tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Andresepäev

Andresepäev (ka Andrusepäev) on 30. november, apostel Andrease mälestuspäev ja eesti rahvakalendri tähtpäev.
Eestis polnud andresepäev kuigi eriline püha. Šotimaal on andresepäev seevastu rahvuspüha, kuna Andreas on Šotimaa kaitsepühak. Ka Šotimaa lippu (valge diagonaalrist sinisel taustal) nimetatakse püha Andrease lipuks. Pühaku nime kandvas Saint Andrewsi linnas toimub andresepäeva puhul nädalapikkune festival ning Edinburghi lossis lastakse rahvas andresepäeval tasuta vaatama Šoti kuningate kroonimiskivi ehk Scone'i kivi.
Andresepäev on riigipüha ka Rumeenias. Andreas on lisaks Šotimaale ka Kreeka, Rumeenia, Venemaa, Ukraina, Konstantinoopoli oikumeenilise patriarhaadi ja Barbadosel asuva St Andrew' haldusüksuse kaitsepühak.
Paljudes maades on andresepäev kirikuaasta alguse maksupäev. Nii Lääne-Euroopas kui ka Venemaal, Valgevenes ja Ukrainas pöörduti püha Andrease poole abielu ja lastesaamise asjus, samuti paluti temalt kaitset haiguste vastu. Tüdrukud ennustasid sel päeval tulevast abikaasat, samuti valati tina (mis on Eestis tavaks vana-aastaõhtul). Andrease rist pidi kaitsma välgu eest, jõulukuud on mitmel pool kutsutud Andrease kuuks. Venemaal ennustati sel päeval ilma jääaluse vee häält kuulates.
20. sajandi teisest poolest tuntakse andresepäeva advendiaja algusena. Aastatuhande vahetusel levis Eestisse Skandinaavia komme panna sel puhul aknale küünlaid. Andresepäeval võivad lapsed avada esimese luugi advendikalendris, kus iga päeva luugi taga ootab maiustus. Algselt tehti taolisi kalendreid ise, tänapäeval kasutatakse poest ostetud advendikalendreid.
Eesti rahvakombed.
Tänapäeval on andresepäev Eestis märksa vähem tuntud, kui mardi- ja kadripäev, samas oli andresepäeval vanasti kombeks samamoodi santimas käia, kui mardi- ja kadripäeviti. Andreseks käisid maskeeritud või tahmaste nägudega mehed, kes laulsid mardi- ja kadrilaule refrääniga "Andres, Andres" ja said selle eest kinke.
Sarnaselt Lääne-Euroopaga (ehkki mitte nii sageli) ennustati ka Eestis andresepäeval tulevast armsamat (nagu paljudel teistelgi talve- ja kevadepäevadel). Et teda unes näha, kasutati mitmeid abinõusid: lausuti sõnu "Eos, Meos, püha Andres, näita mulle mu südame armukest", puistates voodi ette viljateri või linaseemneid; söödi soolast; jäeti pestud nägu kuivatamata; pandi vastassoo rõivisse; padja alla asetati poolik õun jms.
Andresepäeval lõppes kadripäeva aegne sula ning saabus talvepakane. Sel puhul oli kombeks teha öö läbi tuld.
Jõuluaja alguse kohta andresepäeval käis salm: "Andres aus mees annab jõulud, Toomas toores mees toob jõulud, Peeter pitk mees peab jõulud."
Andreas

Andreas (õigeusu kirikus ka Andreas Esikutsutu või Andreas Esmakutsutu, kreeka keeles Πρωτόκλητος "Prōtoklētos", kirikuslaavi keeles Андрей Первозванный "Andrei Pervozvannõi"; 1. sajandil Betsaidas – umbes aastal 60 Patrases) oli kristlik apostel, Peetruse vend ja Jeesus Kristuse esimesi jüngreid. 
Andreas sündis Uue Testamendi järgi kalamees Joona pojana Betsaidas Galileas. Enne Jeesuse kutsele järgnemist oli Andreas Ristija Johannese jünger. Andrease esimeseks misjonitööks oli tuua oma vend Siimon Jeesuse juurde. Siimon sai uueks nimeks Peetrus. Vennad ristiti Jordani jões. Jeesuse rändjutlustamise ajal elas ta koos vend Siimoniga Kapernaumis ning tegi misjonitööd Väike-Aasias ja Sküütias, oli pärimuse kohaselt Musta mere rannikul ja Dnepri jõe ääres ning jõudis lõpuks välja kuni praeguse Novgorodini. Praeguse Kiievi linna asukohal püstitas ta künkale risti ja ennustas sinna suure ristiusu keskuse teket. Seetõttu peetakse teda vene kiriku patrooniks ning Venemaa kaitsepühakuks. Hukati 62. aastal Patrases Ahhaias diagonaalristil (vt artiklit saltiir), mis saanud tema sümboliks: X – Andrease rist. 
Evangeeliumi järgi oli ta protokleet ehk esmakutsutu – üks esimesest neljast apostlist. Rooma kiriku kaanonis on ta Peetruse ja Pauluse järel kolmas apostel. Andreas on kaevurite patroon ning Kuldvillaku ordu ja Šotimaa kaitsepühak.
Eestis on pühale Andreasele pühitsetud Reomäe õigeusu kirik Saaremaal ning luterlikud Äksi kirik, Sangaste kirik ja Pilistvere kirik.
Anatoolia

Anatoolia (vanakreeka nimest "Άνατολή" (sõnast "ἀνατολή" 'hommikukaar, ida'); türgi keeles "Anadolu") on piirkond Türgi Aasia-osas Väike-Aasia poolsaarel.
Põhjas piirneb Anatoolia Musta mere, lõunas Vahemere ja läänes Egeuse meriega. Idapiiriks loetakse Antitauruse mägesid.
Antiikajal nimetati Anatooliaks kogu Väike-Aasiat, Osmanite impeeriumis aga üht vilajetti.
Loodus.
Anatoolia on mägine piirkond, põhiosa sellest hõlmab valdavalt 800–1500 m kõrgune Anatoolia mägismaa. Selle keskosas paiknevat Anatoolia kiltmaad ääristavad põhjast Pontose ja lõunast Tauruse mäed (idas need mäed ühinevad, moodustades Armeenia mägismaa).
Anatoolias on soolajärvi. Neist suurim on Anatoolia kiltmaal asuv Tuzi järv.
Anatoolia on seismiliselt aktiivne ala, kus esineb tihti tugevaid maavärinaid.
Anatoolia asub lähistroopikas, kuid pinnamoe, maapinna kõrguse ja merelise mõju tõttu on kliimaerinevused suured: rannikul on pehme, niiske, sisemaal karm, kontinentaalne kliima.
Anatooliat peetakse mitmete kultuurtaimede (näiteks nisu, odra, kaera, lina, herne, mureli ja ploomi) kodumaaks.
Ajalugu.
Oma asendi tõttu Euroopa ja Aasia kohtumiskohal on Anatoolia ala olnud rahvarännete ja vallutuste tandriks. Sealne ala oli hetiidi riigi (1700–1180 eKr) asukohaks. I ja II aastatuhande vahetusel eKr koloniseerisid Anatoolia lääneranniku kreeklased, rajades sinna linnriigid Mileetose, Ephesose ja Halikarnassose. 9.–7. sajandil eKr domineeris Anatoolia loodeosas Früügia, 7.-6. sajandil eKr lääneosas Lüüdia riik. 
6. sajandil eKr sai võimule Pärsia Ahhemeniidide dünastia. Aastal 334 vallutas Anatoolia ala Aleksander Suur.
1. sajandil eKr langesid Väike-Aasia riigid (Pontos, Bitüünia, Galaatia, Müüsia, Lüüdia, Kapadookia, Kiliikia, Plüükia, Pampüülia, Kaaria) vähehaaval Rooma riigi võimu alla provintsidena. Kui Rooma impeerium 395. aastal jagunes, sai Anatooliast Bütsantsi impeeriumi osa.
Enne seda, kui Osmanite riik seal 15. sajandist alates pikemaks ajaks võimule jäi, sai Anatoolia näha nii araablaste, turkide, ristisõdijate, mongolite kui ka Timuri armee vallutuskäike.
Alates 1923. aastast moodustab Anatoolia tänapäevase Türgi riigi tuumiku. Anatoolia on 20. sajandi algusega võrreldes etniliselt suhteliselt ühtlase koosseisuga: Esimese maailmasõja aegsete ja järgsete dramaatiliste sündmuste käigus on Anatooliast lahknud enamik seal elanud kreeklastest ja armeenlastest. Türklaste kõrval on piirkonniti (sealhulgas Ankara lähistel) elamas arvukalt kurde.
Vilajett

