. Kuni 2003. aastani osutati kõrval asuvas kloostris teraapiateenust. 
Ajalugu.
Kirik rajati 1428–1435. 
20. sajandil tuli see varisemisohtlikkuse tõttu korduvalt sulgeda, kuid pärast põhjalikku restaureerimist on see 1976. aastast hinnatud kontserdipaik.
Alsergrund

Alsergrund on Austria pealinna Viini 9. ringkond ("Bezirk"). Asub kesklinna põhjaosas.
Piirneb Döblingiga põhjas, Währingi ja Hernalsiga läänes ning Josefstadti ja Innere Stadtiga lõunas. Idas eraldab Donaukanal Alsergrundi Brigittenaust ja Leopoldstadtist.
Alsergrundi ringkond moodustati 1850. aastal seitsmest eeslinnast, mis on tänapäeval linnaosad: Alservorstadt, Althangrund, Himmelpfortgrund, Lichtental, Michelbeuern, Roßau ja Thurygrund.
2005. aastal oli 22,5% elanikest mitteausterlased.
Alsergrundis asuvad Votivkirche kirik, Viini Volksoper, Liechtensteini muuseum ja Austria keskpank Oesterreichische Nationalbank. Seal asuvad ka mitmed Viini Ülikooli teaduskonnad.
Alsergrundis majas Berggasse 19 elas Sigmund Freud.
Johan Sverkersson

Johan Sverkersson (ka Johan I, vanemates allikates tihti Jon; 1201 – 10. märts 1222) oli Rootsi kuningas aastatel 1216–1222. 
Johan oli kuningas Sverker Karlsson noorema ja Ingegärd Birgersdotteri poeg. 
Johani ema oli mõjuvõimsa Bjälbo suguvõsast pärineva jarli Birger Brosa tütar. See oli ilmselt ka põhjus, miks Johan Erik Knutssoni surma järel 1216. aastal kuningaks valiti. Johan krooniti 1219. aastal Linköpingis. 
"Västgötalagens kungalängd" kirjutab Johani kohta, et oma vanuse kohta oli ta lapsik ja heatahtlik. Veel saab sealt teada, et ta valitses kolm talve ja suri 1222. aastal "loomulikku" surma Visningsöl ning maeti Alvastra kloostrisse. 
Johan jõudis oma lühikesel valitsemisajal korraldada sõjaretke ka Eestisse. Johani vägi sai 1220. aasta suvel enda kätte Lihula linnuse ja selle ümbruse. Varsti pärast Lihula vallutamist naasis Johan Rootsi, kuid seejärel tungisid linnuse alla saarlased. Järgnenud Lihula lahingus 8. augustil 1220 said rootslased lüüa ning langesid ka Johani sugulane jarl Karl Kurt ja tema kantsler, Linköpingi piiskop Karl Magnusson.
Johan oli heades suhetes kirikuga ja laiendas kiriklike institutsioonide privileege, kuigi paavst soovis Rootsi troonil näha Erik Erikssoni.
Vallalise ja lastetu Johan Sverkersoni surmaga hääbus ka Sverkeri kuningasuguvõsa.
Vanemates allikates kasutati Johani kohta nime Jon, mistõttu on teda tihti segi aetud Jon jarliga.
Erik Knutsson

Erik Knutsson ehk Erik X (sünniaasta teadmata, surnud 10. aprillil 1216) oli Rootsi kuningas alates 1208 kuni surmani.
Erik oli kuningas Knut Erikssoni poeg. Tema ema nimi on teadmata.
Erik pääses eluga Älgaråsi lahingust (1205), kus hukkusid tema kolm venda. Ta viibis seejärel paguluses oma sugulaste juures Norras, pöördus tagasi Rootsi 1208 ja võitis kuningas Sverker Karlsson noorema Lena lahingus. Erik valiti samal aastal kuningaks, kuid kroonimine toimus alles novembris 1210, pärast Gestilreni lahingut, kus Sverker Karlsson noorema väed taas lüüa said ja Sverker ise langes. Eriku kroonimine on varaseim teadaolev kroonimine Rootsis. Teda kroonis piiskop Valerius, kes varem oli Sverker Karlsson noorema pooldaja.
Teda nimetatakse tänapäeval ka Erik X-ks, kuigi eluajal nimetati teda Erik II-ks .
Kuningas Eriku esimeseks jarliks oli Folke. Just tema toetajaid kõrgaadli seast hakati hiljem nimetama folkungarideks. Seda poliitilist rühma või erakonda ei tohi segi ajada folkungite ehk Bjälbo suguvõsaga. Folke langes ise juba Gestilreni lahingus juulis 1210. 
Paavst Innocentius III saatis 1216. aastal kuningas Erikule kirja, milles teatas, et on võtnud Rootsi oma kaitse alla, ja kinnitas Erikule valitsemisõiguse mitte üksnes Rootsis, vaid ka nendes maades, mis olid vallutatud paganatelt. Varem oli Innocentius III olnud kuningas Sverker Karlsson noorema poolel. Paavsti kirja ei jõudnud aga Erik lugeda, kuna ta suri enne kirja saabumist 10. aprillil 1216 Näsi kindluses Visingsöl äkilisse palavikku. Ta on maetud Varnhemi kloostrikirikusse.
Kuningas Eriku valitsemisajast on vähe teada, kuid Västgöta seaduste kuningaraamatus seisab, et Erik oli ”hea aasta kuningas”. See tähendab, et tema valitsemise ajal olid head saagiaastad. Lippu, mida Erik kasutas lahingus Gestilreni all, säilitas seadusekuulutaja Eskil Magnusson Skaras. Eskil kinkis lipu 1219 austusavaldusena teda külastanud Islandi seadusekuulutajale Snorri Sturlusonile.
Naine ja lapsed.
Ta abiellus 1210 Taani printsessi Rikissaga, kes oli kuninga Valdemar I ja Novgorodi Sofia tütar. .
Nende ühised lapsed:
Karli kroonikas seisab, et Erik lombakal ja kokutajal oli õde Märta Bonde, mis tähendab, et ka tema pidi olema Erik Knutssoni tütar. Ajaloolane Dick Harrison aga väidab, et tegemist oli Märta sugulase Karl Knutssoni (Bonde) vassimisega, et seeläbi näidata oma kuuluvust Eriku suguvõsasse.
Sven Kramer

Sven Kramer (sündinud 23. aprillil 1986 Heerenveenis) on Hollandi kiiruisutaja, kes on valitsenud kiiruisutamise pikkadel distantsidel alates 2007. aastast.
Hüvasti, Mary Poppins

"Hüvasti, Mary Poppins" (vene keeles "Мэри Поппинс, до свидания") on 1983. aasta Nõukogude Liidu muusikafilm P. L. Traversi jutustuste ainetel.
Filmi, mille peaosa mängis Natalja Andreitšenko, lavastas Leonid Kvinihidze. Filmis tegi kaasa ka eesti näitleja Lembit Ulfsak.
Film valmis filmistuudios Mosfilm.
Vilmos Aba-Novák

Vilmos Aba-Novák (1912. aastani Vilmos Novák; 15. märts 1894 Budapest – 29. september 1941 Budapest) oli ungari maalikunstnik ja graafik.
P. L. Travers

