tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Johann Matthias Harder

Johann Matthias Harder (8/19. veebruar 1735 Valga – 17/28. veebruar 1773 Pärnu) oli Pärnu kaupmees.
Ta oli Valga kaupmehe Matthias Heinrich Harderi ja Gertrud Piehli poeg. Ta asus kaupmehesellina Valgast Pärnusse 1760. aastal ja võeti Pärnu kodanikuks 17/28. oktoobril 1760. Ta abiellus sama aasta 9/20. novembril gildivanem Johann Joachim Teissneri ja Dorothea Bohnsacki tütre Anna Elisabeth Teissneriga (surnud 31. jaanuaril/11. veebruaril 1781), kellega tal oli kuus last:
Viis aastat hiljem, 1771. aastal tuli Pärnusse ka Johann Matthias Herderi vend Peter Leopold Herder, kes abiellus hiljem Anna Elisabeth Teissneri õe Eleonoraga. Nõnda Teissneri-Bohnsacki “grupeeringuga” liitunud Harderite perekond pani Pärnus aluse oma kaubamajadele, kuid edukaimaks osutus siiski Johann Matthiase noorema venn asutatud ja kolmandale vennale Zacharias Jacob Harderile pärandatud firma. 
Johann Matthias Harder oli viimane Pärnu kodanik, kes maeti 28. veebruaril/11. märtsil 1773 Pärnu Nikolai kirikuaeda enne Riia eeslinna surnuaia (praegune Pärnu Alevi kalmistu) asutamist ja tema mälestuseks müüriti kiriku lõunaseina raidkivi Harderite vapi ja mälestustekstiga, mille tõlge saksa keelest on järgmine:
Surelik, seisa hilju.&lt;BR&gt;
Vaata mind ja mõtle enese peale.&lt;BR&gt;
Mis olen mina, selleks saad sina.&lt;BR&gt;
Püüa selles ilmas selliseks saada,&lt;BR&gt;
nagu mina püüdsin olla.&lt;BR&gt;
Ole aus,&lt;BR&gt;
head tee vargsi.&lt;BR&gt;
Ole kristlane.&lt;BR&gt;
Siis on tasu&lt;BR&gt; 
taevas suur.&lt;BR&gt;
See kivi&lt;BR&gt;
katab&lt;BR&gt;
siinse kodaniku ja kaupmehe&lt;BR&gt;
isand&lt;BR&gt;
Johann Matthias Harderi luid,&lt;BR&gt;
snd. Valgas 8. veebruaril 1735. a.,&lt;BR&gt;
srn. Pärnus 17. veebruaril 1773. a.&lt;BR&gt;
Tema oli viimane,&lt;BR&gt;
kes veel selles linnas&lt;BR&gt;
ja selles kohas&lt;BR&gt;
oma rahupaiga võis leida.&lt;BR&gt;
Kroonika (ajakiri)

Ajakiri Kroonika on Eesti seltskonnaajakiri. See kirjutab peamiselt kodu- ja välismaistest avaliku elu tegelastest, avaldades intervjuusid, klatši ja uudiseid. Ajakiri ilmub igal reedel. Kroonika on Eesti mahukaim ja suurima lugejaskonnaga meelelahutusajakiri. 
Ajakiri kuulub Ajakirjade Kirjastusele.
Ajakirja üks asutajaid ja esimene peatoimetaja aastal 1996 oli ajakirjanik Maire Aunaste. Esimene Kroonika ilmus 10. jaanuaril 1996 ja maksis 7 krooni. 
Järgmine peatoimetaja oli Einar Ellermaa. Kuni detsembrini 2007 oli ajakirja peatoimetaja Ingrid Tähismaa, kes 5. detsembril otsustas ametist lahkuda, viidates eriarvamustele omanikuga ajakirja tuleviku suhtes. 
10. detsembril 2007 sai peatoimetajaks Margus Müil, kes oli ametis kuni 2010. aasta aprillini. 
Aastatel 2010–2019 juhtis ajakirja Krista Lensin.
Ingrid Veidenberg on Kroonika peatoimetaja alates 2019. aasta aprillist kuni praeguseni.
Alates 2002. aastast ilmub neli korda aastas ka Kroonika Kodu-eri ning kord aastas annab Kroonika välja Eesti edukate edetabeli eriväljaannet. Kroonika brändi all korraldatakse ka meelelahutusüritust Eesti Meelelahutusauhinnad.
Amnestiaseadus (1938)

Amnestiaseadus võeti vastu I Riigivolikogu poolt 29. aprillil 1938 ja I Riiginõukogu poolt 5. mail 1938, see oli esimene I Riigivolikogu ja I Riiginõukogu vastuvõetud seadus. Seaduseelnõu esitas Riigivolikogule Vabariigi Valitsus oma otsusega 21. aprillist 1938 Kohtuminister Johan Mülleri ettepanekul samast päevast. Seaduse kuulutas välja Vabariigi President 6. mail 1938 ja ta jõustus Riigi Teatajas avaldamisega samal päeval. Seaduse algtekstile kirjutasid alla Vabariigi President Konstantin Päts, Peaministri asetäitja Kaarel Eenpalu ja Riigisekretär Karl Terras.
Seaduseelnõu arutamiseks valiti 23. aprillil 1938 komisjon, kuhu kuulusid August Jürima, Viktor Päts, Karl Jürison, August Jürima (Järvamaalt), Juhan Uuemaa, Leonhard Vahter, Elmar Lehtmets, Alo Karineel, Nigul Kaliste, Ado Roosiorg, Johannes Perens, August Laur, Kustav Kurg (kõik üles seatud Mihkel Hanseni poolt), Ants Piip (üles seatud Jaan Tõnissoni poolt), Louis Metslang (üles seatud Leopold Johansoni poolt) ja Karl-Arnold Jalakas (Karl Jürisoni poolt).
Amnestia alla kuulusid umbes 1200 isikut, sealhulgas 106 kommunisti, 73 vapsi, 97 sundmääruste rikkujat ja 32 sõjaväelast. Nende hulka ei kuulunud Nõukogude Liidu salakuulajad ega 1. detsembri riigipöördekatses osalenud.
Vangid vabastati 7. mail 1938. Tallinnas viibis vangide vabastamise juures Tallinna Ringkonnakohtu prokurör Gustav Avald.
Seaduse alusel vabanesid teiste seas: Georg Abels, Anton Allik, Hindrek Allik, Eduard Aller, Herbert Alov, Hermann Arbon, Albert Aug, August Hansen, Johannes Holland, Paul Keerdo, Eduard Kubbo, August Kuhlberg, Boris Kumm, Olga Künnapuu, Paul Laamann, Johannes Lauristin, Hjalmar Mäe, Viktor Puskar, Kristjan Seaver, Aleksander Seiman, Oskar Sepre, Voldemar Telling, Idel Jakobson ja Arnold Veimer.
Linnaleht

Linnaleht oli Eesti tasuta ajaleht, mis oli tiraaži ja lugejate arvu poolest Eesti suurim nädalalaleht. Linnaleht oli sõltumatu ajakirjanduslik väljaanne, mida tehti reklaamituludest. Lehte andis välja AS Õhtuleht Kirjastus. 
Linnaleht ilmus Tallinnas, Tartus, Pärnus ja Ida-Virumaal. Tallinnas ilmus leht nii eesti kui ka vene keeles ning Ida-Virumaal vene keeles. Lehte levitati kaubanduskeskustes, ülikoolides, linnatänavatel, liinirongides jm rahvarohketes kohtades lehe logoga korvide kaudu. 
Esimene Tallinna Linnaleht ilmus 26. märtsil 1997. Lehte levitati Eesti Päevalehe vahel ja postitati tasuta tallinlaste postkastidesse. Trükiarv oli 100 000 eksemplari. Pool aastat hiljem, 5. mail 1998 hakkas Eesti Päevalehe kirjastus Tartus välja andma tasuta lehte Edasi, millest sai hiljem Tartu Linnaleht. 18. septembril lisandus Pärnu tasuta leht Pärnu Päevaleht (millest hiljem sai Pärnu Linnaleht). Leht hakkas ilmuma kaks korda nädalas, kolmapäeviti ja reedeti.
Linnaleht sai 2003. aastal Eesti Ajalehtede Liidu liikmeks.
2005. aasta oktoobris otsustasid Eesti Päevalehe AS ja AS Eesti Meedia asutada iseseisva ettevõtte AS Linnaleht, mis hakkaks välja andma neli korda nädalas kolmes linnas ilmuvat tasuta uudistelehte. Venekeelne Linnaleht (Linnaleht на русском языке) hakkas ilmuma 1. detsembril 2005. Linnalehest sai loetavuselt kolmas ajaleht Eestis.
2007. aastal alanud ülemaailmse majanduskriisi mõjul vähenes reklaamikäive, leht taandus taas ilmuma vaid reedeti ning arvati 2011. aastal AS-i SL Õhtuleht koosseisu. 2012. aasta sügisel laienes venekeelne Linnaleht Ida-Virumaale.
Linnalehe peatoimetajad on olnud Hannes Rumm, Agne Narusk, Ille Grün-Ots ja Tiina Kangro. 
Lehe väljaandja otsustas koroonapandeemia mõjul reklaamimüügi käibe vähenemise tõttu lehe 2021. aasta oktoobris sulgeda. Viimane Linnaleht ilmus 29. oktoobril 2021.
Kõikvõimas Bruce

"Kõikvõimas Bruce" (originaalpealkiri "Bruce Almighty") on 2003. aasta USA komöödiafilm, mille lavastas Tom Shadyac ja kus peaosades Jim Carrey, Morgan Freeman ja Jennifer Aniston.
Henn-Kaarel Hellat

Henn-Kaarel Hellat (kuni 5. märtsini 1935 Henn-Kaarel Kirschbaum; 5. aprill 1932 Viljandi – 14. oktoober 2017) oli eesti kirjanik ja luuletaja, sõna "ulme" autor.
Ta oli ka Eesti Kongressi liige.
Looming.
Temalt pärineb sõna "ulme" ("Ilukirjanduse põnevad provintsid". Sirp ja Vasar nr 38, 18. september 1970), mis oli algselt mõeldud "teadusulme" (tollal "teaduslik fantastika") tähenduses.
Tema enda esimene ulmeraamat (ühtlasi ka tema esikraamat) "Fuugad paradoksidele" ilmus 1973. aastal.
Ta sai laiemalt tuntuks sarjas "Mirabilia" ilmunud kaheköitelise ulmeromaaniga "Naiste maailm" (1976–1978).
Tal ilmus luulekogusid, proosaraamatuid ja rohkesti kirjanduskriitikat, alates 2002. aastast tsükkel autobiograafilisi meenutusraamatuid.
Teosed.
Meenutusraamatute tsükkel üldpealkirjaga "Inimese tegemine".
Ta koostas raamatu "Artur Alliksaar mälestustes" (Ilmamaa. Tartu 2007, 240 lk) ning avaldas selles kogumikus ka oma meenutusi ("Mentor Artur", lk 129–140) ja kirjavahetuse Matti Vagaga (lk 77–99).
Isiklikku.
Tema isa oli Eesti Vabariigi sõjaminister Paul Lille käsundusohvitser Jüri Hellat.
AS Maru Ehitus

AS Maru Ehitus on Eesti ehitusettevõte, mis rajati aastal 2001. Ettevõtte peamiseks tegevusaalaks on tööstus- ja laohoonete projekteerimine ja ehitus. Kuulub ettevõtte Maru AS alla.
Ettevõtte käive 2015. aastal oli 36,9 miljonit eurot.
Kohtu tänav (Kuressaare)

Kohtu tänav on tänav Kuressaares, mis paikneb Kuressaare kesklinna ja Tooma kaupluse vahel. 
Kohtu tänav lõikub Kiriku, Komandandi, Garnisoni, Humala ja Sepa tänavaga.
Kohtu tänav lõpeb Tooma kaupluse juures Juhan Smuuli tänava, Kihelkonna maantee ja Pika tänavaga ristudes.
Nime saamise loost.
Kohtu tänav on nime saanud keskajal mööda seda kesklinnast kulgenud kohturongkäigu järgi, sest see oli lühim tee kesklinnast tavakohtu toimumispaigale Kellamäele pääsemiseks. Kohtu tänaval endal pole kohtumaja kunagi olnud.
Nexus

Nexus oli Eesti ansambel, mis tegutses aastatel 2003–2006 ja 2023. 
Ansamblisse kuulusid lauljad Janne Saar, Merlyn Uusküla ja Helen Randmäe ning trummar Borka (Boriss Hrebtukov), bassist Villu (Viljar Norman) ja kitarrimängija Kaska (Kristjan Kaasik).
Ansambli kaks esimest albumit viljelesid elektroonilist ja popmuusikat, viimastes albumites oli ka rokielemente.
Ajalugu.
Esimesel tegutsemisaastal ilmus bändil debüütalbum "Nii kuum". Plaadi nimilooga "Nii kuum" võideti Raadio 2 Aastahiti auhind. Album sai 2004. aastal ka auhinna Kuldne plaat kategoorias "Uus tulija".
2004. aasta augustis ilmus Nexuse teine album "Nexus 2", millelt pärit lugu "Hingetuna" võitis Aastahiti auhinna.
Laul "Nii kui nii" Nexuse kolmandalt albumilt ("Nii head tüdrukud ei tee", 2005) saavutas R2 Aastahiti hääletusel II koha.
Aastal 2006 lõpetas Nexus tegevuse. Nexust peetakse siiani Eesti viimaste aegade üheks edukaimaks tüdrukutebändiks. 
2023. aastal sai Nexus 20, ning ansambel andis viimased kontsertid.
Stephen Covey

Stephen Richards Covey (24. oktoober 1932 Salt Lake City, Utah – 16. juuli 2012 Idaho Falls, Idaho) oli ameerika juhtimiskonsultant, raamatu "Väga efektiivse inimese 7 harjumust" (1989) autor. 
Covey sai bakalaureusekraadi ärijuhtimises Utah' ülikoolist, magistrikraadi ärijuhtimises (MBA) Harvardi ülikoolist ning doktorikraadi Mormooni kirikujaloos ja -doktriinis Brigham Youngi ülikoolist.
Ta elas abikaasa Sandra ja perekonnaga Utah' osariigis Provos, kus töötas enne "Seitsme harjumuse" avaldamist õppejõuna. 
Tal on üheksa last ja viiskümmend kaks lapselast.
Pühendunud mormoonina kirjutas Covey ka mitu otseselt religioosse sisuga raamatut.
Estraaditähestik

"Estraaditähestik" oli Eesti Televisiooni saatesari. 
Saade oli esmakordselt eetris 13. märtsil 1976. Saatejuht Enn Eesmaa ja režissöör Toomas Lasmann. Esimese saate portreteeritav oli Tõnu Aav. Algusaastate saated on must-valged. 
Alates saatest, mille külaliseks oli Uno Loop (1983. aastal), oli saatejuhiks Urmas Ott.
1985. aasta detsembris oli saade ankeetküsitluse põhjal üks populaarsemaid telesaateid.
Saatesari lõppes 1988. aastal. Viimane saade oli lauljatar Edita Pjehhast (7. oktoobril 1988). ERR-i arhiivis on järelvaatamiseks üleval 29 saadet.
Korski

Korski (ka "Goruška", "Kaldve", "Kaldvere", "Kooruski", "Koruski") on küla Võrumaal Setomaa vallas. 
Küla kuulub Üle-Pelska nulka.
Sama nimega küla kuulub ka Saurova nulka.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Ruutsi

Ruutsi (ka: Varikmäe, Mäe) on küla Võrumaal Setomaa vallas. 
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Rokina

Rokina (ka: Rokino, Roikina, Rokinde, Roikino, Rookina, Kivisilla) on küla Võru maakonna Setomaa vallas. 
Küla kuulub Mokornulka.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Raotu

Raotu (ka: Rautu) on küla Võrumaal Setomaa vallas. 
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Puista

Puista (ka: Puistaja, Sujevo, Suevo, Põdraoja) on küla Võrumaal Setomaa vallas. 
Küla kuulub Koolina nulka.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Poksa

Poksa (ka: Pokshino, Poska) on küla Võrumaal Setomaa vallas. 
Küla kuulub Koolina nulka.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Keuruu linn

Keuruu on linn Soomes Kesk-Soome maakonnas. Keuruu naabervallad on Jämsä, Jämsänkoski, Multila, Mänttä, Petäjävesi, Vilppula, Virrat ja Ähtäri.
Keuruu on linn aastast 1986.
Külad.
Etelä-Keuruu, Haapamäki, Jukojärvi, Liesjärvi, Pihlajavesi, Valkealahti, Ampiala, Karimo, Kivijärvi, Lavikko, Riiho, Lihjamo.
Once in a Lifetime (Inese laul)

"Once in a Lifetime" oli Eesti eurolaul 2000. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel. Laulu esitas Ines, taustalauljad olid Kaire Vilgats, Jelena Juzvik, Maiken, Tanel Padar ja Pearu Paulus. 
Loo muusika kirjutasid Pearu Paulus, Alar Kotkas ja Ilmar Laisaar, sõnad Jana Hallas. 
"Once in a Lifetime" oli Stockholmis peetud võistluse eel favoriit nii fännide (Escstats.com andmetel) kui ka kihlveokontorite (William Hill) pingeridades. 
Laul pälvis Eurovisioonil neljanda koha, järgnedes Läti Brainstormi loole "My Star" ja eelnedes Saksamaa laulule "Wadde Hadde Dudde Da?", mida esitas Stefan Raab. "Once in a Lifetime" kogus 98 punkti, mis oli tolleks ajaks Eesti kõrgeim tulemus sellel lauluvõistlusel.
Lapua

Lapua on linn Soomes Lääne-Soome läänis Lõuna-Pohjanmaa maakonnas.
Lapua on tuntud 19. sajandil ja 20. sajandi alguses seal tekkinud kristlike äratusliikumiste poolest.
14. juulil 1808 toimus linna lähedal Lapua lahing Rootsi ja Vene vägede vahel.
Seal tekkis 1920. aastate lõpus paremradikaalne lapualaste liikumine.
1976. aastal toimunud padrunitehase plahvatus oli Soome rahuaja ohvrirohkeim õnnetus.
Lapuas on sündinud Anneli Jäätteenmäki ja Jutta Urpilainen.
Opositsioon (täpsustus)

Opositsioon võib tähendada:
Pikk Hermann

Pikk Hermann on Tallinnas Toompeal asuva Toompea linnuse edelatorn. See paikneb Eesti Vabariigi parlamendi Riigikogu hoone läheduses ning torni tipus lehvib Eesti lipp.
Lipu heiskamine.
Riigilipp heisatakse igal päikesetõusul (mitte varem kui kell 7.00) ning langetatakse igal päikeseloojangul. Lipu heiskamisel kasutatakse muusikalise signatuurina Eesti hümni algusfraase ning langetamisel Gustav Ernesaksa Lydia Koidula sõnadele loodud laulu "Mu isamaa on minu arm" katkendi põhjal loodud signatuuri. Kuni aastani 2009 mängiti lipu langetamisel laulu "Mu isamaa armas".
Kõik tornis lehvinud lipud nummerdatakse, neile lisatakse tornis lehvimise aeg ning need säilitatakse Riigikogu väärikate kingitustena. Lippe on kingitud eestluse säilitajatele, olümpiavõitjatele ja maailmaränduritele.
Ajalugu.
Torni esimene osa ehitati aastatel 1360–1370 ning seda täiendati 16. sajandil, mil torn sai oma praeguse kõrguse: 45,6 meetrit. 
Esimest korda heisati sinimustvalge lipp Pika Hermanni torni 12. detsembril 1918, juba enne seda, kui Eesti Ajutine Valitsus määras sinimustvalge riigilipuks. 
Keskmiselt kulus aastas 15 lippu hinnaga kokku 420 krooni. Sügiseti, tormide ja sadude ajal räbaldus lipp sageli ühe päeva jooksul, hea suveilmaga pidas vastu kuni neli nädalat. Kokkuhoiu eesmärgil parandati kannatada saanud lippe.
Eesti lipp võeti Pikast Hermannist maha pärast juunipööret 21. juunil 1940. Järgmisel päeval heisati küll sinimustvalge uuesti, kuid selle kõrvale pandi lehvima punalipp. Eesti lipp eemaldati tornist 27. juulil 1940.
Saksa okupatsiooni vägede lahkudes tõmmati veel Eesti lipp korraks lehvima, kuid see asendati 22. septembril 1944 Nõukogude vägede Tallinna jõudmisel punaplaguga. Taas tõusis sinimustvalge Pika Hermanni tippu Eesti Vabariigi aastapäeval, 24. veebruaril 1989. 
Aastal 1998 läbis torn suurema uuendamise ja restaureerimise. Muuhulgas taastati ülaosa Hirvepargi poolne mašikulii lõik. Remonditi ka aastal 2006.
Geotermaalenergia

Geotermaalenergia ehk geotermiline energia ehk maapõueenergia on Maa siseenergia. See on maapõues peamiselt (80% ulatuses) looduslike radioaktiivsete elementide lagunedes tekkiv ja aegade jooksul kivimitesse salvestunud soojusenergia ning ülejäänud 20% ulatuses Maa tekkimise käigus kivimitesse salvestunud energia.
Tavaliselt kuni 200 m sügavuseni esinevat maapõueenergiat käsitletakse maapinnalähedase geotermaalenergiana. Selles sügavuses on temperatuur liiga madal, et soojust kasutada otsekütteks või elektri tootmiseks. Ümbritseva energia ammutamiseks või talletamiseks rakendatakse maasoojussüsteeme.
Geofüüsika seda haru, mis käsitleb Maa ja maakoore soojusrežiimi, nimetatakse geotermikaks.
Järjest sügavamale Maa keskpunkti poole minnes tõuseb sealsete kivimite temperatuur. Vahekaugust, mille võrra sügavamale minnes maakoore temperatuur 1 °C võrra tõuseb, nimetatakse geotermiliseks astmeks. Keskmiselt on geotermiline aste 33 m. Selle vastand on geotermiline gradient, mis näitab kivimite temperatuuri tõusukiirust Maa keskme poole liikudes. See on keskmiselt 0,03 °/m.
20. sajandil ehitati esimesed elektrijaamad, mis töötavad Maa termaalvee ehk kuuma põhjavee soojust kasutades. Termaalvee temperatuur võib ulatuda üle 200 °C ja ta on sel juhul mitte vedelas, vaid veeauruna gaasilises olekus. Termaalvee soojust elektrienergia tootmiseks ja soojusvarustuseks kasutavat elektrijaama nimetatakse geotermiliseks elektrijaamaks.
Maasisest energiat saab kasutada vaid nendes piirkondades, kus soojusvoog lähtub vähemalt mõne kilomeetri sügavuselt. Sellised tingimused on enamasti laamade äärealadel. Maasisest energiat on raske kätte saada. Termaalvett saadakse puuraukudest, samuti kasutatakse kuumade kivimite soojust sealt vett läbi pumbates. Geotermiliste elektrijaamade rajamine on suhteliselt odav ja lihtne, kuid termaalvee halbade omaduste tõttu (200 °C on suhteliselt madal temperatuur) pole nad eriti ökonoomsed. Nende rajamine on õigustatud üksnes seal, kus termaalvesi paikneb maapinnale küllalt lähedal.
Kuigi geotermaalenergiat leidub ulatuslikul alal, kasutatakse seda vaid vähestes riikides: USA-s, Islandil, Itaalias, Prantsusmaal, Jaapanis, Filipiinidel, Uus-Meremaal jm. Märkimisväärselt suur on geotermaalenergia osa Islandi energiabilansis, moodustades umbes 40%.
Geotermaalenergia on kulutõhus, usaldusväärne ja jätkusuutlik. Võrreldes fossiilkütustega, on maasisese energia kasutamise mõju keskkonnale väike. Ent jooksvad kulutused tootmisele ja transpordile on üsna kõrged, sest tarbimispiirkonnad jäävad tootmiskohtadest sageli kaugele.
Kuressaare lennujaam

Kuressaare lennujaam (IATA lennujaamakood: URE, ICAO lennujaamakood: EEKE) on Saare maakonna ainus lennujaam. See asub Kuressaare kesklinnast 3 km kaugusel Roomassaare poolsaarel ja lennujaama terminal asub Kullimäel.
Kuressaare linnavalitsus eraldas 1939. aastal riigile maa-ala lennuvälja rajamiseks Roomassaares. 1940. aastal valmis murukattega lennurada, mida edaspidi kasutati ka spordiväljakuna. 1944. aastal korrastati linnaelanike abil maandumisrada ning lennujaama hooneks toodi talumaja Pärsamaa vallast Aruste külast. Ametlikult avati lennujaam 6. märtsil 1945, reise sooritati kahe reisijakohaga Po-2-ga. Aastatel 1947–1949 ehitati kolm ajutist abihoonet, 1948 moodustati kohapealne meteoroloogiateenistus. Aastail 1949–1953 toimus Kuressaare ja Tallinna lennujaama vahel 10–14 lendu päevas. Sel perioodil sõitis Kuressaarde ja vastupidi umbes 400 inimest päevas. 
Lennujaam elektrifitseeriti 1958. aastal. Praegune lennuterminal ehitati 1962. aastal. Aastatel 1964–1966 toimunud remondi käigus olemasolev rada asfalteeriti ning paigaldati rajatuled. Lennurada pikendati 1976. aastal 200 m võrra pikkuseni 1300 m, teine 900-meetrine lennurada (suund 05/23) ehitati samal aastal. 1977 paigaldati lennuväljale tootja maandumisradar OPRL-4.
1995. aastal paigaldati VOR/DME trassimajakas kutsungiga KRS (saadi humanitaarabina Norrast, toodetud 1986).
1998. aasta kevadel saagisid vargad maha ning viisid ära Saaremaa ainsa valgusfoori, mis hoiatas Roomassaare teel liikujaid sõiduteega ristuva lennuraja 05/23 eest.
1999. aastal kaeti lennurajad uue asfaltkattega ning pikendati põhirada veel 200 meetri võrra pikkuseni 1518 meetrit, rajati uus ruleerimistee ning vahetati raja ääre- ja otsatuled. Rada 05/23 lühendati turvalisuse nimel pikkuseni 799 meetrit. 
Saare lennupäevad toimusid 20.-21. juunil 1998, 8-9. juulil 2000 , 8.-9. juunil 2002 ning 5.-6. juunil 2004. 
Moderniseeritud ja renoveeritud terminalihoone avati 12. juunil 2000 ning laiendustööd lõppesid 2007. aasta märtsi lõpus. Kevadel 2010 pikendati maandumisrada 1518 meetrilt 2000 meetrini ning lisati instrumentaalmaandumissüsteem. Lennuradade kandevõime on kuni 100 tonni.
5. juunil 2004 maandus Kuressaare lennujaamas esimest korda Estonian Airi Boeing 737-500.
21. juulil 2015 maandus Kuressaare lennujaamas esimest korda Estonian Airi Bombardier CRJ900NG.
Alates 8. maist 2024 toimub lennujaama lennuinfoteenus Tallinna irdtornikeskusest
Kuressaare lennujaama käitab AS Tallinna Lennujaam.
Lennufirmade teenused.
Seisuga talv 2020
Ruhnu lennuväli

Ruhnu lennuväli (ICAO: EERU) asub Ruhnu saare lõunaosas, Ringsu sadama läheduses. 
Lennuväljal on üks loode-kagusuunaline 7-tonnise kandevõimega 600 m pikkune ja 60 m laiune lennurada, mis on 20 m laiuselt perfokattega tugevdatud. Lennuväli on valgustuse ja raadiomajakateta.
Septembrist maini toimuvad Ruhnust regulaarlennud Pärnusse ja Kuressaarde. Liine teenindab Luftverkehr Friesland Harle lennukil Britten-Norman Islander. 
Lennufirmad ja sihtkohad.
Peale lisatud suvine 2017
Tilk

 
Tilk (ka piisk) on väike kogus vedelikku, mis on kas täielikult või peaaegu ümbritsetud vabapinnaga.
Tilga kuju on enamasti kerajas, sest pindpinevusjõud on tilga kaaluga võrrelduna ülekaalus.
Tilgad võivad tekkida näiteks veeauru kondenseerumisel.
Eesti entsüklopeedia

"Eesti entsüklopeedia" on eestikeelne üldentsüklopeedia, mis ilmus aastatel 1985–1989 pealkirjaga "Eesti nõukogude entsüklopeedia" (lühend ENE) ja alates 5. köitest 1990. aastal pealkirjaga "Eesti entsüklopeedia" (lühend EE). Kogu entsüklopeedia ilmus aastatel 1985–2007.
Entsüklopeediat andis esialgu välja kirjastus Valgus ja alates 1991. aastast Eesti Entsüklopeediakirjastus. Algselt kavandati see "Eesti nõukogude entsüklopeedia" ajakohastatud ja täiendatud uusväljaandeks. Entsüklopeedia esimese köite trükiarv oli erakordselt suur – 220 000 eksemplari.
Köited.
Entsüklopeedia koosneb kümnest põhiköitest, viiest lisaköitest ja kaardiköitest "ENE kaardid" (1989): 
"Eesti entsüklopeedia" sarja kuulub ka "Suur maailma atlas" (2005).
Peatoimetajad.
Entsüklopeedia peatoimetajad olid Gustav Naan (kuni 2. veebruarini 1989, I–IV köide), Ülo Kaevats (kuni novembrini 1992, alates V köitest), Toomas Varrak (aprillini 1995), Ülo Kaevats (teist korda) ja Hardo Aasmäe (alates 2002. aastast).
Digiteerimine.
2007. aasta aprillis Andrus Ansipi teise valitsuse moodustamisel vastu võetud valitsusliidu programmi aastateks 2007–2011 oli kirjutatud plaan toetada "Eesti entsüklopeedia" veebientsüklopeedia arendamist, "kus oleksid nii entsüklopeedilised artiklid kui ka süstematiseeritud info teemade kaupa".
Septembris 2010 rahuldati MTÜ Entsüklopeedia taotlus 6,7 miljonile kroonile Euroopa Liidu struktuurifondist entsüklopeedia digiteerimiseks ja internetis avaldamiseks. Digiteerimiseks eraldatud 400 000 eurot maksti otse töö tegijale monIT Solutions OÜ-le, mis võitis MTÜ Entsüklopeedia korraldatud riigihanke.
28. augustil 2012 jõudis "Eesti entsüklopeedia" veebileht avalikkuse ette. Märksõnu on üle 90 000. Hardo Aasmäe sõnul oli see esimene etapp viiest. Veebiversiooni aluseks on EE ja "Väikese entsüklopeedia" materjalid, millele oli kavas lisada rida muid leksikone: koostöös spordikoolituse ja -teabe sihtasutusega valminud "Eesti spordi biograafiline leksikon", koos Eesti Mereakadeemiaga valmiv "Mereleksikon" ja koos Eesti Teatriliiduga valmiv "Eesti teatri biograafiline leksikon". Faksiimilena tehti kättesaadavaks nii ENE kui ka ENEKE. Lisaks sai paljude märksõnade juures ajaloolise võrdluse huvides internetis avada ENE vastava lehekülje koopia.
Entsüklopeedia elektrooniline versioon on kõigile veebis vabalt kättesaadav. 2019. ja 2025. aasta seisuga oli domeeni entsyklopeedia.ee omanikuks kirjastus Eesti Raamat.
Polovina

Polovina (ka: Polovinna, Polovino, Bolovino, Meelma, Palu, Salu) on küla Võrumaal Setomaa vallas. 
Küla kuulub Üle-Pelska nulka. 1977 liideti Polovinaga Meldova (Melduva) küla.
Külas on Meldova tsässon.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Arvo Uustalu

Arvo Uustalu (sündinud 7. novembril 1964) on eesti kirjanik, ajakirjanik ja muusik.
Lõpetanud Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna, Magister Artium.
Kohtu tänav

Kohtu tänav on tänav mitmes Eesti asulas:
Kauhajoki

Kauhajoki on linn Soomes Lääne-Soome läänis Lõuna-Pohjanmaa maakonnas.
Kauhajoki vald asutati 1868, linnaks nimetati 1. juulil 2001.
Talvesõja ajal 1.12.1939–12.2.1940 kogunes Kauhajoel salaja Soome Eduskund.
Kauhajoel toimub jaanipäeva ajal festival Nummirock.
2008. aastal toimus Kauhajoel Kauhajoki koolitulistamine.
Külad.
Aronkylä, Filppula, Harjankylä, Hangaskylä, Hyyppä, Ikkeläjärvi, Järvikylä, Kainasto, Kauhajärvi, Keturinkylä, Kokonkylä, Korpikylä, Koskenkylä, Kuutinkylä, Käyränkylä, Luomankylä, Lustila, Muurahainen, Möykkykylä, Nirvankylä, Nummijärvi, Nummikoski, Piipari, Pukkila, Päntäne, Puskankylä, Sahankylä, Savikylä, Turjankylä, Uuronkylä, Äijönkylä.
Kauhava linn

Kauhava on linnaks nimetatav omavalitsusüksus Soomes Lääne-Soome läänis Lõuna-Pohjanmaa maakonnas.
Kauhava vald nimetati linnaks 1986. 1. jaanuaril 2009 liideti linnaga Alahärmä vald, Kortesjärvi vald ja Ylihärmä vald.
Kauhaval asub Soome Kaitseväe sõjalennukool.
Kauhava on tuntud ka pussnugade valmistamise poolest.
Kurikka linn

Kurikka on linnaks nimetatav omavalitsusüksus Soomes Lääne-Soome läänis Lõuna-Pohjanmaa maakonnas.
1868 rajatud Kurikka vald sai alevi õigused 1966 ja nimetati linnaks 1977. 1. jaanuaril 2009 ühines linnaga Jurva vald.
Kemijärvi linn

Kemijärvi linn on omavalitsusüksus (vald) Soomes Lapi maakonnas Kemijärvi ja Kemijoki ääres, Soome kõige põhjapoolsem linn.
Vallas elab umbes 8100 inimest ja rahvastiku tihedus on 2,4 in/km², kuid umbes 60% inimestest elab vallakeskuses. Naabervallad on Pelkosenniemi, Salla ja Posio vald ning Rovaniemi linn. Vallas räägitakse soome keelt.
Kemijärvi arendab turismi. Linn on ümbritsetud mägede ja suurte metsadega. Linna lähedal saab tegeleda matkamise, suusatamise, jahipidamise ja kalapüügiga. Kaladest elab seal hauge, ahvenaid ja meriforelle. Kemijärvi on Soome põhjapoolseim järv, kus elab koha.
Kemijärvel asuvad jäähokiklubi Kemijärven Kiekko ja jalgpalliklubi Kemijärven Pallo-55.
Ajalugu.
Kemijärvi esimene alaline elanik oli Paavali Halonen, kes kolis sinna koos abikaasa Annaga 1580. aasta paiku Oulu kandist Niskakyläst. Neil oli kolm poega: Paavo, Olli ja Pekka Halonen. Nende talu piirkonda nimetatakse tänapäeval Halosenrannaks. Sel ajal ei olnud see kant enam saamidega asustatud, kuid läheduses asub saamide iidne ohvripaik Ämmänvaara.
Kemijärvi linn tekkis 1957, kui Kemijärvi kirikuküla ja mõned lähikonna asulad eraldati Kemijärvi vallast ja nimetati linnaks. 25. novembril 1960 sai Kemijärvi linn oma vapi. 1973 ühendati Kemijärve linn ja vald uuesti ning saadud omavalitsusüksus nimetati Kemijärvi linnaks.
Kuni 2006. aastani väljus Kemijärvilt kiirrong, mis sõitis öö otsa ja jõudis hommikul Helsingisse. Rong võeti käigust ära 2006. aastal, kui Soome Raudtee teatas, et uued magamisvaguniga rongid ei saa sõita elektrifitseerimata raudteel, nagu need Rovaniemest põhja pool on.
Aastatel 1963–2008 asus Kemijärvil Stora Enso tselluloositehas.
Kemijärvil on kolm sõpruslinna. Need on Kandalakša (Venemaa), Sōbetsu (Jaapan, alates 1993) ja Vardø (Norra).
Linnaosad.
Kemijärvi linnaosad on Alakylä, Halosenranta, Hyypiö, Isokylä, Javarus, Joutsijärvi, Juujärvi, Kostamo, Leväranta, Luusua, Perävaara, Räisälä, Soppela, Tapionniemi, Tohmo, Vuostimo, Ylikylä, Lehtola, Sipovaara, Särkikangas ja Kallaanvaara.
Sobitustrafo

Sobitustrafo on transformaator, mille ülesandeks on elektriahelate impedantside sobitamine eesmärgiga saavutada võimsuse maksimaalne ülekanne ühest ahelast teise. Tavaliselt on tegemist signaaliallika väljundtakistuse sobitamisega koormusahela või -komponendi sisendtakistusega. Näiteid kasutusaladest: 
Sobitustrafot kasutatakse ühtlasi signaaliahelate galvaaniliseks eraldamiseks toitevooluahelatest;
Sobitustrafod konstrueeritakse nii, et sekundaarpinge sõltuvus primaarpingest oleks võimalikult lineaarne ning seega signaalid kanduksid edasi võimalikult väikeste moonutustega.
Lieksa linn

Lieksa on linnaks nimetatav haldusüksus Soomes Ida-Soome läänis Põhja-Karjala maakonnas. Piirneb idas Venemaa Karjala Vabariigiga.
Naabervallad on Ilomantsi vald, Joensuu linn, Juuka vald, Kontiolahti vald, Kuhmo linn ja Nurmes.
Linna asutas aastal 1653 Per Brahe. 1973. aastal ühines Lieksa alev Pielisjärvi vallaga ja nimetati linnaks.
Bill Monroe

Bill Monroe (sünninimi William Smith Monroe; 13. september 1911 Rosine, Kentucky osariik – 9. september 1996 Springfield, Tennessee osariik) oli USA "bluegrass"'i laulja, laulukirjutaja ja muusik. Teda nimetatakse ka "bluegrass"'i isaks.
"Bluegrass" muusika nimi tuleneb Monroe ansambli Blue Grass Boys nimest. Ansambli nimi viitas Kentucky osariigile, mida hüütakse "The Bluegrass State" ehk "sinise rohu osariik".
Bill Monroe ja tema ansambel kujundasid 1940. aastatel "bluegrass"'i muusikastiili, mida iseloomustavad kiire tempo, virtuoosne pillimäng (eriti mandoliinil, viiulil ja banjol), mitmehäälsed laulud ning tugevad mõjutused Ameerika rahvamuusikast, kantrimuusikast ja gospelist.
Monroe oli mõjukas muusik ning esines aktiivselt kuni surmani. Ta valiti 1970. aastal Kantrimuusika Kuulsuste Halli ja 1991. aastal Rock'n'rolli Kuulsuste Halli kui varajane mõjutaja (Early Influence).
Seksound

Seksound on Eesti "independent"-muusika plaadifirma. 2004. aastal väikese sõpruskonna asutatud Seksound on välja andnud albumeid sellistelt artistidelt nagu Pia Fraus, Honey Power, Ans. Andur, Shelton San, Bad Apples, Dreamphish, Imandra Lake, Mirabilia, Picnic, TPRI, Lack of Eoins, Popidiot, Wolfredt. 
Seksoundi poolt välja antud albumeid ja kogumikke levitab ülemaailmselt Darla Records, Skandinaavias ja Baltimaades regiooni suurim sõltumatu plaadifirma Playground Music. 
2015. aasta alguses tähistas plaadifirma 10 tegevusaasta täitumist, korraldas sel puhul kontserdi ning andis välja Eesti "indie"-muusika kogumiku "Kohalik ja kohatu" neljanda osa. Esimene sellenimeline kogumik ilmus 2005. aastal.
Kohalik ja kohatu.
Seksound on välja andnud neli Eesti "indie"-muusikat tutvustavat kogumikku "Kohalik ja kohatu". Neist esimene ilmus plaadifirma teise väljaandena 2005. aastal. Teine kogumik ilmus 2007., kolmas 2010. ja seni viimane 2015. aastal.
Hendrik Allik

Hendrik Allik, ka Hindrek Allik (15. märts 1901 Abja vald, Pärnumaa – 8. mai 1989 Tallinn) oli eesti kommunist ja Eesti NSV riigitegelane.
Elulugu.
Hendrik Allik töötas aastatel 1916–1922 Tallinnas Balti Puuvillavabrikus, kus astus 1917. aastal VK(b)P liikmeks, aastatel 1917–1918 oli töölisnoorte ajakirja Noor Sotsialist toimetuse liige koos J. Kulli, J. Linderi ja A. Turroga, aastatel 1922–1924 töötas töölisajalehtede toimetustes.
Poliitiline tegevus Eesti Vabariigis.
1918. aastal valiti Hendrik Allik Tallinna Töörahva Saadikute Nõukogu liikmeks, 1920. aastal Balti Puuvillavabriku töölisvanemate nõukogu aseesimeheks. 1923. aastal valiti Hendrik Allik EKP KK ja EKNÜ KK liikmeks ja 1923. aasta Riigikogu valimistel sai Töörahva Ühise Väerinde (TÜV) nimekirjas Riigikogu liikmeks. 
1923. aasta Tallinna linnavolinike valimisel valiti ta Tallinna linnavolinikuks Töörahva Ühise Väerinna nimekirjast.
1924. aastal mõisteti 149 protsessil süüdi riigivastases tegevuses ja talle määrati karistuseks eluaegne sunnitöö, mille kandmisest ta vabanes amnestiaga 1938. aasta kevadel. Vanglas toimetas ta ajalehte Vangimaja Kiir.
Pärast vanglast vabanemist asus ta uuesti tegelema Eesti Vabariigis illegaalse poliitilise tegevusega ning valiti 1938–1940 EKP Illegaalse Büroo sekretäriks.
Tegevus Eesti NSV-s.
Hendrik Allik oli üks 1940. aasta juunipöörde juhttegelasi. 1940. aastal määrati Allik Eesti NSV kaubanduse rahvakomissariks ja Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu liikmeks. 
Teise maailmasõja aastatel 1942–1943 oli Allik Eesti Laskurkorpuse poliitosakonna ülem ning aastatel 1943–1950 Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimehe asetäitja, 15. septembrist 1945 kuni 19. aprillini 1946 ka Eesti NSV põllutöö rahvakomissar. 
1948. aastal lõpetas Tallinna Pedagoogilise Instituudi.
Vahistati 1950. lõpus. 1952. aastal mõisteti talle 25 + 5 aastat vanglakaristust ja saadeti asumisele Siberisse, kust vabanes amnestia alusel viis aastat hiljem. Kokku oli Allik vangis Eestis 15 aastat ja Nõukogude Liidus 5 aastat.
Hendrik Allik oli aastatel 1957–1961 Eesti NSV Ministrite Nõukogu Plaanikomisjoni aseesimees ja 28. jaanuarist 1961 kuni 19. märtsini 1973 Eesti NSV Ministrite Nõukogu Riikliku Plaanikomitee esimees ja ametikohast lähtudes ka aastatel 1965–1973 Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimehe asetäitja.
Allik oli EKP Keskkomitee liige 1941–1950 ja 1958–1976.
Hendrik Allik oli aastatel 1966–1970 NSV Liidu Ülemnõukogu ning 1947–1950, 1959–1967 ja 1971–1975 Eesti NSV Ülemnõukogu liige.
Isiklikku.
Hendrik Allik oli abielus Olga Lauristiniga, neil sündis 1946. aastal poeg Jaak Allik.
Inga Nõlvak

Inga Nõlvak (sündinud 27. septembril 1982 Haapsalus) on eesti basskitarrist ja raadiosaatejuht.
Lõpetanud Haapsalu Wiedemanni Gümnaasiumi 2001. aastal, mõni aasta enne seda Haapsalu Muusikakooli klaveri erialal. On õppinud Tartu Ülikoolis kasvatusteadusi ja kunstiajalugu. 
Tegutseb ansamblis Honey Power bassimängijana. 
Leiba teenib raadios Ring fm, vabast ajast kirjutab SL Õhtulehte muusikalisasse Saund ja muusikakriitikat oma ajaveebi. Muusikasse süvitsi minemisel on teda mõjutanud kõige enam ansambel The Beatles.
HD 209458 b

HD 209458 b on eksoplaneet, mis tiirleb ümber Päikesesarnase tähe HD 209458 Pegasuse tähtkujus umbes 150 valgusaasta kaugusel Maast.
See oli esimene avastatud Päikesesüsteemi väline planeet (1999), esimene Päikesesüsteemi väline planeet, millel tehti kindlaks atmosfääri olemasolu (2001), esimene Päikesesüsteemi väline planeet, mille atmosfääris avastati vesinikku, hapnikku, süsinikku (2004) ja veeauru(2007).
2010. aastal teatati, et sellel planeedil esineb torme, mille tuulte kiirus võib ulatuda kuni 7000 kilomeetrini tunnis.
Planeedi HD 209458 b kohta kasutatakse mitteametlikku nime "Osiris".
Pelsi

Pelsi (ka: Kurpitshevo) on küla Võrumaal Setomaa vallas. 
Küla kuulub Vaaksaarõ nulka.
Külas asub Pelsi Annekivi.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Olehkova

Olehkova (ka: Olehnova, Alehnova, Ooleku, Alaküla, Alamäe) on küla Võrumaal Setomaa vallas. 
Küla kuulub Vaaksaarõ nulka.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Kuksina

Kuksina (ka: Kuksinna, Kukšina, Kukšino, Kukšinova, Kanni) on küla Võrumaal Setomaa vallas.
Küla kuulub Koolina nulka.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Lepä

Lepä (ka: Lepa, Leppa) on küla Võrumaal Setomaa vallas. 
Küla kuulub Koolina nulka.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Kusnetsova

Kusnetsova (ka: Kuznetsova, Palunurme, Palonurme) on küla Võrumaal Setomaa vallas. 
Küla kuulub Üle-Pelska nulka.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Lindsi

Lindsi (ka Lintsi, Saimištše) on küla Võrumaal Setomaa vallas Setumaa ajaloolises Mokornulgas. 
Küla kuulub Mokornulka.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Lutja

Lutja (ka: Lutjahnovo, Luuta) on küla Võrumaal Setomaa vallas. 
2000. ja 2011. aasta rahvaloenduste andmetel külas püsielanikke ei olnud.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Maaslova

Maaslova (ka: Maasluva, Maslova, Maslovo, Madara, Piiri) on küla Võrumaal Setomaa vallas. 
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Masluva

Masluva (ka: Masneva, Maslova, Maine, Viinamäe) on küla Võrumaal Setomaa vallas. 
Küla kuulub Üle-Pelska nulka.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Unibet Arena

Unibet Arena (2001. aastast kuni 31. detsembrini 2022 Saku Suurhall) on Eesti suurim kontserdi- ja spordihall.
See asub Tallinnas Haabersti linnaosas aadressil Paldiski maantee 104B.
Hall ehitati 2001. aastal, see mahutab (koos seisukohtadega) kuni 10 000 inimest. Suurim võimalik istekohtade arv on 7200. Unibet Arenal peetakse lisaks kontsertidele, spordivõistlustele ja messidele ka asutuste üritusi, seminare ja galaüritusi.
Unibet Arena nimisponsor on Rootsi spordiennustuste platvorm Unibet. 
Toimunud üritusi.
Tuntud esinejaid.
Bryan Adams, Irina Allegrova, Backstreet Boys, James Blunt, OneRepublic, The Bravery, Sarah Brightman, Cascada, Ray Charles, Joe Cocker, Phil Collins, Alice Cooper, Toto Cutugno, Deep Purple, Def Leppard, Depeche Mode, Bob Dylan, Flyleaf, Foreigner, Good Charlotte, Gregorian, Darren Hayes, Hurts, Enrique Iglesias, Iron Maiden, Jean-Michel Jarre, Elton John, Judas Priest, Patricia Kaas, Mark Knopfler, Korn, Avril Lavigne, Lenny Kravitz, Limp Bizkit, Lordi, Vanessa-Mae, Marilyn Manson, Massive Attack, Mireille Mathieu, Metallica, Kylie Minogue, Nazareth, Ozzy Osbourne, Pet Shop Boys, Phil Collins, P!nk, Placebo, The Prodigy, Alla Pugatšova, Suzi Quatro, Rammstein, R.E.M., Chris Rea, REO Speedwagon, Rihanna, Demis Roussos, Roxette, Ruslana, Scorpions, Seal, Simple Minds, Simply Red, Smokie, Sting, Styx, Sweet, t.A.T.u., Underworld, Vanilla Ninja, Vaya Con Dios, Whitesnake, Yes, Muse, 30 Seconds To Mars, Ed Sheeran, Bring Me The Horizon, 5 Seconds of Summer, Bastille, Sabaton
Melso

Melso (ka: "Terehovshtshino") on küla Võrumaal Setomaa vallas. 
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Martsina

Martsina (ka: Martsino, Maartsina, Martihhina, Martiihino, Männistu, Männiku) on küla Võrumaal Setomaa vallas. 
Küla kuulub Mokornulka.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Paklova

Paklova (ka: Pakluva, Väiko-Paklova, Väike-Paklova, Maloje-Paklovo, Pakla, Orundi, Oru) on küla Võrumaal Setomaa vallas.
2000. ja 2011. aasta rahvaloenduse andmetel külas püsielanikke ei olnud. 
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Juunikommunistid

Juunikommunistid olid 1940. aastal pärast Nõukogude okupatsiooni algust ja riigipööret (nn. juunipööret) legaliseeritud Eestimaa Kommunistlikku Parteisse astunud isikud. Selliseid kollaboratsioniste hakati kutsuma juunikommunistideks, sest nad eristusid "põliskommunistidest" (umbes 100 isikust, kes olid kuulunud kuni 1940. aastani Eesti Vabariigis põranda all tegutsenud kommunistlikku parteisse). 
Kõnekeeles on juunikommunistid ka eestimaalased, kes osalesid kaasajooksikutena vabatahtlikult 21. juunil 1940 toimunud Eesti valitsuse vastastel demonstratsioonidel, olid nende demonstratsioonide organisaatorid ja valmistasid Andrei Ždanovi juhtimisel ette Eesti inkorporeerimist Nõukogude Liitu (vt ka Eesti NSV). 
Tegevus.
Punaarmee väeosade relvastatud toetusel läbi viidud demonstratsioonidel tunnustati baaside lepingut, Punaarmeed ja tema juhti Kliment Vorošilovit. Peale selle saadeti parimad tervitused Molotovile ja Ždanovile ning hüüti "Elagu!" Stalinile. Avaldati arvamust, et valitsus on käitunud vastutustundetult, sõlmides Balti Sõjalise Liidu, mis on NSV Liidu vastane ja mis tõukab Balti riigid sõtta ning et Stalini ja teiste rahupoliitika on õigeaegselt selle leppe avalikustanud ja aidanud sellega töötaval rahval paljastada kodanlaste sepitsused. 
Suurimad meeleavaldused toimusid Tallinnas ja Tartus, kus nõuti baaside lepingu tingimuste täitmist, NSV Liidu vastaste elementide välja juurimist, uue valitsuse kujundamist, Kaitseliidu laialisaatmist, töölisliikumise tegelaste tagakiusamise lõpetamist, tööliste vallandamise lõpetamist.
Tallinnas kogunesid inimesed kõigepealt oma töökohtade juures, siis mindi Vabaduse väljakule, kus peeti kõnesid. Sealt mindi edasi rongkäiguga Kaarli puiestee kaudu üle Toompea Pikale tänavale. Sealt edasi Mere puiesteele ja Kadriorgu. Seal läks delegatsioon Pätsi juurde. President Päts pöördus Kadrioru lossi rõdult kogunenute poole, kuid teda katkestati esimese lause järel. Peale tema olid rõdul veel Laidoner ja kolonel Grabbi. Seejärel läksid demonstrandid Keskvangla juurde ja vabastasid ise kõik seal viibivad vangid, kellest kaugelt suurem osa olid kriminaalkurjategijad. Toompeal heisati punane lipp.
Eesti politseile ja teistele EV asutustele oli verevalamise vältimiseks antud korraldus sündmustesse mitte sekkuda ning vastupanu mitte avaldada. Ainsaks erandiks jäi tulevahetus Raua tänava algkooli juures (praegu Tallinna 21. Kool).
Õhtul avaldas president kirja, millega nimetas ametisse uue valitsuse peaminister Johannes Vares-Barbaruse juhtimisel. Peaministri asetäitjaks sai Hans Kruus, haridusministriks Johannes Semper, kohtuministriks Boris Sepp, majandusministriks Johannes Nichtig, põllutööministriks Aleksander Jõeäär, siseministriks Maksim Unt, sotsiaalministriks Neeme Ruus, sõjaministriks Tõnis Rotberg, teedeministriks Orest Kärm, välisministriks Nigol Andresen.
Marinova

Marinova (ka "Mariküla", "Mari") on küla Võrumaal Setomaa vallas. Küla kuulub Vaaksaarõ nulka.
Külas asub dolokivikarjäär.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Lembit Andresen

Lembit Andresen (22. aprill 1929 Kunda – 1. märts 2016) oli eesti pedagoogikateadlane, pedagoogikadoktor, Tallinna Ülikooli professor. Tema peamine uurimisteema on eesti rahvakooli vanem ajalugu. Ta oli Nigol Andreseni vennapoeg.
Elukäik.
Lembit Andresen lõpetas 1948 Rakvere Õpetajate Seminari, 1950 Tallinna Õpetajate Instituudi ja 1957 ajaloo erialal Tallinna Pedagoogilise Instituudi. 1969. aastal sai ta pedagoogikakandidaadi ja 1975. aastal pedagoogikadoktori kraadi; Vilniuse Ülikoolis kaitstud doktoriväitekiri käsitles Eesti rahvakooli kujunemist ja arengut 1880. aastani.
Andresen töötas õpetajana, seejärel 1958. aastast Tallinna Pedagoogilise Instituudi õppejõuna: 1977. aastast oli ta pedagoogika ajaloo professor, 1969–1971 ja 1975–1976 pedagoogika ja psühholoogia kateedri, 1991. aastast pedagoogika ajaloo õppetooli juhataja ning 2004. aastast emeriitprofessor. Ta õpetas pedagoogika ajalugu ka TLÜ Haapsalu (1999–2008) ja Rakvere (2001–2009) kolledžis.
Andresen pidas eestikeelse hariduse üheks tähtsaimaks eelduseks õpetajate ettevalmistamist, tema sellealased uurimused ulatuvad Bengt Gottfried Forseliuse seminarist (1684–1686) kuni tänapäevani. Ta kirjutas esimese Eesti pedagoogika ajaloo (muinasajast kuni 1940. aastani) ning uuris Eesti rahvakooli ajalugu seoses kirjaoskuse ja kooliraamatute arenguga. Andresen selgitas ka Lääne-Euroopa pedagoogikateaduse kaudmõjusid Baltimaade haridusele, eriti Jan Ámos Komenský ja Johann Heinrich Pestalozzi ideede jõudmist Eesti rahvakooli, ta rajas Eesti rahvakooli ajaloo uurimise koolkonna. Lembit Andresen uuris ka Tallinna Pedagoogikaülikooli ajalugu (1919–1999). Temalt ilmus ligi 300 artiklit ja 12 monograafiat.
Andresen oli B. G. Forseliuse Seltsi asutajaliige ja nõunik, Balti Pedagoogikaajaloolaste Assotsiatsiooni juhatuse liige (aastast 1999) ning Eesti Pedagoogika Ajaloo Seltsi asutaja ja esimees (aastast 2001). Ta rajas Tallinna Ülikooli muuseumi ja oli 1994–2006 selle juhataja. Andresen algatas Eesti üldhariduskoolide ajaloo-olümpiaadide (1965) ja Baltimaade pedagoogikateadlaste kooliajaloo konverentside korraldamise (1973).
Tunnustus.
Ta on saanud riiklikel kasvatusteaduslike tööde võistlustel palju esikohti (1996–2008).
Keevitustrafo

Keevitustrafo on trafo kaarkeevituseks vajaliku elektrivoolu saamiseks elektrivõrgust.
Trafo primaarpingeks võib olenevalt trafo tüübist olla faasipinge (ühe faasi ja maa vaheline pinge) 230 V või kahe faasi vaheline pinge 400 V. On ka kolme primaarmähisega keevitustrafosid, mis vajavad kolmefaasilist võrgutoitepinget 3×400 V. Sekundaarpinge on tavaliselt 18 kuni 70 V ja voolutugevus 20 kuni 600 A, erandjuhtudel kuni 1200 A. Keevitustrafo talub lühiajaliselt lühist, mis tekib elektroodide kokkupuutel. 
Maksimaalse keevitusvoolu reguleerimine toimub trafo mähistevahelise sidestuse muutmisega või sekundaarmähise keerdude arvu ümberlülitamise teel. Keevitustrafo juurde kuuluvad peale voolu reguleerimise vahendite enamasti ka lisaseadised, nagu jahutusventilaator, ampermeeter jms. 
Võrgupinget madaldavat trafot kasutatakse ka alalisvoolu-keevitusseadmes ehk keevitusalaldis (seda trafot keevitustrafoks ei nimetata).
Mõningad keevitusseadmeid tootvad firmad: Awelco, Cea, Daytona, Elektrosta, ESAB, EWM, Firmar, Fronius, Gys, Hobart, Kemppi, Lincoln, Migatronic, Miller, Rehm, Telwin-Pioner, Sip, Weco.
Mediaan (geomeetria)

Kolmnurga mediaaniks nimetatakse elementaargeomeetrias kolmnurga tipust vastaskülje keskpunkti tõmmatud lõiku või selle pikkust.
Kolmnurgal on kolm mediaani. Kõik nad lõikuvad ühes punktis, mida nimetatakse mediaanide lõikepunktiks. Mediaanide lõikepunkt jagab kõik mediaanid suhtes 2:1, kus pikem lõik jääb mediaanide lõikepunkti ja kolmnurga tipu vahele ning väiksem mediaanide lõikepunkti ja kolmnurga külje poolitaja vahele.
Kuldlõige

Kuldlõige (ka jumalik proportsioon, kuldne lõige, kuldne suhe) tähendab lõigu sellist jaotamist kaheks osaks, et suurem osa oleks kogu lõigu ja selle väiksema osa keskmine võrdeline (geomeetriline keskmine).
Seda suhet tähistab matemaatiline konstant formula_1 (fii), mis avaldub järgnevalt:
formula_2 
formula_1 on irratsionaalarv, mille ligikaudne väärtus on 1,6180339887...
Seda konstanti nimetatakse kuldlõike suhtarvuks.
Arvutamine.
Kaks positiivset arvu "a" ja "b" on kuldlõikes formula_1, kui
formula_5
See võrrand defineerib üheselt formula_6.
Parempoolne võrrand näitab, et formula_7, ning saab teha asenduse vasakpoolses osas, saades
formula_8
Taandades "b", saame tulemuseks
formula_9
Võrrandi mõlema poole korrutamine formula_1-ga ning liikmete ümberpaigutamine annab:
formula_11
Selle ruutvõrrandi ainus positiivne lahend on
formula_12
Omadused.
formula_13
Fibonacci jada.
Fibonacci jada algab arvudega 0 ja 1 ning ülejäänud liikmed leitakse rekursiivselt kahe eelneva liikme summast. Jada esimesed liikmed on 0 1 1 2 3 5 8 13 21 34 55 89 ... . Saab näidata, et Fibonacci jada liikme jagatis sellele vahetult eelneva liikmega läheneb kuldlõikele, kui piki jada edasi liikuda. Seega käitub Fibonacci jada asümptootiliselt kui geomeetriline jada, mille teguriks on kuldlõige.
Kasutades Fibonacci jada määravat rekursiivset seost saab omakorda leida rekursiivse seose jada formula_14 liikmete leidmiseks:
 formula_15
Et kõik selle jada liikmed on positiivsed, peab ja jada piirväärtus formula_1 olema positiivne arv. Lisaks peab see rahuldama seost
 formula_17
mis on aga juba eelnevalt leitud ruutvõrrand kuldlõike jaoks. Seni näitasime, et "kui" jada formula_14 koondub, "siis" on selle piirväärtuseks kuldlõige, kuid ei näidanud, "et" see jada koonudb. Viimast on lihtne näidata näiteks Banachi püsipunkti printsiibi abil. Viimane samm lõpetab tõestuse, et Fibonacci jada järjestikuste liikmete jagatised tõepoolest kuldlõikele lähenevad.
Fibonacci jada ja kuldlõike vaheline tihe seos väljendub samuti asjaolus, et Fibonacci jada liige formula_19 kohal formula_20 on esitatav kujul
 formula_21
kus formula_1 on kuldlõige.
Esteetika.
Kuldlõige on loodusest sageli leitav suhe. Nii on näiteteks päevalill ja inimese keha kuldlõikes . Ja seepärast pole mingi ime, et seda hakati kasutama mujal. Renessansi aegadest saati on paljude kunsti ja arhitektuuri teoste kavandamisel lähtutud kuldlõikest. Kasutati seda küll tunduvalt varem – näiteks juba Egiptuse püramiidide puhul. Antiikajast tuntud ehitisest kasutati kuldlõiget näiteks Parthenoni juures. Hilisemast ajast on tuntumad kuldlõiget kasutavad teosed arhitektuuris Notre Dame'i katedraal, kunstis Leonardo da Vinci "Vitruviuse mees" ning "Püha õhtusöömaaeg". Ka Stradivariuse viiulid on kuldlõikes. Tänapäeval andis kuldlõikele müstilise varjundi Dan Brown oma "Da Vinci koodiga".
Eksponentvõrrand

Eksponentvõrrand on võrrand, milles tundmatu esineb astendajas. Näiteks on eksponentvõrrandid formula_1 ja formula_2. Eksponentvõrrandite lahendamisel puuduvad üldised lahendusvõtted. Kuna võrrandi lahendamisel võib esineda võõrlahendeid, tuleb alati lahendeid kontrollida.
Nurmes

Nurmes on linn Soomes Põhja-Karjala maakonnas.
1973 liideti Nurmese vald ja alev ning 1974 nimetati Nurmes linnaks. Läänide kaotamiseni kuulus Ida-Soome lääni.
1. jaanuaril 2020 liideti linnaga Valtimo vald.
Outokumpu

Outokumpu on linn Soomes Põhja-Karjala maakonnas.
Kuusjärvi vald nimetati Outokumpu aleviks 1968 ja linnaks 1977.
1913–1989 tegutses linnas vasekaevandus. Tänapäeval on seal muuseum.
Linna haldusalas on järgmised külad: Kalaton, Maljasalmi, Rikkaranta, Sysmä, Taipale, Varislahti, Viuruniemi ja Ulla.
Läänide kaotamiseni kuulus Ida-Soome lääni.