Vilajett oli provintsile vastav 1. järgu haldusüksus Osmanite riigis; tänapäeval kasutatakse samas tähenduses terminit "il" (provints).
Vilajett on 1. järgu haldusüksuse nimetus ka tänapäeva Tadžikistanis ("viloyat"), Türkmenistanis ("welaýat") ja Usbekistanis ("viloyat"). 
Sarnane sõna on 1. järgu haldusüksuse nimetusena tarvitusel ka mitmel muul tänapäeva islamimaal:
Taiwani väin

Taiwani väin ühendab Ida-Hiina ja Lõuna-Hiina merd ning eraldab Taiwanit Aasia mandriosast. 
Laius umbes 160 km, sügavus ligikaudu 70 m.
Luhanski oblast

Luhanski oblast on 1. järgu haldusüksus Ukraina idaosas.
Oblast moodustati 1938. aastal, kui tema ala eraldati vanast Donetski oblastist. Kuni 1958. aastani ja aastail 1970–1990 kandis ta nime "Vorošilovgradi oblast".
2014. aasta kevadest alates on oblasti lõunaosa Venemaa toetatud mässuliste valduses, kes on oblasti piires välja kuulutanud tunnustamata Luhanski Rahvavabariigi. Oblasti valitsusasutused viidi ajutiselt Luhanskist Sjevjerodonetskisse kuni 2022. aastal Vene väed ka selle linna okupeerisid ning septembri lõpus kogu oblasti annekteerisid.
Loodus.
Oblasti pinnamood on valdavalt tasandikuline. Lõunas ulatub Donetski kõrgustik 367 meetrini. Kliima on mõõdukalt mandriline. Jaanuari keskmine temperatuur jääb –6...–8 °C ja juuli oma 21...23 °C vahele, sademeid on kuni 450 mm aastas. Luhanski oblast asub stepi levialal.
Peamiseks maavaraks on kivisüsi.
Majandus.
Tegemist on olulise rasketööstuspiirkonnaga, kus juhtivateks majandusharudeks söetööstus, metallurgia, masinaehitus (transpordi- ja kaevandusmasinaehitus, metallurgia ja keemiatööstuse sisseseade), keemiatööstus, naftakeemia.
Transport.
Oblasti ala läbivad mitmed olulised magistraalid: Harkivit Volgogradiga ühendavad raud- ja maantee, maantee Moskvast Rostovisse Doni ääres.
Luhanski oblasti kaudu tuleb Ukrainasse torujuhtmeid pidi maagaas Stavropolist ja Orenburgist, nafta Volga-äärsetest piirkondadest ning Põhja-Kaukaasiast.
Haldusjaotus.
Oblast jaguneb halduslikult 8 rajooniks, millest vaid 4 on keskvalitsuse kontrolli all:
2020. aastani jagunes 18 rajooniks ja 14 oblastilise alluvusega linnaks:
Rahvastik.
Peamiselt kaevanduslinnade rohkuse tõttu ulatub linnarahvastiku osakaal oblastis üle 85%.
Suuremad linnad:
Rahvuslik koosseis.
Oblasti elanikest on ukrainlasi 58%, venelasi 39% ning valgevenelasi 2%. Neile järgnevad arvukuselt tatarlased ja armeenlased.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel pidas Luhanski oblasti elanikest emakeeleks vene keelt 68,84% ja ukraina keelt 30,01%.
Ābādān

Ābādān (varem ka "Abadan") on linn Iraani edelaosas Khūzestāni provintsis. Asub Shaţţ al-‘Arabi ääres Iraagi piiri lähedal umbes 50 km kaugusel Pärsia lahest 270 km² suuruse Ābādāni saare põhjaosas.
Linnas on üle 400 000 elaniku. 1976. aasta rahvaloenduse järgi oli elanikke 296 081, 1998. aastal 308 000.
Majandus.
Linnas on üks suuremaid naftatöötlemiskomplekse maailmas. Linn on Iraani naftatööstuse keskus, mis varustab ka naabersadamalinnu Bandar Khomeynīd ja Khārki.
Transport.
Torujuhtmed ühendavad Ābādāni naftaväljadega Z̄āgrose mägede lähedal.
Linn on Iraani tähtsaim sadamalinn. Sadama kaudu eksporditakse naftat.
Linnal on rahvusvaheline lennujaam.
Ajalugu.
Tõenäoliselt oli selle koha peal kunagi Charaxi sadam, mida 5. sajandil eKr mainis Herodotos.
Linn tekkis abbasiidide dünastia valitsemise ajal ning oli tähtis kaubalinn, sest ta oli meresadam Pärsia lahe ääres. Shaţţ al-‘Arabi delta laienemise tõttu jäi linn merest kaugele ning käis alla, muutudes suureks külaks.
12. sajandil oli seal Lõuna-Mesopotaamia äärmine asula. Uusajal läks see Türgi ja Iraani kätte. Türgi loovutas selle Iraanile 1847 Erzerumi lepinguga.
Aastal 1847 loovutas Türgi linna territooriumi Iraanile. Ābādāni piirkond oli viljakandmatu mudalauskmaa, kus kasvasid ainult mõned datlipalmisalud. 
1908. aastal avastati naftamaardla. Aastal 1909 või 1913 ehitas Anglo-Iranian Oil Company sinna esimese naftatöötlemistehase. Aastal 1910 rajati praktiliselt uus linn. Aastaks 1938 oli sealne naftatöötlemistehas maailma suurim.
3. oktoobril 1951 jätsid inglased linna maha, sest Anglo-Iranian Oil Company natsionaliseeriti Rahvusliku Iraani Naftakompanii nime all.
Naftatöötlemistehase kompleksis oli mitu hästi ehitatud territooriumi naftakompanii personalile. Nad moodustasid terava kontrasti immigrantide vaeste elamukvartalitega.
Aastal 1980 ja 1981, ränga sõjategevuse ajal 1980 alanud Iraani-Iraagi sõja käigus pommitas Iraak seda piirilinna süstemaatiliselt, mistõttu purunes suur osa linnast ning kogu naftatöötlemiskompleks. Pärast seda paljud elanikud lahkusid linnast. Sõja lõpuks (1988) oli linn evakueeritud. Nüüd on kõik taastatud.
Haridus.
Aastal 1939 rajati Ābādāni tehnoloogiainstituut.
Loogiline empirism

Loogiline empirism on Alfred Ayeri teosest "Keel, tõde ja loogika" (1936; ek 2022) alanud mõttemuster, mis erines loogilisest positivismist. 
Ayeri tekstis on loogilise empirismi põhitunnused: "verifikatsiooni nõrgem määratlemine, metafüüsikast hoidumine, loobumine tõsikindlusest ja tõenäosuse tähtsustamine". Nimetust "loogiline empirism" kasutas esimesena Hans Reichenbach (1891–1953). Kui Herbert Feigl (1902–1988), Moritz Schlick ja teised loogilised positivistid soovisid teadmise rajada tõsikindlatele vaatluslausetele (eksimatus), siis loogilised empiristid pidasid vaatluslausetest tuletatud mudeleid tõenäolisteks (eksimus).
Avitsennia

Avitsennia ("Avicennia") on troopikas ja subtroopikas levinud puude ja põõsaste perekond avitsennialiste sugukonnast (varem paigutati raudürdiliste sugukonda). 
Süstemaatika ja evolutsioon.
Avitsennia on ainuke perekond avitsennialiste sugukonnas. Avitsennialiike on praegu teada umbes 15 (arv ei ole kindel, sest liike avastatakse tõenäoliselt veel juurde). On evolutsiooniliselt suhteliselt noor ja ühtne perekond.
Morfoloogilised erijooned.
Madalad, laia võraga puud, noorena põõsad. Lehed sageli kaetud soolakirmega (eritab lehtede kaudu soolade ülejääke; mahla soolasisaldus umbes 10% ookeanivee omast). Lehed suhteliselt väikesed, vastakud. Juurestik tugev ja lai. Moodustab pintselja tipuga hingamisjuuri (pneumatofoore), mis ulatuvad korrapäraste vahemaade järel välja hapnikuvaesest mudast ja kasvavad enamasti ka üle veepinna. Õisikud väikesed ja piklikud. Seemned idanevad puul ja langevad alles hiljem vette, et juurduda.
Levila.
On levinud kõigi mandrite rannaaladel (v.a Antarktis), peamiselt troopikas, eriti ekvatoriaalses piirkonnas. Kõige arvukamad on Lõuna-Aasias ja Kesk-Aafrikas, põhjapoolseim leviala ulatub USA lõunaosariikideni.
Ökoloogia.
On üheks neljast peamisest mangroovi perekonnast, kasvab mangroovisoodes troopiliste ja subtroopiliste ookeanide ja merede kaldapiirkonnas, samuti jõgede suudmealadel. Moodustab enamasti kaldale lähima vööndi, mis ainult tõusu maksimumi ajal üle ujutatakse. Avitsenniad kuuluvad kõige kõrgemaid soolakontsentratsioone taluvate taimede hulka. On pesitsuskohaks paljudele linnuliikidele, juurte vahel elutsevad mitmesugused krabiliigid ja limused. On tundlik keskkonna saastatusele, eriti ohustatud on Lähis-Ida piirkonnas ulatusliku naftareostusega aladel. Erinevalt muudest mangrooviliikidest on ka suhteliselt külmataluv.
Majanduslik tähtsus.
Kasutusel tarbepuiduna paljudes troopikamaades, puit vastupidav termiitidele ja laevaoherdile. Mõnel pool kasutatakse lehti ka naha parkimisel, samuti kütteks. Floridas kasvatatakse kohati tiikides ilutaimena.
Kultuurilooline tähtsus.
Omab tähtsust eriti Lõuna-Aasia rannikuhõimude elus.Troopikamaade arheoloogias ja geoloogias on õietolmuanalüüsi kaudu oluliseks abiliseks esemate ja kihtide vanuse määramisel.
Tabaré Vázquez

Tabaré Ramón Vázquez Rosas (17. jaanuaril 1940 Montevideo – 6. detsember 2020 Montevideo) oli Uruguay poliitik, kes oli 1. märtsist 2005 kuni 1. märtsini 2010 ja 1. märtsist 2015 kuni 1. märtsini 2020 Uruguay president. Ta oli vasakpoolse liidu Lai Rinne ("Frente Amplio") endine juht.
Vázquez oli hariduselt arst, vähispetsialist (onkoloog-radioterapeut). 
Ta oli 1990–1995 Montevideo linnapea.
Liitu Lai Rinne kuuluvad sotsialistid, kommunistid, sotsiaaldemokraadid ja üks endine sissiliikumine. 
Ta kandideeris Laia Rinde kandidaadina edutult presidendiks 1994. ja 1999. aasta valimistel. Aastal 1999 kogus ta lõppvoorus 48% häältest, kaotades Jorge Batllele.
31. oktoobril 2004 valiti ta valimisliidu "Encuentro Progresista-Frente Amplio -Nueva Mayoría" ("EP-FA-NM") kandidaadina presidendiks. Ta kogus juba esimeses hääletusvoorus 50,45% häältest, nii et teist vooru ei olnud tarvis korraldada. Tema võit kuulutati ametlikult välja 8. novembril 2004. Ta võitis Rahvusliku Partei ("Partido Nacional") kandidaati Jorge Larrañagat (34,30% häältest) ja Colorado Partei ("Partido Colorado") kandidaati Guillermo Stirlingit (10,36%). 
Vázquez pooldas sotsiaalriiki ja häid suhteid MERCOSUR-iga. 
Sageli on otsitud ja leitud Vázqueze ja Brasiilia presidendi Luís Inácio Lula da Silva sarnasusi.
Tatari väin

Tatari väin (vene "Татарский пролив") ühendab Jaapani ja Ohhoota merd ja eraldab Sahhalini saart Aasia mandriosast. 
Kitsaimas kohas, Nevelskoi väinas, on tema laius 7,3 km ja sügavus 7,2 m.
Väin on ligi 900 km pikk ning seda loetakse maailma pikimaks väinaks.
Thomas Bayes

Thomas Bayes (IPA: [ ]) (umbes 1702 London – 17. aprill 1761 Kent, Tunbridge Wells) oli briti matemaatik ja presbüterlik vaimulik. Ta sõnastas Bayesi teoreemi ühe erijuhu. 
1742. aastal valiti Kuningliku Seltsi liikmeks. 
Bayes on maetud Londonisse Bunhill Fieldsi kalmistule.
Thomas Bayesi tööd.
Teadaolevalt avaldas Bayes oma eluajal kaks tööd: "Divine Benevolence, or an Attempt to Prove That the Principal End of the Divine Providence and Government is the Happiness of His Creatures" ('Jumala headus ehk katse tõestada, et Jumala ettehoolde ja juhtimise põhieesmärk on Tema loodute õnn'; 1731) ja "An Introduction to the Doctrine of Fluxions, and a Defence of the Mathematicians Against the Objections of the Author of the Analyst" ('sissejuhatus fluksioonideõpetusse ja matemaatikute kaitse "The Analysti" autori vastuväidete eest'; avaldati anonüümselt 1736), milles ta kaitses Isaac Newtoni matemaatilise analüüsi loogilisi aluseid "The Analysti" autori George Berkeley eest.
Arvatakse, et Bayes valiti Kuninglikku Seltsi nimetatud matemaatilise töö eest. 
Bayesi lahendus ühele "pöördtõenäosuse" probleemile on esitatud töös "Essay Towards Solving a Problem in the Doctrine of Chances" ('essee ühe šanssideõpetuse ülesande lahendamise poole'; 1763), mille avaldas postuumselt tema sõber Richard Price ajakirjas Philosophical Transactions of the Royal Society of London. 
Selles essees on sõnastatud Bayesi teoreemi üks erijuht. Price varustas töö sissejuhatava kirjaga ning lisaga, mis mõjutasid töö retseptsiooni. 
18. sajandi esimestel kümnenditel lahendati paljud ülesanded, mis puudutasid teatud sündmuste tõenäosust etteantud tingimustel. Kui näiteks on ette antud valgete ja mustade pallide arv urnis, siis kui suur on musta palli väljatõmbamise tõenäosus? Varsti hakati tähelepanu pöörama pöördülesandele: kui on ette antud, et tõmmati üks või rohkem palle, siis mida võib öelda valgete ja mustade pallide arvu kohta urnis? Bayesi töös sisaldub lahendus sarnasele ülesandele, mille oli oma teoses "Šanssideõpetus" (1733) püstitanud Abraham de Moivre. 
Postuumselt avaldati ka Bayesi artikkel asümptootiliste jadade kohta.
Kas Bayes oli bayesiaan?
Bayesiaanluseks nimetatakse alates umbes 1950. aastast tõenäosusemõiste tõlgendusi, mis rakendavad tõenäosust mis tahes väidetele, mitte ainult neile, mis kasutavad juhuslikke muutujaid. 
Pole selge, kas Bayes oleks bayesiaanliku tõenäosusetõlgendusega nõustunud. Bayesi filosoofiliste vaadete üle tõenäosuse kohta on raske otsustada, sest tema töö tõlgendamisküsimusi ei puuduta.
Presbüterlus

Presbüterlus on vanematekogul põhinevat kirikuvalitsemist pooldavate kalvinistlike denominatsioonide koondnimetus.
Eesti üliõpilasorganisatsioonide loend

"Siin on loetletud Eesti üliõpilasorganisatsioone: esindusorganisatsioone, korporatsioone ja üliõpilasseltse."
Karl Ipsberg

Karl Ipsberg (3. jaanuaril 1870 Suure-Kambja vald – 29. juunil 1943 Vjatlagi vangilaager, Kirovi oblast (hukati)) oli eesti majandustegelane, ehitusinsener ja poliitik, mitme valitsuse liige.
Vangistamine ja surm.
Karl Ipsberg küüditati NKVD poolt 14. juunil 1941. Ta hukati 27. juunil 1943 Vjatka vangilaagris.
Isiklikku.
Tema abikaasa Angelika Kindsvater oli pärit ühest vanast volgasakslaste perekonnast (sündinud Saratovi lähedal), poeg Aleksander Ipsberg oli skulptor. Tema kälimees oli eesti kirikuõpetaja Voldemar Sibbul.
Tõnis Kint

Tõnis Kint (kuni 20. märtsini 1939 Tõnis Kind; 17. august 1896 Paasioja talu, Taevere vald, Viljandimaa – 5. jaanuar 1991 Örnsköldsvik, Rootsi) oli Eesti poliitik, neljas Peaminister Vabariigi Presidendi ülesandeis aastail 1970–1990.
Isiklikku.
Tõnis Kint oli alates 1927. aastast abielus Salme Redlichiga (7. aprill 1904 – 28. märts 1990 Uppsala), pojad Oole Kint (sündinud 17. juunil 1931) ja Aarne-Tõnis Kint (2. november 1932– 2. august 2005); alates 1953. aastast teises abielus Magda Marianne Rassmanniga (10. oktoober 1906 – 24. juulil 1978 Stockholm). 17. augustil 2013 maeti tema ja Tõnis Kindi säilmed ümber Tallinna Metsakalmistule.
Üliõpilaste Selts Raimla

Üliõpilaste Selts Raimla (lühend ÜS Raimla) on eesti soost meesüliõpilaste organisatsioon.
Sümboolika.
Raimla lipp.
Lipuvärvid on helesinine ja valge. Lipu tagaküljel on embleem värvides helesinine-valge-kuldkollane. Lipu külgserv on kuldkollaste narmastega, vardale on seotud kahe tutiga kuldkollane nöör. Kanga mõõdud on suhtega 2:3.
Embleem.
Raimla embleem (lipul) on värvides helesinine-valge-kuldkollane. Lint ja särp on värvides helesinine ja valge.
Sõrmus.
Sõrmusel on kujutatud Raimla embleem.
Tekkel.
Tekkel on helesinine, äär valge ja nokk must. Mütsi peal on kuldkollasega kujutatud rosett.
Kiievi oblast

Kiievi oblast on 1. järgu haldusüksus Ukraina põhjaosas. Oblastit läbib Dnepr.
Kiievi oblast piirneb läänes Žõtomõri oblastiga, edelas Vinnõtsja oblastiga, lõunas Tšerkassõ oblastiga, kagus Poltava oblastiga, idas ja kirdes Tšernihivi oblastiga ning põhjas Valgevene Homieli oblastiga.
Oblastis on seitse rajooni, 26 linna ja 30 alevit. Enne 2020. aastal toimunud reformi oli rajoone 25.
Kiievi oblasti põhjaosas asub Tšornobõli ohutsoon.
Rajoonid.
Rajoone on kokku seitse. Enne 2020. aastal toimunud haldusreformi oli rajoone 25.
Tīrāni väin

Tīrāni väin (araabia "maḑīq Tīrān") ühendab Al-‘Aqabah' lahte ja Punast merd ning eraldab Siinai ja Araabia poolsaart.
Väina lääneosa laius on 1200 meetrit ja sügavus 250 meetrit, see eraldab Siinaid rahude ahelikust. Väina keskel on neli rahu, mille vahel on kitsad väinad. Rahusid eraldab Tīrāni saarest 800 meetri laiune ja 71 meetri sügavune väin. Tīrāni saart lahutab Araabia poolsaarest madal väin.
Formentera

Formentera (hispaania "Isla de Formentera") on saar Vahemeres, üks Pitiuusidest. 
Saare pindala on 85 km². Eraldatud Eivissast madala väinaga. Saar on künklik, kõrgus kuni 192 meetrit. 
Kuulub Hispaaniale.
Dnipropetrovski oblast

Dnipropetrovski oblast on 1. järgu haldusüksus Ukrainas.
Oblast asub Dnepri kesk- ja alamjooksul. Oblast piirneb põhjas Poltava ja Harkivi oblastiga, idas Donetski oblastiga, lõunas Hersoni ja Zaporižžja oblastiga ning läänes Mõkolajivi ja Kirovogradi oblastiga. Oblasti pindala on 31 974 km2 ja seal elab 2020. aasta seisuga 3 176 648 inimest (2016. aastal oli elanikke 3 236 510).
Oblastis on seitse rajooni ja 20 linna. Rajoonid on Dnipro rajoon, Kamjanske rajoon, Krõvõi Rihi rajoon, Nikopoli rajoon, Novomoskovski rajoon, Pavlohradi rajoon ja Sõnelnõkove rajoon. Suuremad linnad on Dnipro, Krõvõi Rih, Kamjanske, Nikopol ja Pavlohrad.
Nimi.
2019. aasta aprilli alguses otsustas Ukraina Konstitutsioonikohus, et Dnipropetrovski oblasti Sitšeslavi oblastiks ümbernimetamise seaduseelnõu on põhiseaduspärane. Sitšeslav oli Dnipro mitteametlik nimi Ukraina iseseisvussõja ajal 1918–1921.
Advent

 
Advent (ladina keelest "adventus Domini", 'Issanda tulemine') on kirikukalendris neli nädalat vältav periood, mis algab neljandal pühapäeval enne esimest jõulupüha. Advendiaeg algab esimese advendipühapäevaga, ühtlasi algab liturgiline kirikuaasta. Neljas advendipühapäev võib sattuda kokku ka jõulupühade laupäevaga (24. detsember).
Ajalugu.
4. sajandi lõpust hakati tähistama Kristuse sünnipäeva 6. jaanuaril (Juliuse kalendri järgi), 25. detsembril (Gregoriuse kalendri järgi). Alates 5. sajandist hakati pidama advendiaega ehk Kristuse tulemise aega, kus ettevalmistusaega tähistati viiel pühapäeval.
Paavst Gregorius VII reformide ajal (1073–1085) toimus üleminek viielt advendipühapäevalt neljale. Esimene advendipühapäev seostus kirikuaasta algusega alles 16. sajandil.
Rahvakombed Eestis.
Vanadel eestlastel erilisi advendikombeid ei olnud, advendipühapäevadel käidi vaid kirikus ning lauldi Issanda auks laule, mis olid vaimselt seotud jõuludega.
Tänapäeval on levinuim advenditava seotud päkapikkudega, kes toovad öösel maiustusi-kingitusi, mida hommikul ärgates avastatakse susside-sokkide seest. 
Advendikombeid ja ootusaega sümboliseerivad Petlemma täht, advendiküünlajalg ja advendikalender. Paljudel koduakendel võib näha põlemas küünlaid, mis tänapäeval on enamasti elektrilised. Kuigi advendiküünlajalg on nelja küünlaga, on müügil ka seitsme küünlaga küünlajalgu. 
Kaubandus-, äri- ja poliitikamaailm kasutab advendiga seotut osavalt ka enda huvides ära. Südamlike soovide ja värvika reklaamiga on küllastatud nii asulad kui ka linnad. Kõik viitab sellele, et oodatakse jõule.
Harkivi oblast

Harkivi oblast on 1. järgu haldusüksus Ukraina idaosas. Piirneb põhjas Venemaa Föderatsiooni Belgorodi oblastiga.
Harkivi oblast on moodustatud 27. veebruaril 1932.
Haldus.
Rajoonid.
Harkivi rajoon jaguneb seitsmeks rajooniks. Enne 2020. aastal toimunud haldusreformi oli rajoone 25.
Linnad.
Harkivi oblastis on kokku 17 linna:
Tjeldsund

Tjeldsund on kitsas väin Norras, mis põhjas eraldab Hinnøya saart ja Mandri-Norrat ning lõunas Tjeldøya saart. Tjeldsund on 46,3 km pikk. 
Tjeldsund oli juba viikingite ajal tähtis meretee.
Zaporižžja oblast

Zaporižžja oblast on 1. järgu haldusüksus Ukraina lõunaosas. Zaporižžja oblast loodi 10. jaanuaril 1939, mil ta eraldati Dnipropetrovski oblastist.
Zaporižžja oblast piirneb läänes Hersoni oblastiga, põhjas Dnipropetrovski oblastiga ja idas Donetski oblastiga ning lõunas Aasovi merega.
2022. aastal, Venemaa sissetungi ajal Ukrainasse okupeerisid Vene väed oblasti lõunaosa, sealhulgas Melitopoli, Berdjanski, Enerhodari ja Tokmaki.
Haldusjaotus.
Oblast on halduslikult jaotatud viieks rajooniks. Enne oli 2020. aastal toimunud haldusreformid oli oblasti 20 rajooni ning lisaks viis linna, mis allusid otse oblastivalitsusele.
Linnad.
Suuremad linnad on Zaporižžja, Melitopol, Berdjansk, Enerhodar ja Tokmak. Enerhodar rajati Euroopa suurima tuumaelektrijaama Zaporižžja tuumaelektrijaama teenindamiseks. Lisaks eespool nimetatutele on oblastis veel Huljaipole, Vassõlivka, Dniprorudne, Vilnjanski, Kamjanka-Dniprovska, Orihhivi, Polohõ, Prõmorski ja Molotšanski linn.
Tšernihivi oblast

Tšernihivi oblast on 1. järgu haldusüksus Ukrainas. See asub Põhja-Ukrainas ja piirneb Valgevene ja Venemaaga. Oblasti suuremad jõed on Dnepr, Desna, Seim, Oster, Snov ja Ubid.
Haldusjaotus.
Kokku on oblastis 15 linna, 30 alevit ja 1429 küla.
Rajoonid.
Rajoone on kokku viis. Enne 2020. aastal toimunud haldusreformi oli rajoone 22.
Linnad.
Enne 2020. aastat oli oblastis kolm oblastilise alluvusega linna: Tšernihiv, Nižõn ja Prõlukõ. Praegu kuuluvad need kõik rajoonide koosseisu.
Rahvastik.
Oblastis on Ukraina kõige väiksem loomulik iive: 2006. aastal oli sündimuse üldkordaja 8,1; suremuse üldkordaja 21,1, ja loomuliku iibe kordaja –13,0; 2008. aastal olid vastavad näitajad 8,9; 21,1 ja –12,2.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmeil oli 93,5% elanikest ukrainlased, 5% venelased ja 0,6% valgevenelased.
Odessa oblast

Odessa oblast on 1. järgu haldusüksus Ukraina lõunaosas Musta mere ääres.
Odessa oblast on asutatud 27. veebruaril 1932.
Odessa oblastis Stara Nekrassivkas asub UNESCO maailmapärandi nimistusse kuuluva Struve geodeetilise kaare kõige lõunapoolsem mõõdupunkt ().
Halduslikult jaguneb seitsmeks rajooniks: Berezivka rajoon, Bilhorod-Dnistrovskõi rajoon, Bolhradi rajoon, Izmajili rajoon, Odessa rajoon, Podilski rajoon ja Rozdilna rajoon. Enne 2020. aastal toimunud haldusreformi oli rajoone 26.
Oblastis on 19 linna, neist suuremad on Odessa, Izmajil, Tšornomorsk, Bilgorod-Dnistrovskõi, Podilsk, Južne ja Kilija.
Rahvastik.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Odessa oblasti elanikest ukrainlasi 62,81%, venelasi 20,71%, bulgaarlasi 6,14%, moldaavlasi 5,04%, gagauuse 1,12%, juute 0,55% ja valgevenelasi 0,52%.
2015. aastal elas Odessa oblastis 2 387 282 inimest, millega oli see elanike arvult Ukrainas 1. järgu haldusüksuste seas kuuendal kohal.
Mõkolajivi oblast

Mõkolajivi oblast on 1. järgu haldusüksus Ukraina lõunaosas. Oblasti halduskeskus on Mõkolajivi linn.
Mõkolajivi oblast piirneb lõunas Musta merega, läänes Odessa oblastiga, põhjas Kirovohradi oblastiga ning idas Hersoni ja Dnipropetrovski oblastiga. Lõuna-Bug voolab läbi oblasti Musta merre.
Haldus.
Rajoonid.
2020. aastal toimunud haldusreformi tulemusena on Mõkolajivi oblastis neli rajooni. Enne seda oli rajoone 19.
Linnad.
Mõkolajivi oblastis on üheksa linna:
Torrese väin

Torrese väin on väin, mis ühendab Korallimerd Arafura merega ning eraldab Austraaliat Uus-Guineast. 
Väina laius on 130 km ja sügavus umbes 14 meetrit. Väinas on palju saari (vähemalt 274, neist 17 asustatud) ja rahusid, sellesse ulatub Suur Vallrahu.
Et väinas on nii palju saarekesi ja rahusid, määrati 1978 väinas Austraalia ja Paapua Uus-Guinea vaheline piir. Piir kulgeb väga Uus-Guinea lähedalt, kõik väinas olevad saared kuuluvad Austraaliale.
Jääajal oli maailmamere tase madalam ja väina kohal laius maismaasild. Seda mööda pääsesid inimesed kümneid tuhandeid aastaid tagasi Austraaliasse. On näidatud, et Torrese väina saared on olnud asustatud 2500 aastat, kuid tõenäoliselt palju kauem, võib-olla sama kaua kui Austraalia manner.
Saar on nimetatud hispaania meresõitja Luis Váez de Torrese auks. Teel Peruust Manilasse sõitis Torres läbi Torrese väina piki Uus-Guinea lõunarannikut. Ta võis sealjuures näha Austraalia mandri äärmist põhjatippu, aga laeva logiraamatus ei ole selle kohta midagi kirjas ja sellepärast teda Austraalia avastajaks ei peeta.
Aastal 1769 avastas šoti geograaf Alexander Dalrymple Torrese märkmed suure hulga hispaaniakeelsete dokumentide hulgas, mille Dalrymple oli 1762 Filipiinidel omandanud. Dalrymple tõlkis Torrese logiraamatu inglise keelde ja avaldas selle 1770–1771. Ta püstitas hüpoteesi, et Uus-Guineast lõunas asub mingi suurem maismaa-ala, ja andis Torrese väinale praeguse nime.
1823 läbis John Lihou teel Manilast Lõuna-Ameerikasse Torrese väina esimest korda laevaga läänest itta.
Väikese sügavuse tõttu on Torrese väin laevasõiduks ohtlik. Jules Verne jutustas oma raamatus "20 000 ljööd vee all", kuidas allveelaev Nautilus jooksis Torrese väinas mõneks päevaks korallrahu otsa karile.
Hersoni oblast

Hersoni oblast (ukraina keeles Херсонська область) on 1. järgu haldusüksus Ukraina lõunaosas.
Hersoni oblast piirneb põhjas Dnipropetrovski oblastiga, lõunas Musta mere ja Krimmiga, läänes Mõkolajivi oblastiga ning idas Aasovi mere ja Zaporižžja oblastiga. Hersoni oblastis suubub Dnepr Musta merre.
Oblastilise alluvusega linnu on Hersoni oblastis kolm: Herson, Nova Kahhovka ja Kahhovka.
Ajalugu.
Sõjategevus 2014. aastal.
Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude võitlejad, kes olid 15. märtsil 2014 maabunud dessandiga Strilkove juures, hakkasid 9. detsembril oblasti piiridest lahkuma. Alates 27. detsembrist 2014 oli oblast taas täielikult Ukraina kontrolli all.
Sõjategevus 2022. aastal.
Venemaa Relvajõud tungisid uuesti Hersoni oblastisse 2022. aasta veebruaris, mis tõi kaasa Hersoni lahingu ning Hersoni oblasti okupeerimise. 
2022. aasta märtsi keskel taastasid Ukraina relvajõud kontrolli Possad-Pokrovske küla üle. 6. aprillil 2022 taastasid Ukraina relvajõudud kontrolli Osokorivka küla üle.
2022. aasta juunis ja juulis õnnestus Ukraina vägedel taastada kontroll mõnedes väiksemates asulates.
Haldusjaotus.
Hersoni oblastis on 5 rajooni: Berõslavi rajoon, Henitšeski rajoon, Hola Prõstani rajoon, Kahhovka rajoon ja Hersoni rajoon.
Viktor Juštšenko

Viktor Juštšenko (ukraina "Віктор Андрійович Ющенко"; sündinud 23. veebruaril 1954 Horuživka külas Sumõ oblastis) on Ukraina poliitik, Ukraina president (2005–2010).
Juštšenko on Meie Ukraina ("Наша Україна") partei auesimees.
Elulugu.
Viktor Juštšenko vanemad olid tema kodukülas kooliõpetajad.
1970. aastal astus ta Ternopili rahanduse ja majanduse instituuti. 1976. aastast töötas ta panganduses. 1985. aastal sai ta NSV Liidu Riigipanga Ukraina NSV osakonna juhiks. 1989–1992 töötas ta mitmes Ukraina pangas. Jaanuaris 1993 sai temast Ukraina Riigipanga juht. 
1996. aastal juhtis Juštšenko rahareformi, millega Ukrainale kindlustati stabiilne valuuta. 1997. aastal nimetas ajakiri Global Finance teda maailma parimate pankurite hulgas.
1998. aastal sai ta majandusteaduste kandidaadi kraadi.
1999. aasta detsembrist 2001. aasta maini oli Juštšenko Ukraina peaminister.
Oranž revolutsioon.
2004. aasta presidendivalimiste eel diagnoositi Viktor Juštšenkol dioksiinimürgistus, mille põhjustajaks peetakse tahtlikku mürgitamist poliitiliste rivaalide poolt. Mürgistuse tagajärjel moondus Juštšenko nägu.
Presidendivalimised toimusid pingelises õhkkonnas. Opositsioonifraktsiooni Meie Ukraina juhi Juštšenko peamine vastaskandidaat oli tegutsev peaminister Viktor Janukovõtš, kelle valimisvõidu nimel pruugiti riigiaparaadi abi. Valimiste teise vooru pääsesidki Juštšenko ja Janukovõtš. Võitjaks kuulutati esialgu Janukovõtš, kuid tulemused erinesid oluliselt lävepakuküsitluste omadest. Esitati hulk tõendeid valimispettuste juhtumitest.
Järgnenud opositsiooni protestiväljaastumised, meeleavaldused ja streigid said tuntuks Oranži revolutsioonina. Oranž oli Juštšenko kampaaniavärv, mida protestijad ulatuslikult kasutasid. Kiievisse voolas Juštšenko toetajaid kogu Ukrainast, mõnel päeval küündis linnatänavatel protestijate arv hinnanguliselt ligi miljonini. Janukovõtši toetajad, eriti Ida- ja Lõuna-Ukraina elanikud, kogunesid omakorda vastuaktsioonidele sinise värvi all, Janukovõtši võidu tühistamise korral ähvardati muuhulgas Ukrainast lahkulöömisega. Ülemkohus tühistas valimistulemused, Juštšenko võitis kordushääletuse märgatava ülekaaluga (52 protsenti Janukovõtši 44 vastu).
President.
Juštšenko presidendiaastatel jätkusid poliitilised vastuolud Ukrainas. President polnud teravas vastuolus mitte üksnes Janukovõtši juhitud poliitiliste jõududega, vaid ka Oranži revolutsiooni kaasjuhi, Julija Tõmošenko juhitud jõududega. President Juštšenko saatis kahel korral (2007. ja 2008. aastal) laiali Ülemraada.
2008. aastal süvenenes Ukrainas majanduskriis ja Juštšenko toetajate arv populaarsusküsitlustes vähenes vaid mõne protsendini.
Ta oli Ukraina president 23. jaanuarist 2005 kuni 25. veebruarini 2010.
2010. aasta presidendivalimiste esimeses voorus kogus Juštšenko 5,45% häältest ja teise vooru ei pääsenud.
Isiklikku.
Viktor Juštšenko on teist korda abielus. Tema abikaasa Kateryna (Katherine-Claire) Juštšenko (sündinud 1961 Chicagos) on välisukrainlanna, kes pidi kriitikute sunnil 2005. aastal USA kodakondsusest loobuma. Juštšenkol on viis last: pojad Andri ja Tarass ning tütred Vitalina, Sofija ja Hrõstõna.
Mincio

Mincio on jõgi Itaalias.
Jõgi algab Peschieras Garda järvest. Seejärel voolab mööda Lombardia madalikku lõunasse. Alamjooksul pöördub kagusse, läbib Mantova ja suubub vasakult Po'sse.
Mincio jõgi on 194 kilomeetrit pikk.
Tromsøysundet

Tromsøysundet (põhjasaami keeles "Romssanuorri") on Norras asuv väin, mis eraldab Tromsøya saart Tromsø linna kohal mandrist. Manner asub saarest idas.
Väin on umbes 11 km pikk ja 0,6-3 km lai.
Väina ületab Tromsø sild, mis on 1036 m pikk, sildeavaga 80 meetrit ja tõuseb merepinnast 38 m kõrgemale. Väina all asub Tromsøysundi maanteetunnel (osa Euroopa teest E08), mille üks suund on 3500 ja teine suund 3386 m pikk. Tunnel ulatub merepinnast 102 m allapoole ja tee suurim kalle tunnelis on 8,2%.
Møn

Møn (eesti keeles on kasutatud ka nimekuju "Mön") on saar Läänemeres. 
Pindala 218 km². Saare idaosas on kriidiastangud kõrgusega kuni 143 meetrit (Aborrebjerget - tõlk. oravamägi).
Saar kuulub Taanile. Mønil elas 11 700 inimest (2006), arv on vähenenud 9910 elanikuni 2010.
Tsugaru väin

Tsugaru väin (jaapani 津軽海峡 (Tsugaru-kaikyō)) ühendab Jaapani merd ülejäänud Vaikse ookeaniga ning eraldab Honshūd ja Hokkaidōd.
Laius 18,5 km, sügavus 131 m.
Väina alla on kaevatud Seikani tunnel, mis on maailma pikim ja sügavaim meretunnel (max 240 m allpool merepinda). Raudteetunneli kogupikkus on 53,85 km, sellest mere all 23,3 km. Viimase näitajaga jääb ta alla vaid Eurotunnelile.
Tõenäosus

Tõenäosus on tulevaste sündmuste toimumise või väidete tõesuse ebakindluse mõõt. 
Etümoloogia.
Ladinakeelse termini "probabilis" (millest pärineb ka mõiste ingliskeelne vaste "probability") esmakordset kasutamist on seostatud vanarooma riigimehe Ciceroga. Konkreetse terminina jõudis see tavakasutusse aga 6. sajandil seoses Rooma õiguse koguga "Digesta".
Ajalugu.
Tõenäosusi hakati teaduslikult uurima uusajal. Hasartmängude vastu on huvi tuntud aastatuhandeid, kuid nende matemaatiline uurimine algas alles 17. sajandil. 
Tõenäosusest hakati kirjutama Pierre de Fermat' ja Blaise Pascali kirjavahetuses (1654).
Martin Andersen Nexø

Martin Andersen Nexø (26. juuli 1869 Kopenhaagen – 1. juuni 1954 Dresden) oli taani kirjanik. 
Elukäik.
Nexø sündis väga vaeses peres Kopenhaageni slummis. Ta oli pere üheksast lapsest vanuselt neljas. Tema alkohoolikust isa oli müürsepp ning ema Mathilda Mainz oli saksa sepa tütar. 
Kui poiss oli kaheksa-aastane, kolis perekond Nexø linna Bornholmi saarel. Aastal 1894 võttis ta linna nime oma teiseks perekonnanimeks. 
Kuna pere oli vaene, siis kooli sai Martin minna vaid patrooni rahalise toetusega. Nooruses töötas Martin Andersen Nexø talus, olles seal karjane, siis veel kingsepa õpipoisina ja müürsepa abilisena Bornholmi saarel. 
1894–1896 reisis ta Hispaanias ja Itaalias, kus oli saapaparandaja abiline. Naasnud Taani, töötas ta ehitusel kandja ja töölisena. Selle aja jooksul oli temast saanud sotsialist.
Teosed.
Kogu "Mälestused" koosneb neljast raamatust
Triloogia "Morten Punane" romaanid
Hmelnõtskõi oblast

Hmelnõtskõi oblast on 1. järgu haldusüksus Ukrainas.
Hmelnõtskõi oblastis asub kolm UNESCO maailmapärandi nimistusse kuuluva Struve geodeetilise kaare mõõdupunkti: Katerõnivkas (), Felštõnis () ja Baranivkas ().
Donetski oblast

Donetski oblast (aastail 1938–1961 "Stalino oblast") on 1. järgu haldusüksus Ukraina idaosas. Oblast moodustati 1938. aastal, kui vana Donetski oblast jagati Stalini ja Vorošilovgradi oblastiks. Oblast on saanud nime Donetsi jõe järgi.
Ajalugu.
2014. aasta kevadest on oblasti idaosa Venemaa toetatud mässuliste kontrolli all, kes kuulutasid oblasti territooriumil välja Donetski Rahvavabariigi. 
21. oktoobril 2014 andis oblasti kuberner Oleksandr Kihtenko korralduse viia osa oblasti valitsusasutustest Mariupolist üle Kramatorskisse ja Slovjanskisse.
Vene väed okupeerisid 11. märtsil 2022 Volnovahha. 2022. aasta maikuus lõppes Mariupoli lahing, millega Venemaa saavutas kontrolli ka selle piirkonna üle. 
Rahvastik.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Donetski oblasti elanikest ukrainlasi 56,87%, venelasi 38,22%, valgevenelasi 0,92%, tatarlasi 0,40%, armeenlasi 0,33%, juute 0,18% ja asereid 0,17%.
2001. aasta rahvaloenduse tulemuste põhjal pidas Donetski oblasti elanikest emakeeleks vene keelt 74,92% ja ukraina keelt 24,10%.
Elanike arvult on see Ukraina suurim oblast. Suuremad linnad on Donetsk, Slovjansk, Horlivka, Kramatorsk, Makijivka, Mariupol, Jenakijeve, Tšõstjakove.
Haldusjaotus.
Rajoonid.
2020. aastast jaguneb oblast 8 rajooniks, millest 3 oli 2022. aasta alguse seisuga Ukraina võimude kontrolli all:
Endine haldusjaotus.
Oblast jagunes varem 18 rajooniks:
Tšernivtsi oblast

Tšernivtsi oblast on 1. järgu haldusüksus Ukrainas. Asub Lääne-Ukrainas ning piirneb Rumeenia ja Moldovaga.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli oblasti elanikest ukrainlas 75,0%, rumeenlasi 12,5%, moldaavlasi 7,3%, venelasi 4,1% ja poolakaid 0,4%.
Oblast on osa ajaloolisest Bukoviinast.
Suuremad jõed on Dnestr ja Prut.
Tšerkassõ oblast

Tšerkassõ oblast on 1. järgu haldusüksus Ukrainas. Halduskeskus ja suurim linn on Tšerkassõ.
Tšerkassõ oblast piirneb põhjas Kiievi oblastiga, lõunas Kirovohradi oblastiga, idas Poltava oblastiga ja läänes Vinnõtsja oblastiga. 
Tšerkassõ oblast moodustati 7. jaanuaril 1954 Ukraina NSV osana.
Haldusjaotus.
Tšerkassõ oblast jaguneb neljaks rajooniks: Tšerkassõ rajoon, Umani rajoon, Zolotonoša rajoon ja Zvenõgorodka rajoon.
Enne 2020. aastat jagunes oblast 20 rajooniks ja 6 oblastilise alluvusega linnaks (Kaniv, Smila, Zolotonoša, Tšerkassõ, Uman, Vatutine).
Poltava oblast

Poltava oblast on 1. järgu haldusüksus Ukraina keskosas.
Oblastis on 1842 asulat, sealhulgas 15 linna ja 21 alevit.
Haldusjaotus.
Oblastis on 25 rajooni ja 6 oblastilise alluvusega linna (Hadjatš, Horišni Plavni, Krementšuk, Lubnõ, Mõrhorod ja Poltava).
Rivne oblast

Rivne oblast (varem ka venepäraselt "Rovno oblast") on 1. järgu haldusüksus Ukrainas.
Varaši linnas asub Rivne tuumaelektrijaam.
Žõtomõri oblast

Žõtomõri oblast on 1. järgu haldusüksus Ukrainas. Žõtomõri oblast piirneb põhjas Valgevene Homieli oblastiga, läänes Rivne oblastiga, edelas Hmelnõtskõi oblastiga, lõunas Vinnõtsja oblastiga ja idas Kiievi oblastiga.
Suuremad linnad on Žõtomõr, Berdõtšiv, Korosten, Malõn ja Zvjahel.
Suuremad jõed on Už, Teteriv ja Ubort.
Haldusjaotus.
Oblast jaguneb 4 rajooniks: Berdõtšivi rajoon, Korosteni rajoon, Novohrad-Volõnskõi rajoon ja Zvjaheli rajoon.
Oblast jagunes 2020. aastani 23 rajooniks ja 5 oblastilise alluvusega linnaks (Berdõtšiv, Korosten, Malõn, Novograd-Volõnskõi, Žõtomõr).
Ivano-Frankivski oblast

Ivano-Frankivski oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Lääne-Ukrainas. See piirneb Lvivi oblasti, Taga-Karpaatia, Ternopili oblasti ja Tšernivtsi oblastiga. Lisaks on oblastil umbes 50 km piiri Rumeeniaga.
1919. aastal oli Stanislav Lääne-Ukraina Rahvavabariigi keskus. 1920–1939 kuulus oblasti maa-ala Poolale ja kandis nime "Stanisławówi vojevoodkond". Kuni 1962 kandis piirkond "Stanislavski oblasti" nime.
Ivano-Frankivski oblast koosneb kuuest rajoonist. Kokku on oblastis 15 linna, 24 linnalist asulat ja 765 küla. Suuremad linnad on Ivano-Frankivsk, Kaluš ja Kolomõja.
42% rahvastikust elab linnades. 95% oblasti elanikkonnast on ukrainlased. Lisaks neile elab oblastis venelasi, poolakaid, juute, moldaavlasi, vähem hutsuule, lemkosid, boikosid jt.
Loodus.
Oblast asub Karpaatides ning jaguneb maastikuliselt kolmeks: mäestik, eelmäestik ja jõeäärne tasandik. Kõrgeim tipp on Goverla (2061 m). Oblastit läbib paljude lisajõgedega Dnestri jõgi. Ivano-Frankivski oblast on üks kõige metsasemaid Ukrainas: 41% oblastist on kaetud metsaga, 40–45% on põllumajandusmaa.
Maavaradest leidub oblastis naftat, maagaasi, pruunsütt, turvast, fosforiiti, soola, liiva, mineraalvett ja kipsi.
Mägedes on õhutemperatuur keskmiselt 3–5 °C madalam kui ümbritsevatel aladel. Keskmine õhutemperatuur on jaanuaris –5 °C ja juulis 18 °C.
Ivano-Frankivski oblastis on suhteliselt heal järjel turism. Seal on 11 sanatooriumi ja muud turismikeskust. Talvel püsib mägedes lumi kuni 5 kuud ja võimaldab harrastada talisporti. Oblastis on ka 503 km² suurune Karpaadi rahvuspark.
Rajoonid.
Ivano-Frankivski oblastis on kuus rajooni. Enne 2020. aastal toimunud haldusreformi oli 14 rajooni ja kuus oblastilise alluvusega linna.
Oblasti sümboolika.
Ivano-Frankivski vapil on kujutatud kroonitud hakki. Lipul (küljesuhtega 2:3) on vasemal serval punane ja must triip, paremal sinine ja kollane. Vapi ja lipu kujundas A. Gretšõlo ning need võeti kasutusele 2001. aasta 26. juulil. Hakk oli oblasti aladele jääva Halõtši piirkonna sümbol 15. sajandil (tõenäoliselt juba 13. sajandil). Lipuvärvid tähistavad piirkonna ajalugu ja Ukraina iseseisvusvõitlust: must ja punane näitavad kunagist kuulumist Puna-Vene koosseisu, sinine ja kollane tähistavad Ukrainat.
Kirovohradi oblast

Kirovohradi oblast (ukraina keeles Кіровоградська область) on 1. järgu haldusüksus Ukrainas. 
Ajalugu.
Oblast moodustati 10. jaanuaril 1939. Tollal aga eksisteeris juba Kirovi oblast ja seetõttu nimetati oblastikeskus Kirovo ümber Kirovohradiks, et oblastite nimed oleksid eristatavad. Oblasti praegused piirid on aastast 1954. 
Haldusjaotus.
Oblastis on 4 rajooni, 12 linna, 2 linnarajooni, 26 alevit ja 1015 küla. Suuremad linnad on Kropõvnõtskõi, Oleksandrija ja Svitlovodsk.
Sumõ oblast

Sumõ oblast on 1. järgu haldusüksus Ukrainas. Piirneb põhjas ja idas Venemaaga.
Sumõ oblast moodustati 10. jaanuaril 1939.
Sumõ oblastis on 15 linna. Suuremad linnad on Sumõ, Konotop, Šostka, Ohtõrka, Romnõ, Hluhhiv, Lebedõn, Krolevets ja Trostjanets.
Haldusjaotus.
Sumõ oblast jaguneb viieks rajooniks. Enne 2020. aastal toimunud haldusreformi oli rajoone 17, lisaks oli seitse oblastilise alluvusega linna.
Ternopili oblast

Ternopili oblast on 1. järgu haldusüksus Ukrainas.
Oblastis on 15 linna. Suuremad linnad on Ternopil, Tšortkiv, Kremenets, Berežanõ, Terebovlja, Zbaraž, Butšatš ja Borštšiv.
Ternopili oblast piirneb põhjas Rivne oblasti, idas Hmelnõtskõi oblasti, lõunas Tšernivtsi oblasti, edelas Ivano-Frankivski oblasti ja loodes Lvivi oblastiga.
Rajoonid.
Ternopili oblast jaguneb kolmeks rajooniks. Enne 2020. aasta juulit toimunud haldusreformi oli rajoone 15.
Volõõnia oblast

Volõõnia oblast on 1. järgu haldusüksus Ukrainas. Piirneb põhjas Valgevenega ja läänes Poolaga.
Haldusjaotus.
Oblast jaguneb 4 rajooniks: Kamin-Kašõrskõi rajoon, Koveli rajoon, Lutski rajoon ja Volodõmõri rajoon.
2020. aastani jagunes oblast 16 rajooniks ja 4 oblastilise alluvusega linnaks (Lutsk, Novovolõnsk, Kovel, Volodõmõr).
Rajoonid (kuni 2020).
Kokku on oblastis 11 linna. Suuremad linnad on Lutsk, Novovolõnsk, Kovel ja Volodõmõr.
Vinnõtsja oblast

Vinnõtsja oblast on 1. järgu haldusüksus Ukrainas. Piirneb lõunas Moldovaga, põhjas Žõtomõri oblastiga, idas Kiievi, Tšerkassõ ja Kirovohradi oblastiga, kagus Odessa oblastiga ning lääes Hmelnõtskõi oblastiga.
Elanike arv oli 2021. aasta seisuga 1 529 123. Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmeil oli oblasti rahvaarv 1 772 400. 2001. aastal moodustasid rahvastikust 91,5% ukrainlased, 5,9% venelased, 1,4% juudid ja 0,4% poolakad.
Rajoonid.
Oblast jaguneb kuueks rajooniks. Enne 2020. aastal toimunud haldusreformi oli rajoone 27.
Taga-Karpaadi oblast

Taga-Karpaatia ehk Taga-Karpaadi oblast (ukraina keeles "Закарпатська область") on 1. järgu haldusüksus Ukraina lääneosas. Piirneb Poola, Slovakkia, Ungari ja Rumeeniaga.
Taga-Karpaadi oblast kattub suuresti Taga-Karpaadi ajaloolise piirkonnaga (ukraina keeles "Закарпаття"; eesti keeles ka "Ruteenia" või "Russiinimaa"). Russiinid kuuluvad Esindamata Rahvaste Organisatsiooni.
Loodus.
Taga-Karpaatia asub Ida-Karpaatide põhjaosa edelanõlvadel ja Kesk-Doonau madalikul (täpsemalt Taga-Karpaatia madalikul). Territooriumist on 80% mägine.
Taga-Karpaatia linnad.
Taga-Karpaatia oblastis on 11 linna:
Haldusjaotus.
Alates 2020. aastast jaguneb oblast 6 rajooniks ja 5 oblastilise alluvusega linnaks:
Linnad.
Berehove, Hust, Mukatševe, Tšop, Užhorod.
Ajalugu.
Taga-Karpaatiast Korolevo leiukohast leiti 1970. aastatel kivist tööriistad, mille vanuseks on määratud enam kui miljon aastat. See on üks vanimaid tõendeid inimese eellaste elamisest Euroopast.
Piirkond kuulus 10.–11. sajandil Kiievi-Vene riiki. 11. sajandist kuni I maailmasõja lõpuni kuulus Austria-Ungari Ungari kuningriiki. Pärast esimest maailmasõda kuulus ala loodud Tšehhoslovakkia koosseisu.
Müncheni kokkulepete järel oli piirkonnal 1938–1939 autonoomia. 1939. aasta märtsis kuulutati Taga-Karpaatia mõneks tunniks iseseisevaks Karpaatide-Ukraina Vabariigiks, kuid annekteeriti kohe Ungari poolt (aastani 1944).
1945. aastal liideti Nõukogude Liiduga. 29. juunil kirjutati alla Nõukogude Liidu ja Tšehhoslovakkia Vabariigi vahel leping Taga-Karpaatide kohta. Lepingu kohaselt ühendati Taga-Karpaatia, mis 1919. aastast alates kuulus autonoomsena Tšehhoslovakkia Vabariigile, taas Ukrainaga ja liideti Ukraina Nõukogude Sotsialistliku Vabariigiga. Ukraina NSV-sse kuuluv Taga-Karpaadi oblast moodustati 22. jaanuaril 1946.
Lvivi oblast

Lvivi oblast on 1. järgu haldusüksus Ukraina lääneosas.
Lvivi oblast piirneb põhjas Volõõnia oblastiga, idas Rivne ja Ternopili oblastiga, lõunas Ivano-Frankivski ja Taga-Karpaatia oblastiga ning läänes Poolaga.
Aastatel 1918–1939 kuulusid oblasti alad Poolale Lwówi vojevoodkonna koosseisu. Lvivi oblast loodi Ukraina NSV koosseisus 4. detsembril 1939, pärast Poola okupeerimist. 1959. aastal liideti Lvivi oblastiga Drohobõtši oblast.
90% oblasti elanikest on ukrainlased.
Haldusjaotus.
Lvivi oblast jaguneb seitsmeks rajooniks:
Enne 2020. aasta haldusreformi jagunes oblast 20 rajooniks ja 9 oblastilise alluvusega linnaks.
Oblastilise alluvusega linnad olid Borõslav, Drogobõtš, Moršõn, Novõi Rozdil, Sambir, Strõi, Truskavets, Tšervonohrad ja oblasti keskus Lviv.
Lydia Aadre

Lydia Aadre (24. juuni 1904 Peterburi – 2. september 1957 Baltimore, Marylandi osariik) oli Eesti ooperilaulja.
Ta lõpetas 1935. aastal Tallinna Konservatooriumi, kus oli õppinud Aleksander Arderi lauluklassis, ning oli aastatel 1935–1944 Estonia teatri ooperisolist. 
1944. aastal põgenes ta Saksamaale, 1951. aastast elas Ameerika Ühendriikides.