tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aarne Mäe

Aarne Mäe (sündinud 13. detsembril 1967 Rakveres) on eesti ajakirjanik. 
Ta töötas ligi 25 aastat ajalehes Virumaa Teataja, sellest kaksteist ja pool aastat ka peatoimetajana.
Mäe kandideeris EKRE nimekirjas 2019. aasta Riigikogu valimistel. Ta kogus oma nimekirjas teisena ja Lääne-Virumaal kümnendana 818 häält. 2023. aastal sai ta samas ringkonnas 423 häält.
2021. aasta kohalike omavalitsuste valimistel valiti ta Rakvere linnavolikokku, ta on kultuurikomisjoni aseesimees.
Eesti Ajalehtede Liit on tunnistanud kaks tema artiklit maakonnalehtede kategoorias parimaks arvamuslooks, veel viis korda on tema artikkel parima nimetusele kandideerinud.
Aarne Mäel on ilmunud luulekogu "Ema lööb maha, kui sa luuletusi ei loe" ja huumorikogumik "Rakvere raamat". Tema tekstidele on laule kirjutanud mitu ansamblit, nende hulgas "Vennaskond".
Ain Lember

Ain Lember (sündinud 14. detsembril 1965) on eesti ajakirjanik. 
Ta töötab ajalehe Saarte Hääl põllumajandustoimetajana.
Aivar Hundimägi

Aivar Hundimägi (sündinud 7. jaanuaril 1975) on eesti ajakirjanik.
Ta lõpetas aastal 1990 Tartu 14. Keskkooli ja aastal 1995 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna farmaatsia osakonna.
Ta on ajalehe Äripäev peatoimetaja asetäitja.
Ta oli Kuku Raadio saate "Äripäev eetris" saatejuht.
Ene Puusemp

Ene Puusemp (sündinud 8. augustil 1942) on eesti ajakirjanik. Viimastel aastakümnetel on ta valdavalt avaldanud kultuuriloolisi ja -kajastuslikke artikleid ajalehes Postimees.
Gert Kiiler

Gert Kiiler (sündinud 22. aprillil 1974) on eesti ajakirjanik ja stsenarist.
Ta on lõpetanud 1997. aastal Viljandi Kultuurikolledži näitlejana (1. lend) ja töötanud seejärel aasta aega Ugala teatris inspitsiendina. Ta on kirjutanud koos Valner Valmega lastenäidendi „Appi, korupid!” (1998), millest sai Ugala teatri jõululavastus. 
Ta on olnud Viljandi maakonnalehe Sakala ajakirjanik ja toimetab Sakalas "Liba Sakala" huumorinurka.
Ta on olnud Eesti Televisioonis näidatud huumorisarja „Teeveejahutaja” kaasstsenarist (2003–2004, koos Silver Alevi või Toomas Valsbergi ja Tiia Selliga) ning sarjade "Hajameelselt abielus" (2005–2007, koos Villu Kanguri ja Margus Konnulaga) ja "Pehmed ja karvased" (2004–2013, koos Toomas Kalli ja Urmas Lennukiga) kaasstsenarist. Koos Elo Seliranna ja Silvia Soroga kirjutas ta alates 2013. aastast kümmekonna aasta jooksul ETV lastesaate "Lastetuba" stsenaariumi. Koos Villu Kanguriga on ta olnud telesarja "ENSV" stsenarist. 
2021. aastal ilmus tema huumoritekstide kogumik "ENSV ja ""ENSV": muie näol vaade telesarja telgitagustesse" (Tammerraamat), 2022. aastal kriminaalromaan "Eranuhke ei armasta keegi" (Postimehe Kirjastus), 2023. aastal lasteraamat "Kass, kes ei osanud nurruda" (Tänapäev, kaheksa lugu) ja 2024. aastal kriminaalromaan "Saatus koosneb juhustest" (Postimehe Kirjastus).
Isiklikku.
Tema isa Ülo Kiiler (1942–2010) oli humorist.
Anti Veermaa

Anti Veermaa (sündinud 12. veebruaril 1968) on eesti karikaturist ja illustraator.
1986. aastal lõpetas Põlva Ühisgümnaasiumi, edasi läks õppima Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonda, mille lõpetas 1992. aastal.
Tema esimesed karikatuurid ilmusid 1990. aastate alguses Liivimaa Kroonikas koomiksitena – mõned nimetud, teistel pealkirjaks "Wello ja Woldemar".
2004. aastast illustreeris ta koos Aimar Juusega Äripäeva juhtkirju karikatuuridega, alates 2009. aastast hakkas seal üksinda juhtkirju kujundama. 
Näitused.
2009 – „Eesti 5 aastat Euroopa Liidus – EL karikatuuridel“ Tallinnas, Euroopa Liidu Majas. Sama näitus toimus ka Põltsamaa Raamatukogus. Koos Urmas Nemvaltsi, Hillar Metsa, Andrus Peegli, Ott Valliku, Anti Veermaa ja Andres Varustiniga
Eduard Forsman

Eduard Forsman (31. juuli 1878 – 1. jaanuar 1933 Tallinn) oli baltisaksa päritolu Eesti ettevõtja.
Lõpetas 1894. aastal Tallinna Reaalkooli. 
Töötas algul Hoeppeneri pangas, seejärel Eestimaa Vastastikuse Krediidiühisuse kassapidajana. 1913. aastast oli ta Aasovi-Doni Kommertspanga Tallinna osakonna juhataja. 1916. aastast surmani oli Põhja Paberi- ja Puupapivabriku direktor. 
Lisaks oli ta 1920. aastast Eestimaa Tööstus- ja Kaubanduspanga ja 1921. aastast Scheeli panga juhatuse liige ning AS Eesti Paber ja AS Küttejõud juhatuse esimees.
Aastatel 1922–1933 kuulus talle Tallinnas Roosikrantsi (tol ajal Suur-Roosikrantsi) 3 maja.
Liikmesus.
Aastatel 1925–1929 oli ta Kaubandus-Tööstuskoja suurtööstuse sektsiooni liige. Ta toetas Eestimaa tenniseklubi ja kuulus Greiffenhageni kliiniku kuratooriumi.
Isiklikku.
Tema isa oli Tallinnas kullassepp. 
Tema tütar oli Eesti esimene naisolümpiavõistleja, mäesuusataja Karin Peckert-Forsman.
Ta põdes hemofiiliat ja suri gripi tagajärjel. Ta maeti Kopli kalmistule.
Aleksander Puškini tänav

