tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
John Lodge

John Charles Lodge (20. juuli 1943 Birmingham – 10. oktoober 2025) oli inglise muusik, laulja, laulukirjutaja ja basskitarrist. Ta oli tuntud eelkõige ansambli The Moody Blues liikmena, kellena tegutses üle 50 aasta.
Noorena tundis ta suurt huvi muusika vastu ning sai mõjutusi sellistelt artistidelt nagu Buddy Holly, Jerry Lee Lewis ja The Everly Brothers. Ta õppis Trinity College of Musicus ja alustas varakult muusikuteed.
Lodge liitus ansambliga The Moody Blues 1966. aastal, kui see oli juba mõne aasta tegutsenud. Ta oli paljude The Moody Bluesi laulude autor või kaasautor. Tema tuntumad lood on "Ride My See-Saw", "Isn’t Life Strange?" ja "I’m Just a Singer (In a Rock and Roll Band)".
2018. aastal võeti Lodge The Moody Bluesi liikmena vastu Rock'n'rolli Kuulsuste Halli.
Lisaks ansamblitegevusele andis Lodge välja soolomuusikat. Tema esimene sooloalbum "Natural Avenue" ilmus 1977. aastal. Hiljem esines ta soolokontsertidel ja andis välja veel mitu albumit, sealhulgas "10,000 Light Years Ago" (2015) ja "The Royal Affair and After" (2021).
John Lodge suri 82-aastaselt.
Kingnoklased

Kingnoklased ("Balaenicipitidae") on pelikaniliste seltsi kuuluv lindude sugukond.
Sugukonna ainus retsentne perekond on kingnokk, mille ainus liik on kingnokk ("Balaeniceps rex").
Sugukonda kuuluvad ka väljasurnud perekonnad "Goliathia" ja "Paludavis".
Daugavieši

Daugavieši (ka Pumpuri) on küla ("mazciems") Lätis Ogre piirkonna Birzgale vallas.
Küla asub valla idaosas Daugava jõe ääres. Daugavieši asub valla keskusest Birzgalest 10, piirkonna keskusest Ogrest 29 ning Riiast 65 kilomeetri kaugusel.
Külas asub Daugavieši bussipeatus. Daugavieši aladele ulatub Kaibala all oleva Daugava kaitseala.
Aastatel 2009–2021 jäi asula Ķegumsi piirkonda. Aastal 2005 oli külas 35 elanikku.
Lāčplēsis (Birzgale vald)

Lāčplēsis on küla ("mazciems") Lätis Ogre piirkonna Birzgale vallas.
Küla asub valla lõunaosas Ventspils-Rõbinski raudtee ääres. Lāčplēsis asub valla keskusest Birzgalest 11, piirkonna keskusest Ogrest 43 ning Riiast 82 kilomeetri kaugusel.
Külas asuvad Lāčplēsise raudteejaam ja Lāčplēša stacija bussipeatus. Külas kasvav Vēsmiņi tamm on looduskaitse all.
Aastatel 2009–2021 jäi asula Ķegumsi piirkonda. Aastal 2005 oli külas 43 elanikku.
Eukleidese optika

Eukleidese optika on varane arusaam optikast, mida Eukleides kirjeldas oma optikast kirjutatud käsikirjas umbes aastal 300 eKr. Eukleides arvas, et kiired lähtuvad silmast, kuid ta oli esimene kes seletas optikat geomeetria ja kiirte abil.
Ta kirjutas, et silma vaateväli on koonus, mille tipp on silm.
Kui suurena objekti nähakse, on määratud selle objekti äärmiste nähtavate punktide vahelise nurkkaugusega, mitte objekti mõõdetud pikkusega. Näiteks kui on kaks samasuurust objekti, millest üks on lähemal ja teine kaugemal, siis nähakse lähemal asuvat objekti suuremana, kuna selle äärmiste punktide vaheline nurkkaugus on suurem.
Kui kiir langeb peeglile, siis ta peegeldub sellelt niimoodi, et kiire langemisnurk ja tõusunurk on võrdsed. See on tõene, ükskõik millise kujuga on peegel, kuna see kehtib samuti peegli puutujatasandi suhtes punktis, kus kiir langeb peeglile, see on tõene ka kumerpeeglite ja nõguspeeglite suhtes.
Gāguļi

Gāguļi on küla ("mazciems") Lätis Ogre piirkonna Birzgale vallas.
Küla asub valla lõunaosas. Gāguļi asub valla keskusest Birzgalest 9, piirkonna keskusest Ogrest 39,5 ning Riiast 75 kilomeetri kaugusel.
Külas kasvavad Gāguļi tammed, Gāguļi vaher, Gāguļi jalakas ja neli pärna on looduskaitse all.
Gāguļi kujunes Kalnamuiza ("Berghof") keskuse juurde. Nõukogude perioodil oli külas meierei. Aastatel 2009–2021 jäi asula Ķegumsi piirkonda. Aastal 2005 oli külas 35 elanikku.
Ābermaņi

Ābermaņi on küla ("mazciems") Lätis Ogre piirkonna Birzgale vallas.
Küla asub valla loodeosas. Ābermaņi asub valla keskusest Birzgalest 4, piirkonna keskusest Ogrest 23 ning Riiast 64,5 kilomeetri kaugusel.
Külas kasvav Ābermaņi tamm on looduskaitse all. Aastatel 2009–2021 jäi asula Ķegumsi piirkonda.
Širmeļi

Širmeļi (vanasti ka Dzintari) on küla ("mazciems") Lätis Ogre piirkonna Birzgale vallas.
Küla asub valla keskosas Širmeļupīte oja ääres. Širmeļi asub valla keskusest Birzgalest 6,5, piirkonna keskusest Ogrest 24 ning Riiast 60 kilomeetri kaugusel.
Külas asub Širmeļi bussipeatus.
Aastatel 2009–2021 jäi asula Ķegumsi piirkonda. Aastal 2008 oli külas 50 elanikku.
Lejas Grantiņi

Lejas Grantiņi on küla ("mazciems") Lätis Ogre piirkonna Birzgale vallas.
Küla asub valla põhjaosas Daugava jõe ääres. Lejas Grantiņi asub valla keskusest Birzgalest 11, piirkonna keskusest Ogrest 19,5 ning Riiast 55 kilomeetri kaugusel.
Küla teenindab Krūmiņi bussipeatus.
Kärbissõlg

Kärbissõlg üks kaarsõle tüüpe, mille kaar ja jalg on kaunistatud põiki asetsevate, mõnikord nupuliste okstega.
Kärbissõlg kujunes baltipärasest pahksõlest, mis levis Eestis rooma rauaajal ja see vorm on eriti iseloomulik Kagu-Eestile. Sõlejalg oli tavaliselt trapetsikujulise ristlõikega, üks kuni kolm jalaga risti asetsevat kitsast oksa segmendikujulise ristlõikega, mõnikord nuppudega otsas. Esineb ornamenti ning tina- ja hõbekatet. Kärbissõled võivad olla ka profileeritud.
Väikesed ja kitsaste okstega kärbissõled on Lõuna-Eestile tüüpilised, Põhja-Eestis on nad pigem suured ja laiade okstega.
Linde (Birzgale vald)

Linde (vanasti ka Lindes muiža) on küla ("mazciems") Lätis Ogre piirkonna Birzgale vallas.
Küla asub valla põhjaosas Daugava jõe ääres. Linde asub valla keskusest Birzgalest 12, piirkonna keskusest Ogrest 24 ning Riiast 59 kilomeetri kaugusel.
Küla teenindab Linde bussipeatus.
Linde mõisa park ja väravad on muinsusmälestistena riikliku kaitse all. Park on ka looduskaitse all. Lisaks on looduskaitse all tamm ümbermõõduga 4,69 m.
Linde tekkis endise Linde mõisa ("Linden") keskuse juurde. Aastani 1925 asus seal Linde valla halduskeskus. Aastatel 2009–2021 jäi asula Ķegumsi piirkonda. Aastal 2008 oli külas 60 elanikku.
Aleksander Arro (fotograaf)

Aleksander Arro (18. september 1881 – 1953) oli eesti fotograaf. 
Elulugu.
Arro sündis Saaremaal Püha kihelkonnas Pihtla vallas Võrsna külas Niidi vabadikumajas pere esiklapsena, tal oli 9 õde-venda.
Alghariduse sai Arro Reeküla külakoolis, pärast mida ta kolis Arensburgi ehk Kuressaare linna. 1910. aastal abiellus ta Kogula vallast Rahu külast pärit Liini Uustaluga (sündinud 2. veebruaril 1889). 1912. aasta paiku ostis Arro isatalu Kesk-Ulja Reekülas ning kolis abikaasaga sinna elama. Neil oli 6 last.
Esimese maailmasõja ajal ta mobiliseeriti ja sattus Petrogradi, kus töötas retušeerijana Carl Oswald Bulla fotoateljees. Eesti Vabariigi iseseisvumise järel tegeles Arro ka harmooniumide ja koduorelite valmistamise ning klaverite häälestamisega. Ta juhatas ühtlasi Reeküla palvemaja koori ja orkestrit ning häälestas kirikute oreleid.
Fotograafina tegutses ka Aleksandri noorem vend Mika Arro (29. august 1893 – 4. märts 1944).
Tegevus fotograafina.
20. sajandi algul oli Aleksander Arro Arensburgis fotograaf Otto Eduard Buhgani (1. juuni 1859 – 28. november 1942) õpilane. 1905. aastal avas ta aadressil Pikk 44 ehk nn Pidula kojas oma ateljee. Mõne aasta pärast kolis ta aadressile Pikk 24, kus kaubitses ka fotomaterjalide ja -kemikaalidega ning jagas teistele pildistajatele juhtnööre. Hiljemalt 1912. aastal võttis selles ateljees tegutsemise üle Arro õpipoiss Martin Jakobson (26. detsember 1887 – 30. aprill 1934).
Reekülla kolinud, seadis Arro ateljee sisse enda Kesk-Ulja talus, kuid liikus sageli ise tellijate vahet ringi, sest maarahval oli vähe aega ateljee külastamiseks. Ateljees töötas ta põhiliselt üksinda, vahel tarvitas poegade abi. 1933. aastal proovis Arro uuesti õnne Kuressaares, kus seadis end sisse endises Julius Mändmetsa ateljees aadressil Kubermangu 26 (Tallinna 29). Tiheda konkurentsi tõttu tõmbus ta aga tagasi maale, kus töötas surmani.
Aleksander Arro töid leidub Eesti Rahva Muuseumi ja Saaremaa muuseumi kogudes. Säilinud on tema tsaariaegsed fotod Kuressaare tänavatest ning Saaremaa maakirikutest, hilisemast ajast Kaali algkooli koolipere jäädvustusi. Algoriginaalide ehk klaasnegatiivide olemasolu pole teada. Ajaloolane Endel Püüa on Aleksander Arro poja Leopold Aru (23. aprill 1918 – 16. juuni 2000) mälestustele tuginedes väitnud, et negatiivid tassiti pärast fotograafi surma laiali ning neid kasutati isegi kasvuhoonete ehitamiseks.
Pahksõlg

Pahksõlg on üks kaarsõle tüüpe; pahksõlel on sõlekaarel mõikad või paksendid, ent need ei ulatu rõhtokstena sõle kaarest väga palju kaugemale.
Pahksõlg oli baltipärane sõletüüp, levinud eriti Leedus. Tavaliselt oli pahksõlgede kaarel kolm soonitud mõigast. Eestis levis pahksõlg 2.–3. sajandil rooma rauaajal. Pahksõlge peetakse eelvormiks, millest kujunes kärbissõlg.
Pikkjalg-rüdi

Pikkjalg-rüdi ehk pikkjalg-risla ("Calidris himantopus") on kurvitslaste sugukond kuuluv linnuliik.
Välimus.
Pikkjalg-rüdi on 18–23 cm pikk. Tiibade siruulatus on 38–41 cm. Kaalub 40–68 g.
Ülapool on pruunikashall, alapool on valge hallikate triipudega. Kulmutriip on valge. Tumedat värvi nokk on veidi allapoole kõver. Pikad jalad on rohekad või kollakad. Silmad on pruunid.
Noorlinnu ülapool on mustpruun, rind on beež tumedate triipudega.
Levik.
Pikkjalg-rüdid pesitsevad Alaskal ja Põhja-Kanadas. Talvitavad USA lõunaosas, Põhja-Tšiilis, Boliivias, Lõuna-Brasiilias, Põhja-Argentinas ja Uruguays.
Eestis kohati pikkjalg-rüdi esimest korda 2023. aastal.
Pesitsevad tundras. Talvitavad lammidel, tiikide ääres ja padurates, vahel ka rannikul.
Toitumine.
Toituvad putukatest ja nende vastsetest, tigudest ja seemnetest.
Otsivad toitu veest või veepinnalt, vahel mudast või liivast. Tavaliselt toituvad üksi või väikestes parvedes, tihti koos kollajalg-tildrite ja neppvigledega.
Pesitsemine.
Pikkjalg-rüdid on väga paigatruud. 15% lindudest kasutab sama pesa järgmisel aastal uuesti. Ühel ruutkilomeetril pesitseb 5–25 paari. Eelistavad kuiva lagedat tundrat. Pesitsevad maapinnal vooderdamata lohus.
Kurnas on neli muna mõõtmetega 36 × 25 mm. Muna kaalub 11,2 g. Isaslind haub päeval, emaslind öösel. Haudeperiood kestab 19,5–21 päeva. Emaslind lahkub pesitsusalalt kui pojad on nädalavanused, isaslind lahkub nädal hiljem. Pojad saavad lennuvõimeliseks 17–18 päeva vanuselt.
Eesrõhtripe

Eesrõhtripe on võimlemisharjutus – staatiline asend. Tavaliselt inimene ripub kangil või rõngastel ja hoiab oma kere ja jalgu rõhtselt kangist eespool. Sellele on sarnane tagarõhtripe, kus kere hoitakse rõhtselt kangist tagapool.
Praha Kaunite Kunstide Akadeemia

Praha Kaunite Kunstide Akadeemia (tšehhi keeles Akademie výtvarných umění v Praze, lühendatult AVU) on Tšehhi vanim kunstikõrgkool, asutatud 1799. aastal Habsburgide monarhi Joseph II valitsusajal. 
Algusaastatel kandis kool nime Keiserlik ja Kuninglik Kaunite Kunstide Akadeemia (tšehhi keeles "Císařská a královská akademie výtvarných umění"). Akadeemia roll oli tugevdada professionaalset kunstiharidust Böömimaal, pakkudes süsteemset õpet maalimises, joonistamises, skulptuuris ja hiljem ka arhitektuuris.
Läbi ajaloo on AVU olnud oluline Tšehhi kunstielu keskus ning paljude tuntud kunstnike, sealhulgas Josef Čapek, František Kupka, Max Švabinský, samuti Jaroslav Špillar ja tema venna Karel Špillari, alma mater.
Alates 1902. aastast asub akadeemia Praha Letná linnaosas spetsiaalselt kunstihariduseks ehitatud hoones. Tänapäeval pakub AVU kõrgharidust maalikunsti, graafika, skulptuuri, uute meediate ja kunstiteooria alal.
Ülikooli Sammas

Ülikooli Sammas oli Tartu Ülikooli autasu, millega tunnustati füüsilisi isikuid, kes on erakordselt palju kaasa aidanud Tartu Ülikooli arengule ning selle hea maine ja staatuse kujundamisele Eestis ja maailmas. Autasu anti aastatel 1994 – 2012.
Autasuga "Ülikooli Sammas" on tunnustatud järgmisi isikuid:
Neskaupstaður

Neskaupstaður on linn Islandil Austurlandis Fjarðabyggði vallas. Linn asub Norðfjörðuri fjordi ääres Norra mere rannikul.
Neskaupstaður on idapoolseim Islandi linn. Varem oli Neskaupstaðuril ühendus ülejäänud riigiga ainult meretee kaudu. 1949. aastal rajati tee Oddskarði mäekuru kaudu, mis aga oli talvekuudel suletud. Pideva maanteeühenduse sai linn 2017. aastal, mil rajati tunnel.
Neskaupstaður rajati 1895. aastal kaubapunktina. Linnaõigused sai 1929. aastal.
20. detsembril 1974 tabas Neskaupstaðurit laviin, surma sai 12 inimest.
C/2025 A6 (Lemmon)

C/2025 A6 (Lemmon) on enam-vähem paraboolse orbiidiga komeet, mille avastas 3. jaanuaril 2025 Ameerika Ühendriikides Arizona osariigis tegutsev uurimusprogramm samanimelises Mount Lemmoni observatooriumis. Komeedi esmavaatlejaks oli David Carson Fuls.
Nähtavus.
Maast tegi see lähima möödumise 21. oktoobril 2025. Palja silmaga oli see nähtav pärast päikseloojangut umbes 42 kraadi kaugusel Päiksest.
Komeedi näiv heledus oli ligikaudu 5,7 magnituudi, mistõttu oli taevakeha oktoobris-novembris piisavalt hästi vaadeldav umbes 15 kraadi (käega mõõtes poolteist rusikapikkust) allpool Suure Vankri trapetsit.
Arktuuruse nimelisest tähest liikus see 21. oktoobril mööda ligi 10 kraadi kauguselt.
Koma.
Päiksele lähenedes on jää sublimeerumisest sabatähe taha tekkinud rohekas gaasist ja tolmust uduvöö. Koma on väga hele, tihe ja koondunud selle tuuma lähedale.
Ryder Cup

Ryder Cup on iga kahe aasta tagant toimuv meeste golfiturniir Euroopa ja Ameerika Ühendriikide võistkondade vahel. See toimub kordamööda Euroopas ja Ameerika Ühendriikides. Turniir on nimetatud inglise ärimehe Samuel Ryderi järgi, kes kinkis korraldajatele karika. Ryder Cupi korraldavad Ameerika PGA ja Ryder Cup Europe (mida omakorda haldavad PGA European Tour, Briti PGA ja muud Euroopa PGA-d).
Algselt peeti Ryder Cup Ameerika Ühendriikide ja Suurbritannia võistkondade vahel, esimene turniir toimus 1927. aastal Worcesteris Massachusettsi osariigis Ameerika Ühendriikides. Esimesel viiel korral osutus võitjaks korraldajamaa. Pärast teist maailmasõda hakkas Ameerika Ühendriikide meeskond võistlust nõnda domineerima, et 1979. aastal otsustati kaasata Suurbritannia poolele golfimängijaid kogu Euroopast.
Ryder Cupil ei ole auhinnaraha. Võistlust korraldati 1999. aastani paarituarvulistel aastatel, 2002. aastast korraldati seda paarisarvulistel aastatel, kuna 2001. aasta Ryder Cup lükati 11. septembri terrorirünnakute tõttu edasi. 2021. aastast peetakse Ryder Cup taas paarituarvulistel aastatel, kuna 2020. aasta turniir lükati koroonapandeemia tõttu edasi.
Bushmaster XM-15

Bushmaster XM-15 on Ameerika Ühendriikide vintpüss. See on n-ö AR-15-tüüpi relv, mida toodab Bushmaster Firearms International. XM-15 sarja kuuluvad Bushmaster M4-type Carbine, Patrolmani seeria, QRC seeria, Bushmaster XM15-E2S ja Carbon 15.
Watergate'i kompleks

Watergate'i kompleks on kuuest ehitisest koosnev rajoon Foggy Bottomi linnaosas Washingtonis Ameerika Ühendriikides. Seal on kortermajad, hotell ja kontorihoone.
Watergate on 4 hektari suurune ning asub kultuurikeskusest John F. Kennedy Center for the Performing Arts põhjas. Watergate piirneb põhjas Virginia avenüüga, idas New Hampshire'i avenüüga, lõunas F Streetiga ja läänes Rock Creeki ja Potomac Parkwayga, mis kulgeb mööda Potomaci jõge. 
Watergate ehitati aastatel 1963–1971 ning see on üks Washingtoni prestiižsemaid rajoone. Seal elab palju poliitikuid ja riigiametnikke. Alates kaheksakümnendatest on kompleks korduvalt omanikku vahetanud. Üheksakümnendatel jagati Watergate väiksemateks kinnistuteks, mis läksid erinevatele omanikele.
Aastal 1972 murti Watergate'i büroohoonesse sisse ning kaks aastat hiljem astus selle tõttu tagasi Ameerika Ühendriikide president Richard Nixon. Sellest ajast on sõna "Watergate" ja järelliidet "-gate" kasutatud poliitiliste skandaalide nimetamiseks.
Palestiina Vabastamise Rahvarinne

Palestiina Vabastamise Rahvarinne (PVRR; araabia keeles الجبهة الشعبية لتحرير فلسطين, "al-Jabhah ash-Sha‘bīyah li-Taḫrīr Filasţīn") on Palestiina marksistlik-leninistlik erakond ja terroriorganisatsioon, mille asutas aastal 1967 George Habash. See on Fatahi järel Palestiina Vabastusorganisatsiooni suuruselt teine rühmitus.
PVRR on Palestiina iseseisvumise küsimuses radikaalsem kui Fatah. Rühmitus ei tunnusta Iisraeli ning taotleb Iisraeli-Palestiina konflikti lahendamiseks ühe riigi lahendust. Palestiina Vabastamise Rahvarinde relvastatud osa on Abu Ali Mustafa brigaadid.
Kuue- ja seitsemekümnendatel tegeles PVRR aktiivselt lennukikaaperdustega. Aastast 2023 osales koos Hamasi ja teiste Palestiina relvarühmitustega Gaza sõjas. Ameerika Ühendriigid, Jaapan, Kanada ja Euroopa Liit on Palestiina Vabastamise Rahvarinde määratlenud terroriorganisatsiooniks.
Aastast 2001 on PVRR-i peasekretär Ahmad Sa'adat, kes mõisteti 2006. aastal Iisraelis 30 aastaks vangi. 2025. aasta seisuga boikoteerib PVRR Palestiina Vabastusorganisatsiooni Täitevkomitee ja Palestiina Rahvusnõukogu tööd.
Karin Baskin

Karin Baskin (1976. aastani Karin Green; sündinud 26. jaanuaril 1952 Tallinnas) on eesti spordipedagoog ja -füsioloog. 
Elulugu.
Ta lõpetas 1970. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1974. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi (TPedI) kehalise kasvatuse teaduskonna, õppis aastatel 1974–1977 Moskva Kehakultuuri Keskinstituudis aspirantuuris spordifüsioloogiat, sai 1978. aastal Tartu Ülikoolist bioloogiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Issledovanie dõhatelnovo mjortvovo prostranstva u sportsmenov", täiendas 1985–1986 end Kuopio Ülikooli juures.
Baskinis tekitasid kooliajal huvi spordi vastu õpetaja Vassili Külaots ja treener Kiira Aulik. Harrastusaladeks kujunesid korvpall ja ujumine. Ta on 1977. aastast TPedI spordibioloogiaõppejõud, 1988. aastast dotsent, aastatel 2004–2008 kehakultuuriteaduskonna prodekaan, 2003–2015 kehakultuuri ja kehakultuuri õpetaja õppekavade programmijuht, 2008–2015 terviseteaduste ja spordi instituudi õppejuht, hiljem loodus- ja terviseteaduste instituudi füsioloogia dotsent, 2020. aastast emeriitdotsent.
Baskin on avaldanud füsioloogiaalaseid kirjutisi, ka Soomes ja Itaalias, olnud aastatel 1970–1981 vabariikliku kategooria korvpallikohtunik-sekretär.
Isiklikku.
Tema isa oli poliitik ja sporditegelane Arnold Green, abikaasa näitleja ja lavastaja Roman Baskin, nende lapsed on Alfred ja Mirjam.
Passiivne informatsioon

Passiivne informatsioon (ingl". passive information") on teave, mis jõuab inimeseni juhuslikult, ilma teadliku ja tahtliku otsimiseta. Näiteks võib uudiste kuulamise/vaatamise ajal toimuda passiivne info hankimine ilma tahtliku otsimiseta; samuti võib näiteks veebilehtede sirvimise käigus juhuslikult leitud info anda tulemuse, mis on asjakohane mõne teise probleemi lahendamiseks. Passiivne informatsioon on loomulik osa igapäevasest infokäitumisest ning passiivsed info omandamise viisid on olulised, kuna need aitavad kujundada inimese arusaamu ja otsuseid isegi siis, kui ta ei algata teadlikku infootsingut.
Mõistet kasutatakse peamiselt infokäitumise uurimustes, et eristada juhuslikku informatsiooni omandamist teadlikust ja aktiivsest infootsingust.
Passiivse informatsiooni tüübid.
Informatsiooni otsimine ei ole ainult teadlik ja sihipärane tegevus, vaid suurem osa inimeste teadmisi omandatakse passiivselt – lihtsalt elades, suheldes ja märgates ümbritsevat maailma.
Põhiliselt saadakse passiivset informatsiooni kahte tüüpi tegevuse käigus:
Terminoloogia ajalooline kujunemine.
Võib arvata, et passiivse informatsiooni mõiste on välja arenenud infokäitumise uurimustest. See on välja kujunenud vastukaaluks mudelitele, mis käsitlesid infotarbimist ainult aktiivse otsingu kaudu. 
Varasemad infoteaduse mudelid keskendusid sellele, kuidas inimesed teavet otsivad, kuid 1990. aastatest on kasvanud huvi juhusliku informatsiooni omandamise vastu ning uurijad hakkasid rõhutama, et suur osa infost jõuab inimesteni just juhusliku kokkupuute kaudu.
Seega on mõiste kujunemine seotud arusaamaga, et inimesed omandavad infot suuresti passiivselt, mitte üksnes teadliku otsingu tulemusel.
Erinevad passiivse informatsiooni käsitlused.
Kuigi oma sisult on passiivse informatsiooni käsitlused sarnased ja kirjeldavad viise, kuidas infot juhuslikult konkreetsetes olukordades saadakse, on seda uurijate poolt erinevalt iseloomustatud. Mõningad mõiste käsitlused:
Võrdlus: aktiivne vs passiivne informatsioon.
Erinevus seisneb selles, kas inimene tegutseb info saamiseks või ta lihtsalt võtab infot vastu.
Aktiivne infootsing on eesmärgipärane info otsimine, mille käigus kasutajad soovivad leida detailset ja mitmest vaatenurgast kajastatud informatsiooni ning nad soovivad, et teave oleks selge ja hõlpsasti tarbitav. Aktiivse otsimise peamised tegevused on teabe tuvastamine, valimine, leidmine ja sellele juurdepääs.
Passiivne info hankimine on planeerimata ja juhuslik ning toimub sageli siis, kui inimesed veedavad aega oma seadmetes (näiteks sotsiaalmeedia, uudised, reklaamid), suhtlevad otse teiste inimestega või saavad teistelt teavet.
Tabel võrdluse näitlikustamiseks :
Passiivse info võimalik mõju (positiivne ja negatiivne).
Passiivsel infovastuvõtul on oluline mõju inimese otsustele, hoiakutele ja emotsionaalsele seisundile. Näiteks sotsiaalmeedia kaudu on passiivsel infol eriti suur mõju noorte hinnangutele ja enesevõrdlusele.
Mitmed uuringud näitavad, et see mõju võib olla nii kasulik kui ka probleemne.
Ulsteri Ülikool

Ulsteri Ülikool (inglise keeles "Ulster University", iiri keeles "Ollscoil Uladh", ulsteri šoti keeles "Ulstèr Universitie" või "Ulstèr Varsitie") on mitme ülikoolilinnakuga avalik teadusülikool, mis asub Põhja-Iirimaal. Ametlikult kannab see nime Ulsteri Ülikool, kuid mitteametlikult ja lühendatult nimetatakse seda sageli lihtsalt Ulster või UU. See on suurim ülikool Põhja-Iirimaal ja suuruselt teine ülikool kogu Iirimaa saarel pärast Iirimaal asuvat Iiri Rahvusülikooli.
Ülikool asutati algselt 1865. aastal Magee Kolledžina. Oma kaasaegse kuju sai see 1984. aastal, kui liideti 1968. aastal loodud Ulsteri Uus Ülikool ("New University of Ulster") ja Ulsteri Polütehnikum. Ülikoolil on kolm ülikoolilinnakut, mis asuvad Belfastis, Coleraines ja Derrys. Ülikoolil on ka harukampused Suurbritannias Londonis, Birminghamis ja Manchesteris.
Ulsteri Ülikool kuulub mitmesse rahvusvahelisse haridusorganisatsiooni, sealhulgas Rahvaste Ühenduse Ülikoolide Assotsiatsiooni, Euroopa Ülikoolide Assotsiatsiooni, Iirimaa Ülikoolide Assotsiatsiooni ja Ühendkuningriigi Ülikoolide Liitu.
Katlasõda

Katlasõda (hollandi keeles "Keteloorlog" või "Marmietenoorlog") oli sõjaline kokkupõrge Saksa-Rooma riigi ja Hollandi Vabariigi vägede vahel, mis toimus 8. oktoobril 1784. 
Kokkupõrke põhjustasid Schelde jõe laevanduse piirangud, mida Holland oli kehtestanud alates 1585. aastast, sulgedes juurdepääsu Antwerpeni ja Genti sadamatele. Keiser Joseph II nõudis jõe taasavamist ning saatis kolm laeva jõele, et oma õigust näidata. Hollandlased saatsid neile vastu ühe sõjalaeva. Sõda sai oma nime ainsa lasu järgi, mis tabas supikatelt, mis seisis Saksa-Rooma laeva tekil. Ükski inimene kokkupõrkes vigastada või surma ei saanud. 
Intsidendi järel pidasid Holland ja Saksa-Rooma riik lühikese sõja, mis lõppes Prantsusmaa vahendatud Saksa-Rooma riigi ja Hollandi läbirääkimistega. 1785. aastal sõlmitud kokkuleppe kohaselt jäi jõgi suletuks, kuid Holland maksis Saksa-Rooma riigile selle eest rahalist hüvitist. Jõgi avati liiklusele taas 1792. aastal kui hollandlased kaotasid jõe üle kontrolli.
Priit Peterson

Priit Peterson (sündinud 21. detsembril 1997) on eesti kitarrist ja teorbimängija.
Haridus.
Peterson õppis aastatel 2014–2017 Heino Elleri Muusikakooli keskastmes klassikalist kitarri Peep Petersoni ja Patricio Zeoli juhendamisel. Ta on lõpetanud bakalaureuse- ning magistriõppe Franz Liszti nimelise Weimari Muusikakõrgkooli Saksamaal prof Christiane Spannhofi ja prof klassis.
Hetkel täiendab ta end Šveitsis Schola Cantorum Basiliensise magistrantuuris ajalooliste näppepillide erialal, kus tema juhendaja on prof .
Muusikaline tegevus.
Priit Peterson andis 12-aastaselt oma esimese soolokontserdi 2010. aastal Alatskivi lossis. 2020. aastal astus ta üles Tartu Kammermuusika Festivalil koos Hugo Lepnurme nimelise keelpillikvartetiga, esitades Luigi Boccherini ja Mario Castelnuovo-Tedesco kitarrikvintette. Sama aasta oktoobris toimus tema soolokontsert Viljandi Kitarrifestivalil. 2022 suvel asutas ta koos Kristin Müürsepa (flööt) ja Stefan Heinrich Kerstaniga (fagott) kammeransambli Trio Lucaria.
Ta on teinud koostööd ka Prezioso keelpillikvartetiga. Ansambliga Duo Lumine, kuhu kuulub lisaks Petersonile saksa sopran Franziska Blömer, esines ta 2025. aasta septembris Hollandis festivalil Oude Muziek Utrecht.
Lojay

Lekan Osifeso Jr. (sündinud 28. aprill 1996; lavanimega Lojay) on Nigeeria laulja, laulukirjutaja ja produtsent. Ta jõudis Billboardi USA afrobiidi laulude edetabelis 8. kohale oma laulu "Monalisa" remiksiga, kus teevad kaasa ka Sarz ja Chris Brown. Ta oli 2022. aasta Headies Awardil nomineeritud kõige paljutõotavama artisti kategoorias.
2023. aastal tegi Lojay koos Nigeeria laulja Davidoga kaasa Chris Browni loos „Sensational“. Billboard Hot 100 edetabelis debüteeris laul 71. kohal, tuues Davidole ja Lojayle nende esimese edetabeliloo. Laul tõi talle karjääri esimese Grammy-nominatsiooni parima Aafrika muusikaesituse kategoorias.
The Life of a Showgirl

"The Life of a Showgirl" on Ameerika Ühendriikide laulja-laulukirjutaja Taylor Swifti kaheteistkümnes stuudioalbum. See ilmus 3. oktoobril 2025 plaadifirma Republic Recordsi alt. Album on salvestatud 2024. aastal Swifti kontserttuuri "Eras Tour" ajal Rootsis produtsentide Max Martini ja Shellbackiga.
Elava ja särtsaka albumi ""The Life of a Showgirl" võidukas meeleolu on inspireeritud Swifti kontsertturneest ja suhtest Travis Kelce'iga. Albumi nimiloos teeb külalisena kaasa laulja Sabrina Carpenter. Albumi kunstilise stiili lõi Swift koos moefotograafide Merti ja Marcusega. Ajakirjanikud on seda kirjeldanud kui tema karjääri kõige provokatiivsemat, glamuursemat ja ekstravagantsemat visuaalset stiili.
Swift teatas albumi avaldamisest Travis Kelce’i spordipodcastis "New Heights" 13. augustil 2025. Lisaks albumile ilmus singlina albumi avalugu "The Fate of Ophelia", ning enam kui sajas riigis jõudis kinoekraanidele albumi esitlusfilm "The Official Release Party of a Showgirl".
Kriitikud olid albumi "The Life of a Showgirl"" suhtes polariseerunud: kiideti selle kerget kõla ja rõõmsaid sõnu, samas kui sõnade ja muusika poolest jäi see mõnede kriitikute arvamusel Swifti varasemale loomingule alla. Esimesel nädalal müüdi albumit üle 3,4 miljoni eksemplari, saades Ameerika Ühendriikide ajaloo kõige rohkem eksemplare väljalaske nädalal müünud albumiks. 11. oktoobri 2025. aasta seisuga oli see 13 riigi edetabeli esikohal.
Christian Assafrey

Christian (Kristjan) Assafrey (31. märts 1837 – 30. juuni 1874) oli eesti fotograaf ja Kuressaare esimene trükkal.
Elulugu.
Christian Assafrey sündis Vändras Pulga-Vahelt talus, kus tema isa Jakob oli mölder. 1839. aastal kolis pere Pilistvere kihelkonda Kabalasse ning 1854. aastal Tartumaale, kust Christian isa surma järel 1856. aastal Tallinna vend Johanni juurde kolis.
Tallinnas töötas Christian oma kunstmaalrist venna Johanni ja trükkal Jacob Johann Kelcheni juures. 1862. aastal ostis ta oksjonilt Johann Diesfeldi trükikoja ning seadis selle 1863. aastal üles Kuressaares Kauba tänavas.
1869. aastal abiellus ta Sophie Elisabeth Eissfeldtiga, kellega tal oli poeg Ernst (sündinud 1871) ja tütar Anna Luise (sündinud 1873). Christian Assafrey on maetud Kudjape kalmistule.
Tegevus trükkalina.
1863. aastal Kuressaares tegevust alustades kuni surmani 1874. aastal oli Christian Assafrey linna esimene ja ühtlasi ainus trükkal. Tema juures trükiti enamik Saaremaa, aga ka väljastpoolt laekunud käsikirju. Muuhulgas trükiti tema juures Lydia Koidula esimene luulekogu "Vainulilled". 1865. aastal hakati Assafrey juures trükkima Saaremaa teist perioodilist väljaannet Annoncenblatt, mida on Saaremaa muuseumis säilinud 13 aastakäiku.
Trükikoda asus algul aadressil Kauba 13, 1870. aastal koliti hoonesse Garnisoni 17. Pärast Christiani surma jätkas tema trükikoda tegevust, alates 1879. aastast "Assafrey pärijate trükikoja" nime all. 
Tegevus fotograafina.
Kuressaarde kolimise järel tegutses Assafrey seal kuni 1869. aastani ka fotograafina. Temalt sai tellida visiitportreid, medaljone, maastikupilte, Kuressaare vaateid ja fotokoopiaid kunstiteostest.
Assafrey fotod on haruldased. 1982. aastal oli teada kolm fotot: Tallinna kodaniku W. Kruse, Pärnu raamatuköitja ja bibliofiili M. Jürgensi ning Saaremaalt pärit hilisema Tartu notari E. Ditmari portree. 2002. aastal oli lisaks teada üks tundmatu mehe portree Saaremaa muuseumis ning teine kollektsionäär Jaan Otsa kogus. 2025. aasta seisuga oli Saaremaa muuseumi fotokogus neli Assafrey fotot, kuid neil kujutatud isikuid pole suudetud tuvastada.
Assafrey fotod on kleebitud õhukesele kartongalusele, mille tagaküljele on trükitud signatuur: "Photographisches Atelier von Ch. Assafrey in Arensburg".
Rinalds Grants

Rinalds Grants (sündinud 10. juulil 1974 Salduses) on Läti luterlik vaimulik. Alates 2025. aastast on ta Riia peapiiskop ja Läti Evangeelse Luterliku Kiriku (LELK) peapiiskop. Ta alustas oma karjääri kriminaaluurijana, enne kui õppis teoloogiakoolis ja püüdis saada vaimulkuks. Pärast teenistust Riia Vana Gertrudi kiriku pastorina sai temast 2022. aastal piiskopkonna abipiiskop ning seejärel valiti ja ordineeriti ta peapiiskopiks 2025. aastal.
Ta sündis aastal 1974 Salduses. Aastal 1992 alustas ta õigusteaduse õpinguid Läti Politseiakadeemias ja töötas Salduse politseiosakonnas uurijana. Aastal 1992 ta ristiti ja konfirmeeriti Salduse Püha Johannese koguduses. Pärast politseiakadeemia lõpetamist töötas ta aastatel 1998–2001 Läti Riiklikus Interpoli büroos vaneminspektorina. Samuti õppis ta aastatel 1997–2000 LELK Luteri akadeemias teoloogiat, aastatel 2001–2005 Läti Ülikoolis teoloogiat. Ta ordineeriti 30. aprillil 2001 pastoriks.
Ta oli aastast 2000 Riia Vana Gertrudi kiriku pastor. Aastal 2017 sai tast LELK Luteri akadeemia prorektor, aastal 2019 LELK Riia praostkonna praost. 16. juulil 2022 ordineeriti ta Riia piiskopkonna abipiiskopiks.
7. juunil 2025 valiti Rinalds Grants Läti Evangeelse Luterliku Kiriku peapiiskopiks. Ta seati ametisse 30. augustil 2025 Riia toomkirikus.
Pressiintervjuudes ütles Grants, et ta ei kavatse muuta LELK poliitikat naiste ordineerimise osas, mis tema eelkäija ajal tagasi lükati, ega ka LGBT vaimulike ordineerimise ja samasooliste abielu osas, mille LELK keelab.
Isiklikku.
Ta on abielus ning kolme poja ja ühe tütre isa.
Killarney rahvuspark

Killarney rahvuspark (inglise keeles: "Killarney National Park", iiri keeles: "Páirc Náisiúnta Chill Airne") on Iirimaa rahvuspark. See asub Killarney linna lähedal Kerry krahvkonnas. See loodi 1932. aastal, kui Muckross House annetati Iiri Vaba Riigile ning see oli Iirimaa esimene rahvuspark.
Parki on loomisest oluliselt laiendatud ning see hõlmab üle 102,89 km² mitmekesise ökosüsteemiga ala, kuhu kuuluvad Killarney järved, rahvusvahelise tähtsusega tamme- ja jugapuusalud ning mäetipud.
Rahvuspargis elab Iirimaa ainus punahirve kari ja seal asub ka kõige suurem looduslik mets, mis Iirimaal alles on. Park on kõrge ökoloogilise väärtusega tänu oma elupaikade kvaliteedile, mitmekesisusele ja ulatusele ning seal elavate liikide suurele arvule, kellest mõned on haruldased.
1981. aastal määrati park UNESCO biosfääri kaitsealaks.
Linnukujuline sõlg

Linnukujuline sõlg (saksa keeles "Vogelfibel") on haaknõela põhimõttel kinnituva plaatsõle üks variante, mis oli kasutusel Lääne-Euroopas Merovingide perioodil ja rahvasterännuajal tänapäevase Põhja-Prantsusmaa aladel ja Reinimaal. Linnukujulise sõle plaat on linnu (sageli äratuntava röövlinnunokaga) kujuga; need olid enamasti valatud väikesed sõled. Eesti aladel pole neid teadaolevalt leitud.
Rahvasterännuaegne linnukujuline sõlg võis olla pronksist, hõbedast või harva kullast. Sõlg koosnes linnukujulisest sõleplaadist, mille alla kinnitus sõlenõela pingutav spiraal linnukuju peapoolses osas ja nõelakinnituskonks sabapoolses. Arheoloogilise ainese põhjal on järeldatud, et need võisid paarikaupa olla pealisrõiva kinnitused. Sõleplaadi kujus ja kaunistustes olid piirkondlikud erinevused, näiteks tüüringite aladel olid tarvitusel kiillõikes kaunistatud plaadiga sõled. Linnu silm võis olla almandiinist või võis terve sõle pind olla oterdise tehnikas vääriskividega panustatud.
Linnukujulise sõle erivorm oli kotkakujuline sõlg, mis oli kullatud ja üleni oterdisega kaetud. Enamik selle tüübi leide jääb ida- ja läänegootide asualadele, kuid üksikleide on ka väljaspool neid. Tavaliselt oli kotkas kujutatud eestvaates tiibade ja sabaga, aga jalgadeta.
Wicklow' mägede rahvuspark

Wicklow' mägede rahvuspark (iiri keeles: "Páirc Náisiúnta Sléibhte Chill Mhantáin", inglise keeles: "Wicklow Mountains National Park") on Iirimaa rahvuspark, mis asub Wicklow' mägedes. See on kaheksast Iirimaa rahvuspargist suurim. Park asub peamiselt Wicklow' krahvkonnas ning osaliselt ka Dublini krahvkonnas.
Pargi ökosüsteem koosneb rabadest, nõmmedest, leht- ja okaspuumetsadest ning rohumaadest. Pargis elavad hirved, rebased, mägrad ja ka rabapüüd.
Pargil on ka rikkalik ajalooline pärand: sõjaväetee, kaevandusalad ja kloostripaigad, millest kõige tuntum on Glendalough.
Roheriisikas

Roheriisikas ("Lactarius blennius") on pilvikuliste sugukonda riisika perekonda kuuluv seeneliik.
Seen kasvab hariliku pöögiga ja on kibeda maitsega.
Varmo Vene

Varmo Vene (sündinud 2. juulil 1968) on eesti arvutiteadlane. 
Vene kaitses 1994. aastal Tartu Ülikoolis teadusmagistrikraadi teemal "Näidiste laisk sobitamine ja programmide teisendamine Hope kompilaatoris" ja 2000. aastal samas doktorikraadi teemal "Kategoorne programmeerimine induktiivsete ja koinduktiivsete tüüpidega".
Aastatel 2017–2023 oli Vene Tartu Ülikooli programmeerimiskeelte semantika professor ning loodus- ja täppisteaduste valdkonna õppeprodekaan, pärast seda informaatika bakalaureuse õppekava programmijuht.
Harri Valdmann

Harri Valdmann (sündinud 29. augustil 1954) on eesti zooloog, suurkiskjate uurija. 
1998. aastal kaitses Valdmann Tartu Ülikoolis teadusmagistrikraadi teemal "Hundi ("Canis lupus") toitumine ja saaklooma valik Kesk- ja Kagu-Eestis" ja 2006. aastal samas doktorikraadi teemal "Ilves ("Lynx lynx") ja hunt ("Canis lupus") Balti regioonis: toitumine, helmintoosid ja geneetiline varieeruvus". 
Valdmann on selgroogsete zooloogia kaasprofessor Tartu Ülikooli ökoloogia ja maateaduste instituudis. Ta on Eesti Terioloogia Seltsi liige ning Rahvusvahelise Looduskaitseliidu (IUCN) karugrupi liige.
Christiansborgi loss

Christiansborgi loss (taani keeles "Christiansborg Slot") on loss ja valitsushoone Slotsholmeni saarel Kopenhaageni kesklinnas, Taanis. See on Taani parlamendi Folketingi, peaministri büroo ja Taani Ülemkohtu asukoht. Samuti kasutab lossi mitmeid osi Taani monarh.
Loss on seega koduks kolmele kõrgeimale riigivõimule: täidesaatvale, seadusandlikule ja kohtuvõimule. See on ainus hoone maailmas, kus asuvad kõik ühe riigi võimud. Seetõttu kasutatakse nime Christiansborg sageli ka metonüümina Taani poliitilise süsteemi tähistamiseks, ning rahvapäraselt on selle hüüdnimed sageli "Rigsborgen" ('riigiloss') või lihtsalt "Borgen" ('loss').
Tänapäeva loss on samanimelistest lossidest kolmas ja ehitati 20. sajandi alguses. Lossi arhitektuur kajastab kolme perioodi Taani arhitektuurist, olles mõjutatud kahest suurest tulekahjust. Esimene loss põles maha 1794. aastal ja teine 1884. aastal. Peahoone, mis valmis 1928. aastal, on ehitatud historitsistlikus uusbarokses stiilis. Kabel pärineb aastast 1826 ning on uusklassitsistlikus stiilis. Tallid ehitati aastatel 1738–1746 barokses stiilis.
Christiansborgi loss kuulub Taani riigile. Mitmed lossi osad on külastajatele avatud.
Kişi jõgi

Kiş (aserbaidžaani keeles Kişçay) on jõgi Põhja-Aserbaidžaanis Şəki rajoonis. See on Əyriçay parempoolne lisajõgi, kuuludes Qanıxi jõgikonda.
Jõgi saab alguse Suur-Kaukasuse lõunanõlvadelt, umbes 2900 meetri kõrguselt merepinnast. Ülemjooksul on jõel nimeks Damarçin, kuid pärast Kişi küla läbimist tuntakse seda Kişi jõe nime all.
Jõgi on ligikaudu 33 kilomeetrit pikk ja selle valgla pindala on 265 km².
Kiş voolab läbi mägise ja metsase maastiku, pakkudes looduslikult kauneid vaateid. Jõgi saab peamise toite sulaveest ja sademetest, mistõttu on selle veetase kõrgeim kevadel ja suvel. Jõe ääres leidub väiksemaid jugasid ja looduslikke ujumiskohti, mis on kohalike seas populaarsed puhkepaigad.
Kişi jõgi on oluline piirkonna veevarustuse seisukohalt. Seda kasutatakse joogiveeallikana ning aianduses ja kodumajapidamistes, eelkõige Kişi külas ja Şəki linnas. Suurim jõe ääres paiknev asula ongi Şəki linn.
Lisaks praktilisele väärtusele on Kiş kultuuriliselt ja ajalooliselt oluline. Jõe läheduses asub 12.–13. sajandil ehitatud Kişi kirik, mis on üks vanimaid kristlikke pühakodasid Aserbaidžaanis.
Kiş

Kiş on küla Aserbaidžaanis Şəki rajoonis.
Küla asub umbes 5 km Şəki linnast põhjas, Suur-Kaukasuse lõunanõlvadel. 
Kiş on tuntud oma vanade ehitiste, looduskauni asukoha ja kultuurilise tähtsuse poolest. See on üks vanimaid asulaid piirkonnas ning seal asub ka 12.–13. sajandil ehitatud Kişi kirik, mis on üks esimesi kristlikke pühakodasid Aserbaidžaani territooriumil.
Külast voolab läbi Kişi jõgi, mis saab alguse mägedest ja suubub hiljem Əyriçay jõkke.
Kişis asub Norra maadeuurija ja etnoloogi Thor Heyerdahli mälestussammas. Heyerdahl külastas seda piirkonda 2000. aastate alguses arvates, et muistsete viikingite esivanemad võisid pärineda Musta mere ja Kaspia mere ümbrusest. Ta uskus, et Kişi kirik, oma arhailise arhitektuuri ja sümbolitega, toetas tema hüpoteesi muistsete rändeteede kohta. Tema huvi aitas kaasa ka kiriku restaureerimistöödele, mida toetas Norra riik.
Latgaļi

Latgaļi on küla ("mazciems") Lätis Ogre piirkonna Tome vallas.
Küla asub valla kaguosas Daugava jõe ääres. Latgaļi asub valla keskusest Tomest 7,5, piirkonna keskusest Ogrest 15 ning Riiast 51 kilomeetri kaugusel.
Küla teenindab Latgaļi bussipeatus.
Aastatel 2002–2021 jäi asula Ķegumsi piirkonda. Aastal 2008 oli külas 30 elanikku.
Rutki (Tome vald)

Rutki on küla ("ciems") Lätis Ogre piirkonna Tome vallas.
Küla asub valla kaguosas Daugava jõe ääres. Rutki asub valla keskusest Tomest 3,5, piirkonna keskusest Ogrest 13 ning Riiast 49 kilomeetri kaugusel.
Külas asub Rutki bussipeatus.
Aastatel 2002–2021 jäi asula Ķegumsi piirkonda.
Arāji

Arāji on küla ("ciems") Lätis Ogre piirkonna Tome vallas.
Küla asub valla keskosas Līčupe jõe ääres. Arāji asub valla keskusest Tomest 2, piirkonna keskusest Ogrest 15 ning Riiast 52 kilomeetri kaugusel.
Külas asub Alkšņi bussipeatus.
Aastatel 2002–2021 jäi asula Ķegumsi piirkonda.
Nariņi

Nariņi on küla ("mazciems") Lätis Ogre piirkonna Tome vallas.
Küla asub valla keskosas Līčupe jõe ääres. Nariņi asub valla keskusest Tomest 27,5, piirkonna keskusest Ogrest 18 ning Riiast 50,5 kilomeetri kaugusel. Küla lähistel asuvad Nariņi muinaskalmed on muinsusmälestistena riikliku kaitse all.
Aastatel 2002–2021 jäi asula Ķegumsi piirkonda.
Sala (Tome vald)

Sala (vanasti ka Salenieši) on küla ("mazciems") Lätis Ogre piirkonna Tome vallas.
Küla asub valla keskosas Daugava jõe ääres. Sala asub valla keskusest Tomest 3, piirkonna keskusest Ogrest 16 ning Riiast 53 kilomeetri kaugusel. Sealne keskaegne kindlus Tome kants on muinsusmälestisena riikliku kaitse all.
Aastatel 2002–2021 jäi asula Ķegumsi piirkonda. Aastal 2008 oli külas 61 elanikku.
Līdakas

Līdakas on küla ("mazciems") Lätis Ogre piirkonna Tome vallas.
Küla asub valla keskosas Daugava jõe ääres. Līdakas asub valla keskusest Tomest 2, piirkonna keskusest Ogrest 19 ning Riiast 47 kilomeetri kaugusel. Sealsed Grīvase muinaskalmed on muinsusmälestisena riikliku kaitse all.
Külas asub Laivinieki bussipeatus.
Aastatel 2002–2021 jäi asula Ķegumsi piirkonda.
Tomes zivjaudzētava

Tomes zivjaudzētava (tõlkes "Tome kalakasvatus") on küla ("mazciems") Lätis Ogre piirkonna Tome vallas.
Küla asub valla lõunaosas Līčupe jõe ääres. Tomes zivjaudzētava asub valla keskusest Tomest 4, piirkonna keskusest Ogrest 16 ning Riiast 54 kilomeetri kaugusel. Asula on kujunenud kalakasvatusettevõtte juurde.
Aastatel 2002–2021 jäi asula Ķegumsi piirkonda. Aastal 2008 oli külas 16 elanikku.
Bekuciems

Bekuciems on küla ("ciems") Lätis Ogre piirkonna Tome vallas.
Küla asub valla põhjaosas Daugava jõe ääres.
Külas asuvad Bramaņi ja Bekuciemsi bussipeatused.
Aastatel 2002–2021 jäi asula Ķegumsi piirkonda.
Berkava

Berkava on küla ("ciems") Lätis Ogre piirkonna Tome vallas.
Küla asub valla loodeosas Daugava jõe (Riia veehoidla) ääres. Berkava asub valla keskusest Tomest 9,5, piirkonna keskusest Ogrest 26,5 ning Riiast 40,5 kilomeetri kaugusel.
Küla teenindab Berkava bussipeatus.
Asula on kujunenud endise Berkava mõisa keskuse juurde. Aastatel 2002–2021 jäi asula Ķegumsi piirkonda.
Kotkakujuline sõlg

Kotkakujuline sõlg on rahvasterännuajal levinud linnukujulise plaatsõle erivorm, mille sõleplaadi kuju viitab ühemõtteliselt kotka kujutamisele. Kotkakujuline sõlg esineb leiuaineses oluliselt harvemini võrreldes väikeste linnukujuliste sõlgedega ja selle töötlus on sageli keerukam, rikkalikum, peenem ja töömahukam. Sõlg oli peamiselt mõeldud rõivakinnituseks, aga väärismaterjalid, suurus ja luksuslik töötlus viitavad kotkakujulise sõle funktsioonile ka ehte või staatusesümbolina.
Kirjeldus.
Kotkakujulisel sõlel moodustab sõleplaadi heraldilist kujutist meenutav reeglina eestvaates kujutatud kotkafiguur, ühte suunda küljele vaatava peaga äratuntava kõvera röövlinnunokaga, kahel pool keha selgelt eristuvate sirgelt alla suunatud tiibade ja sabaga ning ilma jalgadeta. Sabasuled on allserva või ornamendiga selgelt markeeritud. Linnu rind võlvub plaadi keskel sageli ringi- või mandlikujulisena esile.
Valdavalt on kogu sõleplaadi pind kaetud mitmevärvilise "cloisonné"-emaili või oterdise tehnikas klaas- ja vääriskivipanustega, kus on kasutatud värvilist klaasi, punaseid ja rohelisi granaate, vandlit, lasuriiti, ametüsti, mäekristalli.
Paarina kujundatud sõlgede puhul paiknesid eri suunda vaatavad kotkapead vastamisi. Riietusel kanti sõlgesid nii, et kotkakuju seisis sirgelt püstasendis. Enamik leide on matustes maetu kaela- või rinnapiirkonnas; neid on leitud täiskasvanute ehetena nii meeste kui ka naiste haudadest.
Enamikul juhtudel on kotkakujulised sõled tavalistest linnukujulistest sõlgedest suuremad, vaid Lõuna-Saksamaal on leitud väiksemaid, tüüpilise linnukujulise sõle suurusi eksemplare.
Suurus.
Kotkakujuliste sõlgede suurus varieerub tugevalt. Väikseima teadaoleva, Novi Banovcist Vojvodinas leitud sõle pikkus oli 3,6 cm. Rumeenias Pietroasa aardest 1837. aastal leitud kaks puhtast kullast rikkalikult kaunistatud sõlge on oma 27- ja 25-sentimeetrise pikkusega suurimad teadaolevad. Enamiku kotkakujuliste sõlgede pikkus jääb 10 cm kanti, Saksamaa Rahvusmuuseumis asuv Domagnanost pärit sõlg on 12 cm pikk.
Levik.
Oterdisega rikkalikult kaetud kullatud hõbedast või pronksist kotkakujulised sõled olid eriti iseloomulikud ida- ja läänegootidele, väljaspoolt nende asualasid on vaid üksikuid leide. Sõlgede valmistamiskohaks on peetud töökodasid läänegootide Vahemere-äärsetel maadel, kuna Hispaaniast, Itaaliast ja Prantsusmaal on 13 leiukohast leitud ümara või mandlikujulise rinnakilbiga kotka kujulisi oterdisega kaetud sõlgi, kuid on vaid üks leid Reini jõest lääne pool.
Sümboolika.
Kotkas seostub paljudel rahvastel kuninglikkuse, võimu ja ülimuslikkusega üldisemalt, kuid gootide puhul on kotkafiguuri kasutamist seostatud nende varase ristiusustamisega 4. sajandi keskpaigas, kuna kotkal on mitmeid tõlgendusvõimalusi kristlikus sümboolikas, näiteks Kristuse sümbolina või ristitu hinge vabanemise sümbolina.
Otto Eduard Buhgan

Otto Eduard Buhgan (1. juuni 1859 – 28. november 1942) oli eesti-läti fotograaf. 
Elulugu.
Otto Eduard sündis Liivimaa kubermangus Marienburgis, kus ta ka 1877. aastal leeris käis. Üldhariduse sai ta Riia Aleksandri gümnaasiumis. Buhgan oli 1903. aastast Kuressaare Vabatahtliku Tuletõrjeühingu liige ning varahoidja. 
Tegevus fotograafina.
Fotoalase väljaõppe ja tööga alustas Buhgan Berliinis. 1883. aastal avas ta ateljee Võrus aadressil Vee 58, 1902. aastal Kuressaares aadressil Lossi 8, endises Anton Lutsu ateljees. Algul elas ta seal üürnikuna, 1922. aastast majaomanikuna. Tööruumid asusid hoone ülemisel korrusel. Seal olid vastuvõtutuba, pimik ja klaaskatusega ateljee. Buhgan oli üks Kuressaare populaarsemaid fotograafe ning tegutses umbes 1930. aastani, pärast mida hakkas tema ateljeed kasutama Elisabeth Lember (Adelmann) ning 1940. aastal Julius Mändmets.
Eesti muuseumides leidub üle 300 Otto Eduard Buhgani foto ja postkaardi, neist enamus on Eesti Rahva Muuseumi ja Saaremaa Muuseumi kogudes. Suurem osa säilinud ning tuvastatud teostest pärineb Esimese maailmasõja eelsest ajast ning neilt leiab Kuressaare vaateid, portreesid ja grupipilte. Ta oli üks esimesi Kuressaare fotograafe, kes hakkas postkaarte kirjastama ning müüs neid ateljee kõrval kioskis.
1907. aastal pildistas Buhgan Kuressaare linnuse tornist ning Wildenbergi nahavabriku korstna otsast linna, koostas kaks albumit ja saatis need Liivi-, Eesti- ja Kuramaa kindralkuberner Aleksandr Möller-Zakomelskile. Selle eest sai ta kirjaliku tänuavalduse.
Buhgan osales oma fotodega korduvalt Saaremaa maakondlikel põllumajandusnäitustel, saades 1904. aastal hõbemedali, 1907. aastal tuli oma õpilase Aleksander Arro ees võitjaks ning 1911. aastal jäi Carl Oswald Bulla järel teiseks.
Ruben Brekelmans

Ruben Pieter Brekelmans (sündinud 18. juulil 1986 Leidschendamis) on Hollandi poliitik, kes kuulub Rahvaparteisse Vabaduse ja Demokraatia Eest (VVD). Ta on 2. juulist 2024 Dick Schoofi valitsuses Hollandi kaitseminister.
Ta sündis aastal 1986 Leidschendamis (asub Leidschendam-Voorburgi vallas Lõuna-Hollandi provintsis). Ta kasvas üles Kaatsheuveli külas Põhja-Brabandi provintsis. Ta õppis aastatel 1998–2004 Dr. Molleri kolledži gümnaasiumis Waalwijkis. Aastatel 2004–2008 äriökonoomikat ja aastatel 2004–2010 Tilburgi ülikoolis üldist majandusteadust. Aastatel 2008–2009 õppis ta Londoni Majandus- ja Poliitikateaduste Koolis rahvusvahelist poliitikat, aastatel 2013–2015 Harvardi Kennedy Koolis avalikku haldust. Seejärel töötas ta strateegiakonsultandina Boston Consulting Groupi Amsterdami kontoris ning kolumnistina ja esseistina ajalehes Het Financieele Dagblad. Aastatel 2017–2019 oli ta justiits- ja julgeolekuministeeriumi riigisekretäri Mark Harbersi poliitiline assistent. Pärast Harbersi tagasiastumist 2019. aasta mais jätkas ta tööd justiits- ja julgeolekuministeeriumis "Adaptiivse varjupaigasüsteemi" programmidirektorina. Oktoobrist 2020 kuni märtsini 2021 töötas ta rahandusministeeriumis "Insight into Quality" programmidirektorina.
Asia League Ice Hockey

Asia League Ice Hockey (lühendatult ALIH) on Ida-Aasias tegutsev jäähokiliiga. Liigas osalevad klubid Lõuna-Koreast ja Jaapanist. Hooajal 2024–2025 mängis liigas kuus meeskonda. Liiga meistrile antakse Championship Trophy nimeline karikas.
Ateš

Ateš (krimmitatari keeles: Ateş, sõna-sõnalt: 'tuli'; vene ja ukraina keeles: Атеш) on sõjaline partisaniliikumine Ukraina okupeeritud aladel ning Venemaa territooriumil, mille asutasid ukrainlased ja krimmitatarlased 2022. aasta septembris Venemaa sõjalise sissetungi järel Ukrainasse 2022. aastal.
Ajalugu.
Liikumine asutati 2022. aasta septembri lõpus. 26. septembril avaldati ametlikul Telegram-kanalil sõduri „Ateš” vanne ja 29. septembril avaldati ühe partisani videoüleskutse, milles kutsuti üles liikumisega ühinema.