tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aet Maatee

Aet Maatee (sünninimi Aet Kalits; sündinud 10. novembril 1961 Tartus) on eesti kultuurikorraldaja, alates 2020. aastast Pärnu Muuseumi juhataja. Aastatel 2003–2020 oli ta Eesti Laulu- ja Tantsupeo Sihtasutuse juht.
Elukäik.
Ta on lõpetanud 1980. aastal Tartu 10. Keskkooli ja 1984. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kultuurhariduse erialal. 
Noore spetsialistina töötas ta Pärnu Vallikäärus ning Pärnu maakonna ja Pärnu linna kultuurijuhina. 2001. aastal läks ta tööle Kultuuriministeeriumi, kus tegeles kunstide osakonna juhataja asetäitjana 2002. aastal ettevalmistustega, et Eesti, Läti ja Leedu laulupidude traditsioon ning Kihnu kultuuriruum kantaks UNESCO kultuuripärandi nimistusse. 2003. aasta sügisest arvati need kaks Eesti kultuurifenomeni UNESCO kultuuripärandi nimistusse. 
1. septembrist 2003 kuni 31. oktoobrini 2020 töötas ta Eesti Laulu- ja Tantsupeo Sihtasutuse juhatajana. Tema eestvedamisel valmistati sel perioodil ette ja viidi läbi seitse üleriigilist laulu- ja tantsupidu:
Aet Maatee korraldas ka 2022. aastal toimuva XIII noorte laulu- ja tantsupeo ettevalmistust. 1. detsembril 2020 asus ta tööle SA Pärnu Muuseumi juhatajana.
Poliitiline tegevus.
Ta kuulus 23. detsembrist 2014 kuni 17. juulini 2024 Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda.
23. novembril 2016 nimetati Aet Maatee Mark Soosaare asendusliikmena Riigikogu liikmeks. 24. novembril 2016 teatas ta, et soovib jätkata tööd Eesti Laulu- ja Tantsupeo Sihtasutuse juhatajana ning astub Riigikogu liikme kohalt tagasi. Tema asendusliikmeks sai Inara Luigas.
Isiklikku.
Tema isa oli Leedu etnograaf Izidorius Butkevičius ja ema etnograaf Vilve Kalits.
Leiutis

Leiutis on tehniline lahendus, täpsemalt tehnilise probleemi lahendamiseks loodud tehniline lahendus. Leiutise väljatöötamist nimetatakse leiutamiseks, ja vastavat väljatöötajat nimetatakse leiutajaks ehk leiduriks.
Leiutisteks ei loeta avastusi, ratsionaliseerimisettepanekuid ning korralduslikke ja äriideid ning neid ei saa patentida. 
Leiutise objektiks võib olla seade, meetod, aine, kaasa arvatud bioloogiline aine, või nende kombinatsioon.
Leiutistele on Eestis võimalik taotleda patendikaitset või kaitset kasuliku mudelina 23. mail 1994 jõustunud patendiseaduse ja kasuliku mudeli seaduse alusel.
Kaalutud keskmine

Kaalutud keskmine on kaaludega varustatud suuruste keskmine, mis leitakse valemist 
 formula_1
kus formula_2 tähistavad keskmistatavaid suuruseid, formula_3 neile vastavaid kaalusid ja "p" ≠ 0 on fikseeritud reaalarv, mida nimetatakse kaalutud keskmise "järguks".
Kui p = 1, siis nimetatakse kaalutud keskmist aritmeetiliseks kaalutud keskmiseks. Tihti nimetatakse kaalutud keskmiseks just viimast.
Kui kõik kaalud on võrdsed, siis nimetatakse kaalutud keskmist enamasti astmekeskmiseks.
Rakendused.
Kaalutud keskmist kasutatakse näiteks ülikoolides kaalutud keskmise hinde ja väärtpaberiturgudel päeva keskmise hinna arvutamiseks. Kaaludeks võivad vastavatel puhkudel olla õppeainete ainepunktide arv ja aktsiate arv tehingutes, kaalutavateks arvudeks hinded ja hinnad.
Biogeensed setted

Biogeensed setted on organismide elutegevuse tagajärjel tekkinud mineraalidest või orgaanilistest jäänustest koosnevad setted.
Biogeensete setete liigitusi on palju ja need võivad olla jagatud näiteks orgaaniliste jäänuste päritolu ja vanuse alusel.
Üks lihtsamaid jaotusviise on orgaaniliste jäänuste päritolu põhjal. Selle järgi saab biogeenseid setteid jagada zoogeenseiks (loomatekkelised), fütogeenseiks (taimedest) ja tehnogeenseiks (inimtekkelised).
Biogeensed setted on näiteks turvas, sapropeel, düü.
Jaak Huimerind

Jaak Huimerind (sündinud 4. mai 1957 Tartus) on eesti arhitekt.
Põhihariduse omandas ta aastatel 1964–1972 Tallinna 10. Keskkoolis ning keskhariduse aastatel 1972–1975 Tallinna 2. Keskkoolis. Arhitektihariduse omandas ta Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis aastatel 1975–1980.
Ülikooli lõpetamise järel töötas ta aastatel 1980–1987 Kommunaalprojektis. Aastatel 1987–1993 töötas ta Eesti Kergetööstus- ja Kaubanduskontsernis ESTAR-PREEV. Praegu töötab ta OÜ Arhitektuuribüroo Studio Paralleelis.
Huimerind on projekteerinud mitmeid kortermaju ning eramuid kõikjal Eestis. Ühiskondlikest hoonetest kuuluvad tema loomingusse Järve Selveri kompleks (2000, 2003), kohvik Lohusalus (1997), AS Linette peahoone Lasnamäel ning mitmed väiksemad büroo ja kontorihooned. Tema töid iseloomustavad funktsionalistlik vormikeel, lihtme materjalikasutus, korrapärased geomeetrilised mahud, selgejoonelisus ning ratsionaalsus.
Huimerind on Eesti Arhitektide Liidu liige alates 1987. aastast.
Isiklikku.
Tema isa oli võrkpallitreener Hugo Huimerind ning ema oli võrkpallur ja võrkpallitreener Aino Huimerind. Tema abikaasa on disainer Ruth Huimerind.
Woldemar von Aderkas

Woldemar von Aderkasi nime on kandnud mitmed Aderkaside suguvõsa liikmed:
Tõnu Laigu

Tõnu Laigu (sündinud 14. veebruaril 1956 Tallinnas) on eesti arhitekt.
Keskhariduse omandas Tõnu Laigu Tallinna 46. Keskkoolis (Tallinna Pelgulinna Gümnaasium, 1963–1974. Aastatel õppis ta Tallinna Pedagoogilises Ülikoolis joonistamise ja tööõpetuse erialal. Arhitektuurialase kõrghariduse omandas Laigu Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi arhitektuuriteaduskonnas aastatel 1975–1979.
Aastatel 1979–1989 töötas Tõnu Laigu projekteerimisinstituudis Kommunaalprojekt. Aastatel 1989–1990 töötas ta arhitektuuribüroos E-Stuudio ning 1990–2001 arhitektuuribüroos Kuup. Alates aastast 2001 töötab T. Laigu arhitektuuribüroos QP Arhitektid OÜ.
Tõnu Laigu tuntumad tööd on galeriielamu Tallinnas Sõpruse puiesteel, AS COAL terminal Muugal, korterelamud Mäepealse tänaval. Tema projekteeritud maju iseloomustab funktsionalistlik vormikeel, oskuslik ja mitmekülgne materjalikasutus ning hea keskkonnatunnetus.
Liikmesus.
Tõnu Laigu on Eesti Arhitektide Liidu liige alates 1988. aastast ja kuulub liidu eestseisusse.
Marika Lõoke