Aleksander Puškini tänav on tänav Narvas, mis kulgeb lõunast põhja suunas. Tänav on nime saanud vene luuletaja Aleksandr Puškini järgi. Tänava pikkus on umbes 2900 m, see on Narva üks pikemaid tänavaid.
Tänav algab Vaksali tänavalt ning ristub Vaivara, Juhkentali, Madise, Malmi, Lembitu ja Kosmonaudi tänavaga. Edasi moodustab ringi (aadressiga Paul Kerese väljak) Paul Kerese ja Tallinna maanteega ristudes. Pärast ringi ristub Tuleviku ja Fama tänavaga, Fama põiguga ning Lavretsovi, Hariduse, Õhu, Liiva, Rakvere, Paju, Tapamaja, Kivilinna, Tähe, Vihma ja Pilve tänavaga. Tänav lõpeb Kalmistu tänava juures Rahu tänavaga liitudes.
Ajalugu.
Praeguse tänava eelkäijaks oli 19. sajandi lõpu linnaplaanidel kujutatud Peetri eeslinnas asunud Suur Revali tänav (vene keeles "Большая Ревельская улица"), mis kulges nüüdsest Malmi tänavast Tuleviku tänavani ning 1905. aasta plaanil Wesenbergi tänavani (vene "Везенбергская улица"; nüüd Rakvere tänav).
20. sajandi alguses ehitati Suur Revali ja Kümnenda tänava (praegu Lavretsovi tänav) ristmikule kolmekorruseline posti- ja telegraafimaja, mille järgi nimetati tänav ümber Posti tänavaks (vene "Почтамтская улица"). Praegu on selles kohas, aadressil Puškini 28, hotell Inger.
1927. aasta linnaplaanil kannab praeguse Puškini tänava lõik Malmi tänavast raudteeni nime "Joala tänav".
Aastal 1926 ehitati Posti ja Rakvere tänava ristmiku lähedale kahekorruseline algkoolimaja, mille projekti autor oli linnaarhitekt Nikolai Opatski. Selleaegsetele koolimajadele iseloomulikult kasutati hoone kujundamisel klassitsistlikke elemente. Kooli vastas, Posti tänava teisel küljel, oli staadion. Pärast Teist maailmasõda hoone taastati ja seal tegutses mõnda aega muu hulgas internaatkool; tänapäeval on maja Narva Kesklinna Kooli käsutuses.
Märtsipommitamisel 1944 hävisid hooned tänaval peaaegu täiesti. 29. detsembril 1945 liideti Narva Töörahva Saadikute Nõukogude Täitevkomitee otsusega Joala ja Posti tänav (Peetri platsini) ning nimetati see 21. juuni prospektiks (vene "Проспект 21-го июня"), ja Posti tänava lõik Rakvere tänavast Peetri platsini nimetati Töölispolgu tänavaks 1941. aasta lahingus osalenud Narva töölispolgu auks.
24. mail 1949 nimetati need tänavad ümber Puškini tänavaks seoses Aleksandr Puškini 150. sünniaastapäeva tähistamisega.
Endine tänav.
20. sajandi alguses oli Narvas teine Puškini tänav, seda on kujutatud 1912. aasta linnaplaanil. Puškini tänavaks nimetati ümber Gluhhaja tänav (vene "Глухая улица") – väike tänav katoliku kiriku lähedal, mis kulges rööbiti Gloria bastioni vasaku küljega. Eesti Vabariigi ajal nimetati see veel kord ümber Kirjaniku tänavaks. 1930. aastate lõpus tehtud aerofoto järgi oli tänaval ainult üks maja, mis ei ole säilinud.
Ants Vaimel

Ants Vaimel (11. jaanuar 1927 Narva – 16. jaanuar 2009 Tallinn) on eesti teedeinsener ja tehnikateadlane.
Ta lõpetas 1945. aastal Põltsamaa Keskkooli ning 1951. aastal TPI teedeinsenerina. Ta oli aastatel 1962–1965 autoteede kateedris aspirant, kaitses seal 1966. aastal väitekirja “ENSV lubjakivikillustik asfaltbetooni koostisosana” ning sai tehnikakandidaadi kraadi.
Ta töötas aastatel 1951–1953 ja 1955–1962 Tartus ja Tartu rajoonis erinevates asutistes teedeinsenerina. Aastatel 1953–1955 töötas ta EPA-s ehitusmehaanika ja -konstruktsioonide kateedri assistendi ja vanemõpetajana.
Ta töötas alates 1965. aastast TPI-s autoteede kateedris vanemõpetajana, aastatel 1966–1992 oli ta dotsent ning aastatel 1982–1986 kateedrijuhataja. Ta oli aastatel 1992–1997 TTÜ Teedeinstituudi dotsent, 1997–1998 teadur ning alates 2006. aastast emeriitdotsent.
Aleksei Arbuzov

Aleksei Nikolajevitš Arbuzov (vene Алексей Николаевич Арбузов; 26. mai 1908 (ukj) Moskva – 20. aprill 1986 Moskva) oli vene näitekirjanik.
1980 pälvis ta NSV Liidu riikliku preemia
Rasmus Kangropool

Rasmus Theodor Kangro-Pool (27. detsember 1930 Tallinn – 13. november 2001 Tallinn) oli eesti arhitektuuriajaloolane.
Ta lõpetas aastal 1949 Tallinna 2. Keskkooli ja aastal 1954 Leningradi Ehitusinseneride Instituudi linnaehituse ja -majanduse erialal.
Aastatel 1958–1995 töötas ta Tallinna Arhitektuurimälestiste Kaitse Inspektsioonis. Pärast seda töötas Tallinna Muinsuskaitseameti juhatajana.
Isiklikku.
Tema isa oli kunstiajaloolane, kunsti- ja teatrikriitik Rasmus Kangro-Pool ja ema oli näitleja Linda Reial.
Tema abikaasa oli kunstiajaloolane Mai Lumiste.
Alfred Vaga

Alfred Vaga (ka Waga; 11. mai 1895 Tallinn – 24. aprill 1980 Buenos Aires, Argentina) oli Eesti kunstiajaloolane ja -kriitik.
Elulugu.
Alfred Vaga tegutses aastatel 1921–1926 ja 1934–1944 Tallinnas vabakutselisena. Aastatel 1926–1928 töötas ta Tallinnas Eesti Muusikamuuseumi kunstiosakonnas korraldajana.
1944. aastal põgenes ta suure põgenemislainega Saksamaale, siirdus sealt hiljem Taani ja seejärel Argentinasse.
Isiklikku.
Tema üks vend oli kunsti- ja arhitektuuriajaloolane Voldemar Vaga ja teine vend oli botaanik August Vaga.
Luup (perekonnanimi)

Luup on eesti perekonnanimi.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Luup 140 inimesel: 69 mehel ja 71 naisel. Perekonnanimede levikult on Luup meeste puhul 1364. ja naiste puhul 1505. kohal. Levinuim on see Hiiu maakonnas, kus seda on 10 000 elaniku kohta 13,6.
Rein Luup

Rein Luup (5. november 1943 Tallinn – 16. juuni 2007) oli eesti arhitekt.
Ta lõpetas aastal 1971 ERKI õhtuse osakonna arhitektina.
Aastatel 1965–1991 töötas ta Eesti Projektis. Aastatel 1991–1993 töötas ta arhitektuuribüroos Masso ja Luup. Aastast 1993 töötas ta arhitektuuribüroos Luup.
Rein Loodus

Rein Loodus (9. september 1931 Tartu – 9. detsember 2024) oli eesti kunstiajaloolane. 
Rein Loodus sündis Tartus, kus tema isa pidas kondiitriäri. Õppis Tartu 1. Keskkoolis, mille lõpetas 1950. Edasi õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis ajaloo-keeleteaduskonnas. Kaitstes kunstiajaloo alal Voldemar Vaga käe all 1955. aastal diplomitööd „"Võitlus realismi eest vene maalikunstis 19. sajandi lõpul ja 20. sajandi algul"“. 
Aastast 1961 oli ta Ajaloo Instituudis teadur ning aastast 1985 juhtivteadur, 1996-2003 vanemteadur ja 2003–2006 grandihoidja.
Kunstiajaloo kandidaadi kraadi kaitses ta 1964. aastal Tartus Günter Reindorffi juhendamisel väitekirjaga „"Eesti karikatuurikunsti areng ja võitlus reaktsiooni vastu (XIX sajandi teisest poolest Oktoobrirevolutsioonini)"“, mille kirjutas ajakirjanduse põhjal. 
Ta on muu hulgas uurinud eesti raamatu- ja tarbegraafikat, samuti eesti eksliibrise ja karikatuuri ajalugu. 
Tema karjäär möödus teadusliku töötajana Tartu Kunstimuuseumis (1955–1958) ning Ajaloo Instituudi kunstiajaloo sektoris (1961–2003), kus ta töötas üle 40 aasta – algul teaduri, hiljem juhtiv- ja vanemteadurina. 
Aastast 1967 oli ta Eesti Kunstnike Liidu liige. Ta oli ka Baltisaksa Kultuuriseltsi liige.
Rein Tammik

Rein Tammik (sündinud 22. märtsil 1947 Valgas) on eesti maalikunstnik.
Tammik lõpetas 1974. aastal Tartu Kunstikooli. Tema maaliloomingus on popkunsti ja hüperrealismi sugemeid. 1970. aastate alguses osales ta rühmituse Visarid töös.
Pärast 1974. aastat töötas ta Tallinnfilmi kunstniku ja lavastajana. Loonud joonisfilmid “Poiss ja liblikas” ja “Nike' kutse”. 
Aastast 1990 elab ta Prantsusmaa.
Ahti Seppet

Ahti Seppet (sündinud 27. septembril 1953 Tartus) on eesti skulptor.
1979–1984 töötas ta Tartu Laste Kunstikooli õpetajana. Aastast 1984 töötas ta Anton Starkopfi ateljeemuuseumi juhatajana. 
Ta kuulub rühmitusse Para.
Aara (ühendus)

