tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Enesetsensuur

Enesetsensuur on omaenese teoste (nt blogi, raamatu, filmi) või muu eneseväljenduse tsenseerimine kartusest või soovimatusest riivata kellegi tundeid või eelistusi (tõelisi või näivaid) ilma otsese avaliku surveta konkreetse osapoole või võimuorgani poolt. Enesetsensuuri kasutavad sageli filmitegijad, kirjastajad, ajakirjanikud, kirjanikud ja muud laadi loojad, samuti sotsiaalmeedia kasutajad.
Autoritaarsetes riikides võivad kunstiteoste autorid eemaldada materjali, mida valitsus võiks pidada ebasoovitavaks, hirmust võimuorganite sanktsioonide eest. Pluralistlikes kapitalistlikes riikides võidakse rakendada enesetsensuuri kartusest mõjukate huvigruppide või repressiivse kohtusüsteemi ees.
Enesetsensuuri võivad esile kutsuda ka turu ootused. Näiteks võib ajakirja toimetaja vältida teadlikult või alateadlikult teemasid, mis vihastaksid reklaamiostjaid, tellijaid või omanikke, et kaitsta oma töökohta otseselt (hirmust vallandamise ees) või kaudselt (uskudes, et ajakirja ostetaks rohkem, kui see kedagi ei solvaks). Seda nimetatakse "pehmeks tsensuuriks".
Veneetsia biennaal

Veneetsia biennaal (itaalia keeles "La Biennale di Venezia") on Veneetsias 1895. aastast alates üle aasta korraldatav kaasaegse kunsti näitus. Aja jooksul on sellest välja kasvanud rida kunstinäitusega kaasnevaid festivale teistes žanrides nagu kaasaegse muusika festival (1930. aastast), teatrifestival ja Veneetsia filmifestival (1934. aastast), arhitektuuribiennaal (1980. aastast), kaasaegse tantsu festival (1999. aastast) ning lastekarneval (2009. aastast).
Biennaali algatamisel 1895. aastal oli üks põhieesmärke luua turg kaasaegsele kunstile. 1968. aastal lõpetati näitusel müügitegevus. Kunstiturg on siiski jäänud biennaaliga seotuks, muuhulgas ka seetõttu, et sellega samal ajal toimub Veneetsia lähedal Šveitsis maailma suurim kaasaegse kunsti laat Art Basel, kus tihti esinevad samad kunstnikud.
Veneetsia biennaali keskus asub Giardini pargis, mille suures näitusehallis toimub biennaali direktori korraldatud teemanäitus. Kokku paiknevad pargis 30 riigi alalised paviljonid, mis jagunesid suuresti 1930. aastate ja külma sõja aegse poliitika mõjul, neid haldavad riikide kultuuriministeeriumid. Riigid, kel pole alalist paviljoni, eksponeerivad oma teoseid mujal Veneetsias. Nii esines Hiina Rahvavabariik Veneetsia biennaalil esimest korda 2005. aastal, 2007. aastal lisandusid Mehhiko ja Aafrika paviljonid, 2009. aastal Araabia Ühendemiraadid ning 2011. aastal India.
2013. aastal oli põhinäituse eelarve 2,3 miljonit USA dollarit, lisaks annetasid enam kui 2 miljonit dollarit eraisikud, fondid ja filantroobid. 
Eesti paviljon Veneetsia biennaalil on esindatud 1997. aastast, 1999. aastast korraldab seda Kaasaegse Kunsti Eesti Keskus.
Vassili Tuvik

Vassili Tuvik (4. veebruar 1887 – 22. juuli 1938) oli eesti omavalitsustegelane.
Vassili Tuvik oli Petserimaa taluperemees, Vilo vallavanem ja Petseri maavolikogu liige. Aastatel 1936–1938 Petseri põllumeeste konvendi liige.
Ambrose Bierce

Ambrose Gwinnett Bierce (24. juuni 1842 – 11. jaanuar 1914) oli USA õuduskirjanik.
Elukäik.
Bierce sündis Ohio osariigis vaeses, kuid kirjandushuvilises perekonnas. Tema ekstsentrikust isa oli võtnud kinnisideeks panna kõigile oma 13 lapsele A-tähega algav eesnimi. Aastatel 1861–1864 võitles Bierce Ameerika kodusõjas. Kogetud sõjakoledused ja haavatasaamine süvendasid tema negativistlikku hoiakut. Pärast sõda kolis mees Californiasse ning temast sai teravmeelseid juhtkirju kirjutav ajakirjanik.
Bierce oli tuntud kui kibestunud mees, kes kaasinimesi eriti ei armastanud. Oma 60. eluaastatel avaldas ta "Saatana sõnaraamatu", sisuks pessimistliku alatooniga ja satiirilised sõnaseletused, mis ühtlasi annavad edasi autori arusaamu inimloomusest. Tema elu lõpp on jäänud saladuseks – ta siirdus Mehhikosse tööülesannet täitma, kus ta hukkus.
Bierce'i jutustuste teemad.
Tema lood julmusest ja surmast on kirja pandud fantaasiarohkelt ning külmaverelise suhtumisega. Bierce'i kuulsaim jutustus "Owl Creeki silla juhtum" ilmus kogumikus "Elu keskel". See algab sõjajutustusena vangist, kes ootab enda poomist, ent äkitselt saab sellest üleloomulike sündmustega õudusjutt. Vang suudab ühtäkki ajas rännata ja ta usub, et on sellega kurvast lõpust pääsenud, ent paraku naaseb ta reaalsusesse täpselt poomise hetkel. Ajarännud on Bierce'i loomingus korduv motiiv. Novell "Corcosa elanik" jutustab mehest, kes rändab mööda kõrbe ning leiab sealt omaenese haua.
Bierce'i nägemuses oli maapealne elu õudne, ent sellele järgnev veelgi hullem. Tema lood olid kõhedust tekitavad, ent samas sisaldasid paraja annuse absurdihuumorit.
Ohete sild

Ohete sild (itaalia keeles "Ponte dei Sospiri") on sild Põhja-Itaalias Veneetsias. Kaetud sild on ehitatud valgest paekivist ja sel on kivist trellidega aknad. Sild ületab Rio di Palazzo kanalit ning ühendas Veneetsia uut vanglat ("Prigioni Nuove") Doodžide palees asunud ülekuulamisruumidega.
Ehitamisest.
Silla projekteeris Antonio Contino, kelle onu Antonio da Ponte oli projekteerinud samuti Veneetsias asuva Rialto silla. Silla ehitamist alustati aastal 1600.
Nimest.
Ohete sillalt avanev vaade Veneetsiale oli viimane vaade, mida süüdimõistetud enne oma vangistamist nägid. Sillale andis nime 19. sajandil lord Byron ning see tuleneb arvamusest, et vangid ohkasid, kui nad nägid kaunist Veneetsiat viimast korda läbi akna teel allpool asuvatesse kongidesse.
Tegelikult olid silla ehitamise ajaks inkvisitsiooni ja suurte hukkamiste ajad möödas ning palee katuse all olevad kongid olid enamasti täis väiksemaid kurjategijaid. Lisaks ei olnud aknaid katnud kivist võrede tõttu sealt ka võimalik kuigi paljut näha.
Legend.
Kohalik legend räägib, et armastajatele tagatakse igavene armastus ja õndsus, kui nad suudlevad päikeseloojangul gondlil Ohete silla all, samal ajal kui helisevad San Marco basiilika kellatorni ("Campanile di San Marco") kellad. Sellel legendil põhineb ka 1979. aastal valminud film "A Little Romance", kus mängisid peaosi Laurence Olivier ja Diane Lane.
Sarnased sillad.
Hiljem on nime "Ohete sild" kasutatud seoses teiste sarnaste kaetud sildadega üle maailma: sillad Peruu pealinnas Limas, Cambridge'i ja Oxfordi linnades Inglismaal, Stockholmis, Maini-äärses Frankfurdisis Saksamaal ning mitmel pool Ameerika Ühendriikides.
Annika Vendik

Annika Vendik (19. aprill 1963 Pärnu – 21. veebruar 2015 Oiu) oli eesti kohtunik.
Annika Vendik lõpetas 1991. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduse erialal.
Annika Vendik nimetati kohtunikuna ametisse 14. detsembril 1995 ja ta asus kohtunikuna tööle Pärnu Linnakohtu halduskohtunikuna. 
Alates 1. jaanuarist 2000 töötas Annika Vendik Tallinna Halduskohtu Pärnu kohtumaja kohtunikuna.
Alates 7. septembrist 2009 oli ta Pärnu kohtumaja juht.
Giulino

Giulino (rohkem tuntud kui Giulino di Mezzegra, kohalikus murdes "Giülin") on Itaalia Como provintsi Mezzegra valla ("comune") osa. Külaelanike kohta kasutatakse nime "giulinesi".
Ajalugu.
Varasem ajalugu.
Küla oli autonoomne omavalitsus aastani 1928, mil see ühines Mezzegraga, saades selle üheks osaks ("frazione").
Mussolini surm.
Koht on läinud ajalukku kui paik, kus 1945. aasta 28. aprillil tapeti Benito Mussolini ja tema armuke Claretta Petacci. Hukkamise viisid läbi kohalikud vastupanuvõitlejad ("partigiani"), kes olid diktaatori tabanud Dongo vallas (mida peetakse sageli ekslikult kohaks, kus hukkamine aset leidis).
Geograafia.
Giulino on osa Intelvi geograafilisest piirkonnast ning see asub mägedes Como järve loodekalda lähedal. Küla on Mezzegrast 2 km, Comost 30 km ja Luganost (Šveitsis) 40 km kaugusel.
Küla asub merepinnast 250 meetri kõrgusel.
Pühapäevakool

Pühapäevakool on enamasti pühapäeviti peetav mitteametlik kool, kus lastele õpetatakse usuõpetust. Tavaliselt tegutsevad pühapäevakoolid usuorganisatsioonide, eriti koguduste juures.
Maailma esimese pühapäevakooli asutas Robert Raikes Inglismaal Gloucesteris 1761. Nende arv kasvas plahvatuslikult ja juba 1765. aastal oli pühapäevakoolides veerand miljonit õpilast. Ainuüksi Manchesteri piirkonnas oli umbes 5000 pühapäevakooli. 18. sajandil ei olnud kooliharidus kohustuslik ja tööliste lapsed ei saanud tavaliselt peale pühapäevakoolide muud haridust (ning enne pühapäevakoolide asutamist ei saanud üldse). Koolid töötasid pühapäeviti sellepärast, et see oli lastel ainus vaba päev (teistel päevadel tegid nad hommikust õhtuni tööd).
Pühapäevakoolide õitseaeg hakkas läbi saama siis, kui kehtestati kohustuslik kooliharidus. Kogu maailmas on nende arv selle ajaga võrreldes palju kordi väiksem.
Eestis oli pühapäevakoole juba 1930. aastatel. 1940 need suleti pärast Eesti NSV loomist, kuid mitme usuühingu juures tegutses neid ebaseaduslikult edasi.
Alates 1989 on pühapäevakoole Eestis taastatud, kuid neid ei ole palju.
Claude Scudamore Emery

Claude Scudamore Emery (28. september 1895 Clifton, Bristol, Suurbritannia – 15. september 1981 Warwick, Suurbritannia) oli Briti sõjaväelendur.
Claude Scudamore Emery oli Briti kodanik ja Suurbritannia Kuningliku Õhuväe ("Royal Air Force") lendur, kes Eesti Vabariigi kaitseväes õpetas välja sõjaväelendureid. 
Teenis Eesti Vabariigi kaitseväes lendur-instruktorina 1. aprillist 1919 kuni 31. detsembrini 1926. Eesti kaitseväeteenistuse kohustuste täitmisel saadud haiguse tagajärjel kaotas 60% töövõimest. 1928. aastal Riigikogus vastu võetud seadusega määrati talle teenete eest Eesti Vabariigi kaitsmise alal autasuna eluaegne toetus 1200 krooni aastas. 
Auastmelt 1924. aastani leitnant, 1924–1927 kapten, 1927. aastast major.
Yael Bartana

Yael Bartana (sündinud 1970 Kfar Yehezkelis Iisraelis) on Iisraeli videokunstnik, kes elab ja töötab Berliinis ja Tel Avivis.
Haridus.
Bartana on olnud resideeriv kunstnik Rijksakademie van Beelden de Kunstenis.
Töö.
Yael Bartana näitusi on toimunud mitmes riigis, sealhulgas Varssavi moodsa kunsti muuseumis Poolas, New Yorgis PS1-s, Van Abbemuseumis Eindhovenis Hollandis ja Moderna Museetis Malmös Rootsis. Ta on osalenud Documenta 12-l Kasselis 2007. aastal, São Paulo kunstibiennaalil 2010. aastal ning võitnud Artes Mundi auhinna 2010. aastal. 2011. aastal oli Yael Bartana Poola esindaja Veneetsia biennaalil esimese kunstnikuna, kes polnud Poola kodanik. Bartana fotod, filmid ja heliteosed käsitlevad ühiskonna, vaimsuse ja poliitika küsimusi.
Yael Bartana filmid, videoinstallatsioonid ja fotod seavad kahtluse alla rahvusliku eneseteadvuse, mida kultiveeritakse ametlikult tema kodumaal Iisraelis. Tema kesksete teemade seas on kodumaa, naasmine ja kuuluvus.
Bartana teosed käsitlevad tseremooniaid, avalikke rituaale ja sotsiaalseid kõrvalepõikeid, mis peavad riikide kollektiivset identiteeti uuesti kinnitama. Väljaspool riiki töötades jälgib ta seda kriitiliselt distantsilt. Tema varajased filmid jälgisid peamiselt esteetiliste sekkumiste, sealhulgas heliribade, aegluubis kaadrite ja spetsiifiliste võttenurkade mõju. Poola vastu huvi tundes alustas ta oma Poola-teemalist filmitriloogiat "and Europe will be Stunned", mis vaatleb 19. ja 20. sajandi Euroopat kui aškenazi juutide ajaloolist kodumaad. Hiljem on ta oma filme üha suuremal määral lavastanud, esitledes utoopilisi narratiive ajaloo uute peatükkide jaoks.
2015. aastal oli Yael Bartana teos "Unistused ja õudusunenäod" (“Mary Koszmary”, 2007) üleval Tartu Kunstimuuseumi näitusel "Minu Poola. Mäletamisest ja unustamisest".
Indrek Grigor

Indrek Grigor (sündinud 27. juunil 1981 Pärnus) on eesti semiootik, kunstiajaloolane, -kriitik, ajakirjanik ja kuraator. Elab ja töötab Tartus.
Ta on õppinud Tartu Ülikoolis kunstiajalugu ja semiootikat. 2004. aastal kaitses ta bakalaureusetöö semiootikas teemal "Vladimir Nabokovi läbipaistev maailm", 2008. aastal magistritöö kunstiajaloos teemal "Modernistlik ornament".
2006–2010 oli ta Tartu Kunstimuuseumi foto- ja videokunsti kogu hoidja ja kuraator. 2010–2018 Tartu Kunstimaja galerist. 2019. aasta juulist Tartu Kunstimuuseumi kuraator.
Aastast 2008 on ta olnud külalislektor Tartu Kõrgemas Kunstikoolis, Eesti Kunstiakadeemias ja Tartu Ülikoolis.
Aastast 2006 avaldanud kunstikriitilisi artikleid väljaannetes Sirp, Cheese, Kunst.ee, Kunstiteaduslikud Uurimused (retsensioonid), Müürileht, Artishok, 30+, Echo Gone Wrong, Studija jm.
Cannaregio

Cannaregio on kuuest Veneetsia ajaloolisest linnaosast ("sestiere") põhjapoolseim. Tegemist on pindalalt suuruselt teise ja elanike arvult suurima "sestiere"'iga – 2007. aastal elas seal 13 169 inimest.
Linnaosaga on seotud ka ajalooline kalmistusaar Isola di San Michele.
Ajalugu.
Cannaregio kanal, mis oli peamine tee linna enne raudteeühenduse ehitamist mandriga, andis linnaosale ka oma nime ("Canal Regio" tähendab itaalia keeles "Kuninglik kanal"). Piirkonna areng algas 11. sajandil, mil ala kuivendati ja süvendati paralleelsed kanalid. Ent uhked paleed ehitati siiski Veneetsia Suure kanali äärde ning Cannaregio piirkond arenes peamiselt töölisklassi elamispindade ja tööstuse arvelt. 
Alates aastast 1516 oli juutidel keelatud linnas elada mujal kui selleks ette nähtud Veneetsia getos. Geto oli ümbritsetud vahipostidega väravatega ja keegi ei tohtinud sealt lahkuda päikeseloojangust kuni -tõusuni. Siiski olid juutide käes linnas edukad ametikohad kaupmeeste, arstide, liigkasuvõtjate ja muude ametite esindajatena. Piirangud juutide igapäevaelule kestsid rohkem kui 270 aastat, kuni Napoleon Bonaparte Veneetsia vabariigi 1797. aastal vallutas. Ta lasi kõrvaldada väravad ja andis kõigile elanikele vabaduse elada seal, kus nad ise soovivad.
19. sajandil rajasid ehitusinsenerid nii läbi Cannaregio linnaosa kulgeva tänava Strada Nuova kui ka maanteesilla, et ühendada Veneetsia otse mandril asuva Mestrega. Tänapäeval on linnaosa Suure kanali ääres olevad alad, mis jäävad Suure kanali ja rongijaama vahele, turiste täis. Muu Cannaregio on suhteliselt rahulik elamurajoon, kust leiab hommikused turud, väikesed poed ja kohvikud.
Dorsoduro

Dorsoduro on üks kuuest Veneetsia ajaloolisest linnaosast ("sestieri").
Dorsoduro hõlmab linna kõrgemaid kohti ja Giudecca ning Sacca Fisola saart. Linnaosa nimi võib tuleneda itaaliakeelsest nimetusest "kõva kõrgendik", mis viitab selle võrdlemisi kõrgele ja kindlale pinnale.
Ajalugu.
Piirkonna algne süda oli Giudecca kanal, mille äärde ehitati hooneid juba alates 6. sajandist. 11. sajandiks oli asula laienenud teisele poole Suurt kanalit ning piirkonna praegused peamised tähised on Santa Maria della Salute basiilika ja Zattere kai.
19. sajandil rajati Dorsoduro linnaossa Veneetsia Kaunite Kunstide Akadeemia ja linnaosa San Marco "sestierega" ühendav Ponte dell'Accademia sild, muutes Dorsoduro kalliks välismaalaste seas populaarseks piirkonnaks. Ligikaudu sel ajal muutusid kvartali läänepoolne ots ja Giudecca tööstuspiirkonnaks.
Peamised vaatamisväärsused.
Peamistel saartel asuvad vaatamisväärsused on:
Meelis Mölder

Meelis Mölder (sündinud 10. augustil 1961 Tõrvas) on eesti geofüüsik.
Elulugu.
Ta lõpetas 1979 Nõo Keskkooli ja 1984 Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonna. Oli 1984–1994 Tartu Observatooriumi insener, nooremteadur ja teadur. Aastail 1994–1998 Uppsala Ülikooli doktorant. Aastast 1999 töötab Lundi Ülikoolis uurija-insenerina.
Teadustöö.
Filosoofiadoktori väitekirja hüdroloogia erialal
"Roughness lengts and roughness sublayer correction in partly forested regions" kaitses 1998 Uppsala Ülikoolis.
Uurimisvaldkonnad: mikrometeoroloogilised mõõtmised, energia- ja massivahetus aluspinna ja atmosfääri vahel.
Seadlus

Seadlus on riigipea, valitsuse või riigi muu juhtorgani välja antav seaduse jõuga normatiivne õigusakt või seadusest madalama jõuga rakendusakt. 
Eesti.
Eesti Vabariigi põhiseaduse (1992) § 109 kohaselt on juhul, kui Riigikogu ei saa kokku tulla, Vabariigi Presidendil õigus edasilükkamatute riiklike vajaduste korral anda seaduse jõuga seadlusi. Seadlused allkirjastavad President, Riigikogu esimees ja peaminister. Seadlusega ei saa kehtestada, muuta ega tühistada põhiseadust, riiklikke makse kehtestavaid seadusi, riigieelarvet ega põhiseaduse §-s 104 loetletud seadusi, mille vastuvõtmiseks on nõutav Riigikogu koosseisu häälteenamus.
Peale Riigikogu kokku tulemist peab President esitama seadlused Riigikogule, kes kas võtab need seadusena vastu või tühistab.
Eesti Vabariigi põhiseaduses sätestatud Vabariigi Presidendi õigus anda seadlusi on erakorraline seadusandlik õigus, et tagada eriolukordades seadusandlik järjepidevus või lahendada hädasituatsioonis konkreetseid üksikjuhtumeid.
Ajalugu.
1920. aasta Eesti Vabariigi põhiseaduse kohaselt oli seadluste väljaandmise õigus Vabariigi Valitsusel. Seadlused ei olnud seaduse jõuga õigusaktid tänapäeva mõttes, nendega reguleeriti üksnes kaitsevägesid puudutavaid küsimusi. Vabariigi Valitsuse poolt vastu võetud seadlused allkirjastasid riigivanem, riigisekretär ning kaitseväge puudutavates küsimustes sõjaminister, piirivalvet puudutavates küsimustes siseminister.
Näiteks 1928. aastal andis Vabariigi Valitsus välja üleajateenijate teenistusseadluse.
1933. aasta Eesti Vabariigi põhiseadusega läks kaitsevägesid puudutavate seadluste väljaandmise õigus riigivanemale.
1938. aasta Eesti Vabariigi põhiseaduse § 131 kohaselt oli Vabariigi Presidendil õigus anda seaduses sätestatud alustel riigikaitset ja relvastatud jõude puutuvaid seadlusi. Sellised seadlused pidi kaasallkirjastama peaminister, asjaomane minister ja sõjavägede ülemjuhataja või sõjavägede juhataja. 
NSV Liidu konstitutsiooni §123 kohaselt oli NSV Liidus seadluste andmise õigus NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumil. Analoogiliselt, Eesti NSV konstitutsiooni §110 kohaselt oli Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumil õigus anda seadlusi.
Fantaasia (kirjastus)

Fantaasia on Tartus tegutsev kirjastus, mille omanik ja juht on Eva Luts.
1999. aastal asutatud Fantaasia avaldab peamiselt žanrikirjandust: ulmet, muinasjutte, naisteromaane jms. 
Koostöös Eesti Ulmeühinguga korraldab kirjastus iga-aastasi ulmejutuvõistlusi. Toimetajatena on kirjastuses tegutsenud Jüri Kallas, Raul Sulbi ja Siim Veskimees (Ats Miller).
Fantaasia kirjastus on välja andnud järgmisi fantaasia- ja ulmesarju:
Surnud 11. jaanuaril

"Siin loetletakse 11. jaanuaril surnud tuntud isikuid."
Sergi Florinski

Sergi Florinski (ka Sergius Florinski; kodanikunimega Sergei Fjodorovitš Florinski, vene keeles "Сергей Фёдорович Флоринский"; 4. märts 1873 Suzdal – 30. detsember 1918 Palermo mets, Rakvere) oli õigeusu vaimulik, kes 17. juulil 2002 Vene Õigeusu Kiriku Püha Sinodi otsusega arvati pühakute hulka.
Tema säilmed asuvad Rakvere Jumalaema Sündimise kirikus altarist vasakul paiknevas sargas.
Tema mälestuspäev on 30. detsember ja 2. juuli.
Elulugu.
Sergi Florinski sündis 4. märtsil 1873 Suzdali linnas preester Fjodor Florinski peres. 1893. aastal lõpetas ta Vladimiri vaimuliku seminari ja asus tööle kooliõpetajana. Aastal 1900 määrati ta 151. Pjatigorski jalaväepolgu vaimuliku kohale.
Sergi Florinski pühitseti preestriks 5. märtsil 1900 Peterburis Iisaku katedraalis. 
Aastail 1904–1905 osales ta Vene-Jaapani sõjas Mandžuurias, mille eest teda autasustati püha Anna 3. klassi ordeniga ja Georgi lindil pronksist mälestusmedaliga.
Esimeses maailmasõjas oli ta aastail 1914–1917 oma polguga eesliinil, teda autasustati püha Anna ordeniga, Püha Vladimiri 4. klassi ordeniga ja Georgi lindil kullast rinnaristiga. Viimane neist oli sõjaväevaimulike kõrgeim autasu. 
1917. aastal viidi Sergi Florinski üle Rakveres paiknenud 29. polgu sõjaväehaigla vaimulikuks. 22. märtsil 1918 laatsaret suleti, kuid Sergi Florinski jäi Rakverre elama.
Märtrisurm.
16. detsembril 1918 hõivasid Punaarmee üksused Rakvere. Kolm päeva hiljem vahistati ülempreester Sergi Florinski koos paljude teiste linnaelanikega kui vana režiimi esindaja. 20. detsembril kuulati ta üle ja 26. detsembril kuulutati välja tema surmamõistmise otsus. "Minu arvates on minu süü selles, et ma olen vaimulik, millele ma ka alla kirjutan," teatas ülempreester Sergi Florinski ainsa ja lühikese ülekuulamise lõpus. Sergi Florinski hukati Palermo metsas, kus praegu asub mälestuskivi kõigile neile, kes tol ajal seal hukati.
Pärast surma.
Pärast enamlaste lahkumist tuvastati tema surnukeha ühishauas ning ta maeti ümber linna kalmistule õigeusu kabeli läänepoolsesse serva, kuhu maeti kõik Rakvere Jumalaema Sündimise kirikus teeninud preestrid.
17. juulil 2002 otsustas Moskva Patriarhaadi Püha Sinod Sergius Florinski pühakuks kuulutada. Hukatud Sergius Florinski pühakustati Moskva patriarhi Aleksius II otsusega 19. juulil 2002 ning tema maised jäänused maeti suure pidulikkusega ümber Rakvere õigeusu kirikusse. Pühaku mälestuspäevaks Vene Õigeusu Kirikus on märterpreestri surma aastapäev, 26. detsember.
13. septembril 2003 paigutati Sergi Florinski säilmed Rakvere Jumalaema Sündimise kirikusse, kus need on vaatajatele avatud.
Perekond.
Sergi Florinski oli laulatatud polgu ülempreestri Joann Smolenski tütre Jelizaveta Smolenskajaga. Tema lapselaps Mihhail Florinski on tuntud Venemaa ajaloolane.
From the Cradle

"From the Cradle" on Eric Claptoni 12. stuudioalbum. See ilmus 13. septembril 1994 Warner Bros. Recordsi märgi all. See album koosneb ainult bluusi kaveritest. 
Salvestus läks väga edukalt ning plaati võiks tinglikult kutsuda ka "live"-plaadiks, sest kõik läks otse linti. Ei olnud mingeid ülemängimisi ega monteerimisi, välja arvatud dobro ülemäng loos "How Long Blues" ja trummide ülemäng laulus "Motherless Child". 
Kuigi Clapton oli kogu aeg bluusiga seotud olnud, oli see tema esimene täielik bluusiplaat. Hiljem ilmus neid veel: koos B. B. Kingiga salvestatud "Riding with the King", austusavaldus Robert Johnsonile "Me and Mr. Johnson'" ja koostöö J. J. Cale'iga "The Road to Escondido".
Kriitikute vastuvõtt.
"From the Cradle" sai kiirelt suure arvustuste tulva osaliseks. Palju küsimusi tekitas pealkiri, sest Clapton kuulas ja õppis bluusi tundma juba hilisemas elus ja kindlasti ei olnud ta seotud mustade kultuuriga "hällist saadik". 
Allmusicu kriitik Stephen Thomas Erlewinwe kirjutas, et plaat on peaaegu täiuslik, kui mitte arvestada Claptoni laulmist, mis ainult imiteeris originaalsalvestisi ja ei saanud sellega eriti hästi hakkama. "Entertainment Weekly" kriitik Tom Sinclair kirjutas, et lood on veatud, kuid igavad, eriti kui võrrelda Creami loominguga ja nende live versiooniga laulust "Spoonful". The Music Box arvustaja John Metzger väitis, et Claptoni esinemine saates "Saturday Night Live", kus ta uut plaati tutvustas, oli palju võimsam kui plaat ise ja album ei sisalda midagi uut, midagi mida poleks varem tehtud. Robert Christgau võrdles albumit selliste meeste nagu Son Seals ja Otis Rush töödega, öeldes, et Eric Clapton mängib paremini, kuid laulab kehvemini kui need kaks.
Juulis 2014 paigutas ajakiri Guitar World plaadi "From the Cradle" oma edetabelis "Superunknown: 50 Iconic Albums That Defined 1994" 12. kohale.
Vicious Crusade

Vicious Crusade on 1996. aastal loodud Valgevene "heavy metal" ansambel.
Werner Schmieder

Werner Schmieder (sündinud 11. novembril 1926 Possendorfis) on endine Saksa DV riigitegelane.
Werner Schmieder on pärit töölisperekonnast; ta sündis Possendorfis (praegu Bannewitzi linnaosa), Saksi Šveitsi kreisis Saksimaal. Põhikooli lõpetamise järel õppis ta ökonomistiks. 20. aprillil 1944 astus ta Natsionaalsotsialistlikusse Saksa Töölisparteisse. Samal aastal mobiliseeriti ta Wehrmachti. Idarindel võideldes langes ta Punaarmee kätte sõjavangi.
1948. aastal pöördus ta sõjavangist Saksamaale tagasi ja temast sai Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei liige. Aastatel 1949–1955 töötas Schmieder Dresdenis Saksa Investeerimispangas. 1953. aastal lõpetas ta Gotha tehnikumi finantsökonomistina. Aastatel 1955–1962 töötas ta Saksa Investeerimispanga Cottbusi piirkonnadirektorina. 1959. aastal lõpetas Schmieder kaugõppes Berliin-Karlhorsti Majanduskõrgkooli. Aastatel 1962–1967 oli ta Cottbusi ringkonnanõukogu aseesimees ja ringkonna plaanikomisjoni esimees. Samal ajal oli ta ka Cottbusi ringkonna parlamendi liige ja Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei kohaliku sekretariaadi liige. 
1967. aastal sai Schmieder Sotsialistliku Majandusjuhtimise Keskinstituudis doktorikraadi majandusteaduste alal ning asus tööle Saksa DV rahandusministri asetäitjana. 1974. aastast alates kandis ta ametikoht Saksa DV Rahandusministeeriumi riigisekretäri nimetust.
4. juunist 1980 kuni 26. juunini 1981 oli Werner Schmieder Saksa DV rahandusminister.
Ta kritiseeris Erich Honeckeri poliitikat ja pidi seetõttu ministriametist tagasi astuma. 1990. aastal rehabiliteeris Demokraatliku Sotsialismi Partei vahekomisjon Werner Schmiederi.
Lingikõdu

Lingikõdu ehk lingimädanik (tõlge ingliskeelsest terminist "link rot") on protsess, mille käigus veebilehtedele viitavad hüperlingid aeguvad ja muuvad nn kõdulinkideks, mis risustavad otsimootorite tulemusi ning takistavad kasutajatel vajaliku infot leidmist.
Infootsingutes on lingikõdu oluline probleem. 2014. aastal Harvardi õiguskoolis Jonathan Zittraini, Kendra Alberti ja Lawrence Lessigi tehtud uuringust selgus, et umbes 50% linkidest USA Ülemkohtu arvamustes ei viita enam algsele infole. Uuritud õigusajakirjades, mis ilmusid 1999–2011, ei toiminud üle 70% linkidest. 2013. aastal analüüsis BMC Bioinformatics ligi 15 000 linki Thomson Reutersi tsiteerimisindeksi Web of Science lühikokkuvõtetest ja leidis, et veebilehtede eluea mediaan oli 9,3 aastat ning neist arhiveeriti vaid 62%.
Sihipärast või hoolimatusest tingitud lingikõdu on nimetatud "linkrupt"'iks.
Põhjused.
Lingikõdu võib põhjustada veebisaitide või serverite eemaldamine veebist, mille tõttu veebisirvija annab eri liiki veateateid. Kui viidatavat veebisaiti enam ei ole, kuid domeenil on uus omanik, võidakse kasutaja otsingu tulemusena suunata uuele, eelmisega mitteseotud veebisaidile. Lingikõdu võivad põhjustada ka tulemüürid või sisufiltrid.
Osa lingikõdu tuleneb veebisaitide lohakast administreerimisest ja uuendamisest, kui uuenduste käigus muudetakse veebilehtede aadresse ja jäetakse vanadele aadressidele suunatud päringud uutele aadressidele suunamata. Sellised uuendused on kahjulikud ka saidi omanikele, kuna saidile teiste saitide kaudu otselinkidega tulevad inimesed ei leia otsitavat infot isegi juhul, kui see on saidil olemas. Selliseid probleeme esineb tihti uudisteportaalides.
Lingikõdule on eriti vastuvõtlik sotsiaalmeedia, nagu Facebook ja Twitter, kuna sealne sisu muutub sageli ja kiiresti, kasutajad muudavad oma privaatsussätteid, sisu kustutatakse või muudetakse.
Sageli kannatavad lingikõdu alla selliselt ehitatud dünaamilised veebisaidid, kus sisule otselinkimine ei toimi või lehtede aadressid muutuvad iga kasutusseansiga. Näiteks uudiste ja veebipäevikute puhul ei kasutata kuupäevade-kellaaegade stiilis URL-ide loomist.
Lingikõdu võib põhjustada ka ligipääsu sulgemine varem avalikele veebilehtedele, näiteks salasõna või tasulise ligipääsuga. See on suur probleem meedias, näiteks ajalehtede veebides.
Vastumeetmed.
Viitamiskõlblike veebiaadresside tühiseks muutmise vastu saab ennetada juba üksiklehtede aadressruumide kujundamisel lähteülesande püstitamisel, nt kasutades aadressis kuupäevi ja tihedamal avalikkusele postitamisel ka kellaaegu jne.
Lingikõdu vastu võitlemisel saab kasutada linkide toimimist kontrollivaid "bot"'e. Tihti on võimalik asendada kadunud lingid uutega, mis viitavad teisel aadressil asuvale samale sisule või veebiarhiividele (nt Internet Archive). Veebisaitide haldajad saavad tagada ligipääsu sisule, jättes aadressimuutuste korral vanale aadressile ümbersuunamise. Samuti võib muudatuste korral võtta ühendust olulisemate otselinkijatega ning paluda lingid veebiliikluse säilimise huvides süsteemselt ära parandada.
On juurutatud ka standardeid lingikõdu probleemide vähendamiseks, näiteks Permalink ja PURL.
Jessica Diggins

Jessica Diggins (sündinud 26. augustil 1991 Aftonis Minnesotas) on USA murdmaasuusataja.
Maailma karikasarjas osales Diggins esimest korda 2011. aasta veebruaris Drammenis sprindis. Esimest korda jõudis ta punktikohale 14. jaanuaril 2012 sprindidistantsil Milanos, kui oli 18. Järgmisel päeval saavutas ta sprinditeates koos Kikkan Randalliga teise koha. 2012. aasta detsembris võitis ta koos Randalliga sprinditeates Québeci etapil esikoha.
Esimese võidu MK-sarjas sai ta 2016. aasta Tour de Ski etapil 5 km vabatehnikasõidus 8. jaanuaril Dobbiacos. Kokku on ta MK-sarjas võitnud viis etappi ja nendest kolm 5 km vabatehnikasõidus.
2011. aasta maailmameistrivõistlustel Oslos oli ta sprindis 25. ja suusavahetusega sõidus 28. kohal. 2013. aasta maailmameistrivõistlustel Val di Fiemmes võitis ta sprinditeates koos Kikkan Randalliga kuldmedali. Alla 23-aastaste maailmameistrivõistlustel võitis ta 2014. aastal Val di Fiemmes sprindis hõbemedali. 2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis saavutas ta suusavahetusega sõidus kaheksanda ja sprindis 13. koha.
2015. aasta maailmameistrivõistlustel Falunis võitis ta 10 km vabatehnikas hõbemedali.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel Lahtis võitis ta vabatehnikasprindis hõbemedali ja sprinditeates koos Sadie Bjornseniga pronksmedali.
2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis tuli ta sprinditeates vabatehnikas koos Randalliga olümpiavõitjaks. See oli USA esimene olümpiavõit murdmaasuusatamises.
Hooajal 2017–2018 tuli ta üldarvestuses teiseks, esikohast jäi lahutama kõigest 40 punkti.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Jessica Diggins on individuaalarvestuses osalenud () 176 maailma karikasarja etapil ja jõudnud poodiumile 20 etapil, millest kuuel korral kõige kõrgemale astmele.
Age Veeroos

Age Veeroos (1998–2009 Age Hirv; sündinud 11. mail 1973 Võrus) on eesti helilooja. 
1998. aastal lõpetas Age Veeroos Tartu Ülikooli saksa filoloogia erialal, 1993/1994 õppis kirjandust Göttingeni ülikoolis. Muusikat on ta õppinud Heino Elleri Muusikakoolis aastatel 1996–1998 kompositsiooni erialal ning Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias Helena Tulve ja Eino Tambergi juhendamisel, sai 2006. aastal magistrikraadi "cum laude". Täiendanud end 2005–2006 Karlsruhe kõrgemas muusikakoolis Wolfgang Rihmi käe all. EMTA-s on Age Veeroos läbinud ka doktoriõppe programmi, käsil on doktoritöö poogenpillide "sul ponticello" rollist muusika kõlalistes protsessides. 
2008. aastal valmis Veeroosil lühiooper "Tuleloitsija". Ooperit etendati 2008. ja 2009. aastal Tallinnas Kanuti Gildi saalis. Libreto kirjutas Veeroos ise August Gailiti novelli "Punased hobused" järgi. Lavastas Liis Kolle, dirigeeris Risto Joost, esitasid EAMT solistid ja ansambel.. 
2024. aastal ilmus Austria plaadifirmas Kairos Age Veeroosi debüütalbum, kammermuusikaplaat "Outlines of the Night". Plaadil on seitse pala aastatest 2019–2023, kasutatud on nii olemasolevaid kui ka uusi salvestisi. Eesti, Rootsi, Saksamaa ja Itaalia ansamblite ja solistide seas on Tallinna Uue Muusika Ansambel (dirigent Arash Yazdani), Heigo Rosin, Talvi Hunt, Maria Jönsson, , George Kentros, Mattias Petersson, Ensemble Musikfabrik (dirigent Clement Power) ja klarnetist Michele Marelli.
2003. aastast kuulub Age Veeroos Eesti Heliloojate Liitu.
Isiklikku.
Ta on olnud abielus luuletaja Indrek Hirvega.
Alexander von Weiss

Alexander Karl Clemens von Weiss (10/22. august 1840 Uhtna – 25. november 1921 Varudi) oli baltisaksa päritolu Eesti insener, mõisaomanik ja poliitik.
Ta õppis aastatel 1861–1865 Tartu Ülikoolis matemaatikat ja astronoomiat, grad. Stud. 1868 . Õpingute algul astus ta korporatsiooni Estonia liikmeks. Aastatel 1865–1867 õppis ta Karlsruhe Polütehnikumis.
Ta töötas aastatel 1867–1873 ehitusinsenerina Lõuna-Venemaal raudtee ehitusel. Aastatel 1874–1879 töötas ta Peterburis Aleksandri silla ehitusel, aastatel 1880–1885 töötas ta Tallinnas sadamaehituse insenerina. 
Aastast 1881 oli ta Virumaa Viru-Nigula kihelkonna Varudi mõisa omanik (Rakvere lähedal). 13/25. märtsil 1878 immatrikuleeriti ta Eestimaa rüütelkonda. 
Tema poeg oli Balti pataljon ülem Constantin von Weiss.
Caitlin Gregg

Caitlin Compton Gregg (sündinud 7. novembril 1980 New Yorgis) on USA murdmaasuusataja
Maailma karikasarjas debüteeris Gregg 17. jaanuaril 2009 etapil Whistleris 15 km suusavahetusega sõidus, kus sai 32. koha. Tema parim koht MK-sarjas on 14., mille ta saavutas 5. veebruaril 2010 etapil Canmore'is 10 km vabatehnikasõidus. Ameerika Ühendriikide meistrivõistlustel on Gregg tulnud meistriks neljal korral: 5 km distantsil 2008. ja 2009. aastal, 20 km distantsil 2014. aastal ja 10 km distantsil 2015. aastal.
2007. aasta maailmameistrivõistlustel Sapporos oli ta 10 km vabatehnikas 60. ja teatesõidus 14. 2009. aasta maailmameistrivõistlustel Liberecis sai ta 15 km suusavahetusega sõidus 58. ja 30 km vabatehnikasõidus 47. koha, teatesõidus oli ta USA naiskonnaga 13. 2010. aasta taliolümpiamängudel Vancouveris oli ta 10 km vabatehnikas 30. ja sprinditeates koos Kikkan Randalliga kuues. 2015. aasta maailmameistrivõistlustel Falunis võitis ta üllatuslikult 10 km vabatehnikas pronksmedali.
Gregg on võitnud kaks esikohta FIS-i maratonisarja kuuluval American Birkenbeineri 52 km distantsil.
Palermo punase terrori ohvrite mälestuskivi

Palermo punase terrori ohvrite mälestuskivi; ka Rakvere terroriohvrite mälestussammas on punase terrori ohvrite mälestusmärk Lääne-Virumaal Rakveres. See asub Palermo metsas, kohal kus 1918. aasta detsembris tapsid bolševikud 82 süütut inimest, nende seas õigeusu vaimuliku Sergi Florinski (vt Palermo metsa massimõrv). 
Mälestuskivi geograafilised koordinaadid on .
Algupärase mälestuskivi autor oli kujur August Vomm ja see avati pidulikult 12. jaanuaril 1935. Saaremaa dolomiidist mitmekordset risti kujutava mälestusmärgi esiküljel oli pronksbareljeef hukkamisstseeni kujutisega ja kiri "NÕNDA OLI/1919". Tagaküljel oli plaat kirjaga "Siin tapeti enamlike hirmuvalitsejate poolt enne Rakverest lahkumist 82 süütut inimest". 
Septembris 1940 lasti mälestussammas õhku ja kogu plats tehti maatasa. 
Praegune sammas on taastatud koopiana, bareljeefi tegi kujur Lembit Palm ja tagakülg on jäetud tühjaks. 
Mälestusmärk taasavati 23. juunil 1995. See on kantud Eesti kultuurimälestiste registrisse.
Friedrich Wiegand

Friedrich Ludwig Leonhard Wiegand (14. oktoober 1860 Hanau – 5. jaanuar 1934 München) oli saksa evangeelne teoloog ja õppejõud.
1902 nimetati ta Tartu ülikooli audoktoriks.
Masako Ishida

Masako Ishida (jaapani keeles 石田 正子 "Ishida Masako"; sündinud 5. novembril 1980 Bihoros Hokkaidōl) on Jaapani murdmaasuusataja.
2007. aasta maailmameistrivõistlustel Sapporos oli ta 30 km klassikas kolmeteistkümnes. 2009. aasta maailmameistrivõistlustel Liberecis tuli ta sprinditeates koos Madoka Natsumiga neljandale kohale. Lisaks oli ta 10 km klassikas kaheksas ja suusavahetusega sõidus 14. 2010. aasta taliolümpiamängudel Vancouveris saavutas ta 30 km klassikas viienda koha. 2011. aasta maailmameistrivõistlustel oli ta suusavahetusega sõidus üheteistkümnes. 2013. aasta maailmameistrivõistlustel Val di Fiemmes oli ta kümnes nii suusavahetusega sõidus kui ka 30 km klassikas. 2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis saavutas ta suusavahetusega sõidus kümnenda ja 10 km klassikas 15. koha. 2015. aastal Falunis saavutas ta oma parima individuaalkoha maailmameistrivõistlustel, kui oli 10 km vabatehnikas seitsmes.
Maailma karikasarjas on ta jõudnud poodiumile kahel korral: 2009. aasta märtsis etapil Trondheimis 30 km klassikas ühisstardist ja 2017. aasta veebruaris Lõuna-Koreas Pyeongchangis 15 km suusavahetusega sõidus.
Finiš

Finiš on spordivõistluse lõpetamine võistleja poolt, samuti võistluse lõpetamise koht. 
Staadionil toimuvate kergejõustiku jooksudistantsidel, samuti jalgrattaspordis, tähistatakse finišit finišijoonega, millele eelneb finišisirge. Ajavõtul ja paremusjärjestuse selgitamisel kasutatakse fotofinišit. Murdmaajooksu, triatloni ja maratoni puhul kasutatakse finiši tähistamiseks ka finišilinti või finišikaart.
Orienteerumisjooksus peab võistleja tegema elektroonilise märke finišijaamas. Tiitlivõistlustel määratakse orienteerumisjooksu sprindidistantsi finiši aega valguskiirega või puutevaba märkesüsteemiga.
Rinnuliujumises ja liblikujumises peab ujuja finišis puutuma mõlema käega samal ajal ujumisbasseini seina. Seliliujumises peab võistleja olema finišeerumise hetkel selili. Vabaujumises võib finišis seina puudutada ükskõik millisel moel.
Auto- ja motospordi ringrajavõistlustel on finiši märguandeks mustavalgeruudulise finišilipu lehvitamine finišijoonel.
P2 retseptorid

P2-retseptorid ehk nukleotiidi retseptorid (ka "P2") on paljude loomade rakkudes toimivad retseptorid, millel on mitu funktsiooni.
Liigitus.
P2-retseptorid jagatakse kahte klassi:
P2Y-retseptorid.
P2Y-retseptorid on G-valguga seotud valgud, millel eristatakse alatüüpe P2Y1 (ADP), P2Y11 (ATP), P2Y12 (ADP), P2Y6, P2Y2, P2Y4.
Need retseptorid mängivad olulist rolli müelopoeesis ja müeloidsete rakkude talitluses.
P2X-retseptorid.
P2X-retseptorid on rakumembraani läbivad ioonkanalid, millel eristatakse alatüüpe P2X1, P2X2, P2X3, P2X4, P2X5, P2X6, P2X7.
P2X-retseptorite avanemist reguleerib ATP.
P2X-retseptoreid ekspresseerivad neuronite vastavad piirkonnad, gliiarakud nii kesk-, perifeerses kui ka autonoomses närvisüsteemis.
P2-retseptorid võivad kutsuda esile mitmete rakkude, nagu südamelihase, skeletilihaste ning veresoonte, seemnejuha ja kusepõie silelihaste kontraktsiooni.
P2X7.
P2X7retseptorit ekspresseerivad immuun- ja põletikurakud. Arvatakse, et selle pikemaajaline või korduv stimulatsioon ATP-ga võib viia mitteselektiivsete pooride tekkele rakumembraanis.
Selle molekuli füsioloogiline roll on teadmata. Arvatakse, et P2X7 osaleb ATP vahendatud tsütotoksilises raku surmas, immuun- ja põletikureaktsioonides.
ATP stimulatsioonile järgneb Ca2+- ja Na+-ioonide sisenemine raku tsütoplasmasse ja K+-ioonide väljumine.
P2 ekspressioon tüümuses.
Täiskasvanud isaste roti tüümuste uurimisel, kus kasutati immunohistokeemilisi ja in situ hübridisatsioone, tuvastati tümotsüütidel nii P2X- kui ka P2Y-retseptoreid.
P2X1,2,3,4 ja P2X5 retseptorid tüümuses paiknevates veresoontes, P2X1,2 ja P2X4 retseptorid tuvastati teatud silelihastes ("vascular smooth muscle"), P2X3 retseptoreid seostati endoteelirakkudega, mõned väiksed arterid olid positiivsed P2X5le. P2X2,3,6 ja P2X7 retseptoreid tuvastati tüümuse epiteelirakkudest. 
P2X2 ja 3-sid oli rohkelt tüümuse säsi epiteelirakkudes ja P2X6 Hassalli kehades.
P2X2-retseptoreid ekspresseerisid tüümuse kihnu ja perivaskulaarsed epiteelirakud. P2X2,6 ja P2X7-retseptorid olid aga tüümuse sidekoest vaheseinte epiteelirakkudes.
Patoloogia.
Vähirakud ekspresseerivad samuti P2-retseptoreid – nende retseptorite alatüüpide aktivatsioonist või inhibitsioonist võib sõltuda, kas vähirakk paljuneb või sureb.
Ajaloolist.
Neid retseptoreid kirjeldas esimesena "purinergic signalling"'i kontseptsiooniga seoses Geoffrey Burnstock (1929) 1970. aastatel.
Rakvere Vabadussõja mälestussammas

Rakvere Vabadussõja mälestussammas on 30. augustil 1925 Rakveres avatud ja Amandus Adamsoni mudelite järgi valmistatud mälestusmärk. See
asub Rakvere kesklinnas aadressil Lai tänav 34.
Mälestusmärgi kuuejärgulise betoonist aluse valmistas ehitusmeister Reinhold Veigel ehitusinsener Ferdinand Gustav Adoffi juhatusel. Pronkskujud valati Itaalias. 
Mälestussamba üldkõrgus oli üle 8,50 meetri. Pronkskujude kõrgus oli ligikaudu 2 meetrit.
Mälestussamba avas Oskar Luiga, vaimuliku talituse pidasid metropoliit Aleksander ja konsistooriumi nõunik Artur Sommer.
Nõukogude okupatsiooni ajal sügisel 1940 monument hävitati. 1960. aastatel rajati mälestussamba kohale laste mänguväljakud, kuid koos monumendiga rajatud park säilis. Praegune, vana mälestussamba koopia avati 30. augustil 1992. Selle autorid on kujur Lembit Palm ja arhitekt Kuno Raude. Aastatel 2004 ja 2016 on mälestusmärki renoveeritud.
Mälestusmärk on kantud Eesti kultuurimälestiste registrisse.
Teufelsberg

Teufelsberg on Teise maailmasõja järel rusudest kuhjatud tehismägi Berliini lääneosas. Teufelsberg asub Grunewaldi linnaosas ning on nime saanud lähedal asuva Teufelssee järgi. 
2013. aasta seisuga on mäe kõrgus 120,1 m üle merepinna. 
Mägi kanti kokku aastatel 1950–1972 ning sisaldab 26 miljonit m³ rususid. Külma sõja ajal asus mäe tipus USA armee pealtkuulamiskeskus. Aastatel 1991–1999 kasutati keskuse kompleksi lennuliiklusradari asupaigana. Pärast seda on kompleks seisnud tühjalt ning seda on aastate jooksul rüüstatud. 
Alates 2011. aastast on võimalik mäe tipus asuvat radarijaama legaalselt külastada, kuni selle ajani oli ala ametlikult suletud.
Esa

Esa on jõgi Valgevenes, Daugava vesikonnas. Valgevene keeles on jõe nimi "Эса", vene keeles "Эсса" (Essa) või "Эса".
Jõe pikkus on 84 km, valgla on 1040 km². Jõe langus on 0,4 meetrit kilomeetri kohta, keskmine vooluhulk suudmes on 7,28 m³/s. Jõe laius on ülemjooksul 2–5 meetrit, keskjooksul 5–12 meetrit, alamjooksul 10–12 meetrit. 
Esa algab Minski oblasti Krupki rajoonist. Esa voolab veel läbi Viciebski oblasti Čašniki rajooni ja Lepieli rajooni, suubudes Lepieli linna all Lepieli järve.
Ajalooliselt oli Esa üks osa Daugava ja Dnepri vahelisest veeteest, tänapäeval jõel enam kaubateena tähtsust ei ole. Jõe ülemjooks on alates selle algusest 38 kilomeetri ulatuses melioratsioonitööde käigus õgvendatud.
Uša (Neris)

Uša on jõgi Valgevenes Minski oblastis, Vilija vasakpoolne lisajõgi. Valgevene keeles ja vene keeles on jõe nimi "Уша". Valgevene keeles on paralleelnimena käibel ka nimekuju Vuša ("Вуша")
Jõe pikkus on 75 km, valgla on 780 km². Jõe langus on 2,2 meetrit kilomeetri kohta, keskmine vooluhulk suudmes on 6,01 m³/s. Jõe laius on 30 meetrit, kohati kuni 50 meetrit.
Uša algab Vałožyni rajoonist Minski kõrgustikult ja voolab läbi Maładziečna rajooni põhja suunas. Uša läbib Maładziečna linna. Ülemjooksul on jõgi 35 kilomeetri ulatuses maaparandustöödega õgvendatud.
Uša org on ülemjooksul trapetsikujuline, 0,6–1 kilomeetrit lai. Keskjooksul ja alamjooksul org maastikul selgelt ei eristu. Lammi laius on 0,4–0,7 kilomeetrit, Maładziečnast allavoolu jääval alal aga 4–5 kilomeetrit, seda läbivad arvukad kuivenduskraavid.
Uša Maładziečnast allavoolu jääv osa on üks Valgevene reostatumaid jõgesid.
Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monument (Rakvere)

Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monument on Friedrich Reinhold Kreutzwaldi 55. surma-aastapäevaga seoses püstitatud mälestusmärk Rakveres Vallimäe tee 5.
Monumendi autor on skulptor Aleksander Eller ja see avati pidulikult 1937. aastal. 1981. aastal monument restaureeriti.
Monument on kantud Eesti kultuurimälestiste registrisse.
Rakvere turuhoone

Rakvere turuhoone on aastatel 1926–1928 insener Ferdinand Adoffi projekti järgi ehitatud hoone Rakveres keskväljaku ääres, Laada tänav 14.
Hoone on iseloomulik 1920. aastate ehituslaadile.
Hoone on kantud Eesti kultuurimälestiste registrisse.
Brunate

Brunate on Itaalia põhjaosas Lombardia maakonnas Como provintsis asuv vald ("comune"). Brunate asub ligikaudu 50 km kaugusel Lombardia pealinnast Milanost. 
Aasta läbi elab linnas ligikaudu 1800 elanikku (rahvastikutihedus on 880 in/km²), kuid suviti on elanike arv seal peatuvate turistide tõttu oluliselt suurem. Linnaelanikud kutsuvad end nimetusega "brunatesi".
Asukoht ja geograafia.
Piirkond asub 715 meetrit üle merepinna ja ülalt avaneb vaade Como järve kaldal Brunatest umbes 500 meetrit allpool asuvale Como linnale. Como ja Brunate on ühendatud järsu, kitsa ja kurvilise teega ja kahe asula vahet liigub ka köisraudtee.
Brunate vald koosneb kuuest osast ("frazioni"): CAO ("Club Alpino Operaio"), Carescione, Laghetto, Nidrino, Piani di Brunate ja San Maurizio.
Ajalugu.
12. sajandil oli Brunate lühikest aega iseseisev linnriik, kuid 1240. aastal läks Brunate tagasi Como feodaalvõimu alla.
Linna kaitsepühak on apostel Andreas, kelle päeva tähistatakse 30. novembril.
Konkatenatsioon

Konkatenatsioon (ladina keelest "catena"‚ kett) on mitmetähenduslik sõna:
 konkatenatsioon on formaalsete keelte teoorias 
1. kahe sõna liitumine uueks sõnaks; 
2. kahe keele liitumine, mis põhineb kahe sõna liitumisel
 konkatenatsioon on informaatikas 
1. hulkade liitumine uueks hulgaks; 
2. operatsioon listilaadsete struktuuridega; 
3. programmeerimise üks põhioperatsioone, mis seisneb märgikettide loomisel
 konkatenatsioon on keeleteaduses sõnatüvede ja fleksiooniafiksite liitumine, mille kaudu tekivad fonoloogilised või täpsemini grafemaatilised sõnad. Konkatenatsiooni vastandiks oleks sõnatüvede ja fleksiooniafiksite isoleeritud liitumine
Como-Brunate köisraudtee

Como-Brunate köisraudtee (itaalia keeles "Funicolare Como-Brunate") on Como linna ja Brunate küla ühendav köisraudtee Itaalias Lombardia maakonnas. 
Köisraudteeliin on töötanud 1894. aastast ning seda kasutavad nii turistid kui ka kohalikud elanikud. Köisraudtee suurim kalle on 55%.
Ajalugu.
1894. aastal avatud köisraudtee töötas algul auru jõul, kuid 1911. aastast töötab raudtee elektriga. Raudteeliini renoveeriti aastatel 1934–1935 ja taas aastal 1951, mil soetati ka uued vagunid.
1981. aastal läks köisraudtee omandus eraettevõttelt Società Anonima Funicolare Como/Brunate üle Lombardia piirkonna valitsusele. 2005. aastal anti köisraudtee ja Como kohalik bussiteenus üle kohalikule ettevõttele Consorzio Mobilità Funicolare &amp; Bus, kes on aga köisraudtee käitamise omakorda andnud alltöövõtulepinguga edasi ettevõttele Azienda Trasporti Milanesi S.p.A..
Köisraudtee avati pärast üle 800 000 euro maksnud renoveerimist taas 2011. aasta augusti keskpaigas. Lisaks ehitati liini jaoks ettevõtte Gangloff poolt ka uued vagunid (hinnaga miljon eurot vagun). Uued vagunid on konditsioneeritud õhuga, 12 meetrit pikad ja 2,1 meetrit laiad ning mahutavad korraga 81 reisijat. Vagunid on värvitud kontrastsetes värvides, üks on lilla ja teine punane.
Marsruut.
Köisraudtee alumine jaam asub Como järve kõrval, kaiäärsel kohal linna keskusest kirdes. Jaam asub Como Lago raudteejaamast, mida teenindab ettevõte Trenord ja kust väljuvad rongid Milanosse, ligikaudu 400 meetrit põhja pool ning Como San Giovanni raudteejaamast, mis asub Zürichi–Milano raudteel, ligikaudu 1,4 km idas.
Köisraudtee liin on 1084 meetrit pikk ja sellest esimesed 130 m kulgevad tunnelis. Ülejäänud osa liinist kulgeb maapinnal või selle kohal ning sealt avanevad ulatuslikud vaated üle järve ja linna. Raudteel on ka kaks nõudepeatust.
Ülemine jaam asub Brunate küla keskuses ja vagunist saab väljuda nii ülemisel kui alumisel tasapinnal. Ülemisest osast leiab väljaku ("piazza"), mis eraldab jaama masinaruumist, läbi millel oleva galerii on võimalik näha vaguneid vedavat mehhanismi. Ka ülemise jaama ümbrusest avanevad vaated üle Como linna ja samanimelise järve ning see on alguskohaks mitmele ümbritsevatesse mägedesse suunduvale rajale.
La Garita mäed

La Garita mäed on mäestik Ameerika Ühendriikide Colorado osariigis. Geograafiliselt paikneb mäestik San Juani mägedes. 
La Garita mäed on ala, kus umbes 27 miljonit aastat tagasi toimus La Garita supervulkaanipurse.
Mäestiku kõrgemad mäed on San Luis Peak ja Stewart Peak.
La Garita mäed jäävad La Garita ürgloodusala territooriumile. Mägedes Creede'i lähedal asub Wheeleri geomaastikuala.
Kaldealased

Kaldealased olid semi hõimud, kes rändasid 9. sajandi alguses e.m.a Lõuna-Paabelisse ja rajasid seal mitu väikeriiki (Bit-Jakin, Bit-Dakkuri ja Bit-Amukani).
Kaldealased olid lähedased aramealastega, kes saabusid samasse piirkonda veidi varem.
Paabelis omandasid kaldealased aegamööda kohaliku kultuuri ja akadi keele.
Kaldealased sõdisid Assüüriaga ülemvõimu pärast Paabelis. Aastatel 625–539 eKr oli Paabelis võimul Kaldealaste dünastia ning rajati Uus-Paabeli ehk Kaldea riik.
Aastal 539 eKr vallutas Ahhemeniidide Pärsia kuningas Kyros II Babüloni, lõpetades Kaldealaste dünastia eksisteerimise. Kaldealaste hõimud segunesid seejärel järk-järgult kohalike Paabeli rahvastega.
Kaldealaste kujunes vanapaabeli usundi ja astronoomia alusel. 7. sajandil eKr täiustus üha enam "preesterlik taevavaatlemise tehnika". Paabeli kuu nädal asendati planeetide nädalaga (5 planeeti + kuu ja päike = 7 päeva). Ištar sai planeediks ja Tammuz kinnistäheks. Tekkib henoteism. Nebukadnetsari jaoks on Marduk ainus ja õige halastuse jumal. Nabu on tema poeg ja inimeste juurde läkitatud saadik. Kaldealaste prohvetlik usund oli lähedane Jeremia aegsete prohvetitega ja kaldea kahetsuslaulud olid lähedased juutide lauludele (psalmidele).