tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Friedrich Wilhelm von Sivers

Friedrich Wilhelm von Sivers (26. mai 1716 Tallinn – 3. jaanuar 1781 Õisu mõis) oli baltisaksa päritolu Venemaa sõjaväe major, Liivimaa maanõunik, Pärnu kreisi maanõunik, Pärnu maakonna kiriku ülemkirikueestseisja.
Friedrich Wilhelm von Sivers kanti 1747. aastal Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse nr 172 all.
Friedrich Wilhelm von Sivers teenis Venemaa keisririigi sõjaväes kuni 1759. aastani, mil ta läks majorina erru ning hakkas tegelema perekonnale kuuluvate mõisate majandamisega. 
Siversi mõisa- ja maavaldused.
Talle kuulusid Soome Hiitola, Liivimaa kubermangu Viljandimaa Paistu kihelkonna Õisu, Kurvitsa (hilisem Heimtali) ja Volmari kreisi Astijärve kihelkonna Rencēni (eestipäraselt Rantsna mõis) mõis. 
Mõisate keskuseks olnud Õisu mõisakeskusse rajati tema juhendamisel uued hooned praegusse asukohta, ajaloolise Viljandi–Halliste maantee äärde Õisu järvest idas. 
Ta pärandas poeg August Friedrichile Õisu ja poeg Peter Reinholdile Kurvitsa (hilisema Heimtali) mõisa maad.
Isiklikku.
Friedrich Wilhelm von Siversi vanemad olid taani-hollandi päritolu Venemaa keisriririigi Admiraliteedikolleegiumi viitsepresident admiral Peter von Sivers (1674–1740) ja Sophia Elisabeth (sündinud von Numers). 
Tema esimene abikaasa (alates 28. jaanuar (vkj) 1746) oli Kokora mõisast pärit Leonette Wilhelmina von Rehbinder (1729–1753). Sellest liidust sündisid seitse last:
Teist korda naitus ta 1754. aastal Soosaare mõisa pärija Anna von Schulzega, kes oli Preisimaa päritolu ülemsekretäri Wilhelm Schulze ja Sophie Elisabeth von Ficki tütar, Venemaa salaagendi ja riigitegelase Heinrich von Ficki tütretütar. Sellest abielust sündisid:
Luubakivi

Luubakivi on rabakivist hiidrahn Harju maakonnas Kuusalu vallas Kursi külas. 
Kivi ümbermõõt on 26,4 meetrit, pikkus 10,1 m, laius 7,9 m ja kõrgus 4,1 meetrit. Maapealse osa maht on 200 kuupmeetrit.
Rahnul on ebakorrapärane ümarjas kuju, kusjuures küljed on järsud kuni vertikaalsed. Selle lõunaküljel on nišše ja lamedalt tõusvaid terrasse, mis kergendavad pääsu laele. Rahn on tugevasti pragunenud ja murenenud. Lõhed läbivad rahnu püst- ja rõhtsuunas, jagades selle plokkideks.
Rahvasuu seostab kiviga muistendi Vanapaganast, kes hakanud taeva ronima, kukkunud aga alla ja otsekohe selle suure kivi sisse.
Rahn on alates 1937. aastast üksikobjektina looduskaitse all.
Leedulased

Leedulased (omanimetus "lietuviai") on balti rahvas, kes elab Euroopas Läänemere kagukaldal ja moodustab Leedu põhirahvuse. 
Leedulased räägivad balti keelte hulka kuuluvat leedu keelt. Nad on valdavalt katoliiklased.
Leedulasi on kokku umbes 4,1 miljonit, neist 2,8 miljonit elab Leedus (84,6% elanikest) ja 3,1 miljonit räägib leedu keelt. Suuremad leedulaste kogukonnad elavad veel Ameerika Ühendriikides, Suurbritannias, Iirimaal, Brasiilias ja Kanadas. Põlised leedu vähemused elavad Läti, Valgevene ja Poola Leeduga piirnevatel aladel.
Suuremad subetnosed on aukštaidid ja žemaidid.
Leedulased on geneetiliselt väga homogeensed. Y-kromosoomi SNP-haplogrupi analüüsi põhjal on nad kõige sarnasemad lätlaste, eestlaste ja soomlastega. 
Leedulased Eestis.
Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 1727 leedulast, neist 795 Tallinnas.
Leetse Lodukivi

Leetse Lodukivi (ka "Sarapuu rahn") on rabakivist hiidrahn Harju maakonnas Pakri poolsaarel Paldiski linnas.
Kivi pikkus on 10,3 m, laius 5,1 m, kõrgus 4,0 m ja ümbermõõt 24,8 meetrit.
Rahn on korrapäratu kujuga, ida suunas kaldu laega ja osaliselt luiteliivadesse mattunud. Mandripoolsel lääneküljel on rahnu külg silmatorkavalt püstine, edelanurga all hambulise karniisina eenduv, mistõttu sellesse koopasse võib varjuda seisev inimene. Idapoolne rahnuosa on sujuvalt luiteliivadesse laskuv, mistõttu rahnu kontuure on raske määrata. Läheduses on rahnust eraldunud kaks selle suuremat tükki, mille täpne mõõdistamine osalise mattumise tõttu on raskendatud. Rahnus on palju lõhesid, need paiknevad rombjalt-rööptahukalise süsteemina.
Rahn pole üksikobjektina looduskaitse all, kuid jääb Pakri maastikukaitseala territooriumile.
Väike-põõsalind

Väike-põõsalind ("Sylvia curruca") on linnuliik põõsalindlaste sugukonnast põõsalinnu perekonnast.
Levila.
Väike-põõsalind on levinud Euroopas, välja arvatud Edela-Euroopa, ning Lääne- ja Kesk-Aasias. Ta on rändlind ja talvitab Aafrikas lõuna pool Saharat, Araabia poolsaarel või Indias. Rändab öösel.
Eestis on väike-põõsalind üldlevinud harilik haudelind, kelle pesitsusaegset arvukust hinnatakse 120 000 – 180 000 paarile. Ta saabub aprilli lõpul ja mai algul, lahkub augustis ja septembris.
Välimus ja hääl.
Pikkus 12–14 cm. Ülapool on hallikaspruun, alapool valkjas, tiivad on pruunid. Pealagi ja kukal on hallid ning põsk on tumehall, kurgualune on valge. Vanalind ja noorlind on sarnased. Erineb pruunselg-põõsalinnust tumedate jalgade ja ühtlaselt tumedate tiibade poolest.
Kutsehüüd on naksuv "tšek". Väike-põõsalinnu laul on lühike lõgin, millele eelneb põõsalinnu tüüpiline sädin. Laul võib olla ka lõginata.
Elupaik.
Väike-põõsalind elab metsaservades, okaspuunoorendikes, kadastikes, hekkides, parkides ja aedades.
Pesitsemine.
Väike-põõsalind teeb pesa tavaliselt madalale põõsasse, eelistades noori kuuski ja hekke. Tavaliselt tihedate okste vahel paiknev pesa koosneb hõredalt ja kohevalt asetsevatest peentest oksakestest, mille vahele on põimitud ämblikuniiti. Munad paistavad pesa põhjast läbi.
Kurnas on kolm kuni seitse, tavaliselt aga viis või kuus muna, mida mõlemad vanalinnud hauvad umbes 12 päeva. Munad on valkja taustaga, halli ja helepruuni laigustusega.
Toitumine.
Toiduks on putukad ja mõnel määral ka marjad.
Immanuel Eduard Nikolai Hahl

Immanuel Eduard Nikolai Hahl (27. veebruar 1868 Narva – 14. august 1936 Königsberg) oli Eesti vaimulik.
Ta lõpetas Tallinna Nikolai Gümnaasiumi ja õppis aastatel 1889–1894 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, lõpetas ülikooli "cand. theol." astmega. Oli prooviaastal Peterburi Anna koguduses. Ordineeriti õpetajaks 29. juunil 1897.
Oli aastatel 1897–1900 Kuressaare Laurentiuse koguduse diakonõpetaja ja 1900–1927 Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja. Lahkus ametist 23. novembril 1927 omal palvel.
1927. aastal põgenes Saksamaale, kus oli aastatel 1927–1935 pastor Ida-Preisimaal Sensburgis Eichmedienis (praegu Nakomiady Warmia-Masuuria vojevoodkonna Mrągowo maakonnas). Jäi1935. aastal emerituuri, suri 1936. aastal Metgethenis Königsbergi lähedal (praeguses Aleksander Kosmodemjanski nimelises asulas, mis allub Kaliningradi linnale).
Isiklikku.
Tema väimees Gunnar Rudolf Knüpffer oli Tartu Pauluse koguduse adjunktõpetaja ja Tartu Ülikooli koguduse õpetaja.
Nelson Rockefeller

