tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mihhail Viktorov

Mihhail Viktorov (vene keeles Михаил Владимирович Викторов; 24. detsember 1894 Jaroslavl – 1. august 1938) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane (1. järgu laevastikuflagman) ja poliitik (NSV Liidu Kesktäitevkomitee liige ja NSV Liidu Ülemnõukogu I koosseisu liige).
Aastail 1921–1924 ja 1926–1932 oli ta Balti laevastiku ülem.
Viktorov oli ohvitseri poeg. 1910 lõpetas ta Jaroslavli kadetikorpuse. 1913 lõpetas ta Merekadetikorpuse kuldmärgiga ja mitšmani auastmega, mille pälvis 5. oktoobril 1913. Ta lõpetas 1915 miiniohvitseride ja 1917 tüürimeeste koolituse ning 1924 Mereväeakadeemia juures korraldatud täienduskursuse.
Esimeses maailmasõjas teenis ta Balti laevastikus 1. Balti laevastikuekipaaži koosseisus. Ta osales Väinameres peetud operatsioonil Albion. 1917 edutati ta leitnandiks ja vanemtüürimeheks soomuslaeval "Graždanin".
Pärast Oktoobrirevolutsiooni läks ta bolševike poolele. 1918 osales ta dessandil Narva all. Sama aasta novembrist 1919. aasta juunini oli ta algul vanemtüürimees ja siis komandöri 1. abi ristlejal "Oleg", 1919. aasta juunist 1920. aasta aprillini oli ta hävitaja "Vsadnik" komandör, 1920. aasta augustist 1921. aasta märtsini liinilaevade "Andrei Pervozvannõi" ja "Gangut" komandör. Ta osales Kroonlinna mässu mahasurumises ja pärast seda määrati ta Kroonlinna vanemmereülemaks, 1921. aasta mais Balti laevastiku ülemaks. Alates 1924. aasta juunist oli ta Musta mere laevastiku ülem, 1924. aasta detsembrist Punaarmee mereväe hüdrograafiavalitsuse ülem ja 1926. aasta aprillist taas Balti laevastiku ülem. 1932 astus ta ÜK(b)P-sse. Sama aasta märtsist oli ta Kaug-Ida mereväe ülem. 1935 loodi Vaikse ookeani laevastik ja Viktorov määrati selle ülemaks.
15. augustil 1937 vahistati 1. järgu laevastikuflagman Vladimir Orlov ja Viktorov määrati tema asemele Punaarmee mereväe ülemaks. Samal aastal valiti ta NSV Liidu Ülemnõukogu I koosseisu saadikuks. Sama aasta lõpuks oli tema alluvuses olevast mereväest ebaseaduslike repressioonide käigus vallandatud umbes 1400 inimest.
28. detsembril 1937 (teistel andmetel 27. märtsil 1938) vabastati Viktorov ametist ja määrati mereväe rahvakomissariaadi juhatuse käsutusse. 22. aprillil ta vahistati. Juurdluse käigus ta tunnistas, et Jan Gamarnik värbas ta 1933 oma vandeseltsi. Teda süüdistati kahjurluses. 1. augustil 1938 mõisteti ta surma ja lasti maha, kõigest 3 päeva pärast oma eelkäijat Vladimir Orlovi. 14. märtsil 1956 rehabiliteeriti ta postuumselt.
Viktorov oli abielus 1924 surnud farmakoloogi Nikolai Kravkovi lese Ksenijaga (sündinud Maksimova), kelle isa oli olnud asekuberner. 1930 sündis poeg Juri, kes 1948 jäi jahil jäljetult kaduma.
Viktorovi autasustati 11. jaanuaril 1916 Püha Stanislavi ordeni III järgu ordeniga mõõkade ja lindiga. Veel pälvis ta Lenini ordeni, Punalipu ordeni (20. veebruaril 1928) ja Punalipu ordeni).
Vladimir Kukel

Vladimir Kukel (vene keeles Влади́мир Андре́евич Ку́кель; 12. juuni 1885 Peterburi kubermang – 19. september 1938 Habarovsk) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane (1. järgu kapten).
1921. aastal oli ta Balti laevastiku ülem.
Aleksandr Razvozov

Aleksandr Razvozov (vene keeles Александр Владимирович Развозов; 27. juuli 1879 Tallinn – 14. juuni 1920 Krestõ vangla, Petrograd) oli Vene sõjaväelane (kontradmiral).
1917–1918 oli ta Balti laevastiku ülem. 
Tema isa Vladimir Razvozov (1841–1893) oli samuti Balti laevastiku kontradmiral.
Ta oli abielus Maria von der Osten-Drieseniga, kes oli kindralmajor Alexander von der Osten-Drieseni tütar.
Arina Tanemura

Arina Tanemura (種村 有菜 "Tanemura Arina"; sündinud 12. märtsil 1978) on jaapani mangakunstnik, kes teeb peamiselt "shōjo mangat". Tema esimene täispikk manga oli "ION", mis ilmus 1997. aastal. Tema teosed on tehtud peamiselt ajakirja "Ribon" jaoks.
Baveno

Baveno on väikelinn Itaalias Piemonte maakonnas Verbano-Cusio-Ossola provintsis Lago Maggiore järve läänekaldal. 
Kõrgus merepinnast on 205 m.
Jõepere mõis

Jõepere mõis (saksa keeles "Joemper") oli rüütlimõis Kadrina kihelkonnas Virumaal.
Mõisaomanikud.
Jõepere oli endine Saksi mõisa osa, kuuludes iseseisvana selle juurde. 1684. aastal Otto Johann von Uexküll-Meyendorff pantis Jõepere ülemleitnant Karl Magnus Rehbinderile.
Pärast Põhjasõja lõppu 1729. aastal müüdi Jõepere ning omanikuks märgiti kapten Johann Adolph von Rosenthali, kes on selle ostnud 6600 riigitaalri eest, pärast Johann Adolph von Rosenthali surma oli mõisa omanik tema vend major Karl Heinrich Rosenthal, kellelt 1733. aastal ostis mõisa assessor Erich Johann von Vietinghoff.
Pärast Erich Johann von Vietinghoffi surma (1761) oli mõisa pärija on tema lesk Beata Regina von Vietinghoff (sündinud von Fick), Adavere, Imavere ja Jõepere mõisa pärija. Beata Regina von Vietinghoffi surma järel oli mõisa pärija tema poeg, maanõunik Reinhold Heinrich von Vietinghoff. Reinhold Heinrich von Vietinghoff pantis Jõepere ja Vasivere mõisa 1801. aastal kaardiväekornet Friedrich Wilhelm von Rosenile 30 aastaks.
1808. aastal omandas Jõepere ja Vasivere mõisa kornet Bernhard Heinrich von Rosen.
1825. aastal pani major Paul von Dücker Jõepere ja Vasivere mõisa avalikule müügile ning need omandas endine haagikohtunik krahv Peter August Friedrich von Manteuffel, kelle surma järel sai mõisa tema lesk krahvinna Helene Louise Elisabeth von Manteuffel (sündinud vabapreili Uexküll-Güldenband), kes pärandas 1849. aastal mõisa oma tütrele Wilhelmine Elise von Kotzebuele (sündinud kahvinna Manteuffel).
Pärast Wilhelmine Elise von Kotzebue surma (1902) pärisid Jõepere, Vasivere, Saksi ja Karila mõisa võrdsetes osades tema tütred: (Marie Agnese abielust Paul von Baggehuffwudtiga); tütred Margarethe (Daisy), von Brevern, krahvinna Helene (Nelli) von Tiesenhausen ja paruness Maric von Taube, kuid vastavalt pärijatevahelisele kokkuleppele omandas Margarethe (Daisy) Luise von Brevern 1904. aastal teistelt pärijatelt Jõepere mõisa 100 000 rubla, Saksi (2767 tiinu) 138 000 rubla, Vasivere (163 tiinu) 10 000 rubla ja Karila (382 tiinu) 20 000 rubla eest ning sai mõisate ainuomanikuks.
Mõis riigistati 1919. aastal.
Peeter Rõigas

