tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
1786

1786. aasta (MDCCLXXXVI) oli 18. sajandi 86. aasta.
1780

1780. aasta (MDCCLXXX) oli 18. sajandi 80. aasta.
1781

1781. aasta (MDCCLXXXI) oli 18. sajandi 81. aasta.
1782

1782. aasta (MDCCLXXXII) oli 18. sajandi 82. aasta.
1783

1783. aasta (MDCCLXXXIII) oli 18. sajandi 83. aasta.
Molübdeen

Molübdeen on keemiline element, metall järjenumbriga 42. Aatommass on 95,94.
Tal on 7 stabiilset isotoopi massiarvudega 92, 94, 95, 96, 97, 98 ja 100.
Molübdeeni avastas Carl Wilhelm Scheele 1778. aastal.
Normaaltingimustel on molübdeeni tihedus 10,22–10.28 g/cm3. Tema sulamistemperatuur on 2623 Celsiuse kraadi.
Kasutamine.
Umbes 25% toodetud molübdeenist läheb roostevaba terase tootmiseks, umbes 25% määrdeainete tootmiseks ja umbes 50% muuks otstarbeks, peamiselt mitmesuguste rauasulamite tootmiseks.
Püha Neitsi Maarja kirik

Püha Neitsi Maarja kirik on mitme kiriku nimi.
Paljud Eesti kirikud on pühitsetud neitsi Maarjale ja nimetatud Püha Neitsi Maarja kirikuks. Sageli kutsutakse neid kirikuid ka ainult asupaiga (kihelkonna) järgi.
Antimon

Antimon on keemiline element järjenumbriga 51.
Tal on kaks stabiilset isotoopi massiarvudega 121 ja 123.
Omadustelt on antimon poolmetall. 
Normaaltingimustel on ta hõbehall, habras, halvasti elektrit juhtiv tahke aine tihedusega 6,7 g/cm3, mis sulab temperatuuril 630 Celsiuse kraadi. 
Varaseim teadaolev kirjeldus läänes pärineb 1540. aastast Vannoccio Biringuccio sulest.
Kasutusalasid.
Vana-Egiptuses kasutati antimoni kosmeetikas. Keskajal tarvitati antimonist valmistatud kuulikesi kõhukinnisuse raviks. Kurioosne on, et kuulike läbis organismi muutumatult ning see pesti puhtaks ja kasutati uuesti. Lisaks pärandati seda edasi kuna tegemist oli haruldase metalliga. Samuti kasutati antimoni rasestumisvastase vahendina ("morning after pill").
Tehneetsium

Tehneetsium on keemiline element järjenumbriga 43.
Kõik selle isotoobid on radioaktiivsed. Pikima elueaga on isotoop 97, mille poolestusaeg on 4,2 miljonit aastat. Isotoobi 98 poolestusaeg on 2,6 miljonit aastat ja isotoobil 99 on see 210 000 aastat. Levinuim on isotoop 99, sest seda tekib uraani lõhustumisel tuumareaktorites ja väikesel hulgal ka looduses.
Omadustelt on tehneetsium metall. Tema tihedus normaaltingimustel on 11,5 g/cm3 ja sulamistemperatuur on 2157 Celsiuse kraadi.
Tippdomeen

Tippdomeen ehk üladomeen (inglise keeles "top-level domain" või "top level domain", lühend "TLD") on esimene astme domeen. 
Ülevaade.
Domeen on valdus Internetis, mille nimi koostatakse tähtede ja numbrite kombinatsioonina ja registreeritakse domeenide registris ja sellega on olemas valdusala Internetis. Domeeni kasutamise teeb võimalikuks nimeserver ehk DNS-server ("Domain Name Server"), mis tõlgib domeeninime IP-aadressiks. Domeenide all mõeldakse üldjuhul teise astme domeene (jutukas.ee, neti.ee), kuna esimene aste on "com", "ee" vms.
Näited:&lt;br&gt;
.org - esimese astme (tippdomeen) ccTLD domeen&lt;br&gt;
wikipedia.org - teise astme domeen - Eestis registreerib Eesti Interneti Sihtasutus
et.wikipedia.org - kolmanda astme domeen - kui on registreeritud teise astme domeen, siis domeenile kasutajaõigusi omav isik võib ise kolmanda astme domeene moodustada piiramatul hulgal
Üladomeeni tüübid.
On kahte tüüpi üladomeene.
CcTLD.
CcTLD on igale riigile määratud tähekombinatsioon.
CcTLD-de kasutamise reeglid määratakse iga riigi seaduste ja teiste õigusaktidega, rahvusvaheline katusorganisatsioon on "IANA". Näiteks on Eesti .ee domeeni piires teise astme domeeni enda nimele registreerimise õigus kõigil, kuid halduskontakt peab olema kas Eesti kodanik või Eesti residentne Euroopa Liidu kodanik. Piirangute määramiseks on riikidel vabad käed.
gTLD.
gTLD on üldine ehk rahvusvaheliselt kasutatav tippdomeen. 
Neid võib registreerida iga inimene ükskõik kui palju tingimusel, et ta tasub nende domeenide registreerimismaksu (-35$ aastas). Neid domeene saab registreerida rahvusvaheliste domeenide üle kontrolli omava organisatsiooni - "ICANN"-i ("Internet Corporation for Assigned Names and Numbers") - poolt akrediteeritud registraride juures.
2000. aastal lisandusid domeenid:
Domeenid, mida toetavad sponsorid:
2005. aastal lisandusid domeenid:
2006. aastal lisandusid domeenid:
Spetsiifilised USA domeenid, mõeldud kasutamiseks kindlatele asutustele:
Suurbritannia ja Jaapan kasutavad tüübitunnust 2. astme domeenis (alamdomeen), 1. aste on sarnaselt teiste riikidega riigikood .uk. Levinumad domeenid on:
Eestis on kasutusel (alamdomeen):
Teised domeenid:
Ruteenium

Ruteenium on keemiline element järjenumbriga 44.
Tal on 7 stabiilset isotoopi massiarvudega 96, 98, 99, 100, 101, 102 ja 104.
Omadustelt on ruteenium plaatinametall ja sellisena väärismetall.
Normaaltingimustel on ruteeniumi tihedus 12,37 g/cm3 ja sulamistemperatuur 2334 Celsiuse kraadi.
Avastamislugu.
Looduslik plaatina sisaldab kõiki kuut plaatinametalli. Plaatina tundsid ja kasutasid juba Kolumbuse-eelsed indiaanlased ja Euroopa 16. sajandi keemikud, aga alles 18. sajandi keskel näidati, et plaatina on iseseisev keemiline element. Ülejäänud plaatinametallid pallaadium, roodium, osmium ja iriidium avastati 1803–1804. Plaatina saadi peamiselt Venemaalt jõesetetest. Sellepärast tehti tol ajal enamik plaatinametallide uuringutest Ida-Euroopas. Venemaal hakati plaatinast tootma kandikuid ja medaleid ning alates 1828 vermima rublasid.
On võimalik, et esimesena eraldas ruteeniumi 1807 poola keemik Jędrzej Śniadecki, kes avaldas 1808 Vilniuses poola keeles artikli "Rosprawa o nowym metallu w surowey platynie odkrytym", kus nimetas uut metalli vestiumiks. Kuid tema tööd ei kinnitatud iialgi ja hiljem loobus ta ka ise väitest, et on avastanud uue metalli.
Plaatina avastamisest ei jäänud palju puudu Jöns Berzeliusel ja Gottfried Osannil aastal 1827. Osann oli sel ajal Tartu ülikooli õppejõud. Nad uurisid Uuralitest pärit loodusliku plaatina kuningvees lahustamise järel tekkinud jääke. Berzelius ei leidnud sealt midagi erilist, aga Osann väitis, et avastas kolm uut metalli: pluraaniumi, ruteeniumi ja poliiniumi. Nad ei jõudnudki omavahel kokkuleppele selles, missugune nende jääkide keemiline koostis on.
1844 näitas Tartus sündinud Kaasani ülikooli õppejõud ja hilisem Tartu ülikooli õppejõud Carl Claus rublade tootmisjääkidest Kaasanis uue metalli. Samal aastal näitas ta, et segu, mida uuris Osann, sisaldab sedasama metalli. Claus eraldas kõigepealt ruteeniumoksiidi ja sai sellest 6 g puhast ruteeniumi.
Claus nimetas elemendi ladinakeelse kohanime "Ruthenia" järgi, mis tähendab Vene. See on ajalooline piirkond, mis hõlmab Lääne-Venemaa, Valgevene, põhiosa Ukrainast ning osalt Slovakkia ja Poola. Claus kasutas Osanni pakutud nimetust oma sünnimaa Venemaa auks (Osanni sünnimaa see ei olnud, tema oli Saksamaal sündinud).
Eesti NSV hümn

