Burgundia sõjad

Burgundia sõjad oli konflikt Burgundia hertsogite ja Prantsusmaa kuningate vahel, hiljem kaasati Vana Šveitsi Konföderatsioon, mis mängis otsustavat rolli. Sõda puhkes 1474. aastal ning järgnevatel aastatel võideti Burgundia hertsogit Charles Südit kolm korda lahinguväljal ja tapeti Nancy lahingus 1477. aastal. Burgundia hertsogkond ja mõned muud Burgundia maad läksid siis Prantsusmaale, samas Burgundia Madalmaad ja Franche-Comté päris Charlesi tütar Marie ning pärast tema surma läksid need abielu tõttu Maximilianiga lõpuks Habsburgidele.
Üldine olukord.
Burgundia hertsogitel õnnestus umbes 100 aasta jooksul luua oma võim, kui tugev jõud Saksa-Rooma riigi ja Prantsusmaa kuningriigi vahel. Nende valduste hulka kuulusid algsete territooriumide Franche-Comté ja Burgundia hertsogkonna kõrval ka majanduslikult tugevad piirkonnad Flandria ja Brabant, samuti Luksemburg.
Burgundia hertsogid ajasid üldiselt agressiivset vallutuspoliitikat, eriti Elsassis ja Lotringis, taotledes põhja- ja lõunapoolsete valduste geograafilist ühendamist. Olles juba konfliktis Prantsuse kuningaga (Burgundia oli inglaste poolel Saja-aastases sõjas), viis Charlesi edenemine piki Reini jõge ta konflikti Habsburgidega ja eriti Saksa-Rooma keiser (1440–1493) Friedrich III-ga.
Konflikt.
Esialgu, 1469. aastal, andis Austria hertsog Sigismund oma valdused Elsassis läänina Burgundia hertsogile Charles Südile, et kaitsta neid paremini Vana Šveitsi Konföderatsiooni laienemise vastu. Charlesi kaasamine lääne pool Reini jõge ei andnud talle enam põhjust rünnata Konföderatsiooni, nagu Sigismund soovis, kuid viimase embargopoliitika Baseli, Strasbourgi ja Mulhousei linna vastu, mida juhtis tema ülemkohtunik Peter von Hagenbach, sundis neid abi saamiseks Berni poole pöörduma. Charlesi ekspansionistlik strateegia sai esimese poliitilise tagasilöögi siis, kui tema rünnak Kölni peapiiskopkonnale nurjus pärast edutut Neussi piiramist (1473–1474).
Teises faasis püüdis Sigismund saavutada rahulepingut Šveitsi Konföderatsiooniga, mis sõlmiti lõpuks Konstanzis 1474. aastal ("Ewige Richtung"). Ta soovis oma Elsassi valdused Charlesilt tagasi osta, kuid viimane keeldus. Varsti pärast seda püüti von Hagenbach Elsassis kinni ja hukati pea maharaiumise teel, ning Šveits, liidus Elsassi linnade ja Sigismundiga, vallutas osa Burgundia Juurast (Franche-Comté), kui nad novembris 1474 võitsid Héricourti lahingu. Järgmisel aastal vallutasid ja rüüstasid Berni väed Vaud' kantoni, mis kuulus Savoia hertsogkonnale, kes oli Charles Südi liitlane. Valais' kantonis ajasid sõltumatud vabariigid "Sieben Zenden" novembris 1475 pärast võitu lahingus Planta juures Berni ja teiste Konföderatsiooni vägede abiga savoialased Alam-Valais'st välja. 1476. aastal asus Charles kätte maksma ja marssis Grandsoni, mis kuulus Savoia Pierre de Romontile, kuid mille oli just vallutanud Šveits, puues või uputades garnisoni järve, vaatamata nende allaandmisele. Kui Šveitsi Konföderatsiooni väed mõni päev hiljem saabusid, võitsid nad Charlesi Grandsoni lahingus ja sundisid ta lahinguväljalt põgenema, jättes maha suurtükke ja moona. Olles kogunud uue armee, sai Charles Konföderatsioonilt Morat' lahingus hävitavalt lüüa. Charles Südi langes 1477. aastal Nancy lahingus, kus Šveits võitles kõrvuti Lotringi hertsogi René II armeega.
Mõjud.
Charles Südi surmaga suri Burgundia hertsogite dünastia välja. Burgundia hertsogite Flaami territooriumid said seejärel Habsburgide valdusteks, kui Austria ertshertsog Maximilian, kellest hiljem sai Saksa-Rooma keiser, abiellus Charlesi ainsa tütre Mariega. Hertsogkonna pärusvaldus läks tagasi Prantsusmaa kuningale Louis XI-le. Franche-Comté läks ka algul prantslastele, kuid loovutati Prantsuse kuninga Charles VIII poolt 1493. aastal Senlis lepinguga Maximiliani pojale Philippile, püüdega anda keisrile pistist, et see jääks neutraalseks Charlesi plaanitud sissetungi ajal Itaaliasse.
Šveitsi Konföderatsiooni võidud ühe kõige võimsama sõjaväe üle Euroopas sel ajal tõid neile peaaegu ületamatu maine ja Burgundia sõjad tähistavad Šveitsi palgasõdurite tõusu algust Euroopa lahinguväljadel. Konföderatsiooni enda sees viis sõja tulemus siiski sisekonflikti, kui linnakantonid nõudsid lõviosa tulust, kuna nad andsid rohkem vägesid. Metsakantonid panid seda pahaks ja vaidlused viisid peaaegu sõjani. Nad rahustati 1481. aasta Stansi lepinguga.