Peeter Rõigas (23. juuli 1914 Enu talu, Peraküla, Abja vald, Halliste kihelkond, Pärnumaa – 21. detsember 1998 Tartu) oli eesti metsateadlane.
Elulugu.
Peeter Rõigas oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1932 Viljandi Maakonna Poeglaste Gümnaasiumi. 1939. aastal lõpetas Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna metsandusosakonna "cum laude" diplomitööga "Uurimusi ja tähelepanekuid Sagadi metskonna iseseisvusaegseis männikultuures". 1942. aastal kaitses Tartu Ülikoolis metsandusmagistri kraadi väitekirjaga "Kasvuarengulisi uurimusi Sagadi metskonna nooremais männikultuures" ja 1956. aastal põllumajanduskandidaadi kraadi Eesti Põllumajanduse Akadeemias) väitekirjaga "Kasvuarengulisi uurimusi Sagadi metskonna männikultuures".
1937–1946 oli Tartu Ülikooli metsakasvatuse kateedri assistent, 1946–1949 metsakasvatuse kateedri juhataja, dotsent, samal ajal 1947–1949 Zooloogia ja Botaanika Instituudi vanemteadur ja 1949–1950 metsasektori juhataja. 
Vahistati Tartus 20. aprillil 1950. Oli 1950–1955 Karaganda oblastis (Žezkazgani vasekaevanduses) poliitiliselt represseerituna vangilaagris. Vabanes 4. veebruaril 1955.
1955–1956 Kilingi-Nõmme metsamajandi meister, 1956–1959 Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsakasvatuse ja kultuuride kateedri assistent, vanemõpetaja ja dotsent, 1960–1970 Kuremaa Metsamajandusetehnikumi õpetaja, 1970–1978 Eesti Metsainstituudi metsakaitse osakonna juhataja ja vanemteadur.
Teadustöö.
Mitmed tema teadustööd olid seotud Sagadi metskonnaga. Tema uurimisvaldkonnad olid metsakultuurid, metsakaitse ja metsakahjurite tõrje.
Teoseid.
Avaldas üle 20 teaduspublikatsiooni ja õppevahendi.
Heili Rõivas

Heili Rõivas (aastani 1955 Heili Prants, sündinud 14. aprillil 1934 Mõniste vallas Võrumaal) on eesti loomakasvatusteadlane.
Elulugu.
Heili Rõivas on talupidaja tütar.
Lõpetas 1952 Tartu 2. Keskkooli ja 1957 Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomiateaduskonna; põllumajanduskandidaat (1975 Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituut (ELVI)), väitekiri "Lehmade kinnisperioodi pikkust mõjutavad tegurid ja nende seos piimajõudlusega suurfarmides". Oli 1959–1974 ELVI laborant, ökonomist ja vanemzootehnik, 1974–1976 Katsemajandite osakonna nooremteadur, 1976–1981 vanemteadur ja 1981–1990 ökonoomika osakonna vanemteadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: lehmade piimajõudlust mõjutavad geneetilised ja mittegeneetilised tegurid, optimaalse pikkusega poegimisvahemiku ja kinnisperioodi osatähtsus piimatoodangu suurendamisel ja karja taastootmise parandamisel. 38 teaduspublikatsiooni.
Aarend-Mihkel Rõuk

Aarend-Mihkel Rõuk (14. märts 1943 Hageri vald, Harjumaa – 10. detsember 1997 Tallinn) oli eesti geograaf, geoarheoloog ja kirjastustöötaja.
Elulugu.
Lõpetas 1961. aastal Pärnu 1. Keskkooli ja 1969. aastal Tartu Riikliku Ülikooli loodusgeograafina. Täiendas end Rootsis. 
Töötas 1969–1991 Eesti NSV TA Ajaloo Instituudi arheoloogiasektoris, sealhulgas 1986–1990 geoarheoloogia ja muinastehnoloogia labori juhatajana. 
Aastatel 1991–1997 töötas Eesti Entsüklopeediakirjastuses, sealhulgas 1991–1994 loodusteaduste toimetuse juhatajana. 
Uuris arheoloogiliste muististe ümbruse loodusolusid, Eesti voorestike loodusgeograafiat ja kujunemist, taimkatte arengulugu ja nüüdisjärvede viirkihilisi setteid.
Teoseid.
Koguteose "Eesti loodus" (1995) toimetuskolleegiumi sekretär ja üks autoreid, kirjutas tõlgitud lasteentsüklopeediale Eesti osa. Umbes 20 teaduspublikatsiooni.
Rein Rõõm

Rein Rõõm (sündinud 17. oktoobril 1945 Tarvastu vallas Viljandimaal) on eesti füüsik.
Elulugu.
Ta on lõpetanud 1964. aastal Mustla Keskkooli ja 1972. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsikuna. Füüsika-matemaatikakandidaat (1980, Eesti NSV TA Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituut (AAI)), väitekiri "Перенос излучения в атмосферах планет при вытянутой индикатрисе рассеяния". Täiendas end 1994 ja 1998–1999 Readingi Ülikoolis Inglismaal, 1995 Lissaboni Ülikoolis Portugalis, 1996 Müncheni Ülikoolis Saksamaal. 
Oli 1972–1973 Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudi insener, 1973–1983 nooremteadur, 1983–1989 vanemteadur, 1989–1995 teadusdirektor, 1995–2002 Tartu observatooriumis atmosfäärifüüsika osakonna juhataja, 1995–2001 TÜ külalisprofessor (dünaamiline meteoroloogia), 2002– Tartu Ülikooli meteoroloogia professor, keskkonnafüüsika instituudi juhataja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: kiirguslevi atmosfääris, atmosfääri kaugseire füüsikalised meetodid, atmosfääridünaamika alused, atmosfääriliikumiste modelleerimine ning numbriline ilmaennustus. Arendanud atmosfääri kiirguslevi numbrilisi meetodeid; osalenud Maa atmosfääri optiliste omaduste uurimisel teleraadiomeetriga FAZA kosmosejaamast Mir saadud mõõtmisandmetest; loonud mittehüdrostaatiliste atmosfääridünaamika võrrandite rõhukoordinaatesituse ning saadud tulemusi rakendanud numbrilises ilmaennustuses. Numbrilise atmosfääridünaamika koolkonna rajaja Eestis. Osalenud rahvusvahelises ilmaennustusprojektis HIRLAM.
Teoseid.
Üle 100 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Rein Rõõm on tööliste poeg.
Toomas Rõõm

Toomas Rõõm (sündinud 7. novembril 1961 Tallinnas) on eesti füüsik, Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 2022). 
Tema teadustöö keskendub teraherts-spektroskoopia arendamisele ning erinevate füüsikanähtuste uurimisele.
Elulugu.
Lõpetas 1979 Tallinna 2. Keskkooli ja 1984 Tartu Riikliku Ülikooli tahke keha füüsika erialal; "Ph.D." (1993, Tartu Ülikool), väitekiri "Paramagnetic H2- and F+ centers in crystals: spectra, relaxation and recombination luminescense". Täiendas end 1994–1996 USA-s Californias Berkeley Ülikoolis, 1996–1997 Kanadas Ontarios McMasteri Ülikoolis ja 2001 Saksamaal Stuttgardi Ülikoolis ja Max Plancki Instituudis. 
Oli 1984–1996 Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudi (KBFI) teadur, aastast 1996 vanemteadur.Alates 2012 on ta KBFI juhtivteadur.
Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks füüsika alal valiti ta 2022. aastal. Kandideeris koos Heikki Junnineni ja Kaupo Kukliga. Ta kuulub akadeemias astronoomia ja füüsika osakonda. On Eesti TA energeetikakomisjoni liige. Ta oli perioodil 2019–2021 Eesti Teaduste Akadeemia uurija-professor. 
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: madalamõõduliste ja tugevalt korreleeritud elektron- ja spinnsüsteemide infrapunane ja terahertsspektroskoopia tugevates magnetväljades. Ta on kolme patentse leiutise kaasautor.
Töid.
Üle 60 teaduspublikatsiooni.
Oolu Rõõs

