tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Katrina Tang

Katrina Tang (sündinud 17. mail 1985 Tallinnas) on eesti ettevõtja ja fotograaf. 
Katrina Tang on lastemoe- ja portreefotograaf, kunstiline juht ja lühivideode looja. 
Katrina Tang on 2024. aastal asutatud veebiplatvormi Little Family Hub asutaja ning tegevjuht.
Elu ja töö.
Tang õppis keskkoolis Pärnus. Ta kolis 2003. aastal Inglismaale ja läks Bournemouth'is asuvasse kunstiinstituuti, kus 2008. aastal sai ta kommertsfotograafia bakalaureusekraadi (Hons). Pärast seda kolis ta Londonisse ning asus tööle lastebrändide ja ajakirjade jaoks. Praegu töötab Tang rahvusvaheliselt ja reisib enamasti New Yorgi, Londoni, Pariisi ja Eesti vahet. 
Tang on töötanud paljude rahvusvaheliste tuntud lastebrändide ja väljaannetega, sealhulgas Gucci, Clarks, Mini Boden, Oeuf NYC, Fcuk, Very French Gangsters, Medela, The Times, ajaleht Milk Magazine ja paljud teised. 
Tang on kahe poja ema.
Trühvel (perekond)

Trühvel ("Tuber") on perekond seeni. Eestis oli 2011 teada 5 trühvliliiki . Aastal 2015 leiti ka kevadtrühvel ja valkjas trühvel.
Havisaba

Havisaba ("Sansevieria") on varem eristatud perekond õistaimi umbes 70 liigiga. Praeguseks on liigid arvatud draakonipuu perekonda aspariliste sugukonnas.
Nende looduslik levila on Aafrikas (eriti Madagaskaril) ja Lõuna-Aasias. Mitmeid liike kasvatatakse toataimena.
Trevor Daniel

Trevor Daniel Neill (sündinud 28. septembril 1994) on Ameerika Ühendriikide laulja ja laulukirjutaja. 
Tema debüüt EP "Homesick" ilmus 2018. aasta oktoobris ja sisaldas laulu "Falling", mis jõudis 2019. aastal enam kui kahekümne riigi muusikaedetabelitesse. Sama laul ilmus teist korda ka tema debüütalbumil "Nicotine".
Kelly Turk

Kelly Turk (sündinud 1993) on eesti kirjanik.
2017. aasta Eesti meistrivõistlused kergejõustikus

2017. aasta Eesti meistrivõistlused kergejõustikus olid Eesti 100. kergejõustiku meistrivõistlused, mis toimusid 22. ja 23. juulil 2017 Tallinnas Kadrioru staadionil.
Tulemused.
Mehed.
1500 m.
 
5000 m.
 
10 000 m.
&lt;br&gt;Finaal: 14. juuli
&lt;br&gt;Koht: Tallinn, Kadrioru staadion
Poolmaraton.
&lt;br&gt;Finaal: 10. juuni
&lt;br&gt;Koht: Narva
Maraton.
&lt;br&gt;Finaal: 10. september
&lt;br&gt;Koht: Tallinn
Kaugushüpe.
 
Kolmikhüpe.
 
Kuulitõuge.
 
Kettaheide.
 
Vasaraheide.
 
Odavise.
 
Kümnevõistlus.
&lt;br&gt;Finaal: 12. - 13. august
&lt;br&gt;Koht: Tartu, Tamme staadion
&lt;br&gt;&lt;br&gt;Mikk-Mihkel Arro sai tulemuse 9 alaga, &lt;br&gt;kuna 110 m tõkkejooksus ta katkestas. &lt;br&gt;
Naised.
800 m.
 
5000 m.
 
10 000 m.
&lt;br&gt;Finaal: 14. juuli
&lt;br&gt;Koht: Tallinn, Kadrioru staadion
Poolmaraton.
&lt;br&gt;Finaal: 10. juuni
&lt;br&gt;Koht: Narva
Maraton.
&lt;br&gt;Finaal: 10. september
&lt;br&gt;Koht: Tallinn
Teivashüpe.
 
Kaugushüpe.
 
Kolmikhüpe.
 
Kuulitõuge.
 
Kettaheide.
 
Vasaraheide.
 
Odavise.
 
Seitsmevõistlus.
&lt;br&gt;Finaal: 12. - 13. august
&lt;br&gt;Koht: Tartu, Tamme staadion
Otto II (Brandenburg)

Otto II (pärast 1147 – 4. juuli 1205), hüüdnimega "Helde" (der Freigiebige), oli kolmas Brandenburgi markkrahv 1184. aastast kuni oma surmani.
Elu.
Otto II oli Askania dünastiast Otto I ja Piastist Poola hertsogi Bolesław III Krzywousty tütre Judyta Bolesławówna vanem poeg. Mõni aeg pärast oma isa surma abiellus Otto II oma isa lese Adaga. Kuid see abielu oli lastetu.
Brandenburgi markkrahv.
Pärast isale järgnemist parandas ta Brandenburgi kaitset ja asustamist ning korraldas slaavlaste ja Knud VI vastaseid kampaaniaid. 1198.–99. aasta talvel laastas ta Taani poolt okupeeritud Pommerit ja konsolideeris järgmisel aastal oma territooriumi kasvatamist kampaaniaga, mis survestas Rügenit ja ohustas Hamburgi. 1200. ja 1203. aastal toetas ta Hohenstaufenist kuningat Švaabi Philippi Welfist Saksa-Rooma keisri Otto IV vastu.
Järglus.
Pärast tema surma päris markkrahvkonna tema vend Albrecht II.
Robotid

"Robotid" (inglise keeles "Robots") on 2005. aastal valminud Ameerika Ühendriikide animafilm, mille režissöör on Chris Wedge.
Filmi tootsid Blue Sky Studios ja 20th Century Fox.
Our World in Data

Our World in Data (sõna-sõnalt ‘meie maailm andmetes’) on sellistele laiemat huvi pakkuvatele globaalsetele probleemidele nagu vaesus, haigus, nälg, kliimamuutus, sõda, inimkonna säilimist ohustav risk ja sooline ebavõrdsus keskenduv veebipõhine teaduspublikatsioon.
2011. aastal Max Roseri asutatud väljaande töörühm baseerub Ühendkuningriigis Oxfordi ülikoolis.
2020. aastal kujunes Our World in Data üheks juhtivaks koroonapandeemia andmeid avaldavaks väljaandeks.
Aniliinlilla

Aniliinlilla ehk Perkini lilla (inglise keeles "mauveine" ja "Perkin's purple") oli esimene sünteesitud aniliinvärv ajaloos, millega sai kangastele anda püsiva erklilla värvitooni.
Ajaloost.
Keemiaüliõpilane William Henry Perkin lõi värvaine juhuslikult 1856. aastal, kui püüdis sünteesida aniliinist malaariaravimit hiniini. Perkin sai avastuse tähtsusest aru ja patenteeris värvaine valmistamise protsessi. Aniliinlilla läks masstootmisse ja sai moemaailmas tohutult populaarseks. Perkin nimetas oma värvaine algul kuulsa ajaloolise eeskuju Tüürose purpuri järgi, kuid otsustas hiljem moodsa prantsuskeelse sõna "mauve" ('kassinaerililla') kasuks.
Et moekaup jõudis ruttu ka Eestimaale, näitab 1870. aasta novembris Postimehes avaldatud Krameri apteegi kuulutus. Kuulutuse tekst teatab, et apteegist saab osta igasuguseid värve, sealhulgas "anilini lilla wärwi; anilini wärw saab pulwris, kui ka weddelalt müdud".
Omadused.
Värvaine on peaaegu musta värvi pulber, vees lahustumatu, kuid lahustub etanoolis. Aine CAS-number on 6373-22-4. Aluste ja hapete toimele vastupidav. Värvimisomadused väga head, eriti puuvilla- ja siidikiududel.
Malin Björk

Malin Anna Björk (sündinud 22. mail 1972 Göteborgis) on Rootsi poliitik, ta on Vasakpartei liige. Ta oli aastatel 2014–2024 Euroopa Parlamendi liige.
Narva Kergetööstuskool

Narva Kergetööstuskool oli kutsekool Narvas aadressil Kreenholmi tänav 45.
1947. aastal asutati Kreenholmi Manufaktuuri jaoks töötajaid ette valmistav kutsekool Amalia Kreisbergi nimeline Kutsekool nr 8.
Algul asus see Jaanilinnas aadressil Tekstilštšiki tänav 5.
Kutsekooli autasustati Tööpunalipu ordeniga ja kooli täisnimeks sai "Ордена Трудового Красного Знамени городское профессионально-техническое училище имени А. Крейсберга".
20. aprillil 1991 nimetati see Eesti Vabariigi Haridusministeeriumi käskkirjaga nr 104 ümber Narva Kergetööstuskooliks.
28. märtsil 2000 otsustas Vabariigi Valitsus liita 1. oktoobrist 2000 Narva Kutsekeskkooli, Narva Kergetööstuskooli, Narva Kaubanduskooli ja Narva Energeetikute Kooli ning asutada Narva Kutseõppekeskuse.
Sepa põik

Sepa põik on tänav Narva Vanalinna linnaosas. Algab Sepa tänavast, kulgeb ida poole, pöörab põhja poole ja jätkub Tolli tänava nime all. Tänava pikkus on umbes 220 m.
1905. aasta linnaplaanil oli selle tänava nimi "Бойная улица", 1912. linnaplaanil Tapamaja tänav ja 1927. aasta linnaplaanil Õhu tänav.
Peresvet

Peresvet on linn Venemaal Moskva oblastis Sergijev Possadi rajoonis. Asub Kunja jõe ääres, Moskvast 80 km kirde pool.
Linn on asutatud 1948. aastal Krasnozavodski Novostroika linnaosana. 2000. aastal eraldati omaette linnaks ja sai praeguse nime Troitse-Sergi suurkloostri munga Aleksandr Peresveti järgi, kes legendi järgi langes 1380. aastal Kulikovo lahingus.
2020. aasta alguses oli linna elanike arv arvestuslikult 13 411.
Lillekäpp

Karu Lillekäpp (sündinud 1994) on Tartu Mänguasjamuuseumi maskott, sest muuseumi loojate arvates sobib sellist mängulist ja lapsepõlvenostalgiast täidetud paika esindama just kõigi laste suur lemmik – kaisukaru.
Triibulise rahvariideseeliku ja muheda naeratusega mängukaru õmbles 1994. aastal muuseumi avamise aegu rahvusliku käsitöö eriala üliõpilane Kai Maser. Karule nime leidmiseks kuulutati ajalehes Postimees välja konkurss. Selle võitis 5-aastane tüdruk Käbi Stolovitš, kes pakkus nimeks Lillekäpp, kuna karu käpad olid õmmeldud lillelisest riidest.
Aja jooksul sai Lillekäpast täieõiguslik muuseumitöötaja, ta esines televisioonis ja lasteüritustel, temast kirjutati raamatuid ja joonistati kaarte ning tema kujutist kasutati muuseumi templil ja ametlikel paberitel. Hiljem õmbles Kai Maser Lillekäpale väikesed, samuti triibuseelikutes täditütred Musikäpa, Mesimoka ja Maša. Neist esimene rändas mänguasjamuuseumi kingitusena Stratfordi karumuuseumi Inglismaal, teine Riia nukumuuseumi loojate juurde Lätisse ning kolmas Sergiev Posadi mänguasjamuuseumisse Venemaal.
Lillekäpa-sarnase koopiana on loodud teatrinukust Lillekäpp, kes mängis muuseumi maskotti Teatri Kodus etendunud lastelavastuses "Öö mänguasjamuuseumis". 
Alates 2011. aasta maikuust aitab karu Lillekäppa vastutusrikka maskotitöö juures blogiv karu Nässu.
Teletöö ja Lillekäpp.
Karu Lillekäpp on osalenud mitmetes telesaadetes. Perioodil 1996–1998 läksid Eesti Televisioonis eetrisse "Karu Lillekäpa muuseumijutud", kus Lillekäpp aitas mänguasjamuuseumi direktoril Tiia Toometil muuseumijutte rääkida. Lillekäpp on kaasa löönud ka lastesaadetes "Buratino tegutseb jälle" ja "Saame kokku Tomi juures".
Kunst ja Lillekäpp.
Enim on karu Lillekäppa joonistanud üks Tartu Mänguasjamuuseumi asutajaist, illustraator Mare Hunt. Mare Hundi illustreeritud Tiia Toometi raamat „Karu Lillekäpa töö-ööd” on valitud 2010. aasta viie kauneima lasteraamatu hulka.
Nässu

Karu Nässu on Riias sündinud Eesti soost mängukaru, kes pärast pikki rännakuid mööda maailma jõudis käsitööfoorumi Kullaketrajad liikmete abiga 2011. aastal Tartu Mänguasjamuuseumisse ja jäi sinna elama. Nässu on abimaskotiks muuseumi maskotile, kes kannab nime karu Lillekäpp.
Nässu ise on enda kohta kirjutanud järgmised read: "Ma sündisin 24. veebruaril 2009. aastal Riias. Just Eesti Vabariigi sünnipäeval! Oma sünnikohast hoolimata pean ma end siiski eesti karuks. Pealegi räägitakse, et ega siin Lätis enam oma karusid polegi, puha Eestist sisserännanud. Mina jällegi kavatsen Eestisse sisse rännata! Loodan oma kodumaa kohta rohkem teada saada."
Nässu tegutseb sotsiaalmeedias, peab omanimelist Facebooki lehte ning kirjutab mänguasjamuuseumi blogisse, mida ta maailmast arvab. Arvamus maailmast kujuneb nii Eestis kui ka teistes riikides ringi rännates.
Karu Nässu blogikannetest inspireerituna on sündinud Marge Pärnitsa lasteraamatud „Nässu“(2014), "Nässu ja lumekruubid" (2019) ning "Nässu ja ko-hu-ta-valt kole kummik" (2021).
Tšernogolovka

Tšernogolovka on linn Venemaal Moskva oblastis, samanimelise linnaringkonna keskus. Asub Tšernogolovka jõe ääres, Moskvast umbes 40 km kirde pool.
Tšernogolovka küla on teada 1710. aastast alates. 1956. aastal rajati asulas Nobeli keemiaauhinna laureadi Nikolai Semjonovi algatusel füüsikalise keemia instituut. 1964. aastal lisandus Landau Teoreetilise Füüsika Instituut.
1975 sai aleviks ja 2001 linnaks. 2008 sai teaduslinna (vene 'наукоград') nimetuse.
2020. aasta alguses oli linna elanike arv arvestuslikult 21 288.
Kurovskoje

Kurovskoje on linn Venemaal Moskva oblastis Orehhovo-Zujevo rajoonis. Asub Nerskaja jõe ääres, Moskvast umbes 90 km kagu pool.
Kurovskaja küla on teada 1646. aastast alates. 1952 sai linnaõigused.
2020. aasta alguses oli linna elanike arv arvestuslikult 20 598.
Samavas

Samavas on järv Leedus Zarasai rajoonis. Järv asub Zarasaist 8 kilomeetrit lõunas ja kuulub Nemunase vesikonda. Järv on kagu-kirde sihiline. Järve kaldad on looklevad, sügavate lahtedega. Kagupoolne abajas kannab Ilgise nime. Lõunas ja läänes on kaldad kõrged ja metsased, põhja- ja idaosas aga madalad ning soostunud.
Kaldajoone pikkus on 21,83 kilomeetrit. Järves on kuus saart kogupindalaga 2,1 ha (1,21 ha, 0,44 ha, 0,18 ha, 0,16 ha, 0,09 ha ja 0,02 ha). Kaldavöönd on lai ja liivase põhjaga, seal kasvab pilliroog. Ülejäänud põhja katab muda. Samavas jääb Gražutė regionaalparki Gražutė maastikukaitsealale.
Järve suubuvad Vaisinė, Apiritysi oja, Ilžikise oja ja veel kolm nimetut oja. Välja voolab Samava oja. Kaladest elavad järves ahven, särg, roosärg, luts, angerjas, nurg, haug, latikas ja linask. Küladest asuvad järve kaldal Tumiškė, Pameldynė, Šarkiškės, Pajuodalankės, Samavai ja Pagraužė.
Järve nime päritolu on teadmata, võimalik et see tuleneb sõnast "samėti" (lihvima).
Kujuteldavate olendite raamat

