tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Moldova Õigeusu Kirik

Moldova Õigeusu Kirik (rumeenia keeles "Biserica Ortodoxă din Moldova"; vene keeles "Православная церковь Молдовы") on üks kahest Moldovas tegutsevast õigeusu kirikust (teine on Rumeenia Õigeusu Kiriku jurisdiktsioonis tegutsev Bessaraabia metropoolia).
Moldova Õigeusu kirik on Moskva patriarhi kanoonilises jurisdiktsioonis tegutsev algselt omavalitsuslik, aastast 1994 aga autonoomne kirik. Selle eestseisja kannab tiitlit Chișinău ja kogu Moldova metropoliit. 
Moldova Õigeusu Kirikul on kuus piiskopkonda: Chișinău piiskopkond, mida juhib Chișinău ja kogu Moldova metropoliit, Tiraspoli ja Dubăsari piiskopkond, Cahuli ja Comrati piiskopkond, Edineți ja Briceni piiskopkond, Ungheni ja Nisporeni piiskopkond ning Bălți ja Fălești piiskopkond. 
Kiriku liturgiline keel on moldova keel, kuid kogudustes peetakse ka gagauusi ja kirikuslaavikeelseid jumalateenistusi. 
Kiriku vaimulikud teenindavad 1286 kogudust. Kirikul on kolm õppeasutust. Kirikule allub 46 kloostrit ja 9 skeetat. Moldova õigeusu kirikusse kuulub ligi kaks kolmandikku Moldova õigeusklikest elanikest.
Moldova Õigeusu Kiriku pea on alates 1989. aastast metropoliit Vladimir, kelle tiitel on alates 1992. aastast Chișinău ja kogu Moldova metropoliit. Tema juhtida on piiskoppidest koosnev sinod, mis on ka kiriku kõrgeim haldusorgan.
Ajalugu.
Moldova Õigeusu Kirik moodustati pärast seda, kui Venemaa oli Bessaraabia 1812. aastal annekteerinud. Algul oli see piiskopkonna staatuses. Pärast seda, kui esimese maailmasõja järel piirkond Rumeeniale kuuluma hakkas, piiskopkond likvideeriti. Aastal 1944 loodi see piiskopkond taas. Aastal 1990 sai sellest peapiiskopkond.
Aastal 1992 eraldus osa kogudusi ja moodustus Bessaraabia Metropoolia. Vene Õigeusu Kiriku metropoliit Kirill (hilisem Moskva patriarh) nimetas seda sammu õigeusklike ühtsuse rikkumiseks ja sammuks, millel on oma tagajärjed. Kuigi hiljem kaitses Moldova ülemkohus Bessaraabia Metropoliitkonna tegutsemisõigust Moldova aladel, astus president Vladimir Voronin selle vastu välja ja proovis 2008. aastal mitmeid selle liikmeid maalt pagendada. Bessaraabia Metropoolia pöördus kaitset otsides Euroopa Nõukogu poole. Sama aasta 21. jaanuaril andis aga Aleksius II Voroninile autasu "Silmapaistva tegevuse eest õigeusklike rahvaste ühtsuse kindlustamisel".
Moldova Õigeusu Kirik sai autonoomia aastal 1992. Samal ajal sai kirikupea metropoliidi tiitli.
See kadunud tee

"See kadunud tee" on 1990. aastal valminud Eesti mängufilm. Filmi stsenaarium põhineb August Mälgu teostel, kuid tegevus on toodud kaasaega.
Jūžintai

Jūžintai on alev Leedus Rokiškise rajoonis, Jūžintai valla halduskeskus. Alev asub Jūžintase järve kaldal.
Alevis on põhikool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on aastal 1799 valminud ja aastal 1958 (pärast sõja ajal kirikut laastanud tulekahju) ümber ehitatud katoliku kirik, selle juures asunud endine klooster, kiriku klassitsistlik kellatorn ja kalmistu.
Ajalugu.
Aastal 1588 mainiti esimest korda Jūžintai mõisa ja asulat. Toona oli see juba alev. Aastal 1695 püstitati sinna puust kabel. Aastal 1695 lasid alevi omanikud Rajeckid sinna puidust kiriku ehitada. Kiriku juures hakkas tegutsema ka klooster.
Aastal 1783 sai alevist kohaliku kihelkonna keskus. Aastal 1799 ehitati sinna praegune kirikuhoone. XVIII sajandi lõpus läks alev Weisenhofide valdusse. Novembriülestõusu järel sealne klooster suleti. Knygnešystė ajal tegutsesid alevis mitmed salakaubavedajad. Aastail 1898 ja 1902–1903 andis alevis etendusi esimene Leedu rahvateater. Aastal 1905 toimus mõisas tsaarivõimu vastane meeleavaldus.
XX sajandi alguses kasutati nimekuju Južintai. Aastal 1923 sai alev tulekahjus kannatada.. Pärast Teist maailmasõda tegutsesid asula ümbruses leedu metsavennad. Nõukogude ajal oli seal kohaliku kolhoosi keskasula. Aastal 1972 liideti aleviga Jūžintai huutor ja Ratkupiai küla.
Corrida (film)

"Corrida" on 1982. aastal valminud Tallinnfilmi mängufilm. Filmi stsenaarium põhineb Teet Kallase samanimelisel romaanil.
Sisu.
Vananev kirjandusteadlane Oskar Rass on suveks koos oma noore naise Ragnega asunud elama üksikule saarele, lootes sealt leida inspiratsiooni ja harmooniat. Ent idüll ei kesta kaua. Punulaiule saabub Ragne endine armastatu fotograaf Tarmo. Samuti selgub, et odavalt ostetud suvemaja asub pullikarja söödamaal.
Ohtlikud mängud

"Ohtlikud mängud" on 1974. aastal valminud Tallinnfilmi mängufilm.
Kallaste vanausuliste palvemaja

Kallaste vanausuliste palvemaja on vanausuliste palvemaja, mis asub Kallastel Kiriku tänav 14. Palvelat kasutab Kallaste vanausuliste kogudus.
Praegune Kallaste vanausuliste palvemaja on ehitatud aastal 1865. Aastal 1903 tehti palvemajale kapitaalremont, aastal 1913 ehitati palvemajale külge kellatorn. Kallaste vanausuliste palvemaja on vanim vanausuliste palvemaja Eestis.
Hans Loch

Hans Loch (2. november 1898 Köln – 13. juuli 1960 Ida-Berliin) oli saksa jurist ja Saksa DV riigitegelane.
Hans Loch lõpetas 1916. aastal gümnaasiumi ja võttis aastatel 1917–1918 osa Esimesest maailmasõjast. Pärast sõja lõppu alustas ta 1918. aastal õigusteaduse õpinguid esmalt Bonni ja seejärel Kölni Ülikoolis, mille ta lõpetas 1923. aastal. 1926. aastal kolis Loch Berliini, kus tegutses juriidilise konsultandi ja maksunõustajana. Pärast natsionaalsotsialistide võimuletulekut asus ta 1936. aastal elama Hollandisse, kuid pöördus 1938. aastal Saksamaale tagasi. 1939. aastal mobiliseeriti ta Wehrmachti ja kuni 1945. aastani osales ta sõdurina Teises maailmasõjas.
1945. aastal oli Hans Loch üks Saksamaa Liberaaldemokraatliku Partei asutajaid Tüüringis. 1946. aasta oktoobris valiti ta Gotha linnapeaks. 4. juunil 1948 valiti ta Tüüringi justiitsministriks. Alates 3. augustist 1948 oli ta Saksamaa Liberaaldemokraatliku Partei Tüüringi allorganisatsiooni aseesimees, 1. veebruaril 1949 sai ta allorganisatsiooni esimeheks. Alates 1948. aastast oli ta Saksa Majanduskomisjoni (Saksa DV valitsuse eelkäija) liige. 1949. aastal sai Loch Ajutise Rahvakoja ja 1950. aastal Rahvakoja liikmeks. 12. oktoobrist 1950 kuni 27. novembrini 1955 oli Hans Loch Saksa DV rahandusminister. Alates 1950. aastast kuni oma surmani oli ta üks kuuest Saksa DV Ministrite Nõukogu esimehe asetäitjast.
Alates 11. detsembrist 1952 kuni oma surmani 1960. aastal oli Hans Loch Saksamaa Liberaaldemokraatliku Partei esimees.
Piirissaare vanausuliste palvemaja

