Ibrahim Hannibal

Ibrahim Hannibal (vene keeles "Абрам (Ибрагим) Петрович Ганнибал"; umbes 1696 – 1781 Suida Roždestvenski maakond Peterburi kubermang) oli aafrika päritolu Prantsusmaa ja Venemaa sõjaväelane ning Tallinna ülemkomandant. 
Elulugu.
Ibrahim Hannibali täpne päritolu ei ole teada, sest ta ise on öelnud ainult, et on pärit Aafrikast Lagoni linnast. Hugh Barnesi järgi võis Hannibal pärit olla Tšaadi järve äärest Logone-Birnist. Osmanitel oli kombeks hoida alistatud rahvaid vaos ülikute poegade võtmisega pantvangiks, ning ka Loggoni valitseja poeg viidi Türgi pealinna. Ta toodi Venemaale Moskvasse Osmanite riigist Konstantinoopolist 1705. aastal serblase krahv Savva Vladislavitš-Raguzinski poolt (teistel andmetel tutvustas teda Peeter I-le 1703. aastal Pjotr Andrejevitš Tolstoi, kes oli Konstantinoopolis Vene saadikuks ja kelle abilisena S. Raguzinski töötas ja käsul Raguzinski Hannibali Venemaale tõi).
13. juulil 1705 ristiti ta Vilniuses Püha Paraskeva Õigeusu kirikus vene õigeusku. Tema ristiisa oli Peeter I. Ristimisel anti talle nimeks Abraham Petrovitš, kuid ta kasutas kuni surmani kristliku Abrahami (venepäraselt Abram) nime asemel araabiapärast Ibrahimi , isanimi Petrovitš, aga tulenes Peeter I-st endast. 
Saatis Peeter I-t selle sõjaretkedel Poltava lahingus ja mujal, täites kammerteenri ülesandeid. Hannibal oli Preobraženskoje polgu bombardiir, kapteni auastmes. 1716. aastal saadeti keisri poolt Prantsusmaale õppima inseneriasjandust, kus aga astus pärast õpinguid Prantsuse sõjaväkke, võttis osa Prantsuse–Hispaania sõjast ja sai 1719. aastal haavata. Prantsuse armee teenistuses jõudis Hannibal kapteni auastmeni. 1720. aastal astus ta, Prantsuse kuninga korraldusel 1719. aastal La Fere'i linnas avatud uude sõjakooli (Ecole d'artillerie de la Fere), kus ta omandas tuntud spetsialisti professor Bernard de Belidori juhendamisel põhjalikke teadmisi matemaatikas, fortifikatsioonis, suurtükiväeasjanduses ja hüdrograafias. Viibinud viis ja pool aastat Prantsusmaal, saabus Abraham Peetri käsul 1723. aastal tagasi Venemaale. 1723. aastal toodi Moskvast Peterburi kaardiväepolgud. Preobraženski polgu suurtükiväeroodus (бомбардирская рота), mille kapteniks oli Peeter I ise, valmistati ette inseneriväe nooremjuhtkonda, nn. konduktoreid. 1724 ülendas Peeter Abrahami bombardiir-vanemleitnandiks (vastas kaptenile kaardiväes ja majorile armees) ning määras ta konduktorite õpetajaks erialaainetes (matemaatika, artilleeria, fortifikatsioon, tehniline joonestamine).
1724. aastal saadeti ta Peeter I korraldusel kindralfeldmarssal ja Liivimaa kindralkuberneri Aleksandr Menšikovi juurde, kus ta alustas Riia kindluse uute kindlustuste planeerimist. Pärast Peeter I surma 1725. aastal oli tema lese ja uue Venemaa valitseja Katariina I soovil oli tema lapselapse Pjotr Aleksejevitši matemaatikaõpetaja. 1727. aastal saatis uus keiser Peeter II Hannibali tema intriigide eest Aleksandr Menšikovi vastu keisri õukonnast ära Siberisse, ehitama kindlust Hiina piiril Selenginskis.
Pärast Peeter II surma ja Anna Ivanovna trooniletõusu, saabus ta Burchard Christoph von Münnichi abiga 1730. aastal tagasi Siberist Peterburi.
1731. aastal abiellus ta kreeka päritolu Jevdokia Dioeperiga ja määrati teenistusse krahv B. Münnichi käsutusse, kes oli tol ajal suurtüki- ja inseneriväe kõrgemaks juhiks ja saadeti uude teenistuskohta Pärnu linna, kus õpetas matemaatikat, fortifikatsiooni ja joonestamist. Keisrinna Anna Ivanovna korraldusega määrati inseneriväekapten Hannibal fortifikatsioonitööde täitjaks (juhatajaks) Pärnus. Järgnevad kakskümmend üks aastat (1731–1752) ta elust möödusid Eestis. 1733 läks ta erru majori auastmes.
Asus elama 1732. aastal kindralfeldmarssal Fjodor Golovini pojalt, admiral, krahv Nikolai Golovinilt omandatud 2 -adramaalisse Karjaküla mõisa. Hannibali esimene abielu ebaõnnestus. 1731. aasta oktoobril sündis Jevdokial valgenahaline tütar, kelle Hannibal adopteeris ning andis talle ema nime. 1732. aasta veebruaris esitas Hannibal sõjaväevõimudele ametliku süüdistuse, süüdistades Jevdokiat abielurikkumises ja mõrvakatses ning nõudis abielu lahutamist. Kohus jõudis lõpliku otsuseni 1753. aastal, abielu lahutati, Jevdokia saadeti kloostrisse Novgorodi kubermangus ning Ibrahimile määrati patukahetsus ja trahv, kuna ta oli selleks ajaks uuesti abiellunud. 1736. aastal abiellus Ibrahim Tallinna Issanda Muutmise kirikus Christina Regina Siöbergiga. 1741. aastast asus uuesti sõjaväeteenistusse, Tallinna garnisoni suurtükiväe ülemana (alampolkovnikuna) Tallinna kindluse kindlustamiseks.
Peeter I tütre Jelizaveta Petrovna võimuletuleku aastal 1741, määrati Hannibal alampolkovnikuna Tallinna kindluse suurtükiväeülemaks ja sai riiklike teenete eest rendile Rahula küla Saku lähedal. Alanud Vene-Rootsi (1741–1743) sõjas ülendati 12. jaanuaril 1742 ta kindralmajoriks ja määrati Tallinna ülemkomandandiks, ning sai keisrinna poolt kingiks Pihkva kubermangus 5000-hektarilise Mihhailovskoje mõisa ja maa Kutšane järve juures, kuhu ta ehitas Petrovskoje mõisa (vene ""). Olles seejärel 5 -adramaalise Rahula mõisa 1743. aastal pärisvalduseks saanud, müüs ta samal aastal Karjaküla mõisa, 2800 hõberubla eest, keiserlike mõisate üleminspektor Johann Mrakischile. Rahula mõisa müüs Hannibal 1764. aastal.
1742. aastal esitas kindralmajor Hannibal taotluse aadliseisusse tõstmiseks ning vapi kinnitamiseks ning hakkas kasutama vapipitsatit, kuna Peeter I poolt 1722 kehtestatud auastmetabeli järgi saavutasid päritava aadliseisuse ja vapi ohvitserid, kes olid tegevteenistuses jõudnud majori auastmesse). Taotlusele ei vastatud.
Tallinna ülemkomandandina 1742–1752 Hannibal elas perega Tallinna komandandimaja teisele korrusel, maja alumisel korrusel paiknes Tallinna garnisoni kantselei. Tallinna ülemkomandandina kuulus lauamõisana, Taebla mõis Haapsalu lähedal.
Vastuolude tõttu 1743. aastal Eestimaa kuberneriks määratud kindralleitnant prints Peter August Friedrich von Schleswig-Holstein-Sonderburg-Beckiga paigutati ta ümber Tallinnast Peterburi inseneriväekorpuse staapi 1752. aastal. 1752. aastal nimetati ta insenerteenistuse kindralmajoriks, ning oli vene sõjaväe kindralinseneri ("generalingenieure") ametis aastatel 1754–1759. Tema juhtida oli Venemaa keisririigi inseneriväe tehniline ala kogu riigi ulatuses. Hannibali kontrolli ja üldjuhtimise all toimusid fortifikatsioonitööd Kroonlinna, Viiburi, Riia ja Pärnu kindlustes, samuti Peeter-Pauli kindluses Peterburis; ta korraldas kindlustusjoone väljaehitamist Lääne-Siberis ja juhatas kindlustustöid lõunapiiril Dnepri ja Donetsi vahel. 
1745. aastal komandeeriti Hannibal Välisasjade Kolleegiumi käsutusse Vene-Rootsi piirikomisjoni liikmena, ta töötas Soomes, kus Hannibali määrata oli fortifikatsiooniehitiste paigutus maastikul seoses Vene-Rootsi (1741–1743) sõja järgse uue riigipiiri kaitse vajadustega. Aastail 1753–1754 osales ta Soomes Vene ja Rootsi riigi vahel toiminud piiri määramises. 1755. määrati ta juhtima Kroonlinna ja Laadoga kanali ehitamist ja samal aastal määrati ka Viiburi kubermangu kuberneriks. 1759–1762 omandas Hannibal Peterburi lähedal Ingerimaal külasid Apraksinitelt ja Golovinideltid, Simonovidelt, kogupinnalt samuti umbes 5000 ha. Nendest kujundas ta neli mõisat: Suida, Taitsõ, Jelitsõ ja Kobrino ja peamõisaks sai Suida mõisa Peterburi kubermangus.
1759 ülendati kindral en chefiks ja määrati "Laadoga kanalite ning Kroonlinna ja Paldiski ehitiste komisjoni peadirektorik". 1762. saadeti Hannibal Peeter III poolt kõrge ea tõttu erru. Hannibal suri 1781. aastal Suida mõisas (soome Suija; vene ), tema naine Christina suri samal aastal enne Hannibali, mõlemad on maetud Suida kalmistule.
Talle kuulunud Ingerimaa Gattšina ümbruskonna mõisad pärisid ta pojad vastavalt:
Perekond.
1731. aastal abiellus kreeka päritolu hollandi merekapteni tütre Jevdokia Andrejevna Dioeperiga, kes sünnitas mustale mehele valge lapse, mille peale Hannibal ta lahutuse saamise eesmärgil, truudusetuse süüdistusega, kohtusse kaebas ja võitis. 
1736. abiellus Christina Regina Siöbergiga (1705–1781) (ka "von Scheberg"; "Христина Матвеевна Шеберх"), kes oli Mattias Johan Siöbergi ("Матвей фон Шёберг") ja Christina Elisabeth d'Albedylli tütar. Abielust sündisid:
Ilukirjanduses.
Aleksandr Puškin kirjutas Hannibali elu ainetel pooleli jäänud jutustuse "Peeter Suure moorlane".
David Samoilov kirjutas Hannibali Pärnu aastatest poeemi "Son o Gannibale", mis on eesti keeles välja antud pealkirja all "Hannibal Pärnus".
Mälestuse jäädvustamine.
1936. aastal läksid Petrovskoje mõisa alad Mihhailovskoje muuseum-looduskaitseala koosseisu. 1976. aastal ehitati vana hoone vundamendil uuesti üles Hannibali maja ning seal avati Hannibali maja-muuseum.
1999. aastal avatud Suida muuseumis on Hannibalile pühendatud väljapanek.
Nõukogude ajal püstitati kunagisele Suida kalmistule obelisk Hannibali mälestuseks. Ning 1971. aastal asendati see graniidist mälestussambaga.
Tallinna komandandimajal on mälestustahvel Hannibalile. 
2011. aastal avati Vilniuses mälestusmärk Puškinile ja Hannibalile.
2014. aastal avati Pärnus Tallinna väraval Hannibali mälestustahvel.