tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Porvoo toomkirik

Porvoo toomkirik (soome "Porvoon tuomiokirkko", rootsi "Borgå domkyrka") on Soome Evangeelse Luterliku Kiriku toomkirik Porvoos. Ta on rootsikeelse Borgå (Porvoo) piiskopkonna peakirik. Kirikut kasutab ka soomekeelne kogudus, mis kuulub Helsingi piiskopkonna alla.
Porvoo kirik on põhiosas ehitatud 15. sajandil. See sai toomkirikuks 1723. aastal, kui Viiburi langes Venemaa kätte ning sealne piiskopkonna keskus koliti ümber Porvoosse. 1809. aastal toimus toomkirikus Porvoo maapäev, millel Venemaa keiser Aleksander I kinnitas Soome vanad õigused ning pandi alus Soome suurvürstiriigile.
Ajalugu.
Porvoos asus tõenäoliselt juba 13. sajandil puukirik. Kivikirik rajati sinna arvatavasti 1410. aastatel ning see oli pühitsetud tõenäoliselt neitsi Maarjale. Kiriku rajajaks peetakse Pernaja meistrit, kellele omistatakse mitme 15. sajandi esimesest poolest pärineva Soome kiriku ehitamine. 15. sajandi keskpaiku kirikut laiendati neli meetrit ida ja kuus meetrit lõuna suunas.
16. sajandil sai kirik mitu korda kannatada: 1508. aastal purustasid selle taanlased ning 1571. ja 1590. aastal rüüstasid seda venelased. 17. sajandi alguses kirik taastati ning muu hulgas ehitati sinna esimene orel. 1708. aastal põles kirik aga Põhjasõja käigus uuesti. Siiski taastati ta peagi ning sai 1723. aastal Viiburist Porvoosse üle toodud piiskopkonna keskuseks. 1923. aastal viidi Porvoo piiskopkonna keskus Tamperesse (Tampere piiskopkond) ning Porvoo sai uue rootsikeelse piiskopkonna keskuseks.
1809. aastal toimunud Porvoo maapäev algas Porvoo toomkirikus ning seal andsid Soome seisused vande Aleksander I-le kui Soome suurvürstile.
1941. aastal tabas toomkirikut Jätkusõja käigus lennukipomm, mis aga ei lõhkenud ning kirik pääses suuremate kahjustusteta.
1992. aastal pühitseti Porvoo toomkirikus Porvoo lepingu sõlminud luteri ja anglikaani kirikute ühist armulauateenistust; sellest sai leping ka oma nime.
2006. aasta 29. mail süüdati kirik põlema ning tulekahjus hävis kiriku katus, selle sisemus sai kannatada peamiselt suitsu- ja veekahjude tõttu. Süütaja mõisteti 2007. aastal kuueks ja pooleks aastaks vangi. Kirik remonditi ning 2008. aasta 30. novembril toimus seal esimene põlengujärgne teenistus.
2009. aastal kujutati Porvoo toomkirikut 2-eurosel mündil, mis löödi Porvoo maapäeva 200. juubeli puhul. Siis anti välja ka 100-eurone mälestusraha, millel on samuti kujutatud toomkirikut.
Saare prefektuur

Saare prefektuur oli aastail 1939–1940 tegutsenud Eesti välispolitsei prefektuur.
Prefektuur asutati Vabariigi Valitsuse otsusega 13. oktoobrist 1939 Lääne-Saare Prefektuurist seoses Nõukogude Liidu sõjaväebaaside asutamisega Saaremaal.
Tegevuspiirkond.
Prefektuuri piirkonda kuulusid Kuressaare linn ja Saare maakond.
Prefektuuri koosseisu kuulusid:
Elbu raba

Elbu raba (ka Elbu soo) on raba Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas; Lavassaare soostiku osa.
Esimese öö õigus

Esimese öö õigus (ladina keeles "ius primae noctis") tähendab väidetavat ajaloolist feodaalisanda õigust veeta oma pärisorja abiellumise korral pulmaöö ("esimene öö") pärisorja pruudiga. 
Puuduvad tõendid, et selline privileeg oleks keskaegses Euroopas reaalselt kasutusel olnud. Kõik viited sellele pärinevad hilisemast ajast. Seksuaalkäitumise ajalugu uurinud ajaloolane Mati Laur on esimese öö õigust nimetanud valgustusajastul loodud müüdiks.
Maria Enzersdorf

Maria Enzersdorf on vald "(Marktgemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Mödlingi ringkonnas. 
Maria Enzersdorfi ümbritsevates metsades on mitu lossi ja varet, sealhulgas Liechtensteini loss ja "Schwarzer Turm" (Must torn) metsas ning Hunyadi loss linnas endas.
Ajalugu.
Maria Enzersdorfi asustasid tõenäoliselt roomlased ja keldid. Asulat on esmamainitud 12. sajandil. Sel perioodil ehitati ka Liechtensteini loss kindlusena ungarlaste vastu. 
Linn hävitati 1529. ja 1683. aastal Osmanite esimesel ja teisel Viini piiramisel.
Aastatel 1938–1954 oli linn Viini 24. ringkonna osa.
Majandus.
Linnas asub energiaettevõtte EVN AG peakorter.
Wals-Siezenheim

Wals-Siezenheim (austria hääldus: [ˌvalsˈsiːtsn̩haɪ̯m]; saksa hääldus: [ˌvalsˈziːtsn̩haɪ̯m]) on vald "(Gemeinde)" Salzburg-Umgebungi ringkonnas Austria Salzburgi liidumaal.
Vald loodi 1948. aastal Walsi ja Siezenheimi liitumisel. Samal aastal anti vapp. Kui 1947. aastal oli seak 1000 elanikku, siis 2001. aastal ligikaudu 11 000. Eelmine Wals oli osa eraldi Siezenheimi vallast, kuid sellegipoolest ka Liefering ja hiiglaslik osa Taxachist.
Geograafia.
Vald asub Salzburgi linna (idas) ja Austria-Saksamaa piiri (läänes) vahel. See loodi 1948. aastal, kui ühendati Wals ja Siezenheim, pärast territooriumi osade liidendamist Salzburgi linnaga. Kogu vald kuulub Salzburgi äärelinna, kuid seni pole liitumise edendamiseks rohkem pingutusi tehtud.
Wals-Siezenheim asub vahetult Salzburgi lennujaamas juurdepääsuga Salzburgi trollibussivõrgule. See on laiendatud kaubanduskeskuste ja mitmete suurte tööstusettevõtete filiaalide asukoht. Walserbergi paikkond on laialt tuntud endise piiripunkti poolest Austria "West Autobahnilt" Saksamaa Bundesautobahn 8-le. Piirikontroll kaotati Schengeni leppe rakendamisega 1997. aastal.
Vallaosad on Gois, Himmelreich, Käferheim, Kleßheim, Schwarzenbergkaserne, Siezenheim, Viehausen, Wals, Walserberg ja Walserfeld.
Ajalugu.
Vanim paikkond Siezenheim asustati juba Rooma aegadel ja on saanud nime Rooma aristokraadi Sizo järgi. 1690. aastal ehitati Salzburgi peapiiskoppide suveresidentsiks Klessheimi loss.
Altach

Altach on vald Austrias Vorarlbergi liidumaal Feldkirchi ringkonnas.
Ajalugu.
Habsburgid valitsesid Vorarlbergi külasid vaheldumisi Tiroolist ja Kaugemast Austriast. 1801. aastal eraldati Altach Götzisest. Aastatel 1805–1814 kuulus Altach Baierile, siis taas Austriale. Altach on Austria Vorarlbergi liidumaa osa alates selle asutamisest 1861. aastal. Aastatel 1945–1955 kuulus vald Prantsuse okupatsioonitsooni Austrias.
Altachis tegutseb Austria kõrgliiga jalgpalliklubi SC Rheindorf Altach.
Ried im Innkreis

Ried im Innkreis on linn Austrias Ülem-Austria liidumaal, Ried im Innkreisi ringkonna keskus. See asub Linzist umbes 70 km kaugusel läänes ja Salzburgist 60 km kaugusel põhjas.
Mattersburg