Pamela Lyndon Travers (kodanikunimega Helen Lyndon Goff; 9. august 1899 Queensland, Maryborough – 23. aprill 1996 London) oli Austraalia päritolu inglise kirjanik, Mary Poppinsi tegelaskuju looja.
Traversi luuletusi hakati avaldama juba siis, kui ta oli teismeline. Seejärel esines ta näitlejana Austraalias ja Uus-Meremaal ringi reisivas ning Shakespeare'i teoseid mängivas näitetrupis.
1924. aastal naasis ta Inglismaale ja pühendus kirjanduslikule tegevusele varjunime P. L. Travers all. Initsiaale kasutas ta sellepärast, et oleks raskem aru saada, et ta naine on.
Travers on Mary Poppinsi raamatusarja "Mary Poppins" autor. Selle esimene romaan "Mary Poppins" ilmus 1934 ja sai kohe väga menukaks. Travers kirjutas sellele seitse järge, millest viimane ilmus 1988.
1964 valmis Disney stuudios film "Mary Poppins", milles peaosa mängis Julie Andrews. See valmis peamiselt sarja esimese raamatu põhjal, kuid pisut kasutati ka hilisemaid raamatuid. Film oli nomineeritud 13 Oscarile ja võitis neist viis: parim naispeaosatäitja (Andrews), režissöör, algupärane muusika, laul ja eriefektid. Seitse korda kaotas ta filmile "Minu veetlev leedi", mis oli nomineeritud 12 Oscarile ja võitis neist kaheksa. Kuid Traversile enesele ei meeldinud film üldse ja ta keeldus kõigist hilisematest pakkumistest filmile järg teha.
1983. aastal valmis Nõukogude Liidus muusikafilm "Hüvasti, Mary Poppins".
Traversi sallimatus filmitööstuse ja eriti Disney stuudio vastu oli nii suur, et kui ta oli juba üle 90 aasta vana ning Briti teatriprodutsent Cameron Mackintosh soovis luua muusikali "Mary Poppins", nõustus Travers üksnes tingimusel, et ainult Inglismaal sündinud isikud (ja kindlasti mitte ameeriklased) tohivad selle valmimises osaleda ja mitte keegi neist ei tohi olla filmide tegemisega seotud. See välistas muu hulgas vendadel Shermanitel muusikali jaoks uute laulude kirjutamise. Siiski tohtis muusikalis kasutada olemasolevaid, juba filmis kõlanud laule. Need tingimused kirjutas ta sisse ka oma testamenti.
1977. aastal tõsteti Travers aadliseisusse.
Ḩamad ibn ‘Īsá Āl Khalīfah (1872–1942)

Šeik Ḩamad ibn ‘Īsá Āl Khalīfah (araabia keeles حمد بن عيسى آل خليفة; elas 6. veebruar 1872 – 20. veebruar 1942 ) oli Bahreini monarh ("ḩākim") alates 1932 kuni surmani.
Ta oli eelmise valitseja ‘Īsá ibn ‘Alī Āl Khalīfah' teine poeg (vanem vend suri 1893) ning nimetati troonipärijaks ja asevalitsejaks ametlikult 26. mail 1923. Troonile tõusis Ḩamad pärast isa surma 9. detsembril 1932 ja krooniti 9. veebruaril 1933.
7. veebruaril 1940 asutas ta Bahreini kõrgeima autasu, kolmeklassilise Āl Khalīfah' ordeni.
Hariduse omandas ta eraõpetajate juhendamisel. Enne valitsejaks saamist oli ta 1920–1929 Al-Manāmah' kuberner.
Suurbritannia autasustas teda kahe ordeniga: 3. juunil 1921 India impeeriumi ordeniga, mis andis talle õiguse kanda tiitlit Sir, ja 1. jaanuaril 1935 India tähe ordeniga.
Tal oli neli abikaasat, neist esimene oli tema vanema venna lesk. Nendest abieludest sündis arvukalt järeltulijaid, sealhulgas 10 poega. Ḩamadi surma järel tõusis Bahreini troonile tema vanim poeg Salmān.
Haldur Õim

Haldur Õim (sündinud 22. jaanuaril 1942 Helme vallas Valgamaal) on eesti keeleteadlane ja Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 1994). 
Haridus.
Haldur Õim on lõpetanud 1960. aastal Tõrva Keskkooli ja 1965. aastal Tartu Riikliku Ülikooli. Ta omandas filoloogiakandidaadi kraadi TRÜ juures 1970. aastal (kandidaaditöö teema oli "Семантическая структура словесных групп, связанных с понятием лица в эстонском языке") ja filoloogiadoktori kraadi samas 1983. aastal (doktoritöö teema oli "Семантика и теория понимания языка: анализ лексики и текстов директивного общения эстонского языка").
Töökäik.
Ta on töötanud Tartu Riikliku Ülikooli kriminoloogia laboratooriumi õigusinformatsiooni töörühma vanemteadurina (hiljem nimetati see õigus- ja majandusinformatsiooni probleemgrupiks ja seejärel tehisintellekti laboratooriumiks) 1969–1977, TRÜ eesti keele kateedri vanemõpetajana 1977–1983, Helsingi Ülikoolis eesti keele lektorina 1981–1984, Tartu Ülikooli eesti keele kateedri dotsendina 1983–1985 ja professorina 1986–1992, külalisprofessorina Koblenzi-Landau ülikooli arvutilingvistika instituudis Saksamaal 1991–1992 ning Tartu Ülikooli üldkeeleteaduse professorina 1992–2007. 2007. aastast on ta Tartu Ülikooli emeriitprofessor.
Teadustöö.
Haldur Õimu teadustöös saab eristada kaht peamist suunda:
Haldur Õimu võib pidada arvutilingvistika ja kognitiivse keeleteaduse töörühmade alusepanijaks, samas ka muljetavaldavalt paljude populaarteaduslike tekstide autor. Paljud tema teoreetilistest artiklitest on pikka aega olnud oluliseks õppematerjaliks mitmele keeleteaduse üliõpilaste põlvkonnale.
Liikmesus.
Õim on Emakeele Seltsi liige ning alates 2005 Eesti Rakenduslingvistika Ühingu liige. Ta on Keele ja Kirjanduse toimetuse liige. Ta on Internationale Cognitive Linguistic Associationi liige alates 1993, Association for Computational Linguisticsi liige alates 1993. aastast, International society of the Study of Argumentation (Amsterdamis) liige alates 2004 ning Deutsche Gesellschaft für Kognitive Linguistik liige alates 2005. 7. aprillist 1983 NLKP liige. 
23. novembril 1994 valiti Haldur Õim Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks humanitaar- ja sotsiaalteaduste alal. Ta kuulub akadeemias humanitaar- ja sotsiaalteaduste osakonda.
Sugarlandi ekspress

"Sugarlandi ekspress" on 1974. aasta Ameerika Ühendriikide film.
Filmi lavastas Steven Spielberg, peaosades Goldie Hawn, Ben Johnson ja William Atherton.
Goldie Hawn