Eesti Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi hümn ehk Eesti NSV hümn oli Eesti NSV hümn.
Muusika autor oli Gustav Ernesaks, sõnade ("Jää kestma, Kalevite kange rahvas") autor Johannes Semper.
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidium kinnitas Eesti NSV hümni 20. juulil 1945.
Pärast Stalini surma muudeti hümni 3. salmi sõnu kahel korral (teisel korral jäeti välja muuhulgas ka Stalini ülistamine). Hümn kinnitati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega 25. detsembril 1954 ja viimaks 21. juulil 1956.
Eesti NSV, Gruusia NSV ning kuni 1956. aastani eksisteerinud Karjala-Soome NSV hümnid olid NSV Liidus ainsad, mille tekst ei maininud vene rahvast. 
Oma versiooni hümnist salvestas ansambel Meie Mees aastal 2001 pealkirjaga "Hümn" (ilmus albumil "Pööning põleb") ning selles on teksti muudetud Euroopa Liidule vastavaks.
Roodium

Roodium on keemiline element järjenumbriga 45.
Tal on üks stabiilne isotoop, selle massiarv on 103.
Omadustelt on roodium plaatinametall ja sellisena väärismetall.
Tema tihedus normaaltingimustel on 12,45 g/cm³ ja sulamistemperatuur 1964 oC.
Soul

Soul (korea keeles 서울 "Seoul") on Lõuna-Korea pealinn. Soul oli Korea pealinn 29. novembrist 1394 kuni Jaapani Keisririiki inkorporeerimiseni 1910. aastal. Pärast seda allus linn Jaapani koloniaalvalitsusele kuni Põhja- ja Lõuna-Korea lõhenemiseni 1953. aastal. Soul oli pealinnana määratletud ka Põhja-Korea põhiseaduses, kuid 1972. aasta detsembris kinnitatud põhiseadusemuudatus määras pealinnaks Pyongyangi, mis oli pärast Teist maailmasõda olnud Korea Rahvademokraatliku Vabariigi valitsuse ajutine asukoht.
Päris-Soulis on 10,5 miljonit elanikku. Souli suurlinnastus, mida sageli nimetatakse Pealinna piirkonnaks (korea keeles Sudogwon 수도권; 首都圈) ning mille hulka kuuluvaks loetakse ka miljonilinnu Incheonit ja Suwonit, elas 2009. aasta 31. detsembri seisuga umbes 25 miljonit inimest. Seega on Souli ja selle satelliitlinnadesse koondunud umbes pool Lõuna-Korea rahvastikust. Souli pealinnapiirkonda peetakse Tōkyō-Yokohama järel suuruselt teiseks ​​suurlinnastuks maailmas. Mastaabivahe México, New Yorgi ja São Pauloga on siiski väike, kuid täpsema pingerea koostamist takistavad suurlinnastute defineerimisel ja võrdlemisel kasutatavad erinevad kriteeriumid.
Soul pole mitte üksnes Lõuna-Korea suurim linn, vaid ka selle kaubandus-, tööstus- ja kultuurikeskus. 1988. aastal toimusid Soulis XXIV suveolümpiamängud ning 2002. aastal Jaapaniga kahasse korraldatud jalgpalli maailmameistrivõistlused.
Asend.
Soul asub Lõuna-Korea loodeosas Põhja-Korea piiri lähedal keskmiselt 87 meetri kõrgusel üle merepinna. Linn asub Hani jõe alamjooksul, mis moodustub Soulist ida pool Bukhangangi (ehk Põhja-Hani jõe) ja Namhangangi (ehk Lõuna-Hani jõe) liitumiskohal Yangsuris. Kesklinn on ümbritsetud arvukatest mägedest. Kesklinna vahetus naabruses kõrgub Namsan (e.k. Lõunamägi), mille otsas asuva teletornini viib köisraudtee. Bukhansan ('Hani jõest põhjas asuv mägi') asub põhja pool linna ning Namhansan ('Hani jõest lõunas asuv mägi') linnast kagus. Ümbruskonna orgudes on arvukalt väikeseid külasid ja iidseid budistlikke kloostreid. Linna lõunaservas asub Gwanaksani mägi, mis on linlaste jaoks tähtis puhkeala. Soulist lookleb läbi Cheonggyecheoni jõgi.
Korea sõja (1950–1953) järel kahe Korea vahelise piirina toimival 38. laiuskraadil, mis asub Soulist 56 km põhja pool, on Panmunjeomi küla, kus 27. juulil 1953 allkirjastati Põhja- ja Lõuna-Korea vaheline relvarahukokkulepe.
Souli linna piirides asub Hani jões mitu saart, millest kõige olulisem on Yeouido. Üks jõeharu on maaparanduse eesmärgil kuivendatud. Seouli ajalooline süda asub geomantiliselt soodsas paigas seal w-kujuliselt kulgevast jõest veidi põhjas.
Linnasüda on vana Chosŏni dünastia aegne hoonestus.
Souli haldusjaotus.
Soul jaguneb 25 ringkonnaks ("gu").
Kaadmium

Kaadmium (sümbol Cd) on keemiline element järjenumbriga 48, metall.
Tal on 7 stabiilset isotoopi massiarvudega 108, 110, 111, 112, 113, 114 ja 116.
Tema tihedus normaaltingimustel on 8,65 g/cm³.
Kaadmium sulab temperatuuril 321 °C ja keeb temperatuuril 767 °C.
Kaadmium on nimetuse saanud vanakreeka mütoloogia tegelase Kadmose järgi.
Kaadmiumi sisaldavad griinokiit (CdS) ja otaviit (CdCO3). Kaadmiumi saadakse tsingitootmisel kõrvalsaadusena.
Indium

Indium on keemiline element number 49, metall. Tal on 2 stabiilset isotoopi, massiarvudega 113 ja 115. Tema tihedus normaaltingimustel on 7,31 g/cm³ ja sulamistemperatuur 156 Celsiuse kraadi. Indium sai nime domineeriva värvi indigo järgi selle spektris.
Indium on väga pehme metall, seda kasutatakse muuhulgas tihenditeks ja läbipaistvate voolu juhtivate radade loomiseks vedelkristallkuvarites. See metall on elektroonikatööstusele väga vajalik.
Tina

Tina (varasem eestikeelne nimetus "inglistina") on keemiline element järjekorranumbriga 50, metall. Sümbol Sn, ladina Stannum.
Tal on 10 stabiilset isotoopi, massiarvudega 112, 114, 115, 116, 117, 118, 119, 120, 122 ja 124. Tal on kõigist elementidest kõige rohkem stabiilseid isotoope.
Tina esineb 3 kristallmodifikatsioonina. Normaaltingimustel on stabiilne valge tina, mis on hõbehall pehme tahke aine tihedusega 7,31 g/cm³ ja juhib elektrit kui metall. Temperatuuril alla 13,2 °C on stabiilseim hall tina, mis on hall, habras pooljuht tihedusega 5,5 g/cm³. Temperatuuril üle 160 °C on ta stabiilne habras tina, mis on habras, kuid metalne.
Tina sulamistemperatuur on 232 °C.
Peamine tinamaak on kassiteriit.
Nicole Kidman