Huumoriühendus Aara (Kalju Kass, Tõnu Tepandi ja teised näitlejad), tekkis 1988. aastal tolleaegse Puhkeparkide Direktsiooni juurde. Aara oli juriidiliselt eraldiseisev ettevõte, kes müüs huumoriprogramme üle Eesti. 
Neil oli kaks ansamblit: Ukulele ja kupleeansambel Talong. 
Avaldati ka huumoriajalehte Solvaja. 1988. aastal töötas Tiit Kändler huumoriühenduse Aara kirjandusala juhatajana.
Tegevus lõpetati 1992. aastal.
Beekman (täpsustus)

Beekman võib tähendada mitut asja.
Pariisi Poliitikauuringute Instituut

Institut d'études politiques de Paris, ka Sciences Po, ka Pariisi politoloogiainstituut, on üks juhtivaid sotsiaalteaduste kõrgkoole Prantsusmaal.
Sciences Po asutati 1872. aastal ning see asub Pariisis. 
Sciences Po Undergraduate College pakub kolmeaastast bakalaureuseõpet, mille raames toimub aastane õppetöö ühes 470-st välismaa koostööpartner-ülikoolist. Sciences Po seitsmes kraadiõppekoolis on võimalik õppida 30 magistri- ja 5 doktoriprogrammi alusel. 13 000 üliõpilasest umbes pooled on välismaalased. Sciences Pol on Prantsusmaal seitse kampust .
Rein Raudvere

Rein Raudvere (sündinud 1955 Rein-Erich Raudvere) on Eesti ajakirjanik ja ilmatark.
Ta töötab Maalehes.
Rita Puidet

Rita Puidet (sündinud 17. augustil 1959) on eesti ajakirjanik.
Ta oli 27 aastat (1997–2024) ajalehe Eesti Kirik toimetaja.
Uno Schultz

Uno Schultz (sündinud 8. detsembril 1956) on eesti ajakirjanik ja kultuuritegelane Rootsis.
Uno Schultz emigreerus 1980. aastate lõpul Rootsi, kus töötas lühikest aega ka Rootsi Raadio eestikeelsete saadete toimetuses. Ta on olnud Rootsi Eestlaste Liidu esinduskogu liige ja rootsieestlaste ajakirja Rahvuslik Kontakt toimetuskolleegiumi liige.
2009. aastal ilmus tema kolmas luulekogu "Teed".
Tema harrastus on filateelia.
Tarind (keeleteadus)

Tarind ehk grammatiline konstruktsioon ehk konstruktsioon on keeleüksus, milles konventsionaliseerunud fonoloogiline ja/või morfosüntaktiline mall on seotud spetsiifilise semantilise ja/või pragmaatilise sisuga.
Tarind on keskne mõiste keeleteooriate peres, mida nimetatakse tarindigrammatikaks. Selliste teooriate järgi koosnevad kõneleja konkreetse keele teadmised lisaks sõnavarale ja kinnisväljenditele veel suurest hulgast tarinditest ehk vähem või rohkem abstraktsetest mallidest, nagu näiteks ühildumine või grammatiliste aegade moodustamine.
Philippos V

Philippos V (238 eKr – 179 eKr) oli Antigoniidide dünastiast Vana-Makedoonia kuningas 221 eKr–179 eKr. 
Philippos V-e Makedoonia laevastik püüdis 216 eKr, Rooma kaotuse järel Trasimenuse järve lahingus 217 eKr Hannibali vägedelt, Illüürias edutult vallutada Apollonia linna. 
215. aastal eKr aastal sõlmis Philippos V Kartaago ja Rooma vahelise Teise Puunia sõja ajal (218–201 eKr) Kartaago väejuhi Hannibaliga Rooma-vastase liidu ning tungis laevastikuga 214 eKr Illüüria rannikule, Philippos V-e väed vallutasid Orici linna ning püüdsid taas vallutada Apollonia linna. Invasioonist sai alguse Esimene Makedoonia sõda (214–205 eKr) Roomaga. Vana-Makedoonia vastases sõjalises liidus osalesid Rooma liitlasena kreeklaste Aitoolia liit, Pergamon, Sparta ja Elis. 
Philippos V toetas Ahhaia liitu Aitoolia liidu vastu 207 eKr ja sundis 205 eKr neid sõlmima rahulepingu. 
202 eKr sõlmis Philippos V lepingu Seleukiidide Antiochos III jagamaks Egiptuse Ptolemaioste valdusi Egeuse meres. Rhodoslased, toetatuna Pergamoni poolt, kuulutasid Makedooniale sõja (205–200). Makedoonia laevastik purustas lahingus 201 eKr Lada saare juures liitlaste laevastiku ja laastas Pergamoni.
Philippos sai 197 eKr Kynoskephalai lahingus Põhja-Kreekas Tessaalias lüüa Rooma vägedelt Titus Quinctius Flamininuse juhtimisel ja ta kaotas Kreekas ülemvõimu.
Mozdoki rajoon

Mozdoki rajoon (osseedi keeles "Мæздæджы район", vene keeles "Моздокский район") on Põhja-Osseetia omavalitsusüksus.
Rajoonikeskus on Mozdok. Rahvaarv 2015. aasta andmetel 86 621.
Metsa-raisamatja

Metsa-raisamatja ("Nicrophorus vespilloides") on putukaliik raisamardiklaste sugukonnast. Liigi levila hõlmab nii nearktist kui ka palearktist. Euroopas puudub vaid Portugalis ja Vahemere saartel.
Välimus ja käitumine.
Metsa-raisamatja on perekonna väikseim liik Euroopas. Ta on hästi äratuntav mustade harjasja otsaga tundlate ja kahe suure oranži laigu järgi mõlemal mustal kattetiival. Eesrindmik on sile, sterniit on kaetud kollaste karvadega. Selget seksuaalset dimorfismi pole (sarnaselt perekonna teiste liikidega) täheldatud. Temaga sarnaneb harilik raisamatja "Nicrophorus vespillo", kes eristub aga selgelt rohkete kollaste harjaste poolest kehal, tagajalgadel ja tundlate otstes.
Metsa-raisamatjad on päevase eluviisiga. Nad harrastavad nii nekrofaagiat kui ka kisklust. Põhiliselt toituvad nad väiksemate loomade surnukehadest. Nende toidulauale kuuluvad näiteks uru- ja karihiired. Raisamatjad jõuavad oma saagi juurde selle väga varajases roiskumisfaasis, et saada eelis konkurentide ees. Kui saak on leitud, maetakse see maha. Toitumispaik on paaritumiskohaks ning seda kasutatakse ka järglaste kasvatamiseks. Oma saagi pärast peavad metsa-raisamatjad võitlema nii liigikaaslaste kui ka perekonna teiste liikidega. Seetõttu on neil ka väga tugev kitiinkest. Teisi tuleb eemal hoida ka pärast saagi matmist, et kaitsta oma järglaseid. Emased isendid on veidi agressiivsemad kui isased, kuna võitlevad alati teiste emastega sama saagi pärast. Isased aga võivad teiste isastega rahumeelselt kõrvuti toituda ja isegi koostööd teha, et raibe maha matta. Seda muidugi juhul, kui emaseid metsa-raisamatjaid läheduses pole. Lisaks surnud loomadele söövad raisamatjad ka näiteks tõuke, mida jahitakse seentel ja maha maetud saagil. Osalt on see vajalik ka enda järglaste kaitsmiseks. Veel toituvad nad orgaanilisest materjalist, mida leidub lindude ja imetajate pesades.
Kui saagi juures on korraga mitu liigi isendit, siis emased võitlevad omavahel ja isased omavahel, kuni järele jääb vaid üks paar, kes saab saagi endale. Maa sisse kaevatud krüpti maetakse saagiks saadud raibe, mille ümber olevasse mulda munetakse munad. Haudme eest võivad hoolitseda mõlemad vanemad koos või kumbki eraldi. See on vajalik, et hoida eemale vaenlasi. Vastsed toituvad mahamaetud raipest, kuid osaliselt toidavad vanemad neid ka väljaoksendatud toiduga. Raipe liiga kiire mädanemise takistamiseks sisaldab raisamatjate sülje- ja anaalsekretsioon antibiootikume. Kui järglased on jõudnud kolmandasse vastsefaasi, nad eemalduvad ja nukkuvad eraldi kambrikestes ümbritsevas mullas.
Metsa-raisamatja peamisteks vaenlasteks on loomtoidulised pisiimetajad, nagu käsitiivalised ja hiired, ning linnud. Kuid tema vaenlasteks võivad olla ka lestad, näiteks "Poecilochirus davydova", kes sööb raisamatja mune.
Lestadega võivad neil olla ka kommensialistlikud suhted, mille puhul lestad kasutavad raisamatjaid transpordivahendina, tekitamata raisamatjale mingitki kahju. Esinevad ka mutualistlikud suhted teiste perekonna "Poecilochirus" liikidega, kes vähendavad konkurentsi kärbestega.
CB90 klassi lahingukaater

CB90 klassi lahingukaater (rootsi keeles "Stridsbåt 90", inglise keeles "Combat Boat 90") on Rootsis valmistatud mitmeotstarbeline rannikulähedaseks sõjategevuseks või -tegevuse toetamiseks mõeldud kiirekäiguline kaater. 
Kirjeldus.
CB90 on 15,9 m pikk, kaalub kuni 15,3 t, arendab 2 Scania DSI14 V8 diiselmootori ja jugakäituritega kiirust ligikaudu 40 sõlme ja on hea manööverdusvõimega. Võib lisaks 3-liikmelisele meeskonnale peale võtta ka umbes 20 -liikmelise täisvarustuses dessantallüksuse. Originaalnimes tähistab "H" rootsi keeles poolrühma.
Relvastuseks on 12,7 mm raskekuulipilduja, 40 mm automaatgranaadiheitja ja vajadusel mõned süvaveepommid või meremiinid. Originaalis asuvad roolimaja ees paremal 2 fikseeritud 12,7 mm kerekuulipildujat. Samuti võib kaatri tekile paigutada tankitõrjeraketisüsteemi (Norras katseatud süsteemi AGM-114 Hellfire) või kerget õhutõrjeraketisüsteemi. Dessandiruumi on võimalik sisustada ka juhtimispunkt, meditsiinipunkt või vedada varustust.
Ajalugu.
Eelkäijaks olid suuremad, 200-klassi kaatrid, mis võtsid peale umbes 40 inimest. 
Esimesed CB90 kaatrid valmisid Rootsis 1988. a ja seeriatootmine algas 1990. a. On tänapäeval kasutuses 6 riigis. 
Aja jooksul on juhtunud Rootsis kaatritega ka mõned õnnetused. 1 kaater on ramminud sadamakaid (1999), 2 on põrganud omavahel kokku (2004) ja 1 on uppunud tormise ilmaga lekke tõttu (2006). 2014. a jäi üks Malaisia kaater tormis kadunuks, kuid leiti päev hiljem mootoririkke tõttu koos meeskonnaga eemal ulpimas.
2015. a osalesid Rootsi kaatrid samuti tundmatu allveeobjekti otsingutes Stockholmi lähistel.
12. jaanuaril 2016. a sattusid 2 USA kaatrit Pärsia lahes Iraani piirile ja võeti koos meeskonnaga Iraani võimude poolt kinni. Pärast 15-tunnist kinnipidamist ja läbirääkimisi meeskonnad ja alused vabastati.
Digora rajoon

Digora rajoon (osseedi keeles "Дыгуры район", vene keeles "Дигорский район") on Põhja-Osseetia haldusüksus.
Rajoonikeskus on Digora. Rahvaarv 2013. aasta andmetel 18 799.
Valter Karl Err

Valter Karl Err VR II/3 (Wehrt;1. mai / 13. mai 1899 Kuressaare – surmaaeg teadmata) oli Eesti sõjaväelane (vanemallohvitser). 
Vabadussõjas.
Ta oli õppursõdur ja võitles 3. laiarööpmelisel soomusrongil. 
30. märtsist 1919 oli Tallinna Tagavarapataljoni 7. roodus, aprillist 1919 Soomusrongide Diviisi tagavarapataljoni 2. roodus. Siis läkitati kuulipildujate kursustele. Samal kuul viidi üle laiarööpmelisele soomusrongile nr 3 2. kuulipildujate komandosse. 
Osales lahingutes Landeswehri ja Punaarmee vastu Pihkva ja Narva rindel. 
Detsembris 1920 vabastati teenistusest.
Hilisem elu.
Pärast Vabadussõda sai ta riigi poolt priikooli õiguse. 
Lõpetas kommertskooli. 1920 õppis Sõjaväe Tehnikakoolis. Seejärel töötas Kuressaares mehaanikuna. 
Oktoobris 1925 siirdus Saksamaale õppima ja edasine saatus teadmata.
Alagiri rajoon

Mozdoki rajoon (osseedi keeles "Алагиры район", vene keeles "Алагирский район") on Põhja-Osseetia omavalitsusüksus.
Rajoonikeskus on Alagir. Rahvaarv 2015. aasta andmetel 37 260.
Siim Nestor

Siim Nestor (sündinud 22. jaanuaril 1974) on Eesti muusikaajakirjanik ja -kriitik.
Aastatel 1995–1997 oli ta ajakirja Noorus peatoimetaja.
Ta on töötanud Liivimaa Kroonikas toimetajana.
Juhib koos Erik Mornaga Raadio 2-s "indie"-muusika saadet "Nestor ja Morna".
Isiklikku.
Tema isa on poliitik Eiki Nestor, vanaisa aga Ahto Vesmes.
Maarius Suviste

Maarius Suviste (sündinud 1966) on Eesti ajakirjanik.
Ta on Õhtulehe uudistetoimetuse erikorrespondent ja Lõuna-Eesti Postimehe reporter.
Risto Berendson

Risto Berendson (sündinud 1975) on eesti ajakirjanik.
Ta on Postimehe uuriva toimetuse juhataja.
Varem on ta olnud Sporditähe peatoimetaja (2007. aasta algusest).
Erika Klaats

Erika Klaats (sündinud 1954) on eesti ajakirjanik.
Ta on Maalehe arvamustoimetaja.
Varem on ta töötanud ajalehes Meie Meel.
2016. aasta Vormel 1 hooaeg

2016. aasta Vormel 1 hooaeg oli Vormel 1 maailmameistrivõistluste 67. hooaeg.
Hooaeg algas 20. märtsil Austraalias ja lõppes 27. novembril Araabia Ühendemiraatides. Peeti 21 etappi.
Tulemused.
"Sorteerimiseks klõpsa noolekestele veeru päises"
Agne Trummal

Agne Trummal (7. september 1973 Tallinn – 6. november 2005 Sae küla, Kõue vald, Harju maakond) oli Eesti muinsuskaitsetegelane. 
Ta õppis aastatel 1980–1989 Tallinna 4. Keskkoolis ning aastatel 1989–1993 Tallinna Majandustehnikumis, mille lõpetas raamatupidamise erialal. Ta lõpetas 1999. aastal Eesti Kunstiakadeemia kunstiteaduse instituudi ning õppis aastatel 2004–2005 EKA restaureerimisosakonna magistriõppes. 
1999. aastal asus ta tööle Tallinna Muinsuskaitseametisse projektijuhina, 2000. aastal sai temast ameti juht ning ameti nimevahetuse järel samal aastal Tallinna Kultuuriväärtuste Ameti juht. Ta töötas 2004. aastast Muinsuskaitseametis, algul peadirektori kohusetäitjana, 2005. aastast peadirektorina. 
Trummal hukkus 6. novembril 2005 Tallinna–Tartu maanteel liiklusõnnetuses.
Kirovi rajoon (Põhja-Osseetia)

Kirovi rajoon (osseedi keeles "Кировы район", vene keeles "Кировский район") on Põhja-Osseetia haldusüksus.
Rajoonikeskus on Elhotovo. Rahvaarv 2015. aasta andmetel 27 447.
Irafi rajoon

Irafi rajoon (osseedi keeles "Æрæфы район", vene keeles "Ирафский район") on Põhja-Osseetia haldusüksus.
Rajoonikeskus on Tšikola. Rahvaarv 2015. aasta andmetel 15 311.
Ardoni rajoon