Oolu Rõõs (25. november 1933 Väätsa vald, Türi kihelkond, Järvamaa – 14. oktoober 2014) oli eesti mullamikrobioloog.
Elulugu.
Oolu Rõõs oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1952 Türi 1. Keskkooli ja 1957 Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomina; 1960–63 Eesti NSV TA Eksperimentaalbioloogia Instituudi (EBI) aspirant; bioloogiakandidaat (1966, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri "Mõningate mullas vabalt elunevate õhulämmastikusidujate bakterite ökoloogilis-geograafilisest levikust Eesti NSV muldades".
Töötas 1957–60 Põllumajandusministeeriumi Maakorralduse Valitsuses. Oli 1963–69 EBI nooremteadur, 1969–70 vanemteadur, 1970–90 mikrobioloogia sektori juhataja, 1990–92 mikrobioloogia osakonna juhataja, 1992–95 juhtivteadur ja taimefüsioloogia osakonna mullaökoloogia labori juhataja, 1995 EPMÜ maaviljeluse ja taimesaaduste tehnoloogia instituudi vanemteadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: mullabakterite ökoloogilis-geograafiline levik, orgaaniliste ja mineraalväetiste mõju mullabakterite, -seente ja -vetikate arvukusele, mulla ensümaatilisele aktiivsusele ja lämmastikuühendite muundumisprotsessidele mullas, mullabakterite, -seente ja -vetikate sesoonne dünaamika ja seda põhjustavad tegurid, erinevate kompostide mõju mullaelustikule. 1975–91 mulla biodünaamika-alaste uuringute koordinaator NSVL-s ja 1963–81 Eesti Mikrobioloogia Seltsi juhataja, aseesimees ja 1981–91 esimees. Üle 20 teaduspublikatsiooni.
Kaljo Rägo

Kaljo Rägo (26. november 1921 Tartu – 15. märts 1985 Tartu) oli eesti arstiteadlane, terapeut ja kardioloog.
Elulugu.
Kaljo Rägo oli Gerhard ja Natalie Rägo poeg, Lembit Rägo isa.
Ta lõpetas 1941. aastal Tartu 1. Keskkooli ja 1949. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. 
Oli 1949–1952 Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi (EKMI) aspirant, 1952–1953 Tartus Vabariikliku Struumatõrje Dispanseri osakonnajuhataja, 1953–1955 laborijuhataja, 1955–1967 TRÜ sisehaiguste propedeutika kateedri assistent, 1967–1971 EKMI kardioloogiasektori juhataja, 1971–1985 Tartu Kliinilise Haigla kardioloog. 
Organiseeris 1958 Tartu Vabariiklikus Kliinilises Haiglas kardioloogiakabineti. Konstrueerinud rea originaalseid diagnoosimisaparaate, sh arendanud välja sternokostaalse vibrokardiograafia (1960–1962).
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: kliiniline füsioloogia, funktsionaalne kardioloogiline diagnostika. Üle 25 teaduspublikatsiooni.
Lembit Rägo

Lembit Rägo (sündinud 19. veebruaril 1955 Tartus) on eesti arstiteadlane ja farmakoloog.
Elulugu.
Lembit Rägo lõpetas aastal 1973 Tartu 2. Keskkooli, 1979 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna ja 1982 farmakoloogia kateedri aspirantuuri; meditsiinikandidaat (1983, TÜ), väitekiri "Сравнительная фармакологическая характеристика некоторых производных гамма-аминомасляной кислоты"; meditsiinidoktor (1991, Kuopio Ülikool), väitekiri "Regulation and location of peripheral benzodiazepine binding sites". Täiendanud end Itaalias, Soomes, Rootsis ja Norras, lektorina USA-s, Soomes ja Rootsis. Oli 1982–1984 TÜ farmakoloogia kateedri assistent, 1984–1986 vanemõpetaja, 1986–1992 dotsent, 1994–1997 erakorraline professor, 1992–1994 ja 1997–1999 farmakoloogia instituudi kliinilise farmakoloogia korraline professor, 1991–1993 Eesti Ravimikeskuse direktor, 1993–1999 Ravimiameti peadirektor, 1989–1999 ka sotsiaalministeeriumi farmakoloogianõunik, 1999-2013 Genfis Maailma Terviseorganisatsiooni (WHO) ravimite kvaliteedi ja ohutuse koordinaator ning aastast 2013 kuni 2016 samas uue suure ravimite ja tervishoiutehnoloogiate regulatsiooni allüksuse (Regulation of Medicines and other Health Technologies) esimene juht (direktor). 2016 Genfis Rahvusvaheliste Meditsiiniteaduste Organisatsioonide Nõukogu (inglise keeles "Council for International Organizations of Medical Sciences" (CIOMS - https://cioms.ch/ )) peasekretär. Eesti Farmakoloogia Seltsi liige, esimees 1996–2000. 2000-2016 WHO esindaja rahvusvahelisel inimesel kasutatavate ravimite registreerimise tehniliste nõuete harmoneerimise konverentsil (The International Council for Harmonisation of Technical Requirements for Pharmaceuticals for Human Use - ICH), aastast 2016 CIOMS esindajana.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: stressi- ja psühhotroopsed ravimid, ängistust vähendavate ja rahustavate ühendite toimed, ravimite regulatsioon ja ravimipoliitika. Üle 120 teaduspublikatsiooni, neist 10 monograafiat.
Isiklikku.
Tema isa oli Kaljo Rägo, vanaisa matemaatikaprofessor Gerhard Rägo, vanaema keemik dotsent Natalie Rägo.
Toivo Räim

Toivo Räim (sündinud 4. oktoobril 1949 Tallinnas) on eesti molekulaarbioloog.
Elulugu.
Ta on lõpetanud 1967. aastal Tallinna 16. Keskkooli, 1972. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonna ja 1978. aastal Eesti NSV TA Eksperimentaalbioloogia Instituudis (EBI) aspirantuuri; bioloogiakandidaat (1990, Tartu Ülikool), väitekiri "Избирательность взаимодействия и структурные характеристики некоторых комплексов низкомолекулярных соединений с ДНК". 
Oli aastatel 1979–1998 EBI-s (nooremteadur, teadur, vanemteadur, teadussekretär). 1994–1997 Eesti Teadusfondi peaspetsialist, 1999–2001 Haridusministeeriumii teaduse ja kõrghariduse osakonna nõunik, 2001–2002 poliitikaosakonna teadustalituse juhataja, 2002. aastast Eesti Vabariigi eriatašee teadusküsimustes Brüsselis Eesti alalises esinduses Euroopa Liidu juures.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: nukleiinhapete ja valkude interaktsiooni modelleerimine madalmolekulaarsete ühendite ja nukleiinhapete kompleksidel; teadus- ja arendustegevuse poliitika, bibliomeetria, teadus- ja arendustegevuse indikaatorid. 30 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Toivo Räim on töölise poeg.
Heikko Rämma

Heikko Rämma (sündinud 30. märtsil 1953 Paides) on eesti bioloog.
Elulugu.
Ta on lõpetanud 1971. aastal Rakvere 1. Keskkooli ja 1981. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloog-ihtüoloogi erialal. 
Aastatel 1981–1985 töötas ta Põlva kolhoosi kalakasvatajana. 1985–1991 töötas Eesti NSV TA Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudi biofüüsikalaboris, 1992– Tartu Ülikooli molekulaar- ja rakubioloogia instituudis Agu Laisa töörühmas töötas välja taimede fotosünteesi uurimisaparatuuri. Neli teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Heikko Rämma on teenistuja poeg ja Bellis Kullmani abikaasa.
Ahto Räni

Ahto Räni (aastani 1937 Seberg, 11. september 1930 Narva – 31. mai 2020 Audru) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Ahto Räni oli sõjaväelase poeg.
Lõpetas 1949. aastal Paide Keskkooli ja 1954. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) mäeinsenerina; tehnikakandidaat (1969, TPI), väitekiri "Исследование свойств водных суспензий гидроокиси кальция и кинетики образования известково-кремнеземистого монолита автоклавного твердения на их основе"; tehnikadoktor (1985, Kiievi Polütehniline Instituut), väitekiri "Полимер-минеральные структурированные дисперсные системы на основе промышленных отходов".
Oli 1954–1957 Põlevkivi- ja Keemiatööstuse Ministeeriumi Projekteerimise ja Teadusliku Uurimise Instituudi vaneminsener, 1957–1961 Eesti NSV Rahvamajandusnõukogu tehnikaosakonna vaneminsener, 1961–1991 Silikaatbetooni Instituudis sektori-, labori- ja osakonnajuhataja, aastast 1992 AS EDK peateadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: erisuguste liivade, lupjade ja lubjakivi sobivus autoklaavse silikaatbetooni ja silikaattellise toormena, polümeer-mineraalsed struktureeruvad disperssed süsteemid, reomeetria, lubja hüdratiseerumisprotsess, lubjakivi kui tehnoloogiline toore.
Teoseid.
Umbes 110 teaduspublikatsiooni, üle 50 autoritunnistuse.
Hele-Mai Räni

Hele-Mai Räni (aastani 1995 Hele-Mai Must; 20. mai 1931 Tallinn – 17. mai 2017) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Hele-Mai Räni oli ehitusmeistri ja pangaametniku tütar.
Lõpetas 1950 Tallinna 10. Keskkooli ja 1955 Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonna; tehnikakandidaat (1972, Riia Polütehniline Instituut), väitekiri "Исследование морозостойкости и усадки газосиликата объемной массой 500/600 кг/м3". 
Oli 1962–1974 Silikaatbetooni Teadusliku Uurimise Instituudi vanemteadur, 1974–1988 Ehituse Teadusliku Uurimise Instituudi vanemteadur.
Teadustöö.
Uurinud gaasbetooni omadusi, osalenud gaasbetooni kasutamisea pikendamist tagavate tehnoloogiliste parameetrite väljatöötamises, uurinud ja katsetanud ehituskonstruktsioone. 15 teaduspublikatsiooni.
Arvi Ränk

Arvi Ränk (26. mai 1960 Kuressaare külanõukogu, Saaremaa – 20. detsember 1994 Tallinn) oli eesti ajaloolane ja etnoloog.
Elulugu.
Arvi Ränk oli ehitusinseneri ja pangatöötaja poeg.
Ta lõpetas 1978. aastal Tallinna 32. Keskkooli ja 1985. aastal kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo osakonna. 
Aastatel 1979–1992 oli Ränk mitmes Tallinna keskkoolis ajalooõpetaja, aastatel 1992–1993 Tallinna Põhjarajooni haridusosakonna juhataja ja 1994. aastal Tallinna Kõrgema Tehnikakooli ühiskonnateaduste kateedri ajaloo ja politoloogia õppejõud. 
Ta uuris Eesti hariduslugu ja etnoloogia küsimusi ja koostas esimese Eesti etnograafiaalase sõnaraamatu. 
Ränk hukkus autoõnnetuses.
Isiklikku.
Arvi Ränga vanalell oli Gustav Ränk.
Aavo Rätsep

Aavo Rätsep (10. detsember 1933 Pärnu – 27. juuni 2018) oli eesti põlevkivikeemiateadlane.
Elulugu.
Aavo Rätsep oli teenistujate poeg.
Lõpetas 1952 Pärnu 1. Keskkooli, 1957 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) insener-keemik-tehnoloogina, 1963 TPI aspirantuuri; tehnikakandidaat (1965, TPI), dissertatsiooni teemaks oli "Tsoonsulatusmeetodi kasutamine kristalsete orgaaniliste süsteemide jaotamiseks komponentideks ja selle rakendamine põlevkivi uttevee fenoolide uurimisel ja lahutamisel". (dissertatsiooni juhendajaks oli professor Agu Aarna). Oli 1963–1990 Põlevkivi Teadusliku Uurimise Instituudis: vanemteadur, sektori- ja laborijuhataja, 1991– Eesti TA Ökoloogia ja Mereuuringute Instituudi Kirde-Eesti osakonna juhtivteadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: põlevkivi töötlemine, põlevkivi kahealuseliste fenoolide (alküülresortsiinide) peenlahutamine ja individuaalsete komponentide kasutamine, orgaanilise sünteesi ja tööstuslike heitvete puhastamine ja vedelate tehnoloogiliste jääkproduktide utiliseerimine. Eesti Keemia Seltsi ja Eesti Looduskaitse Seltsi liige. 55 teadusartiklit, 21 autoritunnistust, 4 patenti.
Elmar Rätsep

Elmar Rätsep (2. mai 1923 Laitse vald, Harjumaa – 10. märts 2001 Tartu) oli eesti loomakasvatusteadlane.
Elulugu.
Elmar Rätsep oli talupidajate poeg, Tõnu Rätsepa isa.
Lõpetas 1946 Uuemõisa Põllumajandustehnikumi, 1950 Tartu Riikliku Ülikooli agronoomina, agronoomiakandidaat (1959, EPA), väitekiri "Sugukultide tüüpratsioonid paaritusperioodil"; põllumajandusdoktor (1971, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri "Репродукция и физиологическое состояние свиноводчек при замение и рациональном использований кормов живанного происхождения". 
Oli 1950–1951 TRÜ veise- ja hobusekasvatuse kateedri piimanduse labori vanemlaborant, 1951–1954 ja 1962–1963 Eesti Põllumajanduse Akadeemia põllumajandusloomade söötmise kateedri assistent, 1954–1960 ja 1963–1967 vanemõpetaja, 1960–1962 vanemteadur, 1967–1969 dotsendi kohusetäitja, 1969–1976 dotsent, 1976–1977 professori kohusetäitja, 1977–1992 professor; 1994. aastast emeriitprofessor.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: põllumajandusloomade, peamiselt sigade söötmine ja söötade keemilise koostis. 130 teaduspublikatsiooni.
Margus Rätsep

Margus Rätsep (sündinud 10. septembril 1959 Tartus) on Eesti füüsik.
Elulugu.
Margus Rätsep on haritlaste poeg.
Lõpetas 1977 Tartu 10. Keskkooli, 1982 TÜ füüsika osakonna ja 1989 Eesti Teaduste Akadeemia Eesti NSV TA Füüsika Instituudi (FI) aspirantuuri; "Ph.D." (1991, TÜ), väitekiri "Spectral gratings and their relaxation in some low-temperature impurity-doped glasses and crystals". Oli 1982–86 FI nooremteadur, 1986–89 aspirant, 1990–98 teadur, 1998–2004 TÜ FI teadur, aastast 2005 vanemteadur. 1994–95 külalisteadur Prantsusmaal (CNRS, laboratoire Aimé-Cotton) ja 1996–99 järeldoktor USA-s (Iowa State University, Ames Laboratory).
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: optika ja spektroskoopia, sh mittelineaarne optika, laserspektroskoopia, aegruumiline holograafia, fotokeemiline spektraalsälkimine, fotosünteesi elementaarprotsessid. 
Eesti Vabariigi teaduspreemia 2006 (kollektiivis). Üle 50 teaduspublikatsiooni.
Tõnu Rätsep