Nelson Aldrich Rockefeller (8. juuli 1908 Bar Harbor – 26. jaanuar 1979 Manhattan) oli Ameerika Ühendriikide poliitik, ettevõtja ja filantroop, USA asepresident 1974–1977.
Ta sündis John D. Rockefeller Jr. kuuest lapsest kolmandana. Lõpetas 1930 Dartmouth College'i majandusteaduse erialal. 
Töötas perefirmas Rockefeller Center, Inc. Koos vendadega asutas ta heategevusfondi Rockefeller Brothers Fund. 1940. aastast töötas mitmes riigiametis.
Nelson Rockefeller valiti 1959. aastal 49. New Yorgi osariigi kuberneriks. Ta valiti kolmel korral tagasi ja jäi sellesse ametisse 1973. aastani. Aastatel 1974–1977 oli ta president Gerald Fordi valitsuses Ameerika Ühendriikide asepresident.
Poliitilistelt vaadetelt oli ta liberaalne, vastandudes sageli konservatiivsetele Vabariikliku Partei poliitikutele.
Ta oli ka New Yorgi moodsa kunsti muuseumi eestkostja, varahoidja ja president.
Nelson Rockefelleril oli esimesest abielust viis ja teisest abielust kaks last.
Üpsilon

Üpsilon (suurtähena Υ, väiketähena υ, vanakreeka "ὔ ψιλόν", uuskreeka "ύψιλον") on kreeka tähestiku 20. täht. Üpsiloni väärtus kreeka numbrina on 400. 
Klassikalises vanakreeka keeles hääldus ü-na. Uuskreeka keeles hääldub i-na, vokaali järel v või f-na.
Üpsilon võeti 1. sajandil eKr üle ladina tähestikku 25. tähena Y.
Oomega

Oomega (suurtähena Ω, väiketähena ω, vanakreeka "Ὂ μέγα", uuskreeka "Ωμέγα" 'suur o') on kreeka tähestiku viimane, 24. täht. Oomega väärtus kreeka numbrina on 800. 
Klassikalises vanakreeka keeles hääldus oomega pika o-na.
Oomegast pärineb varase kirillitsa täht oomega (Ѡ, ѡ).
Wilfried Kraack

Wilfried Kraack (2. september 1894 Peterburi – 8. jaanuar 1961 Regensburg) oli Eesti vaimulik.
Ta lõpetas gümnaasiumi Peterburis. Õppis aastatel 1913–1916 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, lõpetas ülikooli "cand. theol." astmega. Oli prooviaastal 1917–1918 Peterburis, olles selle kõrvalt usuõpetaja Anna koolis. Ordineeriti õpetajaks Tallinnas 14. septembril 1919.
Oli 1919–1939 Narva Johannese koguduse õpetaja, olles selle kõrvalt ka Narva Saksa Erakooli asutaja ja juht.
1939. aastal põgenes Saksamaale. Aastatel 1940–1945 oli ta vaimulik Lääne-Preisimaal Graudenzis, hooldades 1943–1945 Gotenhafeni saksa kogudust (praegu Grudziądz ja Gdynia Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas). Aastatel 1945–1950 oli vaimulik Herrschingis (Baierimaal) ning 1950–1956 pastor Baieri liidumaal Ülem-Frangimaa ringkonna Coburgi kreisi Seßlachi linna Gemünda linnaosas. Ta suri 1961. aastal Regensburgis Baieri liidumaal.
Ústí nad Orlicí

Ústí nad Orlicí (saksa "Wildenschwert") on linn Tšehhis Pardubice maakonnas, Ústí nad Orlicí ringkonna keskus. Asub Tichá Orlice jõe kaldal Třebovka jõe suudmes.
Linna asutas 1241. aastal Wilhelm von Dürnholz. Pärast Valgemäe lahingut 1620 läks linn Liechtensteini vürsti valdusse. Wildenschwert oli Austria-Ungari saksa elanikkonnaga linn 1918. aastani, mil see läks Tšehhoslovakkia koosseisu.
1845. aastal, kui valmis Praha–Olomouci raudtee, sai linn raudteeühenduse ning arenes oluliseks tekstiilitööstuse keskuseks.
Benedict Hugo Detlef Ludwig Masing

Benedict Hugo Detlef Ludwig Masing (9. mai 1884 Kuressaare – 12. detsember 1947 Leipzig) oli Eesti vaimulik. 
Lõpetas gümnaasiumi Kuressaares. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis aastatel 1904–1911. Prooviaastal oli Maarja-Magdaleena koguduses. Ordineeriti õpetajaks 25. detsembril 1912. 
Oli 1912–1939 Karksi Peetri koguduse õpetaja. 
Läks aastal 1939 Saksamaale. Oli 1939–1945 Lääne-Preisimaal Gollubi koguduse pastor (praegu Golub-Dobrzyń Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas). Jäi aastal 1945 emerituuri. Suri aastal 1947 Leipzigis.
Isiklikku.
Tema isa Ludwig Michael Amandus Masing oli Kihelkonna Mihkli koguduse õpetaja. Äi, praost Carl Schlau, oli pastor Salatsis.
Gerhard Normann

Gerhard Normann (10. detsember 1891 Pühalepa – 1. august 1975 Stendal) oli Eesti vaimulik.
Lõpetas Tallinna Toomkooli. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta (vaheaegadega) aastatel 1909–1921. Aastatel 1912–1914 ja 1917 töötas ta kodukooliõpetajana ning 1918–1920 võttis Balti pataljoni koosseisus osa Vabadussõjast. Prooviaastal oli ta Kuusalu ja Vastseliina Katariina koguduses. Ordineeriti õpetajaks 28. mail 1922.
Oli 1922–1934 Harju-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja, 1934–1939 teenis ta Paide Saksa Püha Risti kogudust.
Lahkus aastal 1939 Saksamaale. Perioodil 1939–1945 oli ta algul pastor Gostingenis (praegu Gostyń Suur-Poola vojevoodkonnas), hiljem Koschminis (praegu Koźmin Wielkopolski Krotoszyni maakonnas Suur-Poola vojevoodkonnas). 1945–1950 oli ta pastor Heiligenthalis Mansfeld-Südharzi kreisis Saksi-Anhalti liidumaal. Aastatel 1950–1961 oli ta pastor Horsmaris Mühlhauseni lähedal (Unstrut-Hainich-Kreisis Tüüringi liidumaal). Aastal 1961 jäi ta emerituuri, elades Uenglingenis (Stendali linnaosas) Saksi-Anhalti liidumaal), kus ta ka suri.
Isiklikku.
Tema isa Paul Theodor Leopold Normann oli Pühalepa Laurentsiuse koguduse õpetaja.
Paul Normann

Paul Theodor Leopold Normann (3. mai/15. mai 1849 Tallinn – 7. oktoober/19. oktoober 1897 Pühalepa) oli Eesti vaimulik.
Õppis 1859–1868 Simuna kihelkonnakoolis, seejärel Tallinna erakoolides ja Tallinna gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1869–1874. Prooviaastal oli ta Iisaku koguduses, Georg Albert Rudolph von Hippiuse juures. Ordineeriti õpetajaks 17. augustil/29. augustil 1875.
Oli aastatel 1875–1880 (introdutseeriti 14. detsembril/26. detsembril) Valjala Martini koguduse õpetaja. Aastatel 1880–1897 oli ta (introdutseeriti 24. augustil/5. septembril 1880) Pühalepa Laurentsiuse koguduse õpetaja.
Isiklikku.
Tema poeg Gerhard Normann oli Harju-Jaani- ja Paide Saksa Püha Risti koguduse õpetaja.
Ta avaldas aastal 1885 ülevaate usuliikumistest Pühalepas.
Sander Laht