Marika Lõoke (sündinud 20. augustil 1951 Tallinnas) on eesti arhitekt.
Keskhariduse omandas ta Tallinna 2. Keskkoolis. Sellele järgnes õppimine Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumis, mille ta lõpetas 1970. aastal. Arhitektuurialase kõrghariduse omandas ta Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudi arhitektuuriteaduskonnas aastatel 1970–1975.
Aastatel 1975–1990 töötas Lõoke projekteerimisinstituut EKE Projekti arhitektina. Alates 1990. aastast töötab ta arhitektuuribüroos Okas&amp;Lõoke.
Marika Lõoke on Eesti Arhitektide Liidu liige alates 1979. aastast ning kuulub liidu eestseisusse.
Looming.
Marika Lõokese tuntumad tööd on Forekspanga maja Narva maanteel, elu- ja ärihooned Kaarli puiesteel ja Rävala puiesteel ning Delta Plaza Pärnu maantee ja Järvevana tee ristmikul. Neid iseloomustavad jõulised vormid, hea keskkonnatunnetus ja leidlik materjalikasutus. 1980. aastatel valminud töid iseloomustavad postmodernistlikud ja neofunktsionalistlikud jooned.
Majasokk

Majasokk (õieti Hildur Sokk või preili Sokk; rootsi keeles Husbocken, õieti fröken Hildur Bock) on keskne tegelane Astrid Lindgreni Karlssoni-lugude teises ja kolmandas osas. 
Tegemist on vanema vallalise daamiga, koduabilisega, kes palub end kutsuda majapidajannaks. Ta elab koos oma õe Friidaga Stockholmis Frej tänavas ning läbisaamine õega on kõike muud kui sõbralik. Sokk räägib sellest sageli üht-teist. Raamatus mainitakse, et kui preili Sokk naerab, siis kõlab see üpris jubedalt. Kui ta laulma juhtub, palub Karlsson tal see lõpetada, kuni mõni võib Karlssoni enese sõnul arvata, et too peksab Majasokku. Sokk on võrratu kokk, kes suudab ühtmoodi hästi küpsetada saiakesi, valmistada ühepajatoitu, kanapraadi, pannkooke jne, mistõttu Karlsson temast väga lugu peab, ehkki seda eriti välja ei näita.
Hildur Sokk satub perekond Svantessonide juurde koduabiliseks pärast seda, kui pereema haigestub ning peab sõitma maale end välja puhkama. Esialgu on daam käre ning läbisaamine Väikevennaga ei suju kuidagi. Appi tõttab Karlsson, kes otsustab, et Majasokku tuleb tirriteerda - see olevat sama, mis "irriteerima", ent kõlab Karlssoni sõnade kohaselt palju põrgulikumalt.
Hiljem Väikevenna ja Karlssoni ning Majasoku läbisaamine paraneb ning teose lõpuosas leiab ta armastuse - Svantessonide kauge sugulase, turtsaka vanapoisi onu Juliuse, kes on Stockholmi käima tulnud. Hildur otsustab Juliuse juurde Västergötlandi kolida ning nimetab end "juba niisama hästi kui proua Janssoniks".
Väikevend ja Karlsson katuselt

"Väikevend ja Karlsson katuselt" (rootsi keeles "Lillebror och Karlsson på taket") on rootsi kirjaniku Astrid Lindgreni kolmest raamatust koosneva Karlssoni-triloogia esimene raamat. 
Selles raamatus tutvub Väikevend Karlssoniga. Koos tembutatakse, kollitatakse, käiakse katusel ning tutvutakse Väikevenna vanemate ning õe Bettani ja venna Bossega.
Jaakko Hämeen-Anttila

Jaakko Markus Hämeen-Anttila (26. veebruar 1963 Oulu – 18. detsember 2023) oli soome keeleteadlane, kultuuriloolane ja tõlkija, islami kultuuriloo ja araabia keele asjatundja.
Alates 1994. aastast töötas ta Helsingi Ülikooli araabia keele ja kirjanduse õppejõuna. 2000. aastast oli ta sama ülikooli juures araabia keele ja islami uuringute professor.
Jaakko Hämeen-Anttila oli ka viljakas tõlkija, kes tõlkis soome keelde koraani (ilmus 1995) ja Gilgameši eepose (ilmus 2000).
13. novembril 2009 esines ta Granö loengute sarjas Tartu Ülikooli usuteaduskonnas loenguga "Manifold Islam".
2002. aastal sai ta Eino Leino auhinna.
Tema abikaasa Virpi Hämeen-Anttila on keeleteadlane, tõlkija India keeltest ja kirjanik.
Eesti keeles on temalt ilmunud abikaasa Virpiga kahasse kirjutatud raamat "Müütide raamat". Soome keelest tõlkinud Kadri Jaanits. Tänapäev, Tallinn 2009, 280 lk.
Hindamine

Hindamine on hinnangu andmise protsess, mille käigus hinnatavat objekti võrreldakse hindava subjekti poolt kehtestatud väärtuste skaalaga.
Sageli nimetatakse hindamiseks hinde panemist, kus võrdlust ega analüüsi ei toimu.
Urmas Muru

Urmas Muru (sündinud 27. augustil 1961 Pärnus) on eesti arhitekt ja kunstnik.
Ta on lõpetanud 1979. aastal Lydia Koidula nimelise Pärnu 2. Keskkooli ja 1984. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi arhitektuuri erialal.
Aastatel 1984–1985 töötas Urmas Muru projekteerimisinstituudi Tsentrosojuzprojekt Tallinna filiaalis, 1986–1990 riiklikus projekteerimisinstituudis Eesti Tööstusprojekt. Hiljem on töötanud vabakutselise arhitektina ja arhitektuuribüroos Muru&amp;Pere.
Urmas Muru tuntumad projektid on Pääsküla raamatukogu, Haabersti vabaajakeskus, sotsiaalmajad Lasnamäel ning eramu "Vaskmaja" Tabasalus. Neid projekte iseloomustavad põnev materjalikasutus, ekspressiivsed vormid ja mahud ning mitmekülgsed värvilahendused.
Urmas Muru kunstiloomingut iseloomustab ekspressiivsus ja individualistlikkus. On viljelenud nii maalikunsti kui ka performansit.
Liikmesus.
Urmas Muru on Eesti Arhitektide Liidu liige alates 1988. ja Eesti Kunstnike Liidu liige alates 1990. aastast.
Astmeline reaktsioon

Astmeline reaktsioon on keemiline reaktsioon, milles produkti moodustumine kulgeb üle ühe või mitme intermediaadi (ebastabiilse vaheprodukti), seega vähemalt kahe astme ehk elementaarreaktsiooni kaudu. Ebastabiilse intermediaadi kontsentratsioon on tavaliselt väga väike.
Astmelises reaktsioonis on reeglina üks kiirust limiteeriv staadium ja teine staadium (teised astmed) on kiired. Katalüütilised reaktsioonid on tavaliselt astmelised protsessid. Näiteid:
Astmelistes reaktsioonides tekib olukord, kus suletud süsteemis toimub rida keemilisi reaktsioone, kuid intermediaadi sisaldus süsteemis saavutab väga lühikese algperioodi jooksul mingi püsivalt madala kontsentratsiooni, mida saab vaadelda lähedasena statsionaarsele olekule. Seejuures teised süsteemi karakteristikud ajas muutuvad. Taoline olukord lihtsustab kineetiliste võrrandite lahendamist.
Oskar Gustavson

