C-394/23

GDPR-st tulenevad õigused seoses isiku soolise identiteediga
Sooline identiteet ehk sooidentiteet väljendab inimese enesemääratlust ja tema enesetunnetust, selle kohta, millisest soost ta on. Juriidilist sugu määratakse enamikus riikides sõnadega “mees" või “naine", mis muudab sooidentiteedi tuvastamise keerulisemaks. Kuna sooline identiteet on oluline osa isikuandmetest, on see oma olemuselt eriti tundlik eraelu puutumatuse seisukohast. Euroopa Liidus (edaspidi EL) reguleerib isikuandmete töötlemist ja nende vaba liikumist Isikuandmete kaitse üldmäärus (edaspidi GDPR). Käesolev artikkel annab ülevaate GDPR-ist tulenevatest õigustest seoses sooidentideediga. Artiklis antakse ülevaade isikuandmete töötlemise ajaloost, GDPR-ist ning asjakohastest sätetest. Lisaks analüüsitakse, kuidas on EL-i kohtupraktikas tõlgendatud soolist identiteedi isikuandmena kohtulahendites C-394/23 ja C-247/23. Viimasena antakse ülevaade muudest asjakohastest EL-i kohtulahenditest ning Eesti kohtupraktikast. 
Sooline identiteet Euroopa tasandil.
2016. aastal avaldatud käsiraamatus “Legal Gender Recognition in Europe" on välja toodud, et Euroopa Nõukogu 46 liikmesriigist on sooidentiteeti muutmine võimalik 41 riigis. Neist 41 riigist 21-s peab inimene oma soo muutmiseks läbima sterilisatsiooni. See tähendab, et inimestel puudub täielik valikuvabadus määratleda oma sugu vastavalt soovile. Sugu määratakse passi või isikukoodi alusel ning isiku enesemääratlus jäetakse sageli kõrvale. Ainult kahes Euroopa Liidu riigis, Islandil ja Maltal, on võimalik määrata oma sugu enesemääratluse alusel.
Sooline identiteet Eesti Vabariigis.
Eesti Vabariigis väljendub inimese sugu isikukoodis. Kui inimene on läbimas soovahetusprotsessi ning arstlik ekspertiisikomisjon on teinud otsuse soo muutmise kohta, on võimalik Rahvastikuregistris muuta nii sugu kui ka isikukoodi. Lisaks on võimalik valida uus eesnimi ning rahvusliku tava korral vajadusel ka uus perekonnanimi. Isikukoodi ja rahvastikuregistri andmete muutmist saab taotleda üksnes juhul, kui on tehtud vastav avaldus ning väljastatud arstliku ekspertiiskomisjoni otsus.
Sooline identiteet isikuandmena.
Isikuandmete määratlus on välja toodud GDPR-i artiklis 4. GDPR defineerib isikuandmeid kui “/../ igasugune teave tuvastatud või tuvastatava füüsilise isiku („andmesubjekti“) kohta /../". Artiklis 4 on märgitud, et isikuandmeteks võivad olla tunnused, mille alusel on võimalik inimest tuvastada, näiteks nimi või isikukood. Otseselt ei ole artiklis sätestatud, et sooidentiteet kuulub isikuandmete hulka. Siiski on Euroopa Liidu Kohus kohtulahendis C-394/23 punktis 30 toonud välja, et soopõhist pöördumissõna võib kvalifitseerida isikuandmetena, kui see on seotud tuvastatud isikuga GDPR-i artikli 4 punkt 1 tähenduses. 
GDPR.
GDPR ehk isikuandmete kaitse üldmäärus on andmekaitsemäärus, mis kehtib kõigile Euroopa Liidu liikmesriikidele. Lisaks liikmesriikidele peavad seda järgima ka kõik teised riigid ja organisatsioonid üle maailma, kui nad töötlevad EL-i kodanike isikuandmeid. GDPR hakkas kehtima 25. mail 2018. 
Euroopa Parlamendi ja Nõukogu direktiiv 95/46/EÜ.
Enne GDPR-i jõustumist kehtis Euroopa Liidus andmekaitsedirektiiv 95/46/EÜ. Direktiivi artikli 8 lõikes 1 oli sätestatud: “Liikmesriigid keelavad töödelda selliseid isikuandmeid, mis paljastavad rassilise või etnilise päritolu, poliitilised vaated, usulised või filosoofilised veendumused, ametiühingusse kuulumise, ning tervislikku seisundit või seksuaalelu käsitlevate andmete töötlemise." Direktiivi artiklis ei ole mainitud, et sooline identiteet kuuluks isikuandmete hulka. Direktiivi kehtivusaja jooksul ei ole teada kohtuvaidlusi, milles oleks tõlgendatud soolist identiteeti isikuandmena või mis oleks keelanud riikidel või organisatsioonidel inimese soo või sooidentiteeti kohta andmeid küsida. Sellest võib järeldada, et direktiivi kohaldamisajal ei käsitletud soolist identiteeti isikuandmetena. 
Asjakohased GDPR-i artiklid.
Järgnevalt käsitletud kahes kohtulahendis on viidatud mitmetele GDPR-ist tulenevatele artiklile. Eelkõige viidatakse mõlemas lahendis artikli 5 „Isikuandmete töötlemise põhimõtted“ punktidele a), c) ja d).
Artiklis 5 sätestatud põhimõtted vastavad sisuliselt direktiivi 95/46/EÜ artiklis 6 sätestatule, kuid täiendavalt lisati GDPR-i läbipaistvuse põhimõte ja andmete vähendamise põhimõte.
C-247/23 | Deldits.
Asjaolud.
13. märts 2025 tegi Euroopa Kohus otsuse kohtuasjas C-247/23 [Deldits], VP versus Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság, seoses avalikust registrist sooidentiteeti puudutavate andmete parandamise üle. Taotlus esitati füüsilise isiku VP ja Országos Idegenrendészeti Főigazgatósági (migratsiooniasjade politsei peadirektoraat, Ungari) vahelises kohtuvaidluses.
VP on Iraani kodanik, kellele anti 2014. aastal pagulasseisund. Seisundi saamiseks esitas VP taotluse, milles tugines transsoolisusele ning esitas sellekohased psühhiaatriale ja günekoloogiale spetsialiseerunud arstide väljastatud tõendid. Dokumentide alusel oli VP sündinud naisena, kuid tema sooidentiteet oli mees. Pagulasseisundi kinnitamise järgselt kanti VP ikkagi naisena varjupaigaregistrisse, mis varjupaigaseaduse sätete kohaselt sisaldab selle seisundi saanud füüsiliste isikute tuvastamist võimaldavaid andmeid, sealhulgas sugu. 
2022. aastal esitas VP varjupaigaametile isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 16 alusel taotluse parandada varjupaigaregistris tema sugu meessooks ja muuta eesnime. VP taotlusele oli juurde lisatud eelnevalt nimetatud arstitõendid. Varjupaigaamet jättis 11. oktoobri 2022. aasta otsusega selle taotluse rahuldamata ja põhjendas otsust sellega, et VP pole esitanud tõendeid oma soo kirurgilise muutmise kohta ning olemasolevad tõendid tunnistavad ainult tema transsoolisust. VP esitas selle otsuse peale tühistamiskaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule, Fővárosi Törvényszékile (Pealinna Budapesti kohus, Ungari). Kaebuse põhjenduses tõi VP välja, et Euroopa Inimõiguste Kohtu (EIK) praktika kohaselt ei saa nõuda sooidentiteedi muutmise tunnustamiseks kirurgilist soovahetust ning samuti oleks selline nõue vastuolus harta artiklitega 3 ja 7. Varjupaigaamet palus jätta kaebus rahuldamata.
Eelotsuse küsimused.
„1. Kas isikuandmete kaitse üldmääruse artiklit 16 tuleb tõlgendada nii, et riigisisese õiguse alusel registrite pidamise eest vastutav amet on kohustatud seoses andmesubjekti õiguste kasutamisega parandama ameti poolt registreeritud isikuandmeid selle isiku soo kohta, kui need andmed on pärast registrisse kandmist muutunud ega vasta seetõttu isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5 lõike 1 punktis d sätestatud õigsuse põhimõttele?
2. Kas juhul, kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, tuleb isikuandmete kaitse üldmääruse artiklit 16 tõlgendada nii, et isik, kes taotleb oma sugu puudutavate andmete parandamist, peab esitama tõendid oma parandamistaotluse põhjendamiseks?
3. Kas juhul, kui vastus teisele küsimusele on jaatav, tuleb isikuandmete kaitse üldmääruse artiklit 16 tõlgendada nii, et taotleja on kohustatud tõendama, et tema sugu on muudetud kirurgiliselt?“
Analüüs ja kohtuotsus.
Euroopa Kohtu kohtuasjas C-247/23 Deldits käsitleti küsimust, kuidas tõlgendada isikuandmete kaitse üldmääruse (GDPR) artiklit 16 seoses isiku õigusega nõuda avalikus registris sisalduvate sooidentiteeti puudutavate andmete muutmist. Samuti ilmestab kohtuasi Euroopa Liidu õiguse ülimuslikkust, kuna analüüsi jooksul tekkis lahkheli siseriikliku õigusnormi ja isikuandmete kaitse üldmääruse vahel. 
Kohtu analüüsis toetuti isikuandmete kaitse üldmääruse (GDPR) artiklile 16, mille kohaselt on andmesubjektil õigus nõuda ebaõigete isikuandmete parandamist ilma põhjendamatu viivituseta ning mittetäielike andmete täiendamist. Seda sätet tõlgendati koosmõjus määruse artikli 5 lõike 1 punktiga d, mille alusel peavad andmed olema õiged ja asjakohased. Andmete õigsuse hindamisel tuleb lähtuda nende kogumise eesmärgist ning antud juhul võttis kohus seisukoha, et kuna registri eesmärk on isiku tuvastamine, siis peavad andmed kajastama ka isiku tunnetuslikku sooidentiteeti. 
Teise ja kolmanda eelotsuse küsimusega analüüsiti, kas liikmesriigil on õigus nõuda sooidentiteedi tõendamist kirurgilise soomuutuse kaudu. Kohus otsustas, et kuigi andmesubjektil lasub kohustus esitada piisavad ja asjakohased tõendid oma andmete ebaõigsuse kohta, siis peavad kõik tõendamisnõuded olema proportsionaalsed ja kooskõlas isikuandmete kaitse üldmääruse artikliga 23. Haldustava, mis seob õiguse andmete parandamisele kirurgilise protseduuriga, ei vasta seaduslikkuse, vajalikkuse ega proportsionaalsuse nõuetele. Samuti on selline nõue vastuolus Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikaga ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklitega 3 ja 7, mis tagavad isikupuutumatuse ja eraelu austamise. 
"1. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta määruse (EL) 2016/679 füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (isikuandmete kaitse üldmäärus) artiklit 16 tuleb tõlgendada nii, et
see kohustab avalikku registrit pidavat liikmesriigi ametit parandama füüsilise isiku sooidentiteeti puudutavad isikuandmed, kui need andmed ei ole õiged selle määruse artikli 5 lõike 1 punkti d tähenduses.
2. Määruse 2016/679 artiklit 16 tuleb tõlgendada nii, et
avalikus registris sisalduvate füüsilise isiku sooidentiteeti puudutavate isikuandmete parandamise õiguse kasutamiseks võib nõuda, et see isik esitab asjakohased ja piisavad tõendid, mida võib temalt mõistlikult nõuda, et tõendada andmete ebaõigsust. Liikmesriik ei või aga haldustavas mingil juhul seada selle õiguse kasutamise tingimuseks tõendite esitamist selle kohta, et sugu on muudetud kirurgiliselt."
Siseriiklik seadus.
2007. aasta LXXX seaduse varjupaigaõiguse kohta (menedékjogról szóló 2007. évi LXXX. törvény) (edaspidi „varjupaigaseadus“) § 81 paneb paika põhimõtted, millisel alusel töötleb varjupaigaregister seaduse kohaldamisalasse kuuluvate isikute (pagulaste, täiendava kaitse saajate, vastuvõetute ja ajutise kaitse saajate, rahvusvahelist kaitset taotlevate isikute ja Dublini menetluse alla kuuluvate isikute) isikuandmeid, muid andmeid ja nende hilisemaid muudatusi. Seaduses sisalduvatest teistest sätetest tuleneb, et andmeid töödeldakse muuhulgas isikusamasuse tuvastamiseks. Tuvastamist võimaldavate andmetena käsitletakse seaduses ka sugu ning varjupaigaamet on kohustatud registrist omal algatusel kustutama õigusnormidega vastuolulised või ebaõiged kanded ja lisama väljajäänud kanded. 
Fővárosi Törvényszék (Pealinna Budapesti kohus) leidis, et kuigi seaduses on olemas üldsäte ebaõigete kannete parandamise kohta, siis puudub regulatsioon sooidentiteedi muutmise menetluse ning tunnustamise tingimuse osas. Samuti on Ungari konstitutsioonikohus leidnud 2018. aastal, et vastuolus põhiseadusega on olukord, kus seadusandja ei ole kehtestanud menetlust, mis võimaldaks mitte-kodanikest Ungaris elavatel isikutel muuta oma soo ja eesnime kohta tehtud kannet, samal ajal kui kodanikel on see võimalus olemas. Alates 2020. aastast ei ole ka Ungari kodanikel enam võimalik soovahetust õiguslikult tunnustada lasta, millest tulenevalt pidi kohtulahendis C-247/23 osapool VP esitama kaebuse just GDPR art 16 alusel. 
Kohus on leidnud, et andmed, mis olid kantud VP kohta varjupaigaregistrisse olid ebaõiged, kuna varjupaigaseaduse kohaselt koguti andmeid isikut tuvastamiseks. Arvestades, et isiku tuvastamiseks tuleks kanda registrisse andmed, mis vastavad isiku tunnetuslikule sooidentiteedile, olid kohtu hinnangul andmed ebaõiged sissekandmisest alates. Kohus tõi välja, et liikmesriik ei saa tugineda riigisisestele normidele, mis on vastu võetud isikuandmete kaitse üldmääruse alusel, selleks, et takistada isiku õigust andmete parandamisele ning lisab veel, et siseriiklike õigusnormidega ei tohi teha erandeid GDPR-ist, kuid võib ette näha piiranguid. Seda juhul, kui tegemist on isikuandmetega, mis sisalduvad üldistes avalikes huvides peetavates registrites. Kohtuasjas ei tuvastatud aga, et varjupaigaamet oleks keeldunud andmete parandamisest seadusest tuleneva normi põhjal. Kohus leidis, et liikmesriik ei saa tugineda andmete parandamise õigusest keeldumisel faktile, et riigisiseselt puudub võimalus tunnustada transsooliste identiteeti ning mainis ka, et sellisel juhul tuleb norme, mis takistavad isikul liidu õigusega kaitstud õiguse kasutamist, pidada liidu õigusega vastuolus olevaks. 
C-394/23 | Mousse.
Asjaolud.
9. jaanuar 2025 tegi Euroopa Kohus otsuse kohtuasjas C-394/23, Mousse versus Comissions nationale de l’informatique et des libertés (CNIL), SNCF Connect, seoses füüsiliste isikute kaitsega isikuandmete töötlemisel ja võimalikult väheste andmete kogumisega soopõhise pöördumissõna ja sooidentiteedi andmete osas. Taotlus esitati ühenduse Mousse ja Commission nationale de l’informatique et des libertés’ (riiklik andmetöötluse ja vabaduste komisjon, CNIL, Prantsusmaa) vahelises kohtuvaidluses, kuna CNIL jättis rahuldamata Mousse’i vaide, seoses äriühingu SNCF Connect poolt oma klientide soopõhise pöördumissõna eelistust puudutavate andmete töötlemisega sõidupiletite internetimüügil. 
SNCF Connect turustab veebisaidi ja -rakenduste kaudu raudteetranspordi sõidudokumente (rongipiletid, sooduskaardid jms) ning kliendid on ostu sooritades kohustatud valima eelistatud soopõhise pöördumissõna "härra" või "proua". Mousse’i arvates rikkus ettevõte sellise tegevusega isikuandmete kaitse üldmääruse (GDPR) nõudeid ning esitas sellele kohase vaide. CNIL tegi 23. märts 2021 otsuse, et SNCF Connect ei ole läinud isikuandmete kaitse üldmäärusega vastuollu, kuna kogutavad isikuandmed on lepingu täitmiseks vajalikud. Lisaks oli kohtuotsuses märgitud, et kliendi poole isikustatud viisil ning soopõhise tervitussõna abil pöördumine vastab kaubandus-, tsiviil- ja haldussuhtluse valdkonnas tunnustatud tavale. 
21. mai 2021 esitas Mousse CNLI otsuse peale tühistamiskaebuse Conseil d’État’le (Prantsusmaa kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu). Mousse selgitas oma kaebuses, et kohustus märkida internetipõhise ostu sooritamisel soopõhine pöördumissõna "härra" või "proua" ei vasta isikuandmete kaitse üldmääruse (GDPR) artikli 5 lõike 1 punktis a sätestatud seaduslikkuse põhimõttele ega artikli 5 lõike 1 punktis c sätestatud võimalikult väheste andmete kogumise põhimõttele. Mousse väitis oma kaebuses, et selline kohustus rikub eraelu puutumatust, sooväljenduse vaba määratletust ja tekitab diskrimineerimise ohu ning tõi välja, kuidas kohustuse vajalikkus ei saa sõltuda kaubandussuhtluse tavast. CNIL palus kaebuse jätta rahuldamata, kuna soopõhise pöördumissõnaga seotud andmete töötlemist saab samuti pidada isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 6 lõike 1 esimese lõigu punkti f alusel vajalikuks ning andmesubjektidel on üldmääruse artikliga 21 tagatud õigus esitada vastuväiteid.
Eelotsuse küsimused.
„1. Kas selleks, et hinnata isikuandmete kogumise asjakohasust, olulisust ja piiratust sellega, mis on vajalik [isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 5 lõike 1 punkti c] tähenduses, ning nende töötlemise vajalikkust [isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 6 lõike 1 esimese lõigu punktide b ja f] tähenduses, võib arvesse võtta tsiviil-, kaubandus- ja haldusalases suhtluses üldiselt käibel olevaid tavasid, mistõttu klientide soopõhise pöördumissõna eelistust puudutavate andmete kogumist, mis piirdub märgetega „härra“ ja „proua“, võib lugeda vajalikuks, ilma et seda takistaks võimalikult väheste andmete kogumise põhimõte?
2. Kas selleks, et hinnata klientide soopõhise pöördumissõna eelistust puudutavate andmete kohustusliku kogumise ja töötlemise vajalikkust – samas kui teatavad kliendid leiavad, et nad ei kuulu kummagi nimetuse alla ning et neid puudutavas osas ei ole nende andmete kogumine oluline –, tuleb võtta arvesse, et need kliendid võivad pärast seda, kui nad on pakutava teenuse saamiseks vastutavale töötlejale kõnealused andmed esitanud, kasutada isikuandmete kaitse üldmääruse artikli 21 alusel õigust esitada nende andmete kasutamisele ja säilitamisele vastuväiteid, tuginedes oma konkreetsele olukorrale?“ 
Analüüs ja kohtuotsus.
Euroopa Kohtu kohtuasjas C-394/23 Mousse käsitleti küsimust, kas transpordiettevõtja poolt kliendi soopõhise pöördumissõna andmete kogumine ja kasutamine on õiguspärane isikuandmete kaitse üldmääruse (GDPR) alusel lepingu täitmiseks vajalik töötlemine või vastutava töötleja õigustatud huvi alusel. Õigustatud huvi kontrollimisel keskenduti kolmele tingimusele, mis peavad esinema kumulatiivsel: (1) õigustatud huvi olemasolu, (2) töötlemise vajalikkus selle huvi saavutamiseks ja (3) andmesubjektide huvide või põhiõiguste ja -vabaduste mitteületamine, kaaludes neid vastutava töötleja või kolmanda isiku õigustatud huvidega. 
Kohus leidis, et andmete kogumine ei ole objektiivselt vältimatu ega lepingulise teenuse osutamise lahutamatu osa. Rõhku pöörati sellele, et GDPR-i eesmärgiks on tagada isikuandmete töötlemise kõrgetasemeline põhiõiguste kaitse ning seetõttu tuleb töötlemise aluseid tõlgendada kitsalt. Sellest tulenevalt otsustati ka, et sooandmete töötlemine ei ole antud olukorras ettevõtte "õigustatud huvi" eesmärgiga.
“1. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta määruse (EL) 2016/679 füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (isikuandmete kaitse üldmäärus) artikli 6 lõike 1 esimese lõigu punkte b ja f koostoimes üldmääruse artikli 5 lõike 1 punktiga c tuleb tõlgendada nii, et
2. Määruse 2016/679 artikli 6 lõike 1 esimese lõigu punkti f tuleb tõlgendada nii, et
selleks, et hinnata isikuandmete töötlemise vajalikkust selle sätte tähenduses, ei tule arvesse võtta asjaolu, et andmesubjektil võib selle määruse artikli 21 alusel olla õigus esitada vastuväiteid."
Siseriiklik seadus.
6. jaanuari 1978. aasta seaduse nr 78-17 andmetöötluse, andmefailide ja isikuvabaduste kohta (JORF, 7.1.1978, lk 227) (põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis) artiklis 8 on sätestatud, et CNIL on sõltumatu haldusasutus. Ta on riiklik järelevalveasutus, mis tagab muuhulgas, et isikuandmete töötlemine toimuks kooskõlas isikuandmete kaitset käsitlevate õigusnormidega, mis on ette nähtud Euroopa Liidu õigusega. Selle jaoks käsitleb CNIL muuhulgas andmesubjekti esitatud vaideid, kontrollib ja uurib vaide sisu ning teavitab selle esitajat mõistliku aja jooksul uurimise käigust ja tulemusest. 
CNIL tegi 23.03.2021 otsuse, et soopõhise pöördumisvormuliga seotud andmete kogumisel ei ole rikutud GDPR-i sätteid ning märkis, et andmete töötlemine on seaduslik GDPR artikkel 6 lõik 1 esimese lõigu punkti b kohaselt, väites, et see on asjaomase transporditeenuse osutamise lepingu täitmiseks vajalik. Samuti tõi CNIL välja, et kliendi poole isikustatult ning soopõhise tervitussõna abil pöördumine vastab kaubandus-, tsiviil- ja haldussuhtluse valdkonna heale tavale. Selle otsuse peale esitas Mousse 21.05.2021 tühistamiskaebuse Prantsusmaa kõrgeima halduskohtuna tegutsevale riiginõukogule (Conseil d´État), mis esitas seejärel eelotsusetaotluse Euroopa Kohtusse. 
Teised asjakohased kohtulahendid ja õigusallikad.
GDPR ning eriti sooidentiteediga seotud andmete töötlemise põhimõtteid ja õigusi on Euroopa Liidu Kohus käsitlenud ka varem, lisaks artiklis analüüsitud kohtulahenditele. Need lahendid toetavad artikli eesmärki, rõhutades füüsiliste isikute põhiõiguste kaitset ning isikuandmete töötlemise seaduslikkuse ja proportsionaalsuse nõudeid.
Andmetöötluse õiguslikud alused.
Kohtuasjas C-252/21 täpsustas kohus andmetöötluse seaduslikkuse aluseid, tuues esile nõusoleku kui esmase aluse, rõhutades, et nõusoleku puudumisel või selle nõusoleku andmise juures vabaduse puuduse korral peab töötlemine olema õigustatud muu vajaduse alusel. Seda mõtet täpsustati lahendites C-17/22/C-18/22 ja C-439/19, kus rõhutati, et „vajalik“ töötlemine peab olema objektiivselt vältimatu lepingu täitmiseks. See tähendab, et töötleja peab suutma näidata, miks eesmärki ei ole võimalik saavutada vähem andmesubjekti õigusi riivavate vahenditega. Ka lahendis C-621/22 toodi välja, et töötlemise õigustamiseks ei piisa haldus- või ärilisel tavandil põhinevatest põhjustest. See seisukoht haakub lahendiga Mousse, kus kohus leidis, et soopõhise pöördumissõna kohustuslik kogumine ei pruugi olla vajalik, isegi kui see on tavapärane praktika. Mõlemas lahendis rõhutatakse, et vajaduse ja proportsionaalsuse põhimõtted on isikuandmete töötlemisel esmatähtsad, eriti kui tegemist on delikaatsete andmetega.
Soovahetusega seotud diskrimineerimine ja põhiõigused.
Kohtuotsused C-423/04 (p 24) ja C-4/23 (p-d 53 ja 60) laiendavad sooidentiteedi käsitlust ka soovahetusest tulenevale diskrimineerimisele ning liikmesriikide kohustusele järgida liidu õigust. Kuigi isiku tsiviilõiguslik seisund, sealhulgas nime ja soo muutmise eeskirjad, kuuluvad üldjuhul liikmesriikide pädevusse, peavad nad seda pädevust teostades siiski järgima Euroopa Liidu õigust ja austama põhiõigusi, sealhulgas õigust vabale liikumisele ja elamisele. Kohtupraktika kohaselt tuleb riigisisest õigusnormi, mis takistab transsoolisel isikul oma uue soo mittetunnustamise tõttu omandamast liidu õigusega tagatud õigust, pidada liidu õigusega vastuolus olevaks. Seda kinnitas kohus ka asjas C-4/23, viidates varasemale praktikale, eeskätt lahenditele C-451/16, C-490/20 ja C-423/04. 
See kohtupraktika annab laiemas plaanis konteksti ka Delditsi kohtuasjale, kus tegemist oli registriandmete parandamisega. Nagu Delditsis rõhutati, ei tohi liikmesriik keelduda sooidentiteedi andmete parandamisest põhjendusel, et isik ei ole läbinud kirurgilist soovahetust. Väljatoodud lahendid kinnitavad laiemat põhimõtet, et isiku sooline identiteet ja selle õiguslik tunnustamine on tihedalt seotud Euroopa Liidu õigusega tagatud põhiõigustega ning kuuluvad seetõttu EL-i õiguskaitse alla.
Õigus parandamisele ja ebaõigete andmete eemaldamine.
Kohtulahend C-460/20 (punktid 68 ja 72) puudutab veebilinkide eemaldamise õigust () ebaõigete andmete tõttu, nõudes isikult asjakohaste ja piisavate tõendite esitamist, mida temalt on mõistlik nõuda, et tõendada ilmselget ebaõigsust. See toob esile sarnase tõendamiskohustuse põhimõtte, mis oli päevakorral ka Delditsi kohtuasjas seoses õigusega isikuandmete parandamisele (GDPR artikkel 16). Mõlemad lahendid tasakaalustavad andmesubjekti õigust ebaõigete andmete eemaldamisele ja parandamisele vastutava töötleja vastutuse ja tõendamiskoormusega, tagades, et andmesubjektile ei tekitata ebamõistlikku koormust. 
2004. aasta direktiiv 2004/113/EÜ.
Direktiiv 2004/113/EÜ, mis võeti vastu 13. detsembril 2004, sätestab meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtted ja soolise diskrimineerimise vältimiseks kaupade ja teenuste kättesaadavuse ja pakkumise õigusliku raamistiku. Direktiiv defineerib nii otsese kui ka kaudse diskrimineerimise ning toob välja, et diskrimineerimist võib esineda ka pealtnäha neutraalsete tavade kaudu. Seos GDPR-iga ilmneb selles, et kuigi GDPR keskendub peamiselt isikuandmete kaitsele, on selle rakendamine seotud diskrimineerimise vältimisega. Ilmneb, et direktiivis ettenähtud olukorrad avalduvad tänapäeval Mousse’i ja Delditsi lahendites, kus isikuandmete töötlemine ja automatiseeritud otsuste tegemine võib põhjustada kaudset diskrimineerimist soo alusel. Direktiiv on ka tänapäevases õiguskontekstis jätkusuutlik. See loob aluse, millele GDPR-i rakendamisel tuleb toetuda. Mousse’i ja Delditsi lahendid kinnitavad, et 2004. aastal kehtestatud diskrimineerimisvastaste põhimõtete rakendamine on vajalik nii õiguskaitse tagamiseks kui ka tehnoloogiliste arengute eetiliseks juhtimiseks.
Eesti kohtupraktika.
Eestis senini kohtupraktika antud teemal puudub. Hilisemalt võivad tekkida vaidlused seoses dokumentide või varasemate kannete parandamisega, mida hetkel seadus piirab.