Nicole Kidman (sündinud 20. juunil 1967) on nii Austraalia kui ka Ameerika Ühendriikide kodakondsusega filminäitleja.
Elukäik.
Nicole Kidman on sündinud Ameerika Ühendriikide Hawaii osariigi Honolulu linnas. Tema isa Tony Kidman oli Washingtonis rinnavähi uurija ja vahepeal Sydney Tehnikaülikooli õppejõud. Nicole elas Ameerika Ühendriikides kuni nelja-aastaseks saamiseni, misjärel kolis koos perega Austraaliasse. Kolmeaastaselt hakkas ta käima balletitundides. Ta õppis St. Martini noorteteatris, Austraalia noorteteatris ja Philip Streeti teatris.
Filmikarjäär.
Nicole Kidmani filmikarjäär algas 14-aastaselt filmis "Bush Christmas". Seda filmi näidatakse tänini sageli jõulude ajal. Kui Nicole'i ema haigestus rinnavähki, langes Nicole Põhja-Sydney keskkoolist välja. Pärast ema tervenemist jätkas ta näitlejakarjääri. Ta mängis 1980. aastatel paljudes Austraalia filmides ja telesarjades, millest tuntumad on "BMX Bandits" ja lühisari "Bangkok Hilton".
Nicole mängis peaosa filmis "Tardunud vaikus" (1989) ja hiljem koos Tom Cruise'iga märulis "Kõuepäevad". 
Filmis "Billy Bathgate" mängis ta koos Bruce Willise ja Dustin Hoffmaniga ja aastal 1992 mängis ta Ron Howardi filmis "Kaugel eemal". Ta mängis naispeaosa filmis "Batman igaveseks" ja seejärel filmis "Daami portree".
Koos Tom Cruise'iga mängisid nad Stanley Kubricku viimases filmis "Silmad pärani kinni" (1999). Nicole mängis ühte kolmest nõiast filmis "Igapäevane nõiakunst" (1998).
Nicole Kidmani kutsealaselt edukaim aasta oli 2001, mil ta esines Oscarile kandideerinud filmis "Moulin Rouge" ja menukas õudusfilmis "Teised". Ent samal ajal ta lahutas abielu Tom Cruise'iga, mis pälvis kõmuajakirjanduse tähelepanu, ja vigastas "Moulin Rouge'is" mängides põlve nii hullusti, et tema osa filmis "Paanikatuba" sai Jodie Foster.
Isiklikku.
24. detsembril 1990 abiellus ta USA Colorado osariigis Telluride'i väikelinnas Tom Cruise'iga. Nicole ja Tom lapsendasid kaks last ning elasid USA-s Los Angeleses, Austraalias, USA Colorado osariigis ja New Yorgi linnas. Nad lahutasid abielu 2001. aastal. 25. juunil 2006 abiellus Kidman Sydneys kantrilaulja Keith Urbaniga.
Nimed marmortahvlil (film)

"Nimed marmortahvlil" on Eesti sõjafilm Albert Kivika romaani "Nimed marmortahvlil" ainetel. Film keskendub Eesti Vabadussõjas sõdinud koolipoiste saatusele.
Filmi võtted algasid 8. veebruaril 2002 ning kestsid kaks kuud. Film esilinastus Eesti kinodes sama aasta 1. novembril. See kogus kinodes ligi 168 000 vaatajat, mis oli kuni 2016. aastani Eesti kinokülastuse rekord.
Filmi näidati paarikümnel filmifestivalil Taanis, Portugalis, Itaalias, Kanadas, Saksamaal, Rootsis, Suurbritannias, Lõuna-Koreas, Hispaanias, Hiinas, Jaapanis, Tšehhi Vabariigis, Iirimaal, Slovakkias jm. 
Režissöör Elmo Nüganen pälvis selle filmiga 2002. aastal Eesti Kultuurkapitali Audiovisuaalse kunsti sihtkapitali debüüdipreemia.
Muid fakte.
Film "Nimed marmortahvlil" arvatikogumiku "100 most impressive films of the world" ("100 kõige muljetavaldavamat filmi maailmas") valikusse. Saksa kirjastuses välja antav raamat pidi 2007. aastal ilmuma 25 keeles.
"See on väga sümpaatne, et film sellise raamatu kaudu laia maailma jõuab," tõdes filmi produtsent Kristjan Taska.
Skandinaavia suurim filmitootja Nordisk Film müüs filmi "Nimed marmortahvlil" Jaapani turule. Film linastus ka Jaapani rahvustelevisioonis.
Neoklassikaline koolkond

Neoklassikaline koolkond ehk neoklassikaline majandusteadus on koolkondade rühm majandusteaduses. 
Termin "neoklassikaline süntees" sündis 1955. aastal Nobeli majanduslaureaadi Paul Samuelsoni sulest ja viitab teesidele majandusteoorias, millega enamik ökonoomikas teoreetilise ettevalmistuse (hariduse) saanud ökonomiste tänapäeval nõustuksid. Me saame rääkida neoklassikalisest majandusteooriast vaatamata sellele, et John Maynard Keynesi makroökonoomika teesid olnud jätkuvate intellektuaalsete debattide aluseks ökonoomikas alates 1970. aastatest. Seda tänu sellele, et enamik kaasaegseid majandusmõtte koolkondi (välja arvatud neomarksistid) põhineb sarnastel eeldustel.
Neoklassikalise majandusteooria defineerivaks arusaamaks on tõdemus, et ressursid on piiratud samas kui inimeste vajadused on piiramatud. Seega püüab neoklassikaline majandusteooria leida vastust küsimusele, kuidas ühiskond jaotab oma piiratud ressursse inimvajaduste rahuldamiseks.
Neoklassikaliste teooriate keskmes on sageli kasulikkuse ja kasumi maksimeerimine. Kasumi maksimeerimisest lähtuvad neoklassikaline firmateooria, tarbekaupade pakkumiskõverate tuletamine ja tootmistegurite nõudmistegurite tuletamine. Kasulikkuse maksimeerimisest lähtuvad neoklassikaline tarbimisteooria, tarbekaupade nõudmiskõverate tuletamine ning teguripakkumiskõverate tuletamine. 
Neoklassikalised majandusteadlased mõistavad majandusteaduse all nappide ressursside alternatiivsete eesmärkide vahel paigutamise uurimist. William Stanley Jevons esitas majandusülesannet järgmiselt: "Antud on teatud populatsioon teatavate vajadustega ja teatavate tootmisvõimsustega, kes omab teatavaid maid ja muid materjaliallikaid; küsitakse nende töö rakendamise viisi, mis maksimeeriks nende toodangu kasulikkuse." 
Neoklassikaline majandusteadus paneb rõhku tasakaaludele (individuaalsete maksimeerimisülesannete lahendustele). Majanduste seaduspärasusi seletatakse metodoloogilise individualismiga. See on õpetus, mille kohaselt "kõiki" majandusnähtusi saab lõppkokkuvõttes seletada indiviidide käitumiste summana. Rõhk on mikroökonoomikal. Rõhku ei panda institutsioonidele, mis võiksid olla individuaalse käitumise suhtes primaarsed ja seda tingida. 
Neoklassikalise majandusteooria printsiibid.
Kuidas inimesed otsuseid teevad?
Kuidas majandus tervikuna töötab?
Kuidas inimesed omavahel suhestuvad?
Nero

