Kriminaalmenetlus Maria Pupino vastu

Kriminaalmenetlus Maria Pupino vastu (2005) on Euroopa Liidu Kohtu kaasus, mis kohustab riiki suhtuma kohtuprotsessi käigus kannatanutesse väärikalt. 
Õiguslikult tuletati sellest otsusest riikide kohustuse tõlgendada Euroopa Liidu õigust kooskõlas õiguse üldpõhimõtetega, vältides "contra legem" tõlgenduse.
Asjaolud.
Itaalia kohtus süüdistas Maria Pupinot korralekutsuvate meetmete kuritarvitamises ja raske tervisekahjustuse tekitamises oma hoolealustele. Pupino korduvalt raputas lapsi, ähvardas anda neile rahusteid ja teipa suule plaaster ning takistas neil tualettruumi minekut. Lapsed olid tegude toimepanemise ajal alla viie aasta vanad. Ühele hoolealusele antud löögi tagajärjel tekkis lapsel kerge turse otsmikupiirkonnas.
Itaalia kriminaalmenetlus on kaheastmeline: Esimene etapp on eeluurimine, mille käigus riiklik süüdistaja uurib ja kogub eeluurimiskohtuniku järelevalve all tõendeid, mille alusel ta hindab, kas menetlus tuleb lõpetada või tuleb asjaomasele isikule esitada süüdistus asja saatmisega kriminaalkohtule otsustamiseks. Viimati nimetatud juhtumil teeb nimetatud kohtunik "ad hoc" kohtuistungil lõpliku otsuse kriminaalasja edasiseks menetlemiseks või lõpetamiseks. Otsus saata kriminaalasi kohtule otsustamiseks avab menetluse teise ehk vaidluste etapi, milles eeluurimiskohtunik ei osale. Selle etapiga menetlus õigupoolest algab.
Käesolevas kaasuses tekitas probleeme asjaolu, et enamus tunnistajaid olid alaealised kannatanud. Kohtu hinnangul ainuke mõistlik lahendus oli kasutada kannatanute eeluurimise etapis kogutud ütlusi ka menetluse teises etapis. Tol ajal kehtiva seaduse järgi oli see oli lubatud ainult erandlikel juhtudel (näit seksuaalkuritegude puhul). Tavamenetlus ei lubaks sellist toimingut.
Itaalia kohus esitas Euroopa Kohtule eelotsuse taotluse küsides, kas raamotsuse 2001/220/JSK artikleid 2 ja 3 ning artikli 8 lõiget 4 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi kohtul peab olema võimalus lubada väikestel lastel, kes põhikohtuasjaga sarnastel juhtudel väidetavalt on väärkohtlemise ohvrid, anda oma ütlusi väljaspool kohtuistungit ja enne selle toimumist korras, mis tagab nende kaitse vajalikul tasemel.
Kohtuotsus.
Vastuseks eelotsuse küsimusele ütles Euroopa Kohus, et raamotsust tuleb tõlgendada järgides põhiõigusi. Selles kaasuses on põhiline põhiõigus õigus õiglasele menetlusele. Siseriikliku kohtu ülesanne on veenduda, et raamotsuse meetmete kohaldamine ei muuda isiku vastu suunatud kriminaalmenetlust ebaõiglaseks. Liikmesriigi kohtu kohustus viidata asjakohaste siseriiklike õigusnormide tõlgendamisel raamotsuse sisule lõpeb seal, kus neid õigusnorme ei ole enam võimalik kohaldada nii, et saavutatakse raamotsusega kooskõlas olev tulemus. Teiste sõnadega, kooskõlalise tõlgendamise põhimõte ei saa olla aluseks siseriikliku õiguse "contra legem" tõlgendusele. See põhimõte nõuab siiski, et liikmesriigi kohus kaaluks võimaluse korral siseriiklikku õigust kui tervikut, et hinnata, mil määral saab seda kohaldada nii, et see ei annaks raamotsuses sätestatud eesmärgile vastupidist tulemust.
Lõppkokkuvõttes vastas Euroopa Kohus eelotsuse küsimusele nii, et väikestel lastel peab olema võimalus anda ütlusi väljaspool kohtuistungit ja enne selle toimumist. Seega, antud kaasuse asjaolude põhjalt tuleb teha kriminaalmenetlus kahes etapis ning kuulata laste ütlused ära enne kohtuistungit.