Tõnu Rätsep (sündinud 6. märtsil 1969 Tartus) on eesti arstiteadlane.
Elulugu.
Tõnu Rätsep on neurokirurg, Elmar Rätsepa poeg.
Lõpetas 1987 Tartu 2. Keskkooli, 1995 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna, 2001 samas doktorantuuri; meditsiinidoktor (2002, TÜ), väitekiri "Aneurysmal subarachnoid haemorrhange: noninvasive monitoring of cerebral haemodynamics". 1995–1997 Tartu Ülikooli Kliinikumi intern, 2001–2005 TÜ neurokirurgia resident, 2005. aastast Tartu Ülikooli Kliinikumi närvikliiniku arst-õppejõud ja TÜ närvikliiniku erakorraline vanemteadur. Täiendas end neurokirurgias Uppsala Ülikoolis (1998). Balti teaduspreemia neuroloogias (2001). European Association of Neurosurgical Societies (EANS) liige.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: peaaju hemodünaamika subarahnoidaalse hemorraagia ja raske ajutrauma järel, stereotaktiline ja funktsionaalne neurokirurgia. 15 teaduspublikatsiooni.
Väino Rätsep

Väino Rätsep (23. september 1928 Tallinn – 7. märts 2023) oli eesti arstiteadlane, onkoloogiakirurg ja tervishoiutegelane, Eesti tervishoiusüsteemi ja onkoloogilise abi süsteemi arendaja, Eesti Vähiliidu looja.
Elulugu.
Ta lõpetas 1947. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1953. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) arstiteaduskonna; meditsiinikandidaat (1965, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri "Gastroskoopia ja suunatava gastrobiopsia tähtsusest vähi ning krooniliste maohaiguste diagnoosimisel", meditsiinidoktor (1974, TRÜ), väitekiri "Предраковые состояния и начальные формы рака желуда". Täiendanud end paljudes maailma riikides. 
Oli 1953–1974 Tallinna Vabariikliku Onkoloogia Dispanseri onkoloog-kirurg, osakonnajuhataja ja ravialajuhataja. 1954–1965 Tallinna Meditsiinikooli õpetaja. 1974–1990 Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi kliinilise onkoloogia osakonna juhataja, 1990–1995 juhtivteadur, 1995–1998 vanemteadur, aastast 1998 Eesti Onkoloogiakeskuse konsultant ja onkoloog ning aastast 1992 haigla Fertilitas mammoloog. 
Õpetas 1961–1964 Tallinna Pedagoogilises Instituudis, 1976–1983 TRÜ üldkirurgia kateedri ning radioloogia ja onkoloogia kateedri professor. 
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: mao- ja rinnanäärmevähk, vähieelsed seisundid, nende morfoloogia ja immunoloogia, kasvajate markerid, DNA muutused, tervishoiukorralduse probleemid.
Teoseid.
Üle 120 teaduspublikatsiooni.
Tegevus Eesti NSV valitsusasutustes ja NLKP-s.
Rätsep oli aastatel 1975–1988 Eesti NSV tervishoiuminister, 1980–1985 Eesti NSV Ülemnõukogu X koosseisu ja 1985–1990 Eesti NSV Ülemnõukogu XI koosseisu liige. 
NLKP liige oli Rätsep alates 1974. aastast. Aastatel 1976–1989 oli ta Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee liikmekandidaat.
Isiklikku.
Tema isa oli Eesti sõjaväeametnik Johannes Rätsep (1898–1988).
Ülo Rätsep

Ülo Rätsep (5. jaanuar 1943 Pärnu – 23. juuli 1994 Võru) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Ülo Rätsep oli teenistuja poeg.
Lõpetas 1961 Tallinna Polütehnikumi, 1967 Tallinna Polütehnilise Instituudi elektrotehnikateaduskonna tööstuselektroonika erialal, 1981 samas aspirantuuri; tehnikakandidaat (1984, Taganrogi Raadiotehnika Instituut), väitekiri "Исследование влияния технологического микроклимата в производстве интегральных микросхем". Oli 1968–1977 Tallinna Polütehnilise Instituudi raadiotehnika kateedri assistent, 1982–1984 vanemõpetaja, 1984–1992 dotsent, 1986–1991 ka kateedri juhataja, 1992–1994 Tallinna Tehnikaülikooli raadio- ja sidetehnika instituudi telekommunikatsiooni õppetooli dotsent. Õpetas lineaarahelate teooria, impulsitehnika, võimendite ning raadioaparatuuri ja arvutusseadmete konstrueerimise ja tootmistehnoloogia kursusi.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: madala müratasemega mõõtemuundurid, elektroonikatööstuse tehnoloogia, mikrokliima ja vaakumhügieen. Osales pooljuhtseadiste mõõteriistade loomises. 16 teaduspublikatsiooni.
Scandal

Scandal (スキャンダル "Sukyandaru", stiliseeritult SCANDAL) on Jaapani "pop rock"-bänd. See loodi aastal 2006.
Andriela Rääbis

Andriela Rääbis (1991. aastani Andriela Vutt; sündinud 21. juulil 1966 Tartus) on eesti keeleteadlane.
Elulugu.
Lõpetas 1983. aastal Kohtla-Järve 17. Keskkooli ja õppis aastatel 1984–1990 Tartu Riiklikus Ülikoolis, mille lõpetas eesti filoloogina.
Ta oli aastatel 1997–1999 Tartu Ülikooli magistriõppes ning sai magistrikraadi magistritööga "Telefonivestluse sissejuhatus". 2001–2009 õppis ta Tartu Ülikooli doktoriõppes ning sai 2009. aastal doktorikraadi doktoritööga "Eesti telefonivestluse sissejuhatus: struktuur ja suhtlusfunktsioonid" (juhendaja Renate Pajusalu). 
Ta oli 1990–1997 Tartu Ülikooli eesti keele labori insener, 1997–2000 üldkeeleteaduse õppetooli vanemlaborant, 2001. aastast arvutilingvistika teadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: suuline kõne, telefonivestluse struktuuri uurimine konversatsioonianalüüsi meetodil. Emakeele Seltsi tegevliige. Avaldanud 47 teaduspublikatsiooni.
Veena Räägel

Veena Räägel (28. märts 1934 Abja vald, Halliste kihelkond, Pärnumaa – 27. märts 2002) oli eesti geoloog.
Elulugu.
Veena Räägel oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1953 Suure-Jaani Keskkooli ja 1958 Tartu Riikliku Ülikooli geoloogia osakonna; geoloogiamagister (1993, TÜ), väitekiri "Eesti looduslike ehitusmaterjalide kasutamine ja edasised perspektiivid".
Töötas 1958–1963 Semipalatinski ja Altai geoloogilises ekspeditsioonis Kasahhi NSV-s geoloogia kaardistamisel ja maavarade otsimisel. 1963–2002 Eesti Geoloogiakeskuses mitmesugustel ametikohtadel (sh peageoloog ja maavarade osakonna juhataja).
Ta oli ka sporditegelane (mitmevõistlus, laskmine lauatennis).
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: maavarad kui looduslikud ehitusmaterjalid ning geoloogilis-majanduslikud hinnangud ja ehitusmaterjalide tööstuse arenguprobleemid. 
Teoseid.
Üle 10 teaduspublikatsiooni.
Raimund Räämet

Raimund Räämet (11. juuni 1918 Tallinn – 9. veebruar 2004 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Raimund Räämet oli kingsepa poeg.
Lõpetas 1937. aastal Tallinna Reaalkooli ja 1947. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) ehitusteaduskonna; tehnikakandidaat (1954, TPI), väitekiri "Ühtlase välissurvega kooniliste koorikute tasakaalu püsivus". Oli aastatel 1947–1957 TPI ehitusmehaanika ja konstruktsioonide kateedris assistent, vanemõpetaja, dotsendi kohusetäitja ja 1958–1993 dotsent.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: õhukeseseinaliste koorikute stabiilsus ja dünaamika, kooniliste koorikute stabiilsus nii enne kui ka pärast kriitilist staadiumi. 16 teaduspublikatsiooni.
Artur Rööp

Artur Rööp (16. veebruar 1907 Riidaja vald, Liivimaa kubermang – 24. oktoober 1967 Enköping, Rootsi) oli eesti agronoom.
Elulugu.
Artur Rööp oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1926 Pärnu Linna Ühisgümnaasiumi ja 1931 TÜ põllumajandusteaduskonna; "dr .agr." (1948, Bonni Ülikool), väitekiri "Grünlandsfragen in Estland (1918–1940). Oli 1931–1943 Tooma Sookultuuri- ja Maaparanduskooli õpetaja ning sookatsejaama assistent, 1943–1944 Põllumajanduse Keskvalitsuse katsehariduse osakonna vaneminspektor. Põgenes 1944 Saksamaale, 1944–1945 oli agronoom Sudeedimaa loomakasvatuse valitsuses. Asus 1948 Rootsi, oli 1948–1954 Wiadi koduloomade katseinstituudi kanala juhataja, 1957–1962 Bockholmssätra kanala juhataja, 1954–1957 Lida linnukasvatuskooli juhataja, 1962–1967 kutsekooli õpetaja Enköpingis.
Carl Gottlieb Rücker

Carl Gottlieb Rücker (ukj 10. august 1778 Kolga-Jaani, Viljandimaa – 12. juuni 1856 Kolga-Jaani, Viljandimaa) oli Eesti kartograaf.
Elulugu.
Carl Gottlieb Rücker oli kirikuõpetaja Ludwig Nikolaus Rückeri poeg.
1815 Liivimaa Mõõdu- ja Revisjonikomisjoni maamõõtja, 1819–39 W. Struve kutsel LÜÖS-i kartograaf, 1843–55 Valga Mõõdu- ja Revisjonikomisjoni teenistuses. Koostanud W. Struve Liivimaa triangulatsiooni (1816–19) andmetel põhineva 6 lehest koosneva Liivimaa erikaardi (Specialkarte von Livland, 1839), mis oli tollal täpseim kaart Lõuna-Eesti kohta ja millel ta esitas ligi 4600 kohanime (1875–1900 ilmus sellest kaardist 10 kordustrükki). 1836 (3. trükk 1875) ilmus Tallinnas kivitrükis Liivimaa üldkaart ja 1846 Liivi-, Eesti- ja Kuramaa üldkaart (5 kordustrükki 1854–1914).
Leho Ründal

Leho Ründal (aastani 1937 Leonhard Grünthal, 7. juuni 1915 , Tartumaa – 27. august 2006) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Leho Ründal oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1934 Hugo Treffneri Gümnaasiumi ning õppis 1934–36 TÜ loodus-matemaatikateaduskonnas ja 1937–40 TTÜ-s, lõpetas 1946 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) keemiainsenerina; tehnikakandidaat (1956, TPI), väitekiri "Kukersiitse põlevkivibensiini keemilise koosseisu ja füüsikaliste omaduste uurimine". Oli 1946–1956 TTÜ keemia kateedri assistent, 1957–61 Eesti NSV TA Energeetika Instituudi vanemteadur, 1961–74 Eesti NSV TA Keemia Instituudi ja 1974–81 Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudi (EMMI) keemiliste analüüside kesklaboris.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: köögiviljade ja substraatide keemilised analüüsid, põlevkivikeemia ja põlevkivi kompleksne kasutamine. Üle 40 teaduspublikatsiooni ja 3 autoritunnistust.
Kai Rünk

Kai Rünk (sündinud 30. märtsil 1953 Tartus) on eesti taimeökoloog.
Elulugu.
Kai Rünk on spordipedagoogi tütar.
Lõpetas 1971 Tartu 7. Keskkooli, 1978 TÜ geograafiaosakonna ja 2007 doktorantuuri; MSc (2003, TÜ), väitekiri "Do different competitive" (taimeökoloogia ja ökofüsioloogia, 2007, TÜ), väitekiri "Comparative ecology of three fern species: Dryopteris carthusiana (Vill.) H. P. Fuchs, D. expansa (C. Presl) Fraser-Jenkins &amp; Jermy and D. dilatata (Hoffm.) A. Gray (Dryopteridaceae)", Tartu, 2007. 
Oli 1981–1986 TÜ botaanikaaia laborant, 1986–1989 insener, 1990–1999 vanemaednik, 1999–2000 aednik, 2003– TÜ taimeökoloogia õppetooli teadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: taimeökoloogia, sõnajalgtaimede ökoloogia ja harulduse põhjused, haruldaste taimeliikide ökoloogia ja kaitse. Umbes 10 teaduspublikatsiooni, 3 aimepublikatsiooni.
Jüri Rünkla

Jüri Rünkla 12. detsember 1937 Tallinn – 8. september 2022 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Lõpetas 1961 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) keemiku-tehnoloogina ja 1974 Moskva Patendiinstituudi patentoloogina. 1965–68 TPI aspirant; tehnikakandidaat (1970, TPI), väitekiri "Исследование дистилляции с водяным паром при пониженном давлении". 1961–64 tsemenditehase "Punane Kunda" tehnoloog ja tsehhijuhataja asetäitja, 1966–72 TPI-s keemiatööstuse protsesside ja aparaatide kateedri assistent ja vanemõpetaja, 1972–74 Silikaatbetooni Instituudis laborijuhataja, 1974–81 ENSV Riikliku Plaanikomitee Majanduse ja Planeerimise Teadusliku Uurimise Instituudi ja 1981–86 "Algoritm" sektorijuhataja, 1986–97 Eesti Majandusjuhtide Instituudis dotsent majanduse, tehnoökonoomika, majandusarvestuse kateedris. 1997–2006 EMT turundusanalüüsi osakonna vanemanalüütik.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: automatiseeritud juhtimissüsteemid, ettevõtte kuluarvestus ja majandusanalüüs. Üle 80 teaduspublikatsiooni, sh 4 monograafiat.
Ennu Rüstern

Ennu Rüstern (2. jaanuar 1946 Kareda vald, Järvamaa – 13. mai 2025) oli eesti tehnikateadlane.
Ennu Rüstern oli talupidaja poeg.
Haridus.
Ta lõpetas 1960. aastal Roosna-Alliku 7-klassilise kooli, 1964. aastal Tallinna Polütehnikumi tööstusettevõtete elektriseadmete erialal ("cum laude") ning 1970. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) elektrotehnika teaduskonna automaatika ja telemehaanika erialal automaatika insenerina ("cum laude"). Aastatel 1972–1975 jätkas ta õpinguid TPI automaatikakateedris, olles aspirantuuris.
Täiendusõppe raames on ta õppinud Lundi Ülikoolis (Rootsi) aastatel 1980–1981, Eesti NSV Teaduste Akadeemia Küberneetika Instituudis 1986, Helsingi Tehnikaülikoolis 1991, Delfti Tehnikaülikoolis (Holland) 1995 ja Oulu Ülikoolis 1997.
Tehnikateaduste kandidaat 1976 (Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri "Исследование алгоритмов аппроксимации и переобразования параметров линейных систем и цепей на ЭВМ".
Töökäik.
TPI/ TTÜ 1969–2016: tootmisprotsesside automatiseerimise probleemlaboratooriumi insener 1969–1972; automaatika kateedri assistent 1976–1977, vanemõpetaja 1977–1979, dotsent 1979–1992, kateedrijuhataja 1991–1992; automaatikainstituudi direktor 1992–2003, automaatjuhtimise ja süsteemianalüüsi aseprofessor ja õppetooli juhataja 1992–1997; automaatjuhtimise ja süsteemianalüüsi professor ja õppetooli juhataja 1997–2015; infotehnoloogia teaduskonna õppeprodekaan 2001–2003, dekaan 2003–2013; emeriitprofessor 2016. aastast.
Volitatud elektriinsener (Chartered Electrical Engineer) 1992.
Teadustöö põhisuunad.
Dünaamiliste süsteemide juhtimise ja modelleerimise meetodid; robustne juhtimine, hägusjuhtimine, robustsed meetodid ja algoritmid süsteemide juhtimiseks; keerukate süsteemide juhtimise robustsed meetodid; tehisnärvivõrkude rakendused juhtimisülesannete lahendamisel: integreeritud lähenemine.
Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus.
TTÜ nõukogu liige 1999–2013; TTÜ nõukogu juhataja asetäitja 2000–2002; TTÜ nõukogu õppekomisjoni esimees 2005–2013; TTÜ infotehnoloogia teaduskonna õppekavakomisjoni esimees 2001–2013; Eesti Kõrghariduse Hindamisnõukogu liige 2001–2006; SA Eesti Teadusfondi tehnikateaduste ekspertkomisjoni liige 2000–2003.
Eesti Süsteemiinseneride Seltsi asutajaliige; Inseneride ja Tehnoloogia Assotsiatsiooni (IEE/IET, The Institution of Electrical Engineers/The Institution of Engineering and Technology) liige 1992. aastast; Elektri- ja Elektroonikainseneride Ühingu (IEEE, The Institute of Electrical and Electronics Engineers) liige 1995. aastast.
Harrastused.
Tervisesport, fotograafia, arvutid, matemaatika; õppeprotsessid ja -kavad, eesmärkide saavutamine, mõjutamine võimuta.
Malle Rüütli

Malle Rüütli (1977. aastani Veeber; sündinud 12. veebruaril 1952 Kohtla-Järvel) on eesti keeleteadlane ja vene filoloog.
Elulugu.
Malle Rüütli on tööliste tütar.
Ta lõpetas 1970. aastal Kohtla-Järve 1. Keskkooli ja 1978. aastal Tartu Riikliku Ülikooli vene keele ja kirjanduse osakonna. 
Aastatel 1978–1980 oli ta Tartu 2. Keskkooli vene keele õpetaja ja seejärel aastatel 1980–1992 Tartu Ülikooli vene keele metoodika kateedri õpetaja. 1996. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli täienduskoolituskeskuse eesti keele osakonna. Aastatel 1992–2003 oli ta ka Tartu Ülikooli keelekeskuse vene keele sektsiooni õpetaja. 
Aastatel 2003–2007 oli ta Pariisi riiklikus ida keelte ja kultuuride instituudis (INALCO) eesti keele ja kultuuri lektor. Pärast seda on Malle Rüütli töötanud Tartu Ülikooli maailma keelte ja kultuuride kolledžis eesti keele õpetajana.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: keele didaktika, eesti keel kui teise keele õpetamise metoodika, erialase suhtluskeele õpetamine. Koostanud keeleõpikuid ja õppevahendeid. Umbes 20 teaduspublikatsiooni.
Velda Rüütli

Velda Aurora Rüütli (24. juuli (vkj)/ 6. august 1912 Tallinn – 11. veebruar 1958 Tartu) oli eesti arstiteadlane ja stomatoloog.
Elulugu.
Velda Rüütli oli pagari tütar.
Ta lõpetas 1932. aastal Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlaste Gümnaasiumi Tartus ja 1940 Tartu Ülikooli arstina. Akadeemiliselt oli ta Korporatsioon Indla liige. Täiendas end Tartu Ülikooli stipendiaadina 1939. aastal Budapestis Ungari Kuninglikus Péter Pázmány Ülikoolis. 
Ta kaitses 1954. aastal Tartu Riiklikus Ülikoolis väitekirja "Hambajuurte kroonilise periapikaalse põletiku ravi meetodite ja efektiivsuse võrdlev analüüs" ja sai meditsiinikandidaadi kraadi.
Oli 1939–1940 TÜ suu- ja hambahaiguste polikliiniku voluntäärassistent, 1940–1942 Sadala valla jaoskonnaarst ja hambaarst, 1942–1944 TÜ suu- ja hambahaiguste polikliiniku nooremassistent, 1944–1948 TÜ/TRÜ kirurgilise stomatoloogia kateedri assistent, 1948–1954 kirurgilise ja terapeutilise stomatoloogia kateedri vanemõpetaja, 1955–1958 dotsent.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: kaariese, pulpiidi ja periodontiidi ravi.
Alexander Ryabchikov

Alexander Ryabchikov (sündinud 13. juunil 1975 Mari ANSV-s Oršanka rajoonis Tširki külas) on Eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Alexander Ryabchikov on mari.
Lõpetas 1992 Mari Eli Vabariigis Tširki Keskkooli, 1997 EPMÜ mehhaniseerimisteaduskonna; tehnikamagister (1999, EPMÜ), väitekiri "Jääkpingete määramine pinnetes silindrilise aluse pikideformatsiooni mõõtmise meetodiga", "Ph.D." (, 2005, Eesti Maaülikool (EMÜ)), doktoriväitekiri "Development of some mechanical methods for measurement of residual stressesi n coatings ". Oli 1997–99 EMÜ laborant, 2000 teadur, 2001–06 assistent, 2006– EMÜ metsandus- ja maaehitusinstituudi dotsent.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: loodusteadused ja tehnika, protsessitehnoloogia ja materjaliteadus, jääkpingete eksperimentaalmehaanika. Üle 15 teaduspublikatsiooni.
Elmar Saa

Elmar Saa (sündinud 26. jaanuaril 1938 Kundas) on eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Elmar Saa on raudteelase poeg.
Lõpetas 1957 Tallinna Polütehnikumi metallide lõiketöötlemise erialal, 1963 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) õhtuse teaduskonna insener-mehaanikuna. Oli 1957–58 TPI metallide tehnoloogia kateedri laborant, 1958–59 vanemlaborant, 1959–61 õppetöökoja juhataja, 1961–71 eksperimentaaltöökoja juhataja, 1971–87 teadusliku uurimise sektori konstrueerimis-eksperimentaalosakonna juhataja ja projekti peakonstruktor, 1987–93 teadusosakonna konstrueerimisbüroo juhataja, 1993–97 TTÜ mehaanikainstituudi insener (lahkus töölt tervislikel põhjustel), 1973–75 ka TPI masinaehitustööstuse automatiseerimise kateedri ja 1975–77 peenmehaanika kateedri õppejõud.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: triboloogia, materjalide erosioon. Osales aastast 1963 luufiksaatorite ning nende kasutamiseks vajalike abiinstrumentide ning rakiste loomisel. Kvaliteetsete luufiksaatorite loojatele anti 1983 NSV Liidu Ministrite Nõukogu preemia (kollektiivis). 1970. aastail võttis osa meetodi loomisest materjalide erosiooni suhtes katsetamiseks tsentrifugaalkiirendi (ЦУК-3М) abil. 1976 töötati katsetulemuste alusel välja NSVL riiklik standard. 1977 anti meetodi loojaile (, Elmar Saa jt) riiklik preemia. Meetod müüdi ka Saksa DV ja Tšehhoslovakkia teadusasutustele.
Mare Saag

Mare Saag (aastani 1972 Mare Hein, sündinud 17. juunil 1952 Põltsamaal) on eesti arstiteadlane ja hambaarst.
Elulugu.
Mare Saag on tööliste tütar.
Lõpetas 1970 Tartu 2. Keskkooli, 1975 TÜ stomatoloogia osakonna, meditsiinikandidaat (1990, Leningradi I Meditsiiniinstituut), väitekiri "Состояние пародонта в молодом возрасте". Täiendanud end Stockholmis Karolinska Instituudis (1991) jm. Oli 1975–1976 Tartu Stomatoloogia Polikliiniku arst, 1976–1977 TÜ stomatoloogia kateedri vanemlaborant, 1977–1992 assistent, 1992–1994 stomatoloogia kliiniku assistent, 1995–1998 vanemassistent, aastast 1998 dotsent, aastast 2003 juhataja, aastast 2013 professor.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: suu limaskesta ja parodondi haiguste probleemid, ksülitool ja suuõõne mikrofloora, kaaries, dieetsuhkrute toime hambakatule; huule- ja suulaelõhede geneetika; hambaravi maksumus Eestis. Osalenud viies rahvusvahelises uurimisprojektis. Quintessenz Eesti peatoimetaja (1996–2000), Stomatologija (Leedu) toimetaja (aastast 2003), DentArt (Ukraina) toimetuse liige. Tartu Stomatoloogia Seltsi esimees (1994–1998), juhatuse liige (1998–2006), Eesti Hambaarstide Liidu juhatuse (1996–1998) ja volikogu liige (aastast 1998), Eesti Stomatoloogia Seltsi president (1998–2006); International Association of Dental Researchi liige ja selle Nordic Division'i juhatuse liige (aastast 2004), European Association of Oral Medicine nõukogu liige (1998–2002), Ülemaailmse Hambaarstide Föderatsiooni Eesti sekretär ja assamblee delegaat (1998–2006), Soome Hambaarstide Seltsi korrespondentliige (aastast 2001), liige (aastast 2004). Ta on üle 70 teaduspublikatsiooni autor, koostanud ka õppevahendeid.
Kristjan Saal

Kristjan Saal (sündinud 10. detsembril 1977 Tartus) on eesti keemik ja materjaliteadlane.
Elulugu.
Lõpetas 1996 Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumi, 2000 Tartu Ülikooli keemiaosakonna, 2002 magistrantuuri, keemiamagister (2002, TÜ), väitekiri "Immobiliseeritud glükoosi oksüdaasi visualiseerimine aatomjõumikroskoobi abil", 2002–2006 TÜ doktorant, PhD (bioorgaaniline keemia, 2006, TÜ), väitekiri "Pindade silüülimine biomolekulide immobiliseerimiseks". Oli 2002–2003 Tartu Ülikooli Füüsika Instituudi (FI) insener, 2003–2005 TÜ anatoomia instituudi teadur, 2005–2006 TÜ materjaliteaduse ja materjalide tehnoloogia doktorikooli teadur, 2006 TÜ FI erakorraline teadur, 2007– madalate temperatuuride labori materjaliteaduse teadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: keemia ja keemiatehnika: silaanikeemia, sool-geel-tehnoloogia, biomolekulide immobilisatsioon, teravikmikroskoopia. Eesti Materjalitehnika Ühingu liige (aastast 2005). Üle 15 teaduspublikatsiooni.
Margus Saal

Margus Saal (sündinud 20. augustil 1974 Tartus) on Eesti füüsikateoreetik.
Elulugu.
Margus Saal on inseneri ja õpetaja poeg.
Lõpetas 1992 Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumi, 1996 Tartu Ülikooli füüsikaosakonna, 1998 samas magistrantuuri, füüsikamagister (1999, TÜ), väitekiri "Hamilton-Jacobi formalism for string cosmology". 1999–2004 Tartu Ülikooli füüsikaosakonna doktorant, Ph.D. (teoreetiline füüsika, 2004, TÜ), väitekiri "Studies of pre-big bang and braneworld cosmology". Oli 2000–03 Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste lepinguline lektor, 2003–2006 Tartu Ülikooli Füüsika Instituudi erakorraline teadur, 2007–2008 teadur, 2008– Tartu Observatooriumi järeldoktor.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: teoreetiline kosmoloogia, modifitseeritud gravitatsiooniteooriad. Eesti Füüsika Seltsi liige (1997–). Eesti Füüsika Seltsi üliõpilaspreemia 1999/2000. Üle 10 teaduspublikatsiooni.
Taimo Saan

Taimo Saan (sündinud 2. mail 1963 Valgas) on eesti matemaatik.
Elulugu.
Taimo Saan on õpetajate poeg. 
Lõpetas 1981 Nõo Keskkooli ja 1986 Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) matemaatikateaduskonna rakendusmatemaatikuna ning 1989 aspirantuuri TRÜ arvutusmatemaatika kateedris. 
Füüsika-matemaatikakandidaat (1990 Minsk, Valgevene Teaduste Akadeemia), väitekiri "Регуляризованные итерационные методы в проблеме собственных значений". 
Õpetas tõenäosusteooriat, matemaatilist statistikat. 
Teadustöö.
Peamised uurimisvaldkonnad: maatriksite omaväärtuste problemaatika; Eesti järvede veekeskkonna statistiline analüüs; elementaarfunktsioonide väärtuste leidmine abil.
Agu Saar

Agu Saar (15. mai 1942 Paide – 31. detsember 2020) on eesti füüsik.
Elulugu.
Agu Saar oli teenistujate poeg.
Ta lõpetas 1960 Tartu 1. Keskkooli ja 1965 Tartu Riikliku Ülikooli füüsika osakonna. 1974 sai ta füüsika-matemaatikakandidaadiks väitekirjaga "Исследование взаимодействия ультрамягкого рентгеновского излучения с хлоридами металлов". Ta oli 1966–68 TRÜ üldfüüsika kateedri vanemlaborant, 1968–72 Eesti NSV TA Füüsika ja Astronoomia Instituudi (FAI) vaneminsener, 1972–73 FAI nooremteadur, 1973–79 Eesti NSV TA Füüsika Instituudi (FI) nooremteadur, 1979–97 vanemteadur, aastast 1997 Tartu Ülikooli FI röntgenspektroskoopia labori vanemteadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: tahkisefüüsika. Ta on tegelenud eksperimentaaluuringutega ultrapehme röntgenikiirguse spektroskoopia alal, täiendanud ja ehitanud vastavat aparatuuri, rakendanud uusi uurimismetoodikaid, nt laserplasma kasutamist pehme röntgenikiirguse allikana. Tema olulisimad tulemused tahkisefüüsikas on seotud kiiritusdefektide olemasolu tuvastamisega ja laengukandjate transpordikarakteristikute määramisega ioonkristallides. Ta uuris Lundi Ülikooli MAX-laboris sünkrotronkiirgusega tekitatud sisekatte elektronergastuste lagunemist ioonkristallides resonantsergastusega Auger'- ja elektrospektroskoopia meetodil. Ta tegi kindlaks röntgeneksitonide olemasolu ioonkristallide (LiF, NaF) K-neeldumisspektrites eksitoni kiirgusliku lagunemise ja Auger' spektrite põhjal. Ta oli Eesti Füüsika Seltsi asutajaliige. Tal on üle 50 teaduspublikatsiooni ja 1 autoritunnistus.
Aino Saar

Aino Saar (sünninimi Aino Toomsalu; 25. juuni 1926 Einmani vald, Järvamaa – 14. november 2017) oli eesti bioloog ja taimefüsioloog.
Elulugu.
Lõpetas 1946 Paide Keskkooli, 1952 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia osakonna, 1956 aspirantuuri, bioloogiakandidaat (1956, TRÜ), väitekiri "Mõningate taimede hüpokotüülide regeneratsiooni- ja reproduktsioonivõime ja selle bioloogiline tähtsus". 
Oli 1952–1953 TRÜ bioloogiajaama nooremteadur, 1956–1962 geneetika ja darvinismi kateedri assistent, 1962–1969 EPA botaanika ja fütopatoloogilise kateedri vanemõpetaja, 1969–1976 dotsent, 1976–1994 aianduse ja taimekaitse kateedri ja aianduse õppetooli dotsent. Õpetas taimeembrüoloogiat, regeneratsiooni, taimefüsioloogiat; koostanud õppevahendeid.
Teadustöö.
Töid taimefüsioloogia alalt.
Teoseid.
Umbes 20 teaduspublikatsiooni: