tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kompositsiooniõpetus

Kompositsiooniõpetus (saksa keeles "Satzlehre", ka "Kompositionslehre", soome keeles "satsioppi") on muusikaõpetuse osa, paljudes muusikaõppeasutustes eraldi õppeaine, mille eesmärk on tutvuda, mõista ja ise kirjutades matkida erinevate muusikaliste faktuuride loomist, muusikastiilidega seotud kompositsioonimeetodite valdamist ja stiile endid. 
Kompositsiooniõpetuse algseks tähenduseks oli 'muusikat seada' ("setzen"), mis muutus aktuaalseks 16.-17. sajandil, kui hakati 'seadma' ("absetzen") tabulatuure ning 'lahti kirjutama' ("aussetzen") figuratiivset bassipartiid. Mõiste 'Satz' või 'Tonsatz' tänapäevases tähenduses kui 'faktuur' ilmub saksa keelekasutusse 18. sajandil, tähendades muusika seadmise tehnikat. 
Johann Gottfried Walther defineerib oma muusikaleksikonis (Musicalisches Lexikon, 1732) sõna 'Satz' kui fuugat või muud väljatöötlust ("ein Satz zu einer Fuge, oder andern Ausarbeitung"), mõeldes sõnaga 'Satz' ühtlasi ka fuuga teemat. 
Heinrich Christoph Koch annab oma muusikaleksikonis (Musikalisches Lexikon, 1802) neli määratlust, mis laiendavad sõna 'Satz' algset tähendust: 'Satz' on 
1. "muusikateose algelement, mis endas ja ise väljendab teose kogu mõtet." Koch nimetab seejuures teose osa ulatuslikumaid lõike peapartiiks ("Hauptsatz") ehk teemaks ning kõrvalpartiideks ("Nebensatz") ning teema väiksemaid jaotusi 'sissejuhatuseks' ("Absatz") ja 'lõpupartiiks' ("Schlusssatz"), mis tänapäevases mõttes tähendaksid perioodi, mis koosneb kahest fraasist, millest esimene lõpeb mittetäieliku kadentsiga ning teine lõpetab muusikalise mõtte toonikas;
2. "peapartii kui terviku erinevate üksikelementide seosed", mis tänapäevases mõttes tähendaks teemade rühma kontseptsiooni;
3. "teose osa" ehk tsüklilise heliteose iseseisev sektsioon
4. "muusikateose grammatiline konstruktsioon", mis hõlmab muuhulgas nii harmooniat kui ka kontrapunkti.
Vaid viimane määratlus viitab Kochil mõiste algsele muusika seadmise õpetusele ("Satzlehre") või kunstile ("Setzkunst"). Kochi jaoks olid "seadmise kunst" ("Setzkunst") ja kompositsioon ("Komposition") sünonüümid. 
Tänaseks on sõna 'Satzlehre' saanud eelkõige tähenduse kui 'kompositsiooniõpetus' ("Kompositionslehre"), mille raames ei õpetata mitte heliloomingut, vaid muusika kirjutamist erinevate muusikateoreetiliste distsipliinide, nagu harmooniaõpetuse , kontrapunkti, vormiõpetuse ja alates 19. sajandist lisandunud orkestratsiooni ("Instrumentationslehre") kaudu.
Verhnije Mandrogi

Verhnije Mandrogi (vene keeles Верхние Мандроги; vepsa keeles Mandrogi – vooluläved) on küla Venemaal Leningradi oblastis Podporožje rajoonis, Podporožje linnamaakonna osa. See on Podporožje rajooni üks vanimatest asulatest, esimest korda temast on kirjutatud umbes 11–15. sajandite Novgorodi tohtkirjadest. Asub Sviri vasakul kaldal 270–320 km Peterburist kirdes. Selle piirkonna põliselanikud on vepslased.
Kiži

Kiži (vene "Кижи"; karjala "Kiži") on saar Äänisjärve keskosas. Koos ligi 5000 ümbritseva väikesaarega moodustab ta Zaonežje maastiku. 
Saarel on kaks küla, kus elab kokku sada inimest. 
Saarel asub vabaõhumuuseum, mis on tuntud oma 18. sajandil ehitatud puukirikute poolest. Aastal 1714 ehitatud Issanda Muutmise kirik kuulub alates 1990. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Martin N'Dongo Ebanga

Martin N'Dongo Ebanga (23. märts 1966 – 6. märts 2024) oli Kameruni poksija.
N'Dongo Ebanga sai kergekaalus (kuni 60 kg) 1984. aasta Los Angelese olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Luis Ortízile (Puerto Rico). Ta osales I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) ka 1988. aasta Sŏuli olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
N'Dongo Ebanga poksis aprillist kuni maini 1997 elukutselisena ning pidas kokku kolm kohtumist, millest võitis kaks ja kaotas ühe kohtumise.
Jimmy Floyd Hasselbaink

Jerrel Hasselbaink (mängijanimega Jimmy Floyd Hasselbaink; sündinud 27. märtsil 1972 Paramaribos) on Hollandi endine jalgpallur.
Karjääri jooksul mängis Hasselbaink Hollandi, Portugali, Hispaania ja Inglismaa klubides.
Leeds Unitedi ja Chelsea koosseisus võitis ta auhinna Premier League Golden Boot, kui oli hooaja parim väravakütt hooaegadel 1998–99 ja 2000–01.
Hollandi jalgpallikoondises tegi Jimmy Hasselbaink kaasa 23 mängu ja lõi 9 väravat.
Pärast jalgpallurikarjääri lõppu on ta töötanud treenerina. Ta on olnud Royal Antwerpi (2013–2014), Burton Albioni (2014–2015), Queens Park Rangersi (2015–2016) ja Northampton Towni (2017–2018) peatreener.
Mortiiripatarei (Tallinn)

Mortiiripatarei on Kalaranna fordi maapoolse külje kaitseks aastatel 1838–1839 ehitatud reduut (orienteeruv aadress Kalaranna tänav 28, Tallinn).
Tänapäeval on reduudist maa peal säilinud ainult hoone (kaponiir), mida tuntaksegi Mortiiripatareina. Reduudi muid osasid – muldkindlustisi, vallikraavi, kontreskarpmüüri jm – on säilinud maa all.
Ajalugu.
Reduut ehitati aastatel 1838–1839 ühekorruselise kaponiiriga, mille katusel oli rinnatisega lahtine laskeplatvorm, mida rahuajal kattis ajutine puidust katus. 
Krimmi sõja ajal ehitati 1854–1855 kaponiiri peale teine korrus, mis kaeti uue katusega.
Nimi ja otstarve.
Ehitise kasutatav nimi ja teostatud kuju on omavahel vastuolus, sest selline kaponiir ei ole mõeldud mortiiridest tulistamiseks, kuna mortiirihoonete laskeavad on mürsu lennujoone tõttu teistsuguse paigutusega. 
Võimalik, et algselt oli fleši tippu kavandatud kaponiir mortiiridest laskmiseks, sest selline lahendus on olnud kasutusel 19. sajandi alguse kivifortides. See seletaks ka ehitise nime.
Hiljem aga nihutati kaponiir fordi põhihoonetest ettepoole ja ehitati juba kahurite jaoks.
Hoone asend ülejäänud fordi ja oma otstarvete suhtes on tavatu – harilikult olid sellise kahekorruselise hoone alumise korruse laskeavad pööratud tsitadelli (südakindlustise) poole, et siis selle ründajaid tagant ja küljelt piki vallikraavi tulistada (reeverskaponiir). Ülemise korruse laskeavad on aga suunatud otse ründaja vastu. 
Praegusel hoonel on aga ülemised (hilisemad) avad lisaks ründaja vastu paigutatud ka südakindlustise poole ja ründajate selja taha, alumised on aga suunatud reduudilt otse ründajate poole, üle glassii tulistamiseks. 
Mortiiripatarei nimi ja otstarve on seega mõistatus ning sellele pole tänaseni ammendavat seletust.
Viljar Veebel