Goldie Jeanne Hawn (sündinud 21. novembril 1945 Washingtonis) on USA filminäitleja.
Tema isa Edward Rutledge Hawn põlvnes Edward Rutledge'ist, kes oli üks USA iseseisvusdeklaratsioonile allakirjutanutest. Tema emale Laurale (sündinud Steinhoff) kuulusid juveelipood ja tantsukool. Goldiel oli vend Edward, kes suri enne tema sündimist, ja õde Patricia.
Isa oli presbüterlane ja ema oli Ungarist pärit juut. Lapsi kasvatati judaismi vaimus.
Goldie hakkas tantsimist õppima kolmeaastaselt. 1955 debüteeris ta tantsijana balleti "Pähklipureja" taustatantsijana. Näitlejana debüteeris ta 1961 Julia rollis Shakespeare'i Romeos ja Julias". 1964 hakkas ta elukutseliseks tantsijaks, debüteerides muusikalis "Kankaan". 1967 hakkas ta näitlejaks, debüteerides läbivas kõrvalosas teleseriaalis "Good Morning, World" ("Tere hommikust, maailm"). Filmis debüteeris ta 1968 muusikalfilmis "The One and Only, Genuine, Original Family Band".
Tunnustus.
Hawn on nimetatud Oscari kandidaadiks kahel korral: 1970 parima naiskõrvalosatäitja kategoorias filmiga "Kaktuslill" ja 1980 parima naispeaosatäitjana kategoorias filmiga "Reamees Benjamin". Neist esimese ta võitis.
Kuldgloobuse kandidaadiks on ta nimetatud kaheksa korda: ühe korra parima naiskõrvalosatäitja kategoorias filmiga "Kaktuslill" (1970, selle ta võitis) ning seitse korda parima komöödia- või muusikafilmi naisnäitleja kategoorias filmidega "Liblikad on vabad" (1972), "Shampoo" (1975), "The Duchess and the Dirtwater Fox" (1976), "Foul Play" (1978), "Reamees Benjamin" (1980), "Best Friends" (1982) ja "Õed metsikud" (2002), neist ei võitnud ta ühtki).
1968–1970 mängis ta televisiooni komöödiasarjas "Rowan &amp; Martin's Laugh-In" naeru kihistavat lolli blondiini. Selle rolli eest nimetati ta 1969 ja 1970 Emmy kandidaadiks väljapaistva individuaalse saavutuse kategoorias. Ta ei võitnud kummalgi korral.
2001 nimetati ta auhinna Kuldne Vaarikas kandidaadiks kõige halvema naiskõrvalosatäitja kategoorias rolli eest filmis "Town &amp; Country". Ta ei võitnud seda.
Isiklikku.
Goldie Hawn on olnud kaks korda abielus. Teisest abielust Bill Hudsoniga on tal poeg Oliver Hudson ja tütar Kate Hudson. Mõlemad lapsed on filminäitlejad. Kooselust Kurt Russelliga on tal poeg Wyatt Russell.
Hillar Mets

Hillar Mets (sündinud 15. augustil 1954) on eesti karikaturist, illustraator ja animaator.
Töö.
Hillar Mets on töötanud aastatel 1975–1976 filmistuudios Tallinnfilm helitehnikuna, 1976–1979 teatris Vanemuine kunstnikuna ja 1979–1985 stuudios Joonisfilm animaatorina. Aastatel 1985–1990 oli ta ajakirja Pikker peakunstnik.
1990–1998 töötas Hillar Mets vabakutselise illustraatorina ning alates 1998. aastast on ta ametis illustraatori-karikaturistina AS-is Eesti Päevaleht.
Looming.
Hillar Metsa esimene karikatuur ilmus ajakirjanduses 1978. aastal ja alates sellest ajast on ta joonistanud karikatuure ja illustratsioone. 
Tema illustratsioone on ilmunud väljaannetes Eesti Päevaleht, Noorus, Täheke, Põhjanael, Pikker, City Paper, Eesti Naine ja Toiduproff ning avaldatud kirjastustes Valgus, Perioodika, Avita, Koolibri, Egmont, Pegasus, Varrak, Tänapäev, Draakon ja Kuu ja Tammerraamat.
Tema teoste hulgas on üle 30 kaaneillustratsiooni Terry Pratchetti Kettamaailma sarjale (kirjastus Varrak). Samuti on ta loonud illustratsioonid Louis Sachari Pahupidikooli lugudele (kirjastus Draakon ja Kuu). Koostööpartnerite hulgas on olnud Euroopa Komisjoni esindus Eestis, Eesti Instituut, Riigikantselei, Tartu Ülikool, Sotsiaalministeerium, Tervise Arengu Instituut, EAS, Euroopa Parlamendi Eesti infobüroo, Soome suursaatkond Tallinnas jpt.
Mets on osalenud rahvusvahelistel karikatuurinäitustel Soomes, Norras, Belgias, Hollandis, Itaalias, Ungaris, Leedus, Kreekas, Rootsis, Saksamaal, Jaapanis ja mujal.
Hillar Mets on Eesti Kunstnike Liidu liige.
Viljandi Kesklinna Kool

Viljandi Kesklinna Kool on põhikool Viljandis Uueveski linnaosas.
Viljandi Kesklinna Kooli algklasside (1.–4. kl) õppehoone asub aadressil Carl Robert Jakobsoni tänav 42/42a, põhikooli õppehoone asub Uueveski tee 1. 
Kuni kooli muutmiseni põhikooliks 1. juulil 2012 oli tegemist vanima Viljandis tegutsenud gümnaasiumiga.
Ajalugu.
Kooli eelkäija on 15. veebruaril 1844 Viljandis tegevust alustanud Gustav Max Schmidti Eragümnaasium, mille rajas Gustav Max Schmidt. Kool oli saksakeelne poistekool, läbi ajaloo õppis seal vaid mõni eestlane. Pärast Schmidti surma 1874. aastal juhtis kooli mõnda aega Liborius Krüger. 1875. aastal ostis kooli Liivimaa rüütelkond.
Liivimaa rüütelkond nimetas kooli ümber Liivimaa Maagümnaasiumiks ning ehitati uus koolihoone, kus kool tegutseb siiani. Koolimaja hoone projekteeris Riia arhitekt Robert Häusermann ja see valmis 1877. aasta lõpul. Kooli tegevuse lõpetas keiser Aleksander III venestamispoliitika, kuna uus kord nägi ette, et kõik muukeelsed koolid tuli sulgeda või viia üle vene õppekeelele. Liivimaa rüütelkond otsustas kooli sulgeda. Viimane aktus peeti 22. juunil 1892.
Koolimaja seisis tühjalt aastani 1906, kuni seal alustasid tegevust erakoolid Deutsche Schule zu Fellin, mis oli poistekool, ja Knüpfferi Kõrgem Tütarlastekool. Esimese maailmasõja ajal koolid suleti. Saksa okupatsiooni ajal 1918 avati Liivimaa Maagümnaasiumi hoones uuesti saksa kool Deutsche Schule zu Fellin, kuid see kolis ümber pärast Eesti Vabariigi väljakuulutamist.
Aastatel 1995–2012 oli kooli nimi Viljandi Maagümnaasium. Seoses koolireformiga muudeti kool alates 1. juulist 2012 põhikooliks ja see hakkas kandma nime Viljandi Kesklinna Kool.
Traditsioonid.
Kool tegutses aastaid poistekoolina. Alles aastast 1952 õpivad koolis ka tütarlapsed. 1976. aastal avati koolis ajaloo eriklassid ja 1979 kunstiõpetuse eriklassid.
Ilmub kooliajaleht Oma Sõna.
Viljandi Kesklinna Kooli muuseum.
Kooli ajaloo tutvustamiseks on asutatud kooli muuseum.
Madli Vitismann

Madli Vitismann (sündinud 11. septembril 1950) on eesti ajakirjanik. 
Ta on lõpetanud 1968. aastal Tallinna 22. Keskkooli ja 1978. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eripedagoogika erialal. 
Aastatel 1976–1978 töötas ta ajakirja Nõukogude Õigus keeletoimetajana ning 1982–1989 haridusministeeriumi eripedagoogika kabineti õpikutoimetaja ja -tõlkijana.
Madli Vitismann on olnud pikka aega ajakirja Meremees peatoimetaja (1989–2000 ja 2018–2020) ning töötanud Rootsi laevandusajakirja Svensk Sjöfarts Tidning (praegu Sjöfartstidningen / Scandinavian Shipping Gazette (hiljem Shipgaz) osakonnatoimetajana (2001–2009).
2010. aasta jaanuarist on ta merekeele nõukoja liige. 
Alates 2011. aastast on ta Eesti Ajakirjanike Liidu juhatuse liige ja 2022. aastast liidu auliige.
Karl Sverkersson

Karl Sverkersson (1130 – 12. aprill 1167 Visingsöl) oli aastast 1158 Götamaa kuningas ja 1161–1167 Rootsi kuningas.
Karl oli Sverker vanema ja Ulvhild Håkansdotteri poeg. Ta abiellus 1163 Kristinaga, kes oli Skåne maakonna suuraadliku Stig Hvitaledi ja Valdemar I õe Margareta tütar. Neil sündis kolm last: Sverker Karlsson noorem ja Kristina (nunn).
Karl Sverkersson oli Sverker vanema poeg. Isa mõrvati 1155 või 1156. Pärast isa surma sai Karlist Götamaa kuningas. Pärast Örebro lahingut (1161), mille Karl võitis, tappis ta troonile pürginud Sveamaad valitsenud Taani printsi Magnus Henrikssoni. Sellega laienes Karli võim Sveamaa üle ning ta hakkas ennast nimetama Sveamaa ja Götamaa kuningaks. 
Paavsti säilinud kirjade järgi sai Rootsi Karli, jarl Ulfi ja piiskoppide soovil 1164 esimese peapiiskopi. Selleks sai Alvastra munk Stefan. Alvastra kloostri olid asutanud Karli vanemad. Ise soosis ta Vreta kloostrit ja Nydala kloostrit lahkete annetustega.
Vene kroonikute kohaselt korraldas Karl 1164 ebaõnnestunud sõjakäigu Venemaale.
Kevadel 1167 tappis Karli Visingsöl Erik Püha poeg Knut Eriksson, kes seejärel tõusis ise Rootsi troonile. Karl maeti Alvastra kloostrisse.
Karl Sverkerssoni pitsat, millel on kujutatud kuningat troonil istuvana, on vanim teadaolev ja säilinud kuninglik pitsat (rootsi keeles: sigill). Karli valitsemise ajast pärineb ka Rootsi vanim säilinud tõend. Selle väljastas peapiiskop Stefan.
Albin Strutzkin

Albin Johannes Strutzkin (10. august 1878 Mäetaguse mõis, Virumaa – 28. november 1962) oli eesti laulja (tenor).
Mihhail Rodzjanko

Mihhail Vladimirovitš Rodzjanko (vene keeles "Михаил Владимирович Родзянко"; 21. veebruar (vkj. 9. veebruar) 1859 Jekaterinoslav – 24. jaanuar 1924 Belgrad Jugoslaavia) oli Venemaa poliitik – Venemaa Keisririigi III Riigiduuma ja Riigiduuma Ajutise Komisjoni esimees.
Mihhail Rodzjanko teenis Venemaa Keisririigi sõjaväes ja pärast erruminekut astus poliitikasse.
Poliitikas liitus Rozdjanko 17. Oktoobri Liidu poliitikutega. 1911. aastal valiti ta III Riigiduuma esimeheks, kellena tegutses kuni 1917. aasta veebruarirevolutsioonini.
Tegevus I maailmasõja ajal.
Esimese maailmasõja ajal tegutses Rodzjanko alates 1915. aastast Venemaa sõjatööstust ja riigikaitsetööstust juhtivas ning era- ja riiklikke struktuure ühendavas Sõjalises Majanduskomitees.
Tegevus 1917. aastal.
Pärast 1917. aasta veebruarirevolutsiooni ja keiser Nikolai II troonist loobumist valiti Rodzjanko Riigiduuma Ajutise Komisjoni esimeheks, kellena ta tegutses 27. veebruarist kuni 2. märtsini 1917.
Emigratsioon pärast oktoobrirevolutsiooni.
Pärast 1917. aasta oktoobrirevolutsiooni emigreerus Rodzjanko 1920. aastal Jugoslaaviasse ja suri Belgradis 24. jaanuaril 1924.
Isiklikku.
Tema vend oli sõjaväelane Aleksandr Rodzjanko.
Halogeenimine

Halogeenimine on keemiline reaktsioon, mille käigus viiakse halogeeni aatom(id) aine molekuli koostisse. Tavaliselt on tegemist orgaaniliste ühendite halogeenimisega kas liitumisreaktsiooni või asendusreaktsiooni abil.
Olenevalt halogeenist eristatakse fluorimist, kloorimist, broomimist ja joodimist. Vastupidist keemilist reaktsiooni, milles halogeeni aatom eraldub mingi ühendi molekulist, nimetatakse dehalogeenimiseks.
Halogeenimiseks kasutatakse vaba kloori ja broomi, vesinik- ja fosforhalogeniide, sulfonüül- ja sulfinüülkloriidi, N-bromosuksiinimiidi, koobalt- ja antimonfluoriidi jm.
Halogeenimine on vahestaadium paljude plastide, pesuvahendite jm tootmisel.
Hugo Linde

Hugo Linde (19. august 1886 Uue-Vändra vald – 26. mai 1936) oli eesti metsateadlane.
Ta lõpetas 1911. aastal kiitusega (I järgu õpetatud metsateadlane) Keiserliku Metsanduse Instituudi ja töötas Vene riigiteenistuses.
1921. aastal opteerus ta Eestisse, tegutses algul ettevõtjana metsamaterjalide ümbertöötamise alal, oli alates 1927. aastast Puurmanni metsaülem ja revident-metsaülem.
Amadeus

"Amadeus" on Peter Shafferi 1979. aastal kirjutatud näidend. 
Mozarti elust ja tema suhetest rivaal Antonio Salieriga rääkivat näidendit innustas autorit kirjutama Aleksander Puškini lühinäidend "Mozart ja Salieri".
1984. aastal tehti näidendi põhjal film.
Vainurästas

Vainurästas ("Turdus iliacus") on rästaslaste sugukonda rästa perekonda kuuluv lind.
Rahvasuus on vainurästast kandnud nimetusi viinrästas, täristilind, rägistaja.
Levila.
Vainurästas on levinud Euraasia põhjaosas alates Islandist ja Šotimaast kuni Kolõmani Kirde-Siberis. Ta on tundras tavaline lind.
Eestis on ta üldlevinud tavaline haudelind. Üksikud isendid võivad Eestis talvitada. Vainurästa pesitsusaegset arvukust hinnatakse 150 000 – 200 000 paarile, talvist arvukust 0–25 isendile.
Välimus.
Vainurästa üldpikkus on 19–23 cm. Ta on Eesti väikseim rästas. Sugupooled on sarnased. Muidu on vainurästas üsna laulurästa moodi, kuid sellest eristavad teda valge või ruuge kulmutriip, rusked tiivaalused ja roostepunased kehaküljed. Vanalinnu ülapool on ühtlaselt tumepruun, alapool on põhiliselt valge, laiade tumepruunide triipudega rinnal ja kõhu külgedel. Tiivad ja saba on tumepruunid. Nokk on tumepruun, alanoka tüvik on kollane, jalad pruunid. Lennul eristavad teda laulurästast roostepunased tiivaalused ja kõrge venitatud häälitsus "tzii".
Vainurästa laul koosneb kahest osast – kõlavast vilereast ja kriginast. Laul varieerub piirkonniti. Hommikul alustab ta laulmist ühe esimese laululinnuna lepalinnu järel. Tundras annab see valju, ehkki lühida lauluga lind endast juba kaugelt teada.
Elupaik.
Eestis asustab ta igasuguseid lehtmetsi, puisniite, salukuusikuid, parke ja kalmistuid.
Pesitsemine.
Vainurästas ehitab pesa igasuguste puude-põõsaste otsa. Pesakoha valimisel on ta kohanemisvõimeline: pesi on leitud ka puuriidas, taral ja redelil. Eestis on vainurästa pesi leitud ka heinaküünides. Mõnikord on pesa lihtsalt maapinnal.
Pesa väliskiht koosneb kõrtest, kuivadest puulehtedest ja vähestest raagudest, keskkihis on kõvendatud muld ja sisekihis on peenematest kõrtest vooderdus.
Kurnas on keskmiselt 4–5 muna, mida hauvad mõlemad vanemad. Poegi toidetakse peamiselt putukate, vihmausside, nälkjate ja marjadega.
Toitumine.
Vainurästas on segatoiduline. Putukate ja vihmausside kõrval toitub ta marjadest, süües talvel eriti pihlaka ja viirpuu marju.
Vokaalne düslaalia

Vokaalne düslaalia on düslaalia juhtum, mille korral on tegemist täishäälikute väära hääldamisega. 
Eesti keeles kahjustuvad sellisel juhul kõige enam häälikud õ, ä, ö ja ü. 
Esineb väga harva. 
Prognoos on hea.
Julius Bernakoff

Julius Bernakoff (7. märts 1881 Palupera vald, Tartumaa – 16. mai 1937) oli Karula metsaülem.
Ta oli 1905–1918 Taheva mõisa metsaülem, osales Esimeses maailmasõjas, seejärel Karula mõisa hoolekande-metsaülem ja kütteainete keskkomitee volinik Tartumaal. Pärast erametsade riigistamist määrati ta Kaagjärve metsaülemaks, milline metskond nimetati hiljem ümber Karula metskonnaks. Ta töötas 1905. aastast kuni surmani samas piirkonnas.
Voldemar Luik

 
Voldemar Luik VR II/3 (1. mai (vkj)/ 13. mai 1897 Pajusi vald, Põltsamaa kihelkond, Viljandimaa – 14. juuli 1938 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (ohvitseri asetäitja) ja metsandustegelane.
Ta osales Vabadussõjas 3. jalaväepolgu koosseisus.
Ta lõpetas Tartu Ülikooli juures korraldatavad lühiajalised metsaülemate ettevalmistamise kursused, sai 1921 Purila abimetsaülemaks, 1922 Triigi abimetsaülemaks ja 1925 metsaülemaks. 
Oli juhtivalt tegev Kaitseliidu Harju maleva Kose malevkonnas ja Vabaduse Risti Vendade Ühenduse Tallinna osakonna liige 1934–1938.
Isiklikku.
Tema tütar oli Põltsamaa kooliõpetaja ja kogudusetegelane Asta Kuurme ning tütremees kirikuõpetaja Herbert Kuurme; tema poeg oli looduskaitsja Heino Luik.
Alaalia

Alaalia (ladina keeles "Alalia idiopathica") on kõnepuue, mis avaldub kõne täielikus või osalises puudumises normaalse intellekti ja kuulmise juures. Alaaliaga inimest nimetatakse tummaks.
RHK-10 järgi liigitatakse süsteemsete ehk polümorfsete kõnepuuete hulka.
Alaalia põhjusteks peetakse ajukoore kõnekeskuste orgaanilist kahjustust kõne-eelses eas. Selle tõttu esineb kõne üldine alaareng ehk alakõne.
Alaalia on alakõne raskeim vorm. Tumma kõnepuue avaldub eelkõige enese verbaalses väljendamises (ekspressiivne kõne). Sõltuvalt raskusastmest võib kõne kas üldse puududa või mõningal määral siiski olemas olla. Kõne mõistmisega probleeme ei esine.
Alaalia alamliigid on sensoorne alaalia ja motoorne alaalia.
Hans von Seeckt

Johannes Friedrich Leopold von Seeckt (22. aprill 1866 – 27. detsember 1936) oli Saksamaa sõjaväelane; Weimari vabariigi sõjavägede staabi ülem aastatel 1919–1926.
Hans von Seeckt alustas teenistust Saksamaa Keisririigi sõjaväes 1885. aastal 18-aastaselt. Tema sõjaväejuhtimise annet ja strateegilise juhtimise oskusi märgati varakult ning juba 1899. aastal edutati ta juba leitnandi auastmes Saksa keisririigi sõjavägede Kindralstaapi.
Kuni Esimese maailmasõja 1914. aasta augustini teenis ta staapides, kus teenimise ajal edutati ta ooberstiks. Esimese maailmasõja sõjategevuse ajal suunati ta teenistusse läänerindele Saksamaa sõjavägede III korpuse staabiülemaks. III korpus kuulus Alexander von Klucki juhitud 1. armee koosseisu, staabiülemana töötas välja von Seeckt Prantsusmaa vallutamise strateegilise sõjaplaani.
Pärast kindralmajoriks edutamist suunati von Seeckt August von Mackenseni juhitava 11. armee staabiülemaks idarindele. Von Seeckt osales 1915. aasta maikuus toimunud eduka Saksa vägede Gorlice pealetungioperatsiooni väljatöötamises, mille eest teda autasustati Pour le Merite ordeniga.
1915. aasta sügisel kavandas ta ka Serbia pealetungioperatsiooni, kuid pärast kindral Aleksei Brussilovi juhitava Venemaa vägede eduka Brussilovi läbimurde tulemusena Austria-Ungari vägede taganemist ja kaost määrati vägede võitlusvõime taastamiseks erinevate väekoondiste staabiülema ametikohale.
Pärast Austria-Ungari vägede reorganiseerimist määrati von Seeckt Saksamaa teise liitlase Ottomani impeeriumi vägede juurde taastama nende võitlusvõimelisust ning aktiivset osavõttu sõjategevusest, kuid sõja lõpu ja Ottomani impeeriumi alistumise tõttu jäi ülesanne täitmata.
Pärast I maailmasõda.
Pärast Saksamaa poolset sõjakaotust ning rahulepingu sõlmimist Versailles' rahu sõlmimist astus Saksamaa kindralstaabi ülemjuhataja Paul von Hindenburg tagasi ning rahulepingu alusel lubatud Saksamaa 100 000 sõjaväe staabiülemaks määrati Hans von Seeckt.
Versailles' rahulepingu tingimustest kõrvale hiilides sõlmis von Seeckt sõjalise arengu ja koostöö kokkuleppe samuti rahvusvahelises isolatsioonis oleva bolševistliku Nõukogude Venemaaga, sõjaväelaste ettevalmistamiseks NSV Liidus asuvates sõjakoolides ning sõjatoodangu arendamisteks ja väljatöötamiseks sõjatehastes.
Von Seeckt lahkus Reichswehri staabiülema kohalt 1926. aastal.
1934. aastast osales von Seeckt Hiina sõjaväe moderniseerimisprotsessis nõunikuna.
Hans von Seeckt suri 1936. aastal.
Jon jarl

Jon jarl. Tõenäoliselt on Rootsis eksisteerinud pea üheaegselt kolm sellenimelist jarli.
Jon jarl (1). Ericus Olaise kroonika (1206) kohaselt lõid Jon jarli maha karjala või vene mereröövlid Mälari järve ääres asuva Asknäsi juures. Selle kroonika järgi olevat Jon jarl olnud Rootsi jarl idas, kelle ülesandeks oli kaitsta riiki venelaste ja ingerlaste eest. 
Mõned allikad (Tunberg) peavad usutavaks, et Jon jarl kuulus Sverkeri suguvõsasse ja et ta oli kuningas Sverker Karlsson noorema "soomejarl" 9 aastat. Ilmselt just temale on Linköpingi toomkirikus aastaarvuta hauakivi kirjaga "Johannes dux" ja "paganate hirm". Teda on varasemates allikates ja kirjanduses pidevalt ära vahetatud kuningas Johan Sverkerssoniga.
Jon jarl (2) oli kuninga Magnus Henrikssoni jarli Ragvald jarli oletatav vend. See Jon jarl olevat surnud enne Ragvaldi ja on ilmselt seesamune, kes Saxo Grammaticuse andmetel olevat kohtus talupoegade poolt maha löödud (umbes 1150).
Jon jarl (3) on ära mainitud Skáldatalis kuningas Sverker vanema pojana. Enamus andmeid tema kohta pärineb Saxo Grammaticuselt, kus teda mainitakse ilma igasuguse tiitlita. Jon olevat kirjutanud ühe pilalaulu taanlase Knut Magnussoni kohta, kes olevat olnud Sverkeri väimees. Vahest oli see just see Jon, kes kohtus maha löödi? On andmeid, et tema olevat olnud kuningas Koli isa.
Ernst Habicht