Ardoni rajoon (osseedi keeles "Æрыдоны район", vene keeles "Ардонский район") on Põhja-Osseetia haldussüksus.
Rajoonikeskus on Ardon. Rahvaarv 2015. aasta andmetel 31 588.
Gustav von Bergmann (1749–1814)

Gustav von Bergmann (28. märts 1749 Neuermühlen, Riia lähedal – 30. juuni 1814 Ruhja) oli Liivimaal tegutsenud baltisaksa vaimulik, trükkal.
Aastatel 1767–1770 õppis ta Leipzigi Ülikoolis usuteadust. 1770. aastal tuli ta tagasi Liivimaale. 
1771. aastal sai ta Võnnu praostkonna Āraiši kihelkonna Āraiši kirikukoguduse pastoriks Āraišis. 1784. aastal sai ta Ruhja kiriku pastoriks Ruhja kihelkonnas, kus pidas seda ametikohta surmani 1814. aastal. 1807. aastal sai ta Liivimaa ülemkonsistooriumi assessoriks.
1787. aastast Saksa-Rooma keisririigi riigiaadel
Tal oli aastatel 1785–1797 ja 1801–1810 Ruhjas oma trükikoda, kus muu hulgas trükkis haruldasi ajaloolisi teoseid.
Isiklikku.
Tema isa, Balthasar Bergmann (1703–1768) oli Võnnu praostkonna Skujene kihelkonnakoguduse ja Ādaži kihelkonnakoguduse pastor, vend Balthasar von Bergmann (1736–1789) Venemaa keisririigi riigiametnik, Liivimaa ülemfiskaal ja 1787. aastast Saksa-Rooma keisririigi riigiaadel, vend Ambrosius Bergmann (1740–1784), sõjaväearst Venemaal ja vend Liborius von Bergmann (1754–1823), vaimulik Liivimaal - Riia Peetri kiriku ülempastor, Riia linnakonsistooriumi senior, 1787. aastast Saksa-Rooma keisririigi riigiaadel.
Tema poeg oli Liivimaa ajaloo uurija, Ērgļi ja Ruhja pastor Benjamin Fürchtegott Balthasar von Bergmann. (1772–1856), pojapoeg Richard von Bergmann (1805–1878) Ruhja pastor, poeg Gustav Ambrosius Wilhelm von Bergmann (1774–1814), arst Venemaal Permis, poeg Hermann Johann Jacob von Bergmann (1780–1856), Venemaa keisririigi sõjaväelane (jalaväekindral), poeg Karl Adolf von Bergmann (1783–1844), Venemaa keisririigi riigiametnik, poeg Heinrich Eberhard von Bergmann (1794–1872) vaimulik Liivimaal - Lazdona kihelkonnakoguduse pastor.
Raimo Sule

Raimo Sule (10. märts 1934 Kurista vald – 3. august 2016) oli eesti tehnikateadur ja karikaturist.
Elulugu.
Sündis väiketalupoja peres. Õppis Lohkva Mittetäielikus Keskkoolis ja Tartus Treffneri koolis. Lõpetas keskkooli 1952. aastal.
1952–1957 õppis EPA põllumajanduse mehhaniseerimise teaduskonnas. Õppimise kõrval jätkas joonistamist ja karikatuuride valmistamist. Samal ajal lõpetas kolmeaastase kujutava kunsti kaugõppe.
Pärast EPA lõpetamist suunati tööle Põlva rajooni Ahja MTJ jaoskonna mehaanikuks, kus töötas kuni MTJ likvideerimiseni. 1961. aasta 1. aprillist alates töötas EPA-s, algul assistendina metallide tehnoloogia ja masinate remondi kateedris, siis lepinguliste tööde insenerina ja teadusliku uurimistöö sektoris vanema teadusliku töötajana. Oli ka õppejõud.
1968 astus Moskva Hüdromelioratsiooni Instituuti ning oli kuni 1972. aasta juunini sihtaspirantuuris. Uurimistöö teemaks oli "Autode ja traktorite elektriseadmete ja võllide taastamine raudnikkelkatete tampoongalvaanilise sadestamisega", milles käsitleti masinate kulunud võllide taastamist tampoongalvaanilise raudnikkelkattega. Teemakohane uurimistöö jätkus ka mitu aastat pärast sihtaspirantuuri lõpetamist. Selle tööga kaasnes ka autoritunnistus. Ta asus taas tööle õppejõuna EPA metallide tehnoloogia ja masinate remondi kateedris. 1988. aastal sai ta tehnikakandidaadi kraadi.
On kuulunud ajalehe Põllumajanduse Akadeemia toimetusse. Samuti olnud tegev EPA eetikakomisjonis.
Oli Eesti NSV Ajakirjanike Liidu Lõuna-Eesti (Tartu Linnaleht) satiirisektsiooni esimees. Aastakümnete jooksul ühendas see organisatsioon enam kui 30 pilapiltide ja naljalugude autorit.
Osales algul Rahvaerakonnas Mõõdukad Tartu piirkonnas ja hiljem Sotsiaaldemokraatlikus Erakonnas, kus oli Tartumaa II sekretär. Oli Eesti Rukki Seltsi liige.
Looming.
Peamiselt joonistas oma karikatuure ajalehe Edasi "Herilase" naljanurka, kuid tema karikatuure avaldati ka teistes väljaannetes.1983. aastal eksponeeriti Raimo Sule, Peep Pedmansoni, Andrus Peegeli ja Olavi Vaheri karikatuure Bulgaarias Gabrovo Huumori- ja Satiirimajas VI rahvusvahelise huumori- ja satiiribiennaali näitusel.2005. aastal eksponeeriti Raimo Sule, Eduard Tüüri, Enn Ehala ja Olavi Vaheri karikatuure Bulgaarias Gabrovos karikatuurinäitusel.
Tunnustus.
Tema tööd on saanud karikatuuri- ja fotopreemiaid.
Urvani rajoon

Urvani rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Kabardi-Balkaari Vabariigis.
Rajooni halduskeskus on Nartkala.
Erki Pärnoja

Erki Pärnoja (sündinud 24. jaanuaril 1984) on eesti kitarrist ja helilooja.
Varem eeskätt Eesti art-popansambli Ewert and The Two Dragons kitarristina rahvusvaheliselt tuntuks saanud Pärnoja on alates 2015. aastast sooloartistina välja andnud viis albumit. Ta on ka eesti-rootsi-taani bändi MaiNekk liige. 
Karjäär.
2015, "Himmelbjerget".
Erki Pärnoja soolodebüütplaat "Himmelbjerget" ilmus 2015. aasta detsembris. EP-l teevad Pärnoja kõrval kaasa rootslane Filip Leyman klahvpillidel ning taanlane Ulrik Ording löökpillidel, kellega Pärnoja musitseerib üheskoos eesti-rootsi-taani ansamblis MaiNekk. 
2017, "Efterglow".
Pärnoja esimene kauamängiv "Efterglow" ilmus 2017. aastal. Album tõi talle 2018. aastal Eesti Muusikaauhinnad aasta meesartisti ja aasta alternatiiv-/"indie"-albumi kategoorias. 
2017. aasta kevadel astus Pärnoja üles festivalil Tallinn Music Week ning võitis parima artisti auhinna. 
2018, "Saja lugu".
"Saja lugu" on žanriülene suurteos, mis valmis Eesti 100. aastapäevaks. 11 osast koosnev teos salvestati 20. aprillil Noblessneri sadamalinnaku tehase angaaris festivali Jazzkaar 2018 avakontserdina ning tuli ettekandele koos Jaak Printsi lavastusega. "Saja lugu" kuulus ka EV 100 muusikaprogrammi. 
2019–2020, "Leva".
2019. aastal oli astus Erki Pärnoja üles Groningenis uue muusika festivalil Eurosonic Noorderslag (ESNS). Samal aastal esines Pärnoja soolokavaga festivali Tallinn Music Week programmis "TMW 2019: Made in Baltics &amp; Sony Music Night". 
Veebruaris 2020 ilmus Pärnojal album „Leva”. See salvestati 2019. aasta alguses Göteborgis. 2021. aastal võitis Pärnoja albumi "Leva" eest Eesti Muusikaauhinna aasta alternatiiv/indie-albumi kategoorias. 2020. aasta Tallinn Music Weeki raames andis Pärnoja soolokontserdi Tallinnas Kalju kirikus, kus esitas palu albumilt "Leva".
2020–2021, "Anima Mea".
"Anima Mea" ("Minu hing" lad. k) on Erki Pärnoja esimene koorile kirjutatud heliteos, mis on valminud kammerkoori Collegium Musicale tellimusel. Teose algtekstina on kasutatud fraase psalmidest, teadmata autorite-munkade ladinakeelseid ja keldi palveid, samuti Anna Haava luulet. Sõnalise osa seadsid Erki Pärnoja, Anu Lamp, Jaan Tammsalu ja Eero Epner. Heliteose esmaettekanded olid Tallinna Jaani kirikus kahel novembriõhtul ligi 1500 pealtvaataja ees. Klassikaraadio "live"-salvestus kontserdist kujunes 2020. aasta üheks populaarsemaks ülekandeks. Kontserdi esiettekanne sai järelproduktsioonis helilisi täiendusi ning jõudis kuulajateni 3. aprillil 2021 Pärnoja viienda albumina "Anima Mea". 
2024, "Rumba".
Sooloalbum tema enda jaoks. Albumi salvestas ja miksis Peeter Salmela. Album ilmus voogedastusplatvormidel ja kassetina.
Isiklikku.
Erki Pärnoja on abielus muusik Anna Pärnojaga, paaril on kaks last.
Tõnis Nõmmik