Sander Laht (sündinud 26. septembril 1991 Koimlas) on eesti jalgpallur, kes mängib ründajana Eesti Meistriliiga klubis FC Kuressaare.
Eesti Meistriliigas on ta lisaks Kuressaarele mänginud veel FC Floras (üks mäng 2011. aastal) ja Viljandi JK Tulevikus (2011–2012).
Kuusalu seitsmeharuline mänd

Kuusalu seitsmeharuline mänd on looduskaitsealune põlispuu Kuusalus. Ümbermõõt on eri andmetel 2,6–2,87 meetrit, kõrgus 11 meetrit.
Jõelähtme kivisild

Jõelähtme kivisild või Jõelähtme maanteesild on sild Jõelähtme vallas Jõelähtme külas.
Kivisild ehitati arvatavasti 1820. aastate algul Jõelähtme postijaama juurde üle Jõelähtme jõe. Algselt nelja kaarega silda on korduvalt remonditud ja ümber ehitatud ning tänapäeval on sellel vaid kolm kaart. Silla pikkus on 63 meetrit (teistel andmetel 58 meetrit) ja selle laius keskkohal on 5,1 meetrit.
Teises maailmasõjas purustati sild osaliselt kuid taastati endisel kujul 1944. aastal.
Jõelähtme kivisild on kultuurimälestisena muinsuskaitse all.
Prantsusmaa peaminister

Prantsusmaa peaminister ("le Premier Ministre de la République Française") on Prantsuse Vabariigi (Viies Vabariik) Ministrite Nõukogu esimees (valitsusjuht). Riigipea on Prantsusmaa president. Prantsusmaa Teises, Kolmandas ja Neljandas Vabariigis kutsuti valitsusjuhti Ministrite Nõukogu President ("Président du Conseil des Ministres").
Funktsioon.
Peaminister esitab teiste ministrite nimekirja presidendile kinnitamiseks. Peaminister võib, erinevalt teistest ministritest, vastu võtta üldise iseloomuga otsuseid ja määrusi. Peaminister algatab seaduste vastuvõtu Rahvuskogus ja tagab nende täitmise.
Kõik peaministrid kaitsevad oma valitsusprogrammi ja teevad eelarvevalikuid. Piir, milleni need otsused peaministri ja presidendi vahel jõuavad, oleneb sellest, kas nad on samast parteist.
Kuna peaministrid on täielikult valitsuspoliitika kontrolli all, süüdistatakse just neid tavaliselt valitsuse vigades.
Nimetamine.
Peaministri nimetab Prantsusmaa president. Kuna Prantsusmaa Rahvusassamblee võib usaldushääletusega jõustada valitsuse tagasiastumise, peab peaministri valik kajastama enamust assambleel. Olukorda, kus president ja peaminister on vastasparteidest, kutsutakse "vabaabieluks".
Peaministrid valitakse tavaliselt Rahvusassamblee liikmete seast. Siiski on harvadel juhtudel peaminister valitud Prantsusmaa presidendi poolt bürokraatliku kogemuse, välisteenistuse või eduka ärijuhtimise tõttu.
Tomp-külmahärg

Tomp-külmahärg ("Psychrolutes marcidus") on süvamerekala sugukonnast "Psychrolutidae". Kala elutseb süvameres Austraalia ja Tasmaania ranniku lähedal ning inimesed näevad teda haruharva.
Tomp-külmahärg elab sügavustel, kus rõhk on mitukümmend korda kõrgem kui merepinnal. Et süvameres muudaks ujupõis kaladel ujumise ebaefektiivseks, siis selle asemel koosneb ta suures osas sültjast massist, mille tihedus on veidi väiksem vee tihedusest. See võimaldab kalal merepõhja kohal hõljuda ilma ujumiseks energiat kulutamata. Tema suhteliselt väike lihasmass ei ole probleemiks, kuna ta toitub peamiselt söödavast massist, mis tema ees hõljub.
Sellised kalad võivad jääda kõrvalsaagina põhjatraalidesse. Põhjatraalimine Austraalia vetes võib "Psychrolutes marcidus"'t ohustada, sest seal võib olla tema ainus elupaik.
Harilik lauluritsikas

Harilik lauluritsikas ("Tettigonia cantans") on ritsiklaste sugukonda kuuluv putukaliik, keda leidub ka Eestis.
Välimus.
Harilik lauluritsikas on heleroheline, seljalt pruunikas ning võib kasvada 22–34 mm pikkuseks.
Levila Eestis.
Harilik lauluritsikas on levinud Mandri-Eestis.
Rõngu mõis

Rõngu ehk Suure-Rõngu mõis (saksa keeles "Schloß Ringen") oli rüütlimõis Tartumaal Rõngu kihelkonnas. Nüüdisajal jääb kunagise mõisa territoorium Elva valda.
Ajalugu.
Rõngu mõisa on esmamainitud 15. sajandi alguses. Keskajal kuulus mõis Tödwenite aadlisuguvõsale ning mõisakeskuseks oli Rõngu kivist vasallilinnus, mis Liivi sõja ajal jäi varemeisse.
Rootsi võimuperioodil kuulus mõis Flemingitele ja hiljem riigile.
1759. aastal jagati Rõngu mõis Suure-Rõngu ja Väike-Rõngu mõisaks. Esimese omanikuks sai krahv Ludwig Wilhelm von Manteuffel, kelle suguvõsa omandusse jäi mõis 1875. aastani. 1875–1919 kuulus mõis Anrepitele, mõisa viimane võõrandamiseelne omanik oli Konrad von Anrep.
Mõisakompleks.
18. sajandi lõpus rajati linnusevaremetest umbes sada meetrit ida poole varaklassitsistlik härrastemaja, mis põles 1917. aastal maha. Hoonest on säilinud vaid vundament.
Mõisakompleksist on säilinud ka mõned ümber ehitatud kõrvalhooned ja müürijäänused.
Mõisa kalmistu.
Kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umbes 1,1 km kaugusele idakagusse Tilga küla alale.
Martin Nurm

Martin Nurm (28. jaanuar / 9. veebruar 1870 Puhja – 27. november 1943 Schlochau) oli eesti vaimulik.
Tema isa oli maamees Christoph Nurm.
Õppis 1889–1893 Tartus gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1893–1898, grad. stud. Korporatsioon Neobaltia liige.
Oli prooviaastal Palamuse Püha Bartholomeuse koguduses. Ordineeriti õpetajaks 15. juulil 1900 Palamusel.
Oli 1900–1903 Tartu praostkonna vikaarõpetaja. Aastatel 1903–1915 oli ta Avinurme koguduse õpetaja. Aastatel 1915–1939 teenis ta Haljala Püha Mauritiuse kogudust, olles aastatel 1933–1935 Viru praostkonna abipraost.
Lahkus aastal 1939 Saksamaale. Oli 1940–1943 pastor Pr. Friedlandis Pommeris (praegu Debrzno Człuchówi maakonnas Pomorze vojevoodkonnas), suri aastal 1943 Schlochaus (praegu Człuchów).
Kassari kabel

Kassari kabel on Kassari saarel Esikülas asuv sakraalhoone, mis on rajatud tõenäoliselt 18. sajandil.
Samal kohal asus kabel tõenäoliselt juba 16. sajandil, kuid arvatavasti oli see puust ning sellest pole midagi säilinud. 18. sajandil rajati praegune, Eesti vanema kirikuehituse traditsioone järgiv kiviehitis, mida renoveeriti esimest korda oluliselt ilmselt 1801. aastal, see daatum on ka kabeli seinal. Viimane põhjalikum renoveerimine toimus 1992–1993, mil kabel ka taaspühitseti.
Kassari kabel on ainus tegutsev kivist sakraalhoone, millel on rookatus. Hoonel on ka gooti stiilis kirikute torniga sarnanev torn.
Kabeli ümber asub kalmistu, kuhu on maetud Kassari mõisa omanud Stackelbergide suguvõsa liikmeid. Kalmistul asub ka mõisavalitseja Villem Tamme – kes oli Johann Kölerile Tallinna Kaarli kirikus asuva Kristuse fresko modelliks – haud.
Prantsusmaa peaministrite loend

See on Prantsusmaa peaministrite loend.
"Ancien Régime".
"Ancien Régime" ajal ei olnud ametlikku tiitlit valitsuse juhile. Mõne Prantsuse kuninga ministrid juhtisid sellest hoolimata valitsust "de facto".
Esimene Prantsuse Vabariik (1792–1804).
"Esimese Prantsuse Vabariigi ajal muutus valitsuse juhtimise kokkulepe sageli ja peaministri ametit ei olnud."
Esimene Prantsuse Keisririik (1804–1815).
"Esimese Prantsuse Keisririigi ajal muutus valitsuse juhtimise kokkulepe sageli ja peaministri ametit ei olnud."
Vichy Prantsusmaa (1940–1944).
Ministrite Nõukogu Presidendid.
Kui Pétain oli nii riigipea kui ka nominaalne valitsusjuht aastatel 1940 ja 1942, oli de facto valitsusjuht aastatel 1940–1942 tuntud kui Nõukogu Asepresident. Pierre Laval (juuli–detsember 1940), Pierre-Étienne Flandin (1940–1941) ja François Darlan (1941–1942) olid üksteise järgi Nõukogu Asepresidendid. Asepresidendi amet likvideeriti aastal 1942, kui Laval sai võimule ja võttis nominaalse Nõukogu Presidendi ameti.
Viies Prantsuse Vabariik (1958-tänapäev).
See oli esimene kord, kui kasutati mõistet "Peaminister", mitte "Ministrite Nõukogu President", kajastades uut võimu jagamist Vabariigi Presidendiga, kes oli enne seda ainult riigipea, kuid mitte valitsusjuht.
Alfred Oebius

Alfred Oebius (16. detsember 1873 Pala – 19. oktoober 1956 München) oli eesti vaimulik.
Lõpetas Tartus gümnaasiumi. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1892–1896. Oli prooviaastal Laiuse Püha Jüri koguduses. Ordineeriti õpetajaks 24. jaanuaril 1899.
Oli 1899–1901 Sindi ja Tori koguduse adjunktõpetaja. Audru Püha Risti koguduse õpetajana tegutses 1901–1939.
Lahkus umsiedlungi käigus aastal 1939 Saksamaale. Oli 1939–1945 Schneidemühli Püha Johannese koguduse õpetaja (praegu Piła linnas Suur-Poola vojevoodkonnas). Jäi aastal 1946 emerituuri, kuid oli 1946–1952 Bayreuthis ja 1952–1956 Münchenis haiglavaimulik.
Isiklikku.
Tema isa oli Pala mõisa aednik, ema oli eestlanna (neiuna Anna Pauline Kuusik), onupoeg oli arhitekt Edgar Johan Kuusik.
Prantsusmaa siseminister

Prantsusmaa siseminister ("Ministre de l’Intérieur et de l’Aménagement du Territoire") on üks tähtsamaid valitsusliikmeid Prantsusmaal. Ta vastutab järgneva eest:
Kuigi siseministeerium juhendab politseijõude, ei juhenda ta kriminaaljuurdlusi; kriminaaljuurdlused on allutatud kohtutele.
Prantsusmaa siseministrite loend

"Siin on loetletud Prantsusmaa siseministrid."
Rakvere rajoon

Rakvere rajoon oli haldusüksus Eesti NSV-s aastatel 1950–1989. 
See moodustati Viru maakonna kirdeosast pärast maakondade likvideerimist ja rajoonide moodustamist. 
Rakvere rajooni territoorium.
Aastal 1957 liideti sellega likvideeritud Loksa rajooni idaosa. 
Aastal 1959 liideti sellega likvideeritud Kiviõli rajooni lääneosa (Viru-Kabala ja Viru-Nigula piirkond), samas arvati Tudu piirkond Kohtla-Järve linnapiirkonna koosseisu.
Aastal 1962 liideti sellega likvideeritud Väike-Maarja rajoon ja Kadrina piirkond Paide rajoonist.
Aastal 1964 liideti sellega Tapa linn ja taasliideti eelpoolnimetatud Tudu piirkond.
Aastal 1972 liideti sellega Paide rajooni kirdeosa.
Aastatel 1959–1960 kuulus rajooni alasid likvideeritud Mustvee rajoonist.
Rakvere rajooni kuulusid:
EKP Rakvere rajoonikomitee.
EKP rajoonikomitee sekretärid: Harald Neerot, Feliks Rommot, Vladimir Veeber, Vello Ranne, Vello Kaskman, Ivan Kovaltšuk, Nikolai Pudov, Evald Tõnisson, Karl Aasla
Kaisa Pajusalu

 
Kaisa Pajusalu (sündinud 19. veebruaril 1989 Pärnus) on Eesti sõudetreener ja endine sõudja. 
Ta on juunioride maailmameister ja 56-kordne Eesti meister.
Lõpetas 2008. aastal Pärnu Ülejõe gümnaasiumi ning 2015. aastal bakalaureuse- ja 2017. aastal magistrikraadiga põllumajandussaaduste tootmise ja turustamise erialal EMÜ. 
Töötanud Tartu Ülikooli Akadeemilises Spordiklubis sõudetreenerina. Esindas Eestit koondises 2017 EM-il ja osales 2018 Euroopa Sõudmise Konföderatsiooni asutaval assambleel.
Sõudmine.
Sõudmisega hakkas tegelema 2001 Ulvi ja Roman Lutoškini juhendamisel, aastast 2013 treenis Matti Killingu käe all. 
Täiskasvanute arvestuses
Täiskvasvanute EM-il tulnud ühepaadil 
paarisaerulisel kahepaadil 2009 6. kohale.
U23-vanuseklassis 
Juuniorina
2015. aasta universiaadil paarisaerulisel kahepaadil 6. koht. 
2007–2014 osalenud 14 MK etapil, saanud paarisaerulisel kahepaadil 2007 8. ning ühepaadil 2011–2012 9., 2013 5. ja 2014 8. koha. 
Tulnud rekordiliselt 56 korral Eesti meistriks: 
Sisesõudmises tulnud 2003–2005 tütarlaste B-vanuseklassis ja 2006 A-vanuseklassis Euroopa meistriks, püstitanud 2005 B-vanuseklassi (6.53,3) ja 2006 A-vanuseklassi (6.47,0) Euroopa rekordi. Sisesõudmise mitteametlikul MM-il võitnud 2009, 2011, 2012 ja 2015 kulla ning A-vanuseklassis 2007 hõbeda. 
Tulnud paarisaerulisel kahepaadil ka Horvaatia ja neljapaadil Läti meistriks. 
Isiklikku.
Tema vend Raimo Pajusalu on võrkpallur.
Vallo Raun

Vallo Raun (passinimega Valdo Raun; 19. jaanuar 1935 – 25. veebruar 2024) oli eesti bibliofiil, näitekirjanik ja ajakirjanik. 
Vallo Rauni elutööks kujunes unikaalse raamatukogu kokkupanemine. Selle mitme tuhande trükise seas on raamatuid, mida pole säilinud kusagil mujal maailmas. Tema põhiline huviala oli vanimad eestikeelsed trükised, mis on ilmunud enne 1850. aastat ning tema kogust võib esile tuua 17. sajandil ilmunud eestikeelseid raamatuid.
Aktiivse raamatukollektsionääri ja Tallinna bibliofiilide klubi eestvedajana sai temast 1980. aastate lõpus ka Eesti Raamatuühingu viimane esimees. 
Raun andis panuse ka Eesti (kultuuri)ajakirjandusse. Pärast töötamist ajalehes Rahva Hääl (1961–1963) oli ta ajakirja Kultuur ja Elu ning seejärel 1981–1989 ajakirja Teater. Muusika. Kino toimetuses, olles mõlemas pikka aega asepeatoimetaja. 
Isiklikku.
Tema abikaasa on klaasikunstnik Maie-Ann Raun, vanem poeg on psühholoog ja kirjanik Mait Raun, noorem poeg on ajakirjanik Alo Raun. Vend on kirjanik Ott Raun.
Peter Otto Hermann Paulsen

Peter Otto Hermann Paulsen (11. juuli 1907 Tallinn – 16. detsember 1999 Ebenhausen, Bayern, Saksamaa) oli Eesti vaimulik.
Õppis Tallinna Toomkoolis. Alates aastast 1919 elas Schondorf am Ammersees (Baieris), kus ta lõpetas ka keskkooli. Õppis aastatel 1926–1928 Erlangeni Ülikooli usuteaduskonnas. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1929–1932. Lisaks õppis ta aastal 1931 Tübingeni Ülikoolis. Oli prooviaastal Rapla, Viru-Jaakobi ja Tallinna Jaani koguduses. Ordineeriti 1. oktoobril 1933 Tallinnas.
Oli 1933–1934 Emmaste Immanueli koguduse vikaarõpetaja, aastatel 1934–1938 õpetaja. Aastatel 1938–1939 teenis ta Piirsalu kogudust.
Lahkus aastal 1939 Saksamaale. Oli 1939–1940 õpetaja Rokstedtis (ka Roksättis) Posenis (praegu Rokietnica Poznani maakonnas Suur-Poola vojevoodkonnas), aastatel 1940–1943 oli pastor Schmiegelis (praegu Śmigiel Kościani maakonnas Suur-Poola vojevoodkonnas). Aastatel 1943–1945 teenis Wehrmachtis, aastatel 1945–1950 oli Vene sõjavang. 1950–1952 oli tööl abistamiskontoris Großhaslachis Ansbachi maakonnas Kesk-Frangimaa ringkonnas Baieri liidumaal. Aastatel 1952–1965 oli teine pastor Bad Neustadt an der Saales (Rhön-Grabfeldi kreisis Alam-Frangimaal Baieri liidumaal). 1965–1973 oli haiglavaimulik Münchenis. Aastal 1973 jäi emerituuri, asus elama Irschenhausenisse (Ickingi linnaosas Bad Tölz-Wolfratshauseni kreisis Ülem-Baieri ringkonnas Baieri liidumaal).
Aa (arhitekt)

Aa (võib-olla AaAa) oli Vana-Egiptuse arhitekt ja ehitusmeister. Tema tiitel oli "ehitustööliste ülem" või "suur ehitustööliste ülem" ("imy-rȝ-iqdw" või "imy-rȝ-iqdw-ˁȝ"). Ta elas Keskmise riigi ajal.
Aa on üks mitmest nimest, mis on loetletud Abydose põhjapoolsest nekropolist pärineval gildi ülema ("jmj-rȝ-wˁrt") Sahepu surnusteelil. Aa seos Sahepuga on ebaselge. Nime lugemine on problemaatiline: pole selge, kas esimene element "Aa" (egiptuse keeles 'suur') on nime osa või kirjeldav omadussõna tiitli osana.
Immo Mihkelson

Immo Mihkelson (sündinud 25. septembril 1959) on eesti muusikaajakirjanik ja kriitik.
Mihkelson hakkas Eesti Raadios muusikasaateid tegema 1989. aastal. Eesti Rahvusringhäälingus on ta teinud muusikasaateid peamiselt Klassikaraadios, aga ka teistes ERR-i raadioprogrammides ja ETV-s. 
Peamiselt on Mihkelsoni tegevusväljaks džässmuusikaga seotu, ta on palju aastaid kuulunud rahvusvahelise džässifestivali Jazzkaar korraldajate hulka. Mihkelsoni arvamusartikleid on ilmunud mitmes Eesti ajalehes.
2005. aastal koostas Mihkelson Arvo Pärdi 70. sünnipäeva puhul 14-osalise saatesarja "Arvo Pärt 70", mille eest sai Eesti Raadio aastapreemia.
Isiklikku.
Tema abikaasa on muusikaajakirjanik Tiia Teder.
Jaan Tamm

Jaan Tamm on mitme tuntud inimese nimi:
Eduard Hasselblatt

Carl Eduard Hasselblatt (11./23. aprill 1820 Viru-Nigula – 4./16. juuni 1889 Kambja) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis aastatel 1834–1839 Tallinna Kubermangugümnaasiumis. Tartu Ülikoolis õppis ta 1839. aastal filoloogiat ja aastail 1840–1844 usuteadust (sai 1841. aastal kuldauraha). Oli liikumise eesotsas, mis nõudis duellides osalemise sunduse keelustamist. Oli Theologischer Vereini (Tartu Teoloogiaühingu) kaastööline. Töötas 1844–1846 koduõpetajana ja oli aastal 1845. aastal prooviaastal praost Carl Georg Ficki juures Keila Miikaeli koguduses. Ordineeriti õpetajaks 12. mail 1846 Riias.
Introdutseeriti Kambja koguduse õpetajaks 26. mail 1846. Oli Kambja koguduse õpetaja aastatel 1846–1889, olles aastatel 1867–1889 ka Võru praostkonna praost.
Isiklikku.
Tema isa Gustav Hasselblatt oli Viru-Nigula koguduse õpetaja, vanaisa Peter Anton Hasselblatt oli Hageri Lambertuse koguduse õpetaja. Tema poeg Johannes Hasselblatt oli Pärnu Eliisabeti koguduse õpetaja, poeg Carl Paul Martin Hasselblatt oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja, väimees Eberhard Savary (1863–1919) oli Aizkraukle koguduse õpetaja, pojapoeg Bruno Hasselblatt oli Tallinna Jaani koguduse õpetaja. Vend Friedrich Hasselblatt oli Karuse Margareeta koguduse õpetaja.
Albert von der Aa

Albert von der Aa (19. jaanuar 1894 Vevey – 10. juuli 1978 Lausanne) oli Šveitsi poliitik (Šveitsi Sotsiaaldemokraatlik Partei) ja ajakirjanik. 
Ta oli hea kõnemees, Vaux' kantoni omaaegne populaarseim sotsiaaldemokraatlik poliitik. 
Elulugu.
Albert von der Aa oli hilisema Vevey tapamaja direktori ja Vaux' kantoni parlamendi liikme Auguste von der Aa poeg. 
Tema vend Auguste von der Aa juunior oli 1945–1949 ja 1957–1961 kantoniparlamendi liige (Šveitsi Tööpartei).
Albert von der Aa oli 1924–1939 väljaande Droit du Peuple peatoimetaja ning 1939–1946 kommunistidest distantseerumiseks asutatud väljaande Peuple peatoimetaja.
Ta oli 1925–1946 Lausanne'i vallanõukogu seadusandlik liige. Aastatel 1930–1966 oli ta Vaux' kantoni suurnõukogu (parlamendi) liige, 1953 selle esimees. Ta kaitses eriti naiste valimisõigust. Aastal 1943 valiti ta Šveitsi Rahvusnõukogusse (parlamenti), kuid 1946 astus ta tagasi, et osaleda Lausanne'i linnavalitsuses. 
Kuni 1949. aastani juhatas ta tööstusettevõtteid, seejärel kuni pensionini minekuni 1961 sotsiaalasju.
Isiklikku.
Albert von der Aa oli abielus Lausanne'i Ülikooli professori Charles Delhorbe'i tütarde ning kantoniparlamendi liikme (Šveitsi Sotsiaaldemokraatlik Partei) Florian Delhorbe'i õdede Laura ja Yvonne'iga.
Jaan Tamm (arheoloog)

Jaan Tamm (sündinud 26. jaanuaril 1948) on eesti arheoloog, arhitektuuriloolane ja muinsuskaitsetegelane.
Tamm lõpetas 1966. aastal Tallinna 1. Keskkooli ja 1973. aastal Tartu Ülikooli arheoloogina. Ta kaitses 1988. aastal ENSV TA Ajaloo Instituudis väitekirja "Материальная культура монастырей Эстонии XV-XVI вв." = "Eesti kloostrite materiaalne kultuur 15.-16. sajandil" ja sai ajalookandidaadi kraadi. 
Ta osales eeskätt keskaegsete linnuste väljakaevamistel. Mõnevõrra hiljem keskendus ta keskaegsele sakraalarhitektuurile, eriti kloostritele. 
1987. aastal oli ta üks Eesti Muinsuskaitse Seltsi asutajaliikmeid ning oli aastatel 1991–1993 ja 2006–2012 seltsi esimees. 
Ta oli 1992. aastal ka ICOMOSi Eesti komitee asutajaliige ning oli hiljem ka selle esimees.
Piroog

Piroog on puutüvest õõnestatud paat (vene), mida on kasutanud Kesk-Ameerika ja Lõuna-Ameerika indiaanlased.
Andorra kaasvürstid

Andorra kaasvürstid (katalaani keeles "Coprínceps d'Andorra") on diarhilise Andorra Vürstiriigi riigipead.
Kahevalitsus kehtestati koos vürstiriigi rajamisega 1278. aastal lepinguga Urgelli piiskopi Pere d'Urtx'i ja Foix' krahvi Roger-Bernard III vahel. 1479. aastal liikus krahvi tiitel ja valitsemisõigus pärijate kaudu Navarra kuninga kätte ning kui kuningas Henri III tõusis 1589. aastal Henri IV nime all Prantsuse troonile, kuulutas ta oma 1607. aasta ediktiga Prantsuse kuninga "ex officio" uueks kaasvürstiks. Monarhia kaotamise järel läks kaasvürsti koht üle Prantsuse Vabariigi riigipeale. Andorra kaasvalitsemine on jätkunud kuni tänapäevani ja Prantsusmaa-poolset kaasvürsti tiitlit on kandnud nii kuningad, keisrid kui ka presidendid. Andorra kaasvalitsemist on häiritud vaid kahel korral, kui aastatel 1396 ja 1512–1513 oli Andorra Aragóni poolt annekteeritud.
Praegune vaimulik kaasvürst on 31. maist 2025 Josep-Lluís Serrano Pentinat ning ilmalik kaasvõrst on 14. maist 2017 Emmanuel Macron. Mõlemad kaasvürstid määravad omale paigapealse esindaja, kelleks on praegu vastavalt Eduard Ibáñez ja Patrice Faure.
Raivo Maimre

Raivo Maimre (sündinud 28. augustil 1982) on eesti jalgrattasportlane.
Saavutused.
2006
Johannes Hasselblatt

Ferdinand Alexander Johannes Hasselblatt (4. oktoober 1861 Kambja – 25. juuli 1934 Pärnu) oli Eesti vaimulik.
Ta lõpetas Tartus gümnaasiumi ja õppis aastatel 1882–1887 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Võnnu (Gustav Axel Conrad Oehrni juures), Kambja (isa juures) ja Rõuge Maarja koguduses (Rudolf Kallase juures). Ordineeriti õpetajaks 20. märtsil 1888.
Aastatel 1888–1889 oli ta adjunkt Kambja koguduses ja 1889–1890 Tartu praostkonna vikaarõpetaja. Aastatel 1890–1934 (introdutseeriti 15. aprillil 1890) oli ta Pärnu Eliisabeti koguduse esimese pihtkonna õpetaja ja ühtlasi vanglavaimulik. Aastatel 1921–1923 oli sõjaväevaimulik ja 1929–1930 Pärnu praostkonna praosti kohusetäitja.
Isiklikku.
Tema vanaisa Gustav Hasselblatt oli Viru-Nigula koguduse õpetaja, isa Carl Jacob Eduard Hasselblatt oli Kambja koguduse õpetaja, vend Carl Paul Martin Hasselblatt oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja, vennapoeg Bruno Hasselblatt oli Tallinna Jaani koguduse õpetaja.
Oskar Friedrich Hasselblatt

Oskar Friedrich Hasselblatt (6. veebruar 1855 Karuse – 15. juuli 1880 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Õppis Pärnus gümnaasiumis, lõpetas aastal 1871 Tallinnas gümnaasiumi. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1874–1878. Ordineeriti õpetajaks 17. juunil 1879.
Sai seejärel Eestimaa vikaarõpetajaks, 14. oktoobril 1879 sai Tallinna Rüütli- ja Toomkoguduse diakonõpetajaks. Suri kopsupõletikku.
Isiklikku.
Tema isa Friedrich Wilhelm Anton Hasselblatt oli Karuse Margareeta koguduse õpetaja.
Ejvind Rosén

Ejvind Rosén (sündinud 1942) on Rootsi botaanik. 
Ta on parimaid alvarite taimestiku spetsialiste ja Ölandi taimkatte tundjaid. Ta on muuhulgas uurinud kadaka, põõsasmarana ja kanarbiku pikaaegset dünaamikat loopealsetel. 
Ta on uurinud ka Eesti alvareid. 
Ta on töötanud pikka aega Uppsala Ülikoolis ning teinud välitöid bioloogiajaamas Ölandil.
Raido Kodanipork

Raido Kodanipork (sündinud 8. mail 1969 Tallinnas) on Eesti jalgrattasportlane.
Ta lõpetas aastal 1987 Tallinna 17. Keskkooli. 
1995. aasta Eesti meister grupisõidus.
Isiklikku.
Tema vanaisa oli tennisist ja jäähokimängija ning treener ja sporditegelane Evald Kree, tädi on tennisetreener Aita Põldma.
Saavutused.
1992
2002
2003
2004
2005
Sivers (Õisu)

Sivers (saksa keeles "Sivers a. d. H. Euseküll", ′Sivers Õisu kojast′, eristamaks neid teistest Siversi-nimelistest suguvõsadest) on Taanist pärit baltisaksa aadlisuguvõsa.
Ajalugu.
Suguvõsa esimeseks esindajaks Venemaa Keisririigis ning Eesti- ja Liivimaal loetakse 1704. aastal Venemaa Keisririigi teenistusse asunud Peter von Siversit.
Peter von Siversi järglased immatrikuleeriti Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse 1747. aastal nr 172 all, tema poeg Friedrich Wilhelm von Sivers (1716–1781), Liivimaa maanõunik, kanti Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse nr 172 all 1747. aastal.
Suguvõsale kuulusid Eestimaal Õisu, , Soosaare, Morna, Valguta, Räpina, Vara, Tähtvere, Kassinurme, Kaarepere, Rannu loss, Kiidjärve, "Warbus"e, Aru, Uusna, Pahuvere, Karksi loss ning Lätis Römershofi, Skriveri (Läti), Rencēni ja Jeŗi (Seyershof) mõis.
Siversite suguvõsaliinid.
Siversite suguvõsa oli suurearvuline ning nende eristamiseks kasutati liigitamist pärusmõisate järgi:
Joonia

Joonia oli Vana-Kreeka piirkond, mis hõlmas Väike-Aasia lääneranniku keskosa ning selle läheduses paiknevaid saari. Tänapäeval kuulub mandriosa Türgile, Joonia saared aga endiselt Kreekale.
Joonia Vana-Kreeka linnad: Efesos, Mileetos, Klazomenai jt.
Inkad

Inkad olid 1438–1533 Lõuna-Ameerika lääneosas, tänapäeva Boliivia ja Peruu territooriumil eksisteerinud Inkade riigi ülemklass. Konkista ajal ja järel kasutasid hispaanlased nimetust "inkad" kõigi impeeriumi elanike kohta, kellest suurem osa olid ketšuad.
Sõna "Inka" tähendab ketšua keeles isandat või valitsejat. Sellega tähistati impeeriumis valitsevat perekonda või ülemklassi. Ülemvalitseja tiitel oli "Sapa Inka" – "Püha Inka", teda peeti päikesejumal Inti otseseks järeltulijaks.
Kui hispaanlased olid Inkade riigi vallutanud, jätkasid viimase valitseja Atahualpa vend Manco Inca Yupanqui ning tema järeltulijad vastupanu Peruu mägedes Vilcabambas. 1572. aastal vastupanukolle vallutati ning viimane valitseja, Manco poeg Túpac Amaru hukati.
Ketšua keele ja kultuuri staatuse tõusuga 20. sajandil on hakanud ilmuma ka teateid inkade elusolevaist järeltulijaist, keda vahel ka rahvapidustustel austatakse. Põlvnemise üksikasjad ei ole siiski kindlad.
Inkade pärandist kuulub UNESCO maailmapärandi nimekirja kindlustatud linn Machu Picchu.
Woldemar von Mickwitz

Woldemar von Mickwitz (26. jaanuar 1813 Koeru – 26. veebruar 1899 Tartu) oli Eesti vaimulik.
Õppis aastatel 1824–1834 Tallinna Kubermangugümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1834–1839. Aastatel 1840–1842 töötas koduõpetajana. Aastal 1842 oli prooviaastal Pilistvere Andrease koguduses Eugen Mickwitzi juures. Ordineeriti õpetajaks 24. mail 1842.
Oli 1842–1843 adjunktpastoriks (introdutseeriti 25. mail 1842) Torma ja Lohusuu koguduses. 1843–1892 oli (introdutseeriti 19. detsembril 1843) Maarja-Magdaleena ja Vara Brigitta koguduse õpetaja, olles aastatel 1853–1885 Tartu praostkonna praost. Aastal 1892 jäi emerituuri, emerituuris olles elas Tartus.
Isiklikku.
Tema isa Dietrich Georg Mickwitz ja vanaisa Christoph Friedrich Mickwitz noorem olid Koeru Maarja-Magdaleena koguduse õpetajad, vend Eugen Mickwitz ja vennapoeg Eugen Mickwitz olid Pilistvere Andrease koguduse õpetajad. Õemees Heinrich Ferdinand Hoffmann oli Koeru koguduse õpetaja. Äi Eduard Johann Assmuth oli Torma ja Lohusuu koguduse õpetaja. Tema väimees Emil Henri Rathlef oli Kolga-Jaani Johannese koguduse õpetaja.
Veelauasõit

Veelauasõit (ka veelauatamine ehk veelauaga sõitmine; inglise keeles "wakeboarding") on lumelauaga sõitmisega sarnanev spordiala, kus sõidetakse veepinnal kaatri slepis kiiludega veelauaga.
Enn Mellikov

Enn Mellikov (1. aprill 1945 Pärnu – 23. juuli 2018) oli eesti tehnikateadlane, Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 2003).
Elulugu.
1963. aastal lõpetas ta Pärnu 4. Keskkooli ja 1968 Tallinna Polütehnilise Instituudi elektroonika erimaterjalide tehnoloogia alal. 1977. aastal kaitses Uurali Riikliku Ülikooli juures kandidaaditöö teemal "Kaadmiumsulfiidi pulbrite rekristallisatsiooniprotsessi uuringud". Doktoritöö "Optoelektroonika seadised A2B6 materjalide baasil" kaitses ta 1988 NSVL TA Uraali Filiaali Tahke Keha Keemia Instituudi juures.
Enn Mellikov töötas alates 1968. aastast Tallinna Polütehnilises Instituudis / Tallinna Tehnikaülikoolis (TTÜ) vaneminseneri, vanemteaduri, optoelektroonika materjalide laboratooriumi juhataja, pooljuhtmaterjalide tehnoloogia aseprofessori ja õppetooli juhataja ametikohtadel. Aastast 1997 oli Enn Mellikov pooljuhtmaterjalide tehnoloogia professor ja õppetooli juhataja ja aastatel 2003–2014 oli ta TTÜ materjaliteaduse instituudi direktor, kuni 2018 vanemteadur.
Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks valiti Enn Mellikov 2003. aastal materjalitehnoloogia alal. Ta kuulus akadeemia informaatika- ja tehnikateaduste osakonda. Oli aastatel 2005−2014 Eesti Teaduste Akadeemia juhatuse liige.
Ta oli sihtasutuse Eesti Teadusfond nõukogu (2009–2012), Eesti Teadusagentuuri hindamiskogu (2012–2014) ja riigi teaduspreemiate komisjoni liige.
Teadustegevus.
Kogu Enn Mellikovi teadustegevus on seotud materjaliteadusega. Tema uuringud on suunatud uute päikeseenergiat elektrienergiaks muundavate materjalide väljatöötamisele ja arendamisele. Enn Mellikovi labor on ainus maailmas, mis uurib päikeseenergia muundamise materjalina päikesepaneelides pulbrilisi materjale. Väljatöötatud tehnoloogia eeliseks on protsessi odavus ja materjali paneelialusele konstruktsioonile kandmise lihtsus ning see erineb oluliselt senirakendatavatest kohmakatest ja kallitest tehnoloogiatest. Loodud tehnoloogiad ja lahendused on kaitstud enam kui 60 patendiga. 2007. aastal alustas Enn Mellikovi juhtimisel Põhjamaade päikeseenergeetika tippkeskus.
Tunnustatud teadlase, suurepärase organisaatori ja noorteadlaste järelkasvu eest hoolitsejana on Enn Mellikov olnud paljude konverentside rahvusvaheliste programmkomiteede liige ja aseesimees, Eesti esindaja rahvusvahelistes organisatsioonides, rahvusvaheliste ja riiklike teadusprojektide vastutav täitja ja juhtkomiteede liige. 
Tema juhendamisel on kaitstud kümme magistri- ja doktoritööd.
Eduard Johann Assmuth

Eduard Johann Assmuth (5. juuni 1792 Kose – 23. juuli 1853 Maarja-Magdaleena) oli Eesti vaimulik.
Õppis 1802–1810 Tallinna Toomkoolis. Aastatel 1810–1812 õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Aastatel 1812–1814 ja 1817–1819 töötas koduõpetajana. Reisis aastatel 1815–1816 Saksamaal ja Šveitsis, õppis ka Jena ülikoolis. Ordineeriti 12. jaanuaril 1819 Riias õpetajaks.
Oli 1819–1852 Torma- ja Lohusuu koguduse õpetaja, omades 
aastast 1831 adjunkte. Oli 1844–1852 veel Tartu praostkonna praost. Jäi 24. novembril 1852 tervislikel põhjustel emerituuri. Emerituuris olles elas Tartus. Suri 1853. aastal, olles külas tütrel ja väimehel Maarja-Magdaleena pastoraadis. Maeti Torma surnuaeda.
Isiklikku.
Tema isa Friedrich Johann Anton Assmuth oli Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja, poeg Alexander Carl Woldemar Assmuth oli Harju-Risti koguduse ja Tallinna Jaani koguduse II pihtkonna õpetaja, Johannes Leopold Assmuth (Aßmuth) (1838–1914) oli arst Peterburis ja Soomes, dr. med.
Tema väimees (tütre Marie (1820–1898) abikaasa) Woldemar Mickwitz oli Maarja-Magdaleena ja Vara Brigitta koguduse õpetaja; teine väimees (tütarde Ida Pauline (1822–1862) ja Elisabethi (1833–1912) abikaasa) Paul Eduard Hirsch oli Pöide- ja Palamuse koguduse õpetaja; tütrepoeg Paul Ottokar Theodor Hirsch oli algul õpetaja Ukrainas Volõõnia Rožištše koguduses, hiljem oli Harju-Madise koguduse õpetaja.
Laste tserebraalparalüüs

Laste tserebraalparalüüs (ladina keeles "paralysis cerebralis infantilis") on looteeas või varajases lapsepõlves saadud ajukahjustusest tingitud füüsilise arengu mahajäämus, millega võib kaasneda ka vaimse arengu mahajäämus.
Stoitsism

Stoitsism oli antiikfilosoofia koolkond. Selle pooldajaid nimetatakse stoikuteks. 
Koolkonna rajas Zenon Kitionist. Tuntumate stoikute seas on veel Seneca, Epiktetos ja Marcus Aurelius. 
Stoikud arendasid edasi loogikat. Nende loodusfilosoofia toetus Herakleitosele (ürgtuli ja maailmatulekahju) ja eetika küünikute õpetusele. Õnnelik elu eeldab ükskõiksust kõige suhtes peale vooruse. Elada tuleb kooskõlas loodusega, mille seadused määrab maailmamõistus ("logos"). 
Stoikud jaotasid filosoofia loogikaks, eetikaks ja füüsikaks. 
Pärast kristluse saamist Rooma riigi riigiusundiks 4. sajandis kaotas stoitsism tähtsuse. Renessansiajal sai stoitsism populaarseks neostoitsismina ning tänapäeval on tekkinud modernne stoitsism. 
Loogika.
Stoikute "loogika" ("logikē") oli õpetus mõistuse ("logos") toimimisest, mis peale formaalse loogika (õpetuse arutlusvormide kehtivusest) tegeles ka retoorika, grammatika, epistemoloogia ja keelefilosoofiaga, sealhulgas mõistete, propositsioonide, taju ja mõtlemise uurimisega.
Stoikud jaotasid loogika retoorikaks ja dialektikaks. 
Lauseloogika.
Erinevalt Aristotelesest, kes töötas välja süllogistika kui terminiloogika, arendasid stoikud lauseloogikat. 
Nad tõestasid lauseloogika arutluste kehtivust, taandades need viiele põhilisele tõestamatule arutlusvormile ja mõnele põhilisele tuletusreeglile ("thēmata"). Põhilised arutlusvormid olid järgmised: 
Modaalsus ja bivalents.
Erinevalt seisukohast, mis omistatakse Aristotelesele teose "De interpretatione" 9. peatüki põhjal, kehtivad Chrysippose järgi kehtivad bivalents ja välistatud kolmanda seadus ka tuleviku kohta käivate kontingentsete väidete kohta. See seisukoht on nähtavasti seotud ka determinismiga stoikute filosoofias, sest kui mitte eeldada, et tulevik on ette määratud, siis on Chrysippose seisukohta raske põhjendada.
Stoa

Stoa ehk sammaskäik oli Vana-Kreeka arhitektuuris piklik, kitsas eesruum, mis oli enamasti tagaküljelt suletud seinaga ja esiküljel avatud sambareaga. Stoa võis olla ka mitmekorruseline või siis eraldi hoone, kuid enamasti piiras see mõnd suuremat rajatist - templikompleksi või agoraad.
Üsna sageli oli stoas rohkem kui üks sambarida, näiteks Pireuses.
Ateenas asunud Stoa Poikile nimelise sammaskäigu järgi on saanud nime stoikute koolkond filosoofias.
Ateenas asus veel Kuninga stoa, milles asus arhondi töökoht. Selle kreekakeelne nimetus oli "Stoa Basileios" (Στοα βασίλειος), lühemalt "Basilike" (βασιλική). See oli jagatud sambaridadega kolmeks niinimetatud alleeks, millest keskmine lõppes poolringiga (kreeka keeles "apsis" (άψίς)). See sammaskäik sai eeskujuks vanarooma basiilikatele ja andis sellele hoonetüübile nimegi.
David Slade

David Slade (sündinud 26. septembril 1969) on Suurbritannia filmilavastaja. 
Filmimehekarjääri alustas ta muusikavideotega. Muu hulgas on ta teinud videoid sellistele artistidele nagu Aphex Twin, Rob Dougan, System of a Down, Stone Temple Pilots, Tori Amos, Muse ja The Killers.
Esimese pika filmina lavastas ta psühholoogilise trilleri "Hard Candy" ("Karm tüdruk", 2005), mis linastus Sundance'i filmifestivalil. Seejärel tegi ta režissöörina kaks vampiirifilmi: "30 Days of Night" ja Stephenie Meyeri "Videviku saaga" kolmandal romaanil põhineva filmi "".
Eduard Philipp Körber

Eduard Philipp Körber (17. juuni 1770 Tori – 12. veebruar 1850 Tartu) oli Liivimaa vaimulik.
Ta õppis Tallinna Toomkoolis ja Pärnu linnakoolis. Õppis usuteadust aastatel 1789–1792 Königsbergi Ülikoolis ja aastatel 1792–1793 Jena Ülikoolis. Töötas aastatel 1794–1796 koduõpetajana mitmes mõisas. Ordineeriti 22. juunil 1796 õpetajaks.
Oli aastatel 1796–1846 (introdutseeriti ametisse 3. augustil 1796) Võnnu Jakobi koguduse õpetaja.
Körber oli aastast 1803 Suurhertsogliku Weimari Mineraloogia Seltsi (Jena) auliige, aastast 1806 aga Moskva Loodusuurijate Seltsi auliige. Samuti Õpetatud Eesti Seltsi auliige. Aastal 1816 asutas Võnnus Piibliseltsi. Tal on hulk ajalooalaseid uurimusi: uurimusi Liivimaa linnade, losside ja kirikute kohta, samuti uurimusi numismaatika alalt ja Võnnu kihelkonna ajaloost.
Ta istutas peaaegu 200 aastat tagasi Võnnu kirikaeda tamme.
Uskus, et eestlased saavad kord vabaks.
Isiklikku.
Tema isa Paul Johann Körber oli Tori ja Võnnu Jakobi koguduse õpetaja, vanaisa Johann Friedrich Körber oli Tarvastu, Otepää ja Helme Maarja koguduse õpetaja. Poeg Carl Eduard Anton Körber oli Vändra Martini koguduse õpetaja, poeg Ludwig August Immanuel Körber oli Võnnu, Rannu ja Rõngu Mihkli koguduse õpetaja. Poeg Martin Georg Emil Körber oli Anseküla Maarja koguduse õpetaja. Äi Christoph Friedrich Mickwitz noorem oli Koeru Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja. Tema pojapoeg oli mereväearst, Tartu Ülikooli hügieeni ja kohtuarstiteaduse professor Bernhard Eduard Otto Körber. Tema õdede Helene ja Karoline abikaasaks oli Otepää Maarja koguduse õpetaja Bernhard Gottlieb Hehn.
Trigon Wealth Management

AS Trigon Wealth Management (TWM) on Eestis registreeritud ja litsentseeritud investeerimisühing, mis pakub jõukatele eraisikutele Eestist ja naaberriikidest terviklikku varade juhtimise teenust. Trigon Wealth Management ei ole kommertspank ega finantstoodete müügikanal.
Abies ziyuanensis

Abies ziyuanensis on igihaljas okaspuu nulu perekonnast.
Kirjeldus.
Puu kasvab kuni 30 m kõrguseks. Tüve läbimõõt on tavaliselt 40–90 cm. Tüve koor on noortel puudel sile ja hall, vanematel puudel tuhkhall, rõmeline ja lõhenenud. Pungad on munaja kuni koonilise kujuga, kaetud valge vaiguga, soomused on kolmnurksed, kollakaspruunid. Noored võrsed on püstised, helekollased või pruunikaskollased, 3–4 aasta pärast võivad tõmbuda tumehalliks, siledad või veidi karvased. Okkad on 1–3,5 (4,2) cm pikkused, allküljel kaks heledat õhulõheriba, asetsevad spiraalselt, kahe vaigukäiguga, tipuosas sisselõikega. Isasõisikud on kollased, umbes 2 cm pikkused. Käbid on 7–12 cm pikkused ja läbimõõduga 3,5–4,5 cm, püstised, noorelt rohelised või kollakasrohelised, valminult tumepruunid. Seemnete kest on ligi 10 mm pikkune, purpurjashallid, tiivake 20–25 mm pikkune.
Levila ja ökoloogia.
Liigi hajutatud ja väiksed populatsioonid asuvad Hiina Guangxi Tšuangi autonoomse piirkonna kirdeosas ja Hunani provintsi edelaosas, kus ta kasvab mägedes 1400–1800 m kõrgusel üle merepinna. Piirkonna kliima on suvel jahe ja talvel pehme. Talvel talub külmakraade kuni –18...–23 °C. Sademeid esineb rohkesti. Ilm on tihti pilves ja udune, päikesepaistelisi päevi esineb harva. Kasvupinnasteks on enamasti kollakaspruunid happelised mullad, mille pH on vahemikus 4,5–5,0. "Abies ziyuanensis" kasvab peamiselt segametsade koosseisus, võrad kõrgumas heitlehiste puude kohal. Noored seemikud on küllalt varjutaluvad, kuid vanemad puud vajavad rohkem valgust. Populatsioonide tihedus on väike ja looduslik taastootmine kesine, mis on tingitud harva esinevatest seemneaastatest ja konkureerimisest teiste piirkonna puuliikidega.