Homoseksuaalsus

Homoseksuaalsus on samast soost inimeste vaheline romantiline või seksuaalne huvi või käitumine, mis võib avalduda seksuaalse sättumuse, eelistuse või identiteedina.
Seksuaalse sättumuse (ehk orientatsioonina) on erootiline armastus ja suguiha on suunatud ainult või peamiselt samast soost isikutele.
Käitumuslikult või seksuaalse eelistusena võib homoseksuaalsus esineda juhuslikult, lühiajaliselt või olukorrast tingitult, näiteks vastassoo puudumisel.
Seksuaalse identiteedina tugineb homoseksuaalsus külgetõmbe- ja käitumismustrile ning kogukondlikule ühtekuuluvustundele nendega, kel on samasugused mustrid.
Homoseksuaalsus on heteroseksuaalsuse ja biseksuaalsuse kõrval üks kolmest põhilisest seksuaalsest sättumusest. Seksuaalne sättumus ei ole valitav, ehkki isik võib valida, kuidas see avaldub. Seksuaalse sättumus võib olla määratud geneetiliste, hormonaalsete ja keskkonnategurite poolt. Bioloogial tuginevad teooriad näevad enamasti põhjusena geneetilisi tegureid ja/või varast sünnieelset keskkonda, kusjuures geneetilised põhjused võivad olla seoses sotsiaalsete teguritega. Laste kasvatamisviis või varajased kogemused ei ole inimese seksuaalse sättumuse kujunemisel tõenäoliselt olulised. Homoseksuaalset tegevust võidakse pidada ebaloomulikuks, ehkki psühholoogiliselt on see vaid variatsioon inimese seksuaalsuses, millel iseenesest ei ole negatiivseid tagajärgi. Psühhoteraapia abil pole olnud võimalik muuta inimese seksuaalset sättumust.
Lesbi on homoseksuaalse sättumusega naine, gei on mees või ka homoseksuaalse sättumusega inimene üldse. Kuna paljud geid ja lesbid ei avalikusta oma sättumust homofoobia ja heteroseksistliku diskrimineerimise tõttu, siis on nende hulk hinnanguline. Geid ja lesbid võivad olla nii samasoolistes kui ka muudes suhetes. Ühiskondliku keskkonna muutudes on samasoolised paarid saanud viimastel aegadel nähtavamaks. Rahvaloendustel on hakatud ka neid loendama. Psühholoogilises mõttes on homoseksuaalsed suhted sarnased heteroseksuaalsete suhetega, ka neis võib esineda ka tülisid, armukadedust, võimuvõitlust, perevägivalda vmt.
Samasoolisi suhteid ja homoseksuaalseid praktikaid on läbi aegade eri kultuurides nii imetletud ja ülistatud kui ka hukka mõistetud. Vana-Kreeka kultuuris ja tolleaegses pedagoogikas oli pederastial (παιδεραστία) ja pedofiilial oluline osa.
20. sajandi lõpul alanud LGBT-liikumine taotleb homoseksuaalsete inimeste laiemat nähtavust ja tunnustust ühiskonnas ning seaduslikke õigusi. Sealhulgas taotletakse õigust omavahel abielluda ja sõlmida kooselu, lapsendada ja olla lapsevanem, teenida sõjaväes, omada võrdset juurdepääsu tervishoiuteenustele ja tööturule ning tagada õiguslikud alused homoseksuaalsete noorte kiusamise vastu.
Homoseksuaalset käitumist on täheldatud läbi ajaloo eri ühiskondades kui ka loomariigis.
Mõisted.
"Homoseksuaalsus" koosneb kreekakeelsest sõnast "ὁμός" (homos: 'võrdne', 'ühesugune', eesliitena tähenduses 'sama') ja ladinakeelsest sõnast "sexualis" ('sugueluline'). Sõna võttis esimesena kasutusele ungari ajakirjanik Károly Mária Kertbeny oma kirjas 1868. aastast. Trükis ilmus see esimest korda aasta hiljem, siis, kui Kertbeny avaldas anonüümse poliitilise pamfleti. Sõna pärineb 19. sajandi isiksusetüüpide süstematiseerimise traditsioonist. Selle kasutamine on tugevasti mõjutanud kaasaegse seksuaalse sättumuse käsitluse kujunemist; sellega iseloomustatakse isiku seksuaalset sättumust, seksuaalset ajalugu või mina-käsitlust. Homoseksuaalsus võib tähendada nii seksuaalset käitumist kui ka mitteseksuaalseid romantilisi tundeid.
Eesti LGBT Ühing soovitab kasutada homoseksuaalsete inimeste kohta väljendeid "gei" ja "lesbi" või "homoseksuaalne mees" ja "homoseksuaalne naine". Levinumad sünonüümid on veel "homoseksuaal", "omasooihar" ja kõnekeelne "homo". Üldiselt ei soovitata esimest kasutada selle kliinilise tausta tõttu, viimastel on aga halvustav varjund. Meditsiinilised mõisted "meestega seksivad mehed" (MSM) ja "naistega seksivad naised" (NSN) on kasutusel spetsiifilise seksuaalse käitumise kontekstis.