Piirissaare vanausuliste palvemaja (ka Piirissaare vanausuliste palvela) oli vanausuliste palvemaja Piirissaarel Saare külas.
Kirjeldus.
Palvemaja oli rõhtpalkidest ehitatud ühekorruseline eesruumiga hoone. Eesruumi kohal oli torn. Palvemaja oli viil-, ent selle torn kelpkatusega. Välisseinad olid kaetud horisontaalse laudisega.
Palvemajas sees oli kaks ruumi, mis mõlemad olid ahiküttega.
Palvemajas asus 40 kunstimälestiseks tunnistatud eset.
Ajalugu.
Varem oli Piirissaarel kaks vanausuliste palvemaja – Piiri ja Saare külas. Saare külla ehitati palvemaja arvatavasti seoses Saareküla vanausuliste koguduse registreerimisega 1920. aastatel.
Piiri külas asunud palvela hävis Teises maailmasõjas. Pärast sõda ühendati Piiriküla ja Saareküla kogudus ning usuelu koondus Saare külla. Nii jäi palvemaja Saareküla vanausuliste koguduse käsutusse.
Omandivaidlus.
2005. aasta alguseks pidid kõik Eestis tegutsevad usuühendused ennast ümber registreerima. Saareküla vanausuliste kogudus jättis registreerimise õigeaegselt tegemata ja lakkas seega õiguslikult olemast.
2015. aasta juuli lõpus registreeriti MTÜ Piirissaare Vanausuliste Kogudus, mis peab ennast saarel tegutsenud koguduste õigusjärglaseks. Koguduse esindaja Fjodor Korotkovi sõnul soovis uus kogudus palvemaja omanikuks saamise korral selle korda teha.
Palvemaja korras hoidnud Saareküla vanausuliste kogudus ei olnud asjade käiguga nõus ning otsustas oma õiguste kaitseks kohtusse pöörduda.
Põleng.
Ööl vastu 16. maid 2016 hävis palvemaja ja kolm elumaja tulekahjus. Põlengu põhjustas ühe elumaja sügavkülmiku elektrisüsteemi rike.
Ekspertiisi järgi olid palvemaja konstruktsioonid varisemisohtlikud ja nende säilitamine ebaotstarbekas. Küll aga tehti kindlaks, et hoone vundamendile oleks võimalik ehitada eelmisega sarnane hoone.
Põlengus said tugevalt kahjustada palvemajas olnud kultuurimälestised, neist kaheksa hävis tõenäoliselt täielikult. 2016. aasta sügisel alustasid mitme muuseumi ja kõrgkooli spetsialistid koostöös kahjustada saanud mälestiste konserveerimist. Eelnevalt, suve jooksul olid Rahvusarhiivi konservaatorid teinud korda kolm palveraamatut.
Tapp (tisleritöö)

Tapp, tappseotis või tappliide on tisleritöös kasutatav ühendus kahe või enama elemendi vahel. Selline ühendusviis on kasutusel olnud tuhandeid aastaid ning seda on peamiselt kasutatud elementide ühendamiseks 90° nurga all. 
Kuigi tapitüüpe on palju, on peamine ja kõige lihtsam nendest tavaline tapikeele ja tapikahvliga seotis (silenurkseotis). Kõiki seotisi iseloomustavad ühe elemendi väljaulatuv osa (tapikeel) ja teises elemendis olev ava (tapikahvel). Tapikeel ja tapikahvel on lõigatud täpselt üksteisega kokku sobima. Ühenduse saavutamiseks paigutatakse tapikeel tapikahvli sisse. Ühendust võib fikseerimiseks vajadusel kokku liimida, tugevdada muu kinnitusvahendiga või fikseerida kiilude abil.
Tüübid.
Tapitüüpide näiteid: silenurkseotised, valtsiga nurkseotised, pool poolega seotised, servseotised, T-seotised, keeltapp, harktapp, kalasabatapp.
Luvi keel

Luvi keel oli keel või keelterühm, mis kuulus indoeuroopa keelkonna anatoolia harusse, mille tuntuim esindaja on hetiidi keel. Luvi keelest on teada kaks varianti, mida nimetatakse nende kirjutamiseks kasutatud kirjasüsteemide järgi: kiilkirja-luvi ja hieroglüüfi-luvi. Küsimuses, kas need on kaks keelt või üks, puudub tänini teaduses üksmeel.
Luvi keelele peetakse lähedaseks teisigi väljasurnud keeli Anatoolia mägismaal ja selle lähiümbruses, mistõttu võib arvata, et sugulaskeeled moodustasid omaette haru. Mõned keeleteadlased nimetavadki neid luvi rühma keelteks. Protoluvi keelest kõneldes peetakse silmas nende keelte ühist eelkäijat. Vähem levinud hüpoteesid on seostanud luvi keelt ka lemnose, traakia ja vanakreeka keelega.
James Mellaarti arvates jõudsid protoluvi keele kandjad Anatoolia piirkonda mitme lainena põhjast 3. aastatuhandel eKr. Tänapäeval peetakse toonast sisserännet valdavat rahumeelseks. Arvatakse, et protoluvilased asustasid Früügia ning Trooja II.
Igatahes oli luvi keel üks 2. ja 1. aastatuhandel eKr kõneldud keeltest Anatoolia kesk- ja lääneosas ning Põhja-Süürias. Vanahetiidi tekstides nimetatakse mõningaid, kui mitte kõiki luvi keele kõnelejaid "Luwiya", millest oletatavasti tulenes hilisem kohanimi Lüüdia (assüüria "Luddu", vanakreeka Λυδία). 14. sajandiks eKr moodustasid luvi keele kõnelejad enamiku Hetiidi impeeriumi pealinna Hattuša elanikkonnast ja Hetiidi riigi kokkuvarisemise ajaks 1180. aasta paiku eKr oli Hetiidi kuningakoda täielikult kakskeelne. Luvi keelt kõneldi ka veel pärast hetiidi keele hääbumist Süüria uushetiidi kuningriikides nagu Milid ja Karhemiš ning Kesk-Anatoolias 8. sajandil eKr Tabali kuningriigis. Luvi keel suri välja umbes 600. aasta paiku eKr.
Tongel

Tongel (inglise "dongle") on väike riistvaraseade, mis on mõeldud teise seadmega ühendamiseks, et anda neile lisafunktsioone. Toortõlkena tongel, kirjeldusena pordilukk, adapterkaabel, pistikseade. Tongleid kasutatakse peamiselt tarkvarapiraatluse tõkestamiseks, kuna tongli peale saab lisada krüpteeritud võtme, ilma milleta tarkvara ei töötaks. Tongleid kasutatakse ka selleks, et anda seadmetele lisaviise traadita ühenduse loomiseks (Wi-Fi või Bluetoothi tuge).
Tonglite näiteid.
Kopeerimiskaitse.
Turbetongleid, mida kasutatakse kopeerimiskaitseks, on mõeldud tarkvarapiraatluse ärahoidmiseks. Mõned kõrgema tasemega rakendused nagu professionaalsed audio- ja videotöötluse ning arvutiga projekteerimise programmid vajavad tonglit töötamiseks. Tongel, mis on tarkvaraga kaasas, peab olema sel ajal arvutiga ühendatud, kui programm avatakse. Kui tongli pealt õiget võtit ei leita, siis kuvatakse kasutajale veateade, mis ütleb, et tongel on vaja ühendada.
Kopeerimiskaitse tongli tööpõhimõte.
Igal kopeerimiskaitse tonglil on oma unikaalne seerianumber, mille alusel seda identifitseeritakse. Seadmel on ka teatud hulk krüpteeritud mälu (mõnedel seadmetel kuni 1024 baiti). Igas mälus on olemas kaitstud piirkond salajaste võtmete hoidmiseks. Neid võtmeid ei saa lugeda. Tongliseadmetel on loendurid kasutuskordade ja sündmuste loendamiseks. Mõnedel seadmetel on sees ka sõltumatu reaalaja kell, mille ülesandeks on ajaliselt piirata seadme kasutamist ja ajalist määrata ka erinevate sündmuste toimumise aega. Tavaliselt kopeeritakse tarkvara tongli poolt üks DLL-fail operatsioonisüsteemi juurkataloogi, et liidestada tarkvara kasutavat arvutit ja tonglit. Iga kord kui tarkvara tahetakse kasutada, siis tarkvara kontrollib, kas tongel on arvutiga ühendatud ja kas võti on õige. Tegemist on jookseb-või-ei-jookse kopeerimiskaitsega, mis tagab, et tarkvara saab töötada ainult nendel arvutitel, mis omavad kopeerimiskaitsetonglit. Kontrollitakse ainult tongli olemasolu seerianumbri ja võtme abil. Teine meetod, mida kasutatakse tonglitel, on küsimus-vastus kopeerimiskaitse. Selle meetodi puhul toimub pikkade juhuslike numbrite krüpteerimine tongli riistvara peal. Kaitstud programm saadab avaliku võtmega krüpteeritud sõnumi tongli peale, kus tongel selle salajase võtmega krüpteerib ja saadab programmile tagasi. Seda sõnumit võrreldakse programmis oleva sõnumiga ja kui need klapivad, siis programm saab töötada. 
Adapterid.
Ka reatud liiki adaptereid nimetatakse tongliteks. Tongel võib pakkuda sülearvutile traadita ja traadiga side ühenduse võimalusi. Vanematel sülearvutitel oli vaja laiendustonglit, et seadme saaks ühendada kohtvõrku (LAN). Tänapäeval kasutatakse tongleid, et anda sülearvutile mobiilioperaatorite 3G- ja 4G-ühenduse võimalusi, sest sideoperaatorid on riistvaraliselt piiranud, millised seadmed saavad nende võrkudega ühenduse luua.
Panemunis

Panemunis (vene keeles Понѣмуне) on alev Leedus Rokiškise rajoonis Pandėlysi vallas. Alev asub Mēmele jõe kaldal.
Alevis on põhikool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on 1936. aastal valminud katoliku kirik ja Panemunise mõisa hoonetekompleks.
Aastail 1620–1832 tegutses Panemunises klooster. XVII sajandil rajati selle juurde ka kirik. Sealset mõisat on esmamainitud XIX sajandil. Nõukogude ajal oli Panemunis kohaliku sovhoosi keskasulaks.
Alevis õppis Läti kirjanik ja kunstnik Jānis Jaunsudrabiņš.
Küla elanike arv väheneb. Kui 1989. aastal elas seal 327 inimest, siis 2021. aastal oli elanike arv 196.
Mina, Olga Hepnarová

"Mina, Olga Hepnarová" on 2016. aastal Tšehhi, Poola, Slovakkia ja Prantsusmaa koostöös valminud mängufilm. Film on mustvalge.
Sisu.
Filmi peategelane on Olga Hepnarová (1951–1975), kes 1973. aasta juulis sõitis Prahas veoautoga otsa trammipeatuses seisvatele inimestele, eesmärgiga tappa neist võimalikult paljusid. Filmis kujutatakse Hepnarová elu ja tema üle toimunud kohtuprotsessi. Püütakse jõuda selgusele, mis viis psüühiliselt tasakaalutu ja halvasti kohaneva noore naise sellise teoni.
Harilik lõokannus

Harilik lõokannus ("Corydalis solida") on magunaliste sugukonda lõokannuse perekonda kuuluv taimeliik.
Ta on Eestis võrdlemisi tavaline, varakevadel õitsev taim.
Kinnituskalduvus

Kinnituskalduvus või kinnituseelarvamus (ingl. k. "confirmation bias") on kalduvus otsida ja eelistada tõendusmaterjali, mis toetab juba omaksvõetud uskumusi ja arvamusi ning eirata informatsiooni, mis seab need uskumused kahtluse alla. Kinnituskalduvus on üks kognitiivsetest nihetest.
Kinnituskalduvuse tüübid on kallutatud infootsing (otsitakse kinnitusi oma eelarvamustele), kallutatud tõlgendamine (leitakse informatsioonist oma eelarvamusi pooldavaid väiteid) ning kallutatud meenutamine (eelarvamusi kinnitavad mälestused tulevad paremini meelde).
Vereurmarohi (perekond)

Vereurmarohi ("Chelidonium") on taimede perekond magunaliste sugukonnast.
Eestis kasvab laialdaselt selle perekonna liik harilik vereurmarohi ("Chelidonium majus").
Manfred Gerlach

Manfred Gerlach (8. mai 1928 Leipzig – 17. oktoober 2011 Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.
1945. aastal astus Manfred Gerlach Saksamaa Liberaaldemokraatlikku Parteisse, 1946. aastal oli ta üks Saksa Vaba Noorsoo Liidu asutajatest. 1946–1950 töötas Gerlach Saksamaa Liberaaldemokraatlik Partei noorsooreferendina. 1947–1952 kuulus ta Saksimaa Saksamaa Liberaaldemokraatliku Partei piirkonnaorganisatsiooni juhatusse, lisaks oli ta 1949–1959 Saksa Vaba Noorsoo Liidu Kesknõukogu liige. Alates 1949. aastast oli ta Rahvakoja (parlamendi) liige. 1950–1952 oli ta Leipzigi linnapea, 1952–1954 Leipzigi aselinnapea. 1951–1953 oli Manfred Gerlach Saksamaa Liberaaldemokraatliku Partei aseesimees ja 1954–1967 peasekretär. 1951–1954 omandas ta kaugõppe teel kõrghariduse õigusteaduse alal. 1960–1989 oli ta üks Saksa DV Riiginõukogu esimehe asetäitjatest.
1967. aasta novembrist kuni 9. veebruarini 1990 oli Manfred Gerlach Saksamaa Liberaaldemokraatliku Partei esimees.
13. oktoobril 1989 seadis ta ühe esimese Saksa DV juhtiva poliitikuna Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei võimumonopoli kahtluse alla ja nõudis põhjapanevaid reforme. 6. detsembrist 1989 kuni 5. aprillini 1990 oli Manfred Gerlach Saksa DV Riiginõukogu esimees (formaalselt riigipea).
1990. aastal astus Gerlach Vabade Demokraatide Liitu ja hiljem sai temast Vaba Demokraatliku Partei liige. 1993. aastal astus ta Vabast Demokraatlikust Parteist välja seoses tema suhtes algatatud kriminaalasjaga, milles uuriti tema tegevust Saksa DV ajal. Kirjutas hiljem alla Saksa DVd õigustavatele pöördumistele; oli poliitiliselt lähedane Demokraatliku Sotsialismi Parteile.
Thureau-Dangin

Thureau-Dangin on prantsuse perekonnanimi.
Sabine Bergmann-Pohl

Sabine Bergmann-Pohl (neiupõlvenimi Sabine Schulz; sündinud 20. aprillil 1946 Eisenachis) on saksa arst ja endine Saksamaa poliitik.
Sabine Bergmann-Pohl on pärit arstide perekonnast. Keskkooli lõpetamise järel 1964. aastal tahtis ta ülikoolis meditsiini õppida, kuid teda ei lubatud esialgu kõrgkooli õppima. 1964–1966 oli ta Berliini Humboldti Ülikooli juures kaheaastasel kohtumeditsiini praktikal. 1966–1972 õppis Sabine Bergmann-Pohl Berliini Humboldti Ülikoolis meditsiini. 1972–1979 oli ta internatuuris spetsialiseerudes pulmonoloogiale. 1980–1985 töötas ta Ida-Berliinis polikliiniku osakonnajuhatajana ning 1985–1990 kopsuhaiguste ja tuberkuloosi rajooniosakonna juhatajana.
1981. aastal astus Sabine Bergmann-Pohl Kristlik Demokraatlikku Liitu. 18. märtsil 1990 valiti ta esimestel vabadel parlamendivalimistel Saksa DV-s Rahvakoja liikmeks. 5. aprillil valiti ta Rahvakoja presidendiks (parlamendi juhatajaks). Enne seda oli Saksa DV Riiginõukogu esimehe kui Saksa DV (nominaalse) riigipea ametikoht kaotatud ning Rahvakoja president oli ühtlasi ka Saksa DV riigipea. Rahvakoja presidendi ametikohal oli ta kuni 2. oktoobrini 1990, ta oli viimane Saksa DV riigipea. Saksamaa Kristlik-Demokraatliku Liidu ja Saksa DV Kristlik-Demokraatliku Liidu ühinemiskonverentsil 1.–2. oktoobril 1990 valiti ta partei presiidiumisse, kuhu ta kuulus kuni 1992. aastani. 3. oktoobril 1990 sai ta eriülesannetega ministriks. 2. detsembril 1990 valiti ta Saksamaa Liidupäeva. Alates 1991. aasta algusest kuni 1998. aastani oli ta Tervishoiuministeeriumi parlamentaarne riigisekretär. 1998–2002 oli Sabine Bergmann-Pohl Liidupäeva liige. 1990–2015 oli ta Saksamaa Puuetega Inimeste Üldliidu patroon. 2003–2012 oli ta Punase Risti Berliini piirkonna president ja alates 2013. aastast on aupresident. Alates 2007. aastast on ta Rahvusvahelise Liidu (Internationaler Bund) asepresident.
Drapp

Drapp on raske tihe tugevasti vanutatud kraasvillast topeltkoes (mõnikord ühe- või poolteisekordne) villane või poolvillane riie.
Drapil on tavaliselt kaks kihti, tänu millele ta hoiab hästi sooja. Sageli on drapi parem pool kvaliteetsemast villast kui pahupool. Olenevalt sidusest võib drapp olla karvastatud või karvastamata, ühe- või mitmevärviline, sileda pinnaga või mustrilise voodriga. Drapist õmmeldakse talve- ja kevad-sügismantleid.
Tangeriinipuu

Tangeriinipuu ("Citrus tangerina") on oranži värvusega vilju kandev tsitruseliik, mis on lähedalt suguluses mandariinipuuga, või mandariinipuu teisend.
Tangeriinipuu vili on tangeriin.
Bobrik

Bobrik ehk friisriie on kraasvillast vanutatud tugevalt karustatud karm riie, millel on tihe madalaks pöetud püstkarv. Bobriku pind on matt, seda kootakse toimse või atlass-sidusega aparaatketruslõngast.
Bobrikust õmmeldakse mantleid.
Väike-Kolkja vanausuliste palvemaja

Väike-Kolkja vanausuliste palvemaja on vanausuliste pühakoda Kolkja alevikus. Palvelat kasutab Väike-Kolkja vanausuliste kogudus.
Praegune palvemaja on ehitatud aastal 1928. Palvemaja ehituseks vajalike vahendite kogumist organiseeris Pjotr Baranin. Erinevalt teistest tollal valminud sakraaleehitistest, pole selle palvela kohta teada ei projekti ega arhitekti olemasolu; võimalik, et oma ehituskunsti poolest kuulsad vanausulised on palvela ilma nõutava projektita ehitanud. Palvela ikonostaasi on teinud Gavriil Frolov koos abilistega.
Suur-Kolkja vanausuliste palvemaja

Suur-Kolkja vanausuliste palvemaja on vanausuliste pühakoda Kolkja alevikus. Palvelat kasutab Suur-Kolkja vanausuliste kogudus.
Praegune palvemaja on ehitatud aastal 1877; see on Eestis vanuselt teine vanausuliste palvemaja Kallaste vanausuliste palvemaja järel. 
1891. aastal saadi võimudelt luba hoone vooderdamiseks laudadega, kuid nõudega säilitada välisilme, mis ei meenutaks kirikut. 21. sajandi algul tehti palvemajas kapitaalremont ning palvela sai kupli ja ristiga torni.
Modaalne džäss

Modaalne džäss ehk laadiline džäss (inglise keeles "modal jazz") on džässmuusika stiil, milles kasutatakse akordilise kulgemise asemel muusikalisi laade harmoonilise raamistikuna. 
Pärinedes 1950. aastate lõpust ja 1960. algusest, on modaalse džässi esimesteks musternäidisteks Miles Davise 1958. aasta teos "Milestones", 1959. aasta album "Kind Of Blue" ning John Coltrane'i klassikalised kvartetid ajavahemikust 1960–1964.
Teiste tähtsate modaalse džässi esitajate hulka kuuluvad Woody Shaw, Bill Evans, Herbie Hancock, Wayne Shorter, McCoy Tyner, Larry Young, Pharaoh Sanders, Joe Henderson, Chick Corea ja Bobby Hutcherson.
Modaalse džässi peamiseks omaduseks on meloodias järgneva kasutamine:
Ajalugu.
Modaalse džässi mõistmine vajab teadmisi muusikaliste laadide vallas. Nii "bebop"'is kui ka "hard bop"'is kasutavad artistid akorde soolode taustaheli tekitamiseks. Laul algab teemaga, mis tutvustab soolo akorde. Neid akorde korratakse läbi terve laulu, samal ajal kui sooloesitajad mängivad uusi improviseeritud teemasid üle akordide kordamise kulgemise.
1950. aastateks, lisaks akordidele improviseerimine oli saanud niivõrd domineerivaks džässi osaks, et artistidele anti tihtipeale loo salvestamise päeval ainult akorde, mille järgi mängida.
Teooria.
Tähtsate modaalse džässi teoste hulka kuuluvad Miles Davise ,So What" ning John Coltrane'i ,Impressions". Teiste tähtsate teoste hulka kuuluvad veel Miles Davise ,Flamenco Sketches", Bill Evansi ,Peace Piece" ning Wayne Shorteri ,Footprints".
Teoseid.
Miles Davise album ,Kind Of Blue" on üks kõige rohkem müüdumaid džässialbumeid. Albumit võib nimetada avastusretkeks läbi modaalse džässi võimaluste.
Tibu

Tibu on linnu kasvikujärk.
Koorunud tibu on tibu kõige noorem järk.
Tibu kasvades saab temast noorlind.
Koskolovo

Koskolovo (vene "Косколово", soome "Koskisenkylä", isuri "Koskisenkülä") on küla Venemaal Leningradi oblastis Kingissepa rajoonis Luuga lahe lähedal; ajalooliselt Ingerimaal.
Külas elab 32 inimest (2010).
Küla on esimest korda mainitud 1623. aastal.
Külas on sündinud teiste seas eesti vaimulik Eduard Soosaar.
Jagiełło ülikool

Krakówi ülikool (õieti Jagiełło ülikool; poola keeles "Uniwersytet Jagielloński"; ladina keeles "Universitas Iagellonica Cracoviensis") on ülikool Poolas Krakówis. See on vanim Poola ülikool ja Euroopa üks vanimaid ülikoole.
Ülikooli asutas 1364. aastal Poola kuningas Kazimierz III.
Ülikooli peahoone on tänapäeval Collegium Novum.
Ülikoolil on 15 teaduskonda.
Ülikooli rektor on Wojciech Nowak. 
Jagiełło ülikooli raamatukogu.
Ülikooli raamatukogu on üks Poola suurimaid ja vanemaid. Seal on üle kuue miljoni säiliku.
SmartLynx Airlines

