Saksa-Balti Erakond

Saksa-Balti Erakond oli 1918–1935 Eestis tegutsenud baltisaksa vähemusrahvuse erakond.
Erakonna loomine.
Esimene baltisakslaste partei rajati 1905. aastal ja kandis nime Eestimaa Konstitutsioonilise Partei. Erakonna eesmärk oli Balti erikorra kindlustamine ja ühtlasi taotles see Baltikumi autonoomiat. Erakonna mõju vähenes Esimese maailmasõja ajal seoses baltisakslaste poliitilise ja majandusliku tegevusvabaduse piiramisega. Partei tegevus lõpetati pärast Veebruarirevolutsiooni.
1918. aasta novembris koostatud partei programmis pooldati konstitutsioonilise monarhiaga ühtset Balti riiki kahekojalise rahvaesindusega. 1918. aasta 23. detsembris asutati Saksa Erakond Eestimaal (saksa keeles "Deutsche Partei in Estland"), nimetati 1919. aasta sügisel ümber Saksa-Balti Erakonnaks Eestis ("Deutsch-baltische Partei in Estland"). Juhatuse koosolekul 14.12.1918. aastal sai esimeheks Christoph von Mickwitz, aseesimeesteks Hermann Koch, parun Georg Rudolf von Stackelberg-Kurküll ja August Spindler, sekretäriks Eugen Wilde. 1920. aastal oli sekretär Otto Schulmann ja 1920–1921 oli sekretär Alexander Taube.
Erakond registreeriti Tallinn-Haapsalu Rahukogus 1919. aasta augustis. Registreeriti ka ametlikult osakonnad Rakveres (Rakvere-Paide Rahukogus 1920. aasta oktoobris), Võrus (Tartu-Võru Rahukogus 1923. aasta novembris) ja Valgas (Tallinna-Haapsalu Rahukogus 1924. aasta veebruaris).
Maailmavaade.
Saksa-Balti erakond hoidis rahvuslikku konservatiivset joont, mille põhiseisukohtade hulka kuulusid näiteks kõigi Eestis elavate rahvaste keelte võrdõiguslik kasutamine riigiasutustes, sakslaste esindatus valitsuses, Eestis elavate rahvaste lepitamine, president riigipeana jne. Põhieesmärk 1920. aastate esimesel poolel oli laialdase kultuurautonoomia saavutamine. Samuti taotles erakond vähemusrahvuste õigust korraldada iseseisvalt oma kirikuasju.
Huvirühmad.
Saksa-Balti Erakonda rahastasid peamiselt töösturid, pankurid ja kaupmehed, mis suurendas oluliselt nende mõjuvõimu partei ladvikus.
Ideoloogiliselt jagunes Saksa-Balti Erakond kaheks: vanabaltlasteks ("Alt-Balten") ja väikesakslasteks ("Klein-Deutsche"). Vanabaltlased esindasid konservatiivsemat suunda ja pidasid võimalikuks otsida toetajaid ka maailmavaateliselt lähedaste eestlaste hulgast. Nende hulka kuulusid endised aadlikud, kaupmehed ja literaadid. Väikesakslased pooldasid rahvuslikku parteid ja koostööd välissakslastega mujal Euroopas. Nende hulka kuulusid muuhulgas Venemaalt saabunud sakslased, aga ka riigi- ja kadakasakslased, samuti käsitöölised. Väikesakslastel puudusid arvestatavad liidrid ning olles passiivsemad kui konservatiivid, jäid nad parteis esialgu tagaplaanile.
Teise jaotuse järgi oli erakonna sees neli huvirühma: riigi suhtes opositsiooniliselt meelestatud põlisaadel, suurtöösturid ja -kaupmehed, traditsiooniline intelligents ja „demokraadid“. Partei juhtimine oli intelligentsi käes, hästi esindatud oli ka suurtöösturite ja -kaupmeeste hääl. Parteisisest ühtsust aitas 1920. aastate esimesel poolel säilitada võitlus kultuurautonoomia saavutamise nimel.
Asutavas Kogus.
Asutava Kogu valimistel 1919. aastal kandideerisid: Hermann Koch, Max Bock, Johannes Meyer, parun Georg Stackelberg, Werner Hasselblatt, parun Ernest Rosen, Georg Rossmann, Alvil Hirschfeldt, Berend Wetter-Rosenthal, Friedrich Berncke, Woldemar Hartmann, parun Charles Stackelberg, Harry Koch, Alfred Walter, Hermann Ammende, Edgar Hoeppener, Max von Hafner, Paul Kroll, Edward von Sivers, Heinrich Badendick, Konrad Koch, parun Hans Wrangell, Wilhelm Reinartz, Hans von Brevern, Robert Weltz, Martin Luther, Ernst Sporleder, Hermann Stolzmann, August Spinbier. Saksa Erakonnast Eestis nimekirjast valiti Asutavasse Kogusse jurist Hermann Koch, 1917. aasta Eesti Maapäeva saadik Max Bock ja Tartu günekoloog Johannes Meyer. Viimane vahetati 27. jaanuaril 1920 Georg Rudolf von Stackelbergi vastu.
Erakond kogus valimistel 2,5% häältest.
Valimistulemused Asutava Kogu ja Riigikogu valimistel.
I Riigikogu valimistel kandideerisid Saksa-Balti Erakonnast: 
Pärast Saksa kultuuromavalitsuse loomist, 1925. aastal, hakkas Saksa-Balti Erakonna toetus langema, kuna ta kaotas ühe seni olulise tegevusväljundi. Sakslaste esindatud Riigikogus vähenes, mistõttu loodi 1929. ja 1932. aasta Riigikogu valimistel valimisliit rootslastega, kellega koostöös saavutati mõlemal korral kolm mandaati. Koostöö rootslastega viis ka erakonna lähenemise eesti parteidele, kuna rootslaste sidemed eestlastega olid tihedamad.
Tegevuse lõpetamine.
Saksa-Balti Erakond Eestimaal kaotati koos kõigi teiste poliitiliste erakondade ja nende liitudega Ühingute ja nende liitude seaduse jõustumisel 6. mail 1938 ning likvideeriti selle seaduse alusel koos oma Võru ja Rakvere osakonnaga 1939. aastal.