Seksuaalsus ja identiteet.
Seksuaalne sättumus, identiteet ja käitumine.
Inimese seksuaalne sättumus, seksuaalkäitumine ja seksuaalne identiteet on lähedalt seotud, kuid erinevad mõisted. Seksuaalne identiteet viitab isiku kontseptsioonile iseendast, käitumine seksuaalaktidele ja sättumus külgetõmmetele. Need kolm ei pea alati ühtima, kuna seksuaalne külgetõmme või käitumine ei pea olema alati kooskõlas inimese identiteediga. Näiteks võib inimene end määratleda heteroseksuaalsena, geina, lesbina või biseksuaalsena ilma, et tal oleks olnud üldse seksuaalseid kogemusi. Samuti võib inimesel olla olnud homoseksuaalseid kogemusi, aga ta ei pea end geiks, lesbiks või biseksuaalseks. Samamoodi võib end gei või lesbina identifitseerinud isik aeg-ajalt omada seksuaalset kontakti vastassoo esindajaga, aga end mitte biseksuaalsena määratleda. Inimeste kohta, kelle seksuaalne sättumus ei ühti nende seksuaalse identiteediga, kasutatakse mõnikord terminit "kapis olema".
Mõnikord jäetakse eristamata seksuaalne sättumus ja seksuaalne identiteet. See tekitab käsitlustes erisuse selles, kas seksuaalne sättumus võib ajas muutuda. Uurijad, kes kahte mõistet omavahel ei erista, lähtuvad kontseptsioonist, et seksuaalne sättumus on ühtedel inimestel kindlaks määratud, teistel aga voolav ning võimeline aja jooksul muutuma. Teised eristavad seksuaalse sättumuse kui kaasasündinud külgetõmbe ja seksuaalse identiteedi kui millegi, mis võib inimese elu jooksul muutuda. Viimasel juhul ei ole seksuaalne identiteet osa seksuaalsest sättumusest ning ei pea seetõttu ühtima isiku seksuaalse sättumuse või seksuaalse käitumisega.&lt;ref name="Concordance/discordance in SO2"&gt;&lt;/ref&gt;
Samasooliste suhe.
Homoseksuaalsetel inimestel on enamasti seksuaalseid suhteid samasuguse sooidentiteediga inimestega, samas on osadel ka hetero- või biseksuaalseid suhteid või ei ole üldse suhteid.
2004. aastal avaldatud uurimuse kohaselt olid Ameerika Ühendriikides 40–60% geidest ja 45–80% lesbidest romantilises suhtes ning 18–28% geipaaridest ja 8–21% lesbipaaridest olid koos elanud kümme või enam aastat. Uuringute kohaselt on sama- ja erisoolised paarid oma suhtesse pühendumuse ja rahulolu poolest sarnased. Hetero- ja homoseksuaalsetel inimestel on sarnased ootused ja ideaalid oma romantiliste suhete osas.
Kapist väljatulemine.
Kapist välja tulemine on metafoor selle kohta, kui LGBT-inimene jagab enda seksuaalset sättumust või sooidentiteeti teise inimesega. Kapist väljatulemist on kirjeldatud ja kogetud psühholoogilise protsessi või rännakuna. Üldiselt kirjeldatakse kapist väljatulemist kolme faasina:
Lesbi või gei seksuaalse identiteedi kujunemine on keerukas ja sageli raske protsess. Erinevalt teistest vähemustest ei kasva homoseksuaalsed noored üles kogukondades, kus nad õpiksid homoseksuaalse identiteedi kohta ning mis tugevdaksid ja toetaksid seda. Selle asemel kasvavad nad sageli üles kogukondades, mis on homoseksuaalsuse suhtes ignorantsed või vaenulikud.
"Outing" (ingliskeelsest sõnast "out" 'väljas') on LGBT-inimese seksuaalse sättumuse või sooidentiteedi kogemata või meelega avalikustamine ilma isiku nõusolekuta. Mitmete nimetamisväärsete poliitikute, kuulsuste, sõjaväelaste ja vaimulike seksuaalset sättumust on nende tahte vastaselt avalikustatud. Avalikustajate motiivid on varieerunud pahatahtlikkusest poliitiliste ja moraalsete uskumusteni. Paljud on sellise tegevuse vastu. Samas teised julgustavad avalike elu tegelasi "kapist välja tirima", kui nad kasutavad enda positsiooni, et kahjustada teisi homoseksuaalseid inimesi.
Statistika.
Seksuaalse sättumuse statistikat on raske täpselt hinnata, kuna puuduvad usaldusväärsed andmed. Uuringu tulemuste hindamisel on oluline arvestada kasutatud kriteeriumiga, mille alusel on defineeritud sättumusi. Paljudele inimestele võib olla vastumeelne end gei või biseksuaalsena identifitseerida vaatamata samasoolisele külgetõmbele. Samasoolise külgetõmbega inimeste arv võib olla suurem kui nende arv, kes sellel külgetõmbel tegutsevad. See omakorda võib olla suurem kui arv, kes end identifitseerivad gei, lesbi või biseksuaalsena.
Alfred Kinsey esitas 1948. ja 1953. aastal aruande, mille järgi peaaegu 46% meessoost uuritavatest olid "reageerinud" seksuaalselt mõlemale soole enda elu jooksul. 37%-l oli olnud vähemalt üks samasooline kogemus. Kinsey meetodeid on kritiseerinud John Tukey. Tema järgi ei ole uurimuses kasutatud juhuslikku valimit. Hilisem uurimus üritas eemaldada algse valimi kallutatuse. Korrastatud tulemused sarnanesid Kinsey omadega.
Olulisemate teaduslike tööde järgi on 2–11% inimestest olnud enda elus mingil kujul samasooline seksuaalne kogemus. Kui teatatakse samasoolisest külgetõmbest ja/või käitumisest, siis on see protsent 16–21%. 2006. aasta anonüümses küsitluses teatas 20% vastanutest oma homoseksuaalsetest tunnetest, samas ainult 2–3% vastanutest identifitseeris end homoseksuaalsena. 1992. aastal Suurbritannia meeste seas läbi viidud uuringus teatas 6,1% vastanutest, et neil on olnud homoseksuaalseid kogemusi. Prantsusmaal oli samas uuringus aga vastanute protsent 4,1%. Williamsi instituudi 2011. aasta aruandes on esitatud hinnang, et umbes 300 miljonist Ameerika Ühendriikide elanikust 3,5% on geid, lesbid või biseksuaalsed.
Homoseksuaalsuse suurusjärgu kohta ühiskonnas on erinevaid uuringuid, mille tulemused varieeruvad 1–20 protsendini. Enamikus uuringutes on leitud, et ühiskonnas on veidi rohkem geimehi kui lesbisid.
Hinnangud homoseksuaalsuse levikule erinevad ka riigiti. Uuring aastast 1992 näitas, et 6,1% mehi Ühendkuningriigis oli olnud homoseksuaalses suhtes. Prantsusmaal oli aga näitaja 4,1% Aastal 2003 Norras tehtud uuringu kohaselt oli 12% Norra mehi olnud homoseksuaalses vahekorras. Uus-Meremaal näitas aastal 2006 tehtud uuring, et 20% ühiskonnast tunnistasid anonüümselt, et neil oli olnud kas homoseksuaalseid tundeid – vaid osa vastanutest aga defineeris end homoseksuaalsena. Osakaal inimestest kes end homoseksuaalsena defineerisid, oli 2-3%. Uuringu kohaselt aastast 2008, kuigi vaid 6% brittidest defineerisid oma sättumust kas homoseksuaalse või biseksuaalsena, rohkem kui kaks korda rohkem inimesi oli olnud mingit laadi seksuaalses kontaktis inimesega samast soost.
Ameerika Ühendriikides aastal 2008 tehtud uuringu kohaselt defineeris 4% rahvastikust end kas gei, lesbi või biseksuaalsena. Sama tulemus oli ka uuringus aastast 2004. USA föderaalvalitsus peab andmeid oma töötajate suhteseisust ning aastal 2010 näitasid andmed, et föderaalvalitsuse palgal on umbes 34 000 inimest, kes on samasoolises kooselus.
Küsitlused.
2017. aastal tehti Suurbritannias meeste seas vanuses 18–30 riiklikult esinduslik uuring. 88% vastanutest määratles end heteroseksuaalsena, 6% homoseksuaalsena, 5% biseksuaalsena ja 1% muuna. 2015. aastal toimunud uuringust võttis osa 1632 täiskasvanut. Neist 89% määratles heteroseksuaalsena, 6% geina, 2% biseksuaalsena ning 3% eelistas küsimusele mitte vastata. Uuringus osalejatel paluti end paigutada Kinsey skaalale. 72% kõikidest täiskasvanutest valisid skaalal väärtuse 0, mis tähendab, et nad identifitseerisid täielikult heteroseksuaalsena. Sama vastuse valis aga ainult 46% täiskasvanutest vanuses 18–24. Täielikku homoseksuaalsust tähistava väärtuse 6 valis 4% vastanutest. Noorte täiskasvanute hulgas oli sama vastus 6%. 2008. aastal viidi Suurbritannias läbi anonüümne uurimus, kus osales 1000 vastajat. 92% osalejatest määratles end heteroseksuaalsena, 4% homoseksuaalsena, 2% biseksuaalsena ning 2% vastas "ei tea".
2009. aastal viidi Hollandis läbi riiklikult esinduslik veebiküsitlus, milles osales 6428 inimest. 3,6% meestest ja 1,4% naistest määratles end homoseksuaalsena, 5,5% meestest ja 7,4% naistest biseksuaalsena. Samasooline külgetõmme oli valdavam kui homoseksuaalne või biseksuaalne identiteet. Samasoolist külgetõmmet oli kogenud 9,9% meestest (eksklusiivselt 4,2%) ning 10,9% naistest (eksklusiivselt 1,5%). Viimase kuue kuu jooksul oli 3,6% meestest seksinud meestega ning 2% nii meeste kui ka naistega. Naiste puhul olid samad näitajad 1,6% ja 0,8%. Enesemääratlus geina, lesbina või biseksuaalsena ilma samasoolise seksuaalse külgetõmbeta peaaegu puudus. Samas kõik mehed ja naised, kes tundsid külgetõmmet enda soo vastu, ei identifitseerinud end homo- või biseksuaalsena. Samasoolist käitumist leidus ka meeste ja naiste hulgas, kes ei teatanud mingist samasoolisest külgetõmbest ega määratlenud end gei, lesbi või biseksuaalsena. Seda eriti juhul, kui arvestati eluaegset käitumist.
2000. aastal viidi Eestis läbi seksuaalkäitumise uuring, kus teiste küsimuste seas uuriti ka osalejate samasoolisi külgetõmbeid ja kogemusi. 1031 vastajal paluti määratleda enda seksuaalsed külgetõmbed kasutades selleks Kinsey skaala variatsiooni. 89% meestest ja 88,8% naistest andis teada enda eksklusiivsest vastassoolisest külgetõmbest. Umbes 10% naistest ja meestest teatas, et nad tunnevad eri määral seksuaalset külgetõmmet mõlemast soost isikute vastu. 0,7% meestest ja 0,6% naistest teatas enda eksklusiivsest samasoolisest külgetõmbest. 8% mõlemast soost vastanutest andis teada, et nad omavad seksuaalseid kogemusi samast soost inimestega.
Kujunemine.
Teadlaste seas valitseva arvamuse kohaselt ei ole seksuaalne sättumus valik. See tähendab, et inimesed ei vali, kas nad on heteroseksuaalsed, homoseksuaalsed, biseksuaalsed või aseksuaalsed.
Bioloogia.
Seksuaalse sättumuse ja bioloogia vaheline seos on teaduses jätkuvaks uurimisaineks. Siiani ei ole kindlaks tehtud tegurit, mis üksinda määraks seksuaalse sättumuse. Uuringud osutavad lahknevatele ja sageli üksteisega vastuolus olevatele põhjustele. Teadlased oletavad, et seksuaalse sättumuse määrab geneetiliste, hormonaalsete ja sotsiaalsete tegurite kombinatsioon. Seksuaalse sättumuse tekke põhjuste seletamisel on levinumad bioloogilised teooriad. Bioloogilised teooriad näevad enamasti põhjustena geneetilisi tegureid, varast sünnieelset keskkonda ja/või aju struktuuri. Osa teadlasi ühendavad geneetilised põhjused sotsiaalsete teguritega. Teised teadlased usuvad, et seksuaalne sättumus määratakse juba eostamisel. Samas puuduvad siiani teaduslikud kordusuuringud, mis toetaksid ükskõik millist bioloogilist tegurit seksuaalse sättumuse kujunemise põhjusena.
Evolutsioon.
Samasoolised seksuaalsed praktikad vähendavad heteroseksuaalsete vahekordade sagedust ning seega ka võimalust edukalt paljuneda. Lähtudes lihtsast Darwini loodusliku valiku mudelist (isenditevaheline võistlus) on homoseksuaalsus indiviidi jaoks halb kohastumus. Osad teadlasi on pakkunud välja, et homoseksuaalsuse näol on tegemist kaudse kohastumisega. Homoseksuaalsus ei anna eelist paljunemisel mitte homoseksuaalsele inimesele, vaid kaudselt tema heteroseksuaalsetele õdedele-vendadele või nende lastele. Darwini evolutsiooni mudeli järgi ei võistle looduslikus valikus mitte ainult üksikisendid, vaid ka perekonna grupid (vereliinid). Teadlased on osutanud, et homoseksuaalsust soodustavad geenid võivad anda neid kandvatele heteroseksuaalsetele isikutele paljunemisel eelise. Uurijad on näiteks näidanud viljakuse kasvu homoseksuaalsete meeste emapoolsete sugulaste seas. "Gei onu hüpoteesi" järgi suurendavad perekonnas leiduvate geenide edasikandmist tulevastele põlvedele ka isikud, kellel endal ei ole lapsi. Seda seetõttu, kuna nad jagavad enda lähemate sugulaste järeltulijatele ressursse (näiteks toitu, kaitset, peavarju).
Robin Baker on oma vastuolulises raamatus "Sperm Wars" käsitlenud homoseksuaalset käitumist biseksuaalsuse geneetilise kõrvalsaadusena. Baker näeb biseksuaalses käitumises paljunemist soodustava kohastumusena, kuna see annab tema hinnangul rohkem võimalusi alustada nooremana seksuaalelu, suhelda eri isiksusetüüpidega inimestega ning harjutada truudusemurdmist. Kogemused, mille biseksuaalne inimene on saanud samast soost isikuga, võivad aidata suhtes sarnase isiksusetüübiga vastassoolise inimesega. Nii on Barkeri järgi samasooline käitumine üks paljudest omadustest, mis on kasulik vaid siis, kui inimene on pärinud vähe vastavat käitumist soodustavaid geene. Samas kahjulik, kui neid on päritud rohkem. Homofoobias näeb Barker reaktsiooni sellele paljunemise eelisele. Seda vaatamata sellele, et homoseksuaalsed inimesed ei konkureeri vastassooliste inimeste pärast heteroseksuaalsete inimestega.
Keskkond.
Uurijad näevad keskkonnategurites võimaliku seksuaalse sättumuse kujunemise mõjutajat. Teadlastel puudub laialdane tõendusmaterjal selle kohta, mis näitaks et laste kasvatamisviis või varajased kogemused mängiks rolli seksuaalse sättumuse kujunemisel. Sellegipoolest on osa uuringuid sidunud laste kasvatamisviisi või perekondliku keskkonna mitteheteroseksuaalsusega. Samuti on üritatud seostada lapse ebatraditsioonilist soo väljendusviisi homoseksuaalsusega. Mitmed uuringud on näidanud seaduspära, mille järgi iga vanem vend suurendab tõenäosust, et mehel tekib homoseksuaalne sättumus 28–48%. Teadlased näevad niinimetatud vanema venna efekti põhjusena varast sünnieelset keskkonda, eriti sünnieelseid hormoone. Sellist seaduspära naiste ja vanemate õdede arvu vahel ei ole leitud.
Seksuaalse sättumuse muutmise katsed.
Puuduvad teaduslikele meetoditele vastavad uuringud, mis osutaks sellele, et seksuaalset sättumust oleks võimalik sihipärase tegevusega muuta. Jõupingutused seksuaalse sättumuse muutmiseks on vastuolulised, kuna omavahel põrkuvad erinevad väärtused. Ühel pool seisavad väärtused, mida hoiavad osad usul tuginevad organisatsioonid. Teisel pool väärtused, mida hoiavad LGBT-organisatsioonid, teaduslik kogukond ja teaduslikud organisatsioonid. Käitumisteaduste, sotsiaalteaduste ning tervise ja vaimse tervise elukutsetes valitseva pikaajalise konsensuse järgi on homoseksuaalsus inimese seksuaalse sättumuse normaalne ja positiivne muutus. Siit tulenevalt ei ole tegemist vaimse häirega. Ameerika Psühholoogide Ühenduse järgi kogeb enamik inimesi vähe või üldse mitte valikut rääkides nende seksuaalsest sättumusest. Osa isikuid ja gruppe levitab ideed homoseksuaalsusest kui inimese sümptomaatilisest arenguveast või tema moraalsest läbikukkumisest. Nende järgi võivad erinevad jõupingutused, näiteks psühhoteraapia ja religioossed jõupingutused, muuta isiku homoseksuaalseid tundeid ja käitumist. Paljud seda ideed levitavad isikud ja organisatsioonid on osalised laiemast konservatiivsetest ja religioossetest liikumistest, mis toetavad homoseksuaalsuse häbimärgistamist poliitilistel või religioossetel alustel.
Mitte ükski juhtiv professionaalne vaimse tervise organisatsioon ei ole heaks kiitnud katseid seksuaalse sättumuse muutmiseks. Sisuliselt kõik neist on publitseerinud avaldusi, mis hoiatavad nii elukutset ennast kui ka avalikkust käsitluste eest, mis tahavad muuta inimeste seksuaalset sättumust. Olulisemad meditsiiniasutused üle maailma on juhtinud tähelepanu seksuaalse sättumuse "ravimeetodite" ebaefektiivsusele ja nende võimalikule kahjule. Samuti sellele, et seksuaalset sättumust muuta lubavad organisatsioonid loovad keskkonna, mis soosib eelarvamusi ja diskrimineerimist.
Ameerika Psühholoogide Ühenduse järgi "ei ole seksuaalne sättumus valik, mida saab tahte alusel muuta. Seksuaalne sättumus on tõenäoliselt keerulise keskkonna, tunnetuslike ja bioloogiliste tegurite vaheliste vastastikuste toimete tulemus... mis kujuneb varases eas... [Tõendid vihjavad, et] bioloogilised tegurid nagu geneetika või kaasasündinud hormonaalsed tegurid mängivad olulist rolli inimese seksuaalsuses... Psühhoteraapia ja toetusgruppide tegevuse tulemusena tundub muutuvat inimese seksuaalse sättumuse identiteet, mitte seksuaalne sättumus". Ameerika Psühhiaatrite Ühenduse järgi "võivad isikud eri eluetappidel aru saada, et nad on heteroseksuaalsed, geid, lesbid või biseksuaalsed". Nad "on vastu igasugustele psühhiaatrilistele ravimistele... mis tuginevad eeldusel, et homoseksuaalsus iseenesest on vaimne häire või "a priori" eeldusel, et patsiendid peaksid enda homoseksuaalset sättumust muutma". Samas toetavad nad mitteheteroseksuaalsust jaatavat psühhoteraapiat.
Ameerika Psühholoogide Ühendus soovitab tervisetöötajatel vältida väära mulje jätmist seksuaalse sättumuse muutmise katsete efektiivsusest Seda kas siis teavet nende katsete kohta levitades või lubades seksuaalse sättumuse pärast mures olevatele inimestele oma sättumuse muutmisel abi. Ühenduse järgi on võimalik saavutada sama kasu, mida on teatatud seksuaalse sättumuse muutmise katsetel, ka lähenemistel, mis ei ürita muuta inimeste seksuaalset sättumust.
Tervis.
Füüsiline tervis.
"Meestega seksivad mehed" (MSM) ja "naistega seksivad naised" (NSN) viitavad inimestele, kes osalevad samast soost inimestega seksuaalses tegevuses olenemata sellest, kuidas nad end määratlevad. Paljud neist ei määratle end lesbi, gei või biseksuaalse identiteediga. Neid mõisteid kasutatakse meditsiinilises kirjanduses ja sotsiaaluuringutes selliste gruppide kirjeldamiseks seetõttu, et teadlased ei peaks arvesse võtma isikute seksuaalse enesemääratlemisega seotud küsimusi. Samas on mõistete kasutamist nähtud problemaatilisena. Seda seetõttu, kuna need "hägustavad seksuaalsuse sotsiaalseid dimensioone; õõnestavad geide, lesbide ja biseksuaalsete inimeste enesemääratlemisel kasutatud sõnu; ei kirjelda piisava põhjalikkusega seksuaalse käitumise variatsioone".
MSM ja NSN on üksteisega seksuaalselt aktiivsed eri põhjustel, millest olulisemateks peetakse naudingut, lähedust ja omavahelise sideme loomist. Seksuaalne käitumine võib aga lisaks positiivsetele külgedele olla ka nakkusesiirutaja. Asjakohane kahjude vähendamise filosoofia on turvaseks.
Paljud riigid piiravad ajutiselt või keelavad alaliselt MSM-del olla veredoonorid. Mitmed verekeskused ei luba MSM-del olla venedoonor, kuna "nad kuuluvad riskigruppi, kus verega edasikanduvate viiruste oht on suurem". Eestis on täielikku keeldu põhjendatud HIV suure levikuga. 2018. aastal asendati Eestis MSM-de vereloovutuse alaline piirang 12 kuuga viimasest seksuaalkontaktist teise mehega. 12. aprillist 2022 kuni 29. veebruarini 2024 lubati MSM-del verd loovutada, kui neil oli möödunud 4 kuud viimasest seksuaalkontaktist teise mehega. Alates 1. märtsist 2024 saavad MSM-d verd loovutada ilma piiranguteta ehk võrdsetel alustel teiste doonoritega.
Rahvatervis.
Järgmised turvaseksi soovitused on rahvatervise ametnikud välja töötanud naistega seksivate naiste jaoks, et vältida sugulisel teel levivaid infektsioone (STLI-e):
Järgnevad turvaseksi soovitused on rahvatervise ametnikud kokku leppinud meestega seksivatele meestele, et vältida STLI-e:
Vaimne tervis.
Sageli lähtusid varased meditsiinilise kirjanduse käsitlused vaatest, mis üritas homoseksuaalsusele leida selle sisemist psühhopatoloogiat. Suur osa toonasest vaimsest tervisest ja homoseksuaalsetest patsientidest rääkivast kirjandusest keskendus depressioonile, ainete kuritarvitamisele ja enesetapule. Ehkki need probleemid esinevad mitteheteroseksuaalsete inimeste seas, ei seota neid enam homoseksuaalsuse kui sellisega. Selle asemel nähakse, et homoseksuaalsete inimeste vaimset tervist mõjutavad ebasoodsalt ühiskonnas põlu alla panemine, seaduslik diskrimineerimine, sisemiselt omaks võetud negatiivsed stereotüübid ja piiratud tugisüsteemid. Negatiivsetest ühiskondlikest hoiakutest homoseksuaalsusesse tuleneb häbimärgistamine, eelarvamused ja diskrimineerimine. See toob endaga kaasa selle, et võrreldes heteroseksuaalsete inimestega esineb geide, lesbide ja biseksuaalsete inimeste seas sagedamini vaimuhaigusi. Tõendid osutavad, et negatiivsete hoiakute vähenemisega alanevad ka noorematel LGBT-inimestel sellised vaimse tervise riskid.
Eesti LGBT Ühing pakub LGBT-inimestele tasuta psühholoogilist ja kogemusnõustamist.
Noored geid ja lesbid.
Noorte geide ja lesbide seas on suurem enesetapu, ainete kuritarvitamise, kooliga seotud probleemide ja isolatsiooni risk. See tuleneb "vaenulikust ja hukkamõistvast keskkonnast, sõnalisest ja füüsilisest väärkohtlemisest ning pere ja eakaaslaste poolsest lahtiütlemisest ja eraldatusest". Lisaks teatavad LGBT-noored suurema tõenäosusega vaimsest ja füüsilisest väärkohtlemisest nende vanemate või hoolitsejate poolt ning enam seksuaalsest kuritarvitamisest. Seda erinevust on põhjendatud järgmiselt:
2009. aastal avaldatud uuring näitas korrelatsiooni vanematepoolse lahtiütlemise ja uuritud LGB-noorte negatiivsete terviseprobleemide vahel:
Seadused ja poliitika.
Seaduslikkus.
Enamik riike ei keela konsensusliku seksi kahe suguluses mitte oleva inimese vahel, kes on vanemad kui nõutav alampiir. Osad õigusruumid tunnustavad samasooliste paaride perestruktuuride identseid õigusi, kaitseid ja privileege nagu on erisoolistel paaridel. See hõlmab ka abielu. Teised riigid on piiranud isikute suhted ainult heteroseksuaalsetega. Neis õigusruumides on homoseksuaalne käitumine ebaseaduslik. Seadusrikkujad võidakse osades fundamentalistlikes moslemi riikides nagu Iraan karistada surmanuhtlusega. Sageli on aga oluline erinevus riigi ametliku poliitika ja selle rakendamise vahel. Vt "Vägivald LGBT-inimeste vastu".
Enne 1970. aastaid olid homoseksuaalsed aktid osades Läänemaailma piirkondades dekriminaliseeritud: Poolas 1932, Taanis 1933, Rootsis 1944 ja Suurbritannias 1967. Alles 1970. aastate keskpaigas hakkas geikogukond saama piiratud kodanikuõiguseid osades arenenud maades. Pöördepunktiks oli 1973. aasta, kui Ameerika Psühhiaatrite Ühendus eemaldas homoseksuaalsuse vaimsete haiguste nimekirjast. Sellega tühistas organisatsioon varasema homoseksuaalsuse määratluse kliinilise vaimse häirena. 1977. aastal sai Qubecist esimene osariigi õigusruum maailmas, mis keelas seksuaalse sättumuse alusel toimuva diskrimineerimise. 1980. ja 1990. aastatel dekriminaliseeris enamik arenenud riike homoseksuaalse käitumise ning keelas geide ja lesbide diskrimineerimise tööturul, eluasemete valdkonnas ning teeninduses. Teisalt on mitmes Lähis-Ida, Aafrika, Kariibi ja Vaikse ookeani lõunaosa riigis homoseksuaalsus keelatud. Mitmetes endistes kolooniates on jõus koloonia aegsed homoseksuaalsust keelavad seadused. Kuues riigis on homoseksuaalne käitumine karistatav eluaegse vangistusega ning kümnes surmanuhtlusega.
Samasooliste praktikad.
Geide seksuaalpraktikad.
Meestega seksivate meestega (MSM) seostatakse sageli anaalseksi. Anaalseks ei ole siiski geide seas kõige populaarsem seksuaalpraktika. 18 000 MSM-i seas tehtud üleeuroopalise küsitluse järgi oli kõige populaarsem seksuaalpraktika suuseks, järgnesid vastastikune masturbeerimine ja alles kolmandana anaalseks. Ameerika Ühendriikides tehti 25 000 gei ja biseksuaalse mehe seas veebiküsitlus. Selle järgi oli viimatises seksuaalvahekorras kolm kõige levinumat käitumist partneri suudlemine suule (74,5%), suuseks (72,7%) ja vastastikune masturbeerimine (68,4%). Vähem kui pooled vastanutest osalesid viimatise vahekorra ajal anaalseksis. 63,2% teatas uurijatele, et viimatisel korral esines viis kuni üheksa seksuaalset käitumist. Suur osa geidest ja biseksuaalsetest meestest teatab eluaegsest osalemisest anaalseksis. Paljud MSM-id osalevad anaalseksi asemel suuseksi tehnikates, hõõrumises, reitevahelises ühtes, "frot"'is või vastastikuses masturbeerimises.
Enamiku seksuaalsete tegevuste käigus võib levida infektsioone. Suguhaiguste levimise tõenäosust vähendab turvaseks. 2007. aastal avaldatud kahe küsitluse tulemustes sedastati, et "geidel on aastas sama palju kaitsmata vahekordi kui heteroseksuaalsetel meestel ja naistel". Naistega seksivate meestega võrreldes esineb MSM-de seas märkimisväärselt sagedamini süüfilist ning nakatumist HIV-iga. Samas esineb MSM-de seas vähem genitaalset herpest. Kahe grupi vahel ei leitud erinevusi klamüüdia, inimese papilloomiviiruse, gonorröa ega täide esinemise sageduses.
Lesbide seksuaalpraktikad.
Suuga kõdisti või teiste häbeme või tupe piirkonna stimuleerimine on tavaline seksuaalne praktika naiste seksivate naiste seas. Samas ei meeldi kõikidele naistega seksivatele naistele suuseks. Tribadism on harilik mittepenetratiivse seksi vorm naiste vahel. Tribadismi puhul hõõrub naine oma häbet partneri häbeme, reie, kõhu, tagumiku, käe või mõne muu kehaosa vastu. Sõrmeseksil kasutatakse sõrmi, et masseerida partneri kõdistit või teisi häbeme, tupe või päraku piirkondi. 2003. aastal tehti 1218 naisega seksiva naise seas uuring. Selle järgi olid kõige tavalisemad seksuaalsed praktikateks naiste vahel "suuseks, sõrme sisestamine tuppe, vastastikune masturbeerimine ning tribadism". Sarnaselt varasemate uuringutega näitasid andmed, et naistega seksivate naiste seas on haruldane tupe penetratsioon dildo või muude seksileludega. 2012. aasta veebiuuringus osales 3116 naistega seksivat naist. Enamik neist teatas, et nad on osalenud suguelundite hõõrumises (99,8%), sõrmeseksis (99,2%), tribadismis (90,8%), suuseksis (98,8%) ja kasutanud vibraatorit (74,1%).
Enamiku seksuaalsete tegevuste kaudu võivad levida infektsioonid. Suguhaiguste levimise tõenäosust vähendab turvaseks. Et naiste vaheline seks on oma loomult mittepenetratiivne, siis on risk vahetada kehavedelike suhteliselt madal. Seetõttu on suguhaiguste ülekandumise risk samuti suhteliselt madal. Ehkki lesbide seksuaalse tegevusega on HIV edasikandumise risk märkimisväärselt madalam kui mehe ja naise vahele ning meestevahelise seksuaalse tegevuse puhul, on see olemas. HIV võib levida kehavedelike (veri, ka menstruaalveri, tupevedelik ja rinnapiim) kaudu. Naistevahelisel seksiga võivad levida näiteks trihhomonoos, HIV, inimese papilloomiviirus (HPV, mida on seostatud peaaegu kõikide emakakaelavähi juhtumitega) ja süüfilis.
Kultuurilugu.
Antiikkultuur.
Õhtumaa kõige vanemad mälestised (kirjandusteosed, kunstiteosed ja müüdid) samasooliste erootilistest suhetest on pärit Vana-Kreekast. Pederastia oli kasutusel kasvatusmeetodina. Platon kiitis seda "Phaidroses" ja "Pidusöögis", kuid "Seadustes" pani ette see keelata.
"Pidusöögis" võrdsustab Platon homoseksuaalsuse aktsepteerimist demokraatiaga ning selle keelamist, öeldes, et homoseksuaalsus on häbiväärne barbaritele nende despootlike valitsuste tõttu, nii nagu ka filosoofia ja sport, sest nähtavasti pole valitsejate huvides, et nende alamate vahel oleks suur sõprus.
Aristoteles ei nõustunud "Poliitikas" Platoniga, et homoseksuaalsus tuleb kaotada (2, 4). Barbarid, näiteks keldid, pidasid homoseksuaalsust eriliseks auks (2.6.6), kreetalased kasutasid seda rahvaarvu reguleerimiseks (2.7.5).
Poetess Sappho, kes oli pärit Lesboselt, pühendas naistele armastusluuletusi. 19. sajandil hakati seetõttu rääkima lesbilisest armastusest (siit ka lesbide nimetus). Paljude tema luuletuste lüürilised tegelased räägivad vastastikusest või vastamata kirest ja armastusest naiste vastu, kuid naistevahelisi seksuaalkontakte mainitakse vähe, ja needki mainimised on vaieldavad. Sappho luules peetakse Aphroditet lesbiliste armastajate kaitsejumalannaks.
Vana-Kreekas ei olnud homoseksuaalsuse ja heteroseksuaalsuse eristust. Peeti loomulikuks, et ilus keha ja suurepärane iseloom on erootiliselt ligitõmbavad sõltumata soost. Mõnede isikute, näiteks Aleksander Suure ja stoik Zenoni puhul märgiti ära seksuaalset huvi ainult poiste ja meeste vastu. Seda peeti maitse ja eelistuse asjaks, millel pole moraalset tähtsust. Küll aga peeti moraalselt oluliseks mõõdukust seksuaalsuses.
Tehti vahet aktiivse ja passiivse rolli vahel. Passiivset rolli, eriti penetratsiooni puhul, peeti vabadele kodanikele häbistavaks. Orjade, naiste ja habemeta noorukite puhul ei olnud sel moraalset tähtsust. Täiskasvanud meeste vahelisi armusuhteid siiski oli ja neile ei vaadatud väga halvasti. Ligitõmbavust meestele peeti sageli mehelikkuse märgiks. Homoseksuaalseid suhteid omistati Zeusile ja teistele jumalatele ning näiteks ka Achilleusele ja Heraklesele.
Ideaalseks homoseksuaalseks suhteks peeti pederastiat täisealise mehe (armastaja, "erastēs") ja habemeta nooruki (armastatu, "erōmenos") vahel. Selline suhe oli reglementeeritud. Oli ette nähtud kurameerimise rituaal, mille juurde käis muuhulgas kingituste tegemine (võidi kinkida näiteks kukk). Armastaja pidi näitama, et ta ei ole armastatust huvitatud ainult seksuaalselt. Armastatu ei tohtinud kergesti järele anda. Kui konkureeris mitu armastajat, pidi ta valima õilsama. Sageli kasutati penetratsiooni asemel reitevahelist ühet, näod teineteise poole pööratud. Kui armastatul hakkas habe kasvama, tuli armuvahekord lõpetada.
Suhtumine homoseksuaalsusse oli piirkonniti erinev. Mõnel pool Joonias ei olnud see soositav, seevastu Elises ja Boiootias (sealhulgas Teebas) oli see heakskiidetav. Teebas oli ka 500 homoseksuaalsest armastajast koosnev väeüksus, mis oli vapruse poolest kuulus ("Pidusöögis" soovitas Platon just niisugust väeüksust).