Nero (Imperator "Nero" Claudius Divi Claudii Caesar Augustus Germanicus; sünninimi Lucius Domitius Ahenobarbus; 15. detsember 37 – 9. juuni 68) oli Vana-Rooma keiser 13. oktoobrist 54 kuni surmani.
Ta oli Gnaeus Domitius Ahenobarbuse ja Agrippina ainus laps. Agrippina oli Caligula õde.
Nero lõpetas elu enesetapuga.
Nerva

Nerva (Imperator Caesar Marcus Cocceii "Nerva" Germanicus Augustus; sünninimi Marcus Cocceius Nerva; 8. november 30 – 27. jaanuar 98) oli Vana-Rooma keiser 18. septembrist 96 kuni surmani (1 aasta, 4 kuud ja 9 päeva). Ta oli esimene "viiest heast keisrist". 
Nerva oli pärit silmapaistvast senaatori perekonnast ning oli abielu kaudu seotud Juliuste-Claudiuste dünastiaga. Ta oli enne keisriks saamist kahel korral konsul, 71. ja 90. aastal. 
Nerva oli salaja tegutsenud keisriks saamise nimel ning kui Domitianus mõrvati, haaras ta trooni. Paljud pensionile läinud riigimehed naasid tööle, et aidata Nerval impeeriumi valitseda. Nerva valitsemise üks juhtmõte oli propageerida, ja seda tegi ta oskuslikult, loobudes Domitianuse terroriseerivatest vahenditest, millega viimane kehtestas oma türannia. 
Tema valitsemisajal töötati välja ja viidi Itaalias läbi agraarreform ja viimane "lex populi" (rahvaseadus) Rooma ajaloos. Nerva valitsusele on ka omistatud "alimenta" loomist, mis on süsteem või fond Itaalia vaesete laste aitamiseks, kuid on võimalik, et selle töötas välja hoopis Nerva järglane Traianus.
Võimu ja järglase kindlustamiseks lapsendas ja võttis oma kolleegiks Marcus Ulpius Traianuse, kes oli varem ühe Germaania provintsi kuberner. Nerva lõi sellega adoptiivkeisrite dünastia. Traianusest sai keiser pärast Nerva surma. Nerva suri loomulikku surma.
Numerianus

Numerianus (Imperator Caesar Divi Cari Marcus Aurelius Numerius Numerianus Augustus; sünninimi Marcus Aurelius Numerius Numerianus; 254 – november 284) oli Vana-Rooma keiser august 283 kuni 284. 
Lisanimed: Germanicus maximus (283), Persicus maximus (283), Britannicus maximus (284). 
Elu.
Numerianus oli keiser Caruse poeg, kes võttis Pärsia Sassaniididega peetud sõja ajal 283. aastal pärast isa surma võimu üle, kuid suri järgmisel aastal. Enne surma põdes ta silmahaigust, kuid tema tappis tõenäoliselt ise keisriks saada soovinud pretoriaanide prefekt Aper, kes suutis esialgu kuritegu varjata, kuid haisema hakanud laip tõi selle päevavalgele. Armee ohvitserid keeldusid teda toetamast ning valisid keisriks hoopis ratsanikuseisusesse kuulunud Diocletianuse ("Caius Valerius Diocles"), kes võis esialgu osaleda koos Aperiga vandenõus, kuid tappis ta kohe pärast ametisse astumist 20. novembril 284. aastal.
Norra keel

Norra keel (norra keeles "norsk") on Skandinaavia keelte hulka kuuluv germaani keel, mida kõneldakse Norras ja mõningal määral norra emigrantide seas.
19. sajandi keskpaigast kuni 20. sajandi keskpaigani oli USA Kesk-Läänes elujõuline norra keele kõnelejate kogukond.
Norra keel sarnaneb väga rootsi ja eriti taani keelega. 
Norra tähestik.
A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z Æ Ø Å 
Tähtesid "c", "q", "w", "x" ja "z" kasutatakse ainult laensõnades.
"Bokmål" ja "nynorsk".
Norra keelel on kaks ametlikku kirjakeelt (keelekuju): "bokmål" [b'ukmool] ('raamatukeel') ja "nynorsk" [n'üünošk] ('uusnorra keel'). "Bokmål" on tavalisem variant; uusnorra keelt kasutab kirjas 10...15% elanikest, eriti Lääne-Norras. Rahvusvahelised dokumendid tõlgitakse "bokmål"'i.
Alates 1951. aastast on riiklik keelenõukogu ("Språkrådet") püüdnud kaht keelekuju lähendada. Juhtiv kirjakeel on endiselt "riksmål", millele anti 1929 ametlikult uus nimi "bokmål". Lähendamiskatsed on andnud hübriidseid keelevorme, mis on keelelist segadust veelgi suurendanud. Keelekujud on siiski vastastikku arusaadavad. 
Kummalgi keelevormil on "radikaalne" ja "konservatiivne" variant. Mõlemad on ametlikud keeled, kuigi valdav osa norralasi kõneleb mõnd "bokmål"'i varianti. Kogu riigis peavad õpilased kirjandeid kirjutama mõlemas keeles.
Foneetika ja fonoloogia.
Mõlemas norra kirjakeeles on 9 täishäälikut, millele vastavad tähed "a", "e", "i", "o", "u", "y", "æ", "ø" ja "å". Igaüks neist võib olla pikk või lühike. Omasõnades esinevad diftongid "au", "ei" ja "øy" ning laensõnades veel "ai" ning harvem "oi" ja "ui".
Niilus

Niilus (araabia النيل "An-Nīl" ehk البحر "Al-Baḩr") on jõgi Kirde-Aafrikas. Niilus on 6650 (teistel andmetel 6671) km pikk ja Amazonase järel pikkuselt teine jõgi maailmas (varem peeti Niilust pikimaks jõeks). Niiluse jõgikond on 2,87 miljonit km² ja keskmine vooluhulk Aswānis 2600 m³/s.
Niilus algab Ida-Aafrikast Virunga mägedest Kagera jõena, mis suubub Victoria järve. Väljub sealt Victoria Niilusena, läbib Kyoga järve ja suubub Alberti järve (endine nimi Mobutu Sese Seko järv). Viimasest allavoolu kuni parempoolse lisajõe Aswa suudmeni nimetatakse teda Alberti Niiluseks, edasi vasakpoolse lisajõe Baḩr al-Ghazāli suudmeni Baḩr al-Jabaliks, sellest allavoolu Valgeks Niiluseks ehk Al-Baḩr al-Abyaḑiks ja pärast parempoolse lisajõe Sinine Niiluse suuet Hartumis Niiluseks. Suured lisajõed on ka ‘Aţbarah' jõgi Põhja-Sudaanis ja Sobat Lõuna-Sudaanis. 'Aţbarah'st suudmeni voolab Niilus 2700 km ühegi lisajõeta läbi kõrbe, tema org (laius kuni 20 km) moodustab maailma suurima oaasi. Üldiselt voolab ta põhja poole ja moodustab Põhja-Egiptuses lõpuks laia delta. Niilus läbib Burundit, Tansaaniat, Ugandat, Sudaani ja Egiptust, lisaks Rwandat piirijõena.
Niiluse ülemjooksul on palju jugasid ja kärestikke, osa neist on paisutamisega (15 suurt paisu) üle ujutatud. Sudaanis voolab Niilus suures tugevasti soostunud nõos (Sudd). Sinise Niiluse suudme ja Aswāni vahel on 6 kärestikku ehk katarakti (neist 2 on Nasseri veehoidlast üle ujutatud), edasi kuni suudmeni on jõe vool aeglane. Niilus on Egiptuse ainus pidevalt voolav jõgi. Vahemerre suubudes moodustub suur delta (24 000 km²). Peamised suudmeharud on Rosetta ja Damietta (Dumyāţ).
Etioopia mägismaa suvised mussoonvihmad põhjustasid varem üleujutusi (juunist oktoobrini, veetaseme tõus 6-7 meetrit), tuues põldudele viljakat muda, nüüdisajal reguleerib Niiluse veetaset Aswāni lähedale rajatud hüdrosõlm. Deltast lähtub mitu mageveekanalit (Suessi kanalisse, Al-Fayyūmi oaasi ja Aleksandriasse).
Peamised püügikalad on niiluse ahven, niiluse hulkuim ehk bišin, vesihunt ja hammaskarp.
Kõrgpaisude ja veehoidlate rajamine Niilusele on põhjustanud soovimatuid muutusi: viljakas muda settib eeskätt veehoidla põhja, seepärast vajavad põllud väetamist, suurenevad vee sooldumine, aurumine ja kõrbeliiva imendumine, väheneb toitaine- ja hapnikusisaldus.
Niiluse nimi tuleb kreeka keelest ("Neilos"). Pole teada, mida see tähendab. Muinasegiptlased ise nimetasid seda lihtsalt jõeks või suureks jõeks (egiptuse keeles "iteru", kopti keeles "joor" ja "jeró"). Ka juudid nimetasid seda "Jôr" (Piiblis valesti "Je'ôr").
Niiluse alamjooksu org on vanimaid inimasustus- ja kultuuripiirkondi (niisutusmaaviljelus). Suurem osa Vana-Egiptuse elanikest elas ja kõik selle linnad asetsesid Niiluse orus, mis on ka nüüdisajal tihedasti asustatud (97% Egiptuse elanikest).
1. kärestik, mis on jõe suudmele kõige lähemal, on Aswāni paisust põhja pool. Aswānini on Niilus turismimarsruut, mida läbitakse kruiisilaevadega ja traditsiooniliste puust purjepaatide felukkidega.
Néstor Kirchner

Néstor Carlos Kirchner Ostoić (25. veebruar 1950 Santa Cruzi provints, Río Gallegos – 27. oktoober 2010) oli Argentina poliitik, aastatel 2003–2007 Argentina president.
Ta oli vasakpoolne peronist.
Aastatel 1991–2003 oli ta Santa Cruzi provintsi kuberner. Aastal 2003 sai ta Argentina presidendiks, võites varasemat (1989–1999) presidenti Carlos Menemit.
Elulugu.
Kirchner põlvnes katoliku usku eurooplastest. Tema isa Néstor Carlos Kirchner, kes põlvnes sakslastest ja šveitslastest, töötas postiametnikuna. Ema María Ostoic oli pärit Tšiilist Punta Arenasest ja tema vanemad olid horvaadi immigrandid. Kirchnerid elasid Santa Cruzi provintsi pealinnas Río Gallegoses. 
Kirchner astus juba noorena peronistlikku noorsooliikumisse Juventud Peronista. Aastal 1976 lõpetas ta juristina La Plata ülikooli. 
Aastal 1987 valiti ta Santa Cruzi linnapeaks. Sellele ametikohale jäi ta 1991. aastani. Seejärel sai ta Santa Cruzi provintsi kuberneriks. Ta tõi provintsi heaolu ja majanduslikku stabiilsust. Ta valiti tagasi ning jäi selle provintsi kuberneriks 2003. aastani. Oma provintsis pani ta rõhku maavarade kaevandamisele. Seal on naftat ja maagaasi ning Argentina suurim kulla- ja hõbedakaevandus. 
1996 asutas ta peronistide siseajalehe La Corriente Peronista, mis oli mõeldud vabaks aruteluks ja peronistide ühtsuse taastamiseks. 
Kuigi Menem võitis esimese hääletusvooru 27. aprillil 2003, sai ta ainult 24% kehtivatest häältest, ainult 2% rohkem kui Kirchner. See oli Pyrrhose võit, sest Menemil oli paljude argentiinlaste silmis väga negatiivne kuvand ja tal polnud peaaegu mingit võimalust lõppvoorus võita. Küsitlused ennustasid Kirchneri ülekaalukat võitu 30–40-protsendilise vahega. Menem otsustas kandideerimisest loobuda. Nii sai Kirchneri automaatselt Argentina presidendiks.
Kirchner sai Eduardo Duhalde järel presidendiks 25. mail 2003.
Kirchner oli esimene Patagooniast pärit president.
Kirchner sundis ametist lahkuma kolm Ülemkohtu kohtunikku, süüdistades neid Carlos Menemi otsuste heakskiitmises. Üks endine kohtunik ütles, et Kirchner tahtis lihtsalt Ülemkohtu sõltumatust piirata. 
28. oktoobril 2007 toimunud presidendivalimised võitis Néstor Kirchneri abikaasa Cristina Fernández de Kirchner.
4. mail 2010 valiti ta Lõuna-Ameerika Riikide Liidu peasekretäriks. Ta oli selles ametis kuni oma surmani sama aasta 27. oktoobril.
Isiklikku.
Kirchner abiellus 9. märtsil 1975 Cristina Fernándezega.
Neil on kaks last: Máximo (1977) ja Florencia (1990).
Oksiidid

Oksiidid on keemilised ained, mis koosnevad kahest elemendist, millest üks on hapnik, ning mille molekulis hapnikuaatomite vahel puudub keemiline side. Vananenud kirjanduses (peamiselt 20. sajandi I poolel) tähistati oksiidi terminiga "hapend".
Metallioksiidid on reeglina aluselised ning neis esineb kas iooniline või kovalentne polaarne side. Mittemetallioksiidid on reeglina happelised ning neis esineb kovalentne polaarne side. 
Oksiidid tekivad kahe lihtaine vahelise redoksreaktsiooni käigus, milles hapnik käitub oksüdeerijana. Oksiide on mõningatel juhtudel võimalik saada ka metalli reageerimisel veega, need tekivad ka paljude ebapüsivate ainete lagunemisel.
Metallioksiidid on erineva värvusega tahked kristalsed ained. Üks tähtsamaid metallioksiide argielus on kaltsiumoksiid CaO ehk kustutamata lubi. Seda saadakse tööstuses lubjakivi lagundamisel kõrgel temperatuuril. Argielus puutume kokku muudegi metallioksiididega. Laialt kasutatav metall alumiinium kattub õhuhapnikuga reageerimisel õhukese oksiidikihiga. See kiht on nii tihe, et kaitseb metalli edasise oksüdeerumise eest. Seepärast on alumiinium tavatingimustes õhu ja vee suhtes hea vastupidavusega. Ka raua pinnal tekkiv rooste koosneb põhiliselt oksiidist. Raud(III)oksiid on aga kohev ega kaitse rauda edasise roostetamise eest.
Oksiide saadakse:
Oksüdatsioon

Oksüdatsioon on laiemas mõttes keemiline protsess, mille käigus aine loovutab elektrone ehk oksüdeerub. Kitsamas mõttes on oksüdatsioon aine ühinemine hapnikuga. Sellest tuleneb ka reaktsiooni nimetus (hapnik on ladina keeles "oxygenium").
Oksüdeerumine on alati seoses redutseerumisega, oksüdeerija ja oksüdeeruv aine (redutseerija) osalevad koos redoksreaktsioonis. Redutseerija oksüdeerub ehk annab elektrone ära. Samal ajal oksüdeerija liidab (aktsepteerib), omastab need elektronid, seega redutseerub.
Tüüpiline oksüdatsiooniprotsess on põlemine, mille käigus põlev aine oksüdeerub.
Bioloogiline oksüdatsioon.
Organismide kehas toimuvad samuti oksüdatsiooniprotsessid. Need on enamasti paljuetapilised ja lõppsaadustena eraldub peamiselt süsihappegaas, vesi ja ammoniaak. Võrreldes põlemisega on need oksüdatsiooniprotsessid aeglased.
Oksüdeerija

Oksüdeerija (ka "oksüdeeriv aine", "oksüdant") on keemias aine, mis redoksreaktsiooni käigus liidab endaga elektrone. Näitena üheks levinud oksüdandiks on hapnik.
Olga Lauristin

Olga Lauristin (sündinud Olga Künnapuu; 28. aprillil 1903 Kolga vald – 25. juuni 2005) oli eesti kommunist.
Elulugu.
Isa Anton Künnapuu oli Kolga vallas koolijuhataja.
Astus 1920. aastal Eestimaa Töörahva Parteisse. Sellest ajast arvestatakse tema kuulumist Nõukogude Liidu Kommunistlikku parteisse (NLKP). 1923. aasta Tallinna linnavolinike valimisel valiti ta Tallinna linnavolinikuks Töörahva Ühise Väerinna nimekirjast.
Mõisteti 149 protsessil (10.–27. november 1924) eluks ajaks sunnitööle. Vabanes 1938. aasta amnestiaseadusega.
Aastal 1940 töötas ta Rahva Hääle toimetuses ja Eestimaa Kommunistliku (bolševike) Partei Keskkomitee naistööinstruktorina, 1941 Eesti NSV Kirjandus- ja Kirjastusasjade Peavalitsuse ülemana. Sel ametikohal andis ta korralduse tuhandete okupatsioonivõimudele sobimatute eestikeelsete raamatute hävitamiseks.
Aastatel 1941–1944 töötas ta Üleliidulises Raadios ja Võõrkeelse Kirjanduse Kirjastuses eesti toimetuse juhatajana. Aastatel 1944–1947 oli ta Eesti NSV sotsiaalkindlustuse minister ja 1947–1951 Eesti NSV kinematograafia minister.
Küüditatute Valve Kivi, Elvi Sukku ja Ella Gitali ütluste kohaselt osales ta märtsiküüditamise läbiviimises Hiiumaal.. Olga Lauristini tütar Marju Lauristin on enda sõnul pöördunud Kaitsepolitsei poole palvega uurida tema ema võimalikku osalust küüditamises ning "sai eitava vastuse". Olga Lauristini tegevust märtsiküüditamise ajal tema elu jooksul kriminaalkorras ei uuritud.
Seoses abikaasa Hendrik Alliku arreteerimisega heideti ta 1952. aastal NLKP-st välja; 1953. aastal liikmesus taastati.
Aastatel 1956–1961 oli ta Välismaaga Sõpruse ja Kultuurisidemete Arendamise Eesti Ühingu Presiidiumi esimees ja 1961–1989 Rahufondi Eesti osakonna esimees. 1983. aastal Eesti NSV Ministrite Nõukogu ja Eesti NSV Ametiühingute Nõukogu autasustas aukirjaga, "Kauaaegse viljaka töö eest rahvastevahelise sõpruse arendamisel ja tugevdamisel" Lauristin, Olga Antoni t., Välismaaga Sõpruse ja Kultuurisidemete Arendamise Eesti Ühingu juhatuse liiget.
Isiklikku.
Oli aastatel 1939–1941 (kuni abikaasa hukkumiseni) abielus Johannes Lauristiniga. Nende tütar on poliitik, sotsioloog ja ajakirjandusteadlane Marju Lauristin. Aastatel 1945–1989 (kuni abikaasa surmani) oli Olga Lauristin abielus Hendrik Allikuga. Nende poeg on poliitik ja teatritegelane Jaak Allik. 
Alates 1997. aastast elas ta Tartus tütretütar Marin Laaki juures.
Ta oli Eesti Vasakpartei kõige vanem liige.
Olduvai kultuur

Olduvai kultuur ehk Olduvai ajastu (ka "Oldowan", "Oldowani ajastu", "Oldowani kultuur") on paleoliitikumi esimene periood.
Olduvai kultuurile on tüüpiline veerkivitööriistade kasutamine ning lihtsate tööriistade valmistamine küljest äralöömise teel. Vanimad kiviriistad on tuntud kui "chopper"'id ehk raienoad, mille saamiseks eemaldati munakivist või laamakamakast kilde. Kivitööriistade valmistamist on nimetatud veeristööriistade tootmiseks või esimese leiukoha Olduvai Gorge (Olduvai kuristiku) järgi Olduvai töönduseks. Olduvai kuristik asub Ida-Aafrikas Tansaanias Serengeti lavamaa kaguosas. Olduvai kultuurile on tüüpilised "Homo rudolfensis", "Homo habilis", varane "Homo erectus" ja "Homo ergaster".
Vanimad leiukohad on Etioopias: Gona (2,5 miljonit aastat vana) ja Hadar (2,3 miljonit aastat vana).
Kivitööriistadel on – eriti perioodi lõpul – juba erinevad kujud. Kivist tööriistade kõrval olid tarvitusel ka luust ja sarvest tööriistad. Kõige vanemad Olduvai ajastu tööriistad Euraasias on umbes 1,5 miljoni aasta vanused ning pärinevad Gruusiast ja kuulusid "Homo ergaster" 'ile.
Aafrikas ilmusid esimesed järgneva, Acheuli ajastu esemed umbes 1,5 miljonit aastat tagasi ("Homo ergaster" ja "Homo erectus").
Üleminel Olduvai ja Acheuli ajastu vahel ei ole päris täpselt piiritletud. Enamasti peetakse Acheuli ajastu tunnuseks kaheteratehnika ja pihukirveste arengut. Siiski arvatakse lihtsamad kaheteratööriistad veel Olduvai ajastusse.
Otto Strandman

Otto August Strandman VR III/1 (30. november 1875 Vandu küla, Undla vald, Virumaa – 5. veebruar 1941 Kadrina) oli Eesti poliitik ja diplomaat.
Elulugu.
Otto Strandmani isa oli Kadrina kihelkonna Undla valla Neeruti mõisa õpetaja Hans Strandman, ema neiupõlvenimi oli Apfelbaum. Vend Andres Strandman oli Vene Keisririigi teenistuses, 1905. aastal Peterburi Krestõ vangla ülem ja 20. maist 1919 Eesti Kohtuministeeriumi Vangimajade Peavalitsuse inspektor. Tal oli ka õde Anna.
Ta õppis Tallinna Aleksandri ning Peterburi V ja VII gümnaasiumis, lõpetas eksternina Tallinna kubermangugümnaasiumi. Seejärel töötas kolm aastat Vene Riigipanga Tallinna kontoris.
Aastatel 1899–1901 õppis ta Peterburi Ülikooli ja 1901–1903 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.
Osales 1905. aasta revolutsioonis, 1905–1909 elas seetõttu pagulasena Šveitsis, Soomes ja mujal Euroopas. 1905. aasta rahutuste järel põgenesid Eestist Konstantin Päts, Voldemar Päts, Jaan Teemant, Peeter Speek, Otto Strandman, Karl Ast, Mihkel Martna jt.
1918 oli Saksa okupatsioonivõimude poolt vangistatud.
Eesti Vabadussõja ajal, 1919. aasta maist novembrini oli sõjaminister.
1924. aastal võeti tema ettepanekul Eesti rahaühikuna kasutusele kroon. Oli Eesti delegaat Rahvasteliidu Assamblee 9. istungil 1928. aastal.
Strandmani saadikuajal Poolas käis novembris 1928 Varssavis eridelegatsioon eesotsas kindralite Johan Laidoneri ja Paul Lillega.
Strandman kuulus Tööerakonda. Riigivanemana käis 1930. aastal visiidil Poolas. Eestisse naastes sattus ta Lätist läbi sõitma seal toimunud rahvaloenduse ajal ning loeti seetõttu loendusel Läti elanikuks.
Oli kurikuulus oma kokkuhoidlikkuse poolest. 
1938 oli Strandman Alalise Rahvusvahelise Kohtu rahvuslik kohtunik.
Ta mürgitas end 5. veebruaril 1941, kui NKVD oli saatnud talle kutse ülekuulamisele. On maetud Tallinna Vana-Kaarli kalmistule. 
Ametikohad.
Otto Strandman kuulus Estonia Seltsi, Tallinna Vastastikuse Krediitühisuse ja veel mitme ühingu juhtorganitesse.
Mälestuse jäädvustamine.
Otto Strandmani mälestuseks on Tallinnas Roosikrantsi 4a majal mälestustahvel. 2008. aastal ilmus Otto Strandmani portreega Eesti Posti postmark.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli Lydia Strandman (Lydia Hindrikson, 24. august 1889 – 29. juuli 1934). Nad abiellusid 20. veebruaril 1908 ja said kolm last.
Otho

Otho (Imperator Marcus "Otho" Caesar Salvii Marcus Salvii Augustus; sünninimi Marcus Salvius Otho; 28. aprill 32 – 16. aprill 69 Cremona lähedal) oli Vana-Rooma keiser 15. jaanuarist 69 kuni surmani.
Otho sündis peres, kus oli konsuliametit peetud Augustuse valitsemisajast. Otho abiellus Poppaea Sabinaga, kuid naisest sai hiljem keiser Nero armuke (hiljem ka naine) ning Otho saadeti 58. aastal Lusitaania provintsi juhiks. 68. aastal liitus Otho Galba juhitud mässuga Nero vastu. Galba võimle tuleku järel oil Otho esialgu uue keisri järglane ja troonipärija, kuid peagi hülgas Galba ta ja määras uueks soosikuks Lucius Piso Lucianuse. Otho otsustas Galba kukutada ja võtta võimu. Ta meelitas keisri ihukaitsjad enda poolele, kes seejärel mõrvasid Galba Rooma Foorumil. Otho kuulutati keisriks 15. jaanuaril 69. 
Juba enne Galba surma olid Germaania leegionid avaldanud toetust Vitelliusele keisriks saamisel ning need väed liikusid ka Otho keisriks saamise järel Itaalia suunas. Otho tegutses sihikindlalt ja kiirelt, ta saatis välja laevastiku Narbonensisesse (piirkond Lõuna-Gallias), kutsus kohale Doonau leegionid ning marssis Vitelliusele ustavatele leegionitele vastu 14. märtsil 69. Kuigi aprilli alguseks olid Othoga liitunud veel mitmed märkimisväärsed väeosad, olid Vitelliuse väed palju tugevamad. Otho kogenud nõuandjad soovitasid keisril rünnak edasi lükata ja vägesid täiendada, kuid Otho otsustas tegutseda. Otho armee purustati Bedriacumis, umbes 35 kilomeetrit Cremonast idas. Lüüasaamise järel sooritas Otho seal ka 16. aprillil enesetapu.
Oidipus

Oidipus (vanakreeka keeles Οἰδίπους, ladinapäraselt "Oedipus") oli müütiline Teeba kuningas, Teeba kuninga Laiose ja kuninganna Iokaste poeg, kes teadmatult tappis oma isa ja abiellus oma emaga.
Oidipust tuntakse enamasti Sophoklese näidendite "Kuningas Oidipus" ja "Oidipus Kolonoses" järgi.
Müüt.
Kui Oidipus väikese lapsena maha jäeti, leidis ta lambakarjus, kes viis ta Korintose kuningakotta. Kuningas Polybos ja kuninganna Merope (või Periboia) kasvatasid ta üles.
Hiljem sattus Oidipus oma algse kodukoha lähedal rännates tülli oma isa, kuningas Laiosega ja tappis ta teadmata, kes ta on. Pärast seda sündmust edasi liikudes jõudis mees Teebasse, mida hoidis hirmu all sfinks. Saanud oma mõistatusele õige vastuse, heitis sfinks ennast sügavikku. Koletise võitnud Oidipus sai Teeba kuningaks. Seejärel abiellus ta oma ema, kuninganna Iokastega, samuti teadmata, kes ta on. Kui Oidipuse minevik selgeks sai, ei suutnud ta ema enam häbitunnet taluda ja sooritas enesetapu. Oidipus pidas kõike juhtunut enda süüks ning tahtmata näha edasisi kuritegusid, pimestas mees end sõlenõelaga. Olles pimedaks jäänud, usaldas kuningas oma lapsed ja trooni Iokaste vennale Kreonile ning pagendas ise ennast Teebast. Elust eemaletõmbununa veetis Oidipus oma elu lõpuaastad tundmatu karjusena.
Oidipuse loo süžeega sarnased lood on suulises folklooris rahvusvaheliselt levinud. Aarne-Thompson-Utheri tüübikataloogis on see arvele võetud muinasjututüübina ATU 931.
Opole vojevoodkond

Opole vojevoodkond on 1. järgu haldusüksus (vojevoodkond) Poolas.
Haldusjaotus.
Vojevoodkond jaguneb üheks maakonna õigustega linnaks:
ja 11 maakonnaks:
Orodes III

Orodes III (OPΩΔΗΣ) oli Partia kuningas aastatel 4–7.
Tema isaks peetakse Partia kuningat Phraates IV-t, ema on teadmata. 
Ta abiellus Juudamaa printsessi, Alexandrose tütrega. Partia ja Media Atropatene kuningas Vonones II oli nende poeg. 
Ta tuli võimule pärast Phraatakest. Ühe versiooni järgi ta oli võimul ainult mõned kuud, ja needsamad ülikud, kes ta troonile panid, lõpuks ka mõrvasid ta (mõrvamine on kindel). Sel juhul loetakse tema võimuloleku ajaks umbes aastat 6.
Politoloogia

Politoloogia on teadus, mis uurib võimu ja valitsemise vorme, poliitilisi süsteeme ja ideoloogiaid. Politoloogia tegeleb režiimide, liikumiste ja ideoloogiate uurimisega.
Prantsuse kirjanike loend

Siin loetletakse prantsuskeelseid kirjanikke.
Pirita jõgi

Pirita jõgi on jõgi Põhja-Eestis. Selle pikkus on 106,9 km. Jõgi algab umbes 20 km Paidest loode pool Pususoos ja suubub Tallinnas Pirital Tallinna lahte.
Vasakpoolsed lisajõed Kuivajõgi ja Tuhala jõgi voolavad kohati salajõgedena maa all. Vaskjala paisu juurest algava Vaskjala–Ülemiste kanali kaudu voolab osa jõe vett Ülemiste järve ning kuulub Tallinna joogiveega varustamiseks.
Alamjooksul on jõe org kaitstud Pirita jõeoru maastikukaitseala koosseisus. Teisi kaitsealasid jõe kallastel: Ravila mõisa park, Kämbla looduskaitseala, Kose-Uuemõisa mõisa park, Laukesoo looduskaitseala. Jõel on ka kaitsealuste liikide hink ja võldas leiukohti.
Pirita jõgi läbib Vaskjala veehoidla, Paista järve ja Kose veskijärve. Jõel on Kloostrimetsa hüdromeetriajaam (praegu suletud), Nehatu hüdromeetriajaam (praegu suletud), Paunküla hüdromeetriajaam (praegu suletud), Paunküla hs. hüdromeetriajaam (praegu suletud). Tänu paisude avamisele ning kalapääsude ehitamisele on Pirita jõgi suuremas ulatuses, kuni Paunküla veehoidlani vaba kalade rändeks. Suuremad ning kaladele ületamatud tõkked on varasematel aegadel olnud nii Vaskjalas kui ka Kosel.
Piirangud.
Kalapüügieeskirja kohaselt on Pirita jões spinningu ja lendõngega keelatud püüda Vaskjala paisust suudmes asuva muuli lõpuni 1. septembrist 30. novembrini. Erandina on lubatud kalastuskaardi alusel lõhe- ja forellipüük Vaskjala paisust suudmeni landi või rakisega varustatud spinninguga ning lendõngega 1. septembrist 19. oktoobrini. Pirita jõel Veneküla raudteesillast kuni Lükati sillani on 20. oktoobrist 30. novembrini kalapüük harrastuskalapüügivahenditega keelatud. Aasta läbi on keelatud püük suudmele lähemal kui 1000 m. 1. septembrist 31. oktoobrini on keelatud püük suudmele lähemal kui 1500 m. Kalastuskaardiga seotud erandite osas tuleb alati kontrollida kehtivat määrust, mis on leitav Keskkonnaministeeriumi kodulehelt. Keeluvälisel ajal uuri kehtivat kalapüügieeskirja riigiteatajast.
Pirita jõe lisajõed.
"Sulgudes lisajõe järk – suubumine vasakult (v) või paremalt (p) – lisajõe suudme kaugus peajõe suudmest."
Pärnu jõgi

Pärnu jõgi on jõgi Kesk- ja Lääne-Eestis, Võhandu jõe järel pikkuselt teine jõgi (145 km) Eestis.
Pärnu jõe valgla hõlmab umbes 16% Eesti pindalast.
Loodus.
Jõgi saab alguse Pandivere kõrgustikult Roosna-Alliku allikaist (Roosna-Alliku Allikajärvest) ja voolab sealt edelasse. Jõe ülemjooks asub Kesk-Eesti tasandikul, keskjooks Kõrvemaa lõunaosas ja Pärnu madalikul ning alamjooks Pärnu madalikul. Suubub üle 1,5 km pikkuste muulide vahelt Pärnu lahte.
Parempoolsed lisajõed on (lähtest alates) Reopalu, Lintsi, Mädara, Käru, Vändra ja Sauga jõgi ning vasakpoolsed lisajõed Vodja, Esna, Prandi, Aruküla, Navesti, Kurina ja Reiu jõgi.
Toris paljandub jõe kaldal Devoni liivakivi (Tori põrgu).
Kesk- ja alamjooksul on jõe kaitseks moodustatud Pärnu jõe hoiuala. Paide ja Türi vahel läbib jõgi Türi maastikukaitseala.
Pärnu jõgi saavutab oma suurima laiuse Pärnu linnas, olles kohati üle 300 meetri laiune.
Ajalugu.
Pärnu jõe kaldailt on leitud rohkesti kiviaegseid esemeid, peamiselt kivikirveid ja -talbu, alamjooksult jõepõhjast luuesemeid.
Sindi lähedal Pulli külas on 2–3 m paksuse settekihi alt avastatud Eesti vanima teadaoleva asula jäänused. Umbes 8900 eKr, Kunda kultuuri ajal, elas seal küttijaid ja kalastajaid. Kaevamistel on leitud tulekivist ja luust nooleotsi, kõõvitsaid, nuge jm. esemeid ning põdra-, kopra-, karu-, linnu- ja kalaluid. Samuti on jõe äärest leitud Sindi-Lodja asulakohad, mis on umbes 1500 aastat nooremad kui Pulli.
Jõge on esmamainitud kuulsa Araabia geograafi Muḩammad al-Idrīsī poolt 1154. aastal välja antud maailmakaardil "Tabula Rogeriana" kui "nahr bernu" (araabia keeles 'Bernu jõgi').
Keskajal nimetati Pärnu jõe alamjooksu "Emajõeks" (1227 "Mater Aquarum", "Embeke"), 1627 "Pernaw". Asjaolu, et Suur Emajõgi ja Pärnu jõgi on muinas- ja keskajal kandnud ühte ja sedasama nime, on peetud üheks tõendiks sellest, et keskajal võis eksisteerida Pärnu–Viljandi–Tartu veetee.
Pärnu jõe sulges veeteena aastal 1834 valminud Sindi pais. Aastal 2018 pais lammutati ja 2020. aastal valmis selle asemele tehiskärestik.
Aastail 1923–1924 loeti Pärnu jõel laevatatavaks veeteeks viie kilomeetri pikkune jupp jõesuudme juures. Toona pidi veetee nõuetele vastav jõgi olema teatava laiuse ja sügavusega (mitte alla 0,5 meetri), kärestikuvaba ja piisavalt sirge. Suurt osa jõest loeti parvetatavaks veeteeks (sobis puidu parvetamiseks).
Piirangud.
Pärnu jões ja selle lisajõgedes lõhe ning meriforelli püük.Kalapüük on keelatud Pärnu jõe lõigul, mis paikneb punktide 58º24.667’N, 24º39.562’E ja 58º24.765’N, 24º39.519’E ühendavast sirgest (vana Sindi paisu asukoht) allavoolu kuni punktide 58º24.429’N, 24º38.945’E ja 58º24.423’N, 24º38.834’E ühendava sirgeni, on 1. jaanuarist 31. detsembrini kalapüük keelatud. 
Uurimisest.
2019. aastal avaldas rühm teadlasi kirjutise, mille peateemaks on jõe vana säng suubumisel Pärnu lahte.
Portugali keel

Portugali keel on romaani keelerühma kuuluv keel, mida kõneleb üle 200 miljoni inimese, olles kõnelejate arvult maailma kaheksas keel. Keel pärineb Pürenee poolsaare lääneosast. 
Brasiilia teisend erineb Portugali omast. Portugali keel on lähedane galeegi ja hispaania keelele. 
Portugali keel on riigikeeleks seitsmes riigis:
Angola, Brasiilia, Guinea-Bissau, Mosambiik, Portugal, Roheneemesaared ja São Tomé ja Príncipe.
Põlemine

 
Põlemine on kiire oksüdatsioonireaktsioon, millega kaasnevad intensiivne soojuse eraldumine, reaktsiooni produktide temperatuuri järsk tõus ja harilikult ka valgusnähtused (leek). Enamasti on põlemisel tegemist sellise oksüdatsioonireaktsiooniga, milles toimub kiire ühinemine atmosfääri õhuhapnikuga.
Tavaliselt mõeldakse põlemise all kas kütuste põletamist või tulekahjusid. See on orgaanilist ainet sisaldava materjali lagunemine kuumuse poolt tekitatud pürolüüsi käigus samaaegse või järgneva oksüdatsiooniga. Tavaliselt õhuhapniku osalusel toimuva eksotermilise reaktsiooni põhiproduktideks on süsihappegaas ja veeaur, vähemal määral muid gaase ning süsi , tahm või tuhk. Protsessi vallandamiseks on enamasti vajalik süütamine. Põlemine ei saa toimuda tahke materjali või vedeliku kogu massis, kuna ei ole hapniku juurdepääsu ja seetõttu toimub põlemisprotsess valdavalt materjali pinnal. Süttimistemperatuurist kõrgemal toimub materjali lagunemine lenduvateks produktideks, millest moodustub leek, see on tsoon, milles lenduvad laguproduktid õhuhapniku osalusel oksüdeeruvad ning eraldub soojust. Põlemine võib toimuda leegiga (leegitsemine) või leegita (kas miilamine või hõõgumine).
Põlemine õhu osalusel ei ole täielik. Peale süsihappegaasi ja veeauru tekivad ka vingugaas, tahm, süsi ja õhu lämmastikust (78% õhust) osaliselt lämmastikoksiidid (NOx) ning tuhk (mineraalne jääk).
Täieliku põlemise korral (vajalike tingimuste olemasolul) on orgaanilise aine põlemisproduktideks aine koostiselementide oksiidid. Lihtsaim näide on metaani põlemine:
CH4 + 2O2 → CO2 + 2H2O + soojus
Keemiliselt on põlemisprotsess mitut tüüpi vabade radikaalide kaudu toimuv ahelreaktsioon, milles hapnik käitub oksüdeerijana ja redutseerub.
Erineva iseloomuga põlemisreaktsioonide näiteid: 
Lisaks kiirele põlemisele nimetatakse tihti põlemiseks ka aeglaselt kulgevaid orgaanilise aine oksüdatsioonireaktsioone ("aeglane põlemine"), mille korral eralduv soojus jõuab levida keskkonda, näiteks: