Lensi Römmer-Kuus

Lensi Römmer-Kuus (esinejanimega Lency, kirikuraamatus Helene-Kristine Rackfeldt, abielludes 1921–1935 Römmer, 1935–1942 Römmer-Põlla, alates 1942 Römmer-Kuus), 18. detsember 1903 Tallinn – 20. november 1993 Stockholm) oli eesti näitleja ja lavastaja. 
Ta põgenes 1944. aastal Nõukogude okupatsiooni eest Rootsi. Eesti Pagulasteater Rootsis, Eesti Teater Rootsis ja Stockholmi Eesti Teater olid tema elus väga olulisel kohal. Ta oli Stockholmi Eesti Teatri üks asutajaid, tegutses seal ka ise näitlejana ning lavastas 33 näidendit, neist 13 olid tema enda dramatiseeringud.
Elulugu.
Helene-Kristine Rackfeldt sündis lihtsas töölisperes. Tema isa Juhan Rackfeldt oli puusepp ja ema Leena Rackfeldt kangur.
Õppis Tallinna Õpetajate Seminaris ja Ülemaalise Eesti Noorsooühenduse Tallinna Osakonna näiteringis. 15-aastaselt tegi oma esimese rolli Tallinna Saksa Teatris eesti õhtul Oskar Lutsu naljamängus "Arusaamatu lugu", mängides peretütart. Järgnesid noorima tütre roll Kitzbergi "Püve talus" ja Matilde Vilde "Pisuhännas". Vaatamata vanemate tõsistele manitsustele katkestas õpingud seminaris ja pühendus teatritööle. Hiljem lõpetas Tallinna Õhtugümnaasiumi eksternina. Esialgu sai Draamateatrisse tööle statistina, 1921. aastast oli palgaline Draamateatri töötaja. Samal aastal abiellus Eduard Römmeriga (1935 eestistatud Roomere) ja sai nimeks Helene Römmer. 1923 töötas lühikest aega Pärnus teatris Endla. Ootamatu kopsuhaigus sundis teda seejärel hoopis maale elama asuma. Seal tegi ta kaasa kohalikus Tõstamaa haridusseltsis. Järgmiseks töökohaks sai 1929–1944 Tallinna Töölisteater. Alates 1934 kuulus Eesti Näitlejate Liitu. 1935. aastal abiellus näitleja Oskar Põllaga, 17. detsembril 1942 aga Estonia näitleja Edmar Kuusiga.
1944 põgenes Lensi Römmer-Kuus koos abikaasa Edmar Kuusiga Rootsi kahemastilise kaljasega Urve, mis väljus Pärnust, pardal 180 hinge. 23. septembril 1944 jõudsid nad Slite sadamasse Gotlandil. Juba üheksa päeva pärast, 2. oktoobril, esinesid Lensi ja Edmar koos teiste näitlejate ja lauljatega Visby gümnaasiumi aulas, et tõsta põgenike tuju. Põgenikest näitlejad, muusikud ja lauljad alustasid ringreise põgenikelaagritesse üle Rootsi. Detsembrikuu jooksul koondati teatrirahvas ühte põgenikelaagrisse Neglinges Saltsjöbadeni lähedal. Eesti Seltsi Näitesektsiooni nime all anti 3. aprillil 1945 esimene eestikeelne teatrietendus "Pisuhänd" Stockholmis Medborgarhuseti väikeses saalis. Lensi oli Matilde ja Edmar Ludvig Sanderi rollis. Teine etendus M. Zivertsi "Mülkasoo" anti juba Eesti Pagulasteater Rootsis nime all. Enne Stockholmi etendusi tehti ringreise Alingsåsi, Göteborgi, Boråsi, Malmösse ja Norrköpingisse. 1950–1953 oli lavastaja ja näitleja ühingus Eesti Teater Rootsis. 1954 asutas ta koos teiste näitlejatega ühingu Stockholmi Eesti Teater, kus ta kuni aastani 1987 tegutses nii lavastaja kui ka näitlejana.
1956–1968 töötas Lensi Stockholmi Eesti Algkooli näitejuhina. Ta tõlkis, dramatiseeris ja kirjutas ise lastenäidendeid, kokku 20 lavastust.
Tunnustus.
Emakeelse teatri säilitamise ja arendamise eest paguluses anti talle Eesti Komitee auhind (1977), Eesti Kultuuri Koondise kultuuriauhind (1983) ja Rootsi Eestlaste Esinduse kultuuripreemia (1984).
Mälestuse jäädvustamine.
Pärast Lensi Römmer-Kuusi surma asutas tema abikaasa Edmar Kuus Lensi Römmer-Kuusi nimelise teatrikunsti stipendiumifondi, millest eraldatakse Lensi sünnipäeval, 18. detsembril 5000 Rootsi krooni suurune stipendium ühele andekale noorele eesti näitlejale enesetäienduseks. Esimese stipendiumi pälvis 1993. aasta detsembris Jaan Tätte, teise stipendiumi 1996. aastal Elina Reinold, kolmanda stipendiumi 1997. aastal Rain Simmul, neljanda stipendiumi 2000. aastal Liisa Aibel, viienda stipendiumi 2003. aastal Hilje Murel.