Ernst Habicht (14. august 1873 Solli talu, Patküla – 29. detsember 1937 Solli talu, Patküla) oli eesti põllumees, aastail 1924–1934 Patküla vallavanem.
Isiklikku.
Tema poeg oli Ernst Johannes Habicht (1907–1942) hukati Sevurallagi vangilaagris Venemaal.
Sverkeri suguvõsa

Sverkeri suguvõsa oli üks neist kahest kuninglikust suguvõsast, kes valitsesid Rootsis 1130–1250 võideldes Eriku suguvõsaga aastail 1150–1220. Suguvõsa nimi pärineb esimese kuninga suguvõsast, Sverker vanemast. Sverkerite suguvõsa suri välja 1222. aastal, kui suri viimane Sverker – Johan Sverkersson.
Kuningas Sverker vanema ajal lõppesid Rootsis paganlikud kombetalitused. Rajati mitu kloostrit: Alvastra Ida-Götamaal, Nydala Smålandis, samuti Varnhem ja Gudhem Lääne-Götamaal. 
Sverkeri ajal seati Rootsis sisse piiskopkonnad. Paavsti saadik, kardinal Nicolaus Albanus, tuli aastal 1153 Rootsi, et sisse õnnistada peapiiskop. Svealased ja götalased ei suutnud aga kokkuleppele jõuda selles, kas peapiiskopkond peaks asuma Linköpingis või Vanas Uppsalas. Seepärast jättis kardinal enne kodureisi 1103. aastal Taani kuningriigile kuulunud Lõuna-Skandinaavias Skåne maakonnas moodustatud Lundi peapiiskopkonna Lundi peapiiskopi juurde pallieti (peapiiskopkonna kaplani).
Sverkeritest valitsejad:
Mary Poppins (täpsustus)

Mary Poppins võib tähendada:
Birger Brosa

Birger Brosa (surnud 9. jaanuaril 1202 Visingsöl) oli Rootsi jarl aastatel 1174–1202.
Brosa tähendab 'naeratav' ja seda lisanime kasutatakse Lääne-Skandinaavia allikates alates 13.-14. sajandist. 1180. aastatel tituleeriti teda kui "dux Sweorum" (Rootsi hertsog).
Birger Brosa oli Bengt Snivili ja Birgitta Haraldsdotter Gille poeg. Üks tema vendadest oli Magnus Minnesköld, Birger Jarli isa.
Ta oli oma aja võimukaim mees Östergötlandis, sest ta omas lisaks oma suguvõsa mõisale Bjälbos veel mitut mõisa Östergötlandis, Närkes ja Värmlandis. Tõenäoliselt omas ta mõisaid ka Södermanlandis. Birger Brosa oli Riseberga kloostri suur rahaline toetaja.
Umbes 1197. aastal tegid sakslased (eesotsas Toreida Theodorich), rootslased (eesotsas jarl Birger Brosaga) ja ojamaalased rüüsteretke Virumaa rannikule. Taani allikad räägivad, et 1197 oli kuningas Knud teinud sõjakäigu Eestisse.
Tema suur võim aitas Rootsis pikka aega rahu hoida. Pärast tema surma puhkes kohe verine võimuvõitlus.
Birger kasutas oma vapil liiliat. 
Kujutamine kirjanduses.
Rootsi kirjaniku Jan Guillou triloogias Arn Magnussonist on Birger Brosa Arni isa Magnuse poolvend. Teda kehastab filmides "Arn – templirüütel" ja "Arn – Riik tee lõpus" Stellan Skarsgård.
Juan Martín del Potro

Juan Martín del Potro (sündinud 23. septembril 1988) on Argentina tennisist.
Elukutseliseks tennisistiks sai ta 2005. aastal. Delpo on paremakäeline mängija, kes on tuntud tugeva servi ja hea eeskäe poolest.
13. augustil 2018 jõudis ta ATP edetabelis karjääri parimale kohale – oli maailma kolmas meestennisist. 
Juan Martín del Potro parim saavutus on 2009. aasta Ameerika lahtiste meistrivõistluste võit. Kokku on ta (2020. aasta seisuga) võitnud 22 ATP turniiri.
2012. aasta suveolümpiamängudel Londonis Wimbledoni väljakutel võitis del Potro pronksmedali.
2014.–2015. aastal oli randmevigastuse tõttu paariaastasel vigastuspausil.
2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros võitis ta hõbemedali, kaotades finaalis Andy Murrayle.
2017. aastal jõudis ta USA lahtistel meistrivõistlustel poolfinaali. 
2018. aastal võitis ATP aastalõputurniiri ja jõudis USA lahtistel meistrivõistlustel finaali. Ka tema karjääri kõrgeim ATP edetabeli koht on pärit samast aastast. Kuid oktoobris toimunud Shanghai turniiril vigastas ta põlve ja 2019. aastal enam aasta varasemat mängutaset ei saavutanud, vaid pidi taas vigastuse ja sellest tingitud operatsioonide tõttu profitennisest kauaks eemale jääma. 
2020. aasta detsembri seisuga on ta ATP edetabelis 154. kohal.
Isiklikku.
Juan Martín del Potro (hüüdnimi Delpo) on 198 cm pikk.
Ado Ekiti

Ado Ekiti on linn Nigeerias Ekiti osariigis.
2004. aastal elas seal 446 749 inimest.
Linnas asub Ado Ekiti Ülikool.
Ekiti osariik

Ekiti osariik on 1. järgu haldusüksus (osariik) Nigeeria lõunaosas.
Osariigi pealinn on Ado Ekiti.
Osariigi pindala on 6353 km².
Anartria

Anartria on kõnepuue, mille korral kõnelihaste halvatuse tõttu puudub artikuleeritud kõne. 
See on düsartria raskeim vorm. Esineb lihaste innervatsioonihäireid eriti (pseudo-) bulbaarse halvatuse korral.
Braille klaviatuur

Braille klaviatuur on üks liik klaviatuure, kus klahvidele on paigutatud Braille kirja märgid. Selliseid klaviatuure kasutavad pimedad arvutikasutajad.
Alpi ristik

Alpi ristik ("Trifolium alpestre") on rohttaim liblikõieliste sugukonnast ristiku perekonnast.
Pruun ristik

Pruun ristik ("Trifolium spadiceum") on rohttaim liblikõieliste sugukonnast ristiku perekonnast.
Lamav ristik

Lamav ristik ("Trifolium campestre") on rohttaim liblikõieliste sugukonnast ristiku perekonnast.
Väike ristik

Väike ristik ("Trifolium dubium") on rohttaim liblikõieliste sugukonnast ristiku perekonnast.
Braille printer

Braille printer on arvuti eriseade, mis võimaldab Braille kirja väljastada paberile. Eripäraks on reljeefse graafika võimaldamine.
Prindikiirus on sõltuvalt mudelist 40–90 märki sekundis või 150 või 300 lehte tunnis. Mudelid võimaldavad printida / ära tunda nii kuue- kui ka kaheksapunktilist Braille kirja.
Karvane lipphernes

Karvane lipphernes ("Oxytropis pilosa") on rohttaim liblikõieliste sugukonnast lippherne perekonnast.
Visingsö

Visingsö on saar Rootsis Vätterni järves.
Visingsö on Vätterni suurim saar. Ta on 14 km pikk ja 3 km lai. Saare pindala on 25 km². Saar asub järve lõunaosas, 30 km Jönköpingist põhja pool ja 6 km Grännast lääne pool. Mõlemal asulal on saarega laevaühendus. Visingsö kuulub administratiivselt Jönköpingi valda.
Visingsö on populaarne turismisihtkoht, kus on palju vaatamisväärsusi, näiteks Näsi linnus ja teisi varemeid. Tänu oma kesksele asendile ja kaitstud asukohale on Visngsö etendanud Rootsi ajaloos tähtsat osa.
Visingö tekkimisest räägib rahvapärimus, et hiiglane Vist olevat vette visanud suure künka, et tema naine saaks järve läbides vahepeal jalga puhata. Vistal endal tarvitses teha vaid sammuke, et järv ületada. Praegu seisab Visingsöl hiiglase Vista kuju.
12. ja 13. sajandil oli Visingsö toona veel nõrga Rootsi kuningavõimu keskus. Näsi linnus rajati saare lõunapoolsele küljele. Visingsöl on surnud neli Rootsi kuningat: Karl Sverkersson, Erik Knutsson, Johan Sverkersson ja Magnus Aidalukk.
17. sajandil rajati Visingsö idakaldale Visingborgi loss, kus elas mõjukas Brahe pere. Tänapäeval on nii Näsi kui Visingborgi loss varemeis.
17. sajandil istutas Rootsi merevägi saarele tammed, et saada tulevaseks laevaehituseks strateegiliselt tähtsat puitu. Tänapäeval on tammeistandus koristamiseks küps, aga enam pole puitu laevaehituseks vaja. Selle tulemusena on Visingsö osalt põllumaa ja osalt kaetud tammikuga.
Braille noodikiri

Braille noodikiri on Louis Braille poolt 1828. aastal pimedate jaoks loodud viis muusikat kirja panna.
Nüüdseks on see noodikiri kasutusel kogu maailmas. Tema väljatöötatud noodikirjas on võimalik märkida nii noote, oktaveid, harmoonia- kui ka muid sümboleid.
Tamme malevkond

Tamme malevkond on Kaitseliidu Tartu maleva vanuselt teine, 29. märtsil 1990. aastal alguse saanud üksus, mis asutati Tartu KEKi ehk Tartu Kolhooside Ehituskontori Kaitseliidu rühmana. Tamme malevkonna eestvedaja ja esimene pealik oli Harri Henn.
Harri Hennu eestvõtmisel võttis Tamme malevkond 23. augustil 1990 Tartus maha Lenini ausamba.
Malevkonda kuulusid Tamme ja Veeriku kompanii, Kõrveküla üksikrühm Tartu vallast, Puhja ja Võnnu üksikrühm.
Malevkonna pealikud.
Malevkonna pealikud on olnud:
Praegused allüksused.
Tamme malevkonda kuulub praegu Tamme kompanii, Veeriku kompanii ja sisevete üksikrühm. Kokku on malevkonnas üle 220 liikme.
Zaanstadi vald

Zaanstadi vald on vald Hollandis Põhja-Hollandi provintsis Zaani jõe ääres. Vald moodustati 1974, kui liideti Zaandami linn ja selle lähivallad.
Palmi

Palmi on linn Itaalias Calabria maakonnas.
Cortland

Cortland on linn Ameerika Ühendriikides New Yorgi osariigis, Cortlandi maakonna halduskeskus. Linna geograafilised koordinaadid on .
Cortlandi elanike arv oli 2020. aasta rahvaloenduse kohaselt 17 556.
Cortlandis asub ülikool, mille ametlik nimi on State University of New York at Cortland.
New Yorgi Osariigi Ülikool Cortlandis

State University of New York at Cortland on ülikool Ameerika Ühendriikides, Cortlandis.
Ülikooli kasutatavad lühendnimed on SUNY Cortland ja Cortland State.
Ülikoolina tegutseb aastast 1948, mil oli "State University of New York" asutajaliikmeks, kolledžina aga juba aastast 1868.
Ülikool paikneb Syracuse'i ja Binghamtoni linna vahel.
Rahvuslik Kontakt

Rahvuslik Kontakt on eesti- ja rootsikeelne ajakiri, mis ilmub Rootsis Stockholmis. See on Rootsi Eestlaste Liidu väljaanne.
Ajakiri asutati 1957. aastal eestikeelsena esialgse nimega Kontakt. Peatselt selgus, et Rootsis juba on samanimeline ajakiri, misjärel sai ajakirja uueks nimeks Rahvuslik Kontakt. Ajakiri ilmus neli korda aastas. 2014. aasta lõpuni oli vastutav toimetaja Rein Asu. Tegevtoimetaja oli 1987. aastani Ahti Pae ja aastail 1987–2014 Mai Raud-Pähn. Kaastoimetaja on olnud Uno Schultz, keeletoimetaja oli Silvi Nemvalts. Toimetus asub Stockholmi Eesti Majas.
2014-2016 oli ajakirja peatoimetajaks Filip Laurits . Alates 2016. aastast on peatoimetajaks Sirle Sööt. Rahvusliku Kontakti toimetusse kuuluvad veel Aho Rebas, Mai Raud-Pähn, Taave Sööt Vahermägi, Kätlin Aare, Evelin Tamm, Liine Jaanivald. 
Alates 2015. aastast ilmub ajakiri kord aastas. Ajakiri on eesti- ja rootsikeelne, värviline ning digitaalselt loetav Rootsi Eestlaste Liidu kodulehel www.sverigeesterna.se.
Beira (Mosambiik)

Beira on linn Mosambiigis, Sofala provintsi halduskeskus. 
Beira on Maputo järel Mosambiigi suuruselt teine linn.
Ajalugu.
Beira asutasid portugallased 1890 Chiveve jõe suudmesse ja kandis algul Chiveve nime. Peatselt sai sellest Mosambiigi suurim sadam varem sellel kohal olnud Sofala asemel. Kolonisaatorid hakkasid kolima Chivevesse ja alustasid seal majandustegevust.
Portugallased rajasid Chivevesse juba samal 1890. aastal raudtee Rodeesiast. Esialgu oli raudtee rööpmelaius 610 mm, aga 1900. aastal ehitati see ümber uue rööpmalaiusega 1067 mm.
1907 külastas Beirat Portugali kroonprints Luís Filipe, kes oli esimene Mosambiiki külastanud kuningaperekonna liige. Teda saatis suur menu ja tema järgi nimetati Chiveve linn ümber Beiraks – Beira vürst oli Portugali kroonprints(ess)i traditsiooniline tiitel. 1907 andis Portugal Beirale linna staatuse.
Alates 1891 asus Chiveves (hiljem Beiras) Mosambiigi Kompanii ("Companhia de Moçambique") peakorter. Kompanii ühtlasi haldas linna kuni 1942, mil linna haldus läks Portugali võimude kätte.
Enne Mosambiigi iseseisvumist oli Beira tuntud Ida-Aafrika kohta hea sadama poolest, samuti turismi-, kalapüügi ja kaubanduskeskusena. Linn oli paljurahvuseline, seal elasid ja töötasid nii eurooplased, hiinlased, indialased kui aafriklastest pärismaalased. Rodeesial puudus merepiir ja Beira toimis Rodeesia sadamana. Sel põhjusel oli Beiras suur ingliskeelne kogukond. 1970. aastal elas Beiras 113 770 elanikku.
1975 andis Portugal kõigile oma kolooniatele iseseisvuse. Enamik portugallasi lahkus maalt. Võimu haaras marksistlik FRELIMO, kes moodustas valitsuse. Seevastu Rodeesia ja Lõuna-Aafrika valitsused hakkasid rahastama valitsusvastast relvastatud organisatsiooni RENAMO, kes algatas kodusõja. See kestis kuni 1992. aastani ja lükkas riigi peaaegu täielikku kaosesse. Väliskaubandus ja turism kukkusid kokku, levisid nälg, haigused ja vaesus. 2000. aasta Mosambiigi uputus laastas Beirat ja ümberkaudseid alasid, jättes miljonid kodutuks ja kahjustades tugevalt veel säilinud majandust.
Beira on üks väheseid Mosambiigi sadamaid, kus on raudtee. Zimbabwe jaoks on raudteeühendus Beira sadamaga niivõrd oluline, et tema eellase Lõuna-Rodeesia väed turvasid kodusõja ajal Beirasse viivat raudteed ja sellega paralleelselt kulgevat maanteed.
Kalev Arro

Kalev Gustav Arro (11. juuli 1915 Vasara talu, Valgjärve vald – 2. juuni 1974 Saverna) oli eesti metsavend. 1999. aastal ilmunud artiklis nimetasid Juhani Püttsepp ja Toomas Sildam teda eelviimaseks metsavennaks. Tõenäoliselt oli ta siiski vaid üks viimaseid, kuid mitte eelviimane.
Metsavennaks hakkas Arro esmakordselt 1941. aastal.
Põlva endise miilitsaülema Hans Salmi 1974. aastal siseministeeriumile koostatud raporti järgi kuulus täpse kuulipildurina tuntud Arro pärast Teist maailmasõda Täpsi ja Piho metsavendade rühma. Teda tunti varjunimede Lihunik, Värdi ja Jakob all. Raportis süüdistati teda osalemises 30 nõukogude aktivisti ja nende lapse tapmises, sealhulgas Silvi Lumi tapmisel osalemises 9. juunil 1948. Kui rühm 1949. aasta septembris (teistel andmetel 1. oktoobril 1949 Kiidjärve vallas Intsupalu lahingus) tabati, pääses Arro põgenema ja teda peeti surnuks.
Seejärel varjas ta end Poka külas Russakute talus, kuni 1974. aasta mai lõpul jäi vahele kohalikule sovhoosidirektorile. Seejärel varjas ta end nädal aega metsas, kuni 2. juunil 1974 kohtus juhuslikult kahe traktoristiga, kellest ühe tappis. Seejärel korraldatud miilitsahaarangus sattus ta üks ühele vastamisi leitnant Ülo Neemega ning ehkki tal õnnestus Neemet haavata, sai ise lõpuks surma.
Ülo Neemele anti selle eest Punatähe orden, kuid 1990. aastatel jäi ta selle juhtumi tõttu korduvalt Eesti Vabariigi autasudest ilma. Metsavendlust uurinud Eerik-Niiles Krossi hinnangul ei ole Neemele siiski midagi ette heita. Neeme ise on Arro surma kohta öelnud: "Mul oli piinlik Punatähe ordenit vastu võtta. See polnud kangelastegu, oli võitlus üks ühe vastu." Ja ühtlasi: "Ma püüdsin Arrot ju viimse võimaluseni ellu jätta. Ja mitte kõik metsavennad ei olnud kangelased."
Enn Tarto kinnitust mööda maeti Arro algselt Tartus Raadi kalmistule salaja ja samale kohale maeti ka teine inimene, kuid hiljem õnnestus haud tuvastada ja ta ümber matta. 2009. aastal avati Raadil Kalev Arro mustast graniidist hauamonument mälestusfondi "Ristideta hauad" toel.
Salmān ibn Ḩamad Āl Khalīfah (1894–1961)

Šeik Salmān ibn Ḩamad Āl Khalīfah (araabia keeles سلمان بن حمد آل خليفة; elas 10. oktoober 1894 – 2. november 1961) oli Bahreini monarh ("ḩākim") aastatel 1942–1961.
Ta oli eelmise hakimi Ḩamad ibn ‘Īsá Āl Khalīfah vanim poeg ja tõusis troonile pärast isa surma 20. veebruaril 1942.
Hariduse omandas ta eraõpetajate käe all. Aastatel 1937–1942 oli šeik Salmān Al-Muharraq'i kuberner. Troonipärijaks nimetati ta ametlikult veebruaris 1940.
Bahreini valitsejana osales ta 1953. aastal Suurbritannia kuninganna Elizabeth II kroonimisel.
Šeik Salmānil oli kolm abikaasat. Nendest abieludest sündis kokku üheksa last, kolm poega ja kuus tütart. Tema surma järel tõusis troonile vanim poeg ‘Īsá. Tema teine poeg Khalīfah sai 1971. aastal Bahreini esimeseks peaministriks.
Salmān ibn Ḩamad Āl Khalīfah

Šeik Salmān ibn Ḩamad Āl Khalīfah (sündinud 21. oktoobril 1969) on Bahreini kuningliku perekonna liige ja sõjaväelane, alates 9. märtsist 1999 Bahreini kroonprints, alates 12. novembrist 2020 Bahreini peaminister. 
Ta on Bahreini kuninga Ḩamad ibn ‘Īsá Āl Khalīfah' vanim poeg. 
Aastatel 1999–2008 oli ta Bahreini kaitsejõudude ülemjuhataja. Alates 6. jaanuarist 2008 on ta Bahreini relvajõudude ülemjuhataja asetäitja, kellele alluvad nii Bahreini kaitsejõud kui ka rahvuskaart. Tema vastutusvaldkonnaks relvajõududes on planeerimine. 
Ta on abielus, tal on kaks poega ja kaks tütart.
Paasilinna

Paasilinna on soomepärane perekonnanimi, mille tuntud kandjate seas on:
Punavöötaud

Punavöötaud on okaspuude okkaid kahjustav seenhaigus, mida põhjustab seen "Mycosphaerella pini". 
Eestikeelne nimetus "punavöötaud" tuleneb haigusele tüüpilistest punastest risttriipudest okastel. Punavöötaudi on esmamainitud 1960. aastatel (Thyr, Shaw, 1964; Funk, Parker, 1966). Eestis avastati esimesed haigusjuhud 2006. aasta sügisel Tartumaal Järvseljal.
Nakatuvad okaspuuliigid.
Peamisteks peremeestaimedeks on perekonna mänd liigid.
Punavöötaudi tunnused.
Esmalt on sümptomid näha võra alusel vanematel okastel. Nakatunud okastele tekivad algul kollased, siis helepruunid laigud ja ristvöödid, mis muutuvad hiljem punaseks. Seejärel muutuvad okaste tipud punakaspruuniks. Okaste alused jäävad roheliseks. Kõige paremini on okastel sümptomid nähtavad juunis ja juulis, seejärel võivad nakatunud okkad pudeneda ning oksa tippu jääb ainult sama aasta okaste tutt. Selline okaste pudenemine jätkub aasta-aastalt ning nõrgestab puid, vähendades puidu teket, ja võib lõpuks põhjustada puu surma.
Haiguse levik.
Seene looduslikuks levikuks on vajalik niiskus. Puult puule levib vihmapiiskadega, veepritsmetega. Võib levida putukatega ja tööriistadega. Pikemate vahemaade taha levib niiskete tuulte ja ududega. Oluline on levik nakatunud istutusmaterjaliga. Võib levida ka seemnepartiide hulka jäänud okkaprahiga.
Haiguse levialaks oli esialgu lõunapoolkera. Alates 1990. aastatest levib see ka põhjapoolkeral, põhiliselt musta männi alamliikidel Euroopas ja kiirja männi alamliikidel Kanadas. Esimesed leiud Järvseljal olid mägimännil ja mustal männil. Hiljem nakatus ka harilik mänd.