Tõnis Nõmmik (sündinud 29. aprillil 1933 Tallinnas) on Eesti sõjaväelane ja luterlik vaimulik. 
Teise maailmasõja ajal emigreerus ta perega Rootsi ja sealt edasi Argentinasse; 1955. aastast elas pere Kanadas. 
Kanadas lõpetas ta kaitseväe kaplanite kursused. Aastal 1964 sai ta leitnandiks ja 1971 kapteniks. 
Ta oli 1998–2006 Eesti Kaitseväe peakaplan. Ta ülendati 1998. aastal majoriks, 1999. aastal kolonelleitnandiks ja 2003. aastal koloneliks. 
Tõnis Nõmmik oli E.E.L.K. assessor ja aastatel 2006-2007 ka E.E.L.K. piiskoplik vikaar. Ta tegeles kodumaa ja väliseesti kirikute koostööga ja muude peapiiskop Udo Petersoo määratletud ülesannetega. 
Tõnis Nõmmik pälvis Kotkaristi IV klassi aumärgi, Kaitseväe teenetemärgi, mälestusmedali "10 aastat taastatud kaitseväge" ja palju muid autasusid. 2013. aastal sai ta EELK titulaarpraostiks. Viimase jutluse vaimulikuna pidas ta 90-aastaselt 7. aprillil 2024 Tallinna Jaani kirikus. 
Tõnis Nõmmikul on kolm tütart ja kaks poega.
Ventspilsi lennujaam

Ventspilsi lennujaam (läti keeles "Ventspils lidosta") on lennujaam Lätis Ventspilsi linna lõunaosas 3,5 kilomeetri kaugusel kesklinnast. Osa selle territooriumist jääb ka Cirpstene külla.
Koos Riia ja Liepāja lennujaamaga on see üks Läti kolmest suuremast lennujaamast.
Ajalugu.
Ventspilsi lennujaama hakati rajama enne Teise maailmasõja algust, mil kavatseti avada Ventspilsi läbiv Riiast Liepājasse viiv lennuliin. Seoses sõja puhkemisega see plaan aga ei teostunud. Aastal 1940 asusid sinna seoses baaside lepinguga Nõukogude pommitajad.
Tsiviillende alustati seal aastal 1975. Toona olid Aerofloti lennureiside sihiks Riia ja Leningrad. Lisaks reisilennukitele kasutasid lennuvälja ka muud tsiviillennukid. Kasutatavad lennukid olid An-24, An-2, Jak-40, Mi-2. Lennujaam lõpetas töö aastal 1983. 
Lennujaam alustas taas tööd pärast Läti taasiseseisvumist, esimene lend toimus aastal 2000. 11. aprillil 2008 avas AirBaltic liini Riiga, kuid lõpetas reisijate vähese huvi tõttu peagi selle teenindamise. Samal aastal kasutas lennujaama 1590 reisijat. 2016. aasta seisuga lennujaamas regulaarseid reisilende ei toimu.
Olavi Vaher

Olavi Vaher (16. veebruar 1953 – 16. oktoober 2022 Tartu) oli eesti arhitekt ja karikaturist. 
Õppis A. H. Tammsaare nimelises Tartu 1. Keskkoolis, seejärel Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis arhitektuuri ja linnaplaneerimist (lõpetas 1979. aastal arhitektuuri erialal).
Karikatuure joonistas alates 1978. aastast, tema karikatuure on avaldanud Argumentõ i faktõ, Ogonjok, Sirp ja Vasar, Pikker, Edasi. Ta on osalenud nii Eesti kui ka rahvusvahelistel karikatuurivõistlustel.
Näitused.
Tema karikatuure on avaldatud karikatuurikataloogis "Homo Sapiens" (Vilnius, 1981) ja Edgar Spriidi karikatuurikogumikus "Homo Novus" (Perioodika, 1988, ISBN 5797901358). Tema illustratsioonid on ilmunud raamatus Tiit Matsulevitš. "Tartu Ehitustrust". Sarjast "Brigaaditöövõtt". Eesti NSV ühe edukama ehitusettevõtte Tartu Ehitustrusti ajalugu. (Valgus, 112 lk, 1986).
Johannes Reintalu

Johannes Reintalu (kuni 1935 Johannes Reinthal; 31. märts 1875 Kurista vald, Põltsamaa kihelkond, Viljandimaa – 1. aprill 1945 Tallinn) oli Eesti ajakirjanik, riigitegelane, majandusteadlane ja õpetaja.
Ta töötas mitmes ajalehes: Päevalehes, Tallinna Teatajas (vastutav toimetaja), Põhjanaelas.
Aastatel 1917–1920 oli ta Harju valitsuse esimees ja aastatel 1920–1921 Petseri maaülem.
Aastast 1924 oli ta Tallinna linnavolikogu liige.
Ta oli mitme organisatsiooni ja ettevõtte juhtkonnas, sealhulgas kindlusseltsis Eesti Union, osaühingus Tilga &amp; Co.
Jaan Murro

Jaan Murro (21. juuni 1903 Alu küla, Tõstamaa vald – 28. august 1969) oli Eesti ühiskonnategelane.
Ta võttis osa Eesti Vabadussõjast.
Õppis Eesti Aleksandri põllutöökeskkoolis, mille lõpetas 1923.
Aastast 1929 oli ta ajalehe Elu peatoimetaja.
1928–1934 oli ta Võrumaa Põllumeeste Esinduse sekretär.
Aastast 1934 oli ta Kandle Seltsi juhatuse liige ja aastast 1936 teatrinõukogu esimees.
1938. aastal kandideeris Põhiseaduse Elluviimise Rahvarinde kandidaadina I Riigivolikogu valimistel 80. valimisringkonnas ning osutus valituks. 
Ta on maetud Tallinna Pärnamäe kalmistule.
Lorraine Hansberry

Lorraine Vivian Hansberry (19. mai 1930 Chicago – 12. jaanuar 1965 New York) oli ameerika näitekirjanik. Ta oli esimene mustanahaline naine, kelle näidend jõudis Broadway teatrilavadele. 
Tema kuulsaim näidend "A Raisin in the Sun" räägib mustanahaliste ameeriklaste elust segregeeritud Chicagos. Näidendi pealkiri on võetud Langston Hughesi luuletusest "Harlem".
Pärast New Yorki kolimist töötas Hansberry ajalehes Freedom. Tema tollane tegevus oli seotud aafriklaste vabastusliikumisega.
Populaarsemad näidendid.
Näidendi "A Raisin in the Sun" esilavastus toimus Broadwayl 1959. aasta 11. märtsil. Paari järgmise aasta jooksul tõlgiti näidend 35 keelde ja seda esitati mitmel pool maailmas. 
Autori eluajal lavastati ka näidend "The Sign in Sidney Brustein's Window". Seda esitati Broadwayl 101 korda ja selle esitamine lõpetati õhtul, mil Hansberry 34-aastaselt suri.
Pärand.
1973. aastal esilavastus New Yorgis muusikal "Raisin" (libreto Nemiroff, muusika Judd Woldin), mis põhines Hansberry näidendil "A Raisin in the Sun". See pälvis parima muusikali kategoorias Tony auhinna. 2004. aastal toodi taas Broadwayle Hansberry näidend "A Raisin in the Sun", mille truppi kuulusid ka Sean Combs, Phylicia Rashad ja Audra McDonald. 2008. aastal tehti sama trupiga televisiooniversioon.
Isiklikku.
1953. aastal abiellus ta juudist kirjastaja, laululooja ja poliitaktivisti Hansberry Robert Nemiroffiga.
Usuti, et Hansberry oli lesbi. Seda arvamust toetasid kirjutused ta märkmikes ja kirjades. Ta oli geiõiguste aktivist ja kirjutas ka feminismist ja homofoobiast. 1957. aastal kirjutas ta ajakirjale The Ladder. Sel ajal läks ta ka lahku oma abikaasast, kuid nad töötasid koos edasi. Pärast Hansberry surma jätkas Nemiroff tööd tema loometekstidega.
Voldemar Kures

Voldemar Kures (kuni 19. november 1936 Voldemar Koch; 23. november (vkj) / 5. detsember 1893 Tartu – 29. juuli 1987 Stockholm) oli eesti ajakirjanik ja ametnik.
Aastatel 1911–1916 oli ta Postimehe reporter ja toimetuse liige.
Esimese maailmasõja ajal oli Kures tsaariarmee ohvitser. Aastatel 1918–1920 osales ta Vabadussõjas, kus oli 2. jalaväepolgus, oli ka sõjakirjasaatja.
1920. aastast töötas ta Päevalehe toimetuses ja 1935. aastast Riiklikus Propaganda Talituses informatsioonijuhina.
Saksa teise okupatsiooni ajal oli Kures kahel korral vangistatud. 1943. aastal põgenes ta Soome ja 1944. aastal sealt Stockholmi.
Stockholmis töötas ta reporterina ajalehes Stockholms Tidningen Eestlastele, tegi kaastööd ka USA ja Kanada ajalehtedele, toimetas Eesti Meremeeste Uniooni väljaannet Eesti Meremees.
Isiklikku.
Tema abikaasa Greete (Margarete) töötas toimetaja ja korrektorina, äi oli ajakirjanik Anton Jürgenstein.
Poeg Toomas oli soomepoiss, hukkus 17. aprillil 1944 laskemoonaõnnetuses Jalkalas Soomes.
Enn Ehala

Enn Ehala (sündinud 6. detsember 1936 Lustivere vald – 25. jaanuar 2017) oli Eesti NSV Ülemnõukogu saadik. 
Ta lõpetas 1954. aastal Tallinnas Raudteekooli nr 1 ja asus tööle M. I. Kalinini nimelises Tallinna Elektrotehnikatehases veduriremondi lukksepana. 1958. aastal omandas Moskvas elavhõbealaldite tootmise tehnoloogia.
Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu VIII, IX ja X koosseisu saadik (olles alates 4. juulist 1975 kuni 27. märtsini 1980 Ülemnõukogu juhataja asetäitja).
Enn Ehala on maetud Liiva kalmistule
Karl Jürgenson

Karl Jürgenson (23. detsember 1881 Viljandi – 25. detsember 1941 Solikamsk) oli Eesti ehitusinsener ja riigiametnik.
Aastatel 1898–1908 õppis ta Riia Polütehnilise Instituudi ehitusosakonnas.
Aastatel 1909–1917 oli ta Tallinnas ehitusbüroo omanik.
Aastal 1919 osales ta Vabadussõjas, olles Tallinna kaitsepataljonis.
Aastatel 1926–1940 oli ta teedeministri abi.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli laulja Paula Brehm-Jürgenson.
Zaha Hadid

Zaha Mohammad Hadid (31. oktoober 1950 Bagdad – 31. märts 2016 Miami, Florida) oli Iraagi-Briti arhitekt, Pritzkeri auhinna laureaat.
Rudolf Kuris

Rudolf (Rudolph) Aleksander Kuris (26. november 1890 Vao, Virumaa – 28. jaanuar 1950 Luton, Inglismaa) oli Eesti põllumees, majandustegelane, poliitik.
Lõpetas linnakooli Tapal.
Ta oli vallakirjutaja Vao ja Veinjärve vallas. Ta oli Harju maavalitsuse põllumajandusosakonna asjaajaja. 
Aastast 1920 oli ta Vasalemmas asuva Vahepõllu asundustalu pidaja.
Ta oli IV Riigikogu liige ja 1927–1930 Eesti maaomavalitsuste liidu juhatuse liige.
Aastast 1934 oli ta Eesti Maapanga direktor, nõunik.
Oli tegev ka karskusliikumises.
1944 põgenes ta Saksamaale.
Viktor Liivak

Viktor Liivak VR I/2 ja VR II/3 (1. märts 1890 Tallinn – 9. juuli 1949 Volgolagi vangilaager, Jaroslavli oblast, Venemaa) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).
Elulugu.
Viktor Liivak lõpetas 1909. aastal Peterburi 8. Gümnaasiumi. 1912. aastal lõpetas ta Kaasani sõjakooli.
Teenis Venemaa keiserlikus armees ja Esimene maailmasõjas 21. augustist 1914 kuni 6. detsembrini 1917, 86. Villmanstrandi jalaväepolgu roodu nooremohvitseri ja maakuulajate meeskonna ülemana. 13. Soome kütipolgus alamleitnandina, leitnandina, staabikaptenina, kaptenina ja kütipolgu pataljoniülemana.
Teenis 31. detsembrist 1917 Eesti rahvusväeosade 4. eesti jalaväepolgu pataljoniülemana ja 3. detsembrist 1918 4. Eesti Rahvaväe polgu pataljoniülemana.
Osales Eesti Vabadussõjas Viru rindel 21. novembrist 1918 kuni 1. maini 1920, 4. jalaväepolgu I pataljoniülemana. 28. veebruarist 1919 4. jalaväepolgu ülema abi. 14. mail 1919 ülendati kapteni auastmest alampolkovnikuks.
Aastatel 1919–1921 oli ta I diviisi staabi ülem ja I diviisi ülema ajutine kohusetäitja. 1922. aastast teenis 2. jalaväepolgus ja 2. jalaväerügemendis ülema abina. 1923. aastal viidi üle teenistusse 10. Jalaväerügementi III pataljoni ülemaks ning saadeti vanusega reservi 30.09.1927
Arreteeriti NKVD poolt 15. juunil 1945. aastal, mõisteti 25. veebruaril 1946 süüdi erinõupidamise otsusega §58-1a süüdistuses. Suri 9. juulil 1949 Volgolagi vangilaagris Jaroslavli oblastis NSV Liidus.
Isiklikku.
Viktor Liivaku abikaasa oli Helene Louise Liivak (sünd Sieberg; 1888–1965) ja poeg oli Gerhard Liivak (1918–1995).
Daugavpilsi lennujaam

Daugavpilsi lennujaam on lennujaam Lätis. Lennujaam asub Augšdaugava piirkonnas Naujene vallas Lociki külas Daugavpilsist 12 kilomeetrit kirdes.
Ajalugu.
Daugavpilsi ümbruskonnas oli enne Teise maailmasõja algust sõjaväelennuväli. Pärast sõda rajati lennuväebaas Locikisse, seal paiknes 372. lennuväepolk. Seal paiknesid lennukid MiG-15, MiG-19, MiG-23 ja MiG-27, samuti ka Jak 25 ja Jak-28P. Sealsel lennuväljal maandusid ka suured transpordilennukid An-22 ja Il-76. Sõjaväebaas asus seal aastani 1994. Pärast seda demonteeriti osaliselt peamine 2500 meetri pikkune lennurada, nii et see pole tänapäeval enam kasutatav. Lühikest aega pärast tsiviilkasutusse andmist kasutati lennujaama reisideks Liepājasse, Kopenhaagenisse ja Riiga. 
Aastal 2005 rajas Daugavpilsi linnavolikogu sihtasutuse SIA Daugavpils Lidosta, mis ostis ära lennujaama maad ja asus seda arendama. Seoses majanduskriisiga lõppesid aga finantseeringud ja lennujaam jäi reaalselt avamata. Aastast 2013 on lennujaama edasist arendamist finantseeritud aktsiate müügiga. 2016. aasta seisuga lennujaamast regulaarseid reisilende ei toimu.
Proba-V

Proba-V on Euroopa Kosmoseagentuuri seeria Proba neljas satelliit; V-täht satelliidi nimes tähendab taimestikku (inglise keeles "vegetation").
François Borne

François Borne (ka François Bourne; 30. august 1840 – 5. veebruar 1920) oli prantsuse helilooja ja flötist.
Borne mängis Toulouse'i ooperiteatris flööti ja oli sealses konservatooriumis õppejõud. Ta täiustas ka Theobald Böhmi konstruktsiooniga flöötide ehitust. 
Tema tuntumad heliteosed on "Fantaisie brillante sur L'Africaine de Meyerbeer, pour flûte avec accompagnement de piano ou d'Orchestre" (1885) ja "Fantaisie brillante pour flûte et piano" Georges Bizet' ooperi "Carmen" teemadel.
Kamāl ‘Abbās

Kamāl ‘Abbās (araabia keeles كمال عباس; sündinud 1955‎) on Ametiühingute ja Töötajate Teenuste Keskuse (CTUWS) üldkoordinaator. 
‘Abbās on olnud aktivist üle 20 aasta ja oli aktiivne töötajate toetuse mobiliseerimises 2011. aasta Egiptuse revolutsiooni ajal. Tema metoodika taotleb rahumeelseid streike ja meeleavaldusi, paremaid palku ja töötingimusi, tihedamaid ametiühingute ametnike valimisi ning iseseisvat ametiühingute süsteemi.
Tarmo Noop

Tarmo Noop (sündinud 23. aprillil 1968 Tartus) on Eesti ärijuht.
1986. aastal lõpetas ta Elva Keskkooli. 1991. aastal lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi tööstuse juhtimise ja planeerimise eriala. 
Töötas restoranis Carina šveitserina ja mööblitööstusettevõtte Tarmeko välissuhete spetsialistina.
Aastatel 1994–1998 oli ta AS ETK Hulgi kaubandusdirektor. 1998. aastal sai ta Tartu Õlletehase juhiks, A. Le Coq AS juhatuse liige. Ta on ka Saare Õlu OÜ ja Eesti Õlletootjate Liidu juhatuse liige.
Ta on olnud eri perioodidel ka AS Estiko ja AS Sangar nõukogu liige.
1999. aastast on ta Tartu Rotary Klubi liige. 
Aastatel 1993, 1996, 1999, 2002 kandideeris ta kohalike omavalitsuste valimistel Elva linnavolikokku ning oli Elva linnavolikogu liige. 2013. aastal kandideeris ta Reformierakonna nimekirjas Tartu linnavolikokku ja osutus valituks, oli volikogu liige 2015 septembrini, kuid siis lahkus volikogust omal soovil.
Erik Sakkov

Erik Sakkov (sündinud 3. novembril 1967 Tartus) on eesti ärijuht ja muusik, oli klahvpillimängija ansamblis Pantokraator.
1995 lõpetas ta TPÜ. 
1996–1999 oli ta Eesti Ühispanga reklaamidirektor.
Aastail 1999–2005 oli ta Tallinna Sadama turundusdirektor.
2003–2005 oli Sakkov AS-i Green Marine nõukogu liige ning 2005–2008 AS-i NT Marine juhatuse esimees.
2009–2015 oli ta Tallinna Lennujaama juhatuse liige.
2015-2016 oli ta Nordic Aviation Groupi kommertsjuht ja juhatuse liige.
Isiklikku.
Tema isa oli mehaanikateadlane Elmar Sakkov, ema arhitekt Helmi Sakkov, vend on eesti välis- julgeoleku- ja kaitsepoliitika ekspert Sven Sakkov.
Jaak Saarniit

Jaak Saarniit (sündinud 30. juulil 1952 Pärnus) on Eesti omavalitsus- ja majandustegelane ning Eesti NSV komsomoli- ja parteitegelane. 
1974. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli kaubandusökonoomika erialal. 
Aastatel 1976–1989 oli ta ELKNÜ (ELKNÜ Pärnu Linnakomitee sekretär), ÜLKNÜ, EKP juhtivtöötaja. (EKP Tallinna Linnakomitee propaganda ja agitatsiooni osakonna juhataja). 
1989. aasta 27. detsembri otsusega nimetas Pärnu Linna volikogu Jaak Saarniidu Pärnu linnapeaks. 1992. aastal astus Jaak Saarniit linnapea kohalt tagasi. 
Aastatel 1993–1996 oli ta Tallinna abilinnapea. 1996. aastast oli ta Eesti Suurettevõtjate Assotsiatsiooni tegevdirektor, hiljem Silikaat Grupi direktor.
Aastatel 2006–2015 oli ta Riigi Kinnisvara AS juhatuse esimees.
Lehte Ilves

Lehte Ilves (sündinud 31. detsembril 1951) on eesti ajakirjanik.
1991. aastal lõpetas ta kaugõppe Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialal.
Aastatel 1985–1990 töötas ta ajalehe Läänlane ajakirjanikuna. 1990. aastast ajalehe Lääne Elu toimetaja. Aastatel 1999–2003 oli ta Lääne Elu peatoimetaja. Praegu Lääne Elu reporter.
Ta on ka Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku Haapsalu Püha Johannese koguduse juhatuse liige.
Villu Päärt

Villu Päärt (sündinud 8. aprillil 1972) on eesti ajakirjanik. 
Ta on lõpetanud 1990. aastal Puurmani Keskkooli ja 1996. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialal.
Ta on olnud teadusportaali Novaator toimetaja (2008–2014) ning Tartu Ülikooli ajakirja Universitas Tartuensis kolleegiumi liige. 
Ta on töötanud ajalehe Postimees ajakirjanikuna ja olnud ajakirja Tarkade Klubi toimetaja. 2014. aastast oli ta ajalehe Eesti Ekspress ajakirjanik, 2017. aastast taas ajalehe Postimees ajakirjanik. 
2018. aastal pälvis ta Eesti Ajalehtede Liidu preemia parima arvamusloo eest.
Ta on Eesti Teadusajakirjanike Seltsi liige.
Holger Roonemaa

Holger Roonemaa (sündinud 14. märtsil 1983) on eesti ajakirjanik. 
Ta töötab Eesti Päevalehe tegevtoimetaja ja uudistetoimetuse juhatajana. 
Isiklikku.
Tema vend on tehnoloogiaajakirjanik Henrik Roonemaa.
Tunnustus.
2023 – Parima üleriigilise uudise autor (koos Urmas Jaagantiga)
2023 – Bonnieri preemia (koos Martin Laine, Riin Aljase, Oliver Kundi, Tiina Kaukvere ja Aleksander Algoga, ühistööna valminud artikliseeria laenuärist)
Linda-Mari Väli

Linda-Mari Väli (sündinud 3. augustil 1988) on Eesti ajakirjanik ja keskkonnaaktivist. 
Avaldanud ka ilukirjandust ja kirjanduskriitikat. 
Isiklikku.
Ta on Hasso Krulli ja Kirsti Oidekivi tütar.
Annika Koppel

Annika Koppel (sünninimi Annika Maasik; sündinud 30. novembril 1964 Põlvas) on eesti ajakirjanik ja filmikriitik. Ta on kasutanud ka pseudonüümi Annika A. Koppel.
Annika Koppel on lõpetanud 1983. aastal Põlva Keskkooli ja 1988. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi raamatukogunduse erialal.
Ta on töötanud aastatel 1990–2005 toimetajana Päevalehes, Postimehes ja Ühinenud Ajakirjades; 2005–2010 juhtinud projekti Eesti Film 100 ja 2011–2014 olnud Eesti Rahvusraamatukogu avalike suhete osakonna juhataja.
Ta on olnud ka Eesti Keele Instituudi teabejuht ja ajalehe Viimsi Teataja toimetaja. Oktoobrist 2021 on ta ajakirja Estonian Literary Magazine (ELM) toimetaja.