tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Karl I (Austria-Ungari)

Karl I (17. august 1887 Persenbeugi loss, Persenbeug-Gottsdorf, Alam-Austria, Austria-Ungari – 1. aprill 1922 Funchal, Madeira, Portugal) oli viimane Austria keiser ja Ungari kuningas (Károly IV) aastail 1916–1918.
Ta oli keiser Franz Joseph I venna Karl Ludwigi teise poja Otto Franzi (1865–1906) vanim poeg ja sai troonipärijaks pärast onu Franz Ferdinandi mõrvamist. Ta abiellus 1911. aastal Bourbon-Parma soost printsessi Zitaga (1892–1989), kellega tal oli 8 last.
21. novembril 1916 sai temast pärast vana keisri surma viimane Austria keiser ja Ungari kuningas. Enne seda oli ta teeninud ohvitserina Austria sõjaväes. Keisrina oli ta ühtlasi armee ülemjuhataja. Ta püüdis sõda lõpetada, enne kui see tema riigi hävitab, kuid Saksamaa vastuseisu ja Antandi leppimatuse tõttu osutus see võimatuks. Teda ei päästnud ka katse muuta riiki autonoomsete rahvusüksuste föderatsiooniks, sest Antant oli juba asunud toetama Tšehhoslovakkia ja Jugoslaavia loomist ning nii ei olnud Habsburgide impeeriumile enam kohta. 
11. novembril 1918 loobus Karl osalusest Austria valitsuses ning 13. novembril tegi ta seda ka Ungaris. Ent troonist ta ei loobunud ning ootas sobivat hetke, et restauratsiooni üritada. Sobiv hetk paistis selleks olevat 1921. aasta kevadel, kui Ungaris tugevnesid monarhistlikud meeleolud ja ka Antant tundus neid soosivat. Ungari oli tol ajal ametlikult kuningriik, ehkki kuninga asemel valitses regent (riigihoidja) Miklós Horthy de Nagybánya. Kuid Horthy ei tahtnud mingist Habsburgide restauratsioonist kuuldagi, pealegi valmistusid Karli trooniletõusmise järel Ungarisse tungima nii Tšehhoslovakkia, Rumeenia kui ka Jugoslaavia, kes ilmselt kartsid Suur-Ungari taastamist. Horthyl õnnestus Karl ümber veenda ning too lahkus oma perega taas Šveitsi. 
Tema naine Zita õhutas Karli tegema veel ühte meeleheitlikku katset, et saada enda kätte püha Istváni trooni. Sügisel 1921 sisenes Karl uuesti Ungarisse ning tal läks korda koguda husaariarmee, teda toetasid ka magnaadid, kes lootsid aadli tegeliku ülemvõimu all oleva riigi taastamist. Budaörsi lahingus said Karli väed lüüa ning ta vangistati ja saadeti eksiili Madeira saarele, kus ta 1922. aastal vaid 34-aastaselt suri. 
Aastal 2004 kuulutati Karl katoliku kiriku poolt õndsaks, mis on viimane samm enne pühakuks kuulutamist. See võib aset leida juba lähemas tulevikus, sest pühakult nõutavat kolm imetegu olevat tal olemas ning väidetavasti elanud ta ka vaga ja harda katoliiklase elu, lisaks võidelnud ta pidevalt rahu saavutamise eest ja seadnud sisse maailma esimese kultuuriministeeriumi.
Isiklikku.
Tema naine Zita elas veel 67 aastat (97-aastaseks). Tema vanim poeg ja Austria-Ungari viimane kroonprints Otto von Habsburg oli Euroopa Liidu poliitik, kirjanik ja ajakirjanik. Ta oli 1973–2004 Paneuroopa Liidu president (seejärel kuni surmani aupresident) ja 1979–1999 Euroopa Parlamendi liige
1506

1506. aasta (MDVI) oli 16. sajandi 6. aasta.
1507

1507. aasta (MDVII) oli 16. sajandi 7. aasta.
1508

1542. aasta (MDXLII) oli 16. sajandi 42. aasta.
1509

1509. aasta (MDIX) oli 16. sajandi 9. aasta.
1510

1510. aasta (MDX) oli 16. sajandi 10. aasta.
1511

1511. aasta (MDXI) oli 16. sajandi 11. aasta.
1512

1512. aasta (MDXII) oli 16. sajandi 12. aasta.
1513

1513. aasta (MDXIII) oli 16. sajandi 13. aasta.
Aba

Aba on mitme koha nimi:
Aba on ka isikunimi:
Aba on Ghana naisenimi
Ngawa

Ngawa (hiinapäraselt Aba) on linn Hiinas Sichuani loodeosas Ngawa Tiibeti-Tsjangi autonoomses ringkonnas, Ngawa maakonna keskus. 
Linn asub Tiibeti kiltmaal 3200 m kõrgusel merepinnast.
Aba (Okayama)

Aba (jaapani keeles 阿波村 "Aba-son") on küla Jaapanis Okayama prefektuuris Tomata maakonnas.
Küla pindala on 42,07 km².
Aastal 2005 liideti küla Tsuyama linnaga (kohaliku omavalitsuse üksusega).
2003. aastal oli küla elanike arv 669. Rahvastiku tihedus oli 15,90 in/km².
1030

1030. aasta (MXXX) oli 11. sajandi 30. aasta.
Läti Henrik

Läti Henrik ehk Henrik (läti keeles "Latviešu Indriķis", ladina keeles "Henricus Lettus", "Henricus de Lettis", saksa keeles "Heinrich von Lettland"; enne 1188. – pärast 1259. aastat) oli ristiusu preester ja kroonik, Eesti ja Läti ristiusustamise (Balti ristisõdade ja selle osa, mida nimetatakse eestlaste muistseks vabadusvõitluseks) sündmusi (1180–1227) kajastava "Liivimaa kroonika" autor. Henriku autorsus on küll üldtunnustatud, kuid ükski kroonikakäsikiri teda otsesõnu autoriks ei nimeta. Kõik andmed krooniku kohta pärinevad samast kroonikast. Seetõttu on tema elukäigus palju oletuslikku, näiteks tema noorusest (kuni 1208. aastani) pole teada ühtegi kindlat fakti.
Elukäik.
Henrik oli tõenäoliselt pärit Põhja-Saksamaalt Magdeburgi ümbrusest, kuid harvem on oletatud ka tema Liivimaa (läti, liivi või eesti) päritolu. Ta sai hariduse Saksamaal ja asus noorelt Albert von Buxhoevedeni (piiskop Alberti) teenistusse. Henrik saabus Liivimaale 1205. aasta paiku ning pühitseti "Liivimaa kroonika" järgi vaimulikuks 1208. aastal. Kirikuõiguse kohaselt pidi ta selleks ajaks olema vähemalt 20-aastane, seetõttu on tema sünniajaks peetud kas aastat 1188 või varasemat aega. 
Henrik teenis latgalitega asustatud Ümera ("Imera", "Ymera", läti Jumara) piirkonnas, olles preestriks Rubene kirikus. Rubene küla ilmselt saigi tema järgi oma saksakeelse nime "Papendorf" (papi- ehk preestriküla). Henrik veetis seal suurema osa oma elust. On arvatud, et ta võis mõnda aega olla ka Lääne-Mihkli (Pärnu-Mihkli) kirikukihelkonna preester, seda küll alles pärast 1220. aastaid.
Saksa, ladina, läti, liivi ja eesti keele oskajana viibis Henrik aastatel 1225–1227 tõlgina paavst Honorius III legaadi Modena Wilhelmi kaaskonnas; on oletatud, et Henrik kirjutas kroonika algselt aruandena Wilhelmile.
1231. ja 1259. aastal on ürikutes mainitud kedagi preester Henrikut, keda on üldiselt peetud kroonika autoriks. Kaudselt toetab seda asjaolu, et 1259. aastal ühe piirivaidluse käigus tunnistajana esineva Henriku puhul on märgitud, et tegemist on juba vana mehega, kelle ülekuulamisega tuleb kiirustada. Kui kroonik Henrik sündinuks enne 1188. aastat, olnuks ta selleks ajaks üle 70 aasta vana.
Kroonikast.
Henriku kroonikat peetakse tänapäeval tähtsaimaks allikaks Liivimaa ristisõja kohta. Keskaegsel Liivimaal kirjutist küll tunti, kuid seda kuigivõrd ei kasutatud, kuna toonase poliitilise poleemika jaoks, mis toimus peamiselt Riia peapiiskopi ja Saksa ordu vahel, oli seal kasutamisväärset materjali vähe. Siiski on teksti on kasutanud mitmed hilisemad kroonikud, eriti kasvas kroonika tähtsus 18. sajandil, mil see saksa keelde tõlgiti ja mitmel korral trükis ilmus.
Vahel on ka arvatud, et Henrik on muinaseestlasi käsitlenud tendentslikult. Kuna paljude eesti muistse vabadusvõitluse sündmuste kajastamisel on Henriku kroonika ainus allikas, on seda väga raske tõestada või ümber lükata.
1030. aastad

1030. aastad
1030. aastad on aastad 1030–1039 pKr.
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Kümnendid:
980. aastad 990. aastad 1000. aastad 1010. aastad 1020. aastad - 1030. aastad - 1040. aastad 1050. aastad 1060. aastad 1070. aastad 1080. aastad
Aastad: 1030 1031 1032 1033 1034 1035 1036 1037 1038 1039
1040. aastad

1040. aastad
1040. aastad on aastad 1040–1049 pKr.
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Kümnendid: 990. aastad 1000. aastad 1010. aastad 1020. aastad 1030. aastad - 1040. aastad - 1050. aastad 1060. aastad 1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad
Aastad: 1040 1041 1042 1043 1044 1045 1046 1047 1048 1049
Abraham Jacob van der Aa

Abraham Jacob van der Aa (7. detsember 1792 Amsterdam – 21. märts 1857 Gorinchem) oli hollandi kirjamees.
Tema tuntuim teos on "Aardrijkskundig Woordenboek der Nederlanden" ("Madalmaade geograafia sõnaraamat").
Elulugu.
Tema vanemad olid Pierre Jean Baptiste Charles van der Aa ja Francina Adriana Bartha van Peene.
Ta kasvas üles Nieuwer-Amstelis (praegu Amstelveen), kus tema isa oli vallasekretär.
Ta õppis kuus aastat Amstelveenis, seejärel Alphenis internaatkoolis, Utrechtis koduõppel, ladina koolis, seminaris ja apteegis õpilasena. Aastal 1810 asus ta Leideni ülikoolis meditsiini õppima.
Isa surma tõttu läks ta 1812 Prantsusmaa kohustuslikku sõjaväeteenistusse. Ta valis mereväeteenistuse. Ta võeti uuele fregatile, mille inglased 1813 oma valdusse võtsid, ning ta jäi kaheks kuuks Inglismaale sõjavangi. Seejärel asus ta Willem II teenistusse. Ta oli sõduriks liiga noor, mistõttu temast sai jalaväe trummilööja. Aastal 1814 osales ta Napoleoni-vastases sõjakäigus, 1815 viibis ta Waterloo lahingu juures.
Aastal 1817 läks ta erru ning hakkas Leuvenis raamatukaupmeheks. Aastal 1819 hakkas ta õpetajaks.
Aastast 1825 oli ta Antwerpenis "auditeur-militair"'i erasekretär, 1830. aastast oli ta seotud Breda sõjakuberneriga. Aastast 1839 oli ta ametita. Aastal 1841 läks ta elama Gorinchemi.
Isiklikku.
30. augustil 1841 abiellus ta Bredas Francina Johanna Jacoba Gastelaarsiga.
Gustav II Adolf

Gustav II Adolf (19. detsember (Juliuse kalendri järgi 9. detsember) 1594 – 16. november (6. november) 1632) oli Rootsi kuningas 1611–1632. 
Gustav II Adolf oli Karl IX poeg ja kuninganna Kristiina isa. Ta sai troonile isa surma järel 1611. aastal, olles ise 17-aastane. 
Gustav II Adolf sai tuntuks hiilgava väejuhina Kolmekümneaastases sõjas, kus ta juhtis protestantlike riikide võitlust Püha Rooma riigi vastu. Kuningas ise langes 1632. aastal samas sõjas Lützeni lahingus, mille protestandid siiski võitsid. Veidi enne lahingut kirjutas ta alla Tartu Ülikooli ja Gustav Adolfi gümnaasiumi asutamisürikule. Kuningas maeti 1634. aastal Riddarholmeni kirikusse Stockholmis.
Gustav II ­Adolf hakkas 1629. aastal valmistama ette kaubavahetust Rootsi ja Ameerika vahel. 
Gustav II Adolf on läinud ajalukku ennekõike Rootsi suurriigi loojana. Tema valitsemisaega jäi mitme käimasoleva sõja lõpetamine (sh. Liivi sõda Eesti aladel), riigi territooriumi laiendamine ja halduslikud ümberkorraldused.
Perekond.
Gustav II Adolf abiellus 25. novembril 1620, Brandenburg-Preisimaa valitseja Brandenburgi kuurvürst Johann Sigismundi tütre Maria Eleonora von Brandenburgiga, kellega tal oli kaks tütart:
Sigismund

Sigismund on olnud mitme monarhi ja monarhi perekonnaliikme nimi:
Karl X Gustav

Karl X Gustav (8. november 1622 – 13. veebruar 1660) oli Rootsi kuningas 1654–1660.
Riigivalitsemine ja välispoliitika.
Pärast kuninganna Kristiina loobumist Rootsi troonist 1654. aastal sai Rootsi kuningaks tema tädi Katarina Vasa poeg, Pfalzi-Zweibrückenide dünastiast Pfalzi vürst, kes kuningana sai nimeks Karl X Gustav. Kuningas Karl X Gustav oli sunnitud sõdima nii Rzeczpospolita kui ka Taaniga. Taanlased tahtsid tagasi vallutada Brömsebro rahuga kaotatud Skåne, Hallandi, Blekinge ja Jämtlandi maakonna ning Saaremaa. 
Karl X Gustav pidi sõdima ka Poola kuningatega (Teine Põhjasõda, Uputus (Poola), kes Vasade dünastia Poola kuningatena, Vasa suguvõsa liikmetena ja Zygmunt I järglastena pidasid end juriidiliselt Rootsi kuningateks ja unistasid Rootsi troonist, sest Poola kuninga ja Karl X Gustavi ühine vanaisa Karl IX oli tõuganud Rootsi troonilt oma vennapoja Zygmunt III Waza tema katoliku usu tõttu.
Energilise kuninga varajane surm 1660. aastal peatas igasuguse arengu kümmekonnaks aastaks nii riigis, kirikuelus kui ka sõjajõududes, sest tema alaealise poja Karl XI eestkostjad ei näidanud riigi valitsemise alal üles erilist aktiivsust ning riigi sissetulekud vähenesid aja jooksul märkimisväärselt.
Isiklikku.
Karl X Gustav oli Rootsi kuninga (1604–1611) Karl IX tütre Katarina Vasa ja Wittelsbachide haru Pfalz-Zweibrückeni Zweibrückeni pfaltskrahv Johann Kasimiri poeg.
Tema õed-vennad olid:
Karl X Gustav oli 1654. aastast abielus Holstein-Gottorpi Hedwig Eleonoraga (1636–1715), kellega neil olid järglane:
Ferdinand I (Austria)