Viljar Veebel (sündinud 7. jaanuaril 1977) on eesti politoloog, kelle uurimisteemade hulka kuuluvad Euroopa Liidu poliitikad, rahvusvahelised suhted, poliitökonoomia, EL laienemine, EL naabruspoliitika ja rahvusvaheline arengukoostöö.
Ta lõpetas 1995. aastal Paide Gümnaasiumi.
Tema doktoritöö uuringute teemaks oli "The Role and Impact of Positive Conditionality in the EU Pre-Accession Policy" (Positiivse tingimuslikkuse mõju ja roll Euroopa Liidu laienemispoliitikas). Järeldoktorantuuri uuringud on keskendunud positiivse tingimuslikkuse põhimõtete rakendatavuse analüüsile Euroopa Liidu finantsinstitutsioonide reformil ja õigusnormide täiendamisel.
Viljar Veebel on osalenud ka aktiivses meediadebatis Euroopa Liidu tuleviku ja Eurotsooni reformi teemadel. Senise karjääri jooksul on ta töötanud lektori ja teadurina Tartu Ülikoolis, Tallinna Ülikoolis, Estonian Business Schoolis ja Eesti Diplomaatide Koolis. Rahvusvahelise publitseerimise kõrval on Viljar Veebel osalenud ka Eesti Entsüklopeedia "Maailma maade" köite koostamisel. Akadeemilise töö kõrval on ta töötanud ka nõunikuna Eesti Vabariigi delegatsiooni juures Euroopa Tulevikukonvendis ning teinud konsultandina koostööd DCAF Geneva, OSCE ja SIPU Internationaliga.
Töö.
2013–2018 Kaitseväe Ühendatud Õppeasutused, dotsent 
2013–2014 OSCE, BMSC ekspert 
2004–2012 Tartu Ülikool, Riigiteaduste instituut, rahvusvaheliste suhete lektor
2002–2003 EV Valitsuse nõunik Euroopa Tulevikukonvendis
2001–2005 Tartu Ülikooli Euroopa Kolledž, teadur 
2005–2006 DCAF Geneva, ekspert (Šveits) 
2004–2009 Eesti Diplomaatide Kool, lektor 
2008–2009 Euroopa julgeolekupoliitika lektor (Tbilisi, Georgia)
2006–2007 SIPU International ekspert Ukraina Diplomaatilises Akadeemias (Kiiev, Ukraina)
2005–2006 EU SIPSA ekspert Tbilisis (Tbilisi, Georgia)
Uurimisprojektid.
Viljar Veebeli uurimisprojektid on käsitlenud põhiliselt nelja valdkonda: 1) Euroopa Liidu alane koolitusvajadus ja täiendkoolitus; 2)Eesti positsioonid ja võimekused Euroopa Liidus; 3)Euroopa Liidu reformid, integratsiooni areng ja föderaliseerumine; 4) Euroopa Liidu välissuhted ja globaalne roll.
Olulisemad uuringud perioodil 2003–2012:
Võitluskunstid.
Viljar Veebel on harrastanud nii klassikalist Wado karatet kui ka sportlikku karatet.
Aastatel 1998–2006 juhendas Viljar Veebel treenerina Tartu Ülikooli karateklubi.
Klassikalises karates on tal alates 2001. aastast 1. dan (Japan Karate-Do Federation (JKF)).
Tulemused sportlikus karates:
Johann Vestring

Johann Vestring, ka Johann Westring (suri 1681 Pärnus) oli Eesti vaimulik.
Elulugu.
Õppis usuteadust (immatrikuleeriti 20. septembril 1656) Greifswaldi ülikoolis ja (immatrikuleeriti veebruaris 1658) Rostocki ülikoolis. Ta oli aastatel 1661–1680 nii Pärnu eesti kui ka saksa koguduste (Pärnu Eliisabeti koguduse ja Pärnu Nikolai koguduse abiõpetaja), aastatel 1680–1681 oli ta Pärnu Eliisabeti koguduse õpetaja. Rajas aastal 1666 eestikeelse rahvakooli. Aastast 1680 oli ta selle inspektor.
Isiklikku.
Tema isa Heinrich Vestring noorem oli Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja, vanaisa Heinrich Vestring oli nii Tallinna Niguliste koguduse kui ka Tallinna Oleviste koguduse õpetaja ja Tallinna superintendent. 
Johann Vestring oli abielus Anna Matthiaega, kes oli Academia Gustaviana rektori ning Narva ja Ingerimaa superintendendi Salomon Matthiae (1609–1665) ja Elsabe Niehuseni tütar. Abielust sündisid:
Eesti NSV Kultuuriministeerium

Eesti NSV Kultuuriministeerium oli aastatel 1953–1990 tegutsenud Eesti NSV valitsusasutus, mille ülesandeks oli Eesti kultuurielu juhtimimine.
Ajalugu.
Kultuuriministeeriumi moodustamine.
Eesti NSV Kultuuriministeerium moodustati 1953. aastal läbi viidud NSV Liidu ja Eesti NSV riiklike asutuste reorganiseerimise käigus senise Eesti NSV kultuurielu juhtimist teostanud erinevate asutuste liitmise teel, selle ajani kureeris Eesti NSV kultuurielu Eesti NSV Ministrite Nõukogu Kunstide Valitsus.
Eest NSV Kultuuriministeerium moodustati Eesti NSV Kunstide Valitsuse (mille juhataja oli Johannes Semper 1941–1948 ja juhataja asetäitja August Alle), Eesti NSV Kinematograafia Ministeeriumi, Raadioinformatsiooni Komitee, Kultuurihariduslike Asutuste Komitee, Polügraafiatööstuse, Kirjastuste ja Raamatukaubanduse Valitsuse, Vabariiklik Tööjõureservide Valitsuse liitmise tulemusel. Senised iseseisvad asutused allutati ministeeriumile peavalitstuste ja valitsustena.
1953. aastal vastavalt Eesti NSV Ülemnõukogu seadlusele – liiduvabariikide ministeeriumite ümberkujundamise kohta moodustatud KM koosseisus olid:
1954. aasta detsembris aga viidi läbi juba uus reorganiseerimine, ministeeriumi koosseisust iseseisvusid taas Kõrgema Hariduse Ministeerium ja Tööjõureservide Peavalitsus ning moodustati KM 4 peavalitsust, 3 valitsust ja 15 osakonda.
1957. aastal eraldati ministeeriumist Raadioinformatsiooni Peavalitsus, Kinematograafia Komitee, Tallinna Televisioon ja ringhääling ning 1963. aastal moodustati Välismaaga Kultuuriliste Sidemete Pidamise Komitee.
1959. aastaks oli ministeeriumis: ministeeriumi juhtkond
1. jaanuarist 1990 moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega likvideeritava Eesti NSV Riiklik Kultuurikomitee baasil, Eesti NSV Kultuuriministeerium.
Johannes Uustal

Johannes Uustal (ka Johannes Ustal; 9. aprill/21. aprill 1880 Jõhvi kihelkond – 30. mai 1954 Karlag, Karagandõ oblast) oli eesti vaimulik.
Uustal õppis 1889–1893 Järve vallakoolis, aastatel 1893–1896 ministeeriumikoolis Jõhvis, aastal 1897 pedagoogilises klassis. Ta töötas aastatel 1897–1900 õpetajana Varjal. Aastatel 1900–1903 õppis ta Hugo Treffneri Gümnaasiumis. Aastatel 1903–1906 õppis ta Tartu Ülikooli loodusteaduskonnas, aastatel 1906–1911 usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta aastal 1912 Tarvastu Peetri koguduses Mihkel Jürmanni juures. Ordineeriti 11. jaanuaril/24. jaanuaril 1913 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1913–1914 Viljandi praostkonna vikaarõpetaja. Aastatel 1915–1948 oli ta Helme Maarja koguduse õpetaja. Aastatel 1935–1939 oli ta Viljandi praostkonna abipraost, aastatel 1939–1948 praost.
Aastal 1948 arreteeris NKVD Johannes Uustali. Talle mõisteti 10 aastat vangistust. Ta suri 30. mail 1954 Karagandõ oblastis Karlagi vangilaagris.
Isiklikku.
Tema poeg Uno Uustal ja tütar Ruth Uustal olid arstid, õepoeg Johannes Paesalu oli Pöide ja Viru-Nigula koguduse õpetaja. Tema kälimees oli Karl Tuvike.
Tüümianiõli

Tüümianiõli on aed-liivateest ehk tüümianist saadud õli.
Tüümianiõli saadakse värsketest või kuivatatud aed-liivatee õitest ning lehtedest vee- või auruga destilleerides.
Koostis.
Peamised keemilised komponendid tujoon, pineen, kamfeen, tsümool, terpeen, linalool, borneool, beetakarüofülleen, tümool ja karvakrool.
Kasutamine.
Aed-liivateest valmistatud eeterlikul õlil on antibakteriaalne ja fungitsiidne toime. Seda kasutatakse hambapastade, suuvee, lõhnaseepide ja vanniõli koostises. Tüümianiõli kasutatakse ka salvide ja massaažiõlide valmistamisel.
Tüümianiõli kasutatakse aroomteraapias mälu ja keskendumisvõimet parandava vahendina. See tugevdab kopse ja aitab leevendada nohu, köha, astmat, larüngiiti, sinusiiti, katarri, läkaköha, kurguvalu ja tonsilliiti.
Tüümianiõli soojendav toime parandab vereringet, leevendab liigesepõletikku, reumat, podagrat, lihasevalu, nihestusi ja spordivigastusi. 
Tüümianiõli ei soovitata rasedatele ega inimestele, kes kannatavad kõrgvererõhktõve käes. Kuna õlis leiduvad fenoolid (karvakrool ja tümool) võivad ärritada limaskesti ja nahka, ei soovitata seda kehahooldustoodetes kasutada.
Pacific Jewel

Pacific Jewel on Suurbritannia ristluslaev, mis kuulub Carnival Corporation &amp; plc tütarettevõttele P&amp;O Cruises Australia ja mida käitab laevakompanii P&amp;O Cruises Australia.
Laev tehasenumbriga 5839 ehitati Fincantieri-Cant. Nav. Italiani laevatehases Itaalias. Laev lasti vette 25. mail 1989. Laev ristiti Itaalias, laeva ristiemaks sai Oscariga pärjatud itaalia näitleja ja seksisümbol Sophia Loren. Seejärel asus Crown Princess 8. juulil 1990 esmareisile. Selle nime all kasutati laeva kuni aastani 2002.
2002. aastal nimetati laev ümber A'Rosa Bluks, 2004. aastal AIDAbluks ning aastail 2004–2007 opereeris seda Saksamaa laevakompanii AIDA Cruises. 2007. aastal nimetati laev ümber Ocean Village Twoks ning alates 2009. aastast sõidab ta praeguse nime all. 2012. aastal sõidab Pacific Jewel Sydneyst Vaikse ookeani saartele.
Marek Hamšík

Marek Hamšík (sündinud 27. juulil 1987 Banská Bystricas) on Slovakkia jalgpallur, kes mängib Türgi kõrgliiga klubis Trabzonspor ja Slovakkia jalgpallikoondises ründava poolkaitsjana. Ta on rahvuskoondise kapten.
2004. aastal kolis Hamšík Slovakkia klubist Slovan Bratislava Itaalia klubisse Brescia. 28. juunil 2007 siirdus ta 5,5 miljoni euro eest SSC Napoli. Napolis mängis ta aastatel 2007–2019 ning lõi Napoli meeskonnas Itaalia kõrgliigas kokku sada väravat. Aastatel 2014–2019 oli ta Napoli kapten.
Aastatel 2019–2021 mängis ta Hiina kõrgliiga klubis Dalian Professional. 2021. aasta märtsis sõlmis ta lepingu Rootsi kõrgliiga klubiga IFK Göteborg. 2021. aasta juunis sõlmis ta kaheaastase lepingu Trabzonsporiga.
Hamšík on valitud Slovakkia aasta jalgpalluriks kokku kaheksal korral.
Haugas

Haugas ("Accipiter") on lindude perekond haugaslaste sugukonnast.
Perekonda kuuluvad linnuliikide esindajad on väikse või keskmise suurusega röövlinnud.
Eestis elab kaks selle perekonna liiki – raudkull ("Accipiter nisus") ja kanakull ("Accipiter gentilis").
Välimus.
Neil on sale kehaehitus, laiemad ja mitte kuigi pikad tiivad ning pikk saba, mille abil nad saavad hästi manööverdada. Pikkadel jalgadel on pikad ja teravad küünised, mida haukad kasutavad oma saagi kinnihaaramiseks ja surmamiseks. Terav ja konksus nokk on abiks söömisel. Emaslinnud on üldjuhul suuremad kui isased.
Toitumine.
Haukad varitsevad sageli saaklooma, kelleks on peamiselt väiksemad linnud ja imetajad. Saaki püütakse lühikeste kiirete sööstudega.
Lend.
Lendamisel lehvitavad nad tiibu küllaltki kiiresti (paigallend on lühike või puudub üldse).
Elupaigad.
Elupaigaks on tavaliselt metsa või põõsastikega kaetud maastikud.
Liigid.
Perekonda kuulub ligi 50 linnuliiki.
Kevadine krookus

Kevadine krookus ("Crocus vernus") on Eestis hästi tuntud ja peamiselt kasvatatav krookuseliik.
Saunamäe tiik

Saunamäe tiik on tehisjärv Järvamaal Türi vallas. 
Tiik on ühelt poolt järsu kaldaga, teiselt poolt vähem järsk ning suuresti kinni kasvamas. Sügavaim on järve edelaosa.
Saunamäe tiigi geograafilised koordinaadid on .
Järve pindala on 3,3 ha ja kaldajoone pikkus 1,445 km.
Vestring

Vestring on Vestfaali päritolu Eesti- ja Liivimaa vaimulike suguvõsa.
Esimeks suguvõsa esindajaks Eestis oli Heinrich Vestring (1562–1650), kes oli Tallinna Oleviste koguduse õpetaja ning Tallinna superintendent.
Sugupuu.
Vestringide sugupuu, mille esitamiseks on kasutatud de Villiersi / Pama süsteemi ()
Üksikud suguvõsaliikmed, kelle täpne identiteet ja sugulusside ülejäänud Vestringitega pole teada:
2012. aasta Vormel 1 hooaeg

2012. aasta Vormel 1 hooaeg oli Vormel 1 maailmameistrivõistluste 63. hooaeg.
Hooaeg algas 18. märtsil 2012 Austraalias ja lõppes 25. novembril Brasiilias.
Team Lotusest sai Caterham F1, Renault F1-st sai Lotus ja Virgin Racingust Marussia.
F1 sarja naasis pärast kaheaastast pausi Kimi Räikkönen ning saavutas sõitjate arvestuses kolmanda koha. Uute sõitjatena alustasid hooaega Romain Grosjean Lotuse, Jean-Éric Vergne Toro Rosso ja Charles Pic Marussia meeskonnas.
2012. aasta Vormel 1 hooaeg jäi viimaseks seitsmekordsele maailmameistrile Michael Schumacherile.
Maailmameistriks tuli kolmandat korda järjest Red Bulli sõitja Sebastian Vettel, edestades vaid kolme punktiga teiseks tulnud Fernando Alonsot. Konstruktorite tiitli võitis Red Bull.
Peeti 20 etappi; Türgi GP jäi kalendrist välja, lisandus Austinis peetud USA GP.
Hooajal püstitatud rekordid.
2012. aasta Vormel 1 hooajal sõideti rekordilised 20 etappi. Kaasa tegid rekordilised kuus maailmameistrit: Fernando Alonso, Jenson Button, Lewis Hamilton, Kimi Räikkönen, Michael Schumacher ja Sebastian Vettel.
Kunagi varem polnud juhtunud, et hooaja seitse esimest etappi võidavad erinevad sõitjad. Sel hooajal olid need alates esimesest etapist Jenson Button, Fernando Alonso, Nico Rosberg, Sebastian Vettel, Pastor Maldonado, Mark Webber ja Lewis Hamilton.
2012. aasta Brasiilia "grand prix"'l sooritati rekordilised 144 möödasõitu.
Michael Schumacher sõitis 2012. aasta Saksamaa "grand prixl kiireima ringi. Sellega sõitis ta kiireima ringi rekordilisel 77 etapil. 2012. aasta Euroopa "grand prixl saavutas Schumacher 3. koha ja sellega jõudis ta esikolmikusse rekordilisel 155 etapil. Tema esimest ja viimast esikolmikusse jõudmist lahutab rekordilised 7763 päeva. 2012. aasta Hiina "grand prix"'l startis Schumacher esireast ning tema esimest ja viimast starti esireast lahutab rekordilised 7287 päeva. Kokku kogus Schumacher 1566 punkti ja jõudis 221 etapil punktikohale. Vähemalt ühel ringil juhtis ta 142 Vormel 1 etappi. Kokku juhtis ta Vormel 1 etappi 5111 ringil, 24 144 kilomeetrit. Schumacher startis vähemalt ühel etapil 19 hooajal, millega jagab esikohta Rubens Barrichelloga. Ta finišeeris 235 etapil ja lõpetas tehnilise finišiga (läbis vähemalt 90% võitja distantsist) 239 etapil.
Sebastian Vettel on oma karjääri jooksul kogunud keskmiselt 10,44 punkti etapi kohta. 25 aasta ja 145 päeva vanuselt sai ta kõigi aegade noorimaks kolmekordseks maailmameistriks.
Kimi Räikkönen lõpetas kõigil 20 etapil ja sealjuures rekordilisel 19 etapil punktikohal.
Lewis Hamilton on osalenud 110 etapil, kõigil sama võistkonna (McLaren) eest.
Mark Webber on kogunud 848½ punkti ilma maailmameistriks tulemata.
Pastor Maldonado sai hooajal rekordilised 9 karistust.
Charles Picist sõideti hooajal rekordilisel 70 korral mööda.
Hispania Racing on osalenud 58 etapil ainsatki punkti saamata. Nendest meeskondadest, kel pole ühtki punkti, pole ükski teine nii paljudel etappidel osalenud.
Tulemused.
"Sorteerimiseks klõpsa noolekestele veeru päises"
Gruzija

Gruzija (vene keeles "Грузия") oli kahe tekiga kuues Rossija-klassi (projekt 785/OL800, I seeria) Venemaa jõereisilaev, mis oli ehitatud Národný Podnik Škoda Komárno (Slovenské Lodenice n.p. Komárno) laevatehases Komárnos Tšehhoslovakkias 1953 Volga jõelaevakompaniile.
Selle nime all kasutati laeva kõigepealt Venemaa jõgedel liinil Moskva – Rostov Doni ääres ja alates 1960. aastast Kaasan–Uljanovsk Nõukogude Liidu lipu ning hiljem Ukrainas aastail 1986–1989 Tšornobõli katastroofi tagajärgede likvideerimiseks, kus seda kasutati hotellina.
Gruzija kanti maha ja lammutati 1989. aastal.
Charles Pic

Charles Pic (sündinud 15. veebruaril 1990) on prantsuse vormelisõitja.
2012. aastal sõitis ta Vormel 1 sarjas Marussia Virgin Racingu meeskonnas. Ta ei saanud ühtki punkti ning oli kokkuvõttes 21. kohal. Tema parim koht oli 12. hooaja viimasel etapil Brasiilias.
2013. aastal sõidab ta Vormel 1 sarjas Caterham F1 meeskonnas.
Hockenheim

Hockenheim on linn Saksamaal Baden-Württembergi liidumaa loodeosas.
Hockenheim asub umbes 20 kilomeetrit Mannheimist lõuna pool mõne kilomeetri kaugusel Reini jõe idakaldast. Linnast voolab läbi Reini lisajõgi Kraichbach.
Hockenheimis elas 2010. aasta lõpul 21 118 inimest.
Linnas asub võidusõiduringrada Hockenheimring, kus peetakse muu hulgas Vormel 1 Saksamaa Grand Prix.
Sõpruslinnad.
Hockenheimil on kolm sõpruslinna:
Kraichbach

Kraichbach on jõgi Saksamaal Baden-Württembergi liidumaal, Reini parempoolne lisajõgi.
Jõgi algab Sternenfelsi lähedal ja voolab valdavalt loodesse. Suuremad asulad Kraichbachi ääres on Kürnbach, Oberderdingen, Kraichtal, Ubstadt-Weiher, Bad Schönborn, Kronau, Sankt Leon-Rot, Reilingen, Hockenheim ja Ketsch.
Kraichbachi pikkus on 59,9 km. Jõe lähe on 300 ja suue 93 meetri kõrgusel merepinnast.
T. G. Ševtšenko

T. G. Ševtšenko (ukraina keeles "Т. Г. Шевченко") on kahe tekiga kolmekümne viies Rossija-klassi (projekt 785/OL800, III seeria) Venemaa jõereisilaev, mis on ehitatud Národný Podnik Škoda Komárno (Slovenské Lodenice n.p. Komárno) laevatehases Komárnos Tšehhoslovakkias 1958 Dnepri jõelaevakompaniile. Laev sai nime ukraina luuletaja ja kunstniku Tarass Ševtšenko auks.
1980. aastani oli laeva kodusadam Dnepropetrovsk ja see sõitis aastail 1958–1980 nime "V. I. Lenin" (ukraina keeles "В. I. Ленін") all. Alates 1980. aastast sai laeva omanikuks Ukraina NSV Ministrite Nõukogu Kiievis.
T. G. Ševtšenko osales aastail 1986–1989 Tšornobõli katastroofi tagajärgede likvideerimises, seal kasutati laeva hotellina. 1989. aastal kanti T. G. Ševtšenko maha ning jäeti seisma Kiievi veehoidlale, kus see 1994. aastal maha põles ja seejärel lammutati.
Hockenheimring

Hockenheimring on võidusõiduringrada Saksamaal Hockenheimis.
Rada asub linna idapoolses ääres. Selle geograafilised koordinaadid on .
Rada avati 25. mail 1932. Aastal 2001 ehitati rada põhjalikult ümber; seda lühendati (algne pikkus oli 6,823 km) ning lisati järsemaid kurve. Enne ümberehitust oli Hockenheimring kõige kiirem Vormel 1 rada.
Raja pikkus on 4,574 km. Sõidetakse päripäeva; rajal on 13 kurvi.
Praeguse raja rekord on Kimi Räikköse 2004. aastal McLarenil sõidetud 1.13,780.
Tribüünid mahutavad 120 000 pealtvaatajat.
Esimene Vormel 1 GP peeti Hockenheimringil 1970. aastal. Seejärel peeti kuus aastat vahet. Aastatel 1977–2006 toimus võistlus igal aastal, välja arvatud 1985. Alates 2007. aastast peetakse Saksamaa GP kordamööda Nürburgringil ja Hockenheimis. Leping Vormel 1 etapi võõrustajana kestab 2018. aastani.
Vormel 1 roolis on kõige rohkem Hockenheimringil peetud sõite võitnud Michael Schumacher, kes on võitnud neli GP-d; kolm korda on võitnud Ayrton Senna, Nelson Piquet ja Fernando Alonso.
Aastal 1968 hukkus Vormel 2 võistlusel aset leidnud õnnetuse tagajärjel Jim Clark. Vormel 2 roolis on rajal peetud võidusõidul hukkunud veel Uus-Meremaa võidusõitja Bert Hawthorne 1972. aastal ja austerlane Markus Höttinger 1980. aastal. Surmaga lõppenud õnnetus juhtus veel ka 1980. aastal, kui Vormel 1 Saksamaa GP treeningsõidul hukkus prantslane Patrick Depailler.
Mogyoród

Mogyoród on suurvald Ungaris Pesti komitaadis.
Mogyoród asub 18 kilomeetrit Budapesti keskusest kirdes.
Aastal 2007 elas Mogyoródis 5727 inimest.
Mogyoródis asub võidusõidurada Hungaroring, kus peetakse Vormel 1 iga-aastane Ungari Grand Prix.
Aastatel 1994–2012 kuulus Mogyoród Dunakeszi väikepiirkonda.
Armenija

Armenija (vene keeles "Армения") on kahe tekiga viies Rossija-klassi (projekt 785/OL800, I seeria) Venemaa jõereisilaev, mis on ehitatud Národný Podnik Škoda Komárno (Slovenské Lodenice n.p. Komárno) laevatehases Komárnos Tšehhoslovakkias 1953 Volga jõelaevakompaniile.
Selle nime all kasutati laeva Venemaa jõgedel liinidel Moskva-Rostov Doni ääres ja alates 1961. aastast Perm-Astrahan NSVLi lipu all. 1962. aastani oli laeva kodusadam Gorki ja 1962–1992 aastail Perm. Laeva moderniseeriti kaks korda ja seejärel sai 785AA-nimetuse.
1992. aastal kanti Armenija maha ja see asub Tšaikovski slipis Permis Kompozitor Skrjabini kõrval, oodates uut peremeest.
Rein Truupõld

Rein Truupõld (enne eestistamist Reinhold Treufeld; 30. november 1907 Kiiu, Harjumaa – 1. märts 1944 Sinimäed) oli eesti sõjaväearst.
Ta lõpetas aastal 1930 Tallinnas Rahvaülikooli Seltsi Erakolledži. Tartu Ülikoolis õppis ta aastal 1930 filosoofiateaduskonnas, aastatel 1931–1937 arstiteaduskonnas, mille lõpetas. Ta oli ÜS Raimla vilistlane.
Ta töötas aastatel 1938–1944 Tallinna Linna Keskhaiglas ja Tõnismäe Haiglas kirurgina. Aastal 1944 oli ta arstina Saksa armees. Ta langes Sinimägedes.
Ta langes Eesti Piirikaitserügement Tallinn I pataljoni (Viljandi pataljon) arstina Narva rindel 1944. aastal. 
Ta on maetud Hiiu-Rahu kalmistule Tallinnas.
Harilik katkujuur

Harilik katkujuur ("Petasites hybridus") on korvõieliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Taime looduslik levila on Kesk-Euroopa, Briti saared ja Lõuna-Skandinaavia. Eestis on ta võõrliik, ta on vähelevinud, kohati arvukas.
Reaktsiooni staadium

Keemilise reaktsiooni staadiumi all mõistetakse elementaarreaktsiooni teel lähteühenditest produktideni. 
Keemiline reaktsioon võib kulgeda ühes staadiumis või mitmes staadiumis üle ühe või mitme intermediaadi. Enamasti on mõni reaktsiooni staadium kiire ja mõni aeglane. 
Näiteks nukleofiilse asenduse reaktsioonid, mis olenevalt lähteühendi keemilisest olemusest ja tingimustest toimuvad kas ühes staadiumis (SN2) või kahes staadiumis üle karbokatioonse intermediaadi (SN1).
Reaktsiooni staadiumide ja kiirust limiteeriva staadiumi teadmine on oluline osa reaktsioonimehhanismist.
Kiirust limiteeriv staadium

Keemilise reaktsiooni kiirust limiteeriv staadium on astmelise reaktsiooni kõige aeglasem staadium, s. t. kõige aeglasem elementaarreaktsioon teel lähteühenditest produktideni.
Enamasti on astmelistes reaktsioonides suure reaktsioonivõimega intermediaadi (näiteks karbokatioonid, karbanioonid, vabad radikaalid jm) moodustumine kiirust limiteerivaks staadiumiks. Suure reaktsioonivõimega intermediaadi teke on palju aeglasem kui selle edasine reaktsioon järgmises staadiumis, ja nii saab rakendada statsionaarse oleku lähendust kineetiliste võrrandite lihtsustamiseks.
Reaktsiooni kiirus sõltub ainete kontsentratsioonist. Nii võib osutuda kiirust limiteerivaks (ühe) aine juurdevool, nimetatakse seda difusioonlimiteeritud reaktsiooniks (näiteks põlemine või katalüüs).
Difusioonlimiteeritud reaktsioon

Difusioonlimiteeritud reaktsiooni korral määrab protsessi üldise kiiruse ainete liikumine (transport) reaktsiooni keskkonnas (tavaliselt lahuses). 
Reaktsiooni kiirus sõltub ainete kontsentratsioonist. Difusioonlimiteeritud reaktsioonis võib osutuda kiirust limiteerivaks (ühe) aine juurdevool, (näiteks põlemine või katalüüs).
Keemiliseks reaktsiooniks on vajalik reageerivate ainete difusioon keskkonnas kuni on võimalik molekulide kohtumine sobivas stöhhiomeetrilises vahekorras ja saab moodustuda aktiveeritud kompleks ning edasi produkti molekul. Difusioonlimiteeritud reaktsiooni kiiruse määrab reageerivate molekulide kokkupõrgete arv ajaühikus, ehkki elementaarreaktsioonide madal aktiveerimisenergia lubaks väga kiiret reaktsiooni. 
Difusioon limiteerib protsessi kiirust suurema tõenäosusega lahustes kui gaasifaasis, kuna kokkupõrkeid solvendi molekulidega esineb lahuses rohkem. Näiteks määrab difusioon reaktsiooni kiiruse paljudes katalüütilistes ja ensümaatilistes protsessides. "Heterogeensed reaktsioonid, kui reagendid on erinevates olekutes (eriti tahke reagendi korral), on väga tihti difusioonlimiteeritud".
Difusioonlimiteeritud reaktsiooni näitab protsessi kiiruse kasv, kui aineid segada.
Pärnu Ülejõe Algkool

Pärnu Ülejõe Algkool oli algkool Pärnus.
Kool asutati 1850. aastal Pärnu eeslinnas tollase Rääma valla piirile. Sellest annavad tunnistust Pärnu Eliisabeti koguduse pastori Ernst Wilhelm Woldemar Schultzi kirjavahetus Pärnu magistraadiga aastal 1848 ning Eesti kihelkonnakoolide inspekteerimismaterjalid aastatest 1848–1951. 
Ajaloost.
Kool kandis asutamisel nime Pärnu Eesti Vallakool ja asus praegusel J. V. Jannseni tänaval majas nr 37, kus nüüd asub Lydia Koidula Memoriaalmuuseum. Esimene koolijuhataja oli Vändrast Pärnusse asunud Johann Voldemar Jannsen, kes elas selles majas kuni ametist lahkumiseni aastal 1863. Algul oli õppekeeleks eesti keel, kuid saksastamise ajajärgul muudeti kool 1864. aastal saksakeelseks ning sai nimeks Pärnu Linna Poeglaste III Algkool. 
1876. aastal valmis uus kivist koolihoone, nn Laadaplatsi kool. 1880. aastatel alanud venestamiselainega muudeti kool aastail 1887–1889 venekeelseks; see hakkas kandma nime Pärnu Linna Poeglaste II Algkool. 
1917. aastal ühendati poeglaste II ja samas Jannseni tänaval asunud 1874. aastast tegutsenud tütarlastekool (asukohaga W. Jannseni tänav nr 39) Pärnu Linna II Algkooliks. 1918. aastal muudeti kool taas eestikeelseks. 1923. aastal toimunud kooliruumide laiendamise järel sai kooli punane tellistest kahekorruseline hoone (asukoht: Laadaplats; ka Noorte väljak) selle kuju, mis on tal praegugi. 
1943. aastal anti Laadaplatsi koolihoone Saksa armee laatsareti käsutusse, mistõttu koolipere kolis taamale Räämale teise koolimajja, kus õpiti õhtuses vahetuses. 1944. aastal pääses koolipere senisesse koolimajja tagasi. 1946. aasta kevadel sai kool nimeks Pärnu 2. Mittetäielik Keskkool. 
1958. aasta septembrist reorganiseeriti Pärnu koolid seoses uue koolihoone ehitamisega Ülejõele ja õpilased läksid sealsesse keskkooli (praegune Pärnu Ülejõe Gümnaasium) üle. Seega tegutses Pärnu Ülejõe Algkool (rahvasuus kutsutud ka “papa Jannseni kooliks”, Laadaplatsi kooliks) erinevate nimede all kokku 108 aastat.
Õpetajad.
Pärnu Ülejõe Algkoolis on eri aegadel õpetajatena tegutsenud Juhan Juksaar, Karp-Kaarli Karolin, Hans Kotkas, Marie Lekstein, Pauline Estamm-Leps, Jakob Martson-Matsalu, Heinrich Meri, Ksenia Muinaste, Aleksander Teearu, Markus Univer, Linda Vabi-Lõhmus, Aado Velmet jt 
Õpilased.
Pärnu Ülejõe Algkoolis on eri aegadel lühemat või pikemat aega õppinud Rein Eglon, Mattias Johann Eisen, Kaido Jaanson, Kalle Kurg, Heinrich Laretei, Malle Leis, Leon Lindau, Eve Neem, Mati Merimaa, Ilmar Moss, Märt Org, Endel-Eduard Pillau, Valdur Roots, Helene Siimisker, Olev Siinmaa, Heikki Silvet, Mart Sooberg, Ants Säde, Enn Säde, Ilka Veide-Tomingas jt.
Toompea tulekahju

Toompea tulekahju oli 6. juunil 1684 Tallinnas Toompeal puhkenud tulekahju, milles sai kannatada suurem osa Toompea hoonetest.
Tulekahju sai 6. juuni hommikul alguse tallmeister Peter Brohmanni majast, mis asus Tallinna toomkiriku maal ning Tallinna toomkooli ja kiriku lähedal. Kuna puhus tugev lõunatuul, kandus tuli peatselt lähedalasuvatele puithoonetele. Tugevneva tuule tõttu ei õnnestunud ka põlengule piiri panna, lisaks said peagi veest tühjaks Toompea kaevud.
Toompeal tulekahjust jäid puutumata üksnes vasallikohtuniku Niels Stackelbergi ja Kunda Mülleri, ooberstleitnant Ferseni ja Engtesi maja, ühes oldermanni majaga, mis asusid kaugemal eemal, teisel pool Toompea turgu. 
Tuld võttis ka Tallinna toomkiriku puidust torn ning kirik süttis põlema ja hävisid ka selle juurde kuuluvate elumajad. Ka Tallinna toomkool, rüütelkonnahoone ja suurem osa ülejäänud Toompea hooneid langesid tuleroaks. Toompea loss jäi siiski terveks. Ära põles ka kaks kolmandikku Eestimaa konsistooriumi arhiivist, ülejäänud suudeti päästa. Toompea tulekahju kogukahjuks hinnati ligemale 300 000 hõbetaalrit. 
Sädemeist võtsid tuld ka mõned hooned all-linnas, kuid seal suudeti tulele piir panna.
Tulekahjude kartuses keelas Eestimaa kindralkuberner Toompea elanikel passita isikuid ulualla võtta ning kõiki Toompea ja selle eeslinna elanikke kohustati muretsema endale redeleid, tuletõrjekonkse, käsipritse, veeämbreid ja muid tuletõrjevahendeid. Samuti keelati rangelt ära puithoonete rajamine Toompeale.
Tulekahju järel hakati kohe taastama toomkirikut, mille rahastamiseks tehti mitmel pool Rootsis korjandusi, kuid erilist tulu sellega ei saadud. Kiriku toetuseks kehtestas Eestimaa rüütelkond oma liikmetele vastava maksu. Eestimaa konsistoorium laenas Uue Testamendi trükkimiseks ettenähtud rahast 600 hõbetaalrit. Alles kahe ja poole aasta pärast oli Toomkirik sellises korras, et seal sai jälle jumalateenistusi pidada.
Valeri Minkenen

Valeri Minkenen (sündinud 9. aprillil 1989) on Soome jalgpallur, kes mängib Eesti Meistriliiga klubis Tallinna FC Flora.
Toomas Kiho

Toomas Kiho (sündinud 17. jaanuaril 1963 Tartus) on eesti matemaatik ja ühiskonnategelane.
Haridus.
Toomas Kiho on lõpetanud Tartu 2. Keskkooli. 1986. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli matemaatika erialal. 1994. aastal kaitses ta sealsamas matemaatika doktorikraadi tööga "Lavrentjevi itereeritud meetodi optimaalsuse uurimine ja üldistused" (juhendaja Gennadi Vainikko).
Töökohad.
Toomas Kiho on töötanud president Lennart Meri nõunikuna. Aastast 1988 on ta olnud ajakirja Akadeemia osakonnatoimetaja, alates 2002 peatoimetaja. 
Ta töötas kuni 2016. aastani ka Eesti Vabariigi peaministri nõunikuna, valmistades ette peaministri ajaloolise või kultuuriloolise taustaga sõnavõtte ja läkitusi.
Pärast seda sai temast EV 100 juhtrühma esimees.
Gustav Tõnspoeg

Gustav Tõnspoeg (5. august 1929 Kaavere küla, Salla vald, Virumaa – 7. mai 2006 Tallinn) oli Eesti NSV partei-, riigi- ja majandustegelane.
Tõnspoeg lõpetas 1945. aastal Salla 7-klassilise kooli. Ta lõpetas 1949 Rahandus-Krediidi Tehnikumi finantsistina, 1958 Üleliidulise Rahandusökonoomika Instituudi ja 1971. aastal NLKP KK Kõrgema Parteikooli. 
Gustav Tõnspoeg töötas 1949. aastast Järvamaa TSN Täitevkomitee rahandusosakonna vaneminspektorina ja seejärel riigitulude osakonna juhatajana. Pärast ajateenistust Nõukogude armees oli ta 1953–1954 õpetaja Vastse-Kuuste 7-klassilises koolis. Seejärel oli ta Paide Rajooni TSN Täitevkomitee rahandusosakonna juhataja ning Paide Rajooni TSN TK esimehe asetäitja.
1958–1962 oli ta Paide Rajooni TSN Täitevkomitee esimees ning 1962–1964 Paide Rajooni TSN Täitevkomitee Kolhoosi- ja Sovhoositootmise Valitsuse juhataja.
1964–1965 oli ta Eesti NSV Rahvamajanduse Nõukogu Toiduainetööstuse Valitsuse juhataja ning Eesti NSV Plaanikomitee esimehe 1. asetäitja.
1965–1971 oli Tõnspoeg Eesti NSV Liha- ja Piimatööstuse Ministeeriumi minister. 
1966. aastast kinnitati Tõnspoeg EKP Keskkomitee liikmeks, 1987. aastat nimetati ta EKP Keskkomitee büroo liikmekandidaadiks.
1973–1987 oli ta Eesti NSV Ministrite Nõukogu Riikliku Plaanikomitee esimees ning ministrite nõukogu esimehe asetäitja.
1987–1988 oli Tõnspoeg Eesti NSV Rahvakontrolli Komitee esimees.
1988. aasta 12. septembrist nimetati Tõnspoeg Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimehe 1. asetäitjaks ja Eesti NSV Riikliku Agrotööstuskomitee esimeheks, kellena tegutses kuni 31. märtsini 1990. aastal.
Ta on olnud Eesti Viljasalve nõukogu liige.
Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu VI ning VIII, IX, X, XI koosseisu saadik ning NSV Liidu Ülemnõukogu X koosseisu saadik. Ta oli NLKP liige 1956. aastast ning Keskerakonna liige 2001. aastast.
Ühiskondlik tegevus.
Tõnspoeg oli Eesti Jalgpalli Föderatsiooni esimees 1969–1985.
Itaalia sõda (1536–1538)

Itaalia sõda (1536–1538) oli üks 15.–16. sajandi Itaalia sõdadest. Sõjas olid vastamisi Karl V ning François I ja Otomani impeerium.
Sõjategevus algas pärast viimase Milano hertsogi Francesco Maria Sforza surma 1535. aastal. Karl V, kelle poeg Felipe päris hertsogkonna, kuulutas Lombardia viivitamata Hispaania trooni valduseks. Vastuseks esitas François nõude Milano ja Savoia suhtes, tungis Itaaliasse, vallutas Torino, kuid ebaõnnestus Milano vallutamisel. Selle peale tungis Karl Provence’i, jõudis välja Aix-en-Provence’ini, ent tõmbus seejärel tagasi Hispaaniasse, selle asemel et rünnata tugevalt kindlustatud Avignoni. Pärimuse järgi olevat Prantsuse väed jätnud üleküpsenud puuviljad meelega puudele, püüdes sedasi põhjustada Karli vägedele düsenteeriat.
Jean de La Forêt' diplomaatiliste jõupingutuste toel oli Prantsusmaal õnnestunud 1536. aastal kindlustada liitu Otomani impeeriumiga. 1536. aasta lõpuks oli Prantsuse-Türgi laevastik paigutatud Marseille alla ja ähvardas Genovat. 1537. aastal korraldas Barbarossa ründeretki Itaalia rannikule ja võttis piiramisrõngasse Korfu saare, prantslastel polnud sellest aga suurt abi.
Olukorras, kus Karl V oli lahinguväljal edutu ning oli jäänud veel ka prantslaste ja Otomanide haardesse, sõlmisid kuningad François I ja Karl V 1538. aasta 18. juunil viimaks "10-aastase" Nice'i rahu. Rahuga lõpetati sõda, jäeti Torino prantslastele, olulisi muudatusi Itaalia kaardil sellega ei kaasnenud. Nice'i rahu oli märkimisväärne selle poolest, et Karl ja François polnud nõus istuma koos samas ruumis, selline oli nende vihavaen. Läbirääkimisi viis läbi paavst Paulus III, kes püüdis ruumist ruumi kõndides saavutada kokkulepet.
Nice'i rahule järgnes paavst Paulus III pealekäimisel 1538. aasta 14–15. juulil Aigues-Mortes'is aset leidnud kohtumine Francois I ja Karl V vahel (tuntakse ka Aigues-Mortes'i rahuna), kus pooled kinnitasid Nice'i rahuga saavutatud lepitust. Samas sõlmisid kaks katoliiklasest suverääni liidu protestantide vastu.
Rahu pidi küll kestma kümme aastat, tegelikult oli aga rahuaeg märksa lühem. Mõnest lepinguga võetud kohustusest lahti öelnud Karl V (kes andis muuhulgas 1540. aastal Milano oma pojale Felipele) päästis 1542. aastal valla järjekordse Itaalia sõja.
Karl V jõupingutused Osmanite vastu ei kandnud vilja, 1538. aasta 28. septembri Préveza merelahingus sai tema laevastik Osmanite riigi laevastikult lüüa.
Eesti Riiklik Autoregistrikeskus

Eesti Riiklik Autoregistrikeskus (lühendatult ARK) oli Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi hallatav riigiasutus.
Eesti Riiklik Autoregistrikeskus moodustati 1991. aastal Liiklusohutusametist eraldatud Registreerimis- ja Eksamikeskusest. 
Asutus pidas mootorsõidukite (autode, busside, mootorrataste, motorollerite, traktorite, liikurmasinate ja mootorkelkude) ja mootorsõidukijuhilubade riiklikku registrit ning koordineeris ühtset riiklikku mootorsõidukijuhtide väljaõpet ja tehnopoliitikat.
Somaalia revolutsioon

Somaalia revolutsioon toimus aastatel 1986–1992. Üks osaline oli tolleaegne Somaalia valitseja Siad Barre ja tema armee Punased Baretid ("Duub Cas)", nende vastased olid klannipõhised dissidentide grupid. Revolutsioonil oli kaks selgesti eristuvat perioodi: 23. mai 1986 – 26. jaanuar 1991 ja 26. jaanuar 1991 – aprill 1992. 
Esimene periood (23. mai 1986 – 26. jaanuar 1991).
Siad Barre sai vigastada autoõnnetuses, mille põhjustasid dissidendid. Punased Baretid muutusid julgeks ja hakkasid konflikte lahendama relvadega. Barre väed kasutasid relvi väga julmalt ja veriselt ning tapsid vastaseid külmavereliselt. Selle perioodi vältel tapeti umbes 100 000 inimest. Barret toetas USA, et riigikorda säilitada ja mässulised maha suruda. Somaalia oli väga pingeline riik ja ühe jalgpallimängu ajal, mis toimus 6. juulil 1990, puhkes suur mäss. Siad Barre ihukaitsjad läksid paanikasse ja tapsid 65 mässajat. Nädal pärast seda mõistis Siad Barre 46 Manifesti Gruppi kuuluvat prominenti surma. Veidi pärast seda kirjutasid 114 avaliku elu tegelast alla nõudele, mis sunniks Siad Barre hukkamise otsusest loobuma ja riigi eesotsast taanduma. Pärast seda kaotas Siad Barre USA toetuse ja põgenes Nigeeriasse. Kodusõda algas.
Teine periood (26. jaanuar 1991 – aprill 1992).
See periood kestis kodusõja algusest kuni ÜRO sekkumiseni. Märkimisväärseid sündmusi ei olnud. Eri isikud üritasid haarata võimu Somaalias, aga kaua ei püsinud tipus neist keegi.
Maxamed Siyaad Barre

Siad Barre (6. oktoober 1919 – 2. jaanuar 1995 Lagos) oli Somaalia poliitik, Somaalia Demokraatliku Vabariigi kommunistlik valitseja 21.10.1969 - 26.01.1991. 
Siad Barre sündis Ogadeni provintsis. Alghariduse sai ta Luuq’is, misjärel kolis ta Mogadishusse - tollal Itaalia kontrolli all olevasse Somaalia osasse- kus sai põhihariduse. Barre ühines 1940. aastal Itaalia politseiga asudes värbaja ametikohale. Hiljem astus ta Koloonia Politseiüksusesse, mida instrueeris briti armee ning saavutas seal kõrgeima võimaliku auastme. 1952. aastal läks ta Itaaliasse Carabinieri politseikooli, kus õppis kaks aastat. Somaaliasse tagasi tulles jäi ta armee teenistusee ja sai 1960. aastal iseseisva Somaalia armee asekomandöriks. Pärast Nõukogude Liidu instruktoritega läbitud õppust astus ta Somaalia sotsialistlikku parteisse. Barre sai Somaalia presidendiks 1969. aastal, pärast seda, kui tema eelkäija mõrvati. Pärast revolutsiooni põgenes ta Nigeeriasse. Siad Barre suri Lagoses 2. jaanuaril 1995.
Bafétimbi Gomis

Bafétimbi Gomis (sündinud 6. augustil 1985 La Seyne-sur-Meris) on Senegali juurtega Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib Türgi kõrgliiga klubis Galatasaray ründajana.
Aastatel 2009–2014 mängis Gomis Prantsusmaa kõrgliiga klubis Olympique Lyonnais. UEFA Meistrite Liiga hooajal 2011–2012 mängus Zagrebi Dünamoga 7. detsembril 2011 lõi ta Lyoni särgis turniiri kiireima kübaratriki. Mängu teisel poolel lõi Gomis kolm väravat 7 minutiga.
Hooajal 2017–2018 mängis ta Galatasarays ning tuli sel hooajal klubiga Türgi meistriks. Gomis oli 29 väravaga hooaja suurim väravakütt.
Aastatel 2018–2022 mängis ta Saudi Araabia kõrgliiga klubis Al-Hilal, lüües seal kõigil kolmel esimesel hooajal vähemalt 21 väravat. Hooaegadel 2019–20 ja 2020–21 tuli ta klubiga Saudi Araabia meistriks. Hooajal 2020–21 oli ta Saudi Araabia kõrgliiga suurim väravakütt (24 väravat). Aastatel 2019 ja 2021 võitis ta Al-Hilaliga Aasia klubide Meistrite Liiga.
2022. aasta veebruaris naasis ta Galatasaraysse, kellega sõlmis pooleteise aasta pikkuse lepingu.
Koondisekarjäär.
Gomis valiti Prantsusmaa rahvuskoondisse 2008. aasta Euroopa meistrivõistlusteks. Debüüdi Prantsusmaa koondise särgis tegi ta 27. mail 2008 turniiri eelses mängus Ecuadori vastu, lüües mängus kaks väravat. Ta oli Prantsusmaa koondise esimene mängija pärast Zinédine Zidane'i, kes oma debüütmängus kaks väravat lõi. Euroopa meistrivõistlustel pääses ta vahetuses platsile kahes esimeses alagrupimängus Rumeenia ja Hollandi vastu. Prantsusmaa kogus alagrupiturniiril vaid ühe punkti ja langes välja.
Viimast korda mängis ta Prantsusmaa koondises 2013. aastal.
Pillapalu Kivijärv

Kivijärv (ka "Pillapalu Kivijärv, Koitjärve Kivijärv") on järv Harjumaal Anija vallas Pillapalu külas.
Järv asub Põhja-Kõrvemaa maastikukaitsealal Koitjärve rabas, Piibe maantee ääres asuvast Pillapalu bussipeatusest 2,5 km kirdes. Järv on looduslik, kujult ovaalne, selle pikkus on 440 m, laius 280 m ja kaldajoone pikkus 1655 m. Järve pindala on 8,6 ha, suurim sügavus on u 2 m, järve põhi on turbane, järve vesi aga punakaspruun ja väga vähe läbipaistev. Järve kirdeosas on piklik ning kõrgemas osas puudega kaetud 0,82 ha pindalaga saar. Saare ümbruses ja järve lääneosas ulatub madalama veeseisu korral veest välja väiksemaid rändrahne, mille järgi on järv tõenäoliselt ka nime saanud. Järv on vaene nii veetaimestiku kui ka kalastiku poolest, kaladest on teadaolevalt leitud vaid kokre ja ahvenat. Järve kaldad on madalad ja turbased, järsult vette laskuvad. Järv on ümbritsetud järvest eemale jäävast rabaalast selgelt eristuva kõrgema männimetsaga, milles leidub sekka ka üksikuid kaski, haabu ja kuuski. Järve edelaotsas on rühm põlised mände jalal surnud.
Kivijärv on umbjärv. Varem on Kivijärve väljavooluks arvatud Raudoja, mille jõesäng endisel ülemjooksul Koitjärve rabas on suures osas pealt turbaga varjatud ja paljastub vaid lõiguti.
Kivijärve ümbruses on arvukalt väiksemaid nimeta rabalaukaid. Nimega veekogudest jäävad Kivijärve naabrusse (2 km raadiuses) läänes Kajakalaugas, Mustlaugas, Vahelaugas ja Kajaka-Pikklaugas, põhjas 1,9 ha suurune laugas ning idas Koitjärve Pikklaugas ja Pedaslaugas ning raba servas jäänukjärvena Koitjärv.
Kreon

Kreon (vanakreeka keeles "Κρέων") oli vanakreeka mütoloogias Teeba regent ja hilisem kuningas.
Kreon ja ta õde Iokaste olid Menoikeus vanema lapsed. Kreonil ja ta naisel Eurydikel olid pojad Megareus, Haimon ja Menoikeus ning tütar Megara.
Kreon oli Teebas mitmel regendiks siis, kui Laios tapeti, ja siis, kui Oidipus linnast lahkus.
Tragöödiaist on Kreon eelkõige tuntud oma tegevuse tõttu pärast Teeba vastu toimunud seitsme väejuhi sõda. Pärast teebalaste rasket võitu käskis Kreon kõik teebalaste poolel langenud suurte auavalduste saatel matta, ent linna rünnanud argoslaste ja nende poolel sõdinute laibad pidid jääma matmata. Kui Antigone keelust hoolimata oma venna Polyneikese mattis, tabati ta teolt ning Kreon mõistis ta selle eest surma elusalt matmise läbi. Kreoni poeg ning Antigone peigmees Haimon palus isalt Antigonele armu, ja ka ennustaja Teiresias teatas, et see otsus pole jumalatele meelepärane, ent Kreon ei andnud järele. Ööl enne hukkamist poos Antigone end oma kongis üles. Haimon sai seejärel kokkupõrkes isaga surma, teiste allikate järgi tappis enese. Pärast seda võttis endalt elu ka Kreoni naine Eurydike.
Philip Waruinge

Philip Waruinge (3. veebruar 1945 Murang'a – 19. oktoober 2022 Nakuru) oli Keenia poksija.
Waruinge osales sulgkaalus (kuni 57 kg) 1964. aasta Tōkyō olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas kohtumise teises ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Heinz Schulzile (SÜV).
Waruinge sai sulgkaalus (kuni 57 kg) 1968. aasta México olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Antonio Roldánile (Mehhiko). See oli Keenia esimene olümpiamedal poksis. Ta sai nendel olümpiamängudel ka parima tehnikaga poksijale mõeldud Val Barkeri karika.
Waruinge sai sulgkaalus (kuni 57 kg) 1972. aasta Müncheni olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Boriss Kuznetsovile (NSV Liit).
Waruinge on seni ainuke Keenia poksija, kes on võitnud kaks olümpiamedalit.
Waruinge poksis juulist 1973 kuni veebruarini 1978 elukutselisena, peamiselt Jaapanis (sealse poksijanimega Waruinge Nakayama). Ta osales kokku 25 kohtumisel ning võitis neist 14 (neist 6 nokaudiga) ja kaotas 10 (neist 6 nokaudiga) kohtumist ning 1 kohtumine jäi viiki.