Mattersburg (endise nimega "Mattersdorf", ungari keeles "Nagymarton", horvaadi keel "Materštof") on linn Austrias Burgenlandi liidumaal, Mattersburgi ringkonna keskus.
Linnas tegutseb Bundesliga jalgpalliklubi SV Mattersburg.
ERA Pank

AS ERA Pank oli Eesti krediidiasutus (pank), mis tegutses 1991–1999.
3. jaanuaril 1991 väljastas Eesti Pank tegevuslitsentsi aktsiaseltsile ERA Pank . k ERA Pank asutati 18. juunil 1991 ja kanti ettevõtteregistrisse 7. oktoobril 1991. 
7. oktoobril 1998 kuulutas Eesti Pank välja moratooriumi ERA Panga suhtes, kui 6.oktoobri 1998 õhtul oli alanud raha aktiivne väljavool ERA Pangast. Pärast moratooriumi väljakuulutamist selgus, et AS ERA Pank jättis ajavahemikul 02.10.98–06.10.98 täitmata hulgaliselt klientide poolt esitatud maksejuhiseid, kokku summas üle 44 miljoni krooni. Panga juhtkond ja temaga seotud äriühingud said laene intressiga, mis on madalam kui panga poolt võetud laenude ja kaasatud hoiuste intressimäär. Sellega oli teadlikult kahjustatud panga hoiustajate huve ning rikutud krediidiasutuste seaduse nõudeid. Moratoorium lõpetati 7. aprillil 1999 ERA Panga tegevuslitsentsi tühistamisega.
ERA Panga tegevjuht/nõukogu esimees kuni selle pankrotini 7. aprillil 1999 oli Andres Bergmann. 
Keskkriminaalpolitsei süüdistuse järgi kuritarvitasid AS ERA Panga juhatuse ja nõukogu liikmed aastatel 1995–1999 oma ametiseisundit ning tegid ebaseaduslikke tehinguid. ERA Panga juhtivtöötajad tekitasid pangale 214,4 miljoni kroonise kahju ja põhjustasid nii panga maksejõuetuse. Kohtu alla anti ERA Panga juht Andres Bergmann, panga juhatuse endine esimees Jaak Kiiker, endised juhatuse liikmed Mart Kallaste ja Peep Akkel, ERA Panga Tallinna filiaali (Estonia puiestee 15, Tallinn) endine juhataja Raivo Link, ERA Panga endine jurist ja Andres Bergmanni õde Aet Bergmann, ERA Panga asjaajamisosakonna endine juht Krista Rästa ja Polaris-Vara endine juht Tarmo Ruben ning firma töötaja Helve Luhasalu.
ERA Panga endine juht Andres Bergmann jõudis lihtmenetluse läbirääkimistel prokuröriga kokkuleppele ning pidi vangis olema kolm aastat ja kuus kuud. Lisaks Bergmannile jõudsid lihtmenetluse läbirääkimistel prokuröriga karistuste osas kokkuleppele ka ERA Panga juhatuse endine liige Peep Akkel ja panga Tallinna filiaali endine juht Raivo Link. Samuti pidi Bergmann hüvitama 15,7 miljoni krooni eest tema vastu esitatud tsiviilhagisid. Maakohus lõpetas prokuröri taotlusel ERA Panga ning kindlustusfirmade Polaris Elu ja Polaris Vara süüasjas nelja kohtualuse suhtes kriminaalasja menetluse ning kohus lõpetas prokuröri taotlusel kriminaalasja jurist Aet Bergmanni, panga asjaajamisosakonna endise juhataja Krista Rästa, Polaris Vara endise töötaja Helve Luhasalu ja IT-osakonna juhataja Mart Kallaste vastu, kuna nende süü ei ole suur, varalisi nõudeid nende vastu pole ning menetluse jätkamiseks puudub avalik menetlushuvi. Jaak Kiiker, panga juhatuse endine esimees, ei tunnistanud end süüdi ja tema süüasja arutamine jätkus tavalises korras. Lõpuks mõisteti Kiiker õigeks.
Optiva Pank

 
AS AS Optiva Pank oli aastail 1999–2000 tegutsenud Eesti krediidiasutus.
Optiva Pank moodustati 1999. aastal Eesti Investeerimispanga ja Eesti Forekspanga liitumisel. 21. jaanuaril 1999 nimetati Eesti Forekspank ümber Optiva Pangaks. Optiva Panga juhatussse kuulusid Investeerimispanga juhid Härmo Värk, Kalle Norberg, Priit Perens ja Tauno Vanaselja ning Forekspanga juhid Erki Urva ja Kaido Kangur.
Optiva Panga logo oli stiliseeritud päikesekell
Optiva omas Eesti pangandusturust umbes üht kümnendikku, pangas töötas 275 inimest ja ta teenindas umbes 23 000 klienti.
Optiva Pank tegutses Sampo kontsernis, koos Sampo Eesti Kindlustusega ühtses finantsgrupis, Optiva Panga ja Sampo Eesti Kindlustuse teenindussaalid tegutsesid ettevõtete peahoonetes Narva maantee 11 ning Pronksi tänav 19 ning Kuressaares Sampo Eesti kindlustuse majas Uuel tänaval. Sampo grupi üksuste turuosa Eestis oli 2000. aastal: Optiva Pank 6,4%, Sampo Eesti Varakindlustus 40,6% ja Sampo Eesti Elukindlustusel 1,9%.
29. detsembril 2000 nimetati AS Optiva Pank AS Sampo Pangaks.
Eesti Forekspank

AS Eesti Forekspank oli aastail 1992–1999 tegutsenud Eesti krediidiasutus.
Eesti Forekspank sai tegevuslitsentsi 30. juunil 1992. aastal.
1995. aastal liitusid Forekspank ja Raepank, mille ühinemisel tekkis Eesti Forekspank, mis kujunes aktivate poolest suuruselt kuuendaks kommertspangaks Eestis. Ühinenud Eesti Forekspangal oli neli kontorit Tallinnas ning üks kontor Narvas ja Tartus. Raepanga senistele aktsionäridele kuulus 39,5 protsenti ning Forekspanga aktsionäridele 60,5 protsenti ühendpanga aktsiatest. 
1996. aastal omandas Eesti Forekspank RET-i Arengugrupilt Narva maantee 11 Tallinnas Narva maanteel asuva endise Punase RET-i hoone, mille ümberehituse projekteerisid arhitektid Jüri Okas ja Marika Lõoke.
1998. aastal liitusid Eesti Forekspank ja Eesti Investeerimispank, Eesti Panga osalusel
21. jaanuaril 1999 nimetati Eesti Forekspank ümber Optiva Pangaks ja 29. detsembril 2000 Sampo Pangaks.
Neljä Ruusua

Neljä Ruusua on Soome rokkansambel, mille liikmed on alates aastast 1982 olnud laulja-kitarrist Ilkka Alanko, kitarrist Petteri "Kode" Koistinen, basskitarrist Jari "Lade" Laakkonen ja trummar Kari "Kämy" Kämäräinen. 
Tuntuimad palad on "Juppihippipunkkari", "Sun täytyy mennä", "Poplaulajan vapaapäivä", "Matka on syvä", "Hunningolla", "Luotsivene", "Popmuseo", "Valuva taivas", "Missä vaan" ja "Elän vain kerran".
Paula Vesala

Paula Julia Vesala (sündinud 10. detsembril 1981 Kärsämäki vallas) on soome laulja, muusik, laulukirjutaja ja näitleja. Vesala oli ansambli PMMP teine laulja. 
Tema sooloalbum Vesala ilmus aastal 2016.
YIT Ehitus

AS YIT Ehitus (varasema nimega "FKSM") on Eesti ehitusettevõte, mis kuulub Soome ehituskontserni YIT.
YIT Ehitus ehitab hooneid ja rajatisi.
YIT Ehitus on Soome-Eesti Kaubanduskoja liige.
Kagukaar (ajaleht)

Kagukaar oli Võrumaa Rahvarinde ajaleht, mis hakkas ilmuma 1989. aastal. See ilmus ebaregulaarselt ja lühikest aega.
Ajalehe väljaandja oli Võrumaa Rahvarinne, toimetaja Enn Tupp.
UDK 329.71 (474.225) (055)
Koger &amp; Sumberg

Koger &amp; Sumberg oli Eesti ehitusettevõte, mis tegutses 1990. aastatest kuni 1999. aastani. Ettevõtte asutasid Andres Koger ja Tarmo Sumberg.
Ettevõtte Koger &amp; Sumberg eelkäija oli 1989 asutatud "kooperatiiv Ramses", mis 1991 korraldati ümber "aktsiaseltsiks EKS", mis mõni aasta hiljem nimetati ümber Koger &amp; Sumbergiks.
1999 ühines Koger &amp; Sumberg ettevõttega FCM ja koos moodustati uus ettevõte FKSM. Mõni kuu hiljem lahkus Koger &amp; Sumbergi üksus FKSM-ist ja moodustas ettevõtte Koger &amp; Partnerid.
Fakto Auto

AS Fakto Auto (enne 2001 "Fakto") on aastast 1990 tegutsev Eesti autoettevõte, mis müüb, hooldab ja remondib sõidukeid. Ettevõtte peakontor asub Tallinnas aadressil Osmussaare tänav 10.
Ettevõte on olnud Tallinna börsil.
Jean Vuarnet

Jean Vuarnet (18. jaanuar 1933 – 2. jaanuar 2017) oli Prantsusmaa mäesuusataja.
Vuarnet võitis 1960. aasta olümpiamängudel Squaw Valleys kiirlaskumises kuldmedali.
Vladimir Holod

Vladimir Holod (vene "Владимир Николаевич Холод"; sündinud 13. märtsil 1976) on Eesti õigeusu vaimulik.
Ta lõpetas 2014. aastal kaugõppes bakalaureusekraadiga Peterburi Vaimuliku Akadeemia.
Ta pühitseti 23. märtsil 2014 diakoniks ja 29. mail 2014 preestriks.
Septembrist 2015 on ta Loksa Kroonlinna Püha Joanni koguduse esipreester, enne seda töötas ta samas koguduses teise preestrina.
Allianz Stadion

Allianz Stadion (eesti keeles "Allianzi staadion") on Austria jalgpallistaadion, mis ehitati kohta, kus varem asus Gerhard-Hanappi-Stadion (eesti keeles "Gerhard Hanappi staadion") Hütteldorfis Viinis.
Gren Tartu

Gren Tartu AS (endine AS Fortum Tartu) on Tartus tegutsev valdusettevõte, mille hallata on soojusenergia tootmine ning soojus- ja elektrienergia vahendamine, ostmine ja müük ning kohalike kütuste tootmine ja varumine.
Valdusettevõtte tütarettevõtted on võrguettevõtja ja klienditeenindaja AS Tartu Keskkatlamaja, soojus-, jahutus- ja elektrienergia tootja AS Anne Soojus ning kohaliku kütuse tootja ja varuja AS Tartu Jõujaam.
Valdusettevõttes töötab 8 inimest, kes osutavad tütarettevõtetele juhtimisteenuseid näiteks üldjuhtimise, raamatupidamise, ökonoomika ja kaadriarvestuse alal. Kontsernis töötas aga 2018. aasta lõpu seisuga 73 töötajat.
Greni Eesti äride juht on Margo Külaots, kes oli 2009. aastast ka AS Fortum Tartu juhatuse esimees ja oli ettevõttes töötanud alates selle loomisest 2000. aastal. Enne teda oli juhatuse esimees Mati Meos.
Ajalugu.
Eesmärgiga osaleda Tartu kaugküttesüsteemi ettevõtete aktsiate müügi enampakkumisel asutas 7. veebruaril 2000 Kotkan Energia Oy-le kuuluv AS Kotka Energy Holding ettevõte AS Tartu Energia (praeguse nimega AS Fortum Tartu). Pärast seda müüdi 20% ettevõtte osalusest Tartu soojusmajanduse arengus eestvedavat rolli omavale AS-ile Giga.
29. septembril 2000 sõlmis AS Kotka Energy Holding lepingu Tartu linnaga AS-i Tartu Keskkatlamaja aktsiate ostuks, millega kaasnes AS-i Tartu Jõujaam ja AS-i Anne Soojus aktsiate müük vastloodud valdusettevõttele. Ettevõte käis Tartu linnale kuulunud aktsiapaki eest välja 230 miljonit krooni (14,7 miljonit eurot).
24. aprillil 2003 müüs Kotka Energy Holding enda osaluse Soome suurima energeetikaettevõtte Fortum tütarettevõttele Fortum Power and Heat Oy. Selle tulemusena kuulub AS Fortum Tartu aktsiatest 60% Fortum Power and Heat Oy-le ja 40% AS-le Giga.
Ärinimi AS Fortum Tartu eksisteerib registrikandes alates 22. jaanuarist 2004.
Juunis 2020 sõlmis Fortum lepingu AS Giga 40-protsendilise osaluse soetamiseks. Juuli algul andis Konkurentsiamet tehinguks loa.
Juulis 2021 sõlmis Fortum müügitehingu investeerimisfondiga Partners Group ning seose omanikuvahetusega muutus AS Fortum Tartu Gren Tartu AS-iks.
Tunnustus.
Lisaks on ettevõte korduvalt võitnud auhinna Kaasaegne Efektiivne Soojusettevõte.
KredEx

KredEx oli Eesti finantsasutus (õiguslikult sihtasutus), mis andis Eesti ettevõtetele laene, riskikapitali, krediidikindlustust ja riigi garantiiga tagatisi, samuti toetas sihtasutus energiatõhususele suunatud lahendusi (nt kortermajade renoveerimine). 
Sihtasutuse peakontor asus Tallinnas aadressil Sepise 7. KredExi asutas Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium 2001. aastal.
2022. aastal liitusid Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus ja KredEx ning moodustati Ettevõtluse ja Innovatsiooni Sihtasutus.
Lemeks

AS Lemeks (ka Lemeks Grupp) on 1993 asutatud Eesti ettevõte, mis tegutseb puidutöötlemise, metsavarumise ja põllumajanduse valdkonnas. Ettevõtte peakontor asub Tartus aadressil Näituse tänav 25.
Ettevõttel on 22 tütar- ja sidusettevõtet Eestis, Lätis, Prantsusmaal ja Suurbritannias. Neis ettevõtetes töötab üle 600 inimese.
Aasta seen

Aasta seen on seeneliigile antav aunimetus. Eestis valib aasta seene Eesti Looduseuurijate Seltsi all tegutsev Eesti Mükoloogiaühing.
Esimest korda valiti aasta seen 2017. aastal. Selleks on Eestis kolme liigiga esindatud kukeseen.
Aastast 2003 valitakse aasta seent ka Lätis.
Arkna tee

Arkna tee on tänav Rakveres, see paikneb linna põhjaosas. Kaugus linna keskväljakust linnulennul mõõdetuna on 1,2–2,0 km. Tänava nimi on jäänud ajaloolisest maanteest, mis viis põhja pool paikneva, Rakvere vallas asuva Arkna küla juurde.
Arkna tee on 857 meetrit pikk, keskmiselt 14 meetrit lai ning asub Lennuvälja linnaosas. 20. sajandi alguses oli tänava ümbrus veel hoonestamata, seal paiknes kohalik maantee.
Tänav saab alguse Raudtee tänava lõpust, kulgeb põhja suunas ja lõpeb Rakvere valla piiril. Edasi kulgeb ta 3 km pikkuselt Arkna–Rakvere teena, mis on kõrvalmaantee, kuni Tallinna–Narva maanteeni. 
Arkna tee ristub ida poolt Tormi ja Roo tänavaga, mis jäävad Roodevälja linnaosasse. Lääne poolt on ristuvaks Papiaru tänav.
Arkna tee idaküljel asuvad pereelamud abihoonetega, lääneküljel paiknevad elamukrundid on hoonestamata. Arkna tee ja Papiaru tänava ristmiku juurde (Teliku tn 2) on rajatud Skoda sõiduautode müügikeskus. 
Nõukogude Liidu ajal paiknes Arkna tee ääres Nõukogude Liidu 23. kaardiväe Lenini ordeniga punalipulise Orjoli-Berliini raketidiviisi 304. kaardiväe raketipolk (vene keeles 23. гвардейская ордена Ленина Краснознамённая Орловско-Берлинская ракетная дивизия, 304. Гвардейский ракетный полк) (s/o 14372 "Objekt 648" (vene keeles В/Ч 14372 "Объект 648")). Tol ajal püstitatud militaarehitised on tänaseks enamuses lammutatud.
Tänaval on välisvalgustus ning asfaltkattega sõidu- ja kõnnitee.
Liubavas

Liubavas (poola keeles "Lubowo") on küla (endine alev ja linn) Leedus Kalvarija omavalitsuses, Liubavase valla halduskeskus. Külas on postkontor, põhikool ja raamatukogu.
Ajalugu.
Küla on esimest korda mainitud XVIII sajandi alguses. Aastal 1717 ehitati sinna kabel. Aastal 1744 sai asulast alev, millel oli õigus pidada neli korda aastas laata. Aastal 1770 ehitati sinna kirik ja Liubavasest sai kohaliku kihelkonna keskus. Aastal 1791 sai Liubavasest linn.
Aastal 1827 oli linnas 98 maja. Aastal 1853 sai linnast alev ja XIX sajandi lõpus küla. Knygnešystė ajal oli asula tähtis raamatute Leedusse toimetamise keskus. Asulas tegutses mitu leedu katoliiklaste organisatsiooni (Žiburys, Leedu katoliiklik karskusselts). Aastal 1897 oli Liubavases 964 elanikku. Esimese maailmasõja ajal põles Liubavas maha. Aastal 1919 hõlvas asula Poola sõjavägi, mis lahkus sealt juulis 1920. Hiljem tegutsesid asula ümbruskonnas poola partisanid, kes aastal 1922 lasid seal maha viis leedulast. Aastaks 1923 oli suurem osa poolakaid teisele poole piiri kolinud, Liubavases oli toona 593 elanikku. Aastal 1931 valmis mahapõlenud kiriku asemele uus.
Nõukogude võim küüditas 10 Liubavase elanikku. Teise maailmasõja ajal hävis küla kirik, sõja järel tegutsesid asula ümbruskonnas Leedu metsavennad. Nõukogude võimu ajal oli Liubavas kohaliku kolhoosi keskasulaks. Aastal 1956 ehitati kirikul asunud kabel ümber kirikuks.
Elektrijaama tee

Elektrijaama tee on tänav Narvas Elektrijaama linnaosas.
Tänav saab alguse kohast, kus Rahu tänav ristub P. Kerese tänavaga, ja suundub esmalt lõunasse, kuid pöörab peatselt edelasse ja seejärel 2,3 km pärast läände. Tänav lõppeb linna piiril ja selle kogupikkus on 8,6 km.
Esimesel lõigul kulgeb tänav pärast Kadastiku tänavaga ristumist Kadastiku järve ja Väike-Kadastiku järve vahelt läbi, kus ristub ka Tiigi tänavaga. Järgmisel lõigul kulgeb tee võrgustikuna Balti soojuselektrijaama hoonete ümber, ületades ka elektrijaama juurdevoolukanali ja soojaveekanali, kuid möödudes Lühikesest kanalist. Viimases lõigus kulgeb tänav pikalt paralleelselt linnapiiriga.
Tänav sai nime 15. märtsil 1995.
Keine Sorgen Arena

Keine Sorgen Arena on jalgpallistaadion Austrias Ried im Innkreisis.
Äkkeküla tee

Äkkeküla tee on tänav Narvas.
Tänav saab alguse Tallinna maanteelt ja kulgeb põhjakirdesse. Pärast umbes 950 meetrit pöörab tänav lääneloodesse ja lõppeb 300 meetri pärast umbtänavana. Sellelt viimaselt lõigult algavad põhjakirdesse suunduvad Hoovi tänav ja Põllu tänav.
Tänav sai nime 19. mail 2005.
Vallimäe tee

Vallimäe tee on tänav Rakveres.
Tänav sai nime 1927. aastal.
Aadressil Vallimäe tee 5 asub Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monument.
Uueveski tee

Uueveski tee on tänav Viljandis Uueveski ja Peetrimõisa linnaosas.
Tänava pikkus on 1132 m.
Tänav sai nime 13. novembril 1922.
Tänaval asuvad Viljandi Kesklinna kool ja Uueveski vesiveski.
Tänav ületab Uueveski oja.
Prääma tee

Prääma tee on tänav Paides.
Tänav saab alguse Pärnu tänavalt ja suundub alguses loodesse ning siis põhja. Tänav ristub Laia, Hämariku, Tähe, Ringtee ja Präämavälja tänavaga.
Tänav sai nime 1923.
Pikanõmme tee (Pärnu)

Pikanõmme tee on umbtänav Pärnus Rääma linnaosas.
Pikanõmme tee saab alguse Oja tänavalt.
Tänava pikkus on ligikaudu 135 meetrit.
Ajalugu.
Tänav sai nime 1937.
Akmenynai

Akmenynai (poola keeles "Kamień") on küla Leedus Kalvarija omavalitsuses, Akmenynai valla halduskeskus. Külas on postkontor, põhikool ja raamatukogu.
Ajalugu.
Arvatakse, et küla rajati enne suurt katkuepideemiat aastal 1710. Kirjalikult on küla esimest korda mainitud aastal 1738, toona kandis see nime "Kamien". 
Aastal 1941 rajas Punaarmee külla baraki, millesse kohalikud elanikud teise maailmasõja ajal rajasid kiriku, mis sõja järel maha põletati. Selle asemele ehitatud kabel anti aastal 1956 kohaliku kooli kasutusse. Nõukogude võimu ajal oli Akmenynai kohaliku kolhoosi keskasulaks. Aastal 1989 sai asulast kohaliku kihelkonna keskus, aastal 1991 valmis praegune kirikuhoone.
Käina maantee

Käina maantee on tänav Kärdlas. 
Tänav on osa Kärdla–Käina maanteest. See saab alguse Heltermaa maantee, Kõrgessaare maantee ja Rookopli tänava ringristmikul.
Tänav sai nime 1978.
Andermatt

Andermatt on mägiküla Šveitsis, Uri kantonis.
Kastani puiestee

Kastani puiestee on tänav Rakveres. 
Tänava pikkus on 1102 m, see paikneb Rakvere Südalinna ja Õpetaja Heinamaa linnaosas F. G. Adoffi ja Karja tänava vahel. Ristuvad tänavad on Võimla, Silla ja Vee tänav.
20. mail 2004 avati aadressil Kastani puiestee 12 spordihalli hoone, mille autor on arhitekt Andres Kask.
Ajalugu.
19. sajandi lõpul kandis tänav Pargi nime, 20. sajandi alguses Puiestiku tänava ja Eesti esimesel iseseisvusajal Jaan Poska puiestee nime. 1930. aastal valminud linna generaalplaani (arhitekt Anton Soans) kohaselt pidi Jaan Poska puiesteest saama linna põhitänavaid esindushoonetega. Nõrkade aluspinnaste tõttu suuri kivihooneid siiski rajada ei olnud võimalik. 1930. aastal valmis puiestee lääneküljel linnastaadion.
Nõukogude ajal (kuni aastani 1987) oli tänava nimi "Juri Gagarini puiestee". Seejärel on tänav kandnud seal kasvavate suurte kastanite tõttu nime Kastani puiestee.
Zinaida Jurjevskaja

Zinaida Jurjevskaja (õieti Zinaida Lenkina; 10. juuni 1892 Tartu – 3. või 4. detsember 1925 Andermatt) oli Eestist pärit laulja.
Jurjevskaja on tema esinejanimi, mille ta võttis sünnilinna järgi siis, kui ta Euroopas lauljana tuntuks sai.
Kloostri tee

Kloostri tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Pirita asumis.
Kloostri tee 9 asuvad Pirita kloostri varemed ja Pirita vana kalmistu.
Kloostri tee 6 endises restoranihoones paikneb 2015. aastast Pirita linnaosavalitsus.
Mähe tee

Mähe tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis.
Mähe tee sai nime 12. juulil 1949. Tänav on saanud nime Mähe põlistalu järgi.
Puhkekodu tee

Puhkekodu tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Kose asumis.
Puhkekodu tee sai nime 13. aprillil 1954. Tänav on saanud nime sealse puhkekodu järgi.
Suislepa tee

Suislepa tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis.
Tänav sai nime 14. veebruaril 1958.
Tasuja puiestee

Tasuja puiestee on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas.
Tänav sai nime 25. aprillil 1986.
Tiskre tee

Tiskre tee on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas Vismeistri ja Tiskre asumis.
Tänav sai nime 11. märtsil 1977.
Toonela tee

Toonela tee on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Juhkentali asumis.
Tänav sai nime 13. juunil 1958.
Tõusu tee

Tõusu tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Merivälja asumis.
Tänav sai nime 22. veebruaril 1955.
Väo tee

Väo tee on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Väo asumis.
Tänav sai nime 1923.
Mödlingi Admira Wacker

Mödlingi FC Admira Wacker (ametlikult saksa keeles "FC Admira Wacker Mödling") on Austria jalgpalliklubi, mis tegutseb Maria Enzersdorfis. Klubi mängib hooajal 2016/17 Bundesligas.
Klubi loodi algselt Austria pealinnas 1905. aastal nime all "Viini SK Admira". 1971 ühineti klubiga "Viini SC Wacker", 1997 "VfB Mödling"-iga ja 2008 "SK Schwadorf"-iga, millest tuleneb praegune nimi. Viinis ja selle ümbruses on kolm meeskonda.
Pakktee

Pakkteedeks nimetatakse vanimaid säilinud inimkätega rajatud teid, mis on okstest, hagudest või palkidest rajatud teed ehk soosillad. Soodesse rajatud pakkteed olid kahe-kolmemeetristest palkidest (pakkudest) või ka roigastest laotud. Vahel olid palkide all ka tugilaagid, teed võisid olla kahekihilised ja mõnel juhul ka kivisillutisega kaetud. Tihti kasutati vanema pakktee hästi säilinud materjali uuema tee ehitamiseks.
Pakktee võis olla ehitatud eesmärgiga rajada otsem teelõik, mida saaks koormaga läbida. Teine põhjus peitus sagedastes sõdades ja rüüstamistes, mille käes maarahvas kannatas. Selleks, et oma elu ja vara rüüstajate käest päästa, pagesid inimesed soosaartele, kuhu kiiresti jõudmiseks laoti sohu roigastest või palkidest salateed.
Ajalugu.
Vanemad Eestist leitud pakkteed on pärit muinas- ja keskajast. Salateed võeti kasutusele juba muinas- ja varakeskajal, kui sõjakäikude peamine eesmärk oli rüüstamine ja saagi kogumine. Väljakaevamiste ja leidude süsinikdateeringu järgi on kindlaks tehtud, et sooteid uuendati ja kasutati veel Liivi sõja ja sellele järgnenud Rootsi-Poola sõdade aegadel. Siis rüüstasid maapiirkondi lisaks sõjasalkadele veel arvukad röövlijõugud. Eesti seni teadaolevaist vanim, Kata Heinasoo sootee Tuhala lähedal pärineb 3.–4. sajandist pKr.
Pakkteed rahvapärimuses.
Eesti rahvapärimuses on mitmeid lugusid, mis sisaldavad soosaarte ja sooteede temaatikat. On meenutusi vanadest salateedest pelgupaikadesse ja pärimusi, mille järgi vaenlased või pargiajajad sohu eksitati. Rahvapärimuste vanust on raske hinnata, kuid jutud pargiajajatest (ka pardiajajad) kuuluvad ilmselt Põhjasõja aegadesse, mil Vene väejuht Šeremetev oma ratsasalkadega Eesti- ja Liivimaad rüüstas.
Pakkteed Eestis.
Eestis on pakkteid leitud: 
Eesti muistsete pakkteede seisukorda on halvendanud soode kraavitamine ja kuivendamine. Happelises rabavees säilib orgaaniline materjal hästi. Õhu kätte sattudes palgid pehkivad ja tee hävib, seepärast tuleb teha päästekaevamisi, et selliste teede muinsusväärtust selgitada.
Pakkteed mujal maailmas.
Pakkteid on rajatud ja leitud Põhja-Euroopas, kus esineb või on esinenud rabasid, näiteks Hollandis, Saksamaal, Briti saartel ja Skandinaavias.
Inglismaa teadaolevalt vanim pakktee avastati Londonis. Sealse Belmarshi vangla juurdeehituse käigus leiti tee jäänused 4,7 meetri sügavuse pinnasekihi alt. Tee rajati umbes 4000 eKr. Tee on seega ligikaudu 500 aastat vanem kui Stonehenge.
Pakktee, mis asub Saksamaal Campemooris, on veelgi vanem – see rajati umbes 4550 eKr. Leiukohta on uuritud mitmel korral ja sealt on leitud eri vanuses pakktee lõike. Leedu vanim teadaolev pakktee on 1. sajandil läbi soo rajatud varjatud ligipääsutee Kernavė linnusesse.
City Investing Building

City Investing Building või aastatel 1928–1932 teatud ka kui Benenson Building oli arhitekt Francis H. Kimballi historitsistlikus uusbarokses prantsuse "beaux-arts"-stiilis projekteeritud kõrghoone New Yorgis Lower Manhattani ärikeskuses aadressil 165 Broadway, Cortland Streeti ja Church Streeti tänava nurgal. Tegu oli näitega ühest varajasemast täiskõrguses pilvelõhkujast.
See oli 33-korruseline ja 148,4 meetri kõrgune F-kujulise asümmeetrilise põhiplaaniga kontorihoone, mille ehitustegevus kestis aastatel 1906–1908. Aastatel 1908–1909 oli see samal ajal kõrvalkrundil valminud Singer Buildingu järel kõrguselt teine hoone maailmas. 1912. aastal valmis paari kvartali läheduses maailma uue kõrgeima hoonena Woolworthi kaubandusketi uusgooti arhitektuuristiilis peakontor Woolworth Building (241,4 m). Mitmekümne aasta vältel olid nii City Investing Building kui ka Singer Building ja Woolworth Building ühed New Yorgi all-linna silueti silmapaistvamad sõjaeelse vabaturukapitalismi sümbolid ja ikoonilisemad maamärgid. 
1968. aastal lammutas uus omanik United States Steel Corporation selle koos kõrvalasunud kõrghoone Singer Buildinguga, et teha ruumi modernistlikule ja tunduvalt mahukamale kõrghoonele One Liberty Plaza. City Investing Buildingut ei oldud jõutud enne mahalammutamist arhitektuurimälestisena kaitse alla võtta.
Siiani on see olnud läbi aegade üheksas kõrgeim ettekavatsetult lammutatud hoone maailmas, pärast 11. septembri terrorirünnakuid on see olnud kõrguselt kaheteistkümnes hävitatud hoone.
Salzburgi Red Bull

Salzburgi FC Red Bull (ametlikult saksa keeles "FC Red Bull Salzburg") on Austria jalgpalliklubi, mis tegutseb Wals-Siezenheimis. Klubi mängib riigi kõrgliigas Bundesliga.
Sponsorluse piirangute tõttu on UEFA võistlustel klubi nimeks FC Salzburg ja kannab ümberkujundatud vappi.
Klubi oli tuntud kui Salzburgi SV Austria ja kandis erinevaid sponsornimesid. 2005. aastal ostis Red Bull GmbH klubi ära, ning vahetas klubi nime ja muutis ka traditsioonilised lilla ja valge värvi punaseks ja valgeks. Selle tulemusena lõid osad fännid uue klubi, Salzburgi SV Austria.
Klubi on tulnud 15 korda Austria meistriks.
Praegune koosseis.
"Seisuga 30. jaanuar 2022"
 Võitja (16): 1993–94*, 1994–95*, 1996–97*, 2006–07, 2008–09, 2009–10, 2011–12, 2013–14, 2014–15, 2015–16, 2016–17, 2017–18, 2018–19, 2019–20, 2020/21, 2021/22
 2. koht (4): 2005–06, 2007–08, 2010–11, 2012–13
 Võitja (8): 2011–12, 2013–14, 2014–15, 2015–16, 2016–17, 2018–19, 2019–20, 2020–21
 2. koht (5): 1973–74*, 1979–80*, 1980–81*, 1999–2000*, 2017–18
 Võitja (3): 1994*, 1995*, 1997*
 Võitja (2): 1977–78*, 1986–87*
 2. koht (1): 1993–94*
Wolfgang Hildesheimer

Wolfgang Hildesheimer (9. detsember 1916 Hamburg – 21. august 1991 Poschiavo) oli juudi rahvusest Saksa ja Šveitsi kirjanik, tõlkija, kunstnik ja muusikateadlane.
Ta õppis aastatel 1926–1930 Mannheimis gümnaasiumis, seejärel Odenwaldschules Heppenheimis Hessenis. Aastail 1933–1934 (pärast lahkumist Saksamaalt) õppis ta Inglismaal Frensham Heights Schoolis. Seejärel õppis ta Palestiinas mööblitisleriks ja sisearhitektiks. Aastast 1937 õppis ta maalikunsti ja lavakujundust Londonis.
Aastal 1940 läks ta Briti vägede luureohvitserina viieks aastaks Palestiinasse. Aastatel 1945–1949 oli ta simultaantõlk ja protokollide toimetaja Nürnbergi protsessil. Hiljem elas ta kunstniku ja kirjanikuna Münchenis, reisis palju ja kuulus rühmitusse Gruppe 47.
Aastal 1957 taotles ta Šveitsi kodakondsuse ning asus erakuna elama Poschiavo mägikülasse Graubündeni kantonisse, kuhu jäi elu lõpuni.
Tema teostest on eesti keeles ilmunud aastal 2016 "Armutud legendid" Liina Uudelti tõlkes, varustatuna Mati Sirkeli järelsõnaga (originaalis "Lieblose Legenden", ilmunud 1952).
Isiklikku.
Tema vanaisa Azriel Hildesheimer (1820–1899) oli Saksamaa rabi ja ortodoksse judaismi moderniseerija.
Viini Austria

Viini FK Austria (ametlikult saksa keeles "FK Austria Wien") on Austria jalgpalliklubi, mis tegutseb Viinis. Klubi mängib hooajal 2016/17 Bundesligas.
 Võitja (24): 1923/24, 1925/26, 1948/49, 1949/50; 1952/53; 1960/61, 1961/62, 1962/63; 1968/69, 1969/70; 1975/76; 1977/78, 1978/79, 1979/80, 1980/81, 1983/84, 1984/85, 1985/86; 1990/91, 1991/92, 1992/93; 2002/03, 2005/06, 2012/13
 Võitja (27): 1920/21, 1923/24, 1924/25, 1925/26, 1932/33, 1934/35, 1935/36, 1947/48, 1948/49, 1959/60, 1961/62, 1962/63, 1966/67, 1970/71, 1973/74, 1976/77, 1979/80, 1981/82, 1985/86, 1989/90, 1991/92, 1993/94, 2002/03, 2004/05, 2005/06, 2006/07, 2008/09
 Võitja (6): 1990, 1991, 1992, 1993, 2003, 2004
 Võitja (2): 1933, 1936
 2. koht (1): 1978
Karl Sahk

Karl Sahk (29. oktoober 1913 Narva – 12. juuli 1988) oli eesti ökonomist.
Ta õppis aastatel 1932–1939 Tartu Ülikoolis matemaatikat. Akadeemiliselt kuulus ta korporatsiooni Vironia. 1960. aastal lõpetas Üleliidulise Kaugõppe Rahandus-Majandusinstituudi ökonomistina.
1938. aastast töötas ta kindlustusseltsis Eesti Lloyd, 1940. aastast Eesti Riiklikus Kindlustuses. Töötas Jegorjevski õppekombinaadis, 1944. aastal tuli tagasi Eestisse ja jätkas tööd kindlustuse alal. Aastast 1967 kuni pensionile siirdumiseni 1977. aastal oli ta Eesti NSV Riikliku Kindlustuse Valitsuse (1976. aastast Peavalitsuse) juhataja asetäitja. Pensionärina jätkas kuni 1983. aastani tööd samas asutuses isikukindlustuse osakonnas. Ta juhendas ja retsenseeris kandidaadiväitekirju kindlustuse alal, samuti juhendas kindlustuse alaseid diplomitöid Tartu Riiklikus Ülikoolis ja Tallinna Polütehnilises Instituudis.
Ta on maetud Pärnamäe kalmistule.
Isiklikku.
Tehnikateadlane Eva Saks oli tema tütar.
Viini Rapid

Viini SK Rapid (saksa keeles Sportklub Rapid Wien, 1899–1978 Sportclub "Rapid") on Austria jalgpalliklubi, mis tegutseb Viinis. See mängib Austria kõrgliigas Bundesliga.
Klubi on asutatud 1899. aastal. Esimest korda tuli see Austria meistriks 1912. aastal. Kokku on see tulnud Austria meistriks 32 korda, millega on Rapid Austria kõige edukam klubi.
Pajevonys

Pajevonys on küla Leedus Vilkaviškise rajoonis, Pajevonysi valla halduskeskus. Külas on postkontor, keskkool ja raamatukogu.
Küla on esimest korda mainitud XVII sajandi teisel poolel. Sealset kirikut on esmamainitud 1586. aastal. 1736. aastal ehitati sinna uus kirik. XVIII sajandil avati külas kihelkonnakool. 1914. aastal hävitas Saksa sõjavägi kiriku, tänapäevane kirikuhoone valmis 1928. aastal. Ka Teise maailmasõja ajal sai kirik kannatada: Saksa sõjavägi purustas kirikutorni.
Kaberla oja

Kaberla oja (ka "Kaberneeme oja") on oja Harju maakonnas Jõelähtme ja Kuusalu vallas.
Oja pikkus on 17 km ja valgla pindala 34,6 km². Oja suubub merre.
Kamnitsa oja

Kamnitsa oja on oja Võru maakonnas Võru vallas.
Oja on 8,8 km pikk, valgla pindala on 24,2 km². Oja suubub paremalt poolt Rebasmäe ojasse.
Karisilla oja

Karisilla oja on oja Võru maakonnas.
Oja pikkus on 14,2 km ja valgla pindala 42,1 km². Oja suubub Värska lahte.
Kauksi oja

Kauksi oja on oja Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas.
Oja on 13,6 km pikk, valgla pindala on 44,1 km². Oja suubub Peipsi järve.
Klausučiai

Klausučiai on küla Leedus Vilkaviškise rajoonis, Klausučiai valla halduskeskus. Külas on seltsimaja, Vilkaviškises asuva põhikooli osakond ja raamatukogu. Klausučiai asub Šeimena jõe kaldal.
Küla tekkis XX sajandi esimesel poolel maareformi käigus mõisamaade jagamisel. Nõukogude ajal oli Klausučiai Rumokai eksperimentaalse katsemajandi keskasulaks, see ehitati ühtse projekti alusel välja 1971. aastal.
Gižai

Gižai on küla Leedus Vilkaviškise rajoonis, Gižai valla halduskeskus. Külas on postkontor, põhikool, kultuurimaja ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on Gižai mõisakompleksi säilinud hooned ja katoliku kirik.
Külas on sündinud leedu füüsik Kazimieras Baršauskas.
Küla ümbruskonnast kaevandati varem soorauda (selle järgi on nime saanud lähedal asuv Gižų Rūda küla). Gižaid kui asulat on esmamainitud 1744. aastal. 1775. aastal on esmamainitud Gižai mõisat, mis kuulus toona Minski vojevoodile Adam Chmarale. Samal ajal ehitati sinna ka esimene kirik. Praegune uusgooti stiilis kirikuhoone valmis 1850. aastal. Knygnešystė ajal tegutsesid asulas salakaubavedajad. Aastail 1922–1930 töötas sealses mõisas Sejny vaimulike seminar. Teise maailmasõja järel tegutsesid küla ümbruses Leedu metsavennad. Nõukogude ajal oli Gižai kohaliku kolhoosi keskasulaks.
Ahisilla oja

Ahisilla oja (ka "Allikasoon") on oja Harju maakonnas Kose vallas.
Oja pikkuson 2,9 km ja valgla pindala 2,9 km². Oja suubub paremalt Pirita jõkke.
Aude oja

Aude oja on oja Harju maakonnas Saue vallas.
Oja on 7,7 km pikk, valgla pindala on 10,2 km². Oja suubub vasakult poolt Munalaskme ojasse.
Kaustajõgi

Kaustajõgi (ka "Kauste oja") on jõgi Harjumaal Kose vallas Kõrvemaa lõunaosas.
Jõgi on 8 km pikk, valgla pindala 11,2 km². Jõgi algab Rava külast ja suubub Ojasoo külas paremalt Kuivajõkke.
Kihme oja

Kihme oja on oja Järva maakonnas Paide linna ja Järva vallas.
Oja on 2,3 km pikk, valgla pindala on 16,3 km². Oja suubub vasakult poolt Jägala jõkke.
Kiruoja

Kiruoja on oja Harju maakonnas Anija vallas.
Oja on 7,1 km pikk, valgla pindala on 13,5 km². Oja suubub vasakult poolt Jägala jõkke.
Poul Pedersen

Poul Ebbesen Pedersen (31. oktoober 1932 Århus – 23. detsember 2016) oli Taani jalgpallur.
Pedersen kuulus 1960. aasta suveolümpiamängudel Roomas hõbemedali võitnud Taani jalgpallikoondisse. 
Ta mängis rahvuskoondises 50 mängus ja lõi 17 väravat.
Poul Pederseni lapselaps on jalgpallur Viktor Fischer, kes mängib samuti Taani rahvuskoondises.
Laanemetsa oja

Laanemetsa oja (ka "Lannamõtsa oja") on oja Valga maakonnas Valga vallas.
Oja pikkus on 29,7 km ja valgla pindala 73,1 km². Oja suubub paremalt poolt Koiva jõkke.
Leeli oja

Leeli oja on oja Sakala kõrgustikul, Viljandi maakonnas Mulgi vallas.
Oja pikkus koos lisaharudega on 5 km, langus 28 m ja lang 5,6 m/km. Oja saab alguse 82,5 m kõrgusel Univere külas ja suubub 54,5 m kõrgusel Pöögle külas paremalt poolt Pöögle ojasse. Ojale on paisutatud Leeli järv ja Pöögle järv. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Pornuse oja

Pornuse oja on oja Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas, Halliste jõe parempoolne lisajõgi.
Oja pikkus on 8,4 km, valgla pindala 14 km², langus 33 m ja lang 3,93 m/km. Oja saab alguse 75,5 m kõrgusel Vabamatsi külas ja suubub 42,5 m kõrgusel Pornuse ja Pöögle küla piiril Kulla–Pöögle tee ligidal paremalt poolt Halliste jõkke 73,9 km kaugusel selle suudmest. Ojale on paisutatud Pornuse paisjärv. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Väo oja

Väo oja (ekslikult nimetatud "Väo kraav") on oja Harju maakonnas Tallinnas Lasnamäe linnaosas Väo asumis.
Oja on 0,6 km pikk, valgla pindala on 7,9 km². Oja suubub vasakult poolt Pirita jõkke.
Aegumatud armastuslood

"Aegumatud armastuslood" on kirjastuse Varrak 2016. aastal ilmunud raamatusari.
Sarja anti välja koostöös Eesti Päevalehe laupäevalehega LP. 
Kokku ilmus 40 köidet: alates 2. aprillist 2016 kuni 31. detsembrini 2016 igal laupäeval uus raamat.
Sarja avaromaani, Emily Brontë „Vihurimäed“ trükiti tiraažis 44 500 eksemplari, mis oli Eesti eelmiste aastakümnete üks suuremaid raamatutiraaže.
Mati Hint kritiseeris sarja autorite valikut, nimetades seda kultuurikolonialismi ilminguks. Tema hinnangul olid ingliskeelsed autorid üle esindatud.
Equitable Building

Equitable Building oli arhitekt Ernest R. Grahami historitsistlikus uusklassitsistlikus stiilis koos prantsuse "beaux-arts"'i nüanssidega projekteeritud kõrghoone New Yorgis Lower Manhattani ärikeskuses aadressil 120 Broadway, Pine Streeti ja Cedar Streeti vahel. Tegu oli näitega ühest varajasemast täiskõrguses pilvelõhkujast.
See on 40-korruseline ja 163,9 meetri kõrgune kontorihoone, mida ehitati aastatel 1913–1915. See oli algselt kindlustusühingu The Equitable Life Assurance Society of the United States peakontor. Aastatel 1915–1928 oli see kontoripinna poolest suurim büroohoone maailmas, selle H-kujuline põhiplaan katab tervet kvartalit. Hoone valmimise järel võttis New Yorgi linn selle enneolematu mahu tõttu 1916. aastal vastu tsoneerimisotsuse, mis sätestas, et kõrghooned peavad kõrguses ahenema ega tohi teisi hooneid otseselt päikesevarju jätta. 
Mitmekümne aasta vältel olid nii Equitable Building kui ka Singer Building ja City Investing Building ning Woolworth Building ühed New Yorgi all-linna silueti silmapaistvamad vabaturukapitalismi sümbolid ja kuulsad maamärgid. 2. juunil 1978 kanti see Ameerika Ühendriikide Ajalooliste Paikade Riiklikku Registrisse ("National Register of Historic Places") kui USA Rahvuslik Ajalooline Mälestusmärk ("National Historic Landmark"). New Yorgi Mälestusmärkide Säilitamise Komisjon kuulutas selle ehitise 1996. aastal kaitsealuseks mälestiseks ("New York City Landmark").
IL Teataja

IL Teataja oli Eesti NSV Töötajate Internatsionaalse Liikumise Koordinatsiooni Nõukogu häälekandja. 
Esimene number ilmus 1989. aasta jaanuaris. Toimetaja oli Oleg Morozov. 
Põhimõtteliselt oli tegu venekeelse ajalehe "Интердвижение Эстонии" tõlkega, mida ilmus vaid viis numbrit.
UDK 329.71 (474.2) (055)
Aleksandr Vvedenski

Aleksandr Vvedenski (Александр Иванович Введенский, 23. november (6. detsember) 1904 Peterburi – 19. detsember 1941) oli vene luuletaja ja näitekirjanik, kes kuulus ühendusse OBERIU. Eluajal oli ta üldsusele tuntud eelkõige lastekirjanikuna; enamik Vvedenski täiskasvanutele mõeldud loomingust avaldati postuumselt.
Vvedenski arendab Mihhail Meilahhi sõnutsi oma filosoofilises lüürikas "eshatoloogilisi aja ja surma, Jumalast hüljatuse ja Jumala sekkumise teemasid". Vvedenskile on omased radikaalsed semantilised eksperimendid ("zaum", absurd). Need võimaldavad õpetlaste sõnutsi diskrediteerida argiteadvust ning seada kahtluse alla ratsionaalsuse ja mõtlemise kui sellise (ning keele kui nende instrumendi) adekvaatsuse.
Elulugu.
Vvedenski sündis Peterburis 6. detsembril (vana kalendri järgi 23. novembril) 1904. 1914. aastal saadeti ta koos noorema vennaga õppima Peterburi Nikolai kadetikorpusesse, kuid 1917. aastal viidi mõlemad ema nõudmisel üle gümnaasiumisse, mille Aleksandr lõpetas 1921. aastal. Gümnaasiumis õppides tutvus ta tulevaste sõprade ja rühmitusekaaslaste Jakov Druskini ja Leonid Lipavskiga. Samas gümnaasiumis õppis ka Vvedenski esimene abikaasa Tamara Meier. Kooli lõpetamise järel töötas Vvedenski elektrijaama ehitusel arvepidajana; 1922. aastal astus Peterburi ülikooli ühiskonnateaduste teaduskonna õigusteaduse osakonda, kuid jättis selle pooleli. 1924. aastal astus Vvedenski Leningradi luuletajate liitu, määratledes end futuristina. 
1925. aastal tutvus Vvedenski Daniil Harmsiga. Koos osalesid nad kirjanduslike rühmituste Tšinari ja OBERIU tegevuses; samuti hakkasid nad Samuil Maršaki soovitusel tegema koostööd lasteajakirjadega Jož ('Siil') ja Tšiž ('Siisike'). 1931. aastal Harms ja Vvedenski arreteeriti (viimane anonüümse kaebuse alusel, mille järgi ta olevat öelnud toosti Nikolai II terviseks) ning saadeti asumisele Kurskisse. 1934. aastal astus asumiselt tagasi jõudnud Vvedenski Nõukogude Kirjanike Liitu. 1936. aastal abiellus Vvedenski kolmandat korda ning kolis koos abikaasaga Harkovisse, kus neil 1937. aastal sündis poeg. 27. septembril 1941 arreteeriti Vvedenski süüdistatuna kontrrevolutsioonilises agitatsioonis; arvatavasti saadeti ta Saksa vägede lähenedes tapiga Kaasanisse, kuid suri tee peal 19. detsembril 1941 pleuriiti.
Sõnumed

Sõnumed oli Tapa linna ajaleht, mis ilmus ajalehe Virumaa Nädalaleht lisana. 
Ilmus alates 15. veebruarist 1997 kuni 15. oktoobrini 1998 kaks korda kuus (laupäeviti). 
Esimesed kolmteist numbrit andis välja AS L.M.T.I., hiljem VNL Press Kirjastus.
Toimetajad olid Aivar Ojaperv ja Imre Termonen.
Must nimekiri (filmikunst)

Must nimekiri (inglise keeles "Black list") on alates 2004. aastast igal aastal läbiviidav küsitlus "enim meeldinud" filmistsenaariumite kohta, mida ei ole veel filmina teostatud.
Küsitluse eestvedaja Franklin Leonard on avaldanud tulemused iga detsembrikuu teisel reedel, alates 2005. aastast.
Loendi avaldamise algusest alates on tootmisse võetud enam kui 300 stsenaariumit. 2017. aasta alguse seisuga oli nende stsenaariumite alusel toodetud filmidest võitnud parima filmi Oscari neli teost: "Rentslimiljonär" (2008), "Kuninga kõne" (2010), "Argo" (2012) ja "Päevavalgele" ("Spotlight") (2016).
Põlde lõugas

Põlde lõugas on laht (abajas ehk lõugas) Saaremaa Abruka saare idarannikul. 
Lõugas jääb umbes Pärdinina (põhja pool) ja Ristinina (lõuna pool) ühendava mõttelise sirgjoone taha.
Kadunud kiri

"Kadunud kiri" (ukraina keeles Пропала грамота "Propala gramota") on Ukraina 1972. aasta mängufilm Nikolai Gogoli samanimelise jutustuse ainetel.
PMMP

PMMP oli Soome pop-rock-bänd. Bändi lauljad olid Paula Vesala ja Mira Luoti, kes kirjutasid ka kõik bändi lood. Heliloojana töötas Jori Sjöroos. PMMP albumeid on müüdud üle 370 000 eksemplari (2012). Bändi viimane kontsert oli väljamüüdud Helsingi jäähallis 27. oktoobril 2013. 
Ajalugu.
2002–2004.
PMMP sai alguse 2002. aastal, kui Paula Vesala ja Mira Luoti kohtusid pärast Popstarsi lauluvõistlust. Bänd sai tuntuks 2003. aastal esimese singliga "Rusketusraidat", millest sai Soome enimmüüdud singel sel aastal. 2003 ilmus bändi debüütalbum "Kuulkaas enot!".
2005–2009.
Bändi tõeline läbimurre tuli 2005. aasta kevadel avaldatud albumiga "Kovemmat kädet". PMMP sai kolm Emma muusikaauhinda (aasta album, aasta popalbum, aasta ansambel). 
Aastal 2006 ilmus album "Leskiäidin tyttäret" ja PMMP sai kaks Emma auhinda (aasta popalbum, aasta album). 
Bändi kontsertpaus algas 2007. aasta augustis. Luoti sai sama aasta novembris oma esimese lapse ja Vesala 2008. aasta aprillis. Novembris 2007 ilmus PMMP neljas album "Puuhevonen", mis sisaldab lastelugusid. 
Bändi viies album "Veden varaan" ilmus 25. märtsil 2009. Album võitis Teosto auhinna ja kolm Emma auhinda (aasta album, aasta rock-album, aasta ansambel). 
2010–2013.
PMMP lasi välja singli "Heliumpallo" aprillis 2012. Bändi kuues album "Rakkaudesta" ilmus 11. juunil 2012. Samal päeval ilmus alumi teine singel "Rakkaalleni", millest sai raadiote kõige rohkem mängitud lugu. 
13. mail 2013 PMMP teatas karjääri lõpetamisest. Bändi viimane kontsert oli 27. oktoobril 2013 Helsingi jäähallis, mis oli välja müüdud.
Leevi and the Leavings

Leevi and the Leavings oli Soomes 1978. aastal loodud pop-rokkansambel. 
Muusikakollektiivi tuntuim liige oli Gösta Sundqvist, kes kirjutas üksi kõik ansambli laulud ja esitas neid lauljana. Teised ansambli liikmed olid Risto Paananen, Juha Karastie ja Niklas Nylund. Ansambel lõpetas tegevuse pärast Gösta Sundqvisti surma 2003. aastal. 
Ansambli Leevi and the Leavings ainus avalik esinemine toimus Eurovisiooni lauluvõistluse Soome eelvõistlusel 1981. aastal. Hoolimata sellest, et tegu oli "mitteesineva" ansambliga, oli see Soomes ikkagi populaarne. 
Leevi and the Leavings avaldas kokku 16 albumit. Ansambli tuntuimad palad on "Mitä kuuluu, Marja-Leena?", "Poika nimeltä Päivi", "Unelmia ja toimistohommia", "Teuvo, maanteiden kuningas", "Itkisitkö onnesta?" ja "Pohjois-Karjala".
Janne Ševtšenko

Janne Ševtšenko (sündinud 23. augustil 1970) on eesti ooperilaulja (sopran).
1998. aastal lõpetas ta Eesti Muusikaakadeemia Anu Kaalu lauluklassi. 
Aastatel 1992–2004 laulis ta Rahvusooper Estonia ooperikooris. Aastast 2004 on Estonia ooperi- ja operetisolist. Ta on laulnud ka Savonlinna ooperikooris.
Ta on esinenud ka Von Krahli Teatris ja revüüteatris Bel-Etage, samuti esinenud solistina ja ansamblites.
Film.
Ta mängis Inessa Armandi rolli filmis "Minu Leninid" ning on helindanud animafilme "Peetrikese reis Kuule", "Blinky Bill", "Haikala lugu", "Shrek 3" ja 7-osalist animafilmide seriaali "Frank ja Wendy".
Aruheina tee

Aruheina tee on tänav mitmes Eesti asulas:
Oja tee

Oja tee on või oli tänav mitmes Eesti asulas: