Siricius

Siricius oli paavst 384–399. Ta oli 38. paavst.
Siricius oli "Liber Pontificalise" järgi pärit Roomast ja ta oli Tiburtiuse poeg.
Siricius oli Liberiuse ajal lektor ja diakon. Francesco Cristofori andmetel sai ta Damasus I ajal San Pastore kardinalpreestriks.
Paavstiks saamine ja skisma.
Siricius sai paavstiks detsembris 384. Tema ametisse asumise kuupäevaks on pakutud 15. detsembrit, 17. detsembrit, 22. detsembrit või 29. detsembrit.
Ka vastupaavst Ursinus soovis paavstiks saada. Vana-Rooma keiser Valentinianus II tunnustas Siriciust 23. veebruaril või 25. veebruaril 385.
Teoloogilised vaidlused.
386 noomis Siricius usurpaator Maximust, kes oli hukanud Priscillianuse. Ta ekskommunitseeris Trieri piiskopi Felixi, kes oli Priscillanuse süüdistaja ja keeldus tagasi osadusse võtmast piiskoppe, kes hukkamise heaks kiitsid. 397 kutsus ta kohtlema priskilliaane leebemalt.
Ajavahemikul 390–392 peetud sinodil mõistis Siricius hukka munk Jovinianuse, kes kritiseeris paastumist ja tsölibaati.
390 mõistis ta hukka Bonosuse.
Ta toetas Antiookia skismas Johannes Chrysostomose mõjutusel patriarhina Flavianost.
Ta taunis "Liber Pontificalise" järgi manilust.
Liturgilised otsused.
Siricius oli üks esimesi paavste, kes olevat kasutanud tiitlit Pontifex Maximus.
Ta oli esimene paavst, kelle poolt välja antud dekreetide kohta on teavet. Ta kohustas, et paavsti dekreedid tuleb selle saajal saata edasi teistesse kogudustesse.
Ta saatis oma esimese dekreedi 10. veebruaril või 11. veebruaril 385 Tarragona piiskopile Himeriusele. "Liber Pontificalis" vahendab Siriciuse otsust piiskopile, et ketserlusest kristlikku osadusse tagasipöördunu saab koguduse täisliikmeks, kui piiskop asetab talle terve koguduse juuresolekul oma käed peale.
Ta sätestas, et diakoniks võib ordineerida isikuid 30-aastaselt, preestriks 40-aastaselt ja piiskopiks 50 aastaselt.
385 andis ta Thessaloníki piiskopile privileegi kinnitada Illüürias kõik piiskoplikud otsused.
6. jaanuaril 386 pidas ta Roomas sinodi, kus ta muuhulgas sätestas, et ühtki piiskoppi ei tohi ordineerida ilma paavsti loata, piiskopiks tuleb määrata väärikas vaimulik ning diakonid ja preestrid peavad pidama tsölibaati.
Jõulude tähistamisel eristas ta Kristuse Sündimise Püha (25. detsember) ja Issanda Ilmumise Püha (6. jaanuar).
Ordineerimised.
"Liber Pontificalise" järgi ordineeris Siricius 31 preestrit, 16 diakonit ja 32 piiskoppi.
Traditsiooni järgi pühitses Siricius aastal 397 Šotimaa piiskopiks Niniani.
Suhted Hieronymuse ja Paulinusega.
390 toetas Siricius Johannes Chrysostomost ja Rufinust Aquileiast, kes ei saanud Hieronymusega hästi läbi.
395 külastas Roomat Paulinus Nolast.
Uus kirik.
390 põhitses Siricius sisse Rooma San Paolo kiriku.
Kirjad.
Siriciuselt on teada 13 kirja.
Hinnang.
Hieronymus iseloomustas Siriciust kui lihtsameelset inimest. Paulinus Nolast kirjeldas teda kui külmalt tagasihoidlikku vaimulikku.
Surm.
Siricius suri 26. novembril 399 ja maeti Roomas San Silvestro kirikusse, "Liber Pontificalise" järgi aga Priscilla katakombidesse.
Siriciust austati algselt katoliku kirikus pühakuna, kuid Hieronymuse kriitika tõttu hiljem mitte. Benedictus XIV otsusega 1748 tunnustati teda taas pühakuna. Tema mälestuspäev on 26. november.
Teda austatakse pühakuna ka õigeusu kirikus.