SmartLynx Airlines, endine LatCharter, on lennuettevõte, mille peakontor asub Lätis Mārupes ning mis korraldab ACMI-, puhkuse- ja "ad hoc-" (ühekordseid) tellimuslende kogu Euroopas, Aafrikas ja Aasias. 
SmartLynxi lennumeeskonna liikmed esindavad rohkem kui 17 rahvust ja räägivad paljusid keeli. Kaptenite keskmine lennustaaž on üle 5300 lennutunni ja teistel pilootidel enam kui 1900 lennutundi. 
Üldjoontes kasvab SmartLynxiga veetavate reisijate arv iga aastaga kiiresti: 2017. aastal jõudis see 2,5 miljonini, 2018. aastal 3 miljonini ja 2019. aastal 3,6 miljonini. Ettevõte kasvab kiiresti ja 2019. aastal ulatus konsolideeritud käive 215 miljoni euroni (auditeeritud netokäive), mis on 25% võrra suurem kui 2018. aastal. 2019. aastal tegi SmartLynx 21 480 lendu enam kui 260 sihtkohta Euroopas, Lähis-Idas ja Aasias, mis teeb kokku 63 800 lennutundi (+ 18,15%, 2018. aastal 54 000 lennutundi)
Ettevõttel on tütarettevõte ka Eestis – SmartLynx Airlines Estonia.
Ajalugu.
1992. aastal asutasid neli kutselist pilooti ja üks lennuinsener eraettevõtte LatCharter (nimi on tuletatud ingliskeelsest nimest Latvia). 1993. aastal alustati tegevust renditud Tupolev Tu-134B lennukiga. Tupolevi lennukipark asendati 2001. aasta aprillis suurema Jakovlev Yak-42-ga ja seejärel 2003. aasta detsembris Airbus A320-200-ga
2006. aasta juulis omandas Loftleiðir (Icelandair Groupi lennukiliisingu haru) Latcharteri aktsiatest 55% enamusosaluse ja lõpuks kogu ettevõtte. Lennufirma laiendas oma lennukiparki võttes 2007. aastal juurde veel viis lennukit A320-200 ja kaks lennukit . Lennukeid renditi täisteenusega lennufirmadele kogu maailmas. Sellest ajast on ettevõtte põhifookus olnud ACMI-turg ning firma on tegutsenud paljude lennuettevõtjate jaoks nagu Air Malta, SBA Airlines, Finnair, . 
2008. aastal, kui tähistati lennufirma 15. sünnipäeva, nimetati LatCharter ümber SmartLynx Airlinesiks ning kasutusele võeti uus logo ja kujundus.
2012. aastal ostis juhtkond lennufirma Icelandairilt välja ja see on nüüd täiesti eraldi üksus.
2012. aastal moodustas lennufirma tütarettevõtte Smartlynx Airlines Estonia ühe Airbus A320-200-ga, et teenindada Eesti reisikorraldajaid. 2016. aastal sai ettevõtte omanikuks Hollandis asuv investeerimisfond ning kasutusele võeti uus logo. 
2019. aastal asutas lennufirma Maltal tütarettevõtte (SmartLynx Malta), mis käitab praegu ühte Airbus A320 lennukit. Samal aastal sai SmartLynx Airlines Avia Solutions Groupi liikmeks.
2020. aastal laiendas lennufirma oma teenuseportfelli ja pakub nüüd ka kaubaveolende.
Koolituskeskus.
SmartLynxi koolituskeskus on Balti riikides tunnustatud koolitusorganisatsioon (ATO), mis pakub Airbus A320 tüübipädevuskursusi.
Lennukipark.
Alates jaanuarist 2020 koosneb SmartLynx Airlinesi lennukipark järgmistest lennukitest:
Curtea Nouă

Curtea Nouă ehk Uus palee (rumeenia keeles: Curtea Nouă) oli Țara Rumânească ehk Valahhia vürstiriigi valitsejate elukoht aastatel 1776–1812, mis asus Mihai Vodă kloostri kõrval Rumeenia pealinnas Bukarestis, Dealul Spirii, praegu tuntud Arsenal e. Dealul Arsenalului nimelisel künkal.
Ajalugu.
"Curtea Nouă" ehitati aastatel 1775–1776 kreeklasest vojevoodi, Valahhia vürsti Aleksander Ipsilanti (ka Aleksander Ipsilanti (vanema)) valitsusperioodil tolleaegse "Curtea Veche" ehk Vana vürsti Kohtu asemele. XVIII sajandil teisel poolel Bukaresti Vana vürsti Palee oli lagunenud, kannatanud maavärinate tõttu ja 1738. aastal tulekahju tagajärjel ning oli avariiolukorras. Seepärast maaomanik Alexander Ipsilanti algatusel ehitati täiesti uus palee viinamarjaistanduste ja Mihai Vodă kloostri vahelisele, Dâmbovița jõe kaldaäärsele Dealul Spirii nimelisele künkale. Ehitus kestis 1775. aastast kuni järgmise aasta novembrini. Ehitamise alustasid Transilvaania käsitöölised, kes siiski lahkusid töölt seejärel, kui palk jäeti maksmata, ning ehitust jätkasid ja tööd viisid lõpuni käsitöölised Türgist ja Bulgaariast koos mõningate kohalikega.
Ehitis oli ehitatud bütsantsistiilis ning seda peeti väga kõrgeks, kuna sellel oli kaks korrust, neli treppi ja kolm torni. Ülemisel korrusel koos tubadega oli muu hulgas kabel ja vannituba ning keskel oli suur salong, kus oli kuninglik troon, samas kui alumisel korrusel olid kõik asutused: riigikassa, kantslerid jne. 
Seda peeti siiski inetuks ja stiilituks, kiiruga planeerituks ning igati ebaregulaarselt rajatud ehitiseks, kus aknad, uksed ja põrandad olid ebapraktilised ja suuremalt osalt valmistatud ebasobivast materjalist ning koridorid ja trepid olid vähese valgustusega. Lisaks maja osutus valitsejale liialt kaugel linna servas paiknevaks elukohaks. Hiljem hoonet kasutati haiglana Austria-Türgi sõja aastatel 1787-1791 ja Viienda Vene-Türgi sõjas kuni 1792. aastani. Seejärel majas elas lühikest aega Moldaavia (Moldova ajaloolise piirkonna "Țara Moldovei") valitseja Mihai Suțu, aga kuna ehitis oli seevõrd halvenenud seisukorras, võeti kasutusele Vana vürsti Palee. 14. või 25. detsembril 1789. a. leidis "Curtea Nouă"’s aset suur tulekahju, mil sealt varaste ja laastajate saagiks langes raud- ja puitkonstruktsioone. Lossi taastati aastatel 1797–1799 kestnud Constantine Hangerli valitsusperioodil. Alates 1801. aastast hoone seisis koguni hüljatuna ja laastatuna. Aasta pärast ehk 1802. a. linnas oli tugev maavärin ja 1804. aastal tulekahju, kus põles maha kõrtse ja kauplusi ning kokku umbes 2000 elumaja. Kuuenda Vene ja Türgi vahelise sõja aastatel 1806–1812 hoonet kasutati Vene haavatud sõdurite haiglana.
21. või 22. dets. 1812. aastal hoones oli laastav tulekahju, mis hävitas ehitise ja taastada seda enam ei suudetud. Sellest ajast alates varemeid nimetatakse "Põletatud Paleeks" (rumeenia keeles: Curtea Arsă). Säilinud on veel mõned seinad, mille alt 20. sajandi arheoloogid avastasid kaks keldriruumi ja kaks salakäiku, ning mida peetakse praegusajal Bukaresti üheks vaatamisväärsuseks.
Kasepää vanausuliste palvemaja

Kasepää vanausuliste palvemaja on vanausuliste pühakoda Kasepää alevikus Peipsiääre vallas. Palvelat kasutab Kasepää vanausuliste kogudus.
Praegune palvemaja on ehitatud 20. sajandi alguses, selle projekteeris aastal 1902 kubermangu arhitekt Wilhelm Schilling. Enne Teist maailmasõda uuendasid palvemaja ikonostaasi ikoone Frolovi koolkonna meistrid. Palvelas on ikoone isegi 17. sajandist.
Zoë Straub

Zoë Straub (esinejanimega Zoë; sündinud 1. detsembril 1996 Viinis) on Austria laulja ja laululooja.
Tema debüütalbum "Debut" ilmus 2015. aasta oktoobris. Ta laulab prantsuse keeles.
Ta esindas 2016. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Stockholmis Austriat lauluga "Loin d'ici", mis sai 151 punktiga 13. koha. 2015. aastal saavutas ta Austria eelvoorus lauluga "Quel filou" kolmanda koha.
Sergei Lazarev

Sergei Vjatšeslavovitš Lazarev (vene keeles Серге́й Вячеславович Лазарев; sündinud 1. aprillil 1983 Moskvas) on vene laulja, tantsija ja näitleja.
Ta saavutas lauljana tuntuse popdueti Smash!! liikmena. Pärast selle lagunemist on ta keskendunud soolokarjäärile.
Ta on avaldanud neli stuudioalbumit. Viimane album, "Lazarev", ilmus 2013. aasta detsembris.
Ta esindas 2016. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Venemaad lauluga "You Are the Only One", mille üks autoreid on Filipp Kirkorov. Finaalis sai laul 491 punktiga kolmanda koha, kuigi saavutas rahvahääletusel esikoha.
2019. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Venemaad lauluga "Scream" ning saavutas 370 punktiga kolmanda koha.
Francesca Michielin

Francesca Michielin (sündinud 25. veebruaril 1995 Bassano del Grappas) on itaalia laulja ja laulukirjutaja.
Ta sai tuntuks talendisaate "X Factor" Itaalia variandi viienda hooaja võitjana.
Michielini esimene singel "Distratto" ilmus 2012. aasta alguses ning see jõudis Itaalia FIMI singlite edetabelis esikohale ja sai topeltplaatina staatuse. Tema debüütalbum "Riflessi di me" ilmus sama aasta oktoobris.
Ta laulis itaalia räppari Fedezi singlitel "Cigno nero" ja "Magnifico", mis mõlemad saavutasid Itaalias edu.
Michielini teine esikümnesse jõudnud soolosingel "L'amore esiste" ilmus tema teisel stuudioalbumil "di20", mis tuli müügile 2015. aasta oktoobris.
2016. aastal saavutas ta Sanremo muusikafestivalil lauluga "Nessun grado di separazione" teise koha ja sai pärast ansambli Stadio loobumist õiguse esindada Itaaliat 2016. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel, kus sai 124 punktiga 16. koha.
Frans Jeppsson Wall

Frans Jeppsson Wall (esinejanimega Frans; sündinud 19. detsembril 1998 Ystadis) on rootsi laulja ja laulukirjutaja.
Ta saavutas tuntuse seitsmeaastaselt, kui laulis ansambliga Elias laulu "Who's da Man", mis oli pühendatud Rootsi jalgpallurile Zlatan Ibrahimovićile. 2008. aastal esitas ta Eliasega laulu "Fotbollsfest", mis oli toetuseks Rootsi jalgpallikoondisele Euroopa meistrivõistlustel.
2016. aastal võitis ta lauluga "If I Were Sorry" Melodifestivaleni, pääsedes Rootsit esindama 2016. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel, kus sai 261 punktiga viienda koha.
Acid jazz

Acid jazz, tuntud ka kui groove jazz või club jazz, on muusikastiil, mis ühendab džässi, souli, "funk"i ja diskomuusika elemente.
"Acid jazz" tekkis 1980. aastatel Londoni muusikaklubides, kui diskorid katsetasid klassikalisi džäss-salvestisi ühendada löökpillide mängu ja elektroonilise tantsumuusika rütmidega. "Acid jazz"i loojaks peetakse briti diskorit Gilles Petersoni. "Acid jazz"i muusika tegemisel kasutati elektroonika arenemisel lisaks digitaalselt sekventsimist ja sämplimist.
Elektroonilise klubimuusika edasine areng 1990. aastate keskel põhjustas huvi vähenemise selle žanri vastu.
Tuntumad "acid jazz"i viljelevad või viljelenud ansamblid on Brand New Heavies, Incognito, Us3 ja Jamiroquai Suurbritannias ning A Tribe Called Quest, Buckshot LeFonque ja Digable Planets USA-s.
Üks suurimaid "acid jazz"i hitte oli ansambli Us3 laul "Cantaloop (Flip Fantasia)", mis sidus Herbie Hancocki laulu "Cantaloupe Island" ja räpi. "Cantaloop (Flip Fantasia)" jõudis USA singlite edetabelis Billboard Hot 100 üheksandale kohale.
Roman Lob

Roman Lob (sündinud 2. juulil 1990 Düsseldorfis) on saksa laulja ja laulukirjutaja.
2007. aastal võttis ta osa telesaate "Deutschland sucht den Superstar" neljandast hooajast, kuid pidi hääleprobleemide tõttu osalemise pooleli jätma, kui oli jõudnud 20 parima sekka.
2008. aastal pürgis ta Eurovisioonile poistebändi G12P – Germany 12 Points koosseisus lauluga "When The Boys Come", kuid Saksamaa kohalikku finaalvooru ei jõutud.
Ta esindas 2012. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Bakuus Saksamaad lauluga "Standing Still" pärast Saksamaa eelvooru "Unser Star für Baku" võitu. Eurovisioonil saavutas ta 110 punktiga 8. koha.
Laul "Standing Still" ilmus tema debüütalbumil "Changes", mis tuli müügile 2012. aasta aprillis. Tema teine stuudioalbum "Home" ilmus 2014. aastal.
Sinplus

Sinplus on Šveitsi ansambel, kuhu kuuluvad vennad Ivan ja Gabriel Broggini.
Duett esindas 2012. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Bakuus Šveitsi lauluga "Unbreakable", kuid finaali ei jõutud.
"Unbreakable" ilmus nende debüütalbumil "Disinformation". Nende teine stuudioalbum "Up To Me" ilmus 2014. aastal. Kolmas album "This Is What We Are" tuli müügile 2017. aasta jaanuaris.
2014. aastal võitis Sinplus MTV Euroopa muusikaauhinna parima Šveitsi artisti kategoorias.
Nina Zilli

Maria Chiara Fraschetta (sündinud 2. veebruaril 1980 Piacenzas), esinejanimega Nina Zilli, on itaalia laulja ja laululooja.
Tema debüütalbum "Sempre Lontano" ilmus 2010. aastal ja see osutus edukaks. Samal aastal võitis ta lauluga "L'uomo che amava le donne"Sanremo muusikafestivali žüriiauhinna.
2012. aasta Sanremo muusikafestivalil valiti ta Itaalia esindajaks 2012. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Bakuus. Eurovisioonil saavutas ta lauluga "L'amore è femmina" 101 punktiga 9. koha. "L'amore è femmina" ilmus tema teisel samanimelisel albumil.
2015. aastal ilmus tema kolmas album "Frasi &amp; fumo".
Ta osales ka 2015. aasta Sanremo muusikafestivalil, kus saavutas 9. koha.
Worldloppet

Worldloppet on rahvusvaheline suusamaratonide liit. See asutati 1978 Rootsis Uppsalas. 
2015 kuulus liidu alla Euroopas, Ameerikas, Aasias ja Okeaanias kokku 20 suusamaratoni. Seejuures kehtib põhimõte, et ühest riigist saab liitu kuuluda vaid üks suusamaraton. Eestis on selleks Tartu maraton.
Liidu põhisekretariaat asub alates 2016. aastast Tartus, enne seda asus see Itaalias.
Krestõ vangla

Krestõ vangla (venekeelne ametlik nimi Федеральное казённое учреждение «Следственный изолятор № 1», lühemalt Учреждение ИЗ 47/1) on Venemaal Peterburis asuv vangla; ühtlasi Venemaa tuntumaid ja suuremaid vanglaid. Vangla avati 1892.
Vanglas on kohti 1150 vangile (2016). Suleti detsembris 2017, Kolpinosse on ehitatud vanglakompleks Krestõ-2.
Riki Sorsa

Riki Sorsa (kodanikunimi Esko Richard Sorsa; 26. detsember 1952 Helsingi – 9. mai 2016 Helsingi) oli soome laulja.
Riki Sorsa oli ansamblite The Zoo ja Jig-Saw laulja. Tema esimene sooloalbum ilmus 1981. aastal.
Riki Sorsa esindas Soomet 1981. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel lauluga "Reggae OK", mis sai 27 punktiga 16. koha.
Ta on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Galerii Steinek

Galerii Steinek (saksa keeles "Galerie Steinek") on kaasaegse kunsti galerii Austria pealinnas Viinis.
Asukoht.
Aadress Viini kesklinnas: Eschenbachgasse 4, 1010 Viin, Austria.
Avamine ja tegevus.
Muuseumi avas Silvia Steinek koos oma isa, kogenud kunstivahendaja ja -kollektsionääri Heinrich Steinekiga 1982. aastal Himmelpfortgasse galeriis, aadressil Himmelpfortgasse 17 originaalse näitusega mitte üksnes Austria, vaid samuti rahvusvahelisest kujutavast kunstist. Eesmärk oli toetada ja täiendada Viini kunstimaailma, demonstreerides moodsa ja kaasaegse kunsti avangardi ja arengut, mis õnnestus tänu Heinrich Steineki varajastele kontaktidele ja sõprussuhetele selliste kunstnikega nagu Adolf Frohner ja Arnulf Rainer.
1990. aastal sai muuseum lisaks teise väljapanekuruumi "die Halle". 2006. aastast asub galerii praeguses asukohas Eschenbachgasse 4, mille läheduses muuhulgas leiduvad Galerii Ulysses, Galerii Meyer Kainer, Kro Design&amp;Kunst GmbH ja Viini kunstiajaloomuuseum.
2012. aastal galerii Steinek tähistas oma 30. tegevusaastat uute julgete väljapanekutega nagu "Sesshaft", "Pig Pieces" ja "Silikonbusen" jne.
Steinek korraldab nüüdiskunsti isiku- ja grupinäitusi. 2008. aastast on seal oma teoseid eksponeerinud näiteks Elke Krystufek, Arnulf Rainer ja Matthias Herrmann. Rahvusvahelist kollaaži on toonud ameeriklase Tony Oursleri pastelsetes toonides maalitud akvarellid, videoskulptuurid koos teatud esemete, nukkude või patjadega, poolikult värvitud kehaosad või näod või vahenditeks koguni sprei ja ajalehelõiked.
2008. aastal tunnustati galerii omanikku Heinrich Steinekit kui Viini ja rahvusvahelise kunstielu silmapaistvat mõjutajat Viini linna auhinnaga Golden Medal – teenete eest Viini maakonnas ("Goldene Ehrenzeichen für Verdienste um das Land Wien").
Kunstnikke.
Steineki galerii kunstnike hulka kuuluvad Ameerika Ühendriikide kunstnikud Robert Barry ja Tony Oursler ning tänapäeva Austria kunstnikud Ilse Haider, Gudrun Kampl, Julius Deutschauer ja Michaela Spiegel.
2000. aastast on lisandunud austerlane Clemens Wolf, Bulgaarias sündinud Olga Georgieva ja Saksamaal sündinud Karen Holländer.
Fotograafiagaleriis on väljapanekuid Matthias Herrmannilt ja Hiina kunstnikult Rong Rongilt.
Pauli sõjakool

Pauli sõjakool, aastani 1894 1. Pauli sõjakool (vene keeles "Павловское военное училище", aastani 1894 "1-е военное Павловское училище") oli aastatel 1863–1917 Peterburis jalaväeohvitsere välja õpetanud sõjakool.
Ajalugu.
Sõjakool asutati augustis 1863 keiser Aleksandr II ukaasiga Pauli kadetikorpuse põhjal ja see sai nimeks 1. Pauli sõjakool. 1894. aastal nimetati see ümber Pauli sõjakooliks.
Algusperioodil õppis koolis 300 junkrut, kes moodustasid neljast roodust koosneva pataljoni. Aastal 1882 suurenes õpilaste arv 400-ni. Esimese maailmasõja algusperioodil toimusid koolis neljakuulised kiirväljaõppekursused. Sõja ajal tõusis junkrute arv 1000-ni. 
50 aasta jooksul sai koolis väljaõppe kokku 7730 ohvitseri. 1913. aastal olid Venemaa keisririigi kindralstaabi ohvitseridest veerand Pauli sõjakooli vilistlased.
Õppetöö.
Õppetöö kestis koolis kaks aastat. Koolis õpetati taktikat, sõjaajalugu, suurtükiasjandust, fortifikatsiooni, sõjatopograafiat, seadusandlust, sõjaadministratsiooni, jumalasõna, vene, prantsuse ja saksa keelt, samuti mehaanikat ja keemiat.
Jaan Pärn (kunstnik)

Jaan Pärn (sündinud 18. mai 1953 Sindis) on eesti ehtekunstnik.
Haridus.
Ta lõpetas 1971 Sindi Keskkooli ning kaks korda Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi (ERKI): 1976 arhitektuuri erialal ja 1982 metallehistöö erialal. 
Töökäik.
Pärn töötas 1976–1977 Vabariiklikus Restaureerimisvalitsuses arhitektina, 1977–1979 Vabaõhumuuseumis asedirektorina ning 1979–89 Filmilaenutuse ja Reklaami Valitsuses kunstilise toimetajana, seejärel oli vabakunstnik.
Aastatel 1989–2012 asus tema stuudio-kauplus Helsingis, et mitte olla kurjategija kodumaal (Nõukogude ajal oli väärismetalli töötlemine riigi monopol). 
Ta on kirjutanud kümneid laulutekste ansamblitele Vitamiin ja Monarh Rein Laaneoru ja Eesti NSV Riikliku Filharmoonia tellimusel.
1993 tekkis kunstnikul idee rajada Tallinna hansalinnale sobilik hoov, kuhu koonduksid kunstnikud ja käsitöömeistrid. Ta võttis linnalt 60 aastaks rendile kaheksa maja Vene tänaval, renoveeris need ja alates 1999 haldab seal Meistrite Hoovi. 
Jaan Pärn on aastakümneid valmistanud ehteid Helle Merile.
Kunstilooming.
Jaan Pärn on üks nimekamaid Eesti ehtekunstnikke, kelle looming on äratanud tähelepanu nii kodu- kui ka välismaal, muuhulgas pälvis ta 2000. aastal hõbemedali XI Benevenuto Cellini nimelisel rahvusvahelisel ehtekonkursil. 
Üle 30 aasta tegi ta koostööd tuntud saksa kivilihvija Dieter Lorenziga, kelle tööde omanäoline stiil sobis väga hästi kokku Pärna ehete valmistamise stiiliga. Kaelaehete, prosside, kõrvarõngaste ja sõrmuste valmistamiseks kasutab kunstnik kulda, hõbedat, poolvääriskive ja kalliskive. 
Kunstnik on ise öelnud, et ehete idee annab kivi, eriti inspireerivad teda kordumatu mustriga ahhaat, astrofilliit, ametüst-kvarts, mis sobivalt metalli raamistatuna muutuvad emotsionaalseteks looduspiltideks. Teiseks esiletõusvaks suunaks on ehted, kus kunstnik kasutab oma arhitektikoolituse najal uuendatud filigraantehnikat, viies selle ruumiliseks ja muutes ehted väikesteks väärtuslikeks arhitektoonideks. Viimastel aastatel kasutab ta palju merevaiku ja laavakivi.
Kokku kuulub tema loominguvaramusse 2021. aasta seisuga üle 7500 ehte, millest paljud on Eesti Tarbekunsti ja Disainimuuseumi kogudes, samuti ostudena endise NSV Liidu keskmuuseumides (nt Üleliiduline Tarbekunstimuuseum Moskvas). Näitustel esineb Pärn regulaarselt alates 1987. aastast (esimene isikunäitus EKL galeriis Tallinnas), peaaegu igal aastal on toimunud isikunäitused nii kodu- kui välismaal, millest tähtsamaks peab autor kutsutud näitust 1988. aastal Moskvas Üleliidulises Tarbekunstimuuseumis.
20. sajandi klassika

"20. sajandi klassika" on raamatusari, mida annab välja kirjastus Varrak.
Sarjas ilmuvad tunnustatud kirjanike teoste tõlked. Sarja esimene raamat ilmus 2000. aastal.
Panemunėlis

Panemunėlis (vene keeles Понемунь, Понѣмунекъ) on alev Leedus Rokiškise rajoonis Panemunėlise vallas. Alev asub Mēmele jõe ülemjooksul.
Alevis on raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on aastal 1911 valminud katoliku kirik.
Aastal 1771 ehitati esimene Panemunėlise kirik. XIX sajandi lõpus ehitati alevit läbiv Daugavpilsi ja Radviliškise vahelise raudtee; raudtee äärde asulast läände rajati Panemunėlise raudteejaam, asulasse aga Tindžiuliai raudteepeatus. XX sajandi lõpus oli asula juures Panemunėlise mõis. Aastal 1938 rajati Panemunėlisesse vabrik, kus hakati töötlema lina.
Gireišiai

Gireišiai on küla Leedus Rokiškise rajoonis Panemunėlise vallas. 
Külas on Struve geodeetilise kaare punkt, mis kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse. Aasta 2012 lõpus eraldasid Euroopa Liit ja Rokiškise rajoon selle kordategemiseks raha ning aastal 2013 rajati sinna vaateplatvorm.
Panemunėlise raudteejaam

Panemunėlise raudteejaam on raudteejaama tüüpi asula Leedus Rokiškise rajoonis, Panemunėlise valla halduskeskus. Asula asub Daugavpilsi ja Radviliškise vahelise raudtee ääres, seal asub Panemunėlise raudteepeatus. Asulat läbib Šetekšna jõgi.
Asulas on põhikool. Panemunėlise raudteejaamas on ka kabel.
Asula tekkis aastal 1873, mil sinna rajati Panemunėlise alevi raudteejaam. Jaama juurde tekkinud asula kasvas XX sajandi alguseks alevist endast suuremaks. Aastal 1907 avati seal venekeelne kool, aastal 1918 lisandus ka leedukeelne kool. Aastal 1937 rajati asulasse vabrik, kus hakati töötlema lina.
Andranovondronina

 
Andranovondronina on asula Madagaskaril Diana piirkonnas Antsiranana II ringkonnas. Geograafilised koordinaadid on 12°03' S, 49°14' E. 
Naaberasula kirdes on Ambatoafo.
Andranovondroninas on troopiline savannikliima. Aasta keskmine temperatuur on 26,5 °C, aasta keskmine sademete hulk 1132 mm.
Andranovondronina vald

Andranovondronina vald on vald Madagaskaril Diana piirkonnas Antsiranana II ringkonnas.
2001. aasta Madagaskari rahvaloenduse järgi oli elanikke 2372. 
Vallas on põhiliselt maarahvastik. 2001. aasta rahvaloenduse andmetel tegeleb 75% rahvastikust loomakasvatusega, 14% taimekasvatusega. Tähtsamad põllukultuurid on mais, maniokk ja riis. 10,5% rahvastikust tegeleb kalapüügiga, 0,5% töötab teeninduses. Saadaval on algharidus.
Salos

Salos (Vene keeles Солы) on alev Leedus Rokiškise rajoonis Kamajai vallas. Suur osa alevist asub 73 hektari suurusel Dviragise järve saarel, saart ühendab maismaaga kaks silda.
Vaatamisväärsusteks on aastal 1888 valminud katoliku kirik, selle juures asunud endine klooster, Salose mõisa hoonetekompleks ja selle juures asuv looduskaitsealune park (üks vanemaid parke Leedu aladel). Alevis on raamatukogu.
Salose järgi on nimetatud Pirgu lademe Salose kihistik.
Ajalugu.
Aastal 1450 mainiti asulat esimest korda. See kuulus algul Kęsgailadele ja seejärel Radziwillidele. Need rajasid asulasse ka mõisa.
XVIII sajandil läks asula Moriconide valdusse. Umbkaudu sel ajal rajati sinna ka kabel. Aastal 1782 ehitati kabeli kohale kirik. XIX sajandil rajasid Moriconid asulasse ka kooli. Asula viimased omanikud olid Tiesenhausenid. Nõukogude ajal oli seal kohaliku sovhoosi keskasula.
Alevis sündis tuntud Leedu kommunist Kazys Giedrys.
Montagne d'Ambre'i rahvuspark

Montagne d'Ambre'i rahvuspark on rahvuspark Madagaskaril Diana piirkonnas Joffreville'i lähedal. 
Pargi pindala on 226,36 km² või 182 km². 
Rahvuspark loodi 1958.
Parki pääseb sisse Joffreville'i kaudu. 
Montagne d'Ambre on mägimets keset ümbritsevat kuiva ala. Seal on joad, kraatrijärved ja mitmekesine elustik. 
Elustik.
Pargis on troopiline vihmamets. 
See on üks Madagaskari suurima elurikkusega kohti.
Seal kasvab palju õlipuid "Olea ambrensis", "Olea capensis" subsp. "macrocarpa" ja "Olea lancea". 
Seal on teada 75 linnuliiki. Roomajaid on 59 liiki, sealhulgas kameeleone 11 liiki ja madusid 14 liiki. Konni on 34 liiki. Liblikaid on 36 liiki. Imetajaid on 25 liiki, sealhulgas 6 liiki kiskjalisi, 3 liiki nahkhiiri, 6 liiki putuktoidulisi, 2 liiki närilisi ja 8 liiki leemureid. Leemuriliigid on:
Rakettkiirendiga mürsk

Rakettkiirendiga mürsk (inglise keeles "rocket-assisted projectile", lühend RAP) ehk rakettkiirendiga lendkeha on suurtükiväe kasutatav mürsk, mille lennutrajektoori tagab viskelaengule lisaks mürsu rakettmootor või ainult rakettmootor. Reaktiivjõud annab mürsule tavalisest laskemoonast suurema kiiruse ja lennukauguse. Mõned RAP-tüüpi mürsud on varustatud ka lasersihtimissüsteemiga, mis tagab tabamise suurema täpsuse.
Põhja-Korea 170 mm liikursuurtüki M-1978/M1989 Koksan RAP-mürsk saavutab 60-kilomeetrise lennukauguse.
Kui NATO standardite järgi hakati liikmesriikide sõjavägedelt nõudma korpuse tasandil suurtükiväge, mis võimaldaks tulistada vähemalt 30 kilomeetri kaugusele, lahendasid peaaegu kõik liikmesriigid probleemi, võttes suurtükivägedes kasutusele 155 mm RAP-tüüpi laskemoona. NATO liikmesriikidest ei pidanud ainult Belgia sõjavägi nõutud laskekauguse saavutamiseks kasutama RAP-mürske.
Union

Union (inglise "union" 'liit', 'ühendus') on mitmetähenduslik sõna: