tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kunstnikupalk

Kunstnikupalk on Eestis professionaalsetele kunstnikele makstav palk, mille eesmärk on võimaldada neile loomingulisele tegevusele pühendumist, ja panustada seeläbi Eesti kultuuri arengusse. Palgaga kaasnevad ka sotsiaalsed garantiid, pakkudes kunstnikule suuremat stabiilsust. Raha palga maksmiseks eraldab Kultuuriministeerium toetusena loomeliidule.
Esimene tähtaeg kunstnikupalgale kandideerimiseks oli 2015. aasta 30. november ja esimesed toetused eraldati valdkonna loomeliidule 2016. aastal. Kui esialgu oli palga suuruseks määratud üle-eelmise aasta keskmine brutopalk koos maksudega, siis alates 2019. aastast on palga suuruseks 1,1-kordne kultuuritöötaja miinimumpalk. Palka makstakse kunstnikule kolme aasta vältel.
Kandideerimine.
Kunstnikupalga saajaks kandideerija peab olema erialaselt aktiivne ja tippvormis olev kunstnik, kuraator, kunstiteadlane või kunstikriitik, kes on kas Eesti kodanik või kellel on siinne elamis- ja tööluba. Kandidaat ei pea kuuluma loomeliitu. Taotluste hindamisel arvestatakse eeskätt kandidaadi kolme järgneva aasta loometöö plaaniga, kuid hinnatakse ka haridust, kogemust, varasemat loomingulist tegevust jne. Palga saamisega kaasneb ka kohustus anda loomeliidule igal aastal vabas vormis ülevaade oma erialasest tegevusest.
Kunstnikupalga määramise osas teevad valiku kesksete näitusorganisatsioonide (Kumu, Tartu Kunstimuuseum, Tallinna Kunstihoone, Tartu Kunstimaja, Eesti Kaasaegse Kunsti Muuseum), Kaasaegse Kunsti Eesti Keskuse ja Eesti Kaasaegse Kunsti Arenduskeskuse esindajad.
Kunstnikupalga saajad.
2016–2018.
Tähtajaks 30.11.2015 laekus liidule 73 taotlust ja Eesti Kunstnike Liidu määratud komisjon otsustas määrata kunstnikupalga järgmistele kunstnikele:
2017–2019.
Tähtajaks 30.11.2016 laekus liidule 41 taotlust ja Eesti Kunstnike Liidu määratud komisjon otsustas määrata kunstnikupalga järgmistele kunstnikele (Kultuuriministeeriumi poolt eraldatud kolmele kunstnikupalgale lisas liit omavahenditest neljanda kunstnikupalga):
2018–2020.
Tähtajaks 30.11.2017 laekus liidule 37 taotlust ja Eesti Kunstnike Liidu määratud komisjon otsustas määrata kunstnikupalga järgmistele kunstnikele:
2019‒2021.
Tähtajaks 05.11.2018 laekus liidule 48 taotlust ja Eesti Kunstnike Liidu määratud komisjon otsustas määrata kunstnikupalga järgmistele kunstnikele:
2020‒2022.
Tähtajaks 04.11.2019 laekus liidule 53 taotlust ja Eesti Kunstnike Liidu määratud komisjon otsustas määrata kunstnikupalga järgmistele kunstnikele:
2021‒2023.
Tähtajaks 16.11.2020 laekus liidule 50 taotlust ja Eesti Kunstnike Liidu määratud komisjon otsustas määrata kunstnikupalga järgmistele kunstnikele:
2022‒2024.
Taotlusi laekus 50 ning kunstnikupalga saajateks määrati:
2023‒2025.
Taotlusi laekus 72 ning kunstnikupalga saajateks määrati:
2024‒2026.
Taotlusi laekus 66 ning kunstnikupalga saajateks määrati:
2025‒2027.
Taotlusi laekus 64 ning kunstnikupalga saajateks määrati:
Tolmatšovo

Tolmatšovo on alev Venemaal Leningradi oblastis Luga rajoonis, Tolmatšovo linnalise asunduse keskus. Asub Lauga jõe ääres.
Asula tekkis 1858. aastal rajatud raudtee äärde. 1938 sai aleviks.
Eric Wieschaus

Eric Francis Wieschaus (sündinud 8. juunil 1947 South Bendis Indiana osariigis) on Ameerika Ühendriikide evolutsioonibioloog ja 1995. aasta Nobeli auhinna laureaat.
Noorus.
Ta sündis South Bendis Indiana osariigis. Ta õppis ta John Carrolli keskkoolis Birminghamis Alabama osariigis. Ta on lõpetanud bakalaureuseõppes Notre Dame'i ülikooli ja doktoriõppes Yale'i ülikooli.
Teaduskarjäär.
Aastal 1978 siirdus ta oma esimesele iseseisvale tööle Saksamaal Heidelbergis asuvasse Euroopa molekulaarbioloogia laborisse ja 1981. aastal Ameerika Ühendriikidesse Princetoni ülikooli
Suur osa tema uuringutest on keskendunud hariliku äädikakärbse ("Drosophila melanogaster") embrüogeneesile. Enamik geeniprodukte, mida embrüo nendes etappides kasutab, on juba viljastamata munas ja need toodeti ema transkriptsiooni teel ovogeneesi ajal. Väike arv geeniprodukte tarnitakse aga transkriptsiooni teel embrüos endas. Ta on keskendunud nendele "sügootiliselt" aktiivsetele geenidele, kuna usub, et nende transkriptsiooni ajaline ja ruumiline muster võivad pakkuda käivitajaid, mis kontrollivad embrüonaalse arengu normaalset järjestust. Wieschaus uuringud keskendusid kõigi võimalike mutatsioonide küllastumisele igas kromosoomis, juhuslike sündmuste abil, et testida embrüonaalset surmavust. Seda teadusharu nimetati lõpuks "Heidelbergi ekraaniks".
1995. aastal pälvis ta koos Edward B. Lewise ja Christiane Nüsslein-Volhardiga Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna töö eest, mis paljastas embrüonaalse arengu geneetilise kontrolli.
2018. aasta seisuga on Wieschaus Princetoni molekulaarbioloogiaprofessor.
Eraelu.
Tal on kolm tütart ja ta on abielus molekulaarbioloog Gertrud Schüpbachiga, kes on samuti Princetoni ülikooli molekulaarbioloogia professor.
Jeju ülestõus

Jeju ülestõus (Lõuna-Koreas Jeju 3. aprilli vahejuhtum, korea keeles "제주 4·3 사건") oli Jeju saarel aprillist 1948 maini 1949 toimunud mäss. Korea lõhenemisele vastu olnud jejulased olid üldstreigil olnud 1947. aastast. Vastu oldi sellele, et Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Ajutine Korea Asjade Komisjon (UNTCOK) tahtis korraldada valimisi vaid Ameerika Ühendriikide armee kontrolli all olnud aladel. 
Lõuna-Korea Töölispartei ja selle toetajad alustasid täiemahulist ülestõusu aprillis 1948, hakates politseinikele rünnakuid korraldama. Kirde Noorteliiga mobiliseerus mässulisi maha suruma. President Syngman Rhee valitsus eskaleeris augustist mässu veelgi. Novembris kuulutati välja kaitseseisukord ning märtsis 1949 kuulutati Jeju maa-asulates välja mässuliste "hävituskampaania", mis kestis kaks kuud. Kui juunis 1950 algas Korea sõda, tappis valitsus veel tagantjärele mitmeid Jeju mässu veterane ja kahtlustatavaid dissidente, kogu sündmustikust vaikiti riigis tsensuuri abil mitmeid aastakümneid.
Jeju ülestõus on märkimisväärne selle vägivaldsuse poolest; hukkus 14 000 – 30 000 inimest (10% Jeju rahvastikust) ning 40 000 põgenes Jaapanisse. Koledusi ja sõjakuritegusid saatsid korda mõlemad vaenupooled, ajaloolaste hinnangul olid eriti jõhkrad valitsusvägede meetodid ning selle tulemusel laienes mäss Jejult Yeosu-Suncheoni ülestõusu näol ka Lõuna-Jeolla provintsi. Mitmed ajaloolased ja akadeemikud, mh sõjaajaloolane Allan R. Millett, peavad Jeju ülestõusu Korea sõja tõeliseks alguseks.
Aastal 2006, pea 60 aastat pärast Jeju sündmusi, vabandas Lõuna-Korea valitsus ametlikult juhtunu pärast ning lubas maksta reparatsioone. Aastal 2019 vabandasid esmakordselt ka kaitseministeerium ja politseiamet.
Sputnik V

Sputnik V (Gam-COVID-Vac) on adenoviirusel põhinev kaheosaline vaktsiin SARS-CoV-2 koroonaviiruse vastu. Vaktsiin registreeriti 11. augustil 2020 Venemaa Föderatsiooni tervishoiuministeeriumi poolt (registreerimistunnistuse number LP-006395), tuginedes I / II faasi kliiniliste uuringute tulemustele. Need uurimistulemused avaldati hiljem, 4. septembril 2020 ajakirjas The Lancet. Vaktsiini ohutust on tõestatud ka III faasi uuringute vahetulemustega.
Briti tabloidleht The Sun kirjutab julgeolekuteenistustele viidades, et Venemaa varastas Oxfordi Ülikooli ja AstraZeneca koroonavaktsiini valemi ja kasutas seda oma vaktsiini Sputnik V loomiseks.
2021. aastal teatati, et vastavalt Sputnik V mõlema komponendiga vaktsineeritud 3,8 miljoni venelase andmete analüüsi tulemusele oli selle vaktsiini efektiivsus 97,6%. 
Venemaal on Sputnik V vaktsineerimine elanikele tasuta. Massilist vaktsineerimist Venemaal alustati detsembris 2020.
Feliks Breede

Feliks Breede (ka Feliks Brede; 21. detsember 1900 Jamburg – 12. mai 1942 Solikamsk) oli Eesti sõjaväelane (major, 1940).
Ta sündis aastal 1900 Jamburgis. Lõpetas 1920 Sõjakooli 1. lennu, seejärel teenis Eesti kaitseväe erinevates üksustes. Aastal 1937 lõpetas ta Kõrgema Sõjakooli ja jäi sinna tööle. Aastal 1940 oli ta sõjaväe esindaja ja sõjaväeatašee Leedus, kuid kutsuti tagasi teenistusse Sõjavägede Staapi, kus oli 2. osakonna ülema kohusetäitja. Sügisel saateti Sõjakooli roodu komandöriks.
Ta arreteeriti Venemaa julgeoleku poolt 2. juulil 1941 Tallinnas. 31. märtsil 1942 mõisteti ta Permi oblastis Solikamskis §58-4, §58-10 ja §58-11 alusel surma. Kohtuotsus viidi täide 12. mail 1942 Usollagis Solikamskis.
Isiklikku.
Ta oli abielus. Poeg Ago Breede (1923–2000) oli soomepoiss ja metsavend, hiljem töödejuhataja Tartu Ehitus- ja Restaureerimistööde Valitsuses; pojapoeg Lauri Breede on eesti koorijuht ja muusikapedagoog. 
Tema onupoeg Herbert Brede oli Kaitseväe kindralmajor.
Postisaadetis

Postisaadetis on adresseeritud saadetis, mis on üle antud postiteenuse osutajale, et see edastaks selle adressaadile.
Postisaadetiste liigid:
Postisaadetisi võetakse vastu postkontoris või kogutakse postkasti, edastatakse jaotuskeskusse ja sorteeritakse, veetakse sihtpunkti ja toimetatakse adressaadile kätte.
Rein Tomback

Rein Tomback VR I/3 (ka Rein Tombak; 18. juuli 1896 Tallinn – 29. juuni 1942 Norilsk) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).
Ta teenis aastast 1918 Inseneriroodus ja inseneripataljonis. Aastatel 1919–1927 teenis ta 3. diviisi staabis. Aastatel 1927–1936 teenis ta Kaitseväe peastaabis. 1936. aastast oli Sidepataljoni ülema kohusetäitja, 1938. aastast ülem. 1939 oli sõjaväe esindaja Poolas ja Rumeenias. Aastatel 1939–1940 oli Sõjavägede Staabi 3. osakonna ülem. 1940. aastal oli lühikest aega (alates 18. juulist) Sõjavägede Staabi II osakonna ülem, misjärel vangistati Venemaa julgeolekujõudude poolt ja hukati 1942. aastal Norilskis.
Talle anti 1937. aastal .
Anzin-Saint-Aubin

Anzin-Saint-Aubin on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Eeslinn asub 3 km Arrasist loodes, teede D341, D60 ja D64 ristumiskoha ümbruses, Scarpe'i jõe kallastel.
Ajalugu.
Anzin-Saint-Aubin moodustati kahest külast: Saint Aubin Arrasi teel Scarpe'i jõe ääres ning Anzin samal teel, kuid kaugemal idas, külgnemas Arrasiga.
Kihelkond loodi 12. sajandi paiku, kui Saint Aubinisse (kahest külast suurem) ehitati kirik.
Nimi Anzin (Anzinum) ilmus aastatel 866-870, samas Saint Aubin "(Sancti Albini de Marex)" ilmus alles 1154. aastal. 16. sajandil ehitas Saint Vaasti klooster Anzinisse vesiveski. Veski (selle jäänused on veel näha) tootis peamiselt õli, aga ka püssirohtu ja paberit.
Aastatel 1793–1794 sai linn revolutsioonilise juhtimise all "ühendatud vendadeks". Vald loodi esmalt 1790. aastal esimese vallavolikogu ja vallavanema (Noël Douchet, 56-aastane talunik) valimisega. Kogu kiriku vara müüdi.
19. sajandi alguses Anzini rahvaarv kasvas ja piki vana Rooma teed "(Chausée Brunehaut)" ehitati palju maju.
Küla hävitati Esimese maailmasõja ajal, kuna see oli sõdurite ja suurtükiväe baas. Kirik ja loss muudeti haiglateks.
Elanikkond kannatas uuesti Teise maailmasõja ajal aastatel 1939–1945, kuna lahingus või vangistuses hukkus rohkem inimesi, teised aga osalesid vastupanus või aitasid vangidel põgeneda.
Alates 1950. aastast on linn jõudsalt kasvanud, kuna põllumajandusega tegelevate inimeste arv vähenes. Rahvaarv kasvas 1052-lt elanikult 1970. aastal 2553-ni 1990. aastal ja ligi 3000-ni 2006. aastal. See on üks suuremaid kasvumäärasid Pas-de-Calais's.
Arleux-en-Gohelle

Arleux-en-Gohelle on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Küla asub 12 km Arrasist kiedes, teede N919 ja D50 ristumiskoha ümbruses.
Valla nimi on esmamainitud 1119. aastal "(Haluth)." Küla purustati täielikult Esimeses maailmasõjas.
Annika Altmäe

Annika Altmäe (sündinud 2. aprillil 1987 Kullamaal) on Eesti keskkonnakaitsja, endine Erakond Eestimaa Rohelised peasekretär.
Ta lõpetas 2005. aastal Käina Gümnaasiumi ja astus Eesti Maaülikooli, kus omandas bakalaureusekraadi loodusvarade kasutamise ja kaitse erialal. Viimasel ülikooliaastal võitis konkursil Euroforesteri stipendiumi, millega jätkas magistriõpinguid Rootsi Põllumajandusülikoolis (SLU) säästva metsanduse erialal. Rootsis õppides kandideeris järgmisse stipendiumiprogrammi, mis võimaldas õpinguid jätkata Helsingi Ülikoolis ja Põhja-Carolina Osariigi Ülikoolis (NCSU). Magistriõpingud lõpetas 2012. aastal. Ta veetis aasta Eestis ja suundus seejärel Austraaliasse.
2018. aastal mängis Kangarilla FC esimeses naiskonnas Austraalia jalgpalli.
2019. aastal naasis püsivalt Eestisse ja 2020 astus Erakond Eestimaa Rohelistesse, kus valiti volikogu asejuhiks. 2021. aprillist alates oli erakonna peasekretär.
2021. aastal oli Eesti Inimõiguste Keskuse vabatahtlik saadik Läänemaal.
2021. aastal kandideeris kohalike omavalitsuste valimistel Lääne-Nigula vallas Keskerakonna nimekirjas.
Tunnustus.
2016. aastal sai Annika Altmäe Elupäästja 3. klassi medali.
Laur Kaunissaare

Laur Kaunissaare (sündinud 16. aprillil 1982) on eesti dramaturg. 
Ta lõpetas 2004. aastal Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli lavastaja erialal (21. lend). 
Aastatel 2007–2008 töötas ta Tallinna Linnateatris dramaturgina ja oli muu hulgas ka teatrifestivali “Talveöö unenägu” kunstiline juht. 
Aastatel 2008–2009 oli ta Kanuti Gildi SAALi dramaturg, aastatel 2009–2012 Euroopa kultuuripealinn Tallinn 2011 etenduskunstide ja interdistsiplinaarsete projektide koordinaator. Aastatel 2012–2018 oli ta Teater NO99 dramaturg. 
Alates 29. juunist 2021 töötab Laur Kaunissaare Kultuuriministeeriumi teatrinõunikuna. 
Alates 1. augustist 2024 Vene Teatri dramaturg.
Siim-Markus Post

Siim-Markus Post (sündinud 13. veebruaril 1997 Kohtla-Järvel) on Eesti korvpallur, kes mängib TalTechi korvpalliklubis. Ta on 184 cm pikk ja kaalub 87 kg. Ta on Eesti korvpallikoondis liige.
Ajakirjanduslik tegevus.
Siim-Markus Post teeb korvpalliteemalist podcasti "Pall ei valeta" koos tegevmängijate Tormi Niitsu, Kregor Hermeti ja ajakirjaniku Joonatan Johansoniga.
Maarja Saulep

Maarja Saulep (sündinud 9. mail 1991 Kohtla-Järvel) on Eesti jalgpallur.
Edward Lewis

Edward Butts Lewis (20. mai 1918 – 21. juuli 2004) oli Ameerika Ühendriikide geneetik.
1939. aastal sai Lewis Minnesota Ülikoolist bakalaureusekraadi biostatistikas ning 1942. aastal doktorikraadi California Tehnoloogiainstituudist (Caltech). 1943. astus ta sõjaväkke ning töötas neli aastat ilmaennustajana Hawaiil ja Okinawal. 1946. aastal naasis ta Caltechi ning sai 1956. aastal professoriks ja 1966. aastal bioloogia professoriks.
1995. aastal sai Lewis koos Christiane Nüsslein-Volhardi ja Eric Wieschaus embrüonaalse arengu geenide uurimise eest.
Eesti Kaasaegse Kunsti Arenduskeskus

Eesti Kaasaegse Kunsti Arenduskeskus (lühend EKKAK) on 2012. aastal asutatud mittetulunduslik organisatsioon, mille tegevuse peamisteks eesmärkideks on Eesti kaasaegse kunsti toetamine, arendamine ja selle rahvusvahelise nähtavuse suurendamine.
EKKAK-i näol on tegemist partnerinstitutsioone ühendava organisatsiooniga, mille eesmärgiks on rahvusvaheliste partnerlussuhete loomine kaasaegse kunsti valdkonnas. EKKAK on ka filantroopilise organisatsiooni Outset Eesti asutajaliige. EKKAK-i tegevused hõlmavad mitmeid valdkondi: Kai kunstikeskus, Eesti Kunstiindeks, Outset Eesti, toetuste jagamine, konsultatsioonid, koolitused, meistrikursused, residentuurid, praktikad jne.
2015. aastal algas arenduskeskuse ja Tallinn Music Weeki koostöö, mille raames avati kunstipinnad muusikapublikule ja tekitati uusi võimalusi kunsti ning muusika omavaheliseks sünergiaks.
Arenduskeskuse tegevusvaldkondi.
Kai kunstikeskus.
Alates 2019. aasta sügisest opereerib EKKAK Tallinnas Noblessneri sadamalinnakus asuvat rahvusvahelist Kai kunstikeskust. Kunstikeskuses on avatud näituseruum, galerii, auditoorium-kinosaal, ühiskontor kultuurivaldkonna eestvedajatele, söögikohad jne.
Eesti Kunstiindeks.
Kunstiindeksi eesmärk on anda arvandmetel põhinev ülevaade Eesti kunstiturust. Indeks on valminud juhtivate galeriide, Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuse, Eesti Kaasaegse Kunsti Arenduskeskuse ja ettevõtte Civitta koostöös.
Outset Eesti.
Mittetulunduslik ühing Outset Eesti asutati aastal 2015 Eesti Kaasaegse Kunsti Arenduskeskuse ja seitsme Eesti ettevõtja poolt. Selle erarahastusel põhineva platvormi eesmärk on Eesti kaasaegse kunsti toetamine.
Tallinna Fotokuu.
Tallinna Fotokuu on alates aastast 2011 Fotokunstnike Ühenduse poolt korraldatav rahvusvaheline kaasaegse kunsti biennaal. Aastast 2016 on Tallinna Fotokuu teiseks peakorraldajaks Eesti Kaasaegse Kunsti Arenduskeskus.
Ons Jabeur

Ons Jabeur (araabia keeles أُنْس جابر‎ Uns Jābr; sündinud 28. augustil 1994 Qaṣr Hallālis) on Tuneesia tennisist. Tema parim WTA edetabelikoht on 7. (1. novembril 2021).
Ta on võitnud 11 ITFi turniiri ja 1 WTA turniiri. 2021. aastal võitis ta turniiri Birmingham Classic alistades finaalis Darja Kassatkina 7:5, 6:4.
Rolf Zinkernagel

Rolf Martin Zinkernagel (sündinud 6. jaanuaril 1944) on Zürichi ülikooli eksperimentaalse immunoloogia professor. 1996. aastal pälvis ta Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna avastuse eest, kuidas immuunsüsteem tunneb ära viirusega nakatunud rakke. 
Haridus.
Zinkernagel sai magistrikraadi Baseli Ülikoolis 1970 ja doktorikraadi Australian National Universitys 1975. 
Töökäik.
Zinkernagel on Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia Vähiuuringute Instituudi teadusliku nõuandekomisjoni, Rahvusliku Teaduste Akadeemia, Ameerika Filosoofiaseltsi ja Vähiimmunoloogia Akadeemia liige. Zinkernagel valiti 1996. aastal ka Austraalia Teaduste Akadeemia liikmeks.
Tunnustus.
Koos austraallase Peter C. Dohertyga sai ta 1996. aastal Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna. 1999. aastal autasustati teda ja Doherty Austraalia ordeniga. 
Viirused nakatavad peremeesrakke ja paljunevad nende sees. T-rakud hävitavad nakatunud rakud nii, et viirused ei saa paljuneda. Zinkernagel ja Doherty avastasid, et T-rakud peavad nakatunud rakkude ära tundmiseks raku pinnal ära tundma kaks molekuli - mitte ainult viiruse antigeeni, vaid ka peamise koesobivuskompleksi (MHC) molekuli. Selle tuvastamise viib läbi T-raku retseptor T-raku pinnal. Varem oli leitud, et MHC vastutab siirdamise ajal sobimatute kudede tagasilükkamise eest. Zinkernagel ja Doherty avastasid, et MHC vastutab ka meningiidi viiruste vastu võitlemise eest. 
1981. aastal pälvis ta Cloëtta auhinna, 1987. aastal vähiuuringute instituudi William B. Coley auhinna, 1988. aastal Otto-Naegeli-Preisi auhinna ja 1995. aastal Albert Laskeri meditsiiniuuringute auhinna. 1994. aastal sai temast Saksa Teaduste Akadeemia Leopoldina liige. Zinkernagel valiti 1998. aastal Kuningliku Seltsi välisliikmeks.
Peeter Mürk

Peeter Mürk (22. detsember 1911 Valga – 29. november 1974 Koluvere) oli Eesti tõstja. Ta saavutas 1936. aasta suveolümpiamängudel kergekaalus 11. koha.
Peter C. Doherty

Peter Charles Doherty (sündinud 15. oktoobril 1940) on Austraalia immunoloog ja Nobeli auhinna laureaat. 
Ta sai 1995. aastal meditsiiniliste põhiuuringute eest Albert Laskeri auhinna, 1996. aastal koos Rolf Zinkernageliga Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna ning 1997. aastal aasta austraallase auhinna. 
Noorus ja haridus.
Peter Charles Doherty sündis Brisbane'i äärelinnas Sherwoodis Eric Charles Doherty ja Linda Doherty peres. Tema lapsepõlv möödus Oxleys ja ta õppis Indooroopilly osariigi keskkoolis.
Pärast bakalaureusekraadi omandamist veterinaaria alal 1962. aastal Queenslandi ülikoolist asus ta tööle veterinaariaosakonnas loomauuringute instituudi laboris. Seal tutvus ta mikrobioloogia eriala lõpetanud Penelope Stephensiga, kellega ta abiellus 1965. aastal. Doherty sai magistrikraadi veterinaaria alal samast ülikoolist 1966. aastal. 
Ta omandas doktorikraadi patoloogias 1970. aastal Šotimaalt Edinburghi ülikoolist ning naasis Austraaliasse, et jätkata teadustööd John Curtini meditsiiniuuringute koolis Austraalia riiklikus ülikoolis Canberras. 
Töö ja looming.
Doherty uurimistöö keskendub immuunsüsteemile ja tema Nobeli töö kirjeldas, kuidas keha immuunrakud viiruste eest kaitsevad. Tema ja Rolf Zinkernagel, 1996. aasta Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna kaaslaureaat, avastasid, kuidas T-rakud tunnevad oma sihtantigeenid ära koostöös peamise koesobivuskompleksi (MHC) valkudega. 
Viirused nakatavad peremeesrakke ja paljunevad nende sees. T-rakud hävitavad nakatunud rakud nii, et viirused ei saa paljuneda. Zinkernagel ja Doherty avastasid, et T-rakud peavad nakatunud rakkude äratundmiseks raku pinnal ära tundma kaks molekuli – mitte ainult viiruse antigeeni, vaid ka peamise koesobivuskompleksi (MHC) molekuli. Selle tuvastamise viib läbi T-raku retseptor T-raku pinnal. Varem oli leitud, et MHC vastutab siirdamise ajal sobimatute kudede tagasilükkamise eest. Zinkernagel ja Doherty avastasid, et MHC-l on tähtis roll ka meningiidiviiruste vastu võitlemises.
Tema poolautobiograafiline raamat „The Beginner's Guide to Winning the Nobel Prize“ ilmus 2005. aastal. Temalt on ilmunud veel raamatud „Light History of Hot Air“ (2007), "Sentinel Chickens" (2012) ja „The Knowledge Wars“ (2015). 
Tunnustus.
Doherty valiti 1987. aastal Kuningliku Seltsi liikmeks. 1997. aastal pälvis ta Ameerika Saavutuste Akadeemia kuldplaadi auhinna. Aprillis 2017 määrati ta Victoria kuningliku seltsi liikmeks. 
Isiklikku.
 elavad Peter Doherty ja tema abikaasa Penny Melbourne'is. Neil on kaks poega, Michael ja James.
Doherty töötab kolm kuud aastas Memphises asuvas St. Jude'i lasteuuringute haiglas, kus ta on meditsiinikolledži kaudu Tennessee ülikooli terviseteaduste keskuse õppejõud. Aasta ülejäänud kuud töötab ta Melbourne'i ülikooli mikrobioloogia ja immunoloogia osakonnas.
Athies (Pas-de-Calais)

Athies on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Küla asub 3 km Arrasist idas, teede D37 ja D42 ristumiskoha ümbruses.
Ajalugu.
Esialgu oli Athies' nimi "Atheiae", ladinakeelne sõna tähendusega "hütt", mis näitab, et see oli soine ala, kus olid kalurid või turbalõikajad.
1493. aastal rüüstati küla Arrasi garnisoni saksa sõdurite poolt ja põletati maha.
Kohas, mida nüüd kutsutakse "la Baronnie", asus loss. Esimeses maailmasõjas purustatud vana kirik oli ehitatud 1786. aastal, veidi enne Prantsuse revolutsiooni. Kuigi selle aja jooksul hävitati palju kirikuid, seda uut kirikut säästeti.
Külla tungiti sajandite jooksul mitmeid kordi, eriti hispaanlased 17. sajandil, ja see purustati Esimeses maailmasõjas.
Aubigny-en-Artois

Aubigny-en-Artois on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Linn asub 13 km Arrasist loodes, teede D73, D74, D75 ja D49 ristumiskoha ümbruses, maantee N39 (Arras - Le Touquet) ääres.
Getriin Strigin

Getriin Strigin (sündinud 7. juulil 1996 Jõgeval) on Eesti jalgpallur, väravavaht.
Aubrometz

Aubrometz on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Väike küla asub 40 km Arrasist läänes, tee D340 ääres, Canche'i jõe orus.
Aumerval

Aumerval on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Küla asub 40 km Arrasist loodes, teede D90 ja D91 ristumiskoha ümbruses.
Auxi-le-Château

Auxi-le-Château on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Maa-asula asub 45 km Arrasist loodes, teede D938, D933 ja D941 ristumiskoha ümbruses. Sealt voolab läbi Authie jõgi, mis jagas valla kunagi kaheks osaks, üks Pas-de-Calais' ja teine Somme'i departemangus. See on sellise nime saanud, sest oli piirilinnus, kuid praegu pole märki lossist, välja arvatud mõned varemed "Chemin de la Belle Inutile" peal.
Averdoingt

Averdoingt on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Väike küla asub 30 km Arrasist läänes, teede D81 ja D81E ristumiskoha ümbruses.
Avesnes-le-Comte

Avesnes-le-Comte on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Väike maa-asula asub 17 km Arrasist läänes, teede D8, D75 ja D339 ristumiskoha ümbruses.
1952. aasta Egiptuse revolutsioon

1952. aasta Egiptuse revolutsioon (ka 23. juuli revolutsioon, araabia keeles ثورة 23 يوليو 1952‎) oli märkimisväärsete poliitiliste, majanduslike ja ühiskondlike muutuste aeg Egiptuses, mis algas 23. juulil 1952, kui Vabade Ohvitseride Liikumine (VOL) kukutas kuningas Fārūq I-se. Vabade Ohvitseride Liikumist juhtisid Muḩammad Najīb ja Jamāl ‘Abd an-Nāşir. Revolutsioon juhatas pani alguse revolutsioonide lainele araabia maades ja Aafrikas, kiirendas dekoloniseerimise protsessi ning külma sõja Kolmanda Maailma väljaarenemist.
Kuigi VOL oli algselt organiseerunud vastumeelsusest kuningas Faroukile, olid liikumisel laiemad poliitilised eesmärgid. Revolutsiooni esimese kolme aasta jooksul tegutsesid vabad ohvitserid Egiptuses ja Sudaanis konstitutsioonilise monarhia ja aristokraatia kaotamise, vabariigi loomise, Briti okupatsiooni lõpetamise ning Sudaani iseseisvumise nimel (Sudaan oli Egiptuse ja Suurbritannia kondomiinium). Revolutsioonivalitsust iseloomustas küllalt radikaalne rahvuslus ja antiimperialism, mis väljendus eriti araabia rahvusluses ja mitteühinemispoliitikas.
Revolutsioonile vastandusid Lääne koloniaaljõud, eriti Ühendkuningriik, mis oli aastast 1882 Egiptust okupeerinud, ning Prantsusmaa. Mõlemad Euroopa suurriigid olid mures enda Aafrika ja araabia kolooniates pead tõstvate rahvuslike liikumiste pärast. Lisaks oli väljakutseks konflikt Iisraeliga, VLO suurendas Egiptuse niigi kaalukat toetust palestiinlastele. Egiptuse mured kulmineerusid revolutsiooni viiendal aastal, kui aastal 1956 tungisid Egiptusse Suessi kriisi (Egiptuses kolmepoolne agressioon) käigus Ühendkuningriik, Prantsusmaa ja Iisrael. Kuigi sõjaliselt kanti ränki kaotusi, nägid egiptlased seda enda poliitilise võiduna, kuna rahvuslikuks häbimärgiks saanud Suessi kanal oli lõpuks uuesti Egiptuse käes. Suessi kriisiga saavutatu valas õli tulle ka muudele rahvuslikele revolutsioonidele Aafrikas ja araabia maades.
Revolutsiooni esimese 15 aastaga algatati suuremahulised põllumajandusreformid ja industriaalprogrammid, mis viisid enneolematu taristuehituse ja linnastumiseni. 1960. aastateks oli Egiptuse poliitiline suund araabia sotsialism ning plaanimajandus. Opositsioon suruti maha ning kehtestati üheparteisüsteem, ettekäändeks toodi hirm Lääne-toetusel toimuva kontrarevolutsiooni ees, usuäärmuslus, potentsiaalne kommunistlik infiltreerumine ja konflikt Iisraeliga. Poliitpiirangud jäid jõusse kuni president Anwar as-Sādāt ametiajani alates 1970. aastast. Anwar Sadat pööras palju revolutsiooniga tehtut tagasi.
Revolutsiooni algne edu andis inspiratsiooni mitmetele teistele Aafrika ja araabia koloniaalvõimuvastastele liikumistele, nt Prantsuse Alžeeriale. Kogu maailmajaos kukutati nendel aastatel läänemeelseid monarhe ja valitsusi.
Egiptuse revolutsiooni aastapäeva tähistatakse iga aasta 23. juulil.
Raua tänav (Rakvere)

Raua tänav on tänav Rakveres ja paikneb linna põhjaosas. Kaugus linna keskväljakust linnulennult mõõdetuna on 1,2–1,3 km.
Raua tänav on 203 meetrit pikk ja 13–18 meetrit lai ning asub Lennuvälja linnaosas. Tänav saab alguse Raudtee tänava ristmikult, kulgeb põhja suunas ja lõpeb Lennuki tänava ristmikul, ristuvaid tänavaid ei ole. Raua tänava alguses on ligikaudu 50 meetri pikkune teelõik – umbtänav, mis on ette nähtud vaid kergliiklejatele.
Aadressil Raua 1 asub Kuusakoski AS-i vanaraua kokkuostu piirdega ümbritsetud maa-ala. Tänava ääres paiknevad veel ühepereelamud, osaliselt koos abihoonetega, samuti üks korterelamu (Lennuki tn 3) ja laste mänguväljak (Lennuki tn 5). Hooned on rajatud 20. sajandi teises pooles. Tänaval kõnniteed puuduvad, paigaldatud on asfaltkatend.
Kai kunstikeskus

Kai kunstikeskus on Eesti Kaasaegse Kunsti Arenduskeskuse loodud ja opereeritav rahvusvaheline kunstikeskus, mis asub Tallinnas Noblessneri sadamalinnakus.
Kunstikeskus avati 2019. aasta 20. septembril ja keskuse avanäituseks oli Hanna Laura Kaljo kureeritud näitus "Lase oma tähelepanul ... pehmeneda ja laiali valguda". Esimese kümne päevaga külastas kunstikeskust enam kui 2000 külastajat.
Kunstikeskuse tegevus ja eesmärk.
Kai kunstikeskuse põhitegevus on Eesti kaasaegse kunsti toetamine, arendamine ja rahvusvaheliselt nähtavamaks muutmine.
Kunstikeskuse eesmärk on elamusliku kultuurikvartali loomine ja kaasaegse kunsti kogemise inimestele lähemale toomine. Lisaks tegeletakse Eesti kaasaegse kunsti edendamisega ka väljaspool Eestit ja luuakse Eesti kunstnikele võimalusi oma tegevusvälja laiendada (sh rahvusvahelise residentuuriprogrammiga).
Kai kunstikeskus on võõrustanud ka kunstiürituste näitusi. Keskuse avanäitus "Lase oma tähelepanul ... pehmeneda ja laiali valguda" toimus Tallinna Fotokuu raames ja 2021. aasta mais avati keskuses Tallinna rakenduskunsti triennaali peanäitus "Kumab läbi".
Kunstikeskuse hoone.
Kunstikeskuse hoone näol on tegemist endise allveelaevatehase tööstushoonega, mis on enam kui sajand vana ja muinsuskaitse all. Lisaks näitusesaalidele on keskuses ka kino, söögikohad, ühiskontor ja muud pinnad.
Suurtüki tänav (Rakvere)

Suurtüki tänav on tänav Rakveres ja paikneb linna põhjaosas. Kaugus linna keskväljakust linnulennul mõõdetuna on 1,2–1,3 km.
Suurtüki tänav on 112 meetrit pikk ja 9 meetrit lai ning asub Lennuvälja linnaosas. Tänav saab alguse Lennuki tänava ristmikult, kulgeb lõuna suunas ja lõpeb umbtänavana Suurtüki tn 8 kohal. Ristuvaid tänavaid ei ole.
Suurtüki tänava ääres paiknevad ühepereelamud koos abihoonetega, mõned elamukrundid on hoonestamata. Tänava alguses asuvad laste mänguväljak (Lennuki tn 5) ja spordiväljak (Lennuki tn 11). Elamud on rajatud 20. sajandi teises pooles. Tänaval puuduvad kõnniteed, sõiduteel on paigaldatud kruuskatend.
Indrek Nuume

Indrek Nuume (sündinud 6. jaanuaril 1976 Tallinnas) on eesti pangandustegelane.
Lõpetanud 1994. aastal Tartu 10. Keskkooli. Lõpetanud 1998. aastal Tartu Ülikooli majandusteaduskonna ja 2002. aastal Tartu Ülikooli majandusteaduskonna ärijuhtimise magistriõppe.
Töötanud aastaid panganduses, 2009. aastast LHV Panga juhatuse liige (ettevõtete panganduse juht).
Korporatsiooni Vironia liige; erakonna Eesti 200 ja Energiaühistu asutajaliige.
Teliku tänav

Teliku tänav on tänav Rakveres ja paikneb linna põhjaosas. Kaugus linna keskväljakust linnulennul mõõdetuna on 2,0 km.
Teliku tänav on 176 meetrit pikk ja 25 meetrit lai ning asub Lennuvälja linnaosas.
Tänav saab alguse Papiaru tänava ristmikult, kulgeb põhja suunas ja lõpeb Rakvere valla piiril umbtänavana, ristuvaid tänavaid ei ole. Tänav sai nime 2020. aastal ja on iseloomulik Lennuvälja linnaosale, kuna siin paikneb lennuvälja maandumisrada.
Tänava-ala ja selle ääres paiknevad krundid on lahendatud Rakvere tööstuspargi detailplaneeringu alusel. Teliku tn 2 paikneb sõiduautode Škoda müügiesindus, teised krundid on veel hoonestamata. Teliku tänava taristu ehitati välja 2021. aastal.
Sirje Karis

Sirje Karis (neiuna Sirje Jädal; sündinud 9. augustil 1956 Pärnus) on eesti museoloog, alates 11. oktoobrist 2021 Vabariigi Presidendi abikaasa. 
Ta on lõpetanud 1974. aastal Tartu 2. Keskkooli ja 1981. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloolasena ning õppinud aastatel 2002–2010 Tartu Ülikooli kultuurikorralduse magistriõppes.
Sirje Karis on töötanud aastatel 1974–1981 Tartu ülikooli raamatukogu filosoofiaraamatukogu koguhoidjana, 1981–2000 Tartu ülikooli ajaloo muuseumi teaduri, peavarahoidja, restaureerimisosakonna juhataja ja museoloogina. Seejärel töötas Sirje Karis aastatel 2000–2001 Tartu Linnamuuseumi arendusdirektorina ja aastatel 2002–2005 direktorina.
Aastatel 2006–2018 oli Sirje Karis Eesti Ajaloomuuseumi direktor. Sellel ajal renoveeriti muuseumi Suurgildi hoone ja Maarjamäe hoonete kompleks ning loodi uued püsiekspositsioonid, samuti ehitati uus hoone Eesti filmimuuseumile, kus tutvustatakse filmitegemise protsessi ja eesti kino ajalugu. Eesti Ajaloomuuseumi Suurgildi hoone sai 2014. aastal esimesena Eestis Euroopa kultuuripärandi märgise, mille eesmärgiks on tõsta esile Euroopa ühtsust, arengut ja ühiseid väärtusi rõhutavaid paiku. Eesti Ajaloomuuseumi puhul tõstis rahvusvahelistest sõltumatutest ekspertidest koosnev žürii esile muuseumi professionaalset meeskonda ning selget arusaama sellest, kuidas jõuda üha laiema publikuni. 
Alates 2018. aastast oli Sirje Karis Tartu Linnaajaloo Muuseumide direktor. 8. juunil 2022 teatas ta, et lahkub ametist 30. juunil 2022, kuna Tartu linnavalitsus ei andnud raha linnamuuseumi püsiekspositsiooni uuendamiseks 2024. aastast ning see ekspositsiooniuuendus oli olnud Karise peamine lubadus ja eesmärk ametisse kandideerimisest alates.
Juunis 2022 valiti Karis Tartu Ülikooli Sihtasutuse patrooniks. 
Ta on Eesti Muuseumiühingu ja Rahvusvahelise Muuseumide Nõukogu (International Council of Museums, ICOM) Eesti rahvuskomitee liige. Sirje Karis on toimetanud juhendeid "Kogude hoolduse taseme hindamine" (2008) ja "Kostüümide ja tekstiilide hooldusjuhend muuseumidele" (2007) ning osalenud "21. sajandi Eesti muuseumid. Arengu põhisuunad 2006–2015" koostamise töögrupis.
Sirje Karis on Tartu Ülikooli rahvusmõtte auhinna komisjoni liige ja SA Tartu Kultuurkapital nõukogu liige, Viljandi Muuseumi nõukogu liige, Eesti Rahva Muuseumi nõukoja juht ning osaleb rahvuskaaslaste programmi arhiiviprojektide komisjoni töös.
Ta on olnud Reformatsioon 500, EELK 100 ja Eesti Vabariik 100 töögrupi liige, Eesti muuseumide aastaauhindade (Muuseumiroti auhinna) komisjoni liige, Eesti Rahva Muuseumi nõukoja liige, Tallinna Tehnikaülikooli muuseumi nõukogu liige, Eesti Tuletõrjemuuseumi nõukogu liige, Tallinna Ülikooli ajaloo instituudi nõukogu liige, Tartu Ülikooli Muuseumide nõukogu liige, Kultuuriministeeriumi juures asuva Muuseuminõukogu liige, Tartu Linnaraamatukogu nõukogu liige ja Tartu Ülikooli kunstimuuseumi nõukogu liige.
Isiklikku.
Sirje ja Alar Karise peres on üles kasvanud kolm last, pojad Kristjan ja endine saalihokimängija Martin ning tütar, bioloogiaõpetaja Kirstin Karis (mõnes allikas ekslikult "Kristin").
Robin Jäätma

Robin Jäätma (sündinud 5. märtsil 2001 Paides) on Eesti sportlane, vibulaskja.
Louis Ignarro

Louis José Ignarro (sündinud 31. mail 1941) on Ameerika Ühendriikide farmakoloog. 
Ignarro sündis 1941. aastal Itaalia immigrantide peres. 1962. aastal sai ta Columbia Ülikoolist bakalaureusekraadi farmakoloogias ja 1966. aastal Minnesota Ülikoolist doktorikraadi farmakoloogia alal. 
1973. aastal sai ta Tulane Ülikooli abiprofessoriks. 1985. aastal asus ta tööle California Ülikooli.
1998. aastal sai Ignarro koos Ferid Muradi ja Robert Furchgottiga Nobeli meditsiiniauhinna, sest avastas, et lämmastikoksiid toimib kardiovaskulaarse süsteemi töö reguleerimisel signaalmolekulina.
Avesnes-lès-Bapaume

Avesnes-lès-Bapaume on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Väike (Bapaume'i) eeslinn asub 17 km Arrasist lõunas, teede D7 ja D929 ristumiskoha ümbruses.
Ayette

Ayette on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Küla asub 14 km Arrasist lõunas, teede D7 ja D919 ristumiskoha ümbruses.
Bailleul-aux-Cornailles

Bailleul-aux-Cornailles on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Küla asub 28 km Arrasist kirdes, teede N39 ja D83 ristumiskoha ümbruses.
Bailleul-lès-Pernes

Bailleul-lès-Pernes on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Küla asub 40 km Arrasist loodes, tee D90 ääres.
Helga Lilleorg

Helga Lilleorg (24. veebruar 1912 Viljandi – 27. detsember 1997 Tartu) oli eesti laulja (sopran).
Lilleorg lõpetas 1936 Tartu Kõrgema Muusikakooli klaveri‑ ja 1940 lauluerialal (Angelina Mahotina klass). Töötas 1945–67 Vanemuises koorilauljana, solistina ja kontsertmeistrina, tegutses pedagoogina.
Isiklikku.
Tema poeg oli näitleja ja teatriadministraator Tiit Lilleorg.
Teodors Bļugers

Teodors Bļugers (inglispäraselt Theodor Blueger; sündinud 15. augustil 1994 Riias) on Läti jäähokimängija, kes mängib ründajana NHL-i klubis Pittsburgh Penguins.
Alates 2009. aastast on Bļugers mänginud Põhja-Ameerika liigades. Aastatel 2012–2016 mängis ta Minnesota State University jäähokimeeskonnas.
2015. aastal valis Pittsburgh Penguins ta NHL-i "draft"is 52. valikuna. Hooaja 2015–16 lõpus debüteeris ta American Hockey League'is (AHL) Penguinsi noorteklubis Wilkes-Barre/Scranton Penguins. Ka järgmistel hooaegadel mängis ta põhiliselt AHL-is.
NHL-is debüteeris Bļugers 30. jaanuaril 2019 mängus Tampa Bay Lightningi vastu. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 1. veebruaril mängus Ottawa Senatorsi vastu.
Läti jäähokikoondise koosseisus osales Bļugers esimest korda maailmameistrivõistlustel 2017. aastal.
Fükobiliproteiinid

Fükobiliproteiinid on peamised valgust püüdvad pigmendid sinivetikate, punavetikate, neelvetikate ja glaukotsüstofüütide fotosünteesi protsessis. 
Fükobiliproteiinid on oma olemuselt antennpigmendid, mis neelavad valgust nähtava valguse spektri rohelises osas, kus klorofülli neeldumine on nõrk. Antennpigmendid kannavad ergastuse üle klorofüll "a" (Chl "a") molekulile. Fükobiliproteiinid koosnevad lineaarsetest tetrapürroolsetest kromofooridest ehk fükobiliinidest, mis on kovalentse väävelsideme abil seotud apoproteiinidega. Fükobiliproteiinid on sinivetikate, punavetikate ja glaukotsüstofüütide valgustpüüdva kompleksi – fükobilisoomi võtmeelementideks.
Tüübid.
Fükobiliproteiine on kolme tüüpi – fükotsüaniin ja fükoerütriin (sinivetikates ja neelvetikates) ning allofükotsüaniin (ainult sinivetikates). Nende pigmentide neeldumismaksimumid jäävad 490–665 nm vahele. Erinevalt klorofüllidest ja karotenoididest on fükobiliproteiinid vesilahustuvad ning paiknevad tülakoidi pinnal, mitte membraani sees nagu esimesed. Algselt jagati fükobiliproteiinid gruppidesse ainult värvuse järgi: näiteks sinised fükotsüaniinid ("cyanos" kr keeles "sinine") neelavad valgust 600 nm juures, sini-rohelised allofükotsüaniinid ("allo" kr keeles "muu") neelavad 650 nm juures ja punased fükoerütriinid ("erythros" kr keeles "punane") neelavad valgust 550 nm juures. Kaasaegsed teadmised kromofooride mitmekesisusest enam nii lihtsustatud eristusele ei allu ja klassifitseerimiseks on vaja lisaks ka fülogeneetilist informatsiooni. 
Fükobiliproteiinid on lisaks valguse püüdmisele sinivetikatele oluliseks lämmastiku allikaks. Lämmastiku defitsiidis sinivetikad võivad lagundada oma fükobiliproteiinid, et leevendada lämmastiku nälga ja elada üle ebasoodsad keskkonnatingimused. Fükobiliproteiinide lagundamise tagajärjel muutub sinivetika värvus sinakas-rohelisest kollakas-roheliseks.
Rakendused.
Fükobiliproteiinid leiavad kasutust mitmetes fluorestsentsil põhinevates meetodites e.g. läbivoolu tsütomeetria, fluorestsentsmikroskoopia, mis muuhulgas võimaldavad ka sinivetikate hulka määrata. Lisaks bioloogilistele uuringutele rakendatakse ja toodetakse fükobiliproteiine erinevatel eesmärkidel ka farmakoloogias. Tõendatud on nende antioksüdatiivne toime, mistõttu toodetakse neist toidulisandeid. Mitmed "in vitro" uuringud on viidanud, et fükobiliproteiinidel on põletiku-, viiruse- ning kasvajavastased omadused. Toiduainetööstus kasutab fükobiliproteiine loodusliku värvainena fermenteeritud piimatoodetes, jäätistes, karastusjookides ja magustoitudes. Kasutatakase laialdaselt ka kosmeetikatööstuses.
Tootmine.
Üldjuhul toodetakse fükobiliproteiine punavetikate ja sinivetikate masskultiveerimise teel. Kasvatamiseks kasutatakse avatud tiike või suletud fotobioreaktoreid, mis kasutavad ära päikesevalgust. Kõige laiemalt kultiveeritud liik on "Arthrospira platensis" ("Spirulina"), kuna seda saab kasvatada avatud tiikides väga aluselistes tingimustes (pH 10,5).
Heitkeha

Heitkeha ("projectile") on jõuga ruumi paisatud, kineetilise energia abil vabalt pasiivset liikumist jätkav keha, millele mõjuvad gravitatsioon ja õhutakistus.
Heitkehad on üldiselt tulirelvast tulistatud kuulid, mürsud, miinid jne, lendu heidetud kivi, pall, ketas, oda, sõjakirves ja veel.
Tornikukk

Tornikukk ehk kirikukukk on ristiusu kirikute tippu paigaldatud kukekuju. See tähistab tinglikult kutset meeleparandusele. Sageli täidab tornikukk ka tuulelipu otstarvet.
Eestis asuvast 130 kirikust ligi kolmandiku tipus paikneb kukekuju. Enamasti on need kirikud võtnud eeskuju Liivimaal (keskusega Riias) levinud traditsioonist.
Ajalugu.
Mitmed allikad väidavad, et umbes aastal 850 pKr käskis paavst Leo IV paigutada kukekuju algse Püha Peetruse basiilika tippu. Arvatavasti soovis ta mälestada Jeesuse ennustust, mis oli adresseeritud apostel Peetrusele: “Enne kui täna kukk laulab, salgad sina mu kolm korda ära”.
1953. aasta Plzeňi ülestõus

1953. aasta Plzeňi ülestõus oli kolm päeva kestnud töölismeeleavaldus Tšehhoslovakkias Plzeňis 31. maist 2. juunini. Meeleavaldused toimusid Tšehhoslovakkia Kommunistliku Partei valuutareformi vastu. Sündmustes sai viga mitusada inimest, ühtegi hukkunut ei olnud.
Tiiviku tänav

Tiiviku tänav on tänav Rakveres, see paikneb linna põhjaosas. Kaugus linna keskväljakust linnulennul mõõdetuna on umbes 2 km.
Teliku tänav on 150 meetrit pikk ja 25 meetrit lai ning asub Lennuvälja linnaosas. 
Tänav saab alguse Papiaru tänava ristmikult, kulgeb põhja suunas ja lõpeb Rakvere valla piiril umbtänavana, ristuvaid tänavaid ei ole. Tänav on saanud nime 2020. aastal ja on iseloomulik Lennuvälja linnaosale, kuna seal paikneb lennuvälja maandumisrada.
Tänava-ala ja selle ääres paiknevad krundid on lahendatud Rakvere tööstuspargi detailplaneeringu alusel. Tänava ääres asuvad kaks äri- ja laohoonet, mõned krundid on veel hoonestamata. Tiiviku tänava taristu ehitati välja 2021. aastal.
Esimene Korea Vabariik

Esimene Korea Vabariik (korea keeles 제1공화국, "Jeil Gonghwaguk", "esimene vabariik") oli Lõuna-Korea riik aastatel 1948–1960. Esimene Vabariik rajati 15. augustil 1948, kui pärast Jaapani okupatsiooni riiki valitsenud Ameerika Ühendriikide Armee Sõjaväevalitsus võimu üle andis. Lõuna-Koreast sai Korea esimene iseseisev kapitalistlik vabariik. 
Mais 1948 valiti Syngman Rhee riigi esimeseks presidendiks. Seoulis kogunenud Rahvusassamblee võttis juulis 1948 vastu esimese põhiseaduse, millega sai Lõuna-Koreast presidentaalne vabariik.
Esimene Vabariik nõudis suveräänsust kogu Korea poolsaare üle, kuid reaalsuses olid nende võimu all vaid 38. põhjaparalleelist lõunas asuvad alad. Piir muutus veidi pärast Korea sõda. Esimest Vabariiki iseloomustas Rhee autoritarism, korruptsioon, aeglane majanduslik areng, tugev antikommunism ning 1950. aastate lõpus ka kasvav poliitiline ebastabiilsus ja Rhee ebapopulaarsus. Aprillis 1960 toimunud aprillirevolutsioon viis Rhee tagasiastumise ja Teise Vabariigi perioodi alguseni.
Kopteri tänav

Kopteri tänav on tänav Rakvere põhjaosas. Kaugus linna keskväljakust linnulennult mõõdetuna on umbes 2,0 km.
Kopteri tänav on 135 meetrit pikk ja 29 meetrit lai ning asub Lennuvälja linnaosas. 
Tänav saab alguse Papiaru tänava ristmikult, kulgeb põhja suunas ja lõpeb Rakvere valla Papiaru küla piiril, kuid jätkub valla territooriumil avaliku kasutusega teena okupatsioonivägede endiste militaarehitisteni. Ristuvaid tänavaid ei ole. Tänav sai nime 2019. aastal ja on iseloomulik Lennuvälja linnaosale, kuna siin paikneb lennuvälja maandumisrada. 
Tänava-ala ja selle kõrval paiknevad krundid on lahendatud Rakvere tööstuspargi detailplaneeringu alusel. Tänava ääres asub kaks kinnistut (Papiaru tn 12 ja Papiaru tn 14), kummalgi paikneb äri-laohoone. Varasem Kopteri tänav paiknes Papiaru tn 12 kinnistul, kuid tõsteti kavandatud ehitusalalt ümber praegusse asukohta. Kopteri tänava taristu on 2021. aastal välja ehitamata.
Ameerika Ühendriikide Armee Sõjaväevalitsus Koreas

Ameerika Ühendriikide Armee Sõjaväevalitsus Koreas (inglise keeles "United States Army Military Government in Korea", USAMGIK, korea keeles 재조선미육군사령부군정청) oli Korea poolsaare lõunaosa valitsus aastatel 1945–1948.
Riik oli sellel perioodil mitmel põhjusel suuresti poliitilises ja majanduslikus kaoses. Jaapani okupatsiooni järelmõjud olid endiselt tuntavad nii Korea lõunaosas kui Nõukogude Liidu kontrolli all olevas põhjaosas. Rahvale tekitas meelepaha ka USA sõjaväevalitsuse toetus Jaapani koloniaalvalitsusele, mille valitsejad jäeti pärast Jaapani võimu lõppu Koreasse nõustajateks. Toimuvat ja rahva seas populaarset Korea Rahvavabariiki (KRV) ignoreeriti ja tsenseeriti võimu poolt, lõpuks kaotati see täielikult. Ameerika Ühendriigid toetasid Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni valimisi, mis jaotasid Korea kaheks.
Lisaks polnud USA sõjavägi riigi juhtimiseks valmis: ei osatud kohalikku keelt ega tuntud poliitilist maastikku. Selle tõttu destabiliseerisid paljud USA sõjaväe poliitilised otsused riiki veelgi. Riigi stabiliseerimisele ei aidanud kaasa ka Korea põhjaosast (u 400 000) ja välismaalt saabuvad migratsioonilained.
Hubble'i süvavaade

Hubble'i süvavaade ("Hubble Deep Field") on Hubble'i kosmoseteleskoobi foto Suure Vankri tähtkujus asuvast piirkonnast.
Foto katab tähistaevast umbes 2,6 kaaresekundi ehk umbes ühe 24-miljondiku suuruse ala, mis on võrreldav 100 meetri kaugusel asuva tennisepalliga. Pilt koostati 342 Hubble'i fotost, mis pildistati 18.–28. detsember 1995. Kuna pildistatud piirkond oli väike, asuvad ainult mõned üksikud pildil olevad tähed Linnuteel ja peaaegu kõik 3000 pildil nähtavat objekti on galaktikad, millest mõned on noorimad ja kaugeimad teadaolevad galaktikad.
1998. aastal pildistas Hubble'i kosmoseteleskoop sarnaselt ka lõunataeva piirkonda ning selle pildi nimeks sai Hubble'i lõuna süvavaade. Piltide sarnasus tugevdas astronoomide hüpoteesi, et Universum on ühtlase ehitusega ning Maa asub tavalises Universumi piirkonnas. 2006. aastal avaldas NASA foto, mis sai nimeks Hubble'i ülisüvavaade.
Bailleulmont

Bailleulmont on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Küla asub 13 km Arrasist edelas, teede D1 ja D66 ristumiskoha ümbruses.
Bailleul-Sir-Berthoult

Bailleul-Sir-Berthoult on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Küla asub 8 km Arrasist kirdes, teede D49 ja D919 ristumiskoha ümbruses.
Bailleulval

 Bailleulval on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Küla asub 14 km Arrasist edelas, tee D1 ääres. Väike jõgi Crinchon voolab läbi valla.
Bancourt

Bancourt on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Väike küla asub 16 km Arrasist lõunas, teede D7 ja D7E1 ristumiskoha ümbruses.
Kyle Connor

Kyle David Connor (sündinud 9. detsembril 1996 Clinton Township'is Michiganis) on USA jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Winnipeg Jets ründajana vasakäärel.
Aastatel 2012–2015 mängis ta United States Hockey League'i klubis Youngstown Phantoms.
Hooajal 2015–16 mängis ta Michigani Ülikooli jäähokimeeskonnas. Ta oli sel hooajal ülikooliliigas suurim väravakütt (35 väravat) ja resultatiivseim mängija (71 punkti). Samal hooajal valiti ta USA ülikooliliiga hooaja kõige väärtuslikumaks uustulnukaks.
2015. aastal valis Jets ta NHL-i "draft"is 17. valikuna. Jetsiga sõlmis ta lepingu 2016. aasta aprillis. Suurema osa hooajast 2016–17 mängis ta American Hockey League'i klubis Manitoba Moose. NHL-is lõi ta Jetsi meeskonnas esimese värava 27. oktoobril 2016 mängus Dallas Starsi vastu. Hooajal 2017–18 lõi ta NHL-is 31 väravat. Samal hooajal jõudis ta Jetsiga Läänekonverentsi finaali, kus kaotati Vegas Golden Knightsile. NHL-is on tema seni resultatiivseim hooaeg olnud 2019–20 (38 + 35). 2019–20 põhihooajal oli ta Jetsi suurim väravakütt ja Mark Scheifele kõrval klubi resultatiivseim mängija. 2020–21 põhihooajal oli Connor taas Jetsi suurim värvakütt (26 väravat).
2014. aastal tuli Connor USA kuni 18-aastaste koondisega omavanuste maailmameistriks. USA jäähokikoondise koosseisus osales ta 2016. aasta maailmameistrivõistlustel, kus saavutati neljas koht.
Malle Laan

Malle Laan (9. aprill 1950 Jõhvi – 4. märts 2021) oli eesti arhitekt.
Pärast Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi lõpetamist 1969. aastal asus ta riikliku suunamisega tööle projekteerimisinstituuti Eesti Maaehitusprojekt ehitustehnikuna. 
1972. aasta oktoobris suundus Laan S. M. Kirovi-nimelise kalurikolhoosi projekteerimisbüroosse, kus töötas vanemtehnikuna aastani 1981. Pärast Tallinna Riikliku Kunstiinstituudi arhitektuuri eriala lõpetamist õhtuses teaduskonnas töötas ta samas edasi arhitektina. Karjäär büroos kestis asutuse likvideerimiseni 1992. aastal.
1992. aastal asutas ta koos arhitekt Maris Remiga Arhitektibüroo LAAN &amp; REMI. Nende ühistööna on valminud Vasalemma ambulatoorium, Vasalemma haldushoone rekonstruktsioon (1995) ja ööklubi Othello Mustamäel, Ed. Vilde tee 122 (1995). Koos peeti bürood 26 aastat.
Malle Laan on loonud palju eri stiilis eramuid ja kortermaju, kus esikohal on sisu ja elamisväärsus ning alles seejärel vorm. Laan ei ole projekteerinud ühtegi hoonet nii, et sellest kujuneks temanimeline arhitektuurne monument. Ta on projekteerinud suuri villasid, näiteks Villa Merileid (1437 m², 2009) või Vabaduse pst 23 asuva elamu rekonstruktsioon (1997). Tema üks olulisemaid töid on korterelamu-büroohoone Novira Plaza aadressil Tartu mnt 25 (2006–2015, koostöös arhitektuuribürooga JVR ja stuudioga Truus).
Malle Laan oli muu hulgas ka juugendstiili asjatundja. Selle suurepäraseks näiteks on Kissa häärberi rekonstruktsioon Abja-Vanamõisa külas Viljandimaal (2011–2018).
1992. aastast kuulus ta Eesti Arhitektide Liidu ridadesse.