Johannes Käspert

Johannes Käspert (vene keeles "Кясперт Йоханнес Юрьевич") (9/21. mai 1886 Narva Venemaa keisririik – 11. november 1937 Leningrad, NSV Liit) oli eesti ja Nõukogude bolševistlik poliitik, ajakirjanik ja riigitegelane, nn Eesti Töörahva Kommuuni siseasjade komissari (siseministri) kohusetäitja 1918–1919 ja Nõukogude Venemaa relvaüksuste poolt okupeeritud Eesti aladel toimunud punase terrori eestvedaja. 
Noorus.
Johannes Käspert sündis Narvas vabrikutöölise perekonnas. Pärast Narva algkooli lõpetamist jätkas õpinguid ministeeriumikoolis. Pärast ministeeriumikooli lõpetamist asus 13-aastaselt tööle Narva Kreenholmi vabrikusse jooksupoisina. 16-aastaselt asus ta tööle Narva Zinovjevi metsatööstus-ettevõttesse noorema arveametnikuna ja hiljem edutati samas ettevõttes raamatupidaja abiks.
Poliitiline tegevus.
Johannes Käspert hakkas osalema poliitilises tegevuses 1909. aastal, astudes Narva äriteenistujate ametiühingusse, kus ta valiti ametiühingu juhatuse esimeheks. 1910. aastal oli Johannes Käspert üks Narva tööliste haridusseltsi asutajaid, ta ise juhendas seal esperanto keele ringi. Ta oli ka Narva Rahvahariduse Seltsi kirjatoimetaja ja hiljem esimees.
Johannes Käspert oli koos Villem Bukiga bolševistliku Narva ajalehe Kiir asutaja ja toimetaja (1912–1914). Ta astus Venemaa Sotsiaaldemokraatlikku (bolševike) Parteisse 1912. aastal, 1913. aastal vahistati ta keisrivõimuvastase agitatsiooni eest ning viibis 7 nädalat eeluurimisvanglas, kuid vabastati süütõendite puudumise tõttu. 
Esimese maailmasõja alguses kolis Johannes Käspert Tallinna, kus asus tööle Fr. Krulli tehase haigekassa sekretärina ning tegeles ka bolševistliku agitatsiooniga, levitades sõja- ja keisrivõimuvastaseid lendlehti. 1914. aastal võttis ta osa VSDT(b)P Eestimaa konverentsi ettevalmistamisest, mis toimus Narvas 1914. aasta juulis, kuhu ta valiti ka konverentsi saadikuks.
1916. aasta kevadel vahistasid Venemaa keisririigi võimud Käsperti, karistuseks oma ebaseadusliku poliitilise tegevuse eest saadeti ta sundasumisele Turgai piirkonda Kustanai maakonnas. Asumiselt vabastati ta 1917. aastal Venemaal Veebruarirevolutsiooni tagajärjel toimunud poliitilise amnestia alusel. Eestisse tagasi jõudmisel sai Käspertist bolševike partei VSDT(b)P Tallinna Komitee liige ning peagi valiti ta ka Tallinna Linnavolikogu liikmeks. Samal ajal juhatas ta ka mitme bolševistliku ajalehe väljaandmist. 
Johannes Käspert oli Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee liige, pärast Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee poolt Venemaa Ajutise Valitsuse poolt määratud kubermangukomissari Jaan Poska võimult tõukamist oli Käspert ajavahemikul novembrist 1917 kuni veebruarini 1918 Eestimaa Nõukogude ja Sõjaväelaste Nõukogu TK administratiivosakonna juhataja ja ajakirjanduse komissar,; Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomitee ja Revolutsioonilise Tribunali liige. Pärast Saksa vägede sissetungi mandri-Eestisse veebruaris 1918 lahkus Käspert koos taganevate Nõukogude vägedega Venemaale. 
1918. aasta märtsist töötas Johannes Käspert Nõukogude Venemaal ajalehe Pravda toimetuses; seejärel Vene SFNV Rahvuste Rahvakomissariaadis Eesti osakonnas ning Lipetski maakonna Täitevkomitees.
Tegevus Vabadussõja ajal 1918–1919 Eestis.
1918. aasta novembri lõpust oli Johannes Käspert Nõukogude Venemaa vägede poolt vallutatud Narvas moodustatud bolševistliku nukuvalitsuse ehk Eesti Töörahva Kommuuni (ETK) juhtorgani ETK Nõukogu asjaajaja ja siseasjade komisjoni komissari kohusetäitja (nn ajutine Siseasjade valitsuse juhataja). Käspert oli sellesse, sisuliselt ETK siseministri ametisse määratud Viktor Kingissepa asemel, kes viibis samal ajal illegaalselt teisel pool Vabadussõja rindejoont ja juhtis bolševike põrandaalust tegevust äsja iseseisvunud Eesti Vabariigi pealinnas Tallinnas.
Nõukogude Venemaa riikliku punase terrori poliitika kehtestamiseks moodustati Eesti Töörahva Kommuuni poolt Johannes Käsperti, G. Reinvaldti, J. Mandeli ja A. Kukke juhtimisel Virumaal nn Erakorralise revolutsioonilise korra komisjoni "punased karistussalgad", kes arreteerisid ja hukkasid arvukalt bolševike režiimile mittesobivaid inimesi. Suurim Käsperti jt ETK esindajate poolt korraldatud veretöö, Palermo metsa massimõrv toimus Rakvere ääres asuvas Palermo metsas, kus tapeti ilma kohtumõistmiseta ja erakordse julmusega 82 inimest.
Pärast Virumaa vabastamist Vabadussõjas (jaanuaris 1919) tegutsenud Viru maakonna enamlaste tegevuse uurimise komisjoni töö tulemusena selgus, et Viru maakonnas hukkasid Eesti Töörahva Kommuun ja selle käsilased kokku 141 inimest, sealhulgas 133 mees- ja 8 naissoost ohvrit.
Tegevus aastail 1920–1930 Nõukogude Venemaal.
Alates 1919. aastast tegi Johannes Käspert ka luuretööd Nõukogude Vene Punaarmee staabile, samuti Tšekaas ja OGPUs. 
1924. aasta veebruaris töötas ta NSV Liidu Ühendatud Riikliku Poliitvalitsuse vastuluureosakonna 2. jaoskonna ülemana Moskvas; 2. jaoskond tegeles vastuluuretegevusega Eesti, Läti, Leedu, Soome, Rootsi, Norra ja Taani poolt NSV Liidu vastu suunatud luuretegevusele.
1925. aastast oli Johannes Käspert moodustatud EKP Keskkomitee – oktoobrirevolutsiooni ajaloouurimise komisjoni vastutav sekretär, komisjon andis välja ajakirja "Proletaarne Rewolutsioon Eestis" ("Пролетарская революция Эстонии");
1927. aastast oli ta parteitööl Petrogradis; 1930. aastast Kominterni Eesti Sektsiooni sekretär Leningradis/aastatel 1931–1937 oli Johannes Käspert Leningradis tegutsenud Kominterni Eesti Sektsiooni Leningradi Büroo sekretär.
Johannes Käspert vahistati ja hukati NKVD poolt 1937. aastal, poliitiliste repressioonide käigus.