tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lembit Sipelgas

Lembit Sipelgas (sündinud 19. detsembril 1939 Narvas) on eesti endine poksija. 
Sipelgas poksis aastatel 1957–1972 Tartu Kalevis, tema treenerid olid Lembit Rannast ja Vello Kade. Ta pidas 149 kohtumist ja võitis neist 99.
Sipelgas oli raskekaalus (üle 81 kg) Eesti NSV meister (1966). Ta sai Eesti NSV meistrivõistlustel poolraskekaalus (kuni 81 kg) II koha (1964) ning raskekaalus (üle 81 kg) II koha (1965, 1969 ja 1971) ja III koha (1967).
Louise Charlotte

Louise Charlotte (30. oktoober 1789 Kopenhaagen – 28. märts 1864 Kopenhaagen) oli Taani printsess.
Louise Charlotte'i isa oli Taani ja Norra prints Frederik ning ema Mecklenburg-Schwerini printsess Sophie Frederikke.
Louise Charlotte oli praktiline ja majanduslikult mõtlev naine, kes rangelt jälgis õukonna majanduskulusid. Ta tundis pisut huvi kunsti ja luule vastu.
19. sajandi keskel tekkis Taani päriluskriis. Kuningal Frederik VII-l polnud lapsi ega seaduslikke vendi-õdesid. (Väljaspool abielu sündinud õdesid-vendi oli tal kümmekond, aga need ei tulnud arvesse.) Kuninga üks onu ja kaks tädi olid juba lastetuna surnud. Troonipärija oli teine onu Ferdinand, kes oli samuti lastetu ja üsna eakas. Nende järel olidki troonipärimisjärjekorras Louise Charlotte ja tema lapsed. Kuid Louise Charlotte'i ainus poeg pidi pärima Hessen-Kasseli.
1851 loobusid Louise Charlotte ja tema poeg Friedrich Taani trooni pärimise õigusest. See õigus ei läinud aga Louise Charlotte'i teisele tütrele Mariele, vaid kolmandale tütrele Louise'ile.
1863 surigi algul Ferdinand ja samal aastal mõni kuu hiljem Frederik. Trooni päris Louise, kes sellest aga kohe loobus oma abikaasa Christian IX kasuks. Järgmisel aastal suri Louise Charlotte seal, kus oli sündinudki: Kopenhaagenis Christiansborgi lossis.
Abielu ja lapsed.
10. novembril 1810 abiellus Louise Charlotte Amalienborgi lossis Hessen-Kasseli maakrahvi Wilhelmiga. Abielust sündisid
Vladimir Jagunov

Vladimir Jagunov (12. märts 1956 Poltava Ukraina NSV – 4. juuni 2016) oli Eesti poksija. 
Jagunov poksis Narva Dünamos ja Tööjõureservides, hiljem põhiliselt Kalevis.
Jagunov oli helveskaalus (kuni 48 kg) kuuekordne Eesti NSV meister (1978, 1983–1987) ning kärbeskaalus (kuni 51 kg) neljakordne Eesti NSV meister (1981–1982 ja 1988–1989). Ta sai Eesti NSV meistrivõistlustel helveskaalus (kuni 48 kg) II koha (1990).
Jagunov tuli 1986. aastal helveskaalus (kuni 48 kg) ja 1988. aastal kärbeskaalus (kuni 51 kg) meistriks ilma võistluseta, seega loetakse tihti, et ta on kümne korra asemel tegelikult kaheksa korda meistriks tulnud. 
Selleaegsete Eesti NSV meistrivõistluste lahtise laadi tõttu esinesid seal ka külalisvõistlejad. Helveskaalu (kuni 48 kg) 1985. ja 1987. aasta võistlusel oli mõlemal korral ainult kaks võistlejat. Jagunovi vastane oli mõlemal korral väljastpoolt Eesti NSV-d. Ka 1990. aasta helveskaalu (kuni 48 kg) võistlusel oli Jagunovi vastane väljastpoolt Eesti NSV-d, sedakorda Jani Nousiainen Soomest.
Jagunov sai Leedu NSV lahtistel meistrivõistlustel helveskaalus (kuni 48 kg) esikoha (1987).
Helios

Helios (vanakreeka keeles Ἥλιος 'Päike') oli päikesejumal Vana-Kreeka mütoloogias.
Heliost kujutatakse nägusa jumalana, kes oli kroonitud päikesekrooniga. Heliose sünnitas titaan Hyperionile veisesilmne Euryphaessa ehk Theia, keda peetakse kuujumalannaks. Helios on Selene ja Eose vend. Helios juhib iga päev, kuldsesse rüüsse rõivastatuna, oma nelikrakendi üle taevavõlvi hiilgavast lossist kaugel idas, Kolchise lähistel, samavõrra toredasse paleesse kaugel läänes, kus tema lahtirakendatud hobused õndsate saare karjamaal söövad. Koju seilab Helios maailmahoovuse voogudel, mis voolab ümber maailma. Ta ajab oma kaariku ja rakendi kuldsele parvlaevale, mille Hephaistos, tema isa, on tema jaoks meisterdanud. Kaarikut veavad päikeseratsud, kelle nimedeks olid Pyrois, Aeos, Aethon ja Phlegon.
Helios näeb kõike, mis maa peal toimub. Näiteks juhtis ta Demeteri tähelepanu Persephone röövimisele ning rääkis Hephaistosele, et Aphroditel on armusuhe Aresega. Võib-olla just tema aususe pärast sai temast vannete tunnistaja. Kuid kord jäi tal kahe silma vahele see, kuidas Odysseuse kaaslased tema püha veisekarja röövisid. Veiste arv Heliose karjas võrdus päevade arvuga kaheteistkümnes sünoodilises kuus. Veiste arv karjades näitas, et Helios on Suure Jumalanna eestkoste all. Veiste arv on ka Kuu arvude – viiekümne ja seitsme korrutis.
Kui Zeus jumalatele maailmaosad kinkis, polnud Heliost kohal ning ta ei saanud midagi. Zeus kartis, et peab nüüd kõik uuesti jagama, kuna oli Heliose unustanud, kuid päikesejumal aga oli märganud uut saart – Rhodost. Lisaks Rhodosele andis Zeus Heliosele Sitsiilia saare, mis oli gigantidega löödud lahingus viskerelvana merre heidetud. Rhodose saarest saigi tema pärisvaldus. Seal sigitas Helios nümf Rhodega seitse poega ning ühe tütre. Seitse poega viitavad seitsmele nädalapäevale. Rhodose põlisasukateks olid telhiidid. Pärast Zeusi saadetud suurt veeuputust purjetasid telhiinid igasse ilmakaarde, eeskätt Lüükiasse ja loobusid oma nõuetest Rhodose saarele. Nõnda jäidd Rhode ning seitse poega pärast saare merest tõusmist saare ainuvalitsejateks. Poegadest said kuulsad astronoomid. Ainus tütar Elyktrone suri neitsina ja teda kummardati kui pooljumalat. Üks vendadest, Aktis, pagendati saarelt vennatapu tõttu, ta põgenes Egiptusesse, kus rajas Heliopolise linna.
Lapsi oli Heliosel veelgi:
Varastes müütides esines Helios tihti päikese ja kuu võitluse müütides. Rooma mütoloogias omastas Heliose koha Apollon.
Helios (täpsustus)

Helios on vanakreeka mütoloogias päikesejumal.
See võib aga viidata ka järgnevale:
Slettnes (Gamvik)

Slettnes on Gamviki vallas Nordkinni poolsaarel Finnmargi maakonnas Norras paiknev rannikutasandik.
Slettnesis asuvad:
Viited.
Mati Rosenstein

Mati Rosenstein (sündinud 2. juulil 1945) on Halinga turvakodu juhataja.
Ta oli EELK Pärnu-Jakobi koguduse juhatuse esimees ja Isamaa ja Res Publica Liidu liige.
Ta oli Eesti Kongressi Eestist valitud hääleõiguslik liige. 
Temalt on ilmunud luulekogu "Uitmõtted" 2000. aastal.
Ta lõpetas 1963. aastal Pärnu-Jaagupi Gümnaasiumi.
Tema isa Ernst Rosenstein oli Pärnu-Jakobi koguduse pastor.
Walter Breuning

Walter Breuning (21. september 1896 Melrose, Minnesota – 14. aprill 2011 Great Falls, Montana) oli Ameerika Ühendriikide ülipikaealine. Ta oli surres 114 aastat vana ning pärast Henry Allinghami surma teadaolevalt vanim mees maailmas. Ta kuulus läbi aegade 10 vanima mehe hulka, kelle vanus on tõestatud.
Breuning sündis Minnesotas John ja Cora Breuningi lapsena. Tema enda sõnul mäletab ta USA presidendi William McKinley mõrvamist 1901, sest sel päeval olevat tal esimest korda juukseid lõigatud. Samal aastal kolis pere Lõuna-Dakotasse, kus poiss käis 9 aastat koolis. 1910, kui Walter oli 14-aastane, tema pere lagunes, Walter langes koolist välja ja läks esialgu pagaritöökotta panne puhtaks kraapima, teenides 2,5 USA dollarit nädalas.
Breuning töötas alates 1913. aastast viiskümmend aastat raudteetöölisena, saades esimestel aastatel palka 2,5 dollarit nädalas. Esialgu pidi ta ennast raudteeomaniku James Hilli eest peitma, sest Hill ei soovinud oma raudteedel näha alla 18-aastasi töötajaid, aga Breuning oli 17-aastane. Raudtee-ettevõte BNSF Railway nimetas 2. septembril 2009 tema järgi ühe raudteesõlme Montanas Broadview' lähedal nimega Walter Junction ja Breuning oli selle raudteesõlme sisseõnnistamise juures.
Kui puhkes Esimene maailmasõda, andis Breuning end sõjaväkke üles, kuid teenistusse teda ei kutsutud. Teise maailmasõja ajal oli ta sõduriks liiga vana.
Breuning abiellus 1922. Abielu kestis kuni naise surmani 1957. Teist korda Breuning ei abiellunud. Tema sõnul kordusabielud ei tööta ja tänapäeval ei tööta enam ka esmaabielud. Lapsi tal ei olnud.
Breuning oli hea tervise juures. Ta suutis kõndida, sõi 2 korda päevas ning kandis alati ülikonda ja lipsu. Ta ei võtnud mingeid ravimeid peale ühe tableti lastele mõeldud aspiriini päevas. Alates 2007. aasta novembrist kasutas ta kuuldeaparaati.
Hannes Koppel

Hannes Koppel (sündinud 27. augustil 1981) on eesti arhitekt.
Ta on lõpetanud 1999. aastal Kuressaare gümnaasiumi, 2003. aastal Tallinna Tehnikakõrgkooli arhitektuuri erialal ja hiljem Eesti Kunstiakadeemia magistriastmes arhitektuuri erialal.
Aastatel 2008–2014 töötas ta Kuressaare linnavalitsuses linnaarhitektina.
2014. aasta märtsis astus Reformierakonda ja sai sama aasta augustis erakonna Kuressaare osakonna juhiks.
2023. aastast on ta Saaremaa Tarbijate Ühistu (STÜ) arhitekt.
Nachterstedt

Nachterstedt on vallaosa ja endine vald Saksamaal Saksi-Anhalti liidumaal Salzlandkreisis.
15. juulil 2009 liideti ta Seelandi linnaga.
Mihkel Koppel

Mihkel Koppel (sündinud 15. septembril 1983) on eesti arhitekt ja muusik.
Ta lõpetas 2009. aastal Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuri eriala magistrikraadiga.
Töötanud Muinsuskaitseameti Saaremaa vaneminspektori asetäitjana.
Ta töötab büroos Koppel Koppel Arhitektid OÜ.
Mängis ansamblis Cosmoskva kontrabassi.
Pedaspää

Pedaspää on küla Räpina vallas.
Ajalooliselt oli Pedaspää Peipsi kaluriküla Võnnu kihelkonnas Tartumaal. Pedaspää küla on mainitud 1582. aastal "Pedaspe", 1705 "Pädespä" ja 1756 "Padaspa" nime all. 1796. ja 1805. aastal on see kantud kaardile kui "Peddaspä". 1913. aasta kaardil on külas ära märgitud 21 majapidamist ja kool. 1922. aastal oli Pedaspää 2-klassilises algkoolis 22 õpilast ja üks õpetaja.
Küla nime esiosas on puunimetuse "pedajas" variant "pedane" (gen "pedase"), järelosa -"pää" 'ots, lõpp' on sage rannakülade nimedes.
1934–1935. aastal tegutses Pedaspääl esimene raamatukogu. See oli üks vanade raamatutega kapp, mis asus eramajas. Aastail 1937–1940 asus raamatukogu jõuka kaupmehe majas.
1937. aastal teatas Postimees, et Pedaspääl müüdi endine koolimaja enampakkumisel 504 krooni eest. Koolimaja oli olnud küla palvemajaga ühise katuse all, palvemaja osa jäi ühingu kasutada. Pedaspää algkool oli vähese õpilaste arvu tõttu juba aastaid suletud ja selle piirkonna lapsed käisid Meeksi Meerapalu algkoolis.
Aastatel oli 1977–2019 oli Pedaspää Meerapalu küla koosseisus.
Pedaspääl asub üks Eesti väiksemaid luteri kalmistuid (Pedaspää kalmistu). Kalmistu pindala on 500 m².
Felix Oinas

Felix Johannes Oinas (6. märts 1911 Tartu – 25. september 2004 Bloomington, Indiana) oli eesti folklorist ja keeleteadlane.
Ta lõpetas Tartu Ülikooli 1938. aastal. Õppis Budapesti Péter Pázmányi Ülikoolis aastatel 1935–1936 ja oli samas eesti keele õppejõud 1938–1940. Õppis 1950–1951 Indiana Ülikoolis ja oli Indiana Ülikoolis Bloomingtonis õppejõud alates 1951. aastast (alates 1965 professor).
Ta on uurinud eesti, soome-ugri (eriti ungari) ja slaavi rahvaluulet ja keeli, oli ka üks suuremaid Kalevala lugude asjatundjaid.
Slettnesi looduskaitseala

Slettnesi looduskaitseala asub Norras Finnmargi maakonnas Gamviki vallas Slettnesis, vahetult Gamviki külast läänes.
Slettnesi looduskaitseala loodi 7. novembril 1996. See on Norra mandriosa kõige põhjapoolsem looduskaitseala ja selle põhjapoolseim punkt Varnesoddeni neemel on põhjapoolusest ainult 4,18 km võrra kaugemal kui Mandri-Norra põhjapoolseim punkt Nordkinn (Varnesoddeni koordinaadid on ).
Looduskaitseala on tasase pinnamoega. Selle kõrgus merepinnast on keskmiselt 30–50, maksimaalselt pisut üle 100 meetri. Seal on rohkesti suuri ja väikseid järvi ning mõni jõgi. Enamik maapinnast on kaetud taimedega, kuid paiguti, eriti merekaldal, valitseb paljas kivipinnas.
Kuna kliima on jahe, siis taimestik on suhteliselt vaene. Kuid tegu on lindude tähtsa pesitsusalaga. Loendustel on täheldatud umbes 100 liiki. Kõige levinumad linnud on kahlajad, kiivitajad ja metskurvitsad.
2002. aastal lülitati Slettnesi looduskaitseala Ramsari konventsiooni järgi Ramsari märgalade nimekirja.
Kaitseala põhjaosas on matkarajad. Need on osalt loodusrajad, osalt tehiskattega. Kaitseala kesk- ja lõunaosas, Gamviki küla läheduses matkaradu ei ole.
Kaitsealal asub maailma mandriala kõige põhjapoolsem, Slettnesi tuletorn. Samuti paikneb kaitsealal Gamviki lennuväli, mida kasutatakse harva.
Elizabeth Gilbert

Elizabeth M. Gilbert (sündinud 18. juulil 1969 Waterburys Connecticutis) on USA kirjanik.
Teosed eesti keeles.
Ekraniseering.
2010. aastal valmis Elizabeth Gilberti romaani "Söö, palveta, armasta" põhjal film "Söö, palveta, armasta" ("Eat Pray Love"). Filmi lavastas Ryan Murphy, peaosades olid Julia Roberts ja Javier Bardem.
Küttejõu

Küttejõu on linnaosa Kiviõli kaguosas.
1925. aastal alustas Kiviõli lõunaservas tööd põlevkivikarjäär, mis kaevandusaktsiaseltsi "Kütte-Jõud" järgi nimetati Küttejõu karjääriks. Karjääri juurde rajati kümmekonna majaga asula, mis sai sama nime.
1940. aastate alguses oli Küttejõu Virumaa Erra vallas asuv alevik.
1945 detsembris muudeti Küttejõu alevik töölisaleviks. Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ja maarajoonide moodustamisega arvati Küttejõu alev 1950 septembrist Kiviõli rajooni koosseisu. 
1957 detsembris liideti Küttejõu alev Kiviõli linnaga.
Heidi Uustalu

Heidi Uustalu (sündinud 21. juulil 1967 ) on Eesti pedagoog ja haridusjuht, 2004–2019 Kiviõli 1. Keskkooli direktor, alates 2019. aasta lõpust haridusprogrammi Ettevõtlik Kool arendusjuht.
Ta on Kiviõlis sündinud ja koolis käinud.
Alates 1989. aastast on Heidi Uustalu töötanud Kiviõli 1. Keskkoolis. Ta alustas laborandi ametikohalt, pärast ülikooli lõpetamist oli ta algklasside õpetaja ning hiljem klassiõpetaja, kelle lisaeriala on inglise keel. Direktoriks sai ta 2004. aastal. 
Ta kuulub Kiviõli linnavolikokku. 
5. detsembril 2019 lõpetas Lüganuse vallavalitsus Uustaluga töösuhte. Uustalu otsustas oma õiguste kaitseks kohtusse pöörduda.
Vladislav Listjev

Vladislav Nikolajevitš Listjev (Владислав Николаевич Листьев) (10. mai 1956 Moskva – 1. märts 1995 Moskva) oli vene teleajakirjanik, ärimees, telekanali ORT esimene peadirektor.
Ta on lõpetanud Moskva Riikliku Ülikooli ajakirjanduse kateedri.
Alates 1982. aastast töötas Listjev NSV Liidy Riikliku Teleraadiokomitee propagandasaadete toimetuses, 1987. aastal läks ta üle noortesaadete toimetusse ja temast sai ülipopulaarse saate "Vzgljad" üks saatejuhte.
1991. aastal sai Listjev telekanali VID peaprodutsendiks ja 1993. aastal presidendiks.
Listjev juhtis ka selliseid populaarseid telesaateid nagu "Imede põld" (vk Поле чудес), "Teema" (vk Тема) ja "Tipptund" (vk Час пик).
1995. aasta jaanuaris lahkus Listjev telekanalist VID ja sai uue, Boriss Berezovskile kuulunud telekanali ORT peadirektoriks. 
1. märtsil 1995, olles teel töölt koju, tapeti Listjev oma kodumaja hoovis Moskvas Novokuznetski tänaval. Listjevil kaasas olnud suur rahasumma jäeti puutumata, millest uurijad järeldasid, et mõrv oli seotud tema äri- või poliitilise tegevusega.
Listjev on maetud Moskvas Vagankovo kalmistule.
2010. aastal asutati Vlad Listjevi nimeline preemia teenete eest Vene televisiooni arengus, esimesena sai selle tuntud ajakirjanik ja telesaatejuht Leonid Parfjonov.
Kåfjord

Kåfjord on mitme koha ja isiku nimi:
Ascoli Calcio 1898

Ascoli Calcio 1898 on 1898. aastal asutatud Itaalia jalgpalliklubi, mille kodulinn on Ascoli Piceno ja -väljak Stadio Cino e Lillo Del Duca.
Esindusmeeskond mängib Itaalia tugevuselt teises liigas (Serie B), kuid 1974. aastast saadik on kuulunud 16 hooaega kõrgliigasse (Serie A), viimati 2005–2007.
Parimad saavutused on Serie A viies (1979/80) ja kuues (1981/82) koht, Serie B on võidetud kahel korral (1977/78 ja 1985/86).
Jakob Tabur

Jakob Tabur (Tabbor), VR II/3 (7. veebruar 1892 Käo talu, Kabala vald, Viljandimaa – 24. august 1919 Moglino) oli Eesti sõjaväelane (ohvitseri asetäitja).
Jakob Tabur teenis Vabadussõjas Kalevlaste Maleva pataljonis ja langes 24. augustil 1919 Pihkva rindel Moglino all Pristani (Podborovje) küla lähedal. Ta on maetud Pilistvere kalmistule ja tema nimi on jäädvustatud Pilistvere Vabadussõja mälestussambal.
Humal (perekond)

Humal ("Humulus" L.) on kanepiliste sugukonda kuuluv taimeperekond.
Eestis on hajusalt levinud üks liik: harilik humal ("Humulus lupulus" L.).
Liigid.
Humalaid on kolm liiki, millest ühel on viis teisendit:
Õlletööstuses kasutatavad humalad on kultivarid, mida saadakse vegetatiivse paljundamise teel.
Nõges

Nõges ("Urtica" L.) on nõgeseliste sugukonda kuuluv taimeperekond, kuhu kuulub 30–45 liiki.
Levila.
Perekond on levinud kõikjal maailmas, kuid põhiliselt parasvöötmes. Nad on peamiselt mitmeaastased, mõned ka üheaastased rohttaimed, mõned ka põõsad.
Kasutamine.
Kuigi nõgeste kõrvekarvadega kaetud värsked lehed ja varred põhjustavad kõrvetust ja löövet, ei ole selles enamiku nõgeseliikide puhul midagi tõsist, mis arstiabi nõuaks. Mõned liigid on koguni täiesti ohutud ja neid saab pärast aurutamist süüa nagu salatit.
Rahvameditsiinis, toiduks ja muuks otstarbeks kasutatakse põhiliselt kõrvenõgest. Teiste nõgeseliikide vastavad omadused on läbi uurimata; pole põhjust eeldada, et need on tingimata samasugused kui kõrvenõgesel.
Klorofülli saab toota küll mis tahes taimedest, kuid toiduainete-, farmaatsia- ja parfümeeriatööstuses toodetakse klorofülli harilikult nõgestest.
Mütoloogia.
Kui püha Benedictust kiusasid patused mõtted ilusast naisest, viskus ta nendest vabanemiseks alasti nõgesepuhmasse.
Hans Christian Anderseni muinasjutus "Metsluiged" õmbles peategelane oma vendade päästmiseks nõgestest särgid, igaühele ühe.
Liigid.
Eestis on levinud kaks liiki: 
Kõige levinum liik perekonnas on kõrvenõges. Minevikus on kirjeldatud üle saja nõgeseliigi, aga tänapäeval peetakse enamikku neist kõrvenõgese alamliikideks või teisenditeks. Ka iseseisvatest liikidest on enamik üsna kõrvenõgese moodi.
Liigid ja nende levila
Alutaguse murre

Alutaguse murre (ka kirdemurre) on Virumaa kirdeosas Lüganuse, Jõhvi, Iisaku ja Vaivara kihelkonnas kõneldud kirderannikumurde idarühma arvatud Eesti murre, mis on kujunenud tihedas vastastikuses seoses põhjaeesti keskmurde viru murrakute, idamurde ja kirdepoolsete läänemeresoome keeltega.
Kõige kauem (1930. aastateni) on vanapärane Alutaguse murre suutnud keskmurde ja koolihariduse tasandavale mõjule vastu panna Lüganuse kihelkonnas ja Jõhvi kihelkonna rannikul.
Pusta

Pusta (ungari keeles "puszta") on rohtla Ungaris.
Pusta on tekkinud metsastepi asemel metsa hävitamise tagajärjel. Nüüdisajal on pustad peaaegu täiesti põllustatud.
Tavaliselt assotsieeritakse mõiste "pusta" traditsioonilise Ungari maastikuga. Sõna tähendab "tasandikud", ulatuslik rohumaade ja põõsastike piirkond. Suure algustähega viitab see Alföldi (Ungari Suur-lagendiku) kõige tasasematele osadele. Algselt elasid seal lehmade, lammaste ja hobuste karjused.
Aastast 1999 Pusta (Puszta) (või Hortobágyi rahvuspark) kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Sõna pärineb sama vormiga omadussõnast, mis tähendab "paljas, tühi, ilma jäetud".
Samuti saab see viidata kaugelasuvale talule, mida ümbritsevad põllud. See võib olla mõnede kohanimede osaks.
Richter

Richter on Sileesia päritolu Poola, Liivimaa, Eestimaa, Kuramaa ja Saaremaa aadlisuguvõsa.
Esimene teadaolev suguvõsa esindaja oli Sileesiast pärit Poola-Liivimaa asehaldur Chodkiewiczi sekretär, ning Vidzeme Suntaži (Sunzel) kihelkonnas asunud Sidgunda (hiljem Riktere, Siggund) ja Vatrāne (Wattram) mõisnik Christoph Richter, kes kuningas Zygmunt II Augusti poolt 1569. aastal aadeldati.
Suguvõsa immatrikuleeriti 1746. aastal Eestimaa (nr. 116) , 1747. aastal Liivimaa (nr. 60), 1783. aastal Piltene (nr. 219) ja 1878. aastal Saaremaa (nr. 74) rüütelkonna aadlimatriklisse. 1908. ja 1912. aastal annetati suguvõsa liikmetele ka Venemaa keisririigi paruni tiitel.
Mõisad.
1601 aastal pantis kuningas Karl IX Hans Richterile 1 700 riigitaalri eest Suure-Lähtru küla 10 adramaad, mille aga Gustav II Adolf 1624 aastal 1000 riigitaalri eest välja ostis ja Menshik Baranoffile läänistas.
Richteritele kuulusid Liivimaa Eesti alal Kavastu, Kaiavere, Vaiatu, Valgjärve, Saverna, Vastse-Kuuste, Väimela, Saarejärve, Pindi ja Lõve, ning Eestimaal Haapsalu juures asunud Uuemõisa ja Paslepa jt .
Suguvõsa liikmeid.
Richterite sugupuu, mille esitamiseks on kasutatud de Villiers/Pama süsteemi ()
Rennenkampff

Rennenkampff on Vestfaalist pärit Liivimaa, Eestimaa, Kuramaa ja Saaremaa aadlisuguvõsa.
Esimene suguvõsa esindaja Liivimaal oli 1575 Riias elanud kodanik Georg (Jürgen), kelle järeltulija Franz von Rennenkampff (1678–1727) oli Palupera mõisnik ja 1719. aastast Tartu õuekohtunik.
20. detsembril 1728 tõsteti Helme mõisa pärija, assessor ja Valga raehärra Georg Rennenkampff (1690–1742) riigirüütliseisusse õigusega kasutada nime Edler von Rennenkampff.
Rennenkampffide aadlisuguvõsa immatrikuleeriti 1747 Liivimaa (nr 160), 1752 Eestimaa (nr 273), 1801 Kuramaa (nr 251) ja 1845 Saaremaa (nr 73) rüütelkonna aadlimatriklisse.
Perekonnale kuulusid teiste hulgas Vao, Vinni, Rakvere, Päärdu, Konuvere, Suure-Rõude, Tuudi, Palupera ja Helme mõis.
Linalehik

Linalehik ("Thesium" L.) on linalehikuliste sugukonda kuuluv taimeperekond.
Eestis võib paiguti leida Loode- ja Kesk-Eesti niitudel, puisniitudel ja nõlvadel kasvavat püst-linalehikut ("Thesium ebracteatum") ja väga haruldase tulnukana harulist linalehikut ("Thesium arvense").
Evald Taidur

Evald Taidur (kuni 1935. aastani Evald Zahkna, 28. november 1903 Võrumaa – 22. mai 1940 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).
Helmersen

Helmersen (vene keeles "Гельмерсен"), varem Helmes on Alam-Saksimaalt Braunschweigist pärit kaupmehe- ja aadlisuguvõsa.
Ajalugu.
Suguvõsa esiisaks oli Hamburgi kodanik Moritz Helmer. 
1. augustil 1643 andis Rootsi kuninganna Kristiina kuninglikule sekretärile Paul Helmesile (1603–1657) Rootsi aadlitiitli, kuid ei introdutseeritud Rootsi rüütelkonda. 31. mail 1651 sai Paul, koos Liivimaa kubermangusekretärist venna Johann Helmesiga, perekonnanime "von Helmersen".
Helmersenid rüütelkonna matriklis.
Helmersenid olid üks neid väheseid aadlisuguvõsasid, kes kuulusid kõigi nelja Balti rüütelkonna matriklisse. 1747. aastal võeti nad Liivimaa rüütelkonna matriklisse. 1789. aasta 27. aprillil (vkj) immatrikuleeriti Eestimaal vennad Otto Magnus von Helmersen (1748−1808) ja Benedikt Karl Friedrich von Helmersen (1760−1824). 1846. aasta 2. mail (vkj) võeti Saaremaa rüütelkonna matriklisse Reinhold Johann Magnus von Helmersen (1801−1857). Viktor Karl Paul von Helmersen (1843−1910) immatrikuleeriti 1875. aasta 8. märtsil (vkj) Kuramaa rüütelkonna matriklisse. Lisaks sellele võeti suguvõsa Jekaterinoslavi kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse.
Güldenstubbe

Güldenstubbe (rootsi keeles "Gyllenstubbe", vene keeles "Гильденштуббе") on ilmselt Holsteinist pärit aadlisuguvõsa, Knutseni suguvõsa haru.
Ajalugu.
Päritolu ja varasem ajalugu.
Güldenstubbed on Knutseni suguvõsa haru. Viimase päritolu ei ole teada, kuid ilmselt võisid nad pärineda Holsteinist või Taanist. 21. aprillil (vkj) 1708 tõstis Rootsi kuningas Karl XII Saaremaa mõisarentniku Peer Tage Knutseni (suri 1703) vanema poja Peer Anton Knutseni (1671−1757) aadliseisusse ja ta sai perekonnanimeks Gyllenstubbe. Kuni 1730. aastateni oli käibel nimekuju "Güllenstubbe", seejärel saksapärane "Güldenstubbe". 3. juulil (vkj) 1731 annetas Rootsi kuningas Fredrik I Peer Antonile aadlidiplomi, kuid Rootsi rüütelkonda teda ei introdutseeritud. Tema kahest pojast: Johann Gustav von Güldenstubbest (1700–1739) ja Karl Friedrich von Güldenstubbest (1703–1787) said alguse suguvõsa Kaarma-Loona ja Muratsi pealiinid.
Gyldenstubbe.
Peter Karl Ludwig von Güldenstubbe (1795−1876) adopteeris Karl von Hoyningen-Huene vallaspoja Amandus Nikolai Ernsti (1815–1875), kes sai perekonnanimeks Gyldenstubbe; tema ja tema järeltulijad kasutasid Güldenstubbe suguvõsa vappi. Ta võeti 1865. a paiku Saaremaa rüütelkonna matriklisse.
Güldenstubbed rüütelkonna matriklis.
Peer Anton von Güldenstubbe võeti 1724. aastal Saaremaa rüütelkonda; 1741. aastal immatrikuleeriti ta valminud Saaremaa rüütelkonna matriklisse. 1844. aastal immatrikuleeriti Liivimaa rüütelkonna matriklisse Alexander von Güldenstubbe, Karl von Güldenstubbe ja Ludwig von Güldenstubbe. 2. veebruaril (vkj) 1902 võeti Eestimaa rüütelkonna matriklisse Karl Gustav von Güldenstubbe (1798−1867) ja Friedrich Ludwig Magnus von Güldenstubbe (1813−1872) järeltulijad.
Vapp.
Suguvõsa vapp on kõnelev vapp. Selle vapikilbil on kujutatud kuldseid kände (rootsi keeles "gyllen" ‘kuldne’ + "stub" ‘känd’). 1731. aastal aadlidiplomiga annetatud vapil oli lisaks kujutatud suurtükki ja granaate. XX sajandi algul võeti uuesti kasutusele algne 1708. aastast pärit vapp. 1934. aastast pärit perekonnaotsusega kasutab Güldenstubbe ja Gyldenstubbe suguvõsa vanemat vappi.
Gernet

Gernet (vene keeles "Гернет") on Pommerist Gollnowist pärit kaupmehe- ja aadlisuguvõsa. Tänapäeval elavad suguvõsaliikmed Kanadas, Prantsusmaal ja Venemaal.
Ajalugu.
Suguvõsa esivanemaks oli Gollnowi (Pommeris) bürgermeister Peter Gernet. 
1761. a anti Vene keisririigi mereväes teeninud Karl Gottlieb Gernetile Saksa-Rooma keisri poolt riigiaadliku tiitel ja vapp.
Asutava Kogu valimised

Asutava Kogu valimised toimusid 5.–7. aprillil 1919.
1918. aasta Eesti Asutava Kogu valimised toimusid 21.–22. jaanuaril 1918, kus said omariiklust pooldavad erakonnad vahetulemuste järgi otsustades peaaegu 2/3 häältest, enamlastele antud häälte arv oli 37,1%, Tööerakond 30% ja Eesti Demokraatlik Blokk 23%. Enamlased katkestasid valimised ja kehtestasid 27. jaanuaril linnades sõjaseisukorra.
1919. aasta Asutava Kogu valimiste ajal kehtis, Eesti Vabadussõja ajal, kogu Eesti maa-alal sõjaseadus. Asutava Kogu valimiste korraldamise aluseks oli Eesti Asutava Kogu valimisseadus. Eesti Vabariigi kodanikude Asutava Kogu valimisi kavandati algselt 1., 2. ja 3. veebruaril ja Asutava Kogu kokkukutsumine kavandati 20. veebruariks 1919.
Valimistel osales kümme parteid vői rühma. Peamised erakonnad või parteid olid:
Valimisaktiivsus oli suur, osales 80% valimisõiguslikest kodanikest.
Sotsiaaldemokraadid saavutasid ülekaaluka vőidu, vasakpoolsed ja tsentristlikud erakonnad (Eesti Tööerakond, Eesti Sotsiaaldemokraatlik Tööliste Partei ja Eesti Sotsialistide-Revolutsionääride Partei, said ühtekokku 78 kohta ja seega absoluutse enamuse. Üllatus oli Maaliidu tugev lüüasaamine (4. koht valimistel ja vaid 8 saadikukohta).
120-liikmelises Asutavas Kogus oli 25 juristi, 11 ajakirjanikku, 7 agronoomi, 6 põllumeest, 3 õpetajat, 2 kirjanikku, 2 üliőpilast ja teiste elualade esindajaid. Saadikute hulgas oli 7 naist: Alma Anvelt-Ostra Tallinnast, Minni Kurs-Olesk Tartust, Marie Aul Amblast, Emma Asson Tartust, Helmi Press-Jannsen Tallinnast, Johanna Päts Tallinnast ja Marie Reisik Tartust.
8. mail 1919 kinnitas Asutav Kogu esimese valitsuse eesotsas Otto Strandmaniga. Sellega lõppesid Ajutise Valitsuse volitused.
Bock (Lahmuse)

Bock (saksa keeles "Bock a. d. H. Lachmes", ′Bock Lahmuse kojast′, rootsi keeles "Bock från Lahmes", vene keeles "Бок") on Sileesiast pärit Rootsi, Liivimaa ja Eestimaa põlisaadlisuguvõsa.
Ajalugu.
Päritolu ja varasem ajalugu.
Bockide suguvõsa perekondliku traditsiooni järgi algab suguvõsaliin 1500. aasta paiku elanud Wolmar von Bockiga, kes oli Sileesias Breslau lähedal Gröneicheni mõisa omanik. Ta siirdus sajandivahetusel sõjaväelasena Liivimaale, kuid naasis siis kodumaale. Tema poeg Heinrich von Bock saabus samuti Liivimaale, kuid siis jäid Bockid sinna püsivalt elama. Viimase poeg Wilhelm Wolmar von Bock (suri enne 1601) omandas Viljandimaal maavaldusi. Teda loetakse traditsiooniliselt Bockide suguvõsa rajajaks. 1599. aastal sai ta lääniks Suure-Jaani kihelkonna Lahmuse küla, kuhu tema järeltulijate ajal rajati mõis; see valdus jäi suguvõsaga kauaks seotuks. 1689. aastal sai ooberst Wilhelm von Bock (1618−1689) naturalisatsiooni korras tituleerimata aadlisuguvõsana Rootsi aadlikuks (Rootsi introdutseeritud aadlisuguvõsade loendis nr 1174). Tema kolmest nooremast vennast põlvnesid suguvõsa Räsna, Lahmuse ja Loodi liinid.
Räsna liin.
Räsna liini rajas Rootsi ooberstleitnant Heinrich Wolmar von Bock (1619 − enne 1678). Tema järeltulijad tegid karjääri Rootsi ja Venemaa sõjaväes. Gustav Jakob von Bock (1730−1768) ülendati kindraliks. Temaga suri see perekonnaharu meesliinis välja.
Lahmuse liin.
Wilhelm von Bocki vend Rootsi ooberstleitnant Antoni Johann von Bock (1620 − pärast 1695) rajas Lahmuse liini. Tema järeltulijad laiendasid valdusi veelgi ning omandasid abielusidemete kaudu Viljandimaal Päri ja Harjumaal Kehtna mõisad. Lahmuse mõis müüdi ära 1758. aastal.
Bockid rüütelkonna matriklis.
1689. aastal introdutseeriti Rootsi rüütelkonda ooberst Wilhelm Bock (suri 1689). 1747. aasta 29. juunil võeti suguvõsa Liivimaa rüütelkonna matriklisse. 15. jaanuaril 1818 immatrikuleeriti Liivimaa maanõunik Heinrich August von Bock (1771–1863) Eestimaa rüütelkonna matriklisse.
Metspipar (perekond)

Metspipar ("Asarum") on pipralaadsete seltsi tobiväädiliste sugukonda kuuluv mitmeaastaste heitlehiste rohttaimede perekond.
Teaduslikult kirjeldas metspipraid esimesena Linnaeus 1753. Tänapäeval arvatakse perekonda sadakond liiki, aga viimasel ajal on hakatud rääkima, et metspiparde hulgast tuleks eraldada mitu väiksemat perekonda, millest üheski poleks enam kui kümmekond liiki, nii et ka pärast nende eraldamist jääks metspiparde perekonda üle poolesaja liigi.
Metspiprad on levinud peamiselt põhjapoolkeral. Enamik liike kasvab Hiinas, Jaapanis, Vietnamis ja Põhja-Ameerikas. Euroopas kasvab üksnes harilik metspipar, mis on levinud Eestiski ja mille Linnaeus valis perekonna kirjeldamisel tüüpliigiks.
Metspiprad kasvavad kõige meelsamini niisketel varjulistel huumuserikastel pinnastel.
Perekonnale on iseloomulikud neerja kujuga lehed, risoomidega paljunemine ning väikesed punakad või pruunid õied. Lehed paiknevad vastakalt ja kasvavad välja otse risoomist, mis ei asu kuigi sügaval mulla all. Igal aastal kasvavad kasvukuhikust välja kaks uut lehte.
Kevadel puhkevad lehevarte vahel kannukujulised õied. Õiekate on kroonikujuline, ülemisest otsast 3 sälguga. Tolmukaid on 12. Emakas on alumise sigimiku ja lühikese emakakaelaga. Õied on radiaalsümmeetrilised ja sügomorfsed, täpsemini 3 sümmeetrialteljega.
Vili on kupar. Viljal on elaiosoom. See meelitab ligi sipelglasi, kes vilju levitavad. Seda nimetatakse sipelgleviks ehk mürmekohooriaks.
Metspipraid saab kasvatada varjuaias, kus nad moodustavad pilkuköitva maapinnakatte.
Metspiprate risoomi saab kasutada maitseainena, aga see on tugevatoimeline diureetik. Kõik taime osad sisaldavad eeterlikke õlisid. Mõned metspiprad, näiteks kanada metspipar, sisaldavad neerudele mürgiseid kartsinogeene.
Oblikas

Oblikas ("Rumex") on rohttaimede perekond tatraliste sugukonnas. 
Oblika perekonda kuulub umbes 200 liiki ühe-, kahe- ja mitmeaastaseid rohttaimi. 
Peamiselt kasvavad oblika perekonna esindajad põhjapoolkeral, kuid mitmeid liike on juurutatud ka mujal maailmas. Mõned liigid on umbrohud, teised kasutusel lehtköögiviljadena.
Aleksander Tilgre

Aleksander Robert Tilgre VR I/3 ja VR II/3 (kuni 1936. aastani Aleksander Robert Tilger, 23. jaanuar 1897 Võru – 20. august 1944 Viljandi) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).
Ta oli Vabadussõjas Soomusrongide divisjoni staabi käsundusohvitser ja Soomusrongide divisjoni operatiivadjutant. Olles muuhulgas ka legendaarse Soomusrongide divisjoni ülema kohusetäitja kapten Anton Irve adjutant.
Pärast Vabadussõda jätkas teenistust Soomusrongide diviisi ja Soomusrongide brigaadi adjutandina ning täitis korduvalt ajutise staabi ülema kohuseid. 
Seejärel siseministri adjutant (1925-1929), kohtu- ja siseministri adjutant (1929-1938) ja peaministrite Kaarel Eenpalu ja Jüri Uluotsa sekretär (1938-1940).
Nõukogude okupatsioonivõimud vabastasid ta septembris 1940 peaministri sekretäri kohalt, mille järel asus elama Võrumaale, kus pidas Tamula järve taga Roosisaarel talu.
Pärast Saksamaa ja NSV Liidu vahelise sõja puhkemist 22. juunil 1941, asus Võru ümbruses looma metsavendade rühma ning organiseeris nendest Võru ümbruse metsavendadest Võru kaitseüksuse. Oli Võrumaa Omakaitse juht juulist-augustini 1941. 
Siirdus seejärel oma 40-mehelise löögirühma eesotsas koos Saksa vägedega augustis 1941 Põhja-Eestisse ning osales Tallinna vabastamises. Määrati augustis 1941 Tallinna-Harju prefektiks. Hiljem asus jälle elama Võrumaale, kus pidas Roosisaarel talu. 
1944. aastal oli mõnda aega Valga-Petseri kaitseväeringkonna ülem ja augustis 1944 (mõned päevad enne surma) nimetati ta Viljandi kaitseväeringkonna ülemaks. 
Uppus õnnetusjuhtumi tagajärjel.
Elulugu ja haridustee.
Aleksander Tilgre õppis Tartu Reaalkoolis, mille lõpetas 1916. aastal. Seejärel õppis Peterburi Pauli sõjakoolis, mille lõpetas 1917. aastal. 1918. aastal alustas ta õpinguid Balti tehnilises ülikoolis kaubanduse erialal, aastatel 1925–1926 õppis Tartu Ülikoolis õigusteadust (ei lõpetanud). Korp! Vironia liige.
Aleksander Tilgre teenis Venemaa keisririigi keiserlikus armees Peterburis aastatel 1916–1918, ülendati 1917. aastal lipnikuks.
Vabadussõjas oli alamleitnant A. Tilgre soomusrongi nr 1 komandopealik, komando nooremohvitser 1918–1919, 1919. aasta 20. veebruaril ülendati leitnandiks vanusega; aastatel 1919–1922 oli ta soomusrongide diviisi staabi käsundusohvitser ja operatiivadjutant.
Aastatel 1922–1923 oli ta reservis, aastatel 1923–1925 teenis piirivalves, 1925. aastast siseministri adjutant, kohtu- ja siseministri käsundusohvitser, sisekaitseülema asjadevalitseja, ülendati 1931. aastal majoriks.
1927. aastal lõpetas alalisväe ohvitseride kursused ja 1938. aastal Kõrgema Sõjakooli.
Aastatel 1938–1940 oli peaministri adjutant (1939 nimetati peaministri sekretäriks), 1939. aastal ülendati kolonelleitnandiks.
Saksa okupatsiooni alguses, 1941. aasta augustis, määrati A. Tilgre Tallinna-Harju prefektiks, seejärel 
Aleksander Tilgre uppus 20. augustil 1944 Viljandi järves õnnetusjuhtumi tagajärjel ja maeti 29. augustil Viljandi Vabadussõjas langenute ühiskalmistule.
Isiklikku.
Aleksander Tilgre isa oli kaupmees Johan Tilger, ema Leena Urb. A. Tilgre abiellus 1927. aastal Thekla Klavaniga.
Alo Karemaa

Alo Karemaa (kuni 1936. aastani Aleksander Kerreman, 13. oktoober 1905 Virumaa – 27. mai 1970 Lakewood, New Jersey) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).
Teenis 1. Jalaväerügemendis.
Rudolf Mikumägi

Rudolf Mikumägi (14. juuni 1904 – 19. märts 1943 Kolpino) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).
Teenis Auto-Tankirügemendis. Langes idarindel teises Laadoga lahingus 659. Eesti Pataljoni ülemana.
Rockefeller

Rockefeller on Ameerika Ühendriikide suurtöösturite ja poliitikute suguvõsa.
Jaan Lutsar

Jaan Lutsar (28. detsember 1886 Koiola vald, Võrumaa – 22. märts 1943 Vosturallagi vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).
Arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941 Tallinnas. Suri Nõukogude vangilaagris.
Rey Mysterio

Rey Mysterio (õieti Óscar Gutiérrez; sündinud 11. detsembril 1974 Chula Vistas Californias) on Ameerika Ühendriikide "wrestler".
Abraham Simpson

Abraham Jay Simpson (Abe Simpson) on tegelane joonissarjas "Simpsonid". 
Ta on Homer Simpsoni isa.
Ta on nime saanud Matt Groeningu vanaisa Abraham Groeningu järgi.
Nikolai Keskküla

Nikolai Keskküla (kuni 1938. aastani Nikolai Baratašvili, 17. mai 1907 – 1. oktoober 1989 Khuthaisi) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).
Moe Szyslak

Moe Szyslak on tegelane joonissarjas "Simpsonid".
Ta on Homeri hea sõber. Ta peab baari nimega Moe's bar.
Tal on väga madal enesehinnang. Ta on kõigi (ka enda) meelest inetu.
Ned Flanders

Ned Flanders on joonissarja "Simpsonid" tegelane.
Ned kasvas üles New Yorgis, tema vanemad olid biitnikud, kes teda kunagi ei karistanud.
Sügavalt usklik Ned Flanders on Simpsonite naaber. Ned oli abielus Maude Flandersiga, kes hukkus 11. hooaja osas "Alone Again, Natura-Diddily". Nedil on abielust Maude'iga pojad Rod ja Todd Flanders. Kui Marge'i arvates on Ned hea naaber, siis Homer vihkab teda. Ned abiellus Edna Krabappeliga osas "Ned'N Edna's Blend".
Nedil on Leftoriumi kauplus, mis müüb tooteid spetsiaalselt vasakukäelistele, keda Springfieldis on palju – kui päriselus on umbes üks inimene kümnest vasakukäeline, siis Springfieldis on see umbes üks inimene kolmest. Põhjus on lihtne: sarja looja Matt Groening on ise vasakukäeline.
Flanders on saanud nime Matt Groeningi kodulinnas Portlandis oleva Flandersi tänava järgi. Nedile annab hääle dublaažinäitleja Harry Shearer.
Seymour Skinner

Seymour Skinner (Principal Skinner) on tegelane joonissarjas "Simpsonid", kus ta on Springfieldi algkooli direktor.
Sarjas kujutatakse teda kui memmepoega.
Ta on käinud Vietnami sõjas.
Jon Vitti, üks Simpsonite autoritest, nimetas tegelase biheivioristi B. F. Skinneri järgi.
Peeter Liivak

Peeter Liivak (27. august 1892 Kahkva vald, Võrumaa – 4. september 1958 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (major).
Kirburohi

Kirburohi ("Polygonum" L.) on taimeperekond tatraliste sugukonnas.
Kirburohu perekonna esindajad kasvavad peamiselt põhjapoolkera parasvöötmes. Liigid erinevad suuresti üksteisest: perekonnast leiab nii alla 5 cm kõrgusi üheaastasi rohttaimi, mitmeaastasi rohttaimi, mis kasvavad 3–4 m kõrguseks, mitmeaastasi puituvaid ronitaimi, mis kasvavad 20–30 m kõrgusele puude otsa, mitmeid veetaimi ning lausa veepinnal elavaid taimi. 
Terveservaliste lehtede kuju ja suurus varieerub liigiti. Lehed võivad olla süstjad, ovaalsed, laikolmnurksed, südajad või nooljad ning 1–30 cm pikad. Varred on tihti punakad või punasetäpilised. Õied on väikesed, roosad, valged või rohekasvalged. Tihedad õisikud moodustuvad lehekaenaldesse või varrele. 
Sõltuvalt käsitlusest loetakse perekonda kuuluvaks 65–300 liiki. Mõned teadlased jagavad perekonna omakorda alamperekondadeks:
Sergei Punin

Sergei Punin (1. aprill 1890 Gattšina – 20. oktoober 1963 Freiburg im Breisgau) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant) ja loomaarst.
Eesti iseseisvuse algusest kuni 1933. aastani oli ta Tallinna kaitseväe hobuste laatsareti ülemaks. Kuni 1936. aastani oli ta varustusvalitsuse veterinaarohvitseride ülekoosseisus.
1936. aastal peeti tema üle kohtuprotsesse, sest ta oli 1931. aastal oma ametikohta ära kasutades lasknud teha isiklikke töid riigi raha eest. Selle eest mõisteti ta üheks aastaks kaitseväelisse vangistusse tingimisi. Teises protsessis mõisteti ta üle kohut ajateenijate ja teiste sundimises oma isiklikke töid tegema. Selles asjas otsustati ta ametist tagandada. Kolmas protsess puudutas ülemuse sõimamist.
Vikenti Ilvest

Vikenti Ilvest (22. oktoober 1889 Kuressaare – 7. oktoober 1959 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kapten, 1927).
Roland Ilves

Roland Ilves (9. juuli 1916 Narva – 19. märts 1940 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant, 1940).
Lõpetas 1934. aastal "cum laude" Narva linna Ühisgümnaasiumi. 
2. juulil 1934 asus teenima 1. Soomusrongirügementi, kust saadeti Sõjakooli aspirantide kursusele, mille lõpetas 22. juunil 1935. 
Õppis aasta aega Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas, kuid siis katkestas õpingud ning astus Sõjaväe Tehnikakooli. Lõpetas selle käsirelvaklassi 24. veebruaril 1940 nooremleitnandina ning sai parima lõpetajana Sõjavägede Ülemjuhataja kuldtaskukella.
Suri raske haiguse tagajärjel.
Arnold Oksmaa

Arnold Oksmaa (sündinud 17. augustil 1979 Kohtla-Järvel) on eesti laulja, meelelahutus- ja seltskonnategelane. 
Kuivõrd Oksmaa on laulmisest enam tuntud oma skandaalse eraelu ja meedialembuse poolest, on teda avalikkuses tituleeritud tihti ka "kõmutegelaseks".
Elulugu.
Ta õppis aastatel 1987–1997 Tallinna I Internaatkoolis.
Arnold Oksmaa esindas 2000. aastal Eestit puuetega inimeste Eurovisioonil Tamperes, kus ta sai koos kõigi teiste osalejatega, kes ei tulnud esikohale, teise koha. Ta kirjutas Mart Laarile ja Signe Kivile, et ta tahab selle eest preemiat saada, nagu "päris" eurolauljad ja tippsportlased. Ta oleks seda kasutanud oma koduköögi remontimiseks Kalamajas.
2002. aastal valmis Arnoldist dokumentaalfilm "Teine Arnold" (režissöör Urmas E. Liiv).
Samal aastal sai Oksmaa tuntuks ajakirjas Kroonika esitatud väidetega, mille kohaselt oli ta alaealisena laulja ja helilooja Joel Steinfeldti armuke. Lisaks esitas Oksmaa samal aastal Raadio Uunole antud intervjuus väiteid ka samasuguse suhte kohta telesaatejuht Urmas Liiviga. Järgnenud uurimise ja kohtuprotsesside käigus Oksmaa esitatud süüdistused tõendamist ei leidnud.
Augustis 2006 algatati Arnold Oksmaa pornovideote ja -piltide väidetavalt ebaseaduslikus levitamises kriminaalasi karistusseadustiku paragrahvi 220 alusel, mis käsitleb autoriõiguse rikkumist.
Hiljem asus ta elama Helsingisse, kus teenis leiba kelnerina. Ta on jätkanud ka tegevust harrastuslauljana ja tegeleb autobiograafia kirjutamisega. 2010. aastal avas ta isikliku kanali veebisaidil YouTube.
Lux (ansambel)

Lux on tantsumuusikat mängiv ansambel.
Ajalugu.
Ansambel Lux on Saaremaalt Kuressaarest pärit bänd, mis alustas tegevust aastal 1995.
Algkoosseisu kuulusid Valmer Luks (klahvpill) ja Ain Kivilo (basskitarr).
Valdavalt kahekesi (vajadusel 1–4-liikmelisena) tegev bänd, kus pillideks on klahvpill, basskitarr, (kitarr), (trummid) ja natuke elektroonikat.
Valentselektron

Valentselektronideks nimetatakse elektrone, mis osalevad keemiliste sidemete moodustamisel. 
Valetselektronid asuvad üldjuhul aatomi väliselektronkihis, kuid (nagu mõnikord ekslikult arvatakse) see pole alati nii. Näiteks siirdemetallides osalevad keemiliste sidemete moodustamisel ka välise d-orbitaali elektronid. Valentselektrone ei saa olla üle 4 elektronpaari, ehk mitte rohkem kui 8. Seda reeglit nimetatakse okteti reegliks.
Balti eraseadus

Balti eraseadus (lühend BES, nimetatud ka "Balti eraseadustik", "tsiviilseadustik"; saksa keeles "Liv-, Est- und Curländisches Privatrecht") oli Balti provintsiaalõiguse kolmas jagu, mis kehtestati 1865. aastal.
Balti eraseaduse koostas Friedrich Georg von Bunge, kelle ülesandeks oli kodifitseerida kõik seni Liivimaal, Eestimaal, Kuramaal ja Narvas kehtinud seadused ja üksikud privileegid. Kuna tal ei olnud volitust neid muuta ega ühtlustada, jäi kehtima arvukalt kasuistlikke norme eri piirkondade ja seisuste kohta, mille tõttu sai Balti eraseadus väga mahukas (36-paragrahviline sissejuhatus ja eriosa 4600 paragrahvi).
Balti eraseadus on üles ehitatud Rooma õiguse süsteemi järgides. Originaaltekst on saksa keeles. Venekeelne tõlge valmis Modest Korffi juhatusel. Venestusajal võeti ametliku tekstina kasutusele venekeelne tõlge, kuigi saksakeelne tekst oli täpsem.
Kohalikud õigusnormid on järgmised:
Need 1864. aastal kehtinud õigusprovintside piirid kehtisid kuni 1944. aastani, sõltumata hilisematest administratiivpiiride muutmistest. See tähendab, et pärast 1864. aastat asutatud uutes linnades ja linnadega liidetud maa-aladel kehtis edasi senine maaõigus. Nii on ka 1938. aasta linnaseaduses (XVII osa) rõhutatud, et selle seadusega linnadeks muudetud alevite maa-aladel jääb kehtima seal senini kehtinud tsiviilõigus.
Talupoegade (Liivimaa 1860, Saaremaa 1819, Eestimaa 1856 ja Kuramaa 1817) eraõigused ei sisaldu Balti eraseaduses, vaid on välja antud eraldi.
Balti eraseadust muudeti korduvalt, eriti seoses 1889. aasta kohtureformiga.
1920. aastal vastu võetud seisuste kaotamise seadus nägi ette Balti eraseaduse laiendamise kõigile seisustele, kuid selle sätte jõustamine lükati edasi ja talurahvaseadused jäid jõusse. 1940. aastaks jõuti välja töötada uue tsiviilseadustiku eelnõu, kuid seda ei jõutud kehtima panna. 1. jaanuaril 1941 asendati BES Vene NFSV Tsiviilkoodeksiga, kuid taasjõustati Saksa okupatsiooni ajal ja kaotas lõplikult kehtivuse uue Nõukogude okupatsiooni ajal.
Täielikku eestikeelset Balti eraseaduse tõlget ei ole siiani välja antud. Peale esimese, 1864. aasta, trüki on 1890. ja 1902. aastal välja antud saksakeelsed eraväljaanded ja venekeelsed täiendused kuni 1914. aastani. Pärast 1918. aastat Eestis kehtestatud muudatused ja täiendused on eesti keeles ja avaldati Riigi Teatajas.
Valmer Luks

Valmer Luks (sündinud 18. aprillil 1978 Kärlal) on eesti laulja ja muusik.
Valmer Luks on lõpetanud Kuressaare Lastemuusikakooli klaveri erialal, õppinud Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis koorijuhtimise erialal Hirvo Surva juhendamisel.
Ta on laulnud kiriku-, laste- ja poistekooris, tegelenud rahvamuusika ja rahvatantsuga.
Valmer Luks oli ansambli Lux looja aastal 1995. Ansambel tegutseb siiani.
Harilik metspipar

Harilik metspipar ("Asarum europaeum" L.) on tobiväädiliste sugukonda metspipra perekonda kuuluv rohttaim.
Teaduslikult kirjeldas harilikku metspipart esimesena Linnaeus 1753.
Levila.
Harilik metspipar ei kasva Briti saartel, Skandinaavias ega Hollandis, kuid ülejäänud Euroopas Lõuna-Soomest kuni Lõuna-Prantsusmaa, Itaalia ja Põhja-Makedooniani. Venemaa Euroopa-osas ja Lääne-Siberi lõunaosas on metspipar metsas ja metsastepis laialt levinud.
Harilik metspipar on Eestis pärismaine. Ta on mandril tavaline, saartel haruldane.
Lisaks põhialamliigile on harilikul metspipral eritatud veel kaks alamliiki: "A.e. caucasicum", mis kasvab Kagu-Alpides, ning "A.e. italicum", mis kasvab Kesk- ja Põhja-Itaalias ning Makedoonias.
Väljaspool levilat kasvatatakse metspipart laialdaselt ilutaimena. Mõnikord kasutatakse teda ka maitsetaimena või lõhna andmiseks. Kuid metspipar on mürgine taim.
Kirjeldus.
Harilikku metspipart kohtab kõige sagedamini metsas, nii leht- kui okasmetsas, eriti lubjarikkal pinnasel. Ta talub hästi varju ja iluaianduses kasutatakse teda maapinna katmiseks kohtades, kus teised rohttaimed kasvada ei taha.
Metspipar on igihaljas püsik. Taime vars on 1–1½ dm pikk ja lamab maas. Igal varrel on kaks neerjat pika rootsuga lehte. Lehe ülemine külg on läikiv. Metspipral on pipart meenutavad maitse ja lõhn ning sellest on taim nimetusegi saanud. Varrel on ka 2-3 paari abilehti, mis paiknevad vastakuti.
Õied kasvavad ühekaupa varre otsas, on kahvatud tumepunased, längus ja lamavad maapinnal. Õietupp koosneb 3 kokkukasvanud õielehest. Tolmukaid on 12. Metpipar õitseb aprillis-mais, seemned valmivad juunis. Metspipar on mürmekofiil: tema seemneid levitavad sipelgad.
Metspipar võib paljuneda ka vegetatiivselt, risoomi jagunemise teel. Sel moel moodustab metspipar tihti maapinnal suuri laike.
Amandus Adamsoni monument

Amandus Adamsoni monument on skulptor Amandus Adamsoni mälestusmärk Tallinnas Kadrioru pargis. 
See paigaldati sinna 1962. aastal. Monumendi autorid on skulptor Albert Eskel ja arhitekt Allan Murdmaa.
Kodumaa (skulptuur)

"Kodumaa" on Peeter Mudisti graniitskulptuur Tallinnas Kadrioru pargis aadressil Roheline aas 3. Teos valmis 1981. aastal.
Skulptuur on alates 1991. aastast muinsuskaitse all Tallinna kohaliku tähtsusega kunstimälestisena nr. 745. 
"Kodumaa" kujutab saledat sambalaadset naisefiguuri otsevaates. Ülakeha on katmata, pikk nelinurkne seelik detailideta, ees põll. Üle kõrvade kammitud juuksed on seljal kokku põimitud. Õlad on nelinurksed, käed ristatud rinnal, jalad paljad. Seisva täisfiguuri taga istub alasti laps, nägu vastu naist. Üle pea olevas paremas käes on haamer, vasakus käes peitel. Samast kiviplokist on valmistatud madal nelinurkne alus.
Belvedere Apollo

"Belvedere Apollo" on Tallinnas Kadrioru pargis asuv malmist skulptuur, mis on Leocharese marmorskulptuuri "Apollo Belvedere" koopia. 
Algselt olnud Eesti koopia keha värvitud elevandiluukarva ja kangas kuldne. Belvedere Apollo on liikumises, parem käsi ette sirutatud. Selles käes võis olla vibu, seda arvamust toetab ettesirutatud käe suunas pööratud pilk. Teises käes hoiab ta allavajuvat draperiid. Kuju postament on valatud betoonist, koos figuuriga on skulptuur ligikaudu 4,5 meetri kõrgune.
Kuni 1937. aastani seisis kuju Alatskivi lossiparkmetsas suurel rändrahnul. President Konstantin Päts laskis pärast külaskäiku Alatskivile selle hooletusse jäetud kuju Tallinna Kadrioru parki üle viia.