Oskar Gustavson (14. veebruar 1889 Kogula vald, Saaremaa – 10. detsember 1945 Tallinn) oli Eesti poliitik ja ajakirjanik.
Ta lõpetas Kaarma õpetajate seminari. Ta on olnud ametis Hiiumaal ja Pärnumaal. Ta oli I maailmasõja invaliid. Sotsialistlikust töölisliikumisest on ta osa võtnud aastast 1917. Saksa okupatsiooni ajal oli ta vanglas.
Oskar Gustavson kuulus EISTP liikmena I, II, III, IV ja V Riigikogu koosseisu. Neist kahes viimases täitis ta teise abisekretäri rolli (13. märts 1930 – 14. juuni 1932 ja 20. juuni 1932 – 31. detsember 1937). 25. jaanuaril 1921 sai Oskar Gustavson esimeseks Riigikogu liikmeks, kes politseinike abil Riigikogu istungilt kõrvaldati. Oli Iseseiseva Sotsialistliku Tööliste Partei häälekandja, ajaleht Tööliste Võitlus toimetaja. 
1. mai [1922], mis puhul kohaliste [Paide] "punaste" poolt "palju" pidi tulema, läks õige rahuliselt mööda. Tööliste rongikäigule, mida kommunistide ja isesotside poolt tuntud lööksõnade all organiseeriti, oli ainult paarkümmend vana naist ja niisama palju poisikesi kogunud, keda isesotside "liider" O. Gustavson komandeeris. Isegi kohalise tikuvabriku töölisi oli kõigest paar rongikäigust osa võtmas. Turuplatsil pidas noorherra Gustavson ägeda kommunismist aurava kõne, sajatades maksvat "rõhuvat" korda ja elada lastes nõukogude Venemaad. Kõne kutsus turule kogunud rahvahulga poolt ägedaid protestihüüdeid esile.
Aastatel 1937–1940 oli ta ajakirja Nädal Pildis tegevtoimetaja.
Ta oli 38. valimisringkonnast valitud I Riigivolikogu liige. 5. detsembril 1939 peetud kõnes pidas ta suurimaks ohuks Eesti iseseisvusele Kaarel Eenpalu kodukäijaid, kes kollitavad ja ähvardavad üle pea kasvada.
18. septembril 1944 nimetas Jüri Uluots ta riigikontrolöri kohustetäitjaks. Gustavson hukkus 1945. aasta esimesel poolel Tallinnas NKVD ülekuulamiselt põgenedes.
Leopold Johanson

Leopold Johannes Johanson (15. veebruar 1888 Tartu – 5. detsember 1941 Sosva vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik ja ajakirjanik.
Haridustee.
Aastatel 1897–1901 käis ta Tartus algkoolis, 1912–1913 õppis Tartu Pedagoogika Seltsi õhtukeskkooli kursustel ja 1918. aastal Tartu Kaubanduskooli raamatupidamise õhtukursustel.
Töökäik.
Ta töötas aastatel 1903–1907 trükiladuja õpilasena Postimehe toimetuses ning 1907–1911 trükiladujana Helsingis ja Tallinnas. 
Aastail 1912–1913 oli ta Postimehe reporter, 1914–1919 Tartu Üldise Haigekassa asjaajaja ja 1916–1917 Tartu toitluskomitee pearaamatupidaja.
Osales poliitikas, olles Tartu linnavolikogu liige (1917–1921) ning Asutava Kogu (1919–1920), Riigikogu (1920–1937) ja I Riigivolikogu liige (1938–1940). Aastail 1928–1929 oli ta Eesti Vabariigi töö-, hoolekande- ja haridusminister August Rei valitsuses ja aastail 1932–1933 Eesti Vabariigi teedeminister Konstantin Pätsi neljandas valitsuses. Aastail 1919–1920 töötas ta Töö- ja Hoolekandeministeeriumi kindlustusasjade juhataja kohusetäitjana.
Lisaks poliitilisele tegevusele oli ta Eesti Haigekassade Liidu sekretär (1925–1940) ja Tallinna Töölisteatri asjaajaja (1934). 
Arreteeriti NKVD poolt Tallinnas. Mõisteti surma, suri eeluurimise ajal nõukogude vangilaagris. 
Ühiskondlik tegevus.
Leopold Johanson oli Eesti Sotsiaaldemokraatliku Tööliste Partei, hiljem Eesti Sotsialistliku Tööliste Partei liige.
Ta tegutses mitmes ajakirjandusväljaandes (Töö ja Tervis, Sotsiaaldemokraat, Tulevik, Rahva Sõna).
7. märtsil 1939 tegi ta Riigivolikogus ettepaneku keelata jahipidamine metsluikedele põhjendusel, et kui isegi nii ebaesteetilised loomad nagu metssead on kaitse all, siis seda enam peaksid seda olema ilusad linnud. Ettepanek võeti vastu.
5. detsembril 1939, kolm kuud pärast Teise maailmasõja algust ja üle kuu aja pärast baaside lepingu sõlmimist, väljendas ta hämmastust kodanliku õhukaitse tegevuse suhtes, küsides, mis siis lahti on.
Isiklikku.
Leopold Johanson oli abielus Anna Lassmanniga (1914–1915) ja Aleksandra Lassmanniga (alates 1916. aastast). Teisest abielust tütre Helvi (1918–2005) esimene abikaasa oli kujur ja lendur Kalju Reitel.
Peeter Pere

Peeter Pere (sündinud 15. juunil 1957 Tartus) on eesti arhitekt ja kunstnik.
Keskhariduse omandas Peeter Pere Tartu 1. Keskkoolis 1975 ning arhitektuurialase kõrghariduse Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi arhitektuuriteaduskonnas aastatel 1975–1980.
Aastatel 1980–1993 töötas Peeter Pere projekteerimisinstituudis Eesti Tööstusprojekt. Aastal 1993 töötas ta arhitektuuribüroos Kurvitz, Muru, Pere. Pärast 1994. aastat on töötanud arhitektuuribüroodes F&amp;P, Muru&amp;Pere ning ka vabakutselise arhitektina.
Peeter Pere on Eesti Kunstnike Liidu liige alates 1990. ja Eesti Arhitektide Liidu liige alates 1994. aastast. Ta kuulub ka liidu eestseisusse. 4. veebruaril 2010 valiti ta Arhitektide Liidu esimeheks.
Isiklikku.
Tema abikaasa on tekstiilikunstik Katrin Pere, neil on neli last; poeg Pärtel-Peeter Pere on munitsipaalpoliitik.
Karl-Arnold Jalakas

Karl-Arnold Jalakas (10. veebruar 1901 Tallinn – 3. august 1942 Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik ja advokaat. 
Lõpetas 1919 sõjakooli, 1925–1929 (lõpetas) õppis Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, korp! Sakala liige.
Osales Vabadussõjas, 1930–1936 vandeadvokaat Artur Sirgu abi, 1936–1938 patroonita vandeadvokaadi abi, seejärel vandeadvokaat Tallinnas. Võitluse peatoimetaja, 1934–1935 vangis. 
12. valimisringkonnast valitud I Riigivolikogu liige. Valimiskampaania ajal nimetas ta end vabadussõjalaseks, mis oli keelatud Vabadussõja nimetuse tarvitamise seadusega. Seetõttu karistati teda 4. veebruaril 1938 ühekuulise arestiga. Kohtus kaitses teda vandeadvokaat Viktor Päts. 
NKVD arreteeris ta 14. juunil 1941. Surmaotsus, hukati.
Mihkel Jüris

 
Mihkel Jüris (algselt Mihail Jürisson) (11. september 1907 Hellamaa vald, Muhu saar, Saaremaa – 22. oktoober 1997 Stockholm, Rootsi) oli Eesti poliitik ja põllumajandusametnik.
Elukäik.
Jürise isa oli meremees Mihail Jürgenson, kes hukkus vaid mõni nädal enne Mihkli sündmist. Leseks jäänud ema Maria (Mare) (neiupõlves Valk), Mihkel ja tema õde Akilina kolisid Jägalasse, kus Mihkel elas oma lapsepõlveaja. Pärast Raasiku Haljava kooli lõpetamist astus Jüris Jäneda Põllutöökeskkooli, mida tollal peeti oma valdkonnas parimaks. Põllutöökeskkooli ta lõpetas 1928. aastal ja läks aega teenima Soomusrongirügementi ja pärast Tondi sõjakooli. Ta ülendati nooremleitnandi auastmesse 24. veebruaril 1936. Aastal 1929 ta alustas põllumajanduse instruktori ametis Pärnumaal ja hiljem Viljandimaal. Tema viimaseks töökohaks jäi Põllutöökoja maatulunduse konsulendi amet Ravila vallas Kosel. Kose piirkonnast ta valiti Rahvuskogu esimesse kotta. 
1933. aastal abiellus ta Õie Helenega (1912–1991).
Ta oli Rahvuskogu liige 1937. aastal ja I Riigivolikogu liige (valitud 16. valimisringkonnast Põhiseaduse Elluviimise Rahvarinde kandidaadina). Ta oli Kaitseliidu Harju maleva Ravila kompanii pealik. Autasustatud Kotkaristi kuldristiga (1938). 
Imelikult õnnestus Jürise põgeneda koos perega Rootsi sügisel 1944. Pärast laagrit ta töötas karjalaudas, lubjatööstuses ja viimaseks metallitööstuses Eskilstunas, kus ta asetus koos perega Torshälla elama. Jüris pidi sidet teiste Rootsi jõudnute riigikogulastega ning osales VEKO asutamisele. Kui 19. augustil 1949 asutati Eestluse Koostöö Keskus, sai Jürisest selle juhatuse ja hiljem vanematekogu liige. Lisaks ta oli Eesti Rahvusfondi Esinduse ja Eesti Põllumeeste Kogude (EPK) keskjuhatuse liige, millest viimane esindas Põllumeeste Kogu paguluses. Rootsi Eestlaste Esinduse esinduskogu rahvasaadik ta oli aastatel 1956–1990. Aastal 1980 ta juhatas III Rahvuskongressi korraldamist Stockholmis.
Ta oli eelviimane elusolev I Riigivolikogu liige (viimane oli Mihkel Hansen, kes suri 20. novembril 2004).
Nigul Kaliste

