tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Karin Paulus

Karin Paulus (sündinud 9. aprillil 1975 Tallinnas) on eesti kunstiteadlane.
Haridus.
Ta on lõpetanud Tallinna 42. Keskkooli. Paulus on kaitsnud Eesti Kunstiakadeemias kunstiteaduse erialal bakalaureuse- ja magistrikraadi, on samas doktoriõppes. Täiendanud end Tartu Ülikoolis, Kesk-Euroopa Ülikoolis ja Helsingi Ülikoolis.
Töö.
Akadeemiline tegevus.
Ta on Eesti Kunstiakadeemia disainiajaloo ja Tallinna Tehnikakõrgkooli arhitektuuri- ja linnaehituse ajaloo õppejõud, 2012–2014 sisearhitektuuri- ja mööblidisaini osakonna külalisdotsent ja -teadur. Samuti olnud õppejõud Kõrgemas Kunstikoolis Pallas ja Tallinna Tehnikaülikoolis, Mainoris ja Euroülikoolis.
Tegevus ajakirjaniku ja suhtekorraldajana.
Karin Paulus on olnud ajakirja Eramu &amp; Korter peatoimetaja; 2004–2014 Eesti Ekspressi arhitektuuri- ja disainitoimetaja; praegu vabakutseline kriitik. Ta kirjutab arhitektuurist, tarbekunstist, tootedisainist. 
Aastatel 2014–2016 oli ta Disainiöö festivali kommunikatsioonijuht.
Tegevus kunstiteadlasena.
Karin Paulus on kirjutanud arhitektuuri- ja disainiteemalisi raamatuid ja artikleid. Olnud koos režissöör Peeter Brambati ja Priit Põldmega dokumentaalfilmi "Maile Grünbergi värvilised maailmad" (ETV, 2014) kaasautor ning kureerinud näitusi, näiteks "80 aastat sisearhitektuuri õpet" Eesti Kunstiakadeemia galeriis.
Poliitiline tegevus.
Paulus kuulub 2018. aastast Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 1 (Haabersti, Põhja-Tallinn ja Kristiine) 236 häält ning ei osutunud valituks.
Ta kandideeris 2025. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Põhja-Tallinna linnaosas, sai 253 häält ning ei osutunud valituks.
Sport.
Tegelnud aastaid sõudmisega. Tulnud Eesti lahtistel meistrivõistlustel 8+ paatkonnas 1996. aastal II kohale ja 1997. aastal III kohale.
Isiklikku.
Ta on 1997. aastast abielus, peres on kaks tütart ja kaks poega.
Nikolai von Essen

Nikolai von Essen on olnud mitme Essenite suguvõsa liikme nimi:
Allan Murdmaa

Allan Murdmaa (4. august 1934 Tallinn – 15. november 2009) oli eesti arhitekt.
Allan Murdmaa lõpetas Tallinna 22. Keskkooli 1952. aastal. Ta õppis aastatel 1952–1958 Moskva Arhitektuuriinstituudis.
Allan Murdmaa töötas aastatel 1958–1960 Eesti Projektis, 1960–1962 Tallinna peakunstnikuna, 1963–1968 ja 1970–1976 õppejõuna Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis, 1968–1970 Viljandi TSN TK ehitus- ja arhitektuuri osakonnas ning 1976–1981 ja 1987–1992 Eesti Maaehitusprojektis.
Allan Murdmaa arhitektuuriloomingu moodustavad mitmesugused elamute, koolimajade ja kinode tüüpprojektid ning mitmed avalike hoonete sisekujundused (Gloria, Pegasus jt). Suure osa Allan Murdmaa loomingust moodustavad ka mitmesugused monumendid – Amandus Adamsoni, Eduard Vilde, Heino Elleri ja Oskar Lutsu mälestussammas, Tehumardi mälestussammas, Rakvere stalinismiohvrite monument ning Maarjamäe memoriaal. Eesti Ajaloomuuseumi arendusdirektori Mariann Raisma arvates on Maarjamäe memoriaal üks paremaid nõukogude ajal loodud monumente Eestis. 1924. aasta 1. detsembri ülestõusu mälestussamba teostamise eest pälvis ta koos skulptor Matti Varikuga 1976. aastal Kristjan Raua preemia.
Murdmaa oli Eesti Arhitektide Liidu liige.
Isiklikku.
Allan Murdmaa isa oli kunstnik Oskar Martinson ning ema Elsa Pinkowska. Tema vend Ivar Murdmaa oli meregeoloog, üks õde Mai-Ester Murdmaa on ballettmeister ja teine õde Kai Murdmaa on füüsik.
Aastatel 1970–1988 oli ta abielus filmirežissöör Helle Karisega. Nende poeg Peter Murdmaa on operaator.
Dzintars Ābiķis

Dzintars Ābiķis (sündinud 3. juunil 1952 Ventspilsis) on Läti poliitik.
Ta on lõpetanud 1980. aastal Läti Riikliku Ülikooli, kus õppis geograafiateaduskonnas.
1993. aastani kuulus Läti Rohelisse Parteisse ning aastatel 1993–1998 parteisse Läti Tee, 1998–2009 oli Rahvapartei liige. 2009–2011 kuulus ta parteisse Teise Poliitika Ühendus.
Ta valiti 1990. aastal Rahvarinde kandidaadina Läti NSV Ülemnõukogu saadikuks. Hiljem on ta olnud kõikide seimi koosseisude liige kuni 2014. aastani. 2014. aasta Läti parlamendivalimistel ta ei kandideerinud. 2011. aastast kuulub parteisse Ühtsus.
Tallinna Visioonikonverents

Tallinna Visioonikonverents on üritus, kus enda ala spetsialistid käivad välja või genereerivad avatud diskussioonis uusi mõtteid ja ideid Tallinna linnaelu parandamiseks ja uuendamiseks. Konverents toimub iga aasta sügisel – septembris, oktoobris või novembris – mõne suurema kultuuriasutuse ruumides.
Tallinna 8. visioonikonverents "Linn ja linnakultuur 22. sajandil" toimus lauluväljaku ruumides 22. novembril 2010.
28. septembril 2009 toimus Kumus konverents "Trammile!", mis keskendus ühistranspordi (kiirtrammi) eelisarendamisele ning integreerimisele teiste transpordiliikidega. Varasemate aastate konverentsiteemadeks on olnud "Tallinna energiaportfell – kullaauk või näpud põhjas" (2008), ¿Ääretu Tallinn? (2007) ja "Sünergiline Tallinn" (2006).
Alba Iulia

Alba Iulia (saksa keeles "Karlsburg", varem ka "Weißenburg"; ungari keeles "Gyulafehérvár") on linn Rumeenias Transilvaanias, Alba maakonna keskus. Asub Mureși jõe ääres.
Roomlased rajasid tänapäeva linna kohale Apulumi kindluse, mis oli XIII Gemina leegioni keskus. 1009. aastal sai Alba Iulia piiskopkonna keskuseks. 12. sajandil sai Ungari kuningalt linnaõigused.
Aastatel 1571–1692 oli see Transilvaania vürstkonna pealinn.
1. detsembril 1918 kuulutati linnas välja Transilvaania liitumine Rumeenia Kuningriigiga. Kuningas Ferdinand krooniti 1922. aastal Alba Iulia õigeusu katedraalis uuesti kõikide rumeenlaste kuningaks.
Linnas asub 1. Detsembri Ülikool ja Batthyáneumi raamatukogu, kus leidub palju haruldasi käsikirju ja inkunaableid.
2002. aasta rahvaloenduse andmeil oli elanikest 94,45% rumeenlased, 2,76% ungarlased ja 2,22% mustlased.
Linna jalgpalliklubi FC Unirea Alba Iulia mängib Rumeenia esiliigas.
Katrin Sangla