"Kujuteldavate olendite raamat" (hispaania keeles "El libro de los seres imaginarios") on Jorge Luis Borgese 1967. aastal ilmunud raamat, mis on üles ehitatud mütoloogiliste ja kirjanduslike olendite teatmiku, bestiaariumina. 
Raamatu toimetaja ja kaasautor oli Margarita Guerrero. Artiklid põhinevad muu hulgas antiikautorite kirjutistel, mütoloogiat käsitlevatel allikatel, varasematel bestiaariumidel ning kirjandusteostel. Osa teatmiku artikleid on pikad tsitaadid teiste proosakirjanike teostest, sealhulgas Franz Kafka lühiproosast, C. S. Lewise romaanist "Perelandra", Edgar Allan Poe romaanist "Arthur Gordon Pymi lugu" ja William Thomas Coxi raamatust "Fearsome Creatures of the Lumberwoods". Samuti on teoses tsiteeritud mütoloogiliste olendite kirjeldusi Gustave Flaubert'i "Püha Antoniuse kiusamisest". 
Eesti keeles ilmus "Kujuteldavate olendite raamat" 2019. aastal Ehte Puhangu tõlkes Tänapäeva kirjastusel. 
Teos on 1957. aastal ilmunud "Fantastilise zooloogia käsiraamatu" täiendatud versioon. "Fantastilise zooloogia käsiraamatust" on eesti keeles ilmunud katkendeid ajakirjades Eesti Loodus (1986, nr 9, lk 604–611, tõlkinud Rein Kuresoo) ja Vikerkaar (1996, nr 1-2, lk 67–84, tõlkinud Ruth Lias).
The National Interest

The National Interest (eesti keeles 'riiklik huvi') on USAs Washingtonis kaks korda kuus ilmuv rahvusvaheliste suhete ajakiri, mida annab välja Rahvuslike Huvide Keskus ("Center for the National Interest, CNI)." CNI eesotsas on venejuudi päritolu Dimitri K. Simes, keda eriprokurör Robert Muelleri raportis on nimetatud Venemaa mõjuagendiks USAs.
Ajakirja asutasid 1985. aastal neokonservatismi ristiisa Irving Kristol ja Austraalia juhtiv välispoliitiline mõtleja Owen Harris. Viimane oli ka ajakirja peatoimetaja 1985–2001 (koos Robert W. Tuckeriga). Suunitluselt oli see enda sõnul konservatiivne realistliku koolkonna väljaanne. 1990. aastatel oli see üks USA mõjukamaid poliitika väljaandeid, kus kirjutasid muuhulgas Francis Fukuyama, Samuel Huntington, Henry Kissinger, Fareed Zakaria jt, kes, v.a Kissinger, lahkusid toimetusest 2000. aastate esimesel poolel.
2001. aastal omandas ajakirja Nixoni Keskus (alates 2011. aastast Rahvuslike Huvide Keskus ehk Center for the National Interest, CNI). 2006. aastal võttis ajakiri kasutusele uue, läikivama kaanevormingu, mis põhines keskel asuval pildil ja sildil, muutes sellega ära senise ainult tekstipõhise formaadi. Juulist 2013 on ajakirja toimetaja Jacob Heilbrunn. Nõuandekogu juhtis oma surmani 2014 James R. Schlesinger, sealt edasi Charles G. Boyd, liikmed on Morton Abramowitz, Graham Allison, John Mearsheimer ja Dov Zakheim. Ajakirja väljaandja on CNI president Dimitri K. Simes ja auesimees Herny Kissinger. Kaastöölised on Andrew J. Bacevich, Ian Bremmer, Ted Galen Carpenter, Bruce Hoffman, Andrew Kohut, Paul R. Pillar, Milton Ezrati, Kenneth M. Pollack ja Nikolas Gvosdev.
Olles CNI häälekandja on ajakiri üha enam muutunud Venemaa ja Putini sõbralikuks. 12. juulil 2015 ilmus ajakirjas Maria Butina artikkel "Karu ja elevant" ("The Bear and Elephant"), kus ta propageeris suhete parandamist Venemaa (karu) ja tulevase USA vabariiklasest presidendi (elevant on USA vabariikliku partei vapiloom) vahel. Butina arreteeriti juulis 2018 Venemaa agendina.
18. juunil 2020 ilmus ajakirjas Venemaa presidendi Vladimir Putini artikkel "Teise maailmasõja 75. aastapäeva tõelised õppetunnid" ("The Real Lessons of the 75th Anniversary of World War II"), kus ta lähtub täiesti Nõukogude aja historiograafia seisuskohtadest, õigustades Nõukogude Liidu tegevust Molotovi-Ribbentropi pakti sõlmimisel, Poola ründamisel 1939. aastal (mindi lääneukrainlastele ja -valgevenelastele appi), Balti riikide okupeerimisel (see kõik toimus nende riikide juhtkonna nõusolekul) jne.
Luodis

Luodis on järv Leedus Zarasai rajoonis. Järv asub Visaginasest 12 kilomeetrit läänes ja kuulub Nemunase vesikonda. Luodis on pindalalt Leedu kuues järv. Luodis piirneb idakaldal Ignalina rajooniga.
Järv on loode-edelasihiline. Järve kaldad on looklevad, arvukate lahtedega. Lõunaosas asuvad Raudonasis tiltelise, Kanapinio ja Juodoji lahed, põhjas Dumblynė laht. Kagupoolne pikk ja kitsas abajas kannab Plavėjai või Kopta lahe nime. Järve kaldad on enamasti kõrged ja järsud, lahtede kohal kohati ka madalad ning soostunud. Luodis asub jääajal jää sulamisel tekkinud lohus.
Kaldajoone pikkus on 33,43 kilomeetrit. Järves on kuus saart. Suurim neist on Juodasis Astravase saar ehk Krutamoja saar pindalaga 10 hektarit. Arvatakse, et see oli varem asustatud. Teine suurem saar on Sadausko saar pindalaga 7,86 ha. Väiksemad saared on Pilelė (0,2 ha), Kanapinė (0,05 ha) ja kaks nimetut saart (0,19 ha ning 0,15 ha), saarte kogupindala on 18,45 ha. Saarte ümbruses on järv suhteliselt madal, mujal sügavam. Järve põhja katavad sapropeel ja lubjarikas muda, lahtedes ka lubjakivi. Luodis jääb Gražutė regionaalparki.
Järvest voolab läbi Šventoji jõgi, sinna suubub veel 20 oja. Kaladest elavad järves latikas ja haug, kaldavööndis ka särg ja roosärg. Viimased kaks kolmest meetrist sügavamale ei lähe ja hoiduvad kaldavööndi taimestiku varju. Kaldavööndis kasvavad kaislad ja pilliroog, lahkedes ka vesiroosid. Kagupoolses abajas moodustavad veetaimestiku mändvetikad ja vesikatk. Luodisest läänes asub Salakase alev, küladest asuvad järve kaldal Sabalunkos, Luodžiai, Luodkos, Paluodė, Plavėjai, Žagarinė, Marceliškis ja Dumblynė. Luodise kaldal asub kolm turismitalu.
Kazimieras Būga arvates tuleneb järve nime seeli keelest. Aleksandras Vanagas seevastu peab tõenäolisemaks nime soome-ugri päritolu (näiteks liivi keele sõnast "luod", mis tähendab loodesuunda).
Rahvuslike Huvide Keskus

Rahvuslike Huvide Keskus ("Center for the National Interest, CNI)" on Ameerika Ühendriikides Washingtonis baseeruv mõttekoda, mis enda väitel esindab konservatiivse realismi koolkonda.
CNI asutas USA ekspresident Richard Nixon 20. jaanuaril 1994 (Nixoni presidendiametisse astumise 25. aastapäeval) Nixoni Rahu ja Vabaduse Keskusena ("Nixon Center for Peace and Freedom"). CNI enda sõnul loodi Keskus eesmärgiga "olla strateegilise realismi hääl USA välispoliitikas. Nagu ta [Richard Nixon] toona ütles, "on Ameerika Ühendriigid küll külma sõja võitnud, kuid rahu pole see veel võitnud." Täna on keskuse eesmärk stimuleerida arutelu, edendada üldsuse arusaamist USA välispoliitikast ja rahvusvahelistest suhetest ning määratleda põhimõttelised, kuid siiski praktilised põhimõtted, et edendada Ameerika rahvuslikku huvi 21. sajandi keerulises maailmas."
1998. aastast kannab CNI nime Nixoni Keskus ("The Nixon Center)" ja 2011. aastast Rahvuslike Huvide Keskus ("Center for the National Interest)." Viimane nimemuutus oli seotud Nixoni perekonna ja Nixoni fondi ("Richard Nixon Foundation") soovimatusega teha koostööd ja lasta kanda Nixoni nime asutusel, mis muutus järjest enam Kremli suuvoodriks. Nixoni Fond andis keskuse programmidele ette nähtud 2 miljonit dollari üle tingimusel, et Nixoni nimi kaotatakse, ehkki see oli mõne Nixoni austaja jaoks kibe tulemus. ""Kangekaelsetele vabariiklastele, perekonnaliikmetele ja endistele poliitilistele abistajatele, kes istuvad fondi juhatuses, oli aga keskus ja eriti selle kauaaegne president Dimitri Simes muutunud Nixoni perekonnanime häbistamiseks. Simes, Venemaa poliitika ülimuslik esiletõstja, pakkus nende arvates välja Venemaa autokraat Vladimir Putinile vabandusi ja ründas isegi nende partei presidendikandidaati John McCaini tema hukkamõistu pärast Venemaa sissetungi Gruusiasse"," kirjutas USA mõjukas poliitikaväljaanne Politico aprillis 2011.
CNI president ja tegevdirektor on asutamisest 1994. aastal saadik olnud vene-juudi päritolu Dimitri K. Simes, auesimees USA endine välisminister Henry Kissinger. 
Asutuses on tööl keskmiselt 20 inimest, kes tegelevad kuue põhiprogrammiga: energiajulgeolek ja kliimamuutused, strateegilised uuringud, USA rahvuslik julgeolek, USA-Venemaa suhted, USA-Jaapani suhted, Hiina ja Vaikse ookeani piirkond ning piirkondlik julgeolek (Lähis-Ida, Kaspia bassein ja Lõuna-Aasia). 2011. aastal oli tema aastaeelarve 1,6 miljonit USA dollarit.
27. aprillil 2016 korraldas CNI president Dimitri K. Simes Washingtonis asuvas Mayfloweri hotellis Donald Trumpi esinemise oma algava valimiskampaania jaoks ja kohtumise Venemaa suursaadiku Sergei Kisljakiga. Ürituse korraldas CNI. 
CNI annab välja kaks korda kuus ilmuvat rahvusvaheliste suhete ajakirja The National Interest.
Albrecht II (Brandenburg)

Albrecht II (u. 1177 – 25. veebruar 1220) oli Askania dünastia liige. Ta oli Brandenburgi markkrahv 1205. aastast kuni oma surmani.
Elu.
Albrecht II oli Otto I ja selle teise naise Ada noorim poeg. Tema isa Otto I propageeris ja juhtis piirkonnas saksa asustuse rajamist, mis oli 10. sajandini slaavi.
Arneburgi krahv.
Albrecht II oli alates 1184. aastast Arneburgi krahv Altmarkis. Altmark kuulus Brandenburgile ja tema vanem vend Otto II väitis, et see tähendas, et Askanialased omasid Arneburgi.
Kui Heinrich von Gardelegen 1192. aastal suri, jättis ta oma valduse Albrecht II-le. Kuid see põhjustas konflikti tema ja tema venna vahel. Otto vangistas ta 1194. aastal ajutiselt. 
1197. aastal ühines ta Saksa ristisõjaga. Ta osales 1198. aastal Akkos Saksa ordu avakoosolekul.
Brandenburgi markkrahv.
Albrecht II päris markkrahvkonna 1205. aastal, kui suri tema vanem vend Otto.
Hohenstaufenite ja Welfide vahelises vaidluses keisrikrooni üle 13. sajandi alguses toetas Albrecht esialgu Hohenstaufenist kuningat Švaabi Philippi, nagu Otto enne teda. Kuid pärast Philippi mõrvamist 1208. aastal vahetas ta poolt, kuna keiser Otto IV oli teda aidanud markkrahvkonna kindlustamisel taanlaste vastu ja kinnitas 1212. aasta dokumendiga Askania omandiõigust Brandenburgile.
Sel perioodil oli Albrecht II-l pikk vaidlus Magdeburgi peapiiskopi Albrecht I-ga. Ta mängis ka olulist rolli Brandenburgi kümnisevaidluses.
Albrecht II kindlustas Teltowi, Prignitzi ja osaliselt Uckermarki piirkonnad lõplikult Brandenburgi margile, kuid kaotas Pommeri Greifide dünastiale.
Surm ja järglus.
Albrecht II suri 1220. aastal. Sel ajal olid tema kaks poega veel alaealised. Algselt tegutses regendina Magdeburgi peapiiskop Albrecht I. 1221. aastal asus aga regendiametisse Albrechti lesk krahvinna Mathilde. Pärast tema surma 1225. aastal kuulutati vennad täisealisteks ja nad hakkasid üheskoos markkrahvkonda valitsema.
Abielu ja järglased.
1205. aastal abiellus Albrecht Wettini soost Lausitzi krahvi Konrad II tütre Mathilde von Groitzschiga (1185–1225). Nad said neli last:
Naisiai

Naisiai on küla Leedus Šiauliai rajooni Meškuičiai vallas. 
Külas on Šiauliai rajooni kirjandusmuuseum, kool kultuurimaja, spordikeskus, raamatukogu ja postkontor.
Ajalugu.
Naisiais asus Šiauliai majandi Naisiai mõis. Aastal 1794 andis Katariina II kogu Šiauliai majandi Platon Zubovile. Aastal 1904 otsustas sealne krahv Vladimir Žubov oma valdustesse rajada neli kooli, üks neist asutati ka Naisiaisse. 
Nõukogude perioodil oli Naisiai kohaliku kolhoosi "Už taiką" keskasulaks. Kolhoos oli üks edukamaid Leedus. Aastal 1977 asus kolhoos välja andma Zigmas Gaidamavičius-Gėlė nimelist kultuuripreemiat, mis antakse parima ilmunud debüütluuleraamatu autorile. Ühtlasi rajati Naisiaisse ka väike kirjandusmuuseum.
Tänapäeva Naisiais asub põllumajanduslik suurettevõte UAB „Agrokoncernas“, mille maad asuvad kolmes rajoonis. See finantseerib kolhoosi asemel ka kirjanduspreemia välja andmist.
Aastal 2015 sai Naisiaist esimene Leedu väike kultuuripealinn.
Fuksiin

Fuksiin on erk-fuksiaroosat värvust andev aniliinvärv, mis kuulub trifenüülmetaanvärvide hulka ja mille keemiline valem on C20H20N3·HCl. Ühendi nimi on tuletatud erkroosa õiega ilutaime fuksia nimest. Fuksiini hilisem nimetus "magenta" (fuksiini üks ingliskeelsetest nimedest) on antud ka ühele neljavärvitrükis kasutatavatest protsessvärvidest.
Värvainete indeksis on fuksiini tähised C.I. 42500 ja Basic Violet 14, CAS-number on 632-99-5.
Omadused.
Tahkena moodustab fuksiin lõhnatuid tumerohelisi kristalle. Vees lahustub raskelt, lahuses muutub eredaks lillakasroosaks. On heade värviandvate omadustega, peale tekstiilide värvimise on seda kasutatud ka värvainena mikroskoopias ja histoloogias ning mõnikord desinfektandina. 
Ainega pidev kokkupuutumine tekitab akuutseid või kroonilisi tervisehäireid, loodusesse sattunult ohustab see veekogusid.
Tarutuur

Tarutuur ehk ummikuraud on eesti etnograafias õõnsa nõgusa tera ja pika varrega, peitli moodi tööriist tarupuude ja ummiknõude õõnestamiseks.
Tarutuur oli nõgusa tera ja putkesse käiva pika varrega tuurataoline riist, millega õõnestati ka pakktarusid ning kasvavaid tarupuid. Tarutuura kasutati metsmesinduse alal kogu Ida-Euroopas, 19. sajandil veel ka Lõuna-Eestis.
Szczytno

Szczytno (saksa "Ortelsburg") on linn Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas, Szczytno maakonna halduskeskus. Szczytno asub Olsztynist umbes 42 km kagus.
Asula rajati 1359. aastal. Osalised linnaõigused sai Ortelsburg 1616. aastal, täielikud linnaõigused 1723. aastal. Raudteeühenduse sai linn 1883. aastal. Esimese maailmasõja alguses 1914. aastal hävis suur osa linnast, kuid see ehitati kiiresti üles. Rahvahääletuse tulemusel jäi 1920. aastal Saksamaa (Ida-Preisimaa) koosseisu. Poolale läks linn 1945. aastal.
Szczytno kesklinnast 10 km kaugusel asub Olsztyn-Mazury lennujaam.
Bestiaarium

Bestiaarium on loomi kirjeldav ja neile allegoorilisi seletusi pakkuv teatmeteos. Esimesed bestiaariumid koostati Euroopas antiikajal, kuid enamik bestiaariume pärineb keskaja Lääne-Euroopast ja need on ladinakeelsed. 
Bestiaariumid sisaldavad mütoloogiliste olendite kirjeldusi ning kirjeldatud loomade pilte.
Dobre Miasto

Dobre Miasto (saksa keeles "Guttstadt") on linn Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas Olsztyni maakonnas, Dobre Miasto valla halduskeskus. Dobre Miasto asub Olsztyni kesklinnast umbes 24 km põhjas.
Asula on rajatud 1325. aastal, linnaõigused sai 1329. aastal. Linn oli Warmia piiskoppide omanduses. 1466. aastal läks linn Poola Kuningriigi koosseisu. Teise Poola jagamise tagajärjel läks linn 1772. aastal Preisi kuningriigi võimu alla. Rahvahääletuse tulemusel jäi linn 1920. aastal Saksamaale. Poola koosseisu läks Dobre Miasto 1945. aastal.
Biskupiec

Biskupiec (saksa keeles "Bischofsburg") on linn Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas Olsztyni maakonnas, Biskupieci valla halduskeskus. Biskupiec asub Olsztyni kesklinnast umbes 33 km idakirdes.
Biskupiec sai linnaõigused 1395. aastal. 1466. aastast oli Poola Kuningriigi koosseisus. Esimese Poola jagamise tagajärjel läks 1772. aastal Preisi kuningriigi võimu alla. Tagasi Poola koosseisu läks 1945. aastal.
Orneta

Orneta (saksa "Wormditt") on linn Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas Lidzbark Warmiński maakonnas, Orneta valla halduskeskus. Orneta asub Olsztynist umbes 44 km põhjakirdes ja Elblągist ligikaudu 48 km idas.
Asulat on esmamainitud 1308. aastal, linnaõigused sai 1313. aastal. Linn oli Warmia piiskoppide omanduses, kujunes kaubandus- ja käsitöökeskuseks. Alates 1466. aastast oli linn Poola Kuningriigi koosseisus. 1772. aastal läks linn Esimese Poola jagamise tagajärjel Preisi kuningriigi võimu alla. Alates 1945. aastast on linn taas Poola piires.
Lubawa

Lubawa (saksa keeles "Löbau in Westpreußen") on linn Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas Iława maakonnas. Lubawa asub Olsztynist umbes 57 km lääneedelas.
Asulat on esmamainitud 1216. aastal, linnaõigused sai 1311. aastal. Linn oli Chełmno piiskoppide omanduses. 1466. aastal läks linn Poola Kuningriigi koosseisu. Esimese Poola jagamise tulemusel läks linn 1772. aastal Preisi kuningriigi võimu alla. Lühikest aega (1807–1815) oli linn Varssavi hertsogiriigi koosseisus. 
Linnal on raudteeühendus alates 1902. aastast.
1920. aastast kuulus Lubawa jälle Poolale. Teises maailmasõjas hävis umbes 80% hoonetest.
Einar Ágústsson

Einar Ágústsson (23. september 1922 – 12. aprill 1986) oli Islandi poliitik, pangandustegelane ja diplomaat.
Einar Ágústsson lõpetas Islandi Ülikooli õigusteaduse erialal 1947. aastal. 1947–1954 töötas ta ametnikuna Islandi Finantsnõukogus. Aastatel 1954–1957 töötas ta Islandi rahandusministeeriumis. 1957–1963 oli ta panga Samvinnubankinn tegevjuht, aastatel 1963–1971 direktor. Aastatel 1963–1978 oli ta Alþingi liige. Aastatel 1968–1980 oli ta Progressipartei aseesimees. Alates 14. juulist 1971 kuni 1. septembrini 1978 oli ta Islandi välisminister. 1978–1980 oli ta Islandi suursaadik Taanis. Alates 1980. aastast oli ta Islandi suursaadik Iisraelis, Itaalias ja Türgis.
Michael De Santa

Michael De Santa, sünninimega Michael Townley on üks kolmest videomängu "Grand Theft Auto V" peategelasest, teised tegelased on Franklin Clinton ja Trevor Philips.
Tegelasele on hääle andnud näitleja Ned Luke.
De Santa on endine pangaröövel, kes liitus tunnistajakaitseprogrammiga ja asus seejärel tegutsema filmiprodutsendina. Mängu jooksul asub ta siiski koos Clintoni ja Philipsiga uuesti kuritegelikule teele. Tal on naine Amanda, poeg Jimmy ja tütar Tracey.
Olsztynek

Olsztynek (saksa "Hohenstein") on linn Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas Olsztyni maakonnas, Olsztyneki valla halduskeskus. Olsztynek asub Olsztynist umbes 26 km edelas.
Asulat on esmamainitud 1351. aastal, linnaõigused sai 1359. aastal. Raudteeühenduse sai linn 1888. aastal. Kuni 1945. aastani oli Saksamaa (Ida-Preisimaa) koosseisus.
Karl von Proffen

Karl von Proffen (Venemaal tuntud kui "Karl Karlovitš", vene keeles "Карл Карлович Проффен") (7. (ukj 19. september) 1847 – 27. aprill (ukj 10. mai) 1911 Hallila) oli baltisaksa päritolu Venemaa sõjaväelane (ratsaväe kindralleitnant).
Elulugu.
Päritolu.
Põlvnes Alam-Saksimaalt Einbeckist pärit ja XVIII sajandi lõpul Venemaa teenistusse astunud suguvõsast. Tema isa oli Tallinnas sündinud alampolkovnik Carl Georg von Proffen (1800−?); ema nimi oli Emilie Henriette Wilhelmine von Saltzmann. Proffen pärines sõjaväeliste traditsioonidega suguvõsast: tema lell oli viitseadmiral Albert Leopold von Proffen (1812–1893) ning lellepoeg kindralmajor Georg Albert von Proffen (sündinud 1847).
Sõjaväeteenistus.
Omandas sõjaväelise hariduse 1. Peterburi kadetikorpuses, mille lõpetamise järel astus 30. juulil 1866 ohvitseriks ülendatuna väeteenistusse. 12. juulil 1868 lõpetas Nikolai ratsaväekooli. 1877–1878 võttis osa Vene-Türgi sõjast. Teenis eskadronikomandörina ja korpuseintendandina. 1902−1905 oli ta Kaukaasia sõjaväeringkonna ringkonnaintendandi abi. 1905−1907 oli Primorje sõjaväeringkonna ringkonnaintendant. 1907. aastal läks kindralleitnandi auastmes erru.
Perekond.
Oli abielus Nadežda Ivanovnaga, abielust sündis kolm last.
Barczewo

Barczewo (kuni 1946. aastani Wartembork; saksa keeles "Wartenburg in Ostpreußen") on linn Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas Olsztyni maakonnas. Barczewo asub Olsztynist umbes 15 km idakirdes.
Asula on rajatud 1323. aastal, linnaõigused sai 1364. aastal. 1466. aastal läks linn Poola Kuningriigi koosseisu. Esimese Poola jagamise tagajärjel läks linn 1772. aastal Preisi kuningriigi võimu alla. Tagasi Poola koosseisu läks linn 1945. aastal.
Georg Albert von Proffen

Georg Albert von Proffen (Venemaal tuntud kui "Jegor Eduardovitš", vene keeles "Егор Эдуардович Проффен") (13. juuli (vkj) 1847 Tallinn − ?) oli baltisaksa päritolu Venemaa sõjaväelane (admiraliteedi kindralmajor).
Elulugu.
Ta lõpetas 1869. aastal mereväe kadetikorpuses. 1864. aastast teenis Venemaa mereväes. Aastatel 1867−1873 teenis mitmel sõjalaeval, seejärel piirivalves. 1873−1884 oli ta ristleja Nõrok komandör. 1885. aastast teenis laevastikus ja oli kuni 1886. aastani laeva Sertš vanemohvitser. Seejärel oli 3. laevastikuekipaaži komandöri abi. 1888. aastal nimetati Kroonlinna sadamakapteni noorem- ja 1897. aastal vanemabiks. Läks erru 1900. aastal.
Perekond.
Sündis õuenõunik Eduard Alexander von Proffeni (1802 Tallinn – 1880 Paide) ja Julie Elisabeth Homanni pojana. Tema lell oli viitseadmiral Albert Leopold von Proffen (1812–1893) ning lellepoeg kindralleitnant Karl von Proffen (1847–1911)
Oli abielus Alice Marie Büttneriga (1857 Tallinn – 1912 Haapsalu). Abielust sündisid:
Micheál Martin

Micheál Martin (sündinud 1. augustil 1960 Corkis) on iiri poliitik, alates 23. jaanuarist 2025 Iirimaa peaminister ("Taoiseach"). Ta oli peaminister ka 27. juunist 2020 kuni 17. detsembrini 2022, seejärel kaitse- ja välisminister. Ta on Fianna Fáili partei juht aastast 2011.
2008–2011 oli ta Iiri välisminister ja 2000–2004 tervishoiuminister. Tervishoiuministrina keelustas ta 2004. aastal suitsetamise kõigis avalikes asutustes. 1992–1993 oli ta Corki lordmeer ning 1997–2000 Iirimaa haridus- ja teadusminister. 2020. aasta Iirimaa parlamendivalimistel sai tema juhitud Fianna Fáil parima tulemuse ning 38 kohta parlamendis. Tulemus oli ühe võrra parem 37 kohta saanud Sinn Féinist. 27. juunil 2020 asus ta peaministrina Fine Gaeli ja Roheliste parteiga moodustatud koalitsioonivalitsuse etteotsa. 17. detsembril 2022 sai vastavalt koalitsioonilepingule peaministriks Leo Varadkar. 2024. aasta Iirimaa üldvalimised võitis Fianna Fáil ning Martin sai uuesti peaministriks.
Punane ooker

Punane ooker ehk maapunane on looduslik muldpigment, üks ookritest, mille peamine värvi andev komponent on hematiit, keemilise valemiga ∝-Fe2O3. Selle nimetuse alla koonduvad eri nimedega oranžpunased ja tumepunased kuni punakaspruunid muldpigmendid, nagu veneetsia punane, Sinope punane, inglispunane või india punane, aga ka sünteetiline raudoksiidpigment marsspunane. Erinevad autorid on erinevatel aegadel kasutanud punase ookri jaoks erinevaid nimetusi.
Värvainete indeksis kannab punane ooker tähiseid PR 102 (Pigment Red 102) ja C.I. 77491.
Saamine.
Looduslikku punast ookrit saadakse raudoksiidi sisaldavast pinnasest, seda pestakse ja sõelutakse, et eraldada liiv ja muud mittevajalikud komponendid. Saadud produkt kuivatatakse ja peenestatakse pulbriks ning siis on see valmis värvi valmistamiseks. 
Omadused.
Punane ooker nagu kõik raudoksiidid on keemiliselt püsivad – punase ookriga tuhandete aastate eest tehtud koopamaalingud on tänaseni suurepäraselt säilinud. Sobib kõigi pigmentidega ja sideainetega. Hapete toimel ühend siiski laguneb. Sobib kasutamiseks kõikides maalikunsti tehnikates: temperavärvides, freskos, pastell- ja akvarellmaalis, õlivärvides, samuti lubi- ja liimvärvides, keraamikas angoobide toonimiseks, tsemendi toonimiseks jne. Ookrimassist valmistatakse punast kriiti sangviini, mida hinnati joonistusvahendina kõrgelt renessansiperioodist kuni 19. sajandini. Ookrite katvus varieerub tugevalt, neid on opaaksemaid ja laseerivamaid.
Käteräti päev

Käteräti päev on austusavaldusena kirjanik Douglas Adamsile tema fännide poolt ülemaailmselt tähistatav tähtpäev.
Adamsi loomingu austajad kannavad tunnustuse märgiks autori ja tema loomingu vastu sel päeval avalikult endiga käterätti, nagu seda on kirjeldatud Adamsi 1979. aastal ilmunud teoses „Pöidlaküüdi reisijuht Galaktikas“.
Esimene mälestuspäev toimus 2001. aasta 25. mail, kaks nädalat pärast Adamsi surma 2001. aasta 11. mail.
Proffen

Proffen oli baltisaksa aadlisuguvõsa.
Suguvõsale pani Eestimaal aluse Alam-Saksimaalt pärit Rootsi sõjalaevastiku arst Georg Heinrich Proffen, kes langes 1788. aastal Suursaare merelahingus vastase vägede kätte vangi ja astus Venemaa keisririigi teenistusse. Ta tegutses edaspidi sõjaväekirurgina ning tõusis lõpuks Eestimaa kubermangu meditsiiniinspektoriks.
Proffenite suguvõsast pärines mitmeid kõrgeid sõjaväelasi.
Sugupuu.
Proffenite sugupuu, mille esitamiseks on kasutatud de Villiers/Pama süsteemi ()
Czeladź

Czeladź on linn Poolas Sileesia vojevoodkonnas Będzini maakonnas. Czeladź asub Będzinist vahetult läänes ja Katowice kesklinnast umbes 7 km kirdes.
Czeladźi on esmamainitud 1228. aastal, linnaõigused sai 1262. aastal. Alates 1443. aastast oli Czeladź Krakówi piiskoppide omanduses. 1665. aastal vallutasid ja rüüstasid linna Rootsi väed. 1795. aastal läks linn Kolmanda Poola jagamise tagajärjel Preisi kuningriigi võimu alla. Lühikest aega, aastatel 1807–1815, oli Czeladź Varssavi hertsogiriigi koosseisus. Neljanda Poola jagamise tagajärjel läks Czeladź 1815. aastal Venemaa Keisririigiga reaalunioonis olnud Poola Kuningriigi (nn Kongressi-Poola) koosseisu. 
Alates 1860. aastast hakkas Czeladźis arenema tööstus. Avati kaks kivisöekaevandust (Czeladź 1870. ja Saturn 1880. aastal). 
Czeladź kaotas linnaõigused 1870. aastal, kuid sai need 1915. aastal tagasi.
Aastatel 1975–1998 oli Czeladź Katowice vojevoodkonna koosseisus.
Vaaraohani

Vaaraohani ("Alopochen aegyptiaca", "Alopochen aegyptiacus") on liik hanelisi.
Aafrika päritolu liik. Euroopas enamasti sissetalutuna, on muutunud invasiivseks.
Eestis üks juhuleid.
Välislingid.
Pilte.
Albert Leopold von Proffen

Albert Leopold von Proffen (Venemaal tuntud kui "Albert Jegorovitš", vene keeles "Альберт Егорович Проффен") (20. august (vkj) 1812 Tallinn – 15. oktoober (vkj) 1893 Tallinn) oli baltisaksa päritolu Venemaa sõjaväelane (viitseadmiral).
Elulugu.
Päritolu.
Tema isa oli 18. sajandi lõpul Alam-Saksimaalt Eestimaale asunud kirurg ja hilisem Eestimaa kubermangu meditsiiniinspektor Georg Heinrich von Proffen (1769–1850); ema nimi oli Anna Marie Richter. Proffenite suguvõsast põlvnes mitu kõrget sõjaväelast: Albert Leopoldi vennapojad olid kindralleitnant Karl von Proffen (1847–1893) ning kindralmajor Georg Albert von Proffen (sündinud 1847).
Sõjaväeteenistus.
Hariduse omandas mereväe kadetikorpuses, mille lõpetas 1831. aastal. Teenis ohvitserina Balti laevastikus. Aastal 1849 nimetati 3. laevastikudiviisi staabi vanemadjutandiks. Aastatel 1853−1856 osales Krimmi sõjas. 1855. aastal sai temast mereministeeriumi inspektoridepartemangu vanemadjutant. 1856−1860 oli ta Tallinna sadamakapteni abi ja seejärel sadamakapten. 1868. aastal arvati reservi ja 1873. aastal läks ta viitseadmirali auastmes erru.
Perekond.
Albert Leopold von Proffen abiellus 1859. aastal Peterburis Alexandra Kummeriga (sünd. 1824), abielust sündisid:
Katrin Valkna

Katrin Valkna (aastani 1994 Katrin Tuuksam; sündinud 8. novembril 1970 Audrus) on eesti näitleja.
Ta lõpetas aastal 1989 Kilingi-Nõmme Keskkooli ja 1993 näitejuhtimise erialal Tallinna Pedagoogikaülikooli.
Ta töötas aastatel 1993–2012 teatris Endla. Ta oli projektiteatri Ajateater asutajaliige (2011). Hiljem tegutses ta vabakutselisena.
Ta on mänginud filmis (episoodina) "Noorelt õpitud" (1992, Tallinnfilm) ja teleseriaalides "M Klubi", .
Eesti keele riigieksam

Eesti keele riigieksam on riigieksam eesti keeles. See on Eesti Vabariigis kohustuslik eksam gümnaasiumiastme lõpetamiseks. Eesti keele riigieksamiga tegeleb Sihtasutus Innove. Eksamiks on ette nähtud kord, millega soovitakse tagada korrektset eksami sooritust.
Eksam on aja jooksul muutunud. Varem oli eksami ülesandeks kirjutada umbes 600-sõnaline arutlev kirjand. Kirjandi kirjutamiseks oli ette antud 10 teemat. 2010. aastatel muudeti eksami korraldust. Uues eksamis peab eksaminand ühel neljast antud teemast kirjutama 400-sõnalise arutleva kirjandi ning sooritama lugemisosa. Lugemisosa eest on võimalik saada 40 punkti ning kirjutamisosa ehk kirjandi eest 60 punkti.
Eksam võib mõjutada kooli lõpetanud noore edasisi hariduslikke valikuid, kuna enamik Eesti ülikoole võtab kandidaate vastu eksamite punktisummade alusel.
Luis Somoza Debayle

Luis Anastasio Somoza Debayle (18. november 1922 León – 13. aprill 1967 Managua) oli Nicaragua poliitik, Nicaragua president aastail 1956–1963, kuigi sisuliselt valitses ta maad kuni oma surmani.
Elulugu.
Luis Somoza sündis 18. novembril 1922 Leónis Nicaraguas. Tema isa oli Anastasio Somoza García ja ema Salvadora Debayle Sacasa, kes oli Roberto Sacasa tütretütar. Kui Luis Somoza oli 14-aastane, saatis isa ta USA-sse Tampasse Saint Leo ülikooli ettevalmistusosakonda. Edasi õppis ta La Salle sõjaväeakadeemias ja lõpetas Louisiana osariigi ülikooli. 9. juunil 1947 abiellus ta Costa Rica päritolu Isabel Urcuyoga. Neil oli seitse last. Poliitilistelt vaadetelt oli ta liberaal.
Poliitiline karjäär.
Luis Somoza oli Nicaragua rahvuskongressi alamkoja president aastail 1950–1953 ja 1954–1956.
21. septembril 1956 tulistas luuletaja Rigoberto López Pérez Leónis tema isa. Anastasio Somoza suri 29. septembril 1956 Panama kanali tsoonis Ancónis, kuhu ta ravi saamiseks toimetatud oli. Kohe atentaadi järel sai Luis presidendi kohusetäitjaks, järgmisel aastal valiti ta sellele positsioonile juba ametlikult. Luisi vend Anastasio Somoza Debayle võttis enda peale rahvuskaardi juhatamise.
Presidendina keskendus ta Kesk-Ameerika Integratsioonisüsteemi (ühisturu) loomisele. Ta toetas Sigade lahe dessanti ning lubas Kuuba immigrantidel oma jõudusid Puerto Cabezases dessandiks koondada. Kuigi korruptsioon levis ja kodanikuvabadused jäid piiratuks, leevendas Luis siiski paljuski oma isa diktatuuri, nii näiteks lubas ta konservatiivide parteile mõned kohad parlamendis. 1959. aastal sisenes riiki opositsioonilise ajalehe La Prensa juht Pedro Joaquín Chamorro Cardenal koos 110 konservatiivist mõttekaaslasega. Nad vahistati ja Cardenalile mõisteti üheksa-aastane vanglakaristus, kuid aasta hiljem sai ta amnestia ja tema ajaleht ilmumisloa. 
1960. aastal lahendas ta piiritülid Hondurasega ja pani aluse Nicaragua keskpangale. Tema võimuloleku ajal 1963. aastal alustasid sandinistid valitsuse vastu relvastatud ülestõusu, kuigi liikumisele pani Carlos Fonseca Amador aluse juba kaks aastat varem.
1963. aastal toimusid Nicaraguas valimised ja Luis taandus presidendiametist. Sisuliselt jäi võim riigis siiski tema ja ta venna kätte, kuna nad kontrollisid sõjaväelist rahvuskaarti ja tagasid selle abil uute presidentide lojaalsuse Somozade klannile. Samuti jäi Luis elama Managuas asuvasse presidendipaleesse. Aastail 1965–1966 oli ta Nicaragua Rahvuskongressi Senati president.
1967. aastal tabas Luisi Managuas südamerabandus, seal ta ka 13. aprillil suri.
Francisco Urcuyo

Francisco Urcuyo Maliaños (30. juuli 1915 Rivas – 14. september 2001 Managua) oli Nicaragua poliitik, Nicaragua presidendi kohusetäitja aastal 1979.
Elulugu.
Francisco Urcuyo lõpetas 1944. aastal Mehhiko Ülikooli, kus ta õppis kirurgiks. Tema abikaasa oli Maria Luisa Muñoz, neil sündis neli last. Poliitilistelt vaadetelt oli ta liberaal.
Poliitiline tegevus.
Francisco Urcuyo asus poliitikaga tegelema 1954. aastal. Ta oli kahel ametiajal tervishoiuminister ja kahel ametiajal Nicaragua rahvuskongressi president. 1. mail 1967 sai temast Nicaragua asepresident.
Anastasio Somoza Debayle valis Francisco Urcuyo oma järglaseks. Kui Somoza Debayle 17. juulil 1979 riigist pages, siis võttis tema ameti üle Urcuyo Maliaños ning tema ametiaeg oleks pidanud 1974. aasta konstitutsiooni järgi kehtima 1. maini 1981. Urcuyo alustas dialoogi riigi erinevate poliitiliste jõudude vahel ning teatas oma valmisolekust jätkata aastal 1974 vastu võetud põhiseadusega kooskõlas kuni Anastasio ametiaja lõpuni. Sandinistidest ülestõusnud leidsid aga, et toimuv on vastuolus presidendi kohusetäitja varasemate ametiülesannetega, milleks on võimu sujuv üleandmine. Ülestõusnud jätkasid pealetungi ja Urcuyo pages 18. juulil Guatemalasse, loobudes nii sisuliselt võimust.
Kirjanduslik tegevus.
Kuigi Francisco Urcuyo suri 14. septembril 2001 Nicaragua pealinnas Managuas, siis varem oli ta pidanud kaua kodumaalt eemal olema. Ta kirjutas sel perioodil neli raamatut. Neist esimene, "Solos" – käsitleb Somoza diktatuuri viimaseid aastaid. Ta kirjutas veel kaks poliitilist analüüsi: "Aliados Traicionados" ja "Carter y los comunistas".
Tema viimane raamat "Poesía y recuerdos" oli perekonnale pühendatud luulekogu.
Johannes Valk

Johannes Valk (sündinud 13. märtsil 1945) on eesti põllumajandus- ja aiandusettevõtja.
Ta lõpetas 1964. aastal Kohtla-Järve 1. Keskkooli ja 1975. aastal kaugõppes Eesti Põllumajanduse Akadeemia põllumajanduse ökonoomika ja organiseerimise erialal. 
Ta oli aastatel 1966‒1981 sovhoosides tööline ja ökonomist, hiljem metsavaht; 1981‒1985 Kohtla-Järve kutselise tuletõrjes tuletõrjuja, 1985‒1989 Kiviõli Aianduse ja Mesinduse Seltsi kaubatundja. Ühtlasi tegeles ta (tolleaegsetes Eesti NSV tingimustes kohati ka mitteametlikult) aiasaaduste ja eriti lillede kasvatamise ning müügiga.
Ta alustas 1989. aastal Harju rajoonis Kurkse külas Laheotsa talu rajamist ja oli aastatel 1989‒2008 selle peremees. Ta on pärast selle talu müüki töötanud edasi põllumajanduse ja aianduse alal.
Bartoszyce

Bartoszyce (saksa keeles "Bartenstein") on linn Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas, Bartoszyce maakonna halduskeskus. Bartoszyce asub Venemaa Kaliningradi oblasti piirist umbes 12 km kaugusel, Olsztynist ligikaudu 57 km põhjakirdes.
Kindlus ehitati 1240. aastal, linnaõigused sai asula 1332. aastal. 1359. aastal ümbritseti linn müüriga. Raudteeühenduse sai linn 1866. aastal. Teises maailmasõjas hävis umbes 50% linnast. Kuni 1945. aastani oli Saksamaa (Ida-Preisimaa) koosseisus.
Kreenholmi tekstiilitöötaja

Kreenholmi tekstiilitöötaja (vene keeles "Текстильщик Кренгольма") oli ajaleht, mis ilmus Narvas aastatel 1979–1990. See allus Kreenholmi Manufaktuuri parteiorganisatsioonile, ametiühingukomiteele, komsomolikomiteele ja ettevõtte administratsioonile.
Kreenholmi tekstiilitöötaja ilmus üks kord nädalas, kokku ilmus 33 numbrit. 
Ajalehe peatoimetaja oli Tatjana Zavjalova
Aastatel 1990–1999 kandis ajaleht nime Kreenholm. See ilmus aastatel 1990–1997 üks kord nädalas ja aastatel 1998–1999 kaks korda nädalas. Kokku ilmus 23 numbrit (nr 34–57). Teisipäeviti ilmus see nimega Kreenholm-Ekspress. Toimetaja oli Tatjana Zavjalova. Ajaleht kuulus Kreenholmi Valduse AS-ile. 1999. aasta suvel oli tiraaž umbes 4500 eksemplari.
Juunis 1999 otsustas ajalehe omaniku Kreenholmi Valduse AS-i juhtkond ajalehe müüa ajalehele Põhjarannik, kelle eesmärk oli liita ajaleht Kreenholm ajalehega Narvskaja Nedelja.
5. augustil 1999 ajaleht Kreenholm ühines ajalehega Narvskaja Nedelja ("Нарвская Неделя") ühisväljaandeks nimega "Нарвская Неделя / Kreenholm". See ilmus aastatel 1999–2000. Toimetaja oli Sergei Stepanov
Endised Kreenholmi ajalehe töötajad otsustasid luua oma ettevõtte ja asutasid OÜ Prospekt-Media, mis sai ajalehe Krengolmski prospekt väljaandjaks.
1999.–2006. aastal ilmus ajaleht Kreenholm nimega "Кренгольмский Проспект" ("Krengolmski Prospekt"). See ilmus 1999. aastal üks kord nädalas ja aastatel 2000–2006 kaks korda nädalas. Kokku ilmus 100 numbrit. Peatoimetaja oli Tatjana Zavjalova.
Alates 2007. aastast ilmub see nimega Viru Prospekt (Виру Проспект).
Giżycko

Giżycko (saksa keeles "Lötzen") on linn Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas, Giżycko maakonna halduskeskus. Giżycko asub Niegocini järve ja Kisajno järve kaldal.
Ristirüütlid rajasid lossi 1340. aastal. Alates 16. sajandi keskpaigast oli Lötzen reformatsiooni keskus piirkonnas. Asula sai linnaõigused 1612. aastal. Rahvahääletuse tulemusel jäi linn 1920. aastal Saksamaa (Ida-Preisimaa) koosseisu. Poolale läks linn 1945. aastal.
Kętrzyn

Kętrzyn (kuni 1946. aastani Rastembork; saksa "Rastenburg") on linn Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas, Kętrzyni maakonna halduskeskus. Kętrzyn asub Venemaa Kaliningradi oblasti piirist umbes 28 km kaugusel.
Ristirüütlid ehitasid kindluse preislaste kindlustatud küla kohale 1329. aastal. Rastenburg sai linnaõigused 1357. aastal. Raudteeühenduse sai linn 1868. aastal. 19. sajandi lõpul hakkas linnas arenema tööstus. Teises maailmasõjas hävis umbes 50% linnast. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa (Ida-Preisimaa) koosseisus.
Aastatel 1975–1998 kuulus Kętrzyn Olsztyni vojevoodkonna koosseisu.
Morąg

Morąg (saksa keeles "Mohrungen") on linn Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas Ostróda maakonnas, Morągi valla halduskeskus. Morąg asub Olsztynist umbes 40 km lääneloodes ja Ostródast ligikaudu 25 km põhjas.
Ristirüütlite loss ehitati 1280. aasta paiku. Asula sai linnaõigused 1327. aastal. Poola-Rootsi sõjale 17. sajandi keskpaiku järgnes majanduse langus. Raudteeühenduse sai Mohrungen 1882. aastal, see mõjutas soodsalt linna majanduse arengut. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa (Ida-Preisimaa) koosseisus.
Morągis on sündinud saksa kirjanik ja filosoof Johann Gottfried von Herder.
Linna lähedal toimus 25. jaanuaril 1807 Vene ja Prantsuse vägede vahel Mohrungeni lahing.
Luhhovitsõ

Luhhovitsõ on linn Venemaal Moskva oblastis, samanimelise linnaringkonna keskus. Asub Moskvast umbes 135 km kagu pool.
1949. aastal hakati külla ehitama lennukite katsebaasi ja hiljem lennukitehast. Mikojani lennukitehas on linna peamine tööstusettevõte.
1957. aastal sai Luhhovitsõ linnaks, 2017. aastani oli Luhhovitsõ rajooni keskus.
2020. aasta alguses oli linna elanike arv arvestuslikult 30 443.
Linna läbib Moskva-Rjazani raudtee.