Jüri Uluots

Jüri Uluots (13. jaanuar 1890 Jaanse talu, Uluste küla, Kirbla vald, Läänemaa – 9. jaanuar 1945 Stockholm) oli Eesti õigusteadlane ja poliitik. Ta oli peaminister 12. oktoobrist 1939 kuni 21. juunini 1940 ja peaminister vabariigi presidendi ülesandeis 21. juunist 1940 kuni surmani. 1938. aastal sai Jüri Uluotsast Eesti Teaduste Akadeemia liige humanitaarteaduste sektsioonis.
Elukäik ja teadustegevus.
Jüri Uluots sündis 13. jaanuaril 1890 Kirbla vallas (tol ajal Vanamõisa vallas Haapsalu kreisis) talupidaja peres. Ta õppis kolm aastat kohalikus vallakoolis, seejärel kaks aastat kihelkonnakoolis. 1904. aastast jätkas ta oma haridusteed Pärnu linnakoolis, kus käis kolm aastat. 1907. aastal võeti ta vastu Pärnu gümnaasiumisse. Pärast Pärnu gümnaasiumi lõpetamist 1910. aasta juunis asus ta õppima Peterburi ülikoolis õigusteadust. Lõpetanud selle 1915. aastal, jäi Jüri Uluots ülikooli juurde teadusliku stipendiaadina Rooma ja tsiviilõiguse alal. Tema juhendajad Peterburis olid mainekad Rooma õiguse spetsialistid, tollane ülikooli rektor David Grimm (1864–1941) ja hilisem Tartu Ülikooli õppejõud Karl Wilhelm von Seeler (1861–1925).
1913. aastal oli Uluots Peterburis üks korporatsioon Rotalia kümnest asutajaliikmest, oli aastatel 1919–1920 ajalehe Kaja toimetaja, 1937–1938 ajalehe Postimees peatoimetaja.
1918–1919 töötas Jüri Uluots Haapsalus rahukohtuniku ja kohtu-uurijana. 1919. aastal valiti ta Asutavasse Kogusse, 1920. aastatel kuulus I, II ja IV Riigikogusse (Põllumeeste rühmas).
Eesti Vabariigi Tartu Ülikooli õigusteaduskond alustas oma tööd 1920. aastal kolme eesti rahvusest õigusteaduse õppejõuga. Need olid Nikolai Maim, Ants Piip ja Jüri Uluots. Jüri Uluots oli 1920–1924 Tartu Ülikoolis Rooma õiguse dotsent, 1925–1927 erakorraline professor, 1927–1940 korraline professor. 1924–1931 ja 1942–1944 oli ta ühtlasi õigusteaduskonna dekaan ja 1931–1934 üliõpilasasjade prorektor.
Juba oma esimestest loengutest alates muutis Jüri Uluots Eesti õigusajaloo lähtepunkti, seades esmakordselt selle keskmesse eestlase. Lühidalt võiks tema kontseptsiooni kokku võtta järgmiselt: Eesti õigusajalugu on kõigepealt Eesti rahva õigusajalugu. 1930. aastal ilmus tema sulest kaheköiteline uurimus „Eestimaa õiguse ajalugu“. Jüri Uluots on uurinud ka agraar- ja asustusajalugu: 1935. aastal avaldati „Grundzüge der Agrargeschichte Estlands“. Eestlaste muistseid lepinguid võõrastega käsitleb „Die Verträge der Esten mit den Fremden im XIII Jahrhundert“ (1938).
Jüri Uluots oli Eesti õigusteaduse loojaid, osales Eesti tsiviilseadustiku koostamises. Rahvasteliidu nõukogus kaitses ta maareformi Eestis.
1938. aastal sai Jüri Uluotsast Eesti Teaduste Akadeemia akadeemik. Lisaks õigusteaduslikele probleemidele huvitasid teda ka asustus- ja maakaitseajaloo küsimused, laiem majandus- ja poliitiline ajalugu ning ajalooline ja poliitiline geograafia. Ta võttis agaralt osa akadeemia humanitaarteaduste sektsiooni tegevusest ning interdistsiplinaarsete uurimiskavade koostamisest viimase juurde loodud toimkondades.
Jüri Uluotsale kuulus 3000-köiteline õigusteaduslik raamatukogu.
Jätkus ka tema tegevus poliitikuna. 1936. aastal valiti Jüri Uluots Rahvuskogu liikmeks, ta oli selle I koja esimees ning Eesti Vabariigi uue põhiseaduse üks peamisi autoreid. 1937–1940 oli ta Isamaaliidu keskjuhatuse esimees. 1938. aastal valiti ta Riigikogusse, oli 1938-1939 selle esimees. 12. oktoobrist 1939 oli Jüri Uluots Eesti Vabariigi peaminister, lahkudes sellest ametist 16. juunil 1940 NSV Liidu ultimaatumi ja saabunud okupatsiooni tõttu. 
Kuna 21. juunil 1940 toimunud juunipöördega võimule tulnud Johannes Varese valitsus ei olnud põhiseaduslik ja ka president Konstantin Päts ei saanud enam vabalt võimu teostada, loetakse riigiõiguslikult presidendi kohusetäitjaks alates sellest kuupäevast viimasena põhiseaduslikus korras peaministri ametit pidanud poliitik Jüri Uluots. Uluots püüdis seaduslikku valitsust Eesti territooriumil taastada nii 1941. kui ka 1944. aastal, kuid tulutult. 20. aprillil 1944 kutsus ta kokku Vabariigi Presidendi Asetäitja Valimiskogu.
18. septembril 1944 nimetas ta ametisse Eesti Vabariigi valitsuse, mis on tuntud Otto Tiefi valitsusena, kuid see ei suutnud pidurdada Punaarmee edasitungi. 1944. aasta lõpus oli kogu Eesti Punaarmee poolt vallutatud. Eesti valitsus läks eksiili.
Jüri Uluots põgenes saabuvate Nõukogude okupatsioonivägede eest Rootsi, kus ta alates septembrist 1944 kandis edasi Eesti Vabariigi õiguslikku järjepidevust riigipeana eksiilis (nimetatud vahel ka eksiilpresidendiks), tema ametlik ametinimetus oli peaminister vabariigi presidendi ülesannetes.
Jüri Uluots suri 9. jaanuaril 1945 Stockholmis.
13. mail 2008 saabusid Jüri Uluotsa ja tema pere põrmud Rootsist Eestisse ja maeti 31. augustil Kirbla kalmistule.