Katrin Sangla (sündinud 30. juulil 1971 Tallinnas) on eesti jumestuskunstnik. Ta on olnud jumestaja Helle Merile ja Evelin Ilvesele ning Ieva Ilvesele.
21-aastaselt rajas ta ettevõtte Katrin Sangla Make-up Studio, mille abil on ta kord aastas toimuvatel kursustel koolitanud sadu jumestuskunstnikke, kelle seast on edukalt jätkanud Margit Soosaar-Müürisepp, Meelis Krik, Anastassia Panasenko ja mitmed teised. 1993. aastal tuli Katrin Sangla jumestamises Eesti Vabariigi sisemeistriks. 2002. aastal osales ta koos modell Katrina Tee, kunstnik Martin Saare, juuksur Tamara Korjagina ja stilist Gerly Tinniga Las Vegases maailmameistrivõistlustel. Sama võistluse individuaalarvestuses sai meeskond kuuenda koha.
Otseselt ta eraklientuuri ei teeninda, kuid teeb projektipõhist koostööd paljudes meediavaldkondades. Filmikunstis, televisioonis, fotograafias, ajakirjanduses, reklaaminduses, moedemonstratsioonidel, iludus- ja erialavõistlustel ning üritustel – nii kodumaal kui ka välismaal (Venemaal, USA-s, Kuubal, Malaisias, Jaapanis, Soomes, Rootsis, Norras, Lätis ja Leedus). Ta kuulus Tallinnas toimunud 2002. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse jumestamismeeskonda. Ta on olnud jumestaja mängufilmidele "Kuldrannake" ja "Täna öösel me ei maga" .
2005. aastal ilmus Sangla kirjutatud raamat "Jumestamisest" (kirjastuselt Pilgrim). Samal aastal pidasid ajakirja Stiil lugejad teda aasta stiilseimaks naiseks.
Isiklikku.
Ta oli abielus režissöör Hindrek Maasikuga ja tal on kolm poega. 2022. aastal teatas ta ühismeedias, et paari abielu on lõppenud.
John Stott

John Robert Walmsley Stott (27. aprill 1921 London – 27. juuli 2011 Lingfield) oli inglise teoloog.
NSV Liidu Kaitse Rahvakomissariaat

NSV Liidu Kaitse Rahvakomissariaat (vene Народный комиссариат обороны СССР; НКО СССР) oli NSV Liidu kõrgeim sõjaväeline asutus (rahvakomissariaat) 1934–1950, mida juhtis NSV Liidu Kaitserahvakomissariaadi rahvakomissar ja minister.
25. veebruari 1946. aasta NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu Presiidiumi määrusega liideti kaitse rahvakomissariaat ja sõjalaevastiku rahvakomissariaat ning neist moodustati NSV Liidu Relvajõudude Rahvakomissariaat.
NSV Liidu riigikaitse keskorgan muudeti NSV Liidu valitsusorganite reformimise käigus juba 15. märtsil 1946 NSV Liidu Relvajõudude Ministeeriumiks, mida juhtis Jossif Stalin isiklikult.
25. veebruaril 1950. aastal reorganiseeriti NSV Liidu relvajõudude juhtorganid NSV Liidu Sõjaministeeriumiks ("Военное министерство СССР") ja NSV Liidu Mereväeministeeriumiks ("Военно-морское министерство СССР")
15. märtsil 1953. aastal reorganiseeriti NSV Liidu relvajõudude juhtorgan NSV Liidu Kaitseministeeriumiks.
Corbin Bleu

Corbin Bleu Reivers (sündinud 21. veebruaril 1989) on USA näitleja ja laulja.
Homogeenne süsteem

Homogeenne süsteem on ainult ühest faasist koosnev süsteem.
Keemias mõistetakse homogeense süsteemina ühtlast süsteemi, milles iga ruumiühiku keemiline koostis ja füüsikaline olek on ühesugune. Homogeenses süsteemis, milles on mitu keemilist ainet, on kõik komponendid jaotunud ühtlaselt kas molekulide, aatomite või ioonidena. Homogeenne süsteem ei hajuta valgust ja selle osiseid ei saa eraldada filtrimisel ega muul mehaanilisel teel.
Tõelised lahused ja gaaside segud on enamtuntud homogeensed süsteemid.
Suur osa keemilisi reaktsioone on homogeensed reaktsioonid, see tähendab, et toimuvad homogeenses segus (lahuses). 
Homogeense süsteemi vastand on heterogeenne süsteem. Nende kahe vahepealsed on kolloidsüsteemid (kolloidlahused).
Heterogeenne reaktsioon

Heterogeenne reaktsioon on keemiline reaktsioon tahke aine või vedeliku pinnal. Reaktsioonid gaasi ja vedeliku, gaasi ja tahke aine ning vedeliku ja tahke aine vahel on heterogeensed. Heterogeense reaktsiooni korral on reageerivad ained harilikult adsorbeerunud, mistõttu nende reaktsioonide kineetika on keeruline. Märkimisväärne mõju reaktsiooni kiirusele on tahke faasi pindalal. Olulise osa heterogeensetest reaktsioonidest moodustavad reaktsioonid tahketel katalüsaatoritel, see on heterogeenne katalüüs.
Heterogeensele reaktsioonile vastandub homogeenne reaktsioon.
Heterogeenne süsteem

Heterogeenne süsteem on füüsikalis-keemiline süsteem, mis koosneb vähemalt kahest faasist.
Heterogeenne süsteem on mitteühtlane süsteem, mis koosneb mitmest üksteisest piirpindadega eraldatud homogeensest osast, mis erinevad üksteisest koostise ja omaduste poolest. Heterogeenset süsteemi moodustavad komponendid on põhimõtteliselt üksteisest mehaaniliselt eraldatavad. 
Heterogeensed on näiteks paljud metallide sulamid, suspensioonid ning vedelik ja selle kohal olev küllastunud aur. 
Heterogeense süsteemi vastand on homogeenne süsteem. Nende kahe vahepealsed on kolloidsüsteemid (kolloidlahused).
Angelina Švatška

Angelina Švatška (ka Anželina Švatška; sündinud 1971 Dnipropetrovskis) on ukraina ooperilaulja, metsosopran, Ukraina Rahvusooperi solist.
Ta pälvis 2005. aastal Pärnus toimunud Klaudia Taevi nimelisel rahvusvahelisel ooperilauljate konkursil II preemia. 
Haridus ja tunnustus.
Švatška on lõpetanud Kiievi konservatooriumi prof. G. Tuftina lauluklassis. Samuti omandanud kooridirigendi eriala. Aastast 2001 on ta Ukraina teeneline kunstitegelane. Lisaks Mirjam Helini rahvusvahelise lauljate konkursi diplomand (1999); Rahvusvahelise Altchevski nim. konkursi laureaat (2001); Tšaikovski nim. konkursi diplomand (2002) ja Klaudia Taevi nim. konkursi II preemia laureaat (2005). 
Rollid.
Angelina Švatška silmapaistvamate rollide seas on olnud Amneris ("Aida"), Carmen ("Carmen"), Marina Mnešek ("Boriss Godunov"), Delila ("Simson ja Delila"), Eboli ("Don Carlos") ning Laura ("La Gioconda").
Huiling Zhu

 
Zhu Huiling (sündinud 1982 Shanghai Hiina RV) on Hiina Rahvavabariigis päritolu ooperilaulja, metsosopran. 
Ta pälvis 2005. aastal Pärnus toimunud Klaudia Taevi nimelisel Rahvusvahelisel Ooperilauljate Konkursil II preemia. 
2000. aastal lõpetas Zhu Shanghai Kõrgema Muusikakooli. Aastatel 2001–2007 õppis Hamburgi Muusika- ja Teatriülikoolis (prof. Ingrid Kremlingi juhendamisel). Ta on end täiendanud Milano La Scala ja New Yorgi Metropolitan Opera meistriklassides. 
Ta on Elise Meyeri rahvusvahelise konkursi võitja (2003) ning Klaudia Taevi nim. konkursi II preemia laureaat (2005). 2003/2004. hooajal oli ta Austrias Grazi ooperiteatri solist. 2008/2009. hooajal oli ta Zürichi ooperiteatri solist.
Andres Põime

Andres Põime (sündinud 10. august 1957 Tallinnas) on eesti arhitekt.
Keskhariduse omandas ta aastatel 1964–1975 Tallinna 2. Keskkoolis ning arhitektuurialase kõrghariduse Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi arhitektuuriteaduskonnas aastatel 1975–1980.
Aastatel 1980–1990 töötas ta projekteerimisinstituudis Kommunaalprojekt. Aastast 1991 töötab ta arhitektuuribüroos Studio 3 OÜ.
Tema tuntumad tööd on Kadrioru restoran, kortermajad Nõmmel ja Kuressaares ning spaahotell Narva-Jõesuus. Tema töid iseloomustab funktsionalistlik lihtsus, lakooniline vorm ja mitmekülgne materjalikasutus. Lisaks uusobjektidele on Andres Põime teostanud hulgaliselt restaureerimis- ja rekonstrueerimisprojekte – Tallinna vana lennujaam, Kesklinna Vene Gümnaasium, Tondi kasarmud jne.
Anna Samuil

 
Anna Samuil (vene keeles "Анна Александровна Самуил"; sündinud 1976 Permis) on Venemaa ooperilaulja, sopran. 
Ta pälvis 2001. aastal Pärnus toimunud Klaudia Taevi nimelisel Rahvusvahelisel Ooperilauljate Konkursil I preemia.
Ta on õppinud nii viiulit kui ka ooperilaulu Moskvas Tšaikovski nimelises Konservatooriumis, mille lõpetas 2003 aasta Irina Arhipova vokaalklassis. Lisaks Klaudia Taevi nimelise konkursi esimesele preemiale on ta auhindu võitnud ka teistel mainekatel konkurssidel nagu rahvusvaheline Tšaikovski nimeline konkurss ja Glinka konkurss Venemaal, "Concorso Franco Corelli" ja "Concorso Riccardo Zandonai" Itaalias ja "Neue Stimmen" Saksamaal.
Aastatel 2001–2004 oli ta Moskva Stanislavski ja Nemirovitš-Dantšenko nimelise ooperiteatri solist, kus tegi ja oma ooperidebüüdi. 
2003. aastal osales ta Klaudia Taevi konkursi raames Endla Teatris toimunud Linnar Priimäe lavastatud G. Verdi ooperis "Rigoletto", kus ta esitas Gilda rolli. Sellest sündmusest sai alguse traditsioon, et Klaudia Taevi konkursi võitja peapreemiaks on võimalus valida endale ooperiroll, mis kahe aasta pärast, järgmise konkursi ajal ette kantakse. 
Sama aasta sügisel debüteeris ta Violetta rolliga Daniel Barenboimi juhatusel Berliinis, Staatsoper Unter den Lindenis. Selle teatri solist on ta tänaseni. 
Anna Samuil on esinenud ka Milano La Scala's (Donna Anna, Freia, Gutrune), New Yorgis Metropolitan Operas (Musetta), Müncheni Riigiooperis (Violetta, Donna Anna), Dresdeni Semperoperis (Mimì), Hamburgi ooperiteatris (Adina, Fiordiligi, Donna Anna, Violetta), Valencia ooperiteatris (Donna Anna), Lyoni ooperis (Maria ooperis Mazeppa), Tel Avivis, Tokyos (Donna Anna, Rosalinde), USA-s Pittsburghis (Violetta, Tatiana), Baltimore'is (Mimì) ja Grand Théâtre de Luxembourgis (Violetta). Ta on tihe külaline kuulsatel festivalidel: Salzburg Festival (Tatjana), Aix-en-Provence'i ja Edinburghi festivalidel (Violetta, Maria), Glyndebourne'i, Verbier'i festivalide (Donna Anna) ja Arena di Veronal (Donna Anna) ja mitmetel teistel rahvusvahelistel festivalidel.
Pixar

Pixar ("Pixar Animation Studios") on arvutianimatsiooniga tegelev Ameerika Ühendriikide ettevõte, mis asutati 3. veebruaril 1986. Pixar on tuntud peamiselt oma animafilmide ja lühianimatsioonide poolest. Ettevõtte peakorter asub Emeryville'is California osariigis. 2006. aastal ostis Pixari Walt Disney Company.
Filmistuudio on võitnud 22 Oscarit, 2 Kuldgloobust ja 6 Grammyt. 
Ajalugu.
1970. aastatel hakkasid Ed Catmulli juhtimisel koos käima New Yorgi Tehnoloogiainstituudi (NYIT) üliõpilastest arvutigraafikahuvilised. 1979. aastal tegi George Lucas ettepaneku tuua Ed Catmull koos kaaslastega Lucasfilmi alla, millega nõustuti. Seal olles loodi palju innovaatilisi graafikaprogramme ja tehnilisi lahendusi, sealhulgas ka arvuti Pixar. George Lucasel tekkis aga pärast lahutust 1986. aastal rahaliselt raske olukord ning ta otsustas Lucasfilmi arvutigraafika osakonna maha müüa. Selle ostis ära Steve Jobs 10 miljoni dollari eest ja moodustas osakonnast iseseisva ettevõtte, mis sai nimeks Pixar.
Algselt oli Pixar arvutiriistvara tootev firma, mille põhitoode oli Pixar Image Computer, mida müüdi peamiselt valitsusasutustele ja haiglatele. Pixarit kasutati sel ajal kõrgtehnoloogiliste graafika- ja animatsioonilõikude jaoks Lucasfilmi projektides. Erinevalt teistest arvutitest lõi Pixari tarkvara suure eraldusvõimega kolmemõõtmelisi värvikujutisi peaaegu kõigest, alates hoonetest ja autodest kuni keeristormide ja tulnukateni. Pixar oli ka suuteline aitama meditsiinitöötajatel tuvastada haigusi röntgeni kolmemõõtmelise esitluse abil. Samuti suutis arvuti esitada uusi satelliidipilte ilmaennustajatele ja seda kõike umbes 200 korda kiiremini kui eelmised arvutid. Mitu aastat olid animatsiooniks vajaminevate arvutite hinnad väga kõrged. Algselt maksis Pixari arvuti 135 000 dollarit ja sellele tuli veel lisaks osta 35 000 dollarit maksev terminal Sun Microsystemsilt või Silicon Graphicsilt. Arvuti oli tublisti oma ajast ees ja seda ei müüdud palju. Pixari meeskond tuli aga välja mitme uudse tarkvaraga, mida kasutati erinevate toodete loomisel.
RenderMan on arvutigraafika programm, mis võimaldab arvutikunstnikel lisada värve ja luua tekstuure ekraanil olevatele 3D-objektidele. Sellega on võimalik luua tegelikkusele nii sarnaseid pilte, et neid on fotodest peaaegu võimatu eristada. RenderManile taotleti ja ka saadi patent. RenderMani loomine tasus end ära, kui "Tin Toy" võitis Oscari parima lühianimatsiooni eest 1988. aastal. Pärast seda on programmi kasutatud kogu Pixari loomingus ning samuti kasutavad seda paljud teised filmistuudiod eriefektide loomisel. 1992. aastal võitis Pixari ja Disney ühisprojekt CAPS ("computer animated production system") Pixarile teise Oscari. 1993. aastal võitis RenderMan stuudiole kolmanda Oscari. Hoolimata sellest ei saanud Pixar kasumit. Pärast "Leluloo" esilinastust 1995. aastal teatas Pixar oma esimesest kasumist ja sellest ajast peale hakkas Pixari edu ülesmäge minema. 1998. aastal esilinastus "Putukalugu", millest sai veel suurem hitt kui "Lelulugu" ja mis tõi üle maailma sisse rohkem kui 360 miljonit dollarit.
Viljandi kunstmuruväljak

Viljandi kunstmuruväljak on kunstmurukattega jalgpalliväljak Viljandis. Staadionil peavad mänge madalamate liigade ja noorte võistkonnad. Samuti on see varakevadel ja hilissügisel koduväljakuks meeskonnale Viljandi JK Tulevik. Väljakul on olemas tehisvalgustus.
Suurjooks ümber Viljandi järve

Suurjooks ümber Viljandi järve on 1928. aastal alguse saanud vanim Eestis korraldatav jooksuüritus. Jooksurada teeb ringi Viljandi järve ümber ja selle pikkus on 12-13 km. Teekonna võib valida igaüks ise, kaks kontrollpunkti asuvad Orika sillal ja Viiratsi sillal. Suurjooksu start ja finiš on Viljandi linnastaadionil
Osalejate vanusegrupid.
Mehed: M14, M16, M18, M21, M35, M40, M45, M50, M55, M60, M65, M70.
Naised: N14, N16, N18, N21, N35, N40, N45, N50, N55, N60.
Vöötkakk (perekond)

Vöötkakk ("Surnia") on lindude perekond kaklaste sugukonnast. 
Perekonda kirjeldas esimesena André Marie Constant Duméril (1806). 
Tänapäeval elab üks liik – "Surnia ulula" (vöötkakk). Perekonna fossiilsetest liikidest on teada "Surnia robusta" (Pliotseeni lõpust Pleistotseeni alguseni) ja "Surnia capeki" (Pleistotseeni algus).
Mai Šein

Mai Šein (sündinud 10. mail 1946 Räägi külas) on eesti arhitekt.
Keskhariduse omandas Mai Šein Rapla Keskkoolis aastatel 1953–1964. Arhitektuurialase kõrghariduse omandas ta Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi arhitektuuriteaduskonnas aastatel 1965–1970.
Aastatel 1970–1990 töötas Mai Šein projekteerimisinstituudi Tsentrosojuzprojekt Tallinna Filiaalis. 1990–1991 töötas Mai Šein Soomes, Rovaniemi Linnavalitsuse arhitektina. 1991–1992 firmas Rovakate Rovaniemis. 1993 Eestis firmas Triograaf. 
Praegu töötab ta Osaühing Arhitektuuribüroos Mai Šein.
Mai Šeini tuntumad tööd on Tallinna Golfiklubi Niitvälja,ROVAKATE OY büroohoone Rovaniemis Tallinna Tehnikaülikooli Energeetikateaduskonna hoone, kortermaja Koidula tänaval, Koidula tolli- ja piiripunkti peahoone ning terrassmaja Sõpruse puiesteel. Neid iseloomustab hea keskkonnatunnetus, ranged geomeetrilised vormid ning põnev materjalikasutus. Mai Šeini koostamisel valmis projekt (koos Austria inseneridega) üks suurimaid passiivhotelle maailmas, Saekojas, Otepää vallas. Projekti ei realiseeritud.
Muud.
Mai Šein on Eesti Arhitektide Liidu liige alates 1976. aastast ning ta kuulub liidu eestseisusse; on kutsekvalifikatsiooni komisjoni hindamiskomisjoni esimees ja autoriõiguste komisjoni liige.
Vedad Ibišević

Vedad Ibišević (sündinud 6. augustil 1984 Vlasenicas) on Bosnia ja Hertsegoviina jalgpallur. 
Temae koduklubiks on Hertha BSC Saksamaa kõrgliigas Bundesliga. Varem on Ibišević mänginud klubijalgpalli Šveitsis, USA-s ja Prantsusmaal.
Klubikarjäär.
Ibišević sündis endises Jugoslaavias, kuid pärast Bosnia ja Hertsegoviina iseseisvumist ning kodusõja lõppu kolis tema perekond 2000. aastal Šveitsi, kus noormees liitus FC Badeni klubiga. Juba kümme kuud hiljem liikus perekond aga edasi Ameerika Ühendriikidesse Saint Louisesse. Seal tõestas Ibišević end kiiresti ühe piirkonna talendikaima jalgpallurina ja pärast 2002. aasta hooaega nimetas ajakiri Soccer America teda ühena 25-st kõige suurema potentsiaaliga jalgpallurist USA-s. Keskkooliaja mängis Ibišević Roosevelt High Schooli jalgpallimeeskonnas. 
Kolledžite tasemel jalgpalli asus Ibišević mängima Saint Louise ülikooli juures. Esimesel aastal lõi ta meeskonna peetud 22 kohtumises 18 väravat ja andis neli väravasöötu. Ühtlasi nimetati ta aasta uustulnukaks. Kolledži ajal mängis ta ka USL Premier Development League liigas jalgpalli nii St. Louis Strikersi kui Chicago Fire Premieri klubis. 
2004. aastal sõlmis pärast proovitreeningut Ibiševićiga lepingu klubi Paris Saint-Germain F.C., mille treeneriks oli tol ajal Bosnia ja Hertsegoviina päritolu Vahid Halilhodžić. Kuna Ibišević ei mahtunud põhikoosseisu, laenati ta välja teise liiga klubile Dijon FCO. 2005. aastal sõlmis ta Dijoniga kaheaastase lepingu.
2006. aasta mais siirdus Ibišević Saksamaale Alemannia Aacheni klubisse, kus ta sõlmis kolmeaastase lepingu, kuid juba 2007. aasta juulis liitus ta teise Saksa klubi, TSG 1899 Hoffenheimiga.
Koos Hoffenheimiga tõusis Ibišević 2008.–2009. aasta hooajaks Saksa kõrgliigasse ning alustas hooaega kahe väravaga klubi ajaloo esimeses Bundesliga mängus Energie Cottbusi vastu. Jala sai Ibišević valgeks ka kahes järgmises mängus ning hooaja esimese poole jooksul lõi ta 17 mängus kokku 18 väravat ja andis seitse resultatiivset söötu. 2008. aasta oktoobris valiti ta Bundesliga kuu parimaks mängijaks. Liiga talvevaheajal peetud treeningmängus Hamburger SV-ga vigastas Ibišević põlve nii raskelt, et ei taastunud enne hooaja lõppu. Uuesti pallimurule pääses ta 2009.–2010. aasta hooaja alguses. Vigastusest hoolimata soovis Hoffenheim Ibiševićiga lepingut pikendada ning 2009. aasta suvel sõlmitud uus leping hoiab teda klubis 2013. aasta suveni.
Rahvuskoondis.
Ibiševićil oli võimalus valida USA koondis, kuid ta otsustas esindada sünnimaad Bosniat ja Hertsegoviinat. Debüüdi koondises tegi ta 24. märtsil 2007 EM-i valikmängus Norra vastu. Esimese värava rahvusmeeskonnas lõi Ibišević kohtumises Kreekaga 2007. aasta oktoobris.
Isiklikku.
Lisaks emakeelele bosnia keelele räägib Ibišević vabalt inglise, prantsuse ja saksa keelt. Mängides Alemannia Aachenis, täitis ta treeningute ajal lisaks ründemängija kohustustele klubis ametlikult ka tõlgi ülesandeid, sest paljud välismängijad ei osanud piisaval tasemel saksa keelt.
Iso Omena

Iso Omena ('suur õun') on kaubanduskeskus Soomes Espoos Matinkyläs.
Iso Omena avati 24. septembril 2001. Keskuse arhitekt on Mauri Tommila ja keskuse omanik on Doughty Hanson &amp; Co Real Estate Fund.
Kokku on keskuses 115 kauplust ja teenuseosutajat. Keskuse pindala on 15 hektarit, millest kaubanduspinda on 5,3 hektarit. Keskuses on ka raamatukogu, Espoo linna avalike teenuste keskus, piletimüügikeskus, esmaabipunkt, hambaravikeskus, palvela, Soome sotsiaalkindlustus, Soome tööbüroo kontor, kino ja kortereid. Parkimiskorrusel on ruumi 2187 autole.
Keskuse moto on "Nagu väike linn". Keskuse nimi on tulnud New Yorgi hüüdnimest The Big Apple.
Keskusel on neli korrust: parkimiskorrus P, poekorrus M, foorumikorrus T ja teenusekorrus S.
Kaubanduskeskust külastab 9 miljonit külastajat aastas. Kaubanduskeskuse käive on umbes 200 miljonit eurot aastas. Kaubanduskeskus pakub tööd 1100 töötajale.
Iso Omenasse saab kõigi bussidega, mis sõidavad mööda Lääneväila Matinkyläst läbi ja Piispansilta sillast üle sõitvate bussidega. Helsingi metroo Matinkylä jaam Iso Omena all avati 2017. aastal.
Katrin Reimus

Katrin Reimus (23. veebruar 1961 – 10. detsember 2009) oli eesti kirjanik, tõlkija ja õpetaja.
Ta õpetas Kunda Ühisgümnaasiumis inglise ja soome keelt.
Beau Bridges

Lloyd Vernet "Beau" Bridges III (sündinud 9. detsember 1941) on USA näitleja.
Claudia Black

Claudia Lee Black (sündinud 11. oktoobril 1972) on Austraalia näitleja, kelle tuntumad rollid on Aeryn Sunina sarjas "Farscape" ja Vala Mal Doranina ulmesarjas "Tähevärav SG-1".
Ülavesi

Ülavesi ehk õrrevesi on ajutine põhjavesi aeratsioonivööndi vett halvasti läbi laskvail mulla- ja kivimikihtidel.
Ülavesi võib oluliselt mõjutada lokaalset mullastikku, põhjustades näiteks näivleetumist ja gleistumist.
Vastsejärgud

Vastsejärgud ehk larvaalsed staadiumid on kaudse arenguga loomade elutsükli üksteisele järgnevad vastsevormid. Vastsejärgud võivad esineda nii isendi ontogeneesis kui ka põlvkonnavahelduses.
Erinevate organismirühmade vastsejärkude morfoloogia on väga mitmekesine. Olenevalt organismirühmast saab eristada arvukalt vastsestaadiumeid, millest paljud kannavad spetsiifilisi nimetusi. 
Üks vastsejärkude järgnevus vähkidel (täpsemalt aerjalalistel) võiks välja näha järgmine: nauplius --&gt; metanauplius --&gt; kopepodiitnauplius.
Suur Anjui

Suur Anjui ehk Bolšoi Anjui (vene keeles Большой Анюй, tšuktši keeles Илюкейвеем) on jõgi Siberis. 
Suur Anjui algab Anjui ahelikult. Ta voolab valdavalt läände ja loodesse. Jõest põhja poole jääb Anjui ahelik ja lõunasse Oloi ahelik. Ta voolab peaaegu täies ulatuses Tšuktšimaal, välja arvatud lühike lõik enne suuet, ja täies ulatuses voolab ta põhjapolaarjoonest põhja pool.
Ühinedes Väikese Anjuiga, moodustab Anjui. Anjui on kõigest 8 km pikkune jõgi, mis suubub paremalt Kolõmasse pisut enne seda, kui Kolõma suubub Ida-Siberi merre. Suure Anjui allikas asub merepinnast 560 m kõrgusel, aga suue kõigest 0,2 m kõrgusel.
Suur Anjui on 693 km pikk ja tema valgla on 57 300 km². Keskjooksul on jõgi 80–100 m lai ja kuni 1,5 m sügav, alamjooksul 500–700 m lai ja kuni 4 m sügav. Voolukiirus on keskjooksul 4 m/s ja alamjooksul 1 m/s. Suudmest 67 km kaugusel olevas Konstantinovo külas on jõe aasta keskmine vooluhulk 267 m³/s, aga suurvee ajal on keskmine suurim vooluhulk 1237 m³/s. Kõige väiksema vooluhulgaga kuu on aprill (keskmiselt 2,2 m³/s). Alamjooksul on Suur Anjui laevatatav. Jõgi jäätub oktoobri alguses ja vabaneb jääkattest juuni alguses.
1650 avastasid Mihhail Staduhhin ja Semjon Motora võimaluse liikuda mööda Suurt Anjuid Anadõri jõe, õigupoolest kõige tõenäolisemalt Anadõri lisajõe Jabloni ülemjooksule. See sai peamiseks liikumisteeks Kolõmalt Vaiksele ookeanile.
Suurel Anjuil püütakse kala.
Europa saar

Europa on Prantsusmaale kuuluv atoll Mosambiigi väinas.
Europa pindala on 28 ruutkilomeetrit, millest viiendiku hõlmab laguun. Saar on madal, sellel on 1500 m lennurada, sadam puudub. Saarel on sõjaväegarnison ja ilmajaam, alalisi elanikke pole.
Vladimiras Prudnikovas

Vladimiras Prudnikovas (sündinud 10. aprillil 1946 Vilniuses) on Leedu ooperisolist, hääleliigilt bass.
Prudnikovas on Leedu Riikliku Ooperi- ja Balletiteatri solist (endine kunstiline juht) ja laulupedagoog. Mitmekülgselt aktiivse inimesena on ta tegutsenud ka poliitikuna, muuhulgas oli Prudnikovas aastatel 2004–2006 Leedu kultuuriminister. 
Rahvusvahelise tunnustuse pälvis ta kehastades nimirolli Modest Mussorgski ooperi "Boriss Godunov" lavastuses, mis andis külalisetendusi Peterburi, New Yorgi, Pariisi, Jaapani ja Itaalia lavadel. Ta on ka rahvusvahelise Maria Callase konkursi laureaat. 
Juhtiva Leedu bassina on Prudnikovas loonud üle 45 rolli, nende hulgas ka sellised basside tipprollid nagu Boriss Godunov, Pimen, Gremin, Filipp, Mephistopheles, Sparafucile, Leporello, Ramfis, Timur, Daland ja Zaccaria.
Teresa Żylis-Gara

Teresa Gerarda Żylis-Gara (23. jaanuar 1930 Landwarów – 28. august 2021) oli poola ooperilaulja, sopran. 
Tema karjääri kõrgaeg oli aastatel 1950–1990.
Karjäär.
Varssavis võidetud noorte lauljate konkurss kindlustas talle 1956. aastal esimese rolli Krakovi ooperis, Münchenis pälvitud preemia viis Żylis-Gara Saksa suuremate ooperiteatrite lavadele ja Glyndebourne'i festivalile Inglismaal. 
Tõeline läbimurre leidis aset 1966. aastal Pariisi Ooperis, kus sopran lummas publikut donna Elvirana Mozarti ooperis "Don Giovanni". Sellest rollist sai alguse Żylis-Gara tähelend. Legendaarne dirigent Herbert von Karajan oli kuuldud Mozarti tõlgendusest nii lummatud, et kutsus laulja endaga Salzburgi festivalile. Samal aastal järgnesid peaosad Londoni Covent Gardenis, San Francisco ja New Yorgi Metropolitan Opera lavastustes.
Pärast seda, kui ta oli saanud maailmas kuulsaks, käis Euroopa juhtivate ooperiteatrite vahel soprani nimel terav võitlus – nii oli Żylis-Gara eri aastatel juhtiv solist La Scalas, Viini, Hamburgi ja Berliini Ooperis ning Moskva Suures Teatris. Kokku oli laulja aktiivses repertuaaris karjääri tippajal 24 rolli. Tema lavapartnerite hulka kuuluvad sellised esimese suurusjärgu staarid nagu Carlo Bergonzi, José Carreras, Franco Corelli, Plácido Domingo, Nikolai Giaurov, Sherrill Milnes, Luciano Pavarotti, Rugiero Raimondi ja Jon Vickers. 
Elu lõpuperioodil resideeris Teresa Żylis-Gara Monacos, kus ta tegi peamiselt pedagoogitööd. Samas jagas kogenud sopran oma teadmisi vokaaltehnikast ja interpretatsioonist ka meistrikursustel Euroopas ja Ameerika Ühendriikides. 
Teresa Żylis-Gara on viibinud ka Eestis. 2009. aastal juhtis ta Klaudia Taevi nimelise rahvusvahelise noorte ooperilauljate konkursi žüriid Pärnus.
Jevgeni Nesterenko

Jevgeni Jevgenjevitš Nesterenko (vene keeles Евгений Евгеньевич Нестеренко; 8. jaanuar 1938 Moskva – 20. märts 2021 Viin) oli vene ooperilaulja, bass. 
Ta oli Moskva Suure Teatri solist (1971–2002), kes esines kõikides maailma juhtivates ooperiteatrites: Metropolitan Opera, Covent Garden jt. 
Ta esines korduvalt Eestis ning laulis ka mõnes Estonia teatri lavastuses. 
Nesterenko oli Moskva konservatooriumi (1975–1993) ja Viini Muusikaakadeemia (1993–2003) professor.
Ta elas vaheldumisi Moskvas ja Viinis.
Ingrid Kremling

Ingrid Kremling-Domanski (sündinud 1948 Nürnbergis) on saksa ooperilaulja, lüürilis-dramaatiline sopran.
Ingrid Kremling on rahvusvaheliselt tunnustatud sopran, kelle repertuaaris on rohkem kui 80 teost barokist kaasajani ning enam kui 40 ooperi- ja operetirolli. Eriti hinnatud on ta Mozarti ja Straussi loomingu esindajana. Karjääri alguspäevil pälvis Ingrid Kremling auhindu lauljate konkurssidel Pariisis, Berliinis, Hannoveris ja Zürichis. Seejärel on ta esinenud üle maailma ja andnud kontserte kõikidel tähtsamatel ooperilavadel. Pärast tema debüüti Metropolitan Operas tituleeris Ameerika ajakirjandus ta maailma tippklassi kuuluvaks sopraniks.
Nüüd on Ingrid Kremling laulupedagoog, Hamburgi Muusika- ja Teatriülikooli lauluosakonna professor. Tema õpilased on esinenud Metropolitan Opera, Berlin Deutsche Opera, Chicago Opera, Covent Gardeni, La Scala, Pariisi Ooperi, Staatsopern Dresdeni, Hamburgi ja Viini lavadel. 
Ingrid Kremling on korduvalt tegutsenud ka Eestis, Klaudia Taevi nimelise rahvusvahelise noorte ooperilauljate konkursi žüriis, 2011. aastal oli ta žürii esimees. Ta on juhendanud meistriklasse Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias.
Dubstep

Dubstep on elektroonilise tantsumuusika stiil, mis pärineb Londonist ning tekkis 20. sajandi lõpus ja 21. sajandi alguses. 
Esimeste originaalsete "dubsteppide" avaldamine ulatub 1989. aastasse. "Dubsteppi" iseloomustab kaheosalises taktimõõdus rütm või soolotrumm, mis sarnaneb selliste muusikastiilidega nagu "garage" ja "grime". Samuti iseloomustab "dubsteppi" rõhuvaid ja "tumedaid" helisid esile toov bass, mille päritolu peitub USA "dubstepi", "funky" ja "reggae" valdkondadest. "Dubstepi" lugude tempo on üldjoontes 140 lööki minutis. Teistest tantsumuusikastiilidest eristab seda kõige rohkem soolotrummi löögi asetsemine takti kolmandal löögil, teistel elektrooniliste tantsumuusika stiilidel (näiteks "house", "trance") enamasti teisel ja neljandal löögil. Loo rütm luuakse tihti trummide asemel basse kasutades.
Deemon (ooper)

"Deemon" on vene helilooja Anton Rubinsteini ooper. Ooper "Deemon" valmis aastal 1872 ja esietendus 1875. aastal.
Deemon, on lüürilis-psühholoogiline ooper, milles peatähelepanu keskendub Deemoni ja lihtsureliku neiu Tamara armastusdraamale. Ooperi libreto põhineb Mihhail Lermontovi samanimelisel poeemil. Ooper oli eesti baritoni Georg Otsa meelisrolle. Pärast tema surma on Eestis ooperit lavastatud vaid ühel korral – 2005. aastal Pärnu Rahvusvahelise Ooperimuusika Festivali PromFest raames.
Peugeot

 
Peugeot [pøˈʒo] on Prantsusmaa autotootja, mis on tänaseks osa Stellantisest.
Peugeot on üks vanemaid siiani toodetavaid automarke (seeriatootmine algas 1891. aastal). Lisaks sõiduautodele ja tarbesõidukitele toodab Peugeot ka mootorrattaid, jalgrattaid ja muid tooteid.
Ajalugu.
Peugeot' ajalugu sai alguse 1810. aastal, mil hakati valmistama terastooteid ning toodeti peamiselt lintsaage, vihmavarjuraame ja kohviveskeid.
Esimene Peugeot' nime kandev auto avalikustati 1889. aastal, seega on Peugeot üks maailma vanemaid autotootjaid ja vanim autode kaubamärk.
Alates 1847. aastast on Peugeot' sümboliks olnud lõvi. Algselt ettevõtte saelehtedel ilmunud lõvi kujutis sümboliseeris sae hammaste sitkust, lõvi seljaga võrdväärset tera paindlikkust, terase tugevust ja lõikekiirust. 
Peugeot' põhitehas on 1912. aastal tööle pandud tehas Sochauxis. Teised Prantsusmaal asuvad tehased on Aulnay-sous-Bois's, Mulhouse'is, Poissys ja Rennes'is. Väljaspool Prantsusmaad on Peugeot esindatud veel Portugalis (Mangualde), Hispaanias (Madrid ja Vigo), Slovakkias (Trnava), Tšehhis (Kolín) ja Argentinas (El Palomar Buenos Aireses ja ühiselt Fiatiga Córdobas).
1978. aastal Chryslerilt üle võetud tehas Inglismaal, kus ehitati alates 1998. aastast mudelit Peugeot 206, suleti 2007. aasta alguses. Mudeli 206 järeltulija 207 tootmine koliti üle Trnavasse.
Saksamaa Peugeot' keskus on alates 1936. aastast olnud Saarbrückenis. 1967. aastal asutati Peugeot Deutschland GmbH.
Alates tootmise algusest 1891. aastal on praeguseks toodetud üle 50 miljoni sõiduki. 50 miljones sõiduk oli Peugeot 308 SW. Üle Euroopa on Peugeot' sõidukid ühed kõige müüdavamad sõiduautod. 
2007. aastal müüdi kokku 1,786 miljonit Peugeot' sõidukit, mis oli 3,7% rohkem kui 2006. aastal. 2008. aastal tõusis aastane müük maailma lõikes 1,904 miljonini.
Päritolu.
Teadaolevalt pärineb esimene Peugeot'-nimeline perekond Württembergi krahvkonnast Montbéliardist.
Ettevõtjatena esinesid Peugeot'd esimest korda 18. sajandi lõpus oma õliveskiga, nahaparkimistöökojaga ning värvitöökojaga Hérimoncourtis.
Hồ Chí Minh (linn)

Hồ Chí Minh, varem Saigon, on linn Vietnamis, riigi suurim linn. See asub Lõuna-Vietnamis Saigoni jõe suudmes.
2009. aasta rahvaloenduse andmetel elas Hồ Chí Minhis 7 162 864 inimest ehk 8,34% Vietnami rahvastikust. Elanikest 92,91% olid vietnamlased, 6,69% hiinlased ja 0,15% khmeerid.
Linnas asub Saigoni looma- ja botaanikaaed.
Kliima.
Hồ Chí Minhis valitseb troopiline kliima.
Eristuvad kaks aastaaega, mis pole mitte niivõrd kuumem ja jahedam kui niiske ja kuiv. Aastane keskmine sademete hulk on 1931 mm. Kõige sademeterohkemad kuud on september (327 mm) ja juuni (312 mm). Kõige kuivemad kuud on veebruar (4 mm) ja märts (11 mm). Keskmine õhuniiskus linnas on 75%.
Aasta keskmine temperatuur on +28 °C. Kuude keskmised temperatuurid sellest kuigivõrd ei erine. Kõige kõrgemad temperatuurid (39 °C) on mõõdetud aprillis, kõige madalamad (+16 °C) detsembris.
Ajalugu.
Linn tekkis khmeeride kalurikülana, mille nimi oli Prey Nokor. Linna tänapäevane piirkond oli sel ajal soo. Vietnamlased korraldasid sellele alale sageli rüüsteretki. Khmeeride rahvapärimuse järgi anti tänapäevane Lõuna-Vietnam Vietnami kontrolli alla Vietnami printsessi ja Khmeeri printsi pulmade puhul pruudilunana. Selle tulemusena muutus khmeeride elu rahulikumaks.
17. sajandi algul hakkasid sellesse piirkonda kolima vietnamlased. Selletõttu muutusid khmeerid Mekongi deltas ja mujal sealkandis pikkamööda vähemusrahvuseks. Suur põgenike laine saabus sinna Kesk-Vietnamis toimunud Trịnhide ja Nguyễnide vahelise sõja ajal 1623, mil Kambodža oli omakorda sõjas Taiga. Sel ajal hakati Prey Nokorit Saigoniks nimetama. Kambodža kaotas vaba läbipääsu Lõuna-Hiina merele ja säilitas merepiiri üksnes Tai lahel, sest Vietnam rajas nii Saigoni kui Mekongi deltasse tollipunkti.
1698 saatis Hues asunud Vietnami valitsus Saigoni aadliku Nguyễn Hữu Cảnhi, et see rajaks Saigonis teisedki haldusstruktuurid ja lõpetaks selle piirkonna ühendamise Vietnamiga ka sisuliselt. Tema juhtimisel rajati 1790 Saigoni kindlus.
1861 vallutas Prantsusmaa Vietnami ja muutis selle osaks Prantsuse Indohiinast. Saigoni vallutasid nad 24. ja 25. veebruaril 1861 toimunud Ky Hoa lahingu tulemusena, mille käigus umbes 3000 prantslast ja hispaanlast vallutasid Saigoni kindluse, mida kaitses umbes 32 000 sõdurit. Seejärel kindlus lammutati. Linna ilme muutus ka sel moel, et Saigoni püstitati hulk lääne stiilis ehitisi. Lõpuks hakati Saigoni kutsuma Kaug-Ida pärliks ja Idamaade Pariisiks. 1929 elas Saigonis 123 890 inimest, kellest 12 100 olid prantslased.
1949 kuulutati välja Vietnami Riik. Selle riigipeaks sai endine kukutatud keiser Bảo Đại ja pealinnaks Saigon. Pärast seda, kui Põhja-Vietnam läks 1954 Viet Minhi kontrolli alla, hakati ülejäänud Vietnamit kutsuma Lõuna-Vietnamiks. 1955 kuulutati Lõuna-Vietnam Vietnami Vabariigiks. Saigon oli selle pealinn seni, kuni Lõuna-Vietnam sai Vietnami sõjas lüüa ja Põhja-Vietnam vallutas selle. Saigoni langemine 30. aprillil 1975 oli ka sõja lõpuks ja Vietnam taasühendati. Ühinenud Vietnami pealinnaks jäi Hanoi. Samal aastal sai linn oma praeguse nime Vietnami RDV riigijuhi Hồ Chí Minhi järgi, kes oli surnud 1969.
Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogu

Venemaa SFNV Rahvakomissaride Nõukogu oli Venemaa Nõukogude Vabariigi ja Venemaa SFNV kõrgeim täidesaatev valitsusorgan aastail 1918–1922.
Venemaa Nõukogude Vabariigi RKN.
Venemaa Nõukogude Vabariigi Rahvakomissaride Nõukogu moodustati 1917. aastal ning pidi Nõukogude Kongressi otsuse kohaselt toimima "kuni Ülevenemaalise Asutava Kogu kokkukutsumiseni ajutise tööliste ja talupoegade valitsusena. Venemaa Sotsialistlik Föderatiivne Nõukogude Vabariik (Venemaa SFNV) moodustati alles 1918. aasta jaanuaris III Ülevenemaalise Nõukogude kongressi poolt.
RKN kuulus 13 rahvakomissariaadi rahvakomissari, kelleks olid koalitsioonivalitsuse moodustanud VSDT(b)P ja ((V)SRP) esindajad. RKN tegutses kuni 1917. aasta detsembrini.
Venemaa NV Rahvakomissaride Nõukogu I koosseis 1917. aastal: 
Venemaa Nõukogude Vabariigi RKN II koosseis.
Venemaa NV-i Rahvakomissaride Nõukogu moodustati II Ülevenemaalisel Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogude Kongressil /8. novembril 1917. aastal Petrogradis. Kuna vasakesseerid lahkusid II Nõukogude Kongressilt protestina bolševike tegevusele moodustati RKN ainult VSDT(b)P esindajatest. RKN kuulus 13 rahvakomissariaadi esindajad – rahvakomissarid.
Vladimir Lenini poolt juhitud RKN tegutses 1917. aasta detsembrist kuni 1918. aasta jaanuarini, kui moodustati Venemaa SFNV ja selle valitsusena Venemaa SFNV RKN.
Venemaa NV Rahvakomissaride Nõukogu II koosseis aastatel 1917–1918: 
Venemaa SFNV RKN I koosseis.
Venemaa Sotsialistlik Föderatiivne Nõukogude Vabariik moodustati alles 1918. aasta jaanuaris III Ülevenemaalise Nõukogude kongressi poolt, Tauria palees Petrogradis.
Venemaa SFNV Rahvakomissaride Nõukogu koosseis aastatel 1918–1922:
Andres Tolts

Andres Tolts (8. oktoober 1949 Tallinn – 18. märts 2014) oli eesti maalikunstnik ja graafik.
Andres Tolts lõpetas 1968. aastal Tallinna 46. Keskkooli ja 1973. aastal ERKI tööstuskunstnikuna.
Ta tegutses vabakunstnikuna; lõi muu hulgas maale, kollaaže, raamatugraafikat ning osales kümnetel näitustel.
Isiklikku.
Andres Tolts oli aastast 1987 abielus Mare Vindiga.
Ali Badjo Gamatié

Ali Badjo Gamatié (sündinud 1957) on Nigeri poliitik.
Aastatel 2000–2003 oli ta rahandusminister ja 2. oktoobrist 2009 kuni 18. veebruarini 2010 Nigeri peaminister. Gamatié valitsus kukutati sõjaväelise riigipöördega.
Kondensatsioonireaktsioon

Kondensatsioonireaktsioon on keemiline reaktsioon, milles kaks orgaanilise aine molekuli ühinevad produktiks, kusjuures reaktsiooni kõrvalsaaduseks on mingi väike molekul, näiteks vesi, vesinikkloriid, metanool või äädikhape. Kui see väike molekul on vesi, nimetatakse seda dehüdratsioonireaktsiooniks.
Kondensatsioonireaktsioon on suur rühm mitmesuguseid orgaanilisi reaktsioone. Näiteks proteiinidele iseloomuliku peptiidsideme moodustumine kahe aminohappe molekuli kondensatsioonireaktsioonis (võrrand paremal), kus eraldub vee molekul. Estrid saadakse karboksüülhapete reaktsioonil alkoholidega – see on samuti kondensatsioonireaktsioon:
CH3COOH + CH3CH2OH = CH3COOCH2CH3 + H2O
Kondensatsioonireaktsioon samas molekulis olevate aatomite või funktsionaalrühmade vahel viib reeglina tsüklilise molekuli moodustumisele: see on intramolekulaarne kondensatsioon. Näiteks Dieckmanni kondensatsioonis (võrrand paremal) annab kahe estri rühma sisemolekulaarne reaktsioon tsüklilise β-ketoestri ja eraldub alkoholi molekul.
Polükondensatsioon ehk kondensatsioonipolümerisatsioon on oluline meetod paljude polümeeride saamisel. Siin toimub üksteise järel hulk monomeeri molekuli kasvava ahelaga ühinemise reaktsioone. Nii toodetakse näiteks nailonit, polüestrit ja muid kondensatsioonipolümeere.
Ka paljud bioloogilised protsessid on kondensatsioonireaktsioonid. Nende hulka kuuluvad polüpeptiidi, polüketiidi ja terpeeni süntees, fosforüülimine ja glükosüülimine.
Louis-Claude Daquin

Louis-Claude Daquin (d`Acquin) (4. juuli 1694 Pariis – 15. juuni 1772 Pariis) oli prantsuse organist, klavessinist ja helilooja.
Elu.
Louis-Claude Daquin sündis kristlaseks hakanud juudi peres. Daquini perekond olid pärit Itaaliast ja seal kandis see suguvõsa nime D`Acquino. Üks tema vanaonusid oli Colleghe de France'is heebrea keele professor.
Juba kuueaastaselt esines Louis-Claude Louis XIV õukonnas. Louis-Claude õppis prantsuse organisti Louis Marchandi juures. 12-aastaselt ta organisti koha Saint-Chapelle'is ja 13-aastaselt sai temast organist Pariisis Petit St. Antoine'i kirikus. 1727 sai ta organistiks Pauluse kirikus Pariisis. 1732 suri Marchand ja Daquin sai tema järglasena Cordeliersi organistiks. 1739 sai ta kuninglikuks organistiks. 1755 sai ta Pariisi Jumalaema kiriku organistiks. 
Louis-Claude Daquin oli oreli- ja klavessiinivirtuoos. Ta oli aadli hulgas austatud ja tema orelikontserdid olid sageli rahvarohked. Ta oli tuntud oma muusika muutumatu täpsuse ja ühtluse poolest.
Looming.
Louis-Claude Daquin hakkas varakult muusikat kirjutama. Juba kaheksa-aastaselt dirigeeris ta enda loodud kooriteost "Beatus Vir". Tema säilinud muusikapalade seas on 4 klavessiinisonaati, kristlike pastoraalide seadeid ja kantaate, mis kuuluvad barokkmuusika hulka.
1735 ilmus talt klavessiinimuusikakogumik. Sellest kogumikust on tuntud palad "Kägu" ("Le Coucou") ja "Šveitsi jõulud" ("Noëls Suisse").
1757 ilmus talt kogumik "Noveau livre de Noëls", mis sisaldas improvisatsioone klavessiinile.
"Trois cadenses" on tema muusika kogumik, mille palades on kasutusel kolmekordne triller.
Ismail Kadare

Ismail Kadare (28. jaanuar 1936 Gjirokastër – 1. juuli 2024 Tirana) oli Albaania kirjanik. 1996. aastal sai ta Prantsuse Teaduste Akadeemia ("Académie des Sciences morales et Politique") eluaegseks liikmeks, asendades filosoof Karl Popperit. 
Kadare on võitnud terve rea auhindu: 1992. aastal pälvis ta "Prix Mondial Cino Del Duca", 2005. aastal võitis ta Bookeri auhinna (Man Booker International Prize) ja 2009. aastal Astuuria printsi kirjandusauhinna. Ta on olnud ka Nobeli kirjandusauhinna kandidaat. Kosovo Teaduste ja Kunstide Akadeemia valis ta oma välisliikmeks.
Alates 1990. aastast elas ta lisaks Albaaniale pikemalt ka Prantsusmaal.
Elulugu.
Ismail Kadare sündis 1936. aastal Gjirokastëris Albaanias. Kõrgkooliõpinguid alustas ta Tirana ülikooli ajaloo ja filoloogia teaduskonnas ning hiljem jätkas Maksim Gorki nimelises kirjandusinstituudis Moskvas. 
Albaania kommunistliku režiimi perioodil kasutas Kadare oma loomingusse kätketud peent allegooriat ründamaks totalitarismi ja sotsialistliku realismi doktriine. 1990. aastal palus ta Prantsusmaalt poliitilist varjupaika, avaldades Albaania demokratiseerimist toetanud sõnavõtte. Kadare sõnade kohaselt on „diktatuur ja tõeline kirjandus omavahel kokkusobimatud… Kirjanik on diktatuuri loomulik vaenlane”. Siiski keeldub Kadare nimetamast ennast dissidendiks, leides, et Enver Hoxha erakordselt paranoilise ja suletud režiimi puhul ei tulnud selline roll kõne alla.
Looming.
Kadare romaanid tuginevad paljuski Balkani ajalool ja legendidel. Vajadusest alluda poliitilisele tsensuurile on neis rohkelt peidetud irooniat ja allegooriat. Näiteks 1981. aastal avaldatud teoses asetas ta totalitaarses riigis toimuva tegevuse Osmanite riigi pealinna. Raamat keelustati Albaanias peaaegu kohe ilmumise järel. 
Eesti keeles on Kadare loomingust ilmunud:
Kuigi Kadare kirjutas albaania keeles, eelistas ta, et tema teoseid tõlgitaks teistesse keeltesse prantsuse keele vahendusel. Kadare töid on avaldatud enam kui 40 riigis ja tõlgitud rohkem kui 30 keelde. Tema loomingut on võrreldud Nikolai Gogoli, Franz Kafka ja George Orwelli loominguga.
Vastupanu.
Arvamused selle osas, kas Kadare oli dissident või kaasajooksik Albaania kommunistlikul perioodil, lahknevad. Oma raamatutes on Kadare kirjeldanud türanlikke režiime ja tõstnud esile nende absurdust. Ise ei pidanud ta ennast dissidendiks ning leiab, et ta oli kirjanik ja eraisik omaenda vaadetega ega pea seepärast vajalikuks end defineerida dissidendi või mittedissidendina.
Hồ Chí Minh

Hồ Chí Minh (19. mai 1890 Nghệ Ani provints – 2. september 1969 Hanoi) oli Vietnami revolutsionäär ja poliitik, Vietnami Demokraatliku Vabariigi peaminister 1945–1955 ja president 1955–1969.
Ta kuulutas 2. septembril 1945 välja Vietnami DV, lugedes ette Vietnami iseseisvusdeklaratsiooni. Kohe puhkes Vietnami ja Prantsuse väeüksuste vaheline vägivald, mistõttu Briti kindral Douglas Gracey kuulutas välja sõjaseisukorra. 24. septembril kutsus Hồ Chí Minh koos teiste Vietnami DV liidritega üles üldstreigile. Veel enne septembri lõppu saabus Vietnamisse 200 000-meheline Hiina armee, kes käskis kommunistliku partei laiali saata. Sellises olukorras pidi Hồ Chí Minh, kes alati pidas hiinlasi Vietnamile suuremaks ohuks kui prantslasi, 6. märtsil 1946 alla kirjutama lepingule, millega Vietnam sai autonoomseks riigiks Indohiina föderatsiooni ja Prantsusmaa Liidu koosseisus. Lepingu tulemusena lahkusid Hiina väed Vietnamist. Pärast seda algas ülestõus ka Prantsusmaa vastu ja 1954 pärast Điện Biên Phủ lahingut, kus Prantsuse väed purustati, varises Prantsuse Indohiina kokku. Genfi lepinguga tunnustas Prantsusmaa samal aastal Vietnami iseseisvust.
Vietnami sõja ajal keeldus Hồ Chí Minh igasugusest kokkuleppest ameeriklastega ja nõudis jäigalt mitte midagi vähemat kui kõigi võõrvägede lahkumist Vietnamist. Tema valitsuse sõjaliste operatsioonide taktika abil pöördus USA avalik arvamus Vietnami sõja vastu ning lõpuks tõmbasid välisriigid oma väed Vietnamist välja. Hồ Chí Minh seda küll ise ei näinud, sest suri 1969 79-aastaselt südamerabandusse. Avalikkuse eest hoiti tema surma kaks päeva salajas, et uudis sellest ei langeks kokku Vietnami DV aastapäevaga.
Hồ Chí Minhi palsameeritud surnukeha näidatakse graniidist mausoleumis, mille eeskujuks on Lenini mausoleum.
Endine Lõuna-Vietnami pealinn Saigon nimetati tema järgi Hồ Chí Minhiks.
Hồ Chí Minh Eestis.
1961. aasta 22.–23. oktoobril käis Hồ Chí Minh Moskvas toimunud NLKP 22. kongressi raames Tallinnas, külastades muuhulgas vastavatud Tallinna 46. Keskkooli.
Mikrolülituse topoloogia

Mikrolülituse topoloogia (ingl "layout-design of integrated circuit") on integraalse mikrolülituse ehk integraallülituse elementide ning elementidevaheliste ühenduste mis tahes viisil väljendatud kolmemõõtmelise paigutuse kujutis või selline kolmemõõtmelise paigutuse kujutis, mis on ette nähtud kasutamiseks mikrolülituse valmistamisel, kusjuures vähemalt üks element on aktiivelement ning kõik elementidevahelised ühendused on teostatud alusmaterjali sees või selle materjali pinnal.