Nigul Kaliste (kuni 30. augustini 1935 Nikolai Kalinin; 8. mai 1884 Mäe vald, Petserimaa – 25. juuni 1942 Ussollagi vangilaager, Permi oblast, Venemaa) oli Eesti poliitik ja vallavanem.
Ta valiti Riigivolikogu liikmeks 28. valimisringkonnast.
Põllutöökojas esindas ta Värska põllumeeste konventi. 23. augustil 1936 valiti ta Kalanduskoja liikmeks.
Ta oli Mäe vallavanem.
Arreteeriti NKVD poolt 12. mail 1941 Mäe vallas. Surmaotsus.
Jakob Kalle

Jakob Kalle (9. aprill 1896 Kolga vald, Harjumaa – 20. aprill 1942 Sosva vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik. 
Ta oli Kahala külas asuva Kaarnavälja talu peremees. 1936. aastast kuulus Kuusalu põllumeeste konventi.
Kalle oli vana Kolga valla ja 1939. aastal asutatud uue Kolga vallavanem alates 1934. aasta veebruarist kuni 1940. aasta riigipöördeni. 
Ta kuulus Rahvuskogusse ja Riigivolikogusse (valiti 17. valimisringkonnast).
Arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941 Kolga valla Loo asunduses ja saadeti Venemaa vangilaagrisse. Surmaotsus. Nõukogude võim hävitas kogu ta neljaliikmelise perekonna.
Alo Karineel

Alo Karineel (2/14. jaanuar 1892 Vastse-Antsla vald, Võrumaa – 2. aprill 1942 Unžlagi vangilaager, Gorki oblast, Venemaa) oli Eesti poliitik.
Ta oli Antsla põllumeeste konvendi liige. 
Ta arreteeriti NKVD poolt 28. jaanuaril 1941 Urvaste vallas. Surmaotsus.
Artur Kasterpalu

Artur Leonhard Kasterpalu (2/14. juuli 1897 Jõgisoo vald, Läänemaa – 2. juuni 1942 Sosva vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik.
Artur Leonhard Kasterpalu õppis Silla ministeeriumikoolis, jätkas ta õpinguid Tallinna õhtukeskkooli kursustel ning kooli lõpetamise järel 1915. aastast töötas kolm aastat Mereministeeriumi ametnikuna.
Tegutses Läänemal Jõgisoo vallavanemana ja Lääne maavolikogu liikmena. 1930. aastal valiti ta Lääne maavalitsuse esimeheks. 
Ta oli Läänemaa seltskondliku komitee esimees. 1938. aastal valiti ta I Riigivolikogu liikmeks 26. valimisringkonnast. 20. detsembril 1938 nimetas Vabariigi President Artur Kasterpalu Lääne maavanemaks. Ta oli Läänemaa tuletõrjebrigaadi pealiku abi.
Arreteeriti NKVD poolt Läänemaal Kullamaa vallas Jõgisoo külas. Surmaotsus, lasti maha.
Märt Sõrra

Märt Sõrra (2/14. veebruar 1872 Laeva vald, Tartumaa – 22. juuni 1948 Tähtvere vald, Tartumaa) oli Eesti poliitik ja agronoom.
1919–1937 juhtis ta Vahi aiandus-mesinduskooli.
Karl Kaups

Karl Kaups (17./29. detsember 1888 Kärdla – 8. oktoober 1968 New York) oli baptisti vaimulik ja Eesti poliitik.
Ta õppis Nõmba algkoolis aastatel 1989–1901, misjärel läks jungaks kapten Mihkel Männapsoo purjelaevale Vera-Erina. Hiljem töötas Kaups Tallinnas Volta tehases ja töö kõrvalt õppis õhtukursustel. Usualase hariduse sai ta mennoniitide piiblikoolis Krimmis (1911–1912) ja Hamburgis baptisti usuteaduse seminaris (1912–1914). 
Aastatel 1914–1915 oli ta rändjutlustaja. Aastatel 1915–1917 võitles I maailmasõjas, kus kaotas vasaku jala. Alates 1918. aastast tegutses Kaups baptistikogudustes jutlustajana Kärdlas ja aastatel 1924–1940 Tartus. Aastatel 1923–1931 oli ta Haapsalu vaeslaste kodu esimees.
Karl Kaups oli ka tuntud ühiskonnategelane. Kuigi ta elas Tartus, valiti ta 1938. aastal Hiiumaa 23. valimisringkonna esindajana riigivolikokku. Pärast 1940. aasta juunipööret pöördus ta tagasi Kärdlasse. 24. septembri öösel 1944 põgenes Karl Kaups Rootsi, kus jätkas misjonitööd jutlustajana ja kogudusevanemana 1946. aasta sügiseni. Siis kutsus New Yorgi Eesti baptistikogudus Kaupsi jutlustajaks Ameerikasse.
Karl Kaups on maetud New Yorgis Moravia kalmistule.
Isiklikku.
Kaups abiellus 1920. aastal Hilda Elleriga, neil oli poeg ja tütar. Hilda suri 1927. aastal. 1937. aastal abiellus Kaups Elsa Elleriga, kellega sai kaks poega ja tütre.
Albert Kendra

Albert Kendra (14. detsember 1883 Vana-Laitsna vald, Võrumaa – 24. aprill 1942 Sosva vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik.
Ta oli Rõuge põllumeeste konvendi, Põllutöökoja teise koosseisu ja I Riigivolikogu liige 76. valimisringkonnast. 
Arreteeriti NKVD poolt 7. juunil 1941. Surmaotsus, lasti maha Sosva vangilaagris.
Alma Jeets

Alma Jeets (kuni 1916 Alma Kranz; 7. november 1896 Viljandi – 9. veebruar 1979) oli Eesti poliitik ja juhtivaid naiskodukaitse liikmeid.
Tema volitus Tallinna linnavolinikuna algas 1. detsembril 1939.
Ta oli Naiskodukaitse liige alates 1928. aastast, aastail 1931–1937 Ida jaoskonna esinaine, 1934–1940 oli ta Naiskodukaitse Tallinna ringkonna esinaine ja 1937–1940 Naiskodukaitse abiesinaine, samuti Naiskodukaitse esindaja Rahvuskogus.
Alma Jeets arreteeriti NKVD poolt 1944. aastal ja mõisteti viieks aastaks vangilaagrisse Siberis, kus ta jäi ellu tänu Naiskodukaitses omandatud meditsiinialastele teadmistele.
1949. aastal naasis ta Eestisse, Tallinnas elamise keelu tõttu elas esialgu Riisiperes, hiljem pere juures Tallinnas.
Aluseline keskkond

Aluseline keskkond ehk leelise(li)ne keskkond on keskkond (näiteks veekeskkond), kus pH väärtus ületab 7; ühtlasi nimetatakse sellist keskkonnaolekut aluselisuseks.
Johan Hansing

Johan Hansing (10. oktoober 1888 Narva – 23. juuli 1941 Sevurallagi vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Eesti notar ja poliitik.
Ta sooritas 1914. aastal Peterburis notarieksami, oli 1919–1921 Narva abilinnapea, 1921–1940 notar, ka Narva linnavolikogu liige ja juhataja. 1937. aastal oli ta Narvast valitud Rahvuskogu liige. 
Oli Draamateatris ja 1920–1927 Narva "Võitleja" seltsis näitleja ja näitejuht. Abiellus 1910. aastal näitleja Wilhelmine Kultmanniga (1886–1937). Jaanuaris 1938 abiellus ta Linda-Liisbet Schlickiga.
2. jaanuaril 1940 valiti ta Narva linnapeaks häältega 20:11 (vastaskandidaat Jüri Välbe sai 11 häält poolt ja 19 vastu).
Arreteeriti NKVD poolt Narvas, suri eeluurimisel vangilaagris (Sevurallagis Sosva asulas Sverdlovski oblastis).
Oskar Koplus

Oskar Koplus (24. aprill 1909 – 17. november 1975 Tartu) oli Eesti poliitik ja trükitööline.
Ta oli 1937. aastal Rahvuskogu teise koja liige.
August Kohver

August Kohver (ka August Koffer; 20. detsember 1888/1. jaanuar 1889 Vana-Kariste vald, Pärnumaa – 19. august 1942 Ussollagi vangilaager, Permi oblast, Venemaa) oli Eesti poliitik.
Ta õppis aastatel 1898–1901 Vana-Kariste-Maru vallakoolis ja aastatel 1901–1904 Halliste kihelkonnakoolis. Seejärel õppis ta põllumajandust Taanis, lõpetades aastal 1911 Dalumi põllumajanduskooli (); aastal 1913 lõpetas ta õpingud Neuhaldenslebeni kõrgemas põllutöökoolis ja aastal 1914 Leipzigi Ülikoolis.
Kohver oli Põhja-Liivimaa Põllutöö Keskseltsi põllutööinstruktor ja hiljem Võru esimese põllutöö talvekooli õpetaja ja juhataja. 
1917. aastast Võru esimese ajutise maavalitsuse toitlus-varustusosakonna juhataja abi.
Aastatel 1919–1921 oli Võru maavalitsuse liige ja aastatel 1921–1940 Võrumaa maavanem. 1926–1929 oli ta III Riigikogu liige ja 1937. aastal Rahvuskogu liige.
1938. aastal kandideeris ta I Riigivolikogu valimistel Riigivolikogu 76. valimisringkonnas, kuid kaotas Albert Kendrale ja valiti maaomavalitsuste esindajana I Riiginõukogusse.
August Kohver arreteeriti NKVD poolt 2. jaanuaril 1941 Võrus, ta suri 19. augustil 1942 Permi oblastis Ussollagi vangilaagris.
Harry-Eduard-Ottokar Koch

Harry-Eduard-Ottokar Koch (18. juuli 1880 Võrumaa – 3. juuni 1939 Frankfurt) oli Eesti poliitik.
Harry Koch oli 1920. aastal Eestimaa Kindlustuse Aktsiaseltsi asutajaliige ja direktor, aastatel 1925–1932 Saksa kultuuromavalitsuse president ja I Riiginõukogu liige, vähemusrahvuste kultuuri alalt.
Tema vend oli Hermann Koch.
Fulvohapped

Fulvohapped on huumushapped, mis lahustuvad leelistes ja nõrkades mineraalhapetes. 
Fulvohapped võivad reageerida metallidega, neid ühendeid nimetatakse fulvaatideks. Mitmed fulvaadid (K, Na, Mg, Ca) lahustuvad vees, raud- ja alumiiniumfulvaadid aga üksnes leeliselises ja tugevasti happelises keskkonnas.
Johannes Kurvits

Johannes Kurvits (5. mai 1894 Kirepi vald, Tartumaa – 4. detsember 1941 Turinsk, Sevurallagi vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik, I Riiginõukogu liige.
Õppis Kirepi valla- ja Tartu linnakoolis. 
1910. aastast trükiladuja "Postimehe" trükikojas. 1920–1924 töötas ladujana Tallinna sõjaväetrükikojas. 1924–1941 laduja ja töölisvanem Riigi Trükikojas. 
Spordiseltside "Aberg" ja "Kalev" liige. 1914 Venemaa meister maadluses kergekaalus. 1923. aastal Eesti meister kreeka-rooma maadluses (kuni 58 kg). Oli võimlemisrühma liige 1931–1933.
1915–1920 osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas telefonistina.
Eesti Sotsialistliku Tööliste Partei liige. 1928. aastast Trükitööliste Liidu sekretär, Tallinna Trükitööliste Ühingu juhatuse liige, Eestimaa Töölisühingute Keskliidu juhatuse liige. 
1936–1940 Tööliskoja esimees. 1938–1941 I Riiginõukogu liige. 
Arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941 Tallinnas. Suri eeluurimisel GULAG-i vangilaagris Sverdlovski oblastis Venemaal.
Isiklikku.
1938 abiellus Vilhelmine Vestenbergiga (1908–1992), 1939. aastal sündis tütar Kaia.
Aleksander Arak

Aleksander Arak (20. jaanuar (vkj)/ 1. veebruar 1883 Veerikjärve talu, Lõve vald, Helme kihelkond, Viljandimaa – 2. detsember 1969) oli eesti agronoom ja haridustegelane.
Ta lõpetas Lõve valla- ja kihelkonnakooli. Aastatel 1903–1907 õppis ta Soomes Orimattilas põllutöökoolis, aastatel 1907–1909 Kurkijoe ülempõllutöökoolis.
Ta õppis aastatel 1911–1914 Kopenhaagenis Taani Kuningliku Loomaarsti ja Põllumajanduskõrgkoolis (taani keeles "Kongelige Veterinær- og Landbohøjskole"), mille lõpetas.
Enne Taanis õppimist oli ta Lõuna-Eestis põllumajandusinstruktor ja aastatel 1914—1918 Läänemere kubermangude riigimaade valitsuse teenistuses.
Oli alates 1923. aastast Kehtna kõrgema kodumajanduskooli juhataja. Hiljem viidi ta üle Kuusiku ja veelgi hiljem Särevere kontrollassistentide kooli direktoriks.
Ta vahistati Nõukogude okupatsioonivõimude poolt novembris 1944 Säreveres. Talle mõisteti 10. juunil 1945 Vene NFSV KrK §58-1a järgi 10+5 aastat; oli Karaganda oblastis Karlagi vangilaagris 1945–12. mai 1956. Vabanes invaliidina (pimedana), tuli tagasi Eestisse.
Karlsson katuselt hiilib jälle

Karlsson katuselt hiilib jälle (rootsi keeles "Karlsson på taket smyger igen") on rootsi kirjaniku Astrid Lindgreni kolmest raamatust koosneva Karlssoni-triloogia kolmas raamat. 
Selles osas satub Stockholmi käima Svantessonide kauge sugulane, turtsakas vanapoiss onu Julius, kelle Karlsson ristis kohe ümber Muinasjulleks. Kuna Väikevend peab taas üksi koju jääma, palutakse teda valvama jällegi preili Sokku. Karlssonile ei meeldi Juliuse suhtumine Majasokku ning ta otsustab, et vanameest tuleb "tirriteerida, figureerida ja temaga tembutada". Onu Juliuse ees avaneb "muinasmaailm" ning Majasoku ja Juliuse vahel tärkab armastus. Onu Julius teatab Väikevennale ja Karlssonile pulmaplaanidest ning kavatsusest Majasokk endaga Västergötlandi kaasa võtta.
Karlsson katuselt lendab jälle

"Karlsson katuselt lendab jälle" (rootsi keeles "Karlsson på taket flyger igen") on rootsi kirjaniku Astrid Lindgreni kolmest raamatust koosneva Karlssoni-triloogia teine raamat. 
Selles osas sõidab Väikevenna ema sanatooriumi, mistõttu saabub perre majapidajanna Hildur Sokk, kellele Väikevend paneb hüüdnimeks Majasokk. Poisi ja koduabilise läbisaamine on kehv ning appi tõttab Karlsson. Üheskoos hakatakse koduabilist "tirriteerima": varastatakse preili Soku kukleid, lihapalle ja pannkooke ning kollitatakse, misjärel Sokk kirjutab Rootsi Televisiooni, et pääseda "kummitistest" kõnelevasse saatesse (kuna samas saatesarjas on varem oma "tondilugudega üles astunud õde Friida", mistõttu Hildur teda väga kadestab). Ometi selgub, et kummitaja oli ainult Karlsson. Lugu ähvardab lõppeda täbarasti, kuid Hilduril avaneb võimalus osaleda hoopis televisiooni kokandussaates. Selgub ka Friida tondilugude tegelik põhjus, sest Karlsson poetab mokaotsast, et on "paar korda Frej tänavas kummitamas käinud" – Frej tänavas elab Friida.
Jakob Kalju

Jakob Kalju (29. märts 1903 Järvesuu vald, Petserimaa – 20. aprill 1942 Sosva, Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik, vallasekretär, Riigikogu liige, kaitseliitlane.
Arreteeriti NKVD poolt Petseris 14. juunil 1941, mõisteti surma.
Heinrich Lauri

Heinrich Eduard Lauri (11. detsember ukj (29. november vkj) 1890 Paasvere vald, Virumaa – 8. veebruar 1942 Lesnoi, Kirovi oblast) oli Eesti poliitik.
Heinrich Lauri õppis Roela vallakoolis, Rakvere linnakoolis, mille lõpetas 1907 aastal ja õppis peale selle metsaasjandust ja metsa ümbertöötamist, lõpetas ka Soomes põllutöökooli. Töötas aastatel 1911–1912 Vändras kontroll-assistendina, 1912–1913 Pärnu-Jakobis põllumajanduse instruktorina, 1914–1918 Saaremaa maakonna agronoomina. Tegutses aastatel 1916–1917 sõjaväele heinte muretsemise organisatsiooni juhatajana ja Põhja-Balti Saare maakonna komitee esimees, Saaremaa Eesti Põllumeeste Seltsi abiesimees, Kuressaare Eesti Seltsi juhatuse liige, Kuressaare Vastastikuse Krediidi Ühingu juhatuse liikmena jne. 
Saksa vägede maaletulekul vangistati ta Saksa okupatsioonivägede poolt ja viidi Saksamaale vangi, kus 1918 aasta lõpuni kinni peeti. 
Aastatel 1919–1920 oli Heinrich Lauri Pärnu maakonnavalitsuse liige, abiesimees ja põllumajandusosakonna juhataja. Samuti Pärnu Eesti Põllumeeste Seltsi abiesimees ja Pärnu põllutöökooli õpetaja. Aastatel 1920–1921 oli ta ka Polli põllutöökooli majapidamise juhataja ja sellesama aasta kevadest Oisu mõisa majapidamise juhataja. 
Ta oli aastatel 1921–1937 Viljandi Maavalitsuse esimees ja ajutise maavalitsuse esimees, 1937 Rahvuskogu esimese koja juhatuse II abiesimees, 1938 Tartu maavanem. Heinrich Lauri oli ka Eesti Maakondade Liidu esimees, Viljandi Eesti Põllumeeste Seltsi esimees,
Vabadussõjas langenud sõjaväelastele mälestussamba püstitamise Sakalamaa komitee esimees, Viljandi maakonna K. L. kütisalga juhatuse liige, Kaitseliidu vanematekogu liige ja Sakalamaa KL pealiku abi ning juhatuseliige ja Viljandi maakonna Põllumeeste esituse juhatuse esimees. 
Arreteeriti NKVD poolt 17. märtsil 1941, mõisteti surma. Suri enne mahalaskmist Kirovis. Abikaasa Helene Lauri vabanes ja peale kümmet aastat Siberis tuli Eestisse tagasi.
Karl Pajos

Karl-Eduard Pajos (2. juuli 1894 Tõrma küla, Rakvere vald, Virumaa – 23. mai 1953 Nõroblagi vangilaager, Permi oblast, Vene NFSV) oli Eesti agronoom ja poliitik. 
Karl Pajos õppis Tõrma külakoolis ja Rakvere linnakoolis. 1909. aastal asus tööle Rakvere vallakirjutaja abina ja talurahva asjade komissari asjaajajana. 1911. aastal jätkas õppimist Ufa, järgmisel aastal Kostroma maamõõdukoolis, omandades 1915. aastal maamõõtja-taksaatori kutse. 
1915. aastal mobiliseeriti ta Venemaa keisririigi armeesse ja teinud läbi viiekuulise lipnikukursuse Pavlovi sõjakoolis, osales 1916. aastast 46. kütipolgu koosseisus I maailmasõjas. 1917. aastal teenis 1. Eesti jalaväepolgu rooduülemana ja langes 5. oktoobril 1917 Muhumaal sakslaste kätte vangi, viibis 7 kuud vangis Saksamaal, kust tagasi Eestisse jõudes määrati 21. novembril 1918 Rakveres formeeritud 5. jalaväepolgu rooduülemaks. Vabadussõjas osales Eesti vägede taandumislahingud Valklani ja ka Rakvere vabastamisest 12. jaanuaril 1919. 1920. aastal haigestus ja saadeti Tallinna sõjaväehaiglasse, kus arstlik komisjon tunnistas ta riviteenistuseks kõlbmatuks ning määras ohvitseride reservi. Jätkas teenistust Valga jaamakomandandi abina, Vabadussõja lõppedes saadeti erru alamkapteni auastmes.
Karl Pajos õppis seejärel Tartu ülikooli põllumajandusosakonnas, mille lõpetas 1924. aastal ja 1. veebruaril 1924. aastal valis Viru maanõukogu Karl Pajose Viru maavalitsuse esimeheks. Lisaks maavalitsuse esimehe kohuste täitmisele oli Karl Pajos ka põllumajanduse ja tööhoolekande juhataja. Virumaale rajati maavalitsuse algatusel Arkna, Vaeküla ja Avanduse põllutöökool ning Mõdriku kodumajanduskool. 
Karl Pajos oli Põllumeeste Kogu liige ning Põllumeeste kogu Virumaa esinduse esimees. IV Riigikogu (1929–1932) liige.
1934. aasta põhiseadusega likvideeriti Eestis senised maakonna omavalitsused. Senised maavanemad jäid ametisse ajutiste maavalitsuste esimeestena. 1. mail 1938 jõustunud Maakonnaseaduse järgi oli Viru maavanem Karl Pajos maakonnaomavalitsuse juht ja ühtlasi keskvalitsuse esindaja maakonnas, asendades seni eksisteerinud ajutise maavalitsuse esimehe ametikoha.
1940. aasta riigipööre järel vabastati Pajos maavanema ametist. Ta varjas end kuni 1941. aasta augustini, mil Saksa armee hõivas Virumaa. 12. augustil asus Karl Pajos Viru maavalitsust reorganiseerima. Maavanema kohal sai ta olla lühikest aega, sest Saksa võimud määrasid uueks maavanemaks Arkna koolijuhataja Karl Erenurme. Pajos jäi tööle põllumajandusosakonna juhatajana kuni septembrini 1944. aastal.
Arreteeriti NKVD poolt 21. veebruaril 1945 Rakvere vallas Karitsa külas. Suri Nõukogude vangilaagris.
Efim Liivik

Efim Liivik (ka Jefim Liivik; kuni 1921 lihtsalt ees- ja isanimega Jefim Feodorov; perekonnanimi alates 12. oktoobrist 1921; 20. märts 1889 Pankjavitsa vald, Pihkva maakond, Pihkva kubermang – 4. märts 1942 Sosva, Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik.
Ta sündis talupidaja pojana.
Ta õppis Kiievis lipnike koolis, lõpetas selle 1917. aastal ja ülendati samal aastal nooremleitnandiks. Aastatel 1919–1921 teenis ta Eesti ratsaväes.
Aastal 1922 valiti ta Obinitsa vallavanema abiks ja 1927 Petseri maavalitsuse liikmeks. 1930. aastal valiti ta Meremäe vallavanemaks. Sellelt kohalt lahkus ta 1932. aastal, mil valiti V Riigikogu liikmeks. Aastatel 1936–1938 töötas ta Meremäe vallasekretäri abina. 5. veebruaril 1938 määrati ta Vabariigi Valitsuse otsusega Petseri maavalitsuse liikmeks, tema juhatada oli maavalitsuse majandus- ja hoolekandeosakond. 
Liivik võttis agaralt osa kohalikust seltskondlikust tegevusest ning omas talu Meremäe vallas.
Ta kuulus Põllumeeste kogudesse ja hiljem Isamaaliitu. 
NKVD arreteeris Liiviku 14. juunil 1941 Petserimaal Meremäe vallas. Ta saadeti Vene NFSV Sverdlovski oblastisse Sosva vangilaagrisse, kus mõisteti surma ja hukati 4. märtsil 1942.
Aleksander Kaar

Aleksander Kaar (6. mai 1892 Lümanda vald, Saaremaa – 5. aprill 1943 Tavda, Sverdlovski oblast) oli Eesti õpetaja ja poliitik.
Vladimir Roopere

Vladimir Roopere (Vladimir Rooberg; 17. jaanuar 1898 Kurna vald, Harjumaa – 6. november 1942 Vorkutlagi vangilaager, Komi ANSV) oli Eesti poliitik.
Ta võttis aastatel 1917–1918 osa Esimesest maailmasõjast, samuti võttis ta osa Vabadussõjast. Aastal 1925 lõpetas ta Tallinna Õhtukeskkooli. Aastal 1930 lõpetas ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Akadeemiliselt kuulus ta Üliõpilaste Seltsi Raimla.
Ta oli 18. maist 1933 21. oktoobrini
1933 Jaan Tõnissoni neljandas valitsuses kohtu- ja siseministriks. Tallinna põllumeeste kogu liige 23. oktoobrini 1933, mil sealt välja heideti. 17. mail 1936 valitud Tallinna põllumeeste konvendi liige. 
Teda nimetati taarausuliseks, kuid ta ise eitas seda.
Ta arreteeriti NKVD poolt 17. juulil 1940 Tallinnas, saadeti Komi ANSV Vorkutlagi vangilaagrisse, kus suri 6. novembril 1942.
Jaan Mõttus

Jaan Mõttus (28. september 1891 Kuigatsi vald, Tartumaa – 15. mai 1942 Kuigatsi vald) oli Eesti põllumees ja poliitik.
Ta sündis Loku talus põllumees Johan Mõttuse pojana. 
Ta oli aastatel 1906–1908 vallasekretäri abi Aakres, Pühajärvel ja Änges, vallasekretäri kohusetäitja 1909. aastal, Tartumaa politseivalitsuse kirjatoimetaja 1910. aastal.
Aastatel 1911–1913 õppis ta kõrgematel kaubanduskursustel Odessas ning töötas seal Nobeli äris ekspediitor-korrespondendina. 
Aastatel 1913–1919 oli ta sõjaväes ning pärast seda kuni 1921. aastani Kuigatsi vallasekretär. 1921–1924 oli ta Valga Maavalitsuse administratiivosakonna juhataja ja 2. veebruarist 1924 kuni 26. aprillini 1930 Valga Maavalitsuse esimees.
Poliitiliselt oli ta sotsiaaldemokraatide, hiljem asunike esindaja. Oli Riigikogu V koosseisu liige.
Koorijuht

Koorijuht ehk kooridirigent on inimene, kes juhatab koori.
Theodor Pool

Theodor Pool ( 8. detsember 1890 Tori vald, Pärnumaa – 25. august 1942 Sverdlovsk, Sevurallag /hukati/) oli Eesti poliitik ja agronoom, paljude raamatute ja artiklite autor. 
Elulugu.
Sündis Pärnumaal Tori kihelkonnas Tani külas Piistaoja talus.
Lõpetas 1909 Pärnu Poeglaste Gümnaasiumi, 1914 Riia Polütehnilise Instituudi õpetatud agronoomina. 1921–1924 käis õppereisidel Taanis, Saksamaal, Hollandis ja Soomes. Oli alates 1909. aastast üliõpilasseltsi Liivika liige.
Ta töötas aastatel 1914–1915 Vahi põllutöökursuste juhatajana ja 1915. aastal Pärnu maakonna agronoomina. Aastatel 1915–1918 võitles Esimeses maailmasõjas.
Aastatel oli ta 1918–1919 Pärnu Maakonnavalitsuse esimees, 1919 Eesti Asutava Kogu liige, 1919 põllutöö- ja toitlusminister ning 1919–1920 ja 1920–1921 põllutööminister, 1920–1930 (I–IV) Riigikogu liige (Tööerakond).
Aastatel 1925–1928 Asunikkude, Riigirentnikkude ja Talupidajate Põllumajandusliidu nõuandeala juhataja, 1929–1932 talumajandusnõuande büroo eriteadlane, 1932–1940 Põllutöökoja ja 1935–1938 Riigi Majandusnõukogu liige, 1940 Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna agronoomiaosakonna agraarökonoomika (talumajapidamise ratsionaliseerimise) õppejõud. 
Theodor Pool oli maaseaduse (1919) põhiautor ja põllutööministrina maareformi rakendaja, Eesti agronoomia nõuandeteenistuse rajaja. Eestis fosforiidikaevandamise algatajaid ja mõnda aega ka OÜ Eesti Vosvoriit tegevjuht. Eesti Hollandi-Friisi Karja Kasvatajate Seltsi asutaja ja 1920–1940 esimees, 1929–1940 Eesti Niidu ja Karjamaa Arendamise Ühingu esimees, Eesti Agronoomide Seltsi, Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi, Eesti Sooparanduse Seltsi jpt organisatsioonide liige. 
Ta oli ka ajakirja Uus Talu kaasautor ning sarja "Wäikepõllumehe kirjawara" autor ja toimetaja (koos Kaarel Liidaku ja Jaan Metsaga). 
1918. aastas pidas Tori vallas Piistaoja talu (sünnikoht), arendas sellest Eesti parima talu ja piimakarjast parima eesti mustakirju veise sugulava. Rajas eeskujulikud kultuurkarjamaad, heal tasemel juurviljakasvatuse, propageeris silotegemist. Võttis 1938. aastal talus kasutusele masinlüpsi ja 1939 elektrikarjuse. 
1927. aastal võitis Piistaoja talu parima talumajapidamise tiitli ja sai riigivanem Jaan Teemantilt auhinnaks Ferdi Sannamehe loodud Külvaja pronkskuju. Kuju on eksponeeritud Theodor Pooli Muuseumis Tartumaal.
Üle 400 teaduspublikatsiooni.
Theodor Pool küüditati 14. juunil 1941 ja hukati 25. augustil 1942. 
Poliitikas.
Theodor Pool oli minister neljas valitsuses:
Mälestuse jäädvustamine.
2025. aastal avas Alvar Maidla Theodor Pooli muuseumi, mis kajastab Theodor Pooli elu ja tegevust. Muuseum asub Tartumaal Kambja vallas Räni alevikus Pargi talus, ajaloolises Ränna mõisa häärberis.
Tulekahju

Tulekahju (ka põleng) on kontrolli alt väljunud põlemine, mis kahjustab inimesi, nende vara või keskkonda. Tulekahju võib olla tekkinud juhuslikult või on keegi selle tahtlikult süüdanud. 
Tavalisemad tulekahju tekkimise põhjused on ettevaatamatu tulega ümberkäimine, potentsiaalselt tuleohtlike seadmete, ainete ja materjalide oskamatu käsitsemine, staatiline elekter, äike, tahtlik süütamine, isesüttimine jm.
Tulekahjude kustutamisega tegeleb tuletõrje.
Eestis registreeriti 2019. aastal 4598 tulekahju. Neis hukkus 43 ja sai vigastada 113 inimest.
Aleksander Sannik

Aleksander Sannik (10. jaanuar 1883 Ure küla Valjala vallas – 20. juuli 1947 Rõngu) oli Saaremaa jõumees, maadleja ja raskejõustiku propageerija. Tema hüüdnimi oli Suur Tõll.
Jõutreeninguid alustas ta iseseisvalt kodukohas Valjalas. Hiljem korraldas näidisesinemisi ja raskejõustikukursusi nii Saaremaal, Hiiumaal kui ka Mandri-Eestis (põhiliselt Kirde-Eestis, Avinurmes, Vasknarvas, Kuremäel, Tudulinnas). 
Teda hinnati Eesti üheks tugevamaks meheks 1920. aastal. 
Vanas eas elas ta Valgas ja Priipalus. 
Hukkus tehes jõunumbrit, kus traktor üle ta rinna pandud laua sõitis. Traktor libastus laudsilla pealt Sanniku rinnakorvi peale.
One More Time

One More Time on Rootsi ansambel, mis on peamiselt tuntud tänu hitile "Highland" ja osalemisele Eurovisiooni lauluvõistlusel. Ansambli aktiivsem tegutsemisaeg jäi aastatesse 1991–1997.
Edulugu.
Ansambel saavutas edu aastal 1992, kui debüütalbumi nimilugu "Highland" paljudes Euroopa maades edetabelite etteotsa tõusis (ning raadiohitiks on jäänud siiani). Järgnenud singlid enam sellist edu ei toonud, kuid aastal 1996 valiti trio esindama Rootsit Eurovisioonil, kus tuldi 3. kohale Enya-stiilis looga "Den vilda" ("Meeletu"). See oli ka samal aastal ilmunud rootsikeelse plaadi nimilaul ja hittsingel.
Varia.
One More Time oli esialgu kvartett, mille moodustasid muusikutest abielupaar Peter Grönvall ja Nanne Grönvall ning nende sõbrad Maria Radsten ja Therese Löf. Peatselt Löf lahkus bändist ja ansamblist sai trio.
Peter Grönvall on ABBA liikme Benny Anderssoni poeg, kes hiljem, pärast One More Time'is tegutsemise lõpetamist, on oma abikaasale palju laule kirjutanud ning talle plaate produtseerinud. Sageli on Nanne Grönvalli taustalauljana üles astunud endine bändikaaslane Maria Radsten. Nanne on korduvalt hiljem üritanud pääseda Eurovisioonile, kuid seni tulutult. Aastal 2005 jäi ta Rootsi kohalikus eelvoorus ülinapilt teisele kohale, kui pidi alla vanduma Martin Stenmarckile.
Therese Löf aga on teinud võrdlemisi eduka soolokarjääri ning olnud paljudel puhkudel taustalaulja, sh Tallinnas toimunud Eurovisiooni lauluvõistlusel 2002, kui ta astus lavale Rootsit esindanud trio Afro-Dite selja taga.
23. jalaväediviis (Venemaa Keisririik)

23. jalaväediviis (vene 23-я пехотная дивизия; soome 23. jalkaväkidivisioona) oli Venemaa keiserliku sõjaväe jalaväediviis.
23. jalaväediviis osales 1812. aasta isamaasõjas Napoleoni vastu ja oli Orenburgi üksik korpuse väeüksus. Pärast sõjaminister Dmitri Miljutini sõjaväereformi ja sõjaväeringkondade moodustamist, kuulus diviis 1865. aastast 1880. aastate lõpuni Soome Suurvürstiriigis moodustatud Soome sõjaväeringkonda ja enne Esimest maailmasõda Peterburi sõjaväeringkonna () 18. armeekorpusse () Eestimaa kubermangus.
Esimese maailmasõja ajal 1914. aasta juulis moodustati Peterburi sõjaväeringkonna baasil 6. armee, mis kuulus 1916–1918 Rumeenia rinde () ja Põhjarinde () koosseisu, ning likvideeriti 1918. aasta alguses.
Väeüksused.
1812.
1812. aasta isamaasõja Borodino lahingus kuulus 23. jalaväediviis 1. Läänearmee (ülem Barclay de Tolly) 4. jalaväekorpuse (ülem Ostermann-Tolstoi) koosseisu. 
23. jalaväediviisi ülem kindralmajor Aleksei Bahmetjev
1865.
23. jalaväediviisi koosseisu kuulusid Soome Suurvürstiriigis, hiljem Eestimaa ja Peterburi kubermangus: 
1905.
1905. aastal kuulus Eestimaa kubermangus asunud 23. jalaväediviis Tartus (Liivimaa kubermang) asunud 18. armeekorpuse ülema kindralleitnant vürst Ivan Džambakurian-Orbeliani alluvusse:
23. jalaväediviisi ülem kindralleitnant Jevgraf Sarantšov ja staabiülem polkovnik Fjodor Rubets-Massalski 
1914.
1914. aastal kuulus Eestimaa ja Petrogradi kubermangus asunud 23. jalaväediviis 18. armeekorpuse ülema ratsaväekindral Nikolai von Krusenstierni (1854–1940) alluvusse:
23. jalaväediviisi ülem kindralleitnant Stepan Voronin, staap Tallinnas Vana-Kalamaja tänav 33.
A meta-analytic examination of assumed properties of child sexual abuse using college samples

"A meta-analytic examination of assumed properties of child sexual abuse using college samples" ('Laste seksuaalse kuritarvitamise eeldatavate omaduste metaanalüütiline uuring kolledživalimite abil') on Bruce Rindi, Philip Tromovitchi ja Robert Bausermani artikkel, mis äratas suurt avalikkuse tähelepanu. Artikkel ilmus juulis 1998 ajakirja Psychological Bulletin 124. köite 1. numbris lk 22–53.
Viktor Päts

Viktor Päts (18. aprill 1906 Pärnu – 4. märts 1952 Butõrka vangla, Moskva) oli Eesti poliitik ja jurist.
Viktor Päts õppis Tallinnas Gustav Adolfi Gümnaasiumi, mille lõpetas 1924. aastal, seejärel lõpetas Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Vironus.
Teenis 1928–1929 sundaega 4. ja 3. suurtükiväegrupis, lõpetas Sõjakooli aspirantide suurtükiväe klassi, ülendatud lipnikuks 28. novembril 1929 vanusega ülendamise päevast.
1930–1936 vandeadvokaat Johann Aronsoni abi, alates 1936 vandeadvokaat Tallinnas.
Viktor Päts oli 1931. aastal pärast Dvigateli pankrotti moodustatud AS Eesti Dvigatel nõukogu esimees, AS Järvakandi Tehased, AS Tartu Pärmivabriku, Kindlustus-aktsiaselts Eesti-Lloyd ja 1939. aastal asutatud Kirjastus-OÜ Kultuurkoondis juhatuse liige. 
Viktor Päts oli Rahvuskogu Esimese Koja liige 1937. aastal ja 36. valimisringkonnast valitud I Riigivolikogu liige 1938. aastast.
Viktor Päts küüditati 1940. aasta 30. juulil koos isa Konstantin Pätsi ja perekonnaga ning saadeti Baškiiri ANSV-sse Ufaasse, arreteeriti 1941. aastal ja viibis seejärel mitmes vanglas ja suri 1952. aastal Moskvas Butõrka vanglas.
Isiklikku.
Viktor Päts oli Konstantin Pätsi ja Helma Wilhelmine Pätsi (sünd. Peedi) (1879–1910) poeg ja Leo Pätsi (1902–1988) vend. 
Viktor Päts abiellus 20. juulil 1932 vaimuliku ja kirjaniku Jaan Lattiku tütre Helgi Alice Pätsiga (sünd. Lattik) (1911–1988), nende ühised pojad olid Matti Päts (1933–2024) ja Henn Päts (1936–1944).
Valter Krimm

Valter Krimm (21. detsember 1902 Undla vald, Virumaa – august 1944) oli Eesti notar ja poliitik (Rahvuskogu liige). 
Ta õppis 1922–1926 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
1927–1937 oli ta notar Lihulas, alates 1937 Rakveres. Kaitseliidu Lääne Maleva liige.
Jäi kadunuks Saksa sõjaväes võideldes Sinimägedes.