Ferdinand I (Ferdinand Karl Leopold Joseph Franz Marchlin; 19. aprill 1793 Viin – 29. juuni 1875 Praha) oli 1835–1848 Austria keiser. Ta kuulus Habsburgide-Lotringite dünastiasse. 
Ferdinand sündis keiser Franz I ja tema teise abikaasa Marie Therese vanima pojana. Lapsepõlvest peale oli ta haiglane, kannatades nii vesipäisuse kui ka langetõve käes. Tal puudusid ka riigi juhtimiseks vajalikud vaimsed võimed ja arstid kinnitasid, et Ferdinand ei ole võimeline saama järeltulijaid. Kõigi nende puuduste tõttu ei peetud teda tõenäoliseks troonipärijaks ja arvati, et Franz I surma järel läheb troon Ferdinandi vennale Franz Karlile.
Vaatamata sellele otsustas keiser Franz I koos oma mõjuka kantsleri Klemens Wenzel von Metternichiga vanima poja kasuks. 1830. aastal sai Ferdinand Ungari valitsejaks ja 1831. aastal abiellus ta Sardiinia printsessi Maria Annaga. Nii nagu arstid hoiatasid, lapsi sellest abielust ei sündinud. 1832 tabas teda raske langetõvehoog, millest toibumist peeti väikeseks imeks. Küll süvenesid selle hoo tõttu tema kõne- ja kuulmishäired.
Franz I surma järel 2. märtsil 1835 krooniti Ferdinand Austria keisriks. Austria keisrina oli ta ühtlasi Ungari, Böömimaa ja Lombardia-Venezia kuningas. Kuigi Ferdinandi ei tunnistatud teovõimetuks, valitses riiki siiski regendinõukogu, kuhu kuulusid teised Habsburgide perekonna liikmed ja kantsler Metternich. 
Keiser Franz I nõuanne oma pojale surivoodil oli olnud: valitse ja ära midagi muuda. Riigi tegelik valitseja Metternich jätkaski vana keisri jäika ja konservatiivset poliitikat, mis oli osaliselt 1848. aasta revolutsiooni põhjuseks. Rahutuste laienedes astus Metternich 13. märtsil 1848 mässajate nõudel ametist tagasi ja põgenes välismaale. Keiser lahkus õukonnaga Viinist Innsbrucki.
Keiser Ferdinand oli vaatamata oma puudustele rahva hulgas populaarne ja suhtus ka ise rahvasse heatahtlikult. 1848. aasta revolutsiooni ajal ei olnud ta nõus rahva vastu relvi kasutama ja leidis, et võimaluse piires tuleb inimeste soovidele vastu tulla. Kui konservatiivid kehtestasid oktoobris 1848 Viinis sõjaseisukorra ja taastasid keskvõimu, kerkis päevakorda keisri väljavahetamine. Metternichi kaitseta ei olnud Ferdinandil võimalust trooni säilitada ja 2. detsembril 1848 loobus ta võimust oma 18-aastase vennapoja Franz Josephi kasuks.
Pärast troonist loobumist kolis ta koos abikaasaga Böömimaale, mida ta väga armastas, ja veetis kogu ülejäänud elu Praha kindluses, kus tegeles botaanika, muusika ja heraldikaga. Ka tšehhid tundsid keisri vastu sümpaatiat ja panid talle hüüdnime Ferdinand Hea. 
Oma varanduse pärandas ta samuti keiser Franz Josephile. Ferdinand on maetud Viini kaputsiinide kirikus asuvasse keiserlikku krüpti.
1050. aastad

1050. aastad
1050. aastad on aastad 1050–1059 pKr.
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Kümnendid: 1000. aastad 1010. aastad 1020. aastad 1030. aastad 1040. aastad - 1050. aastad - 1060. aastad 1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad
Aastad: 1050 1051 1052 1053 1054 1055 1056 1057 1058 1059
1060. aastad

1060. aastad
1060. aastad on aastad 1060–1069 pKr.
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Kümnendid: 1010. aastad 1020. aastad 1030. aastad 1040. aastad 1050. aastad - 1060. aastad - 1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad 1110. aastad
Aastad: 1060 1061 1062 1063 1064 1065 1066 1067 1068 1069
1031

1031. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 980. aastad 990. aastad 1000. aastad 1010. aastad 1020. aastad - 1030. aastad - 1040. aastad 1050. aastad 1060. aastad 1070. aastad 1080. aastad
Aastad: 1026 1027 1028 1029 1030 - 1031 - 1032 1033 1034 1035 1036
1032

1032. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 980. aastad 990. aastad 1000. aastad 1010. aastad 1020. aastad - 1030. aastad - 1040. aastad 1050. aastad 1060. aastad 1070. aastad 1080. aastad
Aastad: 1027 1028 1029 1030 1031 - 1032 - 1033 1034 1035 1036 1037
1481

1481. aasta (MCDLXXXI) oli 15. sajandi 81. aasta.
1482

1482. aasta (MCDLXXXII) oli 15. sajandi 82. aasta.
1479

1479. aasta
Sajandid: 14. sajand - 15. sajand - 16. sajand
Aastakümned: 1420. aastad 1430. aastad 1440. aastad 1450. aastad 1460. aastad - 1470. aastad - 1480. aastad 1490. aastad 1500. aastad 1510. aastad 1520. aastad
Aastad: 1474 1475 1476 1477 1478 - 1479 - 1480 1481 1482 1483 1484
1490

1490. aasta (MCDXC) oli 15. sajandi 90. aasta.
Abar

Abar (vene sõnast "обор") ehk abaravõrk (Tartu murdes "kimm" või "kemm", Pärnumaal "kimudega mutt"), samuti "kimu", "kimudega võrk", "liigsilmadega võrk" on eesti rahvakultuuris kalavõrk, mille võrgulinad on kolmekordsed (vahel ka kahekordsed).
Välised võrgulinad on keskmisest kitsamad ja palju suuremate silmadega. Suuruse järgi jagunesid abarad särjeabaraks ja latikaabaraks. Abarvõrk oli tavaliselt 30 m pikk ja kuni 1,5 m kõrge. 
Kasutus.
Abarat kasutati põhiliselt Lõuna-Eesti veekogudel roostikes suurte kalade püüdmisel, kusjuures kalu hirmutati mütaga. Süvavee- ehk latikaabar oli püügivahendiks ka talvel.
Abar on kasutusel olnud kogu Euroopas.
Varasemas "kalapüügieeskirjas" oli abar määratletud kui "nakkevõrk, millele on ühele või mõlemale küljele juurde rakendatud suuresilmne võrgulina". Alates 2016. a ei kuulu abar enam Eestis lubatud püügivahendite hulka.
Göran Persson

Hans Göran Persson (sündinud 20. jaanuaril 1949 Södermanlandi läänis Vingåkeris) on Rootsi poliitik, aastatel 1996–2007 Rootsi Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei esimees ja 1996–2006 Rootsi peaminister.
Töölisklassi perekonnast pärit Göran Persson asus õppima Örebro kolledžisse sotsioloogiat ja politoloogiat, kuid lahkus sealt 1971. aastal õppeasutust lõpetamata. Aastal 2005 anti talle vaatamata lõpetamata kõrgharidusele Örebro Ülikooli audoktori kraad meditsiini alal.
Poliitikas on Persson osalenud juba 1970. aastate algusest. Aastatel 1972–1975 kuulus ta Rootsi Sotsiaaldemokraatliku Noorteühenduse juhatusse. Hiljem oli ta tegev munitsipaalpoliitikuna Katrineholmi vallas ja loobus 1979 isegi parlamendiliikme kohast, et jätkata tegevust Katrineholmis.
Aastatel 1989–1991 oli Göran Persson Ingvar Carlssoni valitsuses koolide minister ja 1994–1996 rahandusminister. Pärast Carlssoni pensionile minekut valiti Persson Rootsi Sotsiaaldemokraatliku Partei uueks esimeheks ja 22. märtsil 1996 kinnitas parlament ta ühtlasi riigi uueks peaministriks.
Aastal 1998 toimunud parlamendivalimistel kaotasid sotsiaaldemokraadid kõvasti hääli, saavutades vaid 36,4% valijate toetuste. Teiste vasakpoolsete parteide toel õnnestus Perssoni valitsuskoalitsioonil siiski püsima jääda. Järgmistel valimistel parandasid sotsiaaldemokraadid oma valimistulemust, kuid ei moodustanud koalitsiooni, vaid jätkasid vähemusvalitsuses.
Perssoni valitsus langes 2006. aasta parlamendivalimiste järel. 17. septembril 2006 toimunud valimistel kogusid sotsiaaldemokraadid küll kõige enam kohti parlamendis, kuid tervikuna jäi vasakpoolsete parteide valimisliidu tulemus nõrgemaks parempoolsete parteide tulemusest.
5. oktoobril 2006 kinnitas Rootsi parlament riigi uueks peaministriks Moderaatide partei liidri Fredrik Reinfeldti. Perssoni enam kui kümme aastat kestnud valitsusaeg oli lõppenud.
Göran Persson teatas, et 2007. aastal lahkub ta ka Rootsi Sotsiaaldemokraatliku Partei esimehe ametikohalt. 17. märtsil 2007 valitigi tema asemel partei uueks esimeheks Mona Sahlin.
Isiklikku.
Göran Persson on aastast 2003 abielus Anitra Steeniga. See on tema kolmas abielu. Aastatel 1978–1995 oli ta abielus Gunnel Claessoniga, kellega tal on kaks tütart. Tema teine abikaasa oli Annika Barthine (abielu kestis 1995–2002).
Abara tänav

&lt;mapframe latitude="59.439828" longitude="24.584999" zoom="16" width="262" height="245" align="right"&gt;
 "type": "FeatureCollection",
 "features": [
 "type": "Feature",
 "properties": {},
 "geometry": {
 "type": "LineString",
 "coordinates": [
 24.58692,
 59.440941
 [
 24.585943,
 59.440401
 [
 24.584967,
 59.439855
 [
 24.584119,
 59.439408
 [
 24.583218,
 59.438939
 [
 24.583014,
 59.438879
 ]
&lt;/mapframe&gt;Abara tänav on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas Vismeistri asumis. 
Tänav ulatub Jõeküla tänavast Jõeoti tänavani ja on umbes 300 meetrit pikk.
Tänava nime määras Tallinna Linnavalitsus määrusega nr 103 19. septembrist 2001. Tänav on saanud nime kalastusvahendi abara järgi.
Tänavale on ette nähtud 60 eramut.
Olof Palme

Sven Olof Joachim Palme (30. jaanuar 1927 Stockholm – 28. veebruar 1986 Stockholm) oli rootsi poliitik, Rootsi peaminister 1969–1976 ja 1982–1986.
Elukäik.
Olof Palme sündis Stockholmis Östermalmis. Tal puudus traditsiooniline sotsiaaldemokraatlik taust: tema isa Gunnar Palme oli rikas kindlustusärimees ja vanaisa Sven Palme oli samuti ärimees ning liberaalist poliitik. Olof Palme ema Elisabeth Sophie von Knieriem oli pärit Liivimaalt, tema vanaisa Alexander oli Vene impeeriumi Senati peaprokurör ning Riiginõukogu liige. Isapoolsed esivanemad olid muuhulgas sellistest tuntud aadliperekondadest nagu von Born, de Geer, von Rotkirch, von Sydow jt. Olof Palme abikaasa Lisbet oli samuti kõrgest aadlisoost, krahvide ja vabahärrade Beck-Friiside perekonnast.
Palme oli sotsiaaldemokraat ja erakonna Rootsi Sotsiaaldemokraatlik Töölispartei juht alates 14. oktoobrist 1969 kuni surmani.
Tapmine.
Olof Palmele ei meeldinud ihukaitsjaid kasutada. Neid polnud tal kaasas ka 1986. aasta 28. veebruari õhtul, kui ta koos abikaasa Lisbetiga pärast kinos käimist kodu poole jalutas. Kui Palmed olid Sveavägeni ja Tunnelgatani ristmikul sisenemas metroosse, et sõita koju umbes kahe kilomeetri kaugusel vanalinnas, ilmus mõrvar, tulistas Palmele Magnum 357-st kuuli selga, saatis teise kuuli Lisbeti poole ning põgenes Tunnelgatani kaudu ida suunas. Palme suri silmapilkselt, mõnede hinnangute järgi koguni enne kukkumist. Lisbetti kuul ei tabanud.
Tema mõrv oli pikka aega lahendamata. 1988. aasta detsembris arreteeriti mõrvas kahtlustatavana Stockholmi allilmas tuntud Christer Pettersson. Lisbet Palme tuvastas ta oma mehe tapjana, ning Pettersson läks kohtu alla, kus ta mõisteti 27. juunil 1989 süüdi, kuid ringkonnakohus vabastas ta hiljem süüdistuse vähese tõendatuse tõttu. 1990. aastate lõpus tuli ilmsiks uusi tõendeid Petterssoni vastu, kuid mais 1998 keeldus Rootsi ülemkohus uut menetlust alustamast.
2020. aasta 10. juunil toimunud pressikonverentsil kinnitas Rootsi peaprokurör Krister Petersson, et Olof Palme mõrva lahendamiseks algatatud kriminaalasja menetlus on lõpetatud, süüdlaseks tunnistati 2000. aastal surnud Stig Engström.
Tsitaat.
Ütlen, et Sovet on kommunistlik diktatuurimaa, mille vastu tunneme samasugust vastikust, kui kõikide diktatuuride vastu. (30. augustil 1973; tsitaat on võetud Teatajast, tõlge rootsi keelest)
Mälestuse jäädvustamine.
Alates 1987. aastast annab Olof Palme mälestusfond välja Olof Palme auhinda.
Molekulmass

Molekulmass ehk suhteline molekulmass (vananenud nimetus "molekulaarmass") on arv, mis näitab, mitu korda on ühe molekuli mass suurem kui aatommassiühik (amü). 
Molekulmassi tähis on "M"r.
Selleks et leida molekulmass, tuleb liita antud molekuli koostises olevate elementide aatommassid. 
Näiteks kaltsiumkarbonaadi (CaCO3) molekulmass "M"r = 40×1+12×1+16×3 = 100.
Carl Bildt

Nils Daniel Carl Bildt (sündinud 15. juulil 1949 Hallandi läänis Halmstadis) on Rootsi poliitik. Ta oli Rootsi peaminister aastatel 1991–1994, kuulub moderaatide parteisse.
Bildt pärineb Rootsi-Taani-Norra aadlisuguvõsast, kust pärineb hulgaliselt sõjaväelasi ja poliitikategelasi, sealhulgas riigimarssal, riigisekretär, sõjaväe ülemjuhataja, lordkantsler ja asekuningas. Tema isa on erumajor, kes juhatas praeguseks likvideeritud Tsiviilkaitse nõukogu haridusbürood. Carlil on vend Nils, kes sündis 1952.
1970. aastate alguses oli ta Rootsi Konservatiivsete ja Liberaalsete Üliõpilaste Konföderatsiooni esimees. Kui mittesotsialistid moodustasid 1976. aastal valitsuse, asus ta tööle moderaatide partei koordinaatorina. 1979. aastal valiti ta Riigipäeva liikmeks, kuid Bildt ei asunud parlamenti, vaid jätkas tööd poliitika koordineerimisel riigisekretärina pärast valimisi moodustunud mittesotsialistlikus valitsuses. Peatselt valiti ta parlamenti ja 1986. aastal sai ta moderaatide partei juhiks.
1991. aastal sai Bildt Rootsi peaministriks neljast parteist moodustatud koalitsioonis, kuhu sotsiaaldemokraadid ei kuulunud. 1994. aasta valimistel sai moderaadid kohti juurde, ent järgmise valitsuse moodustasid taas sotsiaaldemokraadid.
Peaministrina liberaliseeris ja reformis Bildti valitsus Rootsi majandust. Ta algatas Rootsi ühinemisläbirääkimised Euroopa Liiduga. Majandusreformide hulka kuulusid telekommunikatsiooni- ja energiaturu liberaliseerimine ning tervishoiu ja riigiettevõtete erastamine. 1992. aasta novembris loobus valitsus Rootsi krooni fikseeritud kursist ja laskis krooni kursi vabaks. Need meetmed aitasid vähendada Rootsi riigieelarvedefitsiiti. Samas jäi neisse aastatesse majanduskriis, mis osalt sundiski näiteks krooni kurssi vabaks laskma.
Pärast seda, kui ta peaministri kohast loobuma pidi, sai temast rahuvahendaja Balkani konfliktis. Ta oli alates 1995. aasta juunist Euroopa Liidu eriesindaja endises Jugoslaavias, 1995. aasta novembris Daytoni rahukonverentsi kaasesimees ja 1995. aasta detsembrist 1997. aasta juunini, vahetult pärast Bosnia sõja lõppu Daytoni rahulepinguga ette nähtud ametiisik kõrge esindaja Bosnias ja Hertsegoviinas. 1995. aastal kuulutas Horvaatia Bildti "persona non grata"'ks, sest Bildt oli väljendanud seisukohta, et Horvaatia president Franjo Tuđman on sõjakuritegudes sama palju süüdi kui Krajina serblaste liider Milan Martić.
1999. aastal sai Bildti asemel moderaatide partei esimeheks Bo Lundgren.
Alates 6. oktoobrist 2006 kuni 3. oktoobrini 2014 oli Carl Bildt Fredrik Reinfeldti valitsuses Rootsi välisminister. 
Isiklikku.
Carl Bildt on kolmandat korda abielus. Tema esimene abikaasa (1974–1975) oli Kerstin Zetterberg, teine abikaasa (1984–1997) oli Mia Bohman, kelle isa oli moderaatide partei juht ja majandusminister Gösta Bohman, ja kolmas abikaasa (alates 1998. aastast) on Anna Maria Corazza. 
Teisest abielust on tal tütar Gunnel (sündinud 1989) ja poeg Nils (sündinu 1991), kolmandast abielust poeg Gustaf (sündinud 2004).
Thorbjörn Fälldin

Nils Olof Thorbjörn Fälldin (24. aprill 1926 Hogsjö, Västernorrlandi lään – 23. juuli 2016 Hogsjö, Västernorrlandi lään) oli Rootsi poliitik, Rootsi peaminister 1976–1978 ja 1979–1982, Keskpartei juht aastatel 1971–1985. 
Kui ta sai 1976. aastal Rootsi peaministriks, oli ta esimene parem- ja keskjõudude bloki (tollal) suurimast parteist pärit valitsusjuht. Keskpartei sai sama aasta valimisel üldtulemuselt teise koha, kogudes 24,08% häältest ja 86 kohta 349-st.
Thorbjörn Fälldin kasvas üles talupidajate perekonnas Ångermanlandis ja hakkas ise talupidajaks. Poliitikaga hakkas tegelema 1940. aastatel. 
Ta valiti 1958 parlamendiliikmeks: Riksdagi koosseisu kuulus ta esmalt 1964. aastani ja siis uuesti aastatel 1967–1986.
Võisteldes Keskpartei juhi koha pärast Johannes Antonssoniga, sai ta 1969 Keskpartei aseesimeheks. 1971 tõusis ta erakonna esimeheks, edestades sisevalimistel Gunnar Hedlundit.
Aastal 1973 soovitas ta Keskpartei ja Liberaalse Rahvapartei ühinemist suureks poliitiliseks keskjõuks, mis jäi ära Keskpartei liikmete enamiku vastuseisu tõttu.
Ola Ullsten

Stig Kjell Olof Ullsten (23. juuni 1931 Umeå – 28. mai 2018) oli Rootsi poliitik, Rootsi peaminister 1978–1979. 1978–1982 oli ta Rootsi välisminister.
Ta oli Rahvapartei liige.
1961 abiellus ta Evi Eskoga (1931–1992), kes oli õpetajate Roman Esko ja Elsa Tammiku tütar. Neil oli kaks last. Abielu lahutati ja 1989 abiellus ta Louise Beaudoiniga (sündinud 1954).
Mayerling

Mayerling on 200 elanikuga küla AustriasAlam-Austria liidumaal, kuulub Allandi linna haldusalasse. Küla asub Schwechati jõe ääres, 24 kilomeetri kaugusel Viinist edelas. 
1550. aastast alates oli see Heiligenkreuzi kloostri valduses.
Mayerlingi loss.
Mayerlingis asub loss, mille 1886. aastal omandas Austria-Ungari kroonprints Rudolf, kes tegi sellest jahimaja. 30. jaanuaril 1889 leiti kroonprints lossist surnuna koos oma armukese Maria Vetseraga. Üldtunnustatud seisukoht on, et tegu oli enesetapuga, kuid on ka muid teooriaid. Pärast seda intsidenti muutis kroonprintsi isa keiser Franz Joseph I hoone Paljasjalgsete Karmeliitide Ordu nunnakloostriks. Tänapäeval on hoones muuseum.
Tage Erlander

Tage Fritiof Erlander (13. juuni 1901 Värmlandi lään, Ransäter – 21. juuni 1985 Stockholm) oli Rootsi poliitik, Rootsi peaminister 1946–1969. Ta on kõige kauem ametis olnud Rootsi peaminister.
Elukäik.
Tage Erlander pärines usklikust ja liberaalsest perekonnast. Õpingute ajal Lundis mõjutasid teda sotsiaaldemokraatlikud ideed ja ideaalid ning 1928. aastal astus ta Rootsi Sotsiaaldemokraatlikku Tööparteisse. 
1930. aastal valiti ta Lundi linnavolikokku ja 1932 Riigipäeva, mille liige oli ta kuni 1973. aastani. 1944–1945 oli ta sotsiaal-, 1945–1946 haridusminister.
Pärast Per Albin Hanssoni surma 1946. aastal sai Erlanderist Sotsiaaldemokraatliku Tööpartei juht ja peaminister. Ta oli neil ametikohtadel 23 aastat, kuni oktoobrini 1969. Ta on kõige kauem ametis olnud Rootsi peaminister.
Alguses suhtuti temasse kahtlevalt isegi tema enda parteis, kuid aja jooksul omandas ta suure populaarsuse. Peaministrina teostas ta sotsiaalseid reforme ja ajas neutraliteedipoliitikat.
Tage Erlander suri 21. juunil 1985 Stockholmis.
Isiklikku.
1930. aastal abiellus Aina Anderssoniga, kellega tal oli kaks last.
Pärast poliitikast taandumist elas koos abikaasaga Bommersvikis.
Władysław IV Waza

Władysław IV Waza (9. juuni 1595 – 20. mai 1648) oli Poola kuningriigi ja Leedu suurvürstiriigi ühendriigi Rzeczpospolita valitseja, valitses 8. novembrist 1632 kuni surmani 1648. aastal; eelnevalt Moskoovia segaduste ajastu Moskva suurvürst 1610–1613.
Władysław oli Poola kuningriigi ja Leedu suurvürstiriigi ühendriigi Rzeczpospolita valitseja Zygmunt III Waza ja Austria Anna poeg.
Kuninglik tiitel: "Vladislaus Quartus Dei gratia rex Poloniae, magnus dux Lithuaniae, Russiae, Prussiae, Masoviae, Samogitiae, Livoniaeque, necnon Suecorum, Gothorum Vandalorumque haereditarius rex, electus magnus dux Moschoviae"
Eesti keeles: Poola kuningas, Leedu, Vene suurvürst, Preisi, Masoovia, Žemaitija, Liivimaa hertsog, rootslaste, gootide, vandaalide päruskuningas, Moskva valitud suurvürst.
Vene tsaarina.
1609. aastal tungisid Rzeczpospolita väed Moskooviasse, Stanisław Żółkiewski aga hõivas 1610. aasta augustis Moskva. 1610. aastal kukutasid Moskva bojaarid toetuse kaotanud tsaari Vassili IV lõplikult ja lubasid Poola väepealike palgasõdurite väed Kremlisse. Nad pakkusid trooni Poola kuninga Zygmunt III Waza pojale Władysławile, kes valiti Moskvas ka Moskva suurvürstiks, kuid kes ei asunud reaalselt Moskvas valitsema.
27. septembrist 1610 4. novembrini 1612 kuulus Moskva linn Rzeczpospolita koosseisu ning Władysław IV Waza oli ka Vene tsaar 1610–1613. Poola vägede käitumise ja Poola ning Moskoovia bojaaride ja aadlike vaheliste vastuolude tõttu hakati Moskva "vabastamiseks" koguma maakaitseväge. 1612. aastaks saadi kokku 20 000 meest. Moskva alla kogunenud maakaitsevägi Kuzma Minini ja Dmitri Požarski juhtimisel sundis poolakad linnast lahkuma. Venemaa Föderatsioonis tähistatakse 2004. aastast, vene vägede võitu 1612. aastal Poola vägede vastu ja sellega Poola võimu alt vabanemist 4. oktoobril, rahvusliku ühtsuse päevana, 1613. aastast 1917. aastani tähistati seda Venemaa keisririigis, Moskva Poola vallutajatest vabastamise päevana.
Rainier III

Rainier III (Rainier Louis Henri Maxence Bertrand Grimaldi; 31. mai 1923 – 6. aprill 2005) oli Monaco vürst 1949–2005. 
Ta abiellus 1956 USA filminäitleja Grace Patricia Kellyga, kellega tal oli kolm last:
Geneetikute ja biokeemikute loend

"Siin on loetletud geneetikuid ja biokeemikuid."
2030. aastad

2030. aastad on ajavahemik 2030. aasta algusest kuni 2039. aasta lõpuni.
Hugo de Vries

Hugo Marie de Vries [vri:s] (16. veebruar 1848 – 21. mai 1935) oli hollandi bioloog, kes rööbiti Carl Corrensi ja Erich von Tschermakiga taasavastas 1900. aastal Gregor Mendeli tööd geneetika alal.
De Vries õppis Leideni, Heidelbergi ja Würzburgi ülikoolis. 1878. aastal sai ta Amsterdami Ülikoolis doktorikraadi botaanika alal.
1890. aastatel tegeles de Vries taimede hübridiseerimise katsete seeriatega ja avastas uusi suureõielise kuningakepi vorme, mis kasvasid looduslikel jäätmaadel. Need avastused viisid ta samadele järeldustele, milleni oli jõudnud Mendel: konkreetsete tunnuste pärandumine ilmneb vaid üksikutel isenditel. Ta arvas koguni, et geenid (mida ta nimetas pangeenideks) suudavad ületada liigibarjääri: sama geeni olemasolu on vastutav kahe lilleliigi karvasuse eest. Nendes oletustes oli ta oma ajast palju ees.
1890. aastate lõpus tutvus de Vries Mendeli artikliga, mis oli kirjutatud 40 aastat varem. De Vries muutis Mendeli töödes terminoloogiat, et kõrvaldada arusaamatused. Aastal 1900 avaldas ta oma katsete tulemused Prantsuse ajakirjas Comtes Rendus de l'Académie des Sciences, kuid ei maininud sõnagagi Mendeli töid, millest ta oli lähtunud. Pärast Carl Corrensi teravat kriitikat oli de Vries nõus mainima Mendeli nime.
Hugo Marie de Vries lahkus küll 1918. aastal Amsterdami Ülikoolist, kuid jätkas uurimistöid uute bioloogiliste objektide kallal. Tema tuntumad tööd on järgmised:
1437

1437. aasta
Sajandid: 14. sajand - 15. sajand - 16. sajand
Aastakümned: 1380. aastad 1390. aastad 1400. aastad 1410. aastad 1420. aastad - 1430. aastad - 1440. aastad 1450. aastad 1460. aastad 1470. aastad 1480. aastad 
Aastad: 1432 1433 1434 1435 1436 - 1437 - 1438 1439 1440 1441 1442
1438

1438. aasta
Sajandid: 14. sajand - 15. sajand - 16. sajand
Aastakümned: 1380. aastad 1390. aastad 1400. aastad 1410. aastad 1420. aastad - 1430. aastad - 1440. aastad 1450. aastad 1460. aastad 1470. aastad 1480. aastad 
Aastad: 1433 1434 1435 1436 1437 - 1438 - 1439 1440 1441 1442 1443
1439

1439. aasta
Sajandid: 14. sajand - 15. sajand - 16. sajand
Aastakümned: 1380. aastad 1390. aastad 1400. aastad 1410. aastad 1420. aastad - 1430. aastad - 1440. aastad 1450. aastad 1460. aastad 1470. aastad 1480. aastad 
Aastad: 1434 1435 1436 1437 1438 - 1439 - 1440 1441 1442 1443 1444
1440

1440. aasta
Sajandid: 14. sajand - 15. sajand - 16. sajand
Aastakümned: 1390. aastad 1400. aastad 1410. aastad 1420. aastad 1430. aastad - 1440. aastad - 1450. aastad 1460. aastad 1470. aastad 1480. aastad 1490. aastad 
Aastad: 1435 1436 1437 1438 1439 - 1440 - 1441 1442 1443 1444 1445
1441

1441. aasta
Sajandid: 14. sajand - 15. sajand - 16. sajand
Aastakümned: 1390. aastad 1400. aastad 1410. aastad 1420. aastad 1430. aastad - 1440. aastad - 1450. aastad 1460. aastad 1470. aastad 1480. aastad 1490. aastad 
Aastad: 1436 1437 1438 1439 1440 - 1441 - 1442 1443 1444 1445 1446
1442

1442. aasta
Sajandid: 14. sajand - 15. sajand - 16. sajand
Aastakümned: 1390. aastad 1400. aastad 1410. aastad 1420. aastad 1430. aastad - 1440. aastad - 1450. aastad 1460. aastad 1470. aastad 1480. aastad 1490. aastad 
Aastad: 1437 1438 1439 1440 1441 - 1442 - 1443 1444 1445 1446 1447
Priit Kruus

Priit Kruus (3. detsember 1981 – 25. november 2018 või 27. november) oli eesti kirjanduse uurija ja kirjandusõpetaja. 
Ta õppis alates 2000. aastast Tartu Ülikoolis sotsiaalaineid, eesti keelt, kirjandust ja soome filoloogiat ning lõpetas 2007. aastal filosoofiateaduskonnas kirjanduse ja rahvaluule eriala. Suvel 2018 kaitses ta Tallinna Ülikoolis doktoritöö "Vaikne avangard. Eesti noorkirjanike rühmituste laine ja uue meedia kooslused: Erakkonnast ZA/UM-ini".
Kruus töötas emakeeleõpetajana Tallinna Vanalinna Hariduskolleegiumis ja lektorina Tallinna Pedagoogilises Seminaris. 2014. aastast oli ta Tallinna Ülikooli (TLÜ) eesti kirjanduse ja kirjandusdidaktika lektor ning 2015. aastast ühtlasi TLÜ haridusinnovatsiooni keskuse didaktik. 
Priit Kruus oli 2002–2004 Erakonna Res Publica liige.
Looming.
Ta kirjutas jutustusi, innovaatilise kirjandusõpikute sarja põhikoolile, avaldas artikleid kirjanduskriitiku ja reporterina, töötas uudistetoimetajana Eesti Raadios. 
Kruus toimetas Eesti Kirjanduse Seltsi kvartalikirja Vihik. Kruus asutas 2005. aastal noorte kirjandusajakirja Värske Rõhk ja oli kaks esimest aastat selle peatoimetaja.
2015. aasta sügisel astus ta üles Kinoteatri monolavastuses "Õpetaja Tammiku rehabiliteerimine. Kuidas saada heaks õpetajaks?".
Kirgiisi ahelik

Kirgiisi ahelik (kirgiisi "Кыргыз Ала-Тоо", kasahhi "Қырғыз жотасы") on mäestik Aasias, osa Tian Shanist. 
Kulgeb ida-lääne suunas Tarazist Boami kuristikuni (Tšüj jõel). Pikkus 375 km.
Põhjanõlvad laskuvad laugelt Mojõnkumi kõrbesse Lõuna-Kasahstanis. 
Kõrgus kuni 4875 meetrit (Lääne-Alamedin). Kuni 2500 m kõrguseni stepp ja metsad, kõrgemal alpiniidud. Umbes 3700 meetrist alates igilumi ja -jää.
India pähkel

India pähkel ehk nakar ehk kašupähkel on lääneanakardi ehk india nakrapuu seeme.
Päritolu ja levik.
Taim ei ole pärit Indiast, vaid Brasiilia kirdeosast, kus seda portugali keeles nimetatakse "cajueiro" [kažu'eiru]. Perioodil 1560–1565 viisid portugallased selle oma Indias asuvasse kolooniasse Goasse. Sealt levis see üle Kagu-Aasia ja lõpuks Aafrikasse. Tänapäeval kasvab seda kõikjal, kus on piisavalt soe ja niiske kliima. Teda kasvatatakse viljapuuna troopikas.
Vili.
Lääneanakardi vili on akažuu (portugali keeles "caju" [kažuu]. Tavaliselt peetakse ja nimetatakse viljaks ovaalset kuni pirnikujulist rüüsvilja, mis areneb õiepõhjast ja koosneb viljaraagudest. Seda nimetatakse akažuuõunaks ehk kašuõunaks. Rüüsvili kujutab endast kollast ja/või punast ploomi- või pirnisuurust (läbimõõt 5–11 cm) moodustist. See on magushapu ja mahlakas ning seda süüakse toorelt. 
Taime tegelik vili on ligikaudu neeru- või poksikindakujuline luuvili, mis kasvab rüüsvilja otsas. Luuvili kasvabki kõigepealt, seejärel tekib õieraost rüüsvili. Tegeliku vilja sees on üksainus seeme, india pähkel. See seeme ei ole botaanilises mõttes pähkel, kuigi vilja ennast peavad mõned botaanikud pähkliks. Seemet ümbritseb kahekordne koor, mis sisaldab söövitavat fenoolvaiku. Mõned inimesed on nakarde vastu allergilised, kuid nakrad on vähem sagedane allergeen kui mõned muud pähklid.
Kasutamine.
Tervisepoodides on saadaval toornakraid, mis on ainult keedetud, mitte röstitud ega pruunistatud.
Taimetoitlased söövad nakraid juustu asemel.
Aasia köögis on nakarde kasutamine toiduvalmistamisel laialt levinud, näiteks valmistatakse kana nakardega. Samuti tehakse nakraist maapähklivõi sarnast määret. Nakrad on väga õlirikkad ja neid lisatakse ka teistesse pähklivõidesse, et nende õlisisaldust tõsta.
Nakrad on levinud näksid ja nende rikka maitsebuketi tõttu süüakse neid sageli paljalt, kergelt soolatatuna või suhkurdatuna. Neid kaetakse ka šokolaadiga, ent nad on sarapuupähklitest ja mandlitest kallimad ning seetõttu neid kompvekkides üldiselt ei kasutata, välja arvatud mõne erilise hõrgutisetootja toodangus.
Seemnete toodang, toiteväärtus ja biokeemiline koostis.
Toodangu tabelis on antud andmed puhastamata seemnete kohta, ülejäänud tabelites on andmed puhastatud ja kuivatatud seemnete kohta.
Villeneuve-d'Ascq

Villeneuve-d'Ascq (hääldus "vill'nööv dask") on linn Põhja-Prantsusmaal Hauts-de-France'i piirkonnas Nordi departemangus, Villeneuve-d'Ascqi kantoni keskus.
Linn kuulub Lille'i linnastusse ("Lille Métropole Communauté urbaine").
Linna territoorium asub 19–46 meetri kõrgusel üle merepinna.
Mojõnkumi kõrb (Lõuna-Kasahstan)

Mujõnkum (kasahhi "Мойынқұм") on kõrb Aasias Kasahstani Kõzõlorda, Lõuna-Kasahstani ja Žambõli oblasti alal. Pindala 40 000 km².
Piirneb edelas ja lõunas Tian Shaniga (Karatau ja Kirgiisi ahelikuga) ning põhjas ja kirdes Tšüj jõega. Merepinnast 300 (põhjas) kuni 700 (kagus) meetri kõrgusel. Valdavalt liivakõrb. Valdavad keerukad, osaliselt taimestikuga kaetud reljeefivormid, esineb taimestikuta barhaane.
Sademeid 150–200 mm aastas (peamiselt kevadel). Keskmine temperatuur jaanuaris –6 kuni –9,6 °C, juulis umbes 26 °C. 
Kõrbe alad on kasutusel peamiselt talikarjamaadena. Maaviljelus on võimalik kohtades, kus põhjavesi on suhteliselt maapinna lähedal.
Sobat

Sobat ('Sobat' on inglise nimi; araabia keeles النيل الاصفر An-Nīl al-Aşfar) on jõgi Aafrikas. 
Algab Baro ja Pibori ühinemisel. Pikkus Baro lätteist arvestades 730 km. Valgla pindala umbes 350 000 km². Voolab rahulikult loodesse ja läände. Suubub paremalt Valgesse Niilusesse.
Vihmaperioodil, juunist detsembrini veerohke, maksimumiga novembris. Keskmine vooluhulk suudmes 412 m³/s. Kuival aastaajal (meie talvel ja kevadel) paljud tema lisajõed kuivavad. Laevatatav vihmaperioodil suudmest 300 km pikkuselt ülesvoolu.
Kithairónas

Kithairónas (uuskreeka "Κιθαιρώνας" ehk "Όρος Κιθαιρώνας"; Vana-Kreeka kontekstis Kithairon (vanakreeka "Κιθαίρων")) on mäeahelik Euroopas Balkani poolsaarel Kreekas. 
Kulgeb ida-lääne suunas, eraldab Boiootiat (põhjas) Atikast ja Megaris (lõunas). 
Kõrgus kuni 1409 meetrit.
Kithairónaselt saavad alguse jõed Asopos ja Kifisós (Kephisos). 
Vana-Kreekas oli Kithairon kui Atika ja Boiootia vaheline piir kindlustatud vahitornide ja linnustega (näiteks Panakton, Drymos, Phyle). 
Mitmesuguste kultustega austati seal Dionysost, Zeusi, Herat ja nümfe. 
Kõrgeimal tipul peeti pidustusi (daidaaliaid). 
Põhjanõlval leidis aset Plataia lahing. 
Mütoloogia.
Mäeaheliku lõunaosas oli Dionysose müütiline sünnikoht Eleutherai. 
Kithaironil pidasid vanakreeka mütoloogia järgi karja nii Teeba kuningas Laios kui ka Korintose kuningas Polybos, ja kui Laios andis ühele karjasele ülesandeks Oidipus saatuse hooleks jätta, ei täitnud too käsku, vaid andis lapse üle Korintose karjasele.
Herakles pidi seal veiseid karjatama ja tappis Kithaironi lõvi. 
Apollon ja Artemis tapsid seal Niobe lapsed. 
Kithairon on ka Pentheuse, Aktaioni ja Antiopega seotud müütide tegevuspaik.
Tanimbari saared

Tanimbari saared (indoneesia "Kepulauan Tanimbar", on kasutatud ka nime "Timor Laut" 'Mere-Timor') on osa Malai saarestikust. Kuuluvad Indoneesiale, on Maluku provintsi koosseisus.
Tanimbari saartest kirde poole jäävad Aru saared ja Kai saared, lääne poole Babari saared ja Timor. Saared eraldavad Banda merd Arafura merest. 
Saari on kokku umbes 30, pindala umbes 5600 km². 
Saared on künklikud, kõrgus kuni ligi 600 m. 
Kõige suurem saartest on Yamdena. Piki selle saare idarannikut kulgeb paksu metsaga kaetud mägede ahelik, läänerannik on madalam. Saare suurim asula on Saumlaki, mis asub saare lõunatipus. Suuremate saarte seas on veel Larat, Selaru ja Wuliaru.
Tanimbari saarte tähtsamad saadused on kopra, kilpkonnakilbid ja trepang.
Reinhold-Heinrich Heuer

Reinhold-Heinrich Heuer (mitmes väljaandes ka Hoier, Goier, Hoijer; sündinud Narvas umbes 1881, surnud Narvas 1941) oli eesti maadleja, Euroopa meister elukutseliste hulgas. Ta paistis silma ka tõstja ja tantsijana. Klubi: Peterburi “Kalev”.
1907 tuli Heuer kindlalt Venemaa meistriks tõstmises. Tollal võisteldi üheksas tõsteviisis: surumine, rebimine ja tõukamine vasaku, parema ja mõlema käega. Ta tahtis võita ka maadluses, kuid jäi finaalis alla Iivari Tuomisele Soomest.
Kuid Venemaa meistriks maadluses tuli ta 1909 29 raskekaallase (üle 98 kg) seas.
Hiljem hakkas Heuer elukutseliseks ja tuli ka Euroopa meistriks.
Aleksander Schneider

Aleksander Schneider (1881 Tartu – 11. veebruar 1979 Vaasa) oli eesti tõstja ja maadleja, maailmameister tõstmises 1906 Kiievis. Klubi: kuni 1907 Peterburi Kalev, pärast maailmasõda Nõmme Kalju, mõlemas asutajaliige.
Venemaa meistrivõistlustel 13.–15. märtsil 1905 tõstmises Peterburis said eestlased kolmikvõidu: 1. Eduard Gross, 2. Voldemar Seeberg ja 3. Aleksander Schneider. Kavas oli kolm harjutust, mida sooritati parema, vasaku ja mõlema käega.
Aleksander Schneider lõi korduvalt tõstmise maailmarekordeid. 1907 hakkas ta Georg Lurichi kutsel elukutseliseks maadlejaks ja võistles paljudel turniiridel edukalt. Kuulus oli ta sild. 1920 naasis ta Eestisse ja maadles Tallinnas veel 1934 elukutselisena.
II maailmasõja ajal emigreerus ta Rootsi.
Gustav Vahar

Gustav Vahar, ka Gustav Vaher (11. oktoober 1879 Lihula vald – 21. detsember 1966) oli eesti maadleja, elukutseliste maailmameister. Tema võistluskaal oli 85–87 kg.
1894. aastal kolisid tema vanemad Tallinna lähedale Haabersti mõisa. Vaharist sai Tallinna Lõbu-Jõulaste Klubi liige, 1898 astus Tallinna Vabatahtlikku Atleetide Klubisse, pärast kuulus Friedrich Kelleri raskejõustikuklubisse, mis asus Tallinna Kaasani kiriku lähedal Imanta tänaval.
Vahari esimene avalik esinemine toimus 1899 suvel Tallinnas Rannavärava mäel, kus ta kohtus Aleksander Abergiga.
1900 tuli ta Eesti meistrivõistlustel Abergi järel teiseks.
Aprillis 1903 pälvis ta Helsingis eriauhinna. Kohe pärast seda hakkas ta Georg Lurichi palvel elukutseliseks. Lurichi truppi kuulus ta üle 11 aasta.
Pariisis 1906 võitis Vahar enam kui 40 sportlase osavõtul peetud võistlustel hõbedase autasu ja tehniliselt parima maadleja eriauhinna.
1907 tuli ta Lissabonis elukutseliste maailmameistriks.
1914 loobus Vahar spordist. Ta asus tööle Novorossiiski Volga-Kaama kommertspanka. Töö kõrvalt treenis ta noori maadlejaid ja tõstjaid.
Pärast Esimest maailmasõda naasis ta Eestisse. Ta töötas Kalevis massöörina, treenerina ja kohtunikuna, kuulus raskejõustikusektsiooni juhatusse. Vahar oli üks viiest mehest, kes 1946 esimesena vabariikliku kategooria maadluskohtunikuks said (veel Erich Byström, Aleksander Ojala, Edgar Puusepp ja Boris Sülluste).
Veel 1960. aastatel käis Vahar sageli maadlusvõistlusi vaatamas. Teadustajad märkisid seda alati ära, sest Vahar oli Lurichi kaaslasena elav eesti maadlusajalugu.
Alates 1967. aastast korraldas Dvigatel Gustav Vahari mälestusvõistlusi maadluses.
Karl Veimann

Karl Veimann (ka Veinura, 21. märts 1888 Valgamaa – 1970 Berliin) oli eesti maadleja, kahekordne elukutseliste maailmameister.
Enne Esimest maailmasõda võitis Veimann korduvalt amatööride võistlusi.
Elukutselisena asus ta elama Berliini, kus töötas spordiinstruktorina. Suur osa elukutselisi sportlasi elas Saksamaal, mida maailmasõja põhjustajana ei lubatud olümpiamängudele. Ta võistles ka mujal Euroopas ja Lõuna-Ameerikas, sealhulgas koos Jaan Jaagoga. Ta maadles sageli Veinura nime all ja esines mongolina.
1924. aastal tuli Karl Veimann Münchenis elukutseliste maailmameistriks keskkaalus (kuni 85 kg), järgmisel aastal kaitses tiitlit.
Franz II

Franz II (sündinud Franz Joseph Karl; Austria keisrina Franz I; 12. veebruar 1768 Firenze – 2. märts 1835 Viin) oli Habsburgide-Lotringite dünastiast viimane Saksa-Rooma keiser 1792–1806; kuulutas 1804 end esimeseks Austria keisriks Franz I nime all, kellena valitses surmani. 
Franzi vanemad olid keiser Leopold II (1747–1792) ja tema abikaasa, Hispaania printsess María Luisa (1747–1792).
Aastal 1804 sundis Napoleon I ta Saksa-Rooma keisri tiitlist loobuma.
Franz I suutis säilitada oma riigi suhtelise iseseisvuse isegi Napoleoni võimu kõrgperioodil, seda paljuski tänu teise keisritiitli võtmisele. Aastal 1809 püüdis ta teiste Saksa riikide solidaarsustundele rõhudes korraldada ühissõda Prantsusmaa vastu, kuid teised olulised Saksa riigid eelistasid toetada Napoleoni, olles moodustanud tema protektoraadi all Reini Liidu ning isegi Venemaa keisririik kuulutas Austriale sõja, olles parajasti vallutanud Rootsilt Soome). 
Wagrami lahingus said austerlased lüüa ja Franz pidi leppima juba teise alandava kaotusega (esimene oli Austerlitzi lahing 1805). Siiski suutis ta ka nüüd suhtelise iseseisvuse säilitada, peamiselt tänu osava poliitiku Metternichi abile, kelle ta samal aastal välisministriks määras. Metternich korraldas Franzi tütre Marie-Louise abielu Napoleoniga, et saavutada Prantsusmaa keisri soosing. 
Liit Napoleoniga oli siiski vaid olupoliitika sunnitud käik. Kui too Venemaal lüüa sai, oli Austria üks esimesi, kes talle sõja kuulutas, 1815. aastal taastati Viini kongressil Austria kui suurriigi staatus.
Pärast Viini kongressi jättis Franz riigiasjad enamasti Metternichi hooleks, ehkki valvas, et kantsler midagi talle vastumeelset ette ei võtaks. Nii blokeeris ta suure hulga reforme, takistades oluliselt riigi moderniseerimist. Teda on oma valitsusaja lõpus iseloomustatud kui melanhoolset, tegevusetut, kuid ka erakordselt ranget monarhi, kes püüdis kogu riigivalitsemisele staatilisust peale suruda, valmistades sellega mõneti ette 1848. aasta revolutsiooni, eriti seetõttu, et määras oma järglaseks vanima poja Ferdinandi, kes oli sisuliselt teovõimetu.
Perekond.
Franz abiellus 6. jaanuaril 1788 Württembergi printsessi Elisabethiga (21.04.1767 – 18.02.1790), kes oli Württembergi hertsogi Friedrich II Eugeni tütar.
Seejärel sõlmis ta abielu 19. septembril 1790 Napoli ja Sitsiilia printsessi Maria Teresaga (1772–1807), kes oli Napoli ja Sitsiilia kuninga Ferdinando IV tütar.
Kolmanda abielu sõlmis ta 6. jaanuaril 1808 Maria Ludovikaga (1787–1816), kes oli ertshertsog Ferdinandi tütar.
Neljanda abielu sõlmis keiser 10. novembril 1816 Baieri printsessi Charlotte Augustega (1792–1873), kes oli Baieri kuninga Maximilian I tütar.
Lühirajauisutamine 1994. aasta taliolümpiamängudel

Lühirajauisutamine 1994. aasta taliolümpiamängudel Lillehammeris
Mehed.
500 m.
26. veebruar
1000 m.
22. veebruar
5000 m teatesõit.
26. veebruar
Naised.
500 m.
24. veebruar
1000 m.
26. veebruar
3000 m teatesõit.
22. veebruar