Alfred Cortot

Alfred Denis Cortot (26. september 1877 – 15. juuni 1962) oli prantsuse pianist, dirigent ja muusikaalane pedagoog. 
Cortot oli üks tuntuimaid Chopini, Francki, Saint-Saënsi ning Schumanni teoste esitajaid. Lisaks oli ta Éditions Durandi poolt välja antud Chopini, Liszti ja Schumanni klaveriteoste redaktsioonide toimetaja. 
Omal ajal oli ta prantsuse muusikakultuuri üks keskseid tegelasi. Koos tuntud viiuldaja Jacques Thibaud' ja tšellist Pablo Casalsiga moodustas Cortot tuntud klaveritrio.
Elulugu.
Lapsepõlv ja noorus.
Cortot sündis Šveitsis Vaud' kantonis Nyonis prantslasest isa ja šveitslannast ema perekonnas. Tema nõbu oli helilooja Edgard Varèse. Cortot asus Pariisi konservatooriumis Émile Decombesi (Frédéric Chopini õpilane) ja Louis Diémeri juurde õppima ning pälvis 1896. aastal peapreemia ("Premier Prix"). Ta esitas Concerts Colonne'is 1897. aastal debüütetenduse, mängides Beethoveni klaverikontserti nr 3. 
Aastatel 1898–1901 töötas Cortot koorijuhi ja seejärel abidirigendina Bayreuthi festivalil. 1902. aastal dirigeeris ta Wagneri muusikadraama "Götterdämmerung" ("Jumalate hukk") Pariisi esiettekannet. Ta asutas kontserdiühingu Société des Concerts, et esitada Wagneri ooperit "Parsifal," Beethoveni missat "Missa solemnis," Brahmsi "Saksa reekviemi" ja prantsuse heliloojate uudisteoseid.
Karjääri algus.
1905. aastal moodustas Cortot koos Jacques Thibaud' ja Pablo Casalsiga trio. 1907. aastal määras Gabriel Fauré Cortot Raoul Pugno asemel Pariisi konservatooriumi professoriks. Pariisi konservatooriumis õpetas ta kuni 1917. aastani, tema õpilaste hulka kuulusid Yvonne Lefébure, Vlado Perlemuter, Simone Plé-Caussade, Magdeleine Brard, Marguerite Monnot ja Rodica Sutzu. 
1919. aastal asutas Cortot konservatooriumi École Normale de Musique de Paris. 
Juhtiva muusikategelasena külastas Cortot paljusid rahvusvahelisi muusikaüritusi. Prantsusmaa valitsus spondeeris 1920. aastal tema kahte reklaamreisi USA-sse ja ühte Nõukogude Liitu. Muusikaga tegeles ta kuni elu lõpuni, andes ka vanas eas klaverikursusi. 
21. märtsil 1925 tegi Cortot Victor Talking Machine Company jaoks New Jersey osariigis Camdenis maailma esimese kommertsliku elektrilise salvestise klassikalisest muusikast: ta salvestas Chopini impromptusid ja Schuberti teost "Litanei", mis anti välja Victor's Red Seali plaadifirmas.
Teine maailmasõda.
Teise maailmasõja ajal võttis Cortot vastu Vichy valitsuse kunstide ülemkomissari ("kõrge komissari") ametikoha ja osales kaks korda (1941 ja 1942) Vichy Conseil Nationalise ("rahvusnõukogu") töös. Enne seda võttis ta aga kindla seisukoha Prantsuse muusikatraditsiooni kaitsmisel Beaux Artsi administratsioonis, andes sõduritele kontserte. Cortot pidi pärast Pétaini ametisse nimetamist sellelt ametikohalt lahkuma ning suunas oma energia hoopis kultuuripropaganda aruannete kirjutamisele ja prantsuse muusikastiilide kaitsmisele. Pétaini valitsus esitas talle ülesandeks muusikareformi korraldamise ning Vichy valitsus võttis muusikategevuse üle kontrolli. 1942. aastal sai temast "comité d'organisation professionnelle de la musique"'i (muusika professionaalse organisatsiooni komitee) liige ning asus koos Lavali ja Pétainiga töötama.
1941. aastal osales Cortot Pariisis festivalil Propaganda Staffel, 1942. aastal mängis ta koos Wilhelm Kempffiga natsikunstniku Arno Brekeri kunstinäitusel, kohtudes hiljem Brekeri endaga. Kohal oli ka Pierre Laval. Morand lasi Cortot'st kuju teha. Ta osales ametlikel kontsertidel nii okupatsiooniaegses Pariisis kui ka Saksamaal 1942. aastal.
Pärast sõja lõppu tunnistas Prantsuse valitsuse komitee Cortot' vaenlasega kollaboreerimise eest süüdi ja keelas tal aastaks esinemise. Ta ütles oma kaitseks: "Olen andnud 50 aastat oma elust Prantsuse hüvanguks [...], kui mul paluti toetada oma kaaslaste huve, tundsin, et ma ei saa keelduda. [...] Ma esindasin Prantsuse valitsuse huve vähem kui Prantsusmaa huve. [...] Ma pole olnud kunagi poliitikaga seotud." Pärast mängukeelu lõppemist naasis ta jälle kontserdilavale, andes 1952. aastal kontserdiseeria ka Jaapanis. 
Surm.
Cortot suri 15. juunil 1962 84-aastaselt Šveitsis Lausanne'is neeruprobleemide tagajärjel tekkinud ureemiasse.
Panus.
Chopini, Schumanni ja Debussy muusika ühe kuulsama interpreteerijana koostas Cortot kõigi kolme klaveriteoste trükiväljaandeid, mis paistavad silma tehniliste probleemide ja tõlgendusküsimuste kohta käivate üksikasjalike kommentaaride poolest. 
Cortot kannatas kontsertidel mäluhäirete all (eriti võis seda märgata alates 1940. aastatest) ja mängis oma hilisematel salvestistel sageli valesid noote. Tema tehnilised ja dünaamilised oskused paistavad välja Liszti h-moll sonaadi (esimene sellest palast tehtud salvestis) ja Saint-Saënsi etüüdi "En forme de valse" salvestistes. Viimane avaldas sügavat muljet isegi Vladimir Horowitzile, kes Cortot' sõnul pöördus tema poole, et talt selle esitamise saladus välja uurida. Cortot seda aga ei avaldanud.
Cortot kirjutas ka palju didaktilist proosat, sealhulgas klaveriaabitsa "Pianoforte tehnika ratsionaalsed põhimõtted". See raamat sisaldab rohkelt sõrmeharjutusi, mis aitavad kaasa klaverimängu tehnika aspektide arendamisele.