tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tiiu Kuurme

Tiiu Kuurme (sündinud 13. mail 1953 Kosel) on eesti kasvatusteadlane. 
Tiiu Kuurme arvates on tema kutsumuseks läbi teadliku elu olnud mõtelda, lugeda ja kirjutada. Uurimise valdkondadeks on alternatiivpedagoogika, üldkasvatusteaduslikud teooriad, väärtuskasvatus, sugupoole ja hariduse suhted. Alates 1976. aastast on Tiiu Kuurme avaldanud rohkesti perekonna-, kooli- ja kasvatusteemalisi ning üldist sotsiaalset problemaatikat puudutavaid artikleid ja esseesid.
Ta on avaldanud üle 140 teaduspublikatsiooni, osa neist rahvusvahelistes väljaannetes. Tiiu Kuurme on Eesti Rooma Klubi liige.
Elulugu.
Haridus.
4.–8. klassini õppis Tiiu Kuurme Koeru 8-klassilises koolis ja elas maal. 1971. aastal lõpetas ta Tartu 8. Keskkooli Vello Saage kirjanduse eriklassi. Tartu ülikoolis õppis eesti keelt ja kirjandust ning ajakirjandust, spetsialiseerudes kirjutama kasvatusest, haridusest ja koolist. 1976. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna "cum laude" filoloogi-toimetustöötajana ja 1995. aastal omandas samas magistrikraadi. Doktorikraadi koolitegelikkuse ja haridusideestiku suhtest kaitses ta Oulu ülikoolis 2004. aastal.
Töökäik.
Tiiu Kuurme töötas kõigepealt Tallinna Pedagoogilise Instituudi juures õppe-abitöötajana. Aastatel 1984–1990 töötas ta Pedagoogika Teadusliku Uurimise Instituudis teadurina ja aastatel 1990–1994 Tallinna Pedagoogikaülikooli arengu uuringute laboris teadurina. Aastatel 1995–2004 töötas ta TPÜ kasvatusteaduste teaduskonnas lektorina. Tallinna Ülikooli pedagoogikadotsent alates 2004. Tiiu Kuurme juhib Tallinna Ülikoolis kasvatusteaduse magistriõppekava.
Isiklikku.
Tiiu Kuurme abikaasa on muusik ja õpetaja Tõnis Kuurme. Ta on täiskasvanud poja ja tütre ema ja lisaks vanaema. Talle meeldib reisida, matkata looduses, kasvatada lilli, pildistada.
Simon Blanckenhagen

Simon Blanckenhagen (30. oktoober 1589 Pärnu, Pärnu vojevoodkond, Liivimaa hertsogkond, Rzeczpospolita – 23. jaanuar 1640 Tallinn, Rootsi kuningriik) oli Eesti vaimulik.
Simon Blanckenhagen õppis Rostocki Ülikoolis (1606).
Aastatel 1610–1617 oli ta Pärnu Nikolai koguduse eesti koguduse pastor, 1617. aastal sai Tallinna Püha Vaimu koguduse pastoriks. Ta oli ka Tallinna Uue Seegi pastor. 
Ta andis 1639 välja eestikeelse jutlustekogu "Postilla Esthonica", mille müük küll keelustati ja trükitud eksemplarid tõenäoliselt hävitati, sest tekkisid vastuolud Tallinna linnakonsistooriumi, Lääne-Harju ja Ida-Harju praostkonna praosti Heinrich Stahliga ja Rootsi võimude vahel., trükis keelati Rootsi valitsuse poolt ja mille tiraazh hävitati. Trükise ainus eksemplar oli alles veel 1715. aastal.
Bartholomäus Bärner

Bartholomäus Bärner (perekonnanimi allikates ka Barner, Berner; Saksamaa – 1603) oli Eesti vaimulik.
1590. aastal kutsuti ta Niguliste koguduse diakoniks ja 1602. aastal Oleviste koguduse pastoriks.
Isiklikku.
Tema pojapoeg oli vaimulik Johann Bärner.
September 2015

September 2015, kroonika
2015. aasta september algas teisipäeval ja lõppes 30 ööpäeva hiljem kolmapäeval.
Eimantas Stanionis

Eimantas Stanionis (sündinud 17. augustil 1994 Kaunases) on Leedu poksija.
Poksijana.
Leedu meistrivõistlustel.
Ta on neljakordne Leedu meister poksis – I kergekeskkaalus (kuni 64 kg) 2012. aastal ning II kergekeskkaalus (kuni 69 kg) 2013, 2014 ja 2015. aastal.
Kaasaegsetel olümpiamängudel.
Ta osales II kergekeskkaalus (kuni 69 kg) 2016. aasta Rio de Janeiro olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise hilisemale hõbemedalivõitjale Šahram Gijassovile (Usbekistan) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Maailmameistrivõistlustel.
Ta osales II kergekeskkaalus (kuni 69 kg) 17. maailmameistrivõistlustel (Almatõ, 2013), kus kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 18. maailmameistrivõistlustel (Doha, 2015), kus kaotas veerandfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Wei Liule (Hiina) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Euroopa meistrivõistlustel.
Ta osales II kergekeskkaalus (kuni 69 kg) 40. Euroopa meistrivõistlustel (Minsk, 2013), kus kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. 
Stanionis võitis II kergekeskkaalus (kuni 69 kg) 41. Euroopa meistrivõistlustel (Samokov, 2015) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks.
Gustav Max Schmidti Eragümnaasium

Gustav Max Schmidti Eragümnaasium oli õppeasutus, mis tegutses aastatel 1844–1875 Viljandis, Veski tänaval paiknenud Wittichi majas (praegu Jakobsoni tänav 47, Eha tänava alguse vastas).
Kooli rajas 1844 Gustav Max Schmidt. Kool alustas tööd 15. veebruaril 1844 (ukj). Kool oli algul 4-klassiline ja juhendus kõrgema kreiskooli õppekavast. Aastast 1845 sai kool loa tegutseda täisgümnaasiumina (ametliku nimega Schmidti eraõppe- ja kasvatusasutus poeglastele) (saksa keeles "Schmidtsche Privat-Lehr- und Erziehungsanstalt für Knabes", nimetatud ka kui "Schmidtsche Anstalt" in Fellin). Poiste Eraõppe- ja Kasvatusasutus andis õpilastele täieliku gümnaasiumihariduse ning kujunes välja seitsmeklassiline humanitaargümnaasium.
1846. aasta kevadeks oli Eraõppe- ja Kasvatusasutuses õppureid 53, 1850. aastal juba 70. Schmidti õpilaskond suurenes kuni 1855/1856. õppeaastani, mil sügissemestril oli hingekirjas 125 õpilast.
Koolis õppis 31 aasta jooksul 619 õpilast. 
1874. aastal, Gustav Max Schmidt suri ja Liivimaa rüütelkond lõi oma maagümnaasiumi, kasvatusasutust asus juhtima Viljandi Jaani koguduse pastor Leopold Krüger. Kooli krundi kui hooned ostis Liivimaa Rüütelkond, asutades vastavalt juba 1872. aastal tehtud otsusele neisse Liivimaa Maagümnaasiumi — "Livländische Landesgümnasium zu Fellin".
Viljandi Kesklinna Kool loeb seda eragümnaasiumi oma eelkäijaks.
Liivimaa Maagümnaasium

Liivimaa Maagümnaasium, ka Viljandi maagümnaasium, (saksa keeles "Livländischen Landesgymnasium zu Fellin") oli õppeasutus (gümnaasium), mis tegutses aastatel 1875–1892 Viljandis. 
Kool oli 1875 suletud Gustav Max Schmidti Eragümnaasiumi järglane. Algul tegutses kool endise eragümnaasiumi hoones, ent aastal 1877 valmis uus hoone. 
Liivimaa Maagümnaasiumi direktorina 1875–1877 tegutses Riiast pärit keelteõpetaja ja koolimees Carl Heinrich Hoheisel (1823–1877), 1877–1883 Heinrich Seesemann (1838–1909), 1884–1892 Franz Waldmann (1847–1903). Teoloog Heinrich Seesemann, siirdus pastoriks Kuramaale. Schmidti ajal aasta õpetajaks olnud Franz Waldmann, juhtis maagümnaasiumi kuni selle lõpuaktuseni (vkj) 10. juunil 1892. aastal.
1875–1892 õppis koolis 498 õpilast. 
1876. aasta suvel algaski uue Liivimaa Maagümnaasiumi koolimaja ehitamine kooli krundi idaserval Veski tänaval paiknenud Wittichi majas (praegu Jakobsoni tänav 47, Eha tänava alguse vastas). Tänini püsiv maja pühitseti pidulikult sisse 17. detsembril (v. k. j.) 1877. aastal. Alates 1887. aastast, pärast Venemaa keiser Aleksander III korraldusel ülikoolid ja gümnaasiumid vene õppekeelele üle viia, ei võtnud maagümnaasium enam uusi õpilasi vastu.
Viljandi Kesklinna Kool loeb seda gümnaasiumi oma eelkäijaks.
Heinrich Krümmeri erakool

Heinrich Krümmeri erakool, tavaliselt Krümmeri õppeasutus, ka (Heinrich) Krümmeri (poeglaste)gümnaasium (saksa keeles "Krümmersche Lehranstalt"), oli Võrus aastatel 1832–1866 tegutsenud poeglastekool..
Caspar Heinrich Krümmer (1796 Westhemmerde, Vestfaal – 1873 Võru, Võrumaa) asutas erakool-pansionaadina esimese gümnaasiumikursusega poeglaste eraõppeasutuse 1828. aastal Eestimaa kubermangus Läänemaale Constantin von Ungern–Sternbergile kuulunud Ehmja mõisa, mille ta tõi 1832. aastal Võrru üle. ning Krümmeri kool-pansion tegutses Võrus aastatel 1832–1849 C. H. Krümmeri juhtimisel, seejärel 1849–1862 Herrmann Hörschelmanni (1804–1865), 1862–1866 Franz Sintenise juhtimisel.
Koolihoone krundi majas (Kreutzwaldi tänav 16 / Katariina allee 11) asub praegu Võrumaa muuseum ja Võrumaa spordikool.
Anna-Liisa Kasurinen

Anna-Liisa Kasurinen (neiuna Oksanen, aastatel 1967–1989 Piipari; sündinud 8. mail 1940 Kivijärvi vallas) on Soome poliitik. Ta on sotsiaaldemokraatliku partei liige.
Ta oli aastatel 1979–1995 Eduskunna liige (Soome Sotsiaaldemokraatliku Partei ridades). Ta oli 30. aprillist 1987 kuni 26. aprillini 1991 Soome kultuuriminister (ametliku nimetusega minister haridusministeeriumis, nn. teine haridusminister) ja 28. augustist 1990 kuni 26. aprillini 1991 minister transpordiministeeriumis.
Ta on väljaõppelt meditsiiniõde.
Liivi rahvamaja

Liivi rahvamaja on liivlaste rahvamaja Lätis Liivi rannal Mazirbes.
Majale pandi nurgakivi 1938. aasta oktoobris ning maja avati 6. augustil 1939. Hoone arhitekt oli Erkki Huttunen, teda abistas Läti noor arhitekt Visvaldis Paegle.
Elad vaid kaks korda

"Elad vaid kaks korda" ("You Only Live Twice") on viies James Bondi sarja film. See esilinastus 12. juunil 1967 Londonis Odeonis Leicester Square'il. 
Filmi eelarve oli 9 500 000 dollarit ja ülemaailmne kogukasum oli 2012. aasta seisuga 111 600 000 dollarit. See on Sean Connery viies Bondi-film (järgmise filmi ("Tema majesteedi salateenistuses") peaosatäitja on George Lazenby, kuid sellele järgneva filmi ("Teemandid on igavesed") peaosatäitja on taas Sean Connery).
Teadlik nõusolek

Teadlik nõusolek ehk informeeritud nõusolek ehk teavitatud nõusolek on otsusevõimelise inimese vabatahtlik nõusolek selleks, et temaga või temasse otseselt puutuvalt midagi tehakse (näiteks talle tehakse kirurgiline operatsioon või töödeldakse tema isikuandmeid), kui ta seda andes on teadlik selle tegevuse olemusest ja eesmärgist ning selle võimalikest tagajärgedest.
Teadliku nõusoleku mõiste on pärit patsiendiga tehtavate ravi- ja diagnostikaprotseduuride ning katsealuste osalusel tehtavate inimkatsete kontekstist. 
Normatiivse bioeetika seisukohast on teatud protseduuride tegemine ilma teadliku nõusolekuta lubamatu. Kui asjaosaline ei ole otsusevõimeline, delegeeritakse informeeritud nõusoleku andmine või sellest keeldumine asendusotsustajale. 
Patsiendi ja katsealuse teadliku nõusoleku nõude põhjendused.
Patsiendi ja katsealuse informeeritud nõusoleku nõudel on mitu põhjendust. 
Patsiendi ja katsealuse tervise ja heaolu kaitse.
Teadliku nõusoleku nõue ei lase teadlastel katsealuste huvidest üle sõita ning kaitseb patsiente arstide paternalistlike otsustuste eest selle kohta, mis on patsiendile hea. 
Kui lähtutakse utilitarismist, siis tekib järgmine raskus. Miks peaks arvestama kangekaelse patsiendi otsust, kui ta ei usalda meditsiini, ei hooli oma tervisest, lähtub ainult religioossetest või moraalsetest kaalutlustest, ja miks hoolida katsealuste nõusolekust, kui kaalul on uue ravimi väljatöötamine, mis on üldsuse huvides? 
Autonoomia kaitsmine.
1970. aastatel hakati teadliku nõusoleku nõuet põhjendama patsiendi ja katsealuse autonoomia kaitsmise vajadusega (Ruth Faden, Tom Beauchamp, James Childress). Beauchampi ja Childressi järgi seisneb autonoomia selles, et tegutsetakse vabalt, järgides ise valitud plaani (ja see erineb autonoomiast Harry Frankfurti mõistes, mis tähendab seda, et tahetakse seda, mida tahetakse tahta); ennast valitsetakse ilma teiste sekkumiseta ja selliste piiranguteta nagu valiku tegemiseks ebapiisav informeeritus, samuti pettuseta ja muude vabatahtlikkust takistavate teguriteta. Bioeetikas ja biojuuras on ka palju teisi autonoomiakäsitusi. Patsiendi otsust keelduda vereülekandest religioossetel põhjustel, kuigi see päästaks tema elu, ei austata mitte tema tervise kaitsmiseks, vaid selleks, et ta saaks iseennast valitseda. 
Põhjenduse lõpuleviimiseks tuleb põhjendada autonoomia kaitsmise nõuet ennast ning näidata, et teadliku nõusoleku nõude austamine on õige viis autonoomia kaitsmiseks.
Koeru Vabadussõja mälestussammas

Koeru Vabadussõja mälestussammas on Järva maakonnas Järva vallas Koeru asulas olev Vabadussõja mälestussammas. Sammas on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Sammas avati 5. augustil 1934 ja selle skulptor oli Juhan Raudsepp. 1941 ja 1947 sammas lõhuti. Sammas taastati samal kujul ning taasavati 23. veebruaril 1998.
Johann Friedrich Schultz

Johann Friedrich Schultz (9. detsember 1727 Lääne-Nigula – 24. detsember 1768 vkj/1769 ukj Tallinn) oli Eesti vaimulik.
1756. aastal kutsuti ta Tallinna toomkiriku kompastoriks. 1767. aastal sai ta Tallinna toomkiriku ülempastoriks, toomkiriku ülempastor oli ühtlasi ka Tallinna superintendent. Ta oli Eestimaa konsistooriumi assessor.
Isiklikku.
Tema isa Georg Friedrich Schultz (1689–1764) oli Lääne-Nigula Püha Nikolause koguduse pastor, vend Carl Gustav Schultz (1732–1774) oli Lääne-Nigula Püha Nikolause koguduse pastor, poeg Johann Friedrich Schultz noorem (1759–1793) Jakobi koguduse pastor.
Michael Scholbach

Michael Scholbach (1618 Tallinn – 1. oktoober 1673 Viru-Nigula) oli Eesti vaimulik.
Aastast 1644 oli ta Narva Jaani saksa koguduse komminister ja Narva konsistooriumi assessor.
Aastast 1659 oli ta Viru ja Alutaguse praost.
Ta tegi kirikukroonikasse märkmeid Rootsi-Vene sõja kohta ja need märkmed publitseeris praost Frommhold Hunnius.
Martin Martini Winter

Martin Martini Winter (umbes 1580 Tallinn – 1638) oli Eesti vaimulik.
Aastatel 1612–1613 oli ta Tallinna toomkooli rektor. 1613. aastal ordineeriti ta Noarootsi koguduse pastoriks. 1627. aastal sai ta Ranna-Lääne praostkonna praostiks.
Isiklikku.
Martin Martini isa oli Eestimaa ja Soome vaimulik Martin Severini Winter.
Martin Martini vend oli tuntud kiviraidur Joachim Winter.
Ericus Johannes Albogius

Ericus Johannes Albogius (1610 Västergötland Rootsi – 1678 Narva Ingerimaa kubermang) oli Eestimaa vaimulik.
Ericus Johannes Albogius õppis Tartu Academia Gustavianas, kus sai magistrikraadi.
1643. aastast oli ta pastor Ivangorodis ja Narva konsistooriumi assessor, pastor ooberst Georg Antoni Brakeli rügemendis, 1651. aastast praost. 
1673. aastast oli ta Narva/Ingerimaa superintendent, ühtlasi oli ta Narva toomkiriku Johannese rootsi koguduse pastor.
Narva Jaani kirikus asunud Ericus Albogiuse hauakivil oli märgitud tema surma-aastaks 1675.
Jacob Alopaeus

 Jacob Alopaeus (Alopäus) (9. juuni 1722 Peterburi – 17. november 1780 Kosemkina, Ingerimaa) oli Eesti vaimulik.
1761. aastal kutsuti ta Narva Rootsi-Soome Mihkli kiriku Mihkli koguduse ja filiaalkoguduse (annekskoguduse) Kosemkina pastoriks. Aastast oli ta Narva linnakonsistooriumi assessor.
Karl Alstadius

Karl Alstadius (umbes 1714 – 27. juuli 1769 Hageri) oli Eestimaa vaimulik.
1737. aastal ordineeriti ta Hageri koguduse pastor-adjunktiks ja aastal 1738 sai ta selle koguduse pastoriks. Aastast 1748 oli ta Eestimaa konsistooriumi assessor. Aastani 1768 oli ta Eestimaa konsistooriumiringkonna ülemapellatsioonikohtu liige.
Isiklikku.
Tema poeg Karl Gottlieb Alstadius (1748–1775) oli Hageri koguduse pastor 1769–1775 ja tütar Anna Charlotta oli abielus Nissi Maarja koguduse, Harju-Madise koguduse pastori ja Lääne-Harju praostkonna praosti Carl Friedrich Stürmeriga.
Stephan Badwitz

Stephan Badwitz (Badnitz) (umbes 1550 Pommeri, Saksamaa – umbes 1635 Keila) oli Eesti vaimulik.
Umbes 1580. aastal ordineeriti ta Tartu sõjaväe pastoriks. 1595. aastal sai ta Hageri koguduse pastoriks ja 1600. aastal Viljandi pastoriks. 
Tema eestvõttel tehti korda Keila kirik.
Joachim Balck

Joachim Balck (perekonnanimi ka "Balcken, Balecke, Balge, Balger"; umbes 1530 – 1598 Kuressaare) oli Eesti vaimulik.
Joachim Balcke oli 1574–1588 Kuresaare koguduse pastor ja 1574. aastast ka Püha Jakobi koguduse hooldajaõpetaja.
Püha Johannes

"Püha Johannes" võib tähendada mitut Johannese-nimelist pühakut:
Erich von Beeck

Erich von Beeck (ka Ericus, Beck, Beek; 1588 Tallinn – 16. november 1650 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
1617. aastal ordineeriti ta Niguliste diakoniks ja 1632. aastal pastoriks. Ta oli Tallinna linnakonsistooriumi assessor.
Ericus von Beeck ja hulk tema pereliikmeid on maetud Niguliste kirikusse hauakivi nr 87 alla.
Perekond.
Ericus von Beecki esimene abikaasa oli Margareta Vestring. Abielust sündis:
Hiljem abiellus Ericus von Beeck Elisabeth zur Teltiga, kes oli Engelbrecht Ströyeri lesk.
Barthold Martini

Barthold Martini (perekonnanimi ka Bartholomäus; umbes 1575 Viiburi – pärast 1634. aastat) oli Eestimaa vaimulik.
1615 sai ta Simuna koguduse pastoriks ja samal ajal oli ka Väike-Maarja koguduse pastor.
Annie Lööf

Annie Marie Therése Lööf (neiupõlvenimi Johansson; sündinud 16. juulil 1983 Maramös Värnamo vallas Jönköpingi läänis) on Rootsi poliitik. Ta on aastast 2011 Rootsi Keskpartei esimees. Ta oli aastatel 2011–2014 Rootsi ettevõtluse ja innovatsiooni minister.
Ta kasvas üles Maramös Värnamo vallas Jönköpingi läänis. Augustis 2011 lõpetas ta õigusteaduse õpingud Lundi Ülikoolis.
Ta on aastast 2006 Riksdagi (Rootsi parlamendi) saadik (Keskpartei nimekirjas). 23. septembrist 2011 kuni 2. veebruarini 2023 oli ta Rootsi Keskpartei esimees. 29. septembrist 2011 kuni 3. oktoobrini 2014 oli ta Rootsi ettevõtluse ja innovatsiooni minister.
Isiklikku.
Ta on aastast 2011 abielus Carl-Johan Lööfiga. Neil on kaks tütart. Ester sündis 2015. aastal ja Saga 2019. aastal. 
Tema isa Hans-Göran Johansson on Rootsi Keskpartei poliitik.
Heinrich Bartholin

Heinrich Bartholin (perekonnanimena allikates ka Bartholinus, Bertollus; umbes 1600 Turu Soome – 1658 Jõelähtme) oli Eesti vaimulik.
Aastatel 1625–1627 oli ta Tallinna Toomkooli rektor. 1627. aastal sai ta Keila koguduse pastoriks ja 1639. aastal Pühalepa koguduse pastoriks, 1644/1645–1658 Jõelähtme koguduse pastor.
Mairis Briedis

Mairis Briedis (sündinud 13. jaanuaril 1985 Riias) on Läti poksija.
Harrastajana.
Briedis on vähemalt kolmekordne Läti meister poksis – raskekaalus (kuni 91 kg) aastatel 2008, 2009 ja 2011.
Elukutselisena.
Briedis jätkas oktoobris 2009 poksimist elukutselisena. Ta on seni (seisuga 18. mai 2024) pidanud 31 kohtumist ning on võitnud neist 28 (neist 20 nokaudiga) kohtumist ja kaotanud 3 kohtumist. 
Ta on alates 22. novembrist 2013 olnud eri poksiorganisatsioonide (IBA, IBO, WBC) eri astmete maailmameister kehakaalus kuni 200 naela ehk 90,7 kg.
Boriss Bunejev

Boriss Bunejev (vene keeles Борис Алексеевич Бунеев; 11. august 1921 Moskva – 1. september 2015 Moskva) oli vene filmilavastaja ja stsenarist.
Aastal 1944 lõpetas Bunejev režissööri erialal VGIK-i, kus ta õppis Sergei Eisensteini käe all. Aastail 1944–1949 töötas režissöörina filmistuudios Mosfilm. Aastast 1949 oli ta Gorki-nimelise filmistuudio režissöör.
Bunejev on filmi "Jambui mäe paha vaim" (1977) lavastaja ja stsenarist.
Alari Janson

Alari (Papa) Janson (sündinud 31. jaanuaril 1964 Pärnus) on eesti luuletaja. 
Ta on lõpetanud Pärnu 4. Keskkooli 1982. aastal. Janson teenis 1982–1984 Nõukogude armees Türkmenistanis ja Afganistanis. 
Ta on töötanud ehitustel ja sepikojas, katlakütja ja elektriturbinistina. Elab Tootsis Pärnumaal. 
Looming.
Tema sulest on ilmunud punkmuinasjutt "Päraküla kohatu juhtum" (2006), luulekogud "Valitud tõed" (2013) ja "Sõnaviisi" (2015), "Pöörab ära" (2017) ja "Jäljed udus" (2020). 2018 ilmus lühijuttude kogumik "Meie küla ja muud lood". 
Tema luuletusi on ilmunud kogumikus "Sõnaga näkku" (2012), virtuaalluulekogus "Sahtlist Netti" (2011). Kogumikus "Pärnu Kirjarahva antoloogia 2" (2014) oli ta esindatud lühinäidendiga "Eksleja". Ta on koostanud kaks laulukogumikku: "Lõkke ääres jorisemiseks" (2005) ja "Talvised laule pimedaks ajaks" (2012). 
Kõikidele raamatutele on ta ise illustratsioonid joonistanud, samuti Siljalille raamatule "Kontakt kinnitab, et osapooli on vähemalt 2". Päevalehe esseevõistlusel "Eestimaa, minu viimane kiri sulle ja kodustele" (2015) jõudis Janson "Lits Eiva" finaali.
Muusikaga seotud tegevus.
Alari (Papa) Janson on muusiku ja laulutekstide kirjutajana osalenud Räpits bändi 1979–1981, Rääma Blue ja Pärnu Bluusiklubi Bändi tegevuses. Koos Rääma Blue, mille enamik laule on Alari (Papa) Jansoni tehtud ja Pärnu Bluusiklubi Bändiga on ta osalenud Pärnu Bluusipäevade, Emajõe Bluusi, Augustibluusi ja Etnojämmi festivalidel kui laulja ja suupillimängija. Samuti on tema lauludest kokku pandud näidend-kontsert ""Nurga" kohviku" laulud". Tema emakeelseid tekste iseloomustab teatud kurbliku alatooniga iroonia.
Anton Berckenow

Anton(ius) Berckenow oli Eestimaa vaimulik.
1529 on teda mainitud Märjamaa koguduse pastorina. Teda on mainitud ka 1534.
Georg Linkov

Georg Linkov (sündinud 31. detsembril 1975 Kärdlas) on Eesti omavalitsusjuht.
Isiklikku.
Linkov on abielus, tal on kolm poega.
Johannes Bent

Johannes Bent(e) (15. august 1636 Tallinn – 25. juuni 1674 Kadrina) oli Eestimaa vaimulik.
1664 ordineeriti ta Järva-Jaani koguduse pastoriks, seejärel Audru Püha Risti koguduses. 1671 kutsuti ta Kadrina koguduse pastoriks. 
Benti mälestuseks koostas Joachim Salemann seenior matusetrükise "Refugium animae afflictae" (Reval, 1974).
Johann Engelhardt Bender

Johann Engelhard(t) Bender (eesnimedena ka "Johann Andreas", perenimi ka Bönnert; 1623 Frankfurt, Saksamaa – 1695/1699 Väike-Maarja, Virumaa Rootsi kuningriik) oli Eestimaa vaimulik ja piiblitõlkija.
Ta immatrikuleeriti juulis 1637 Rostocki ülikooli. Ta valiti 26. oktoobril 1645 Väike-Maarja koguduse pastoriks, kutsuti kohale 2. novembril 1645, ordineeriti pastoriks 26. novembril 1645 ja introdutseeriti ametisse 14. detsembril 1645. 15. veebruaril 1674 sai ta Viru ja Alutaguse praostiks ja konsistooriumi assessoriks. Aastast 1684 oli ta Eestimaa konsistooriumi direktor. Aastal 1695 jäi ta emerituuri.
Ta tegeles muu hulgas Uue Testamendi tõlkimisega eesti keelde. Ta osales 1686. aasta Liepa ja 1687. aasta Pilistvere piiblikonverentsil.
Piret Õunapuu

Piret Õunapuu (sünninimi Piret Kalm; sündinud 19. augustil 1955) on eesti etnograaf.
Haridus.
Piret Õunapuu (toona Piret Kalm) on lõpetanud 1973. aastal Tallinna 2. Keskkooli. Õppis aastal 1973–1979 Tartu Riiklikus Ülikoolis, mille lõpetas etnograafina, kaitstes diplomitöö "Rannarootslaste elamusisustus XIX sajandi lõpul ja XX sajandi algul" (juhendaja Arved Luts). 2003. aastal sai teadusmagistri kraadi Tallinna Pedagoogikaülikooli filoloogiateaduskonnas kaitstud magistritööga "Eesti Rahva Muuseumi vanem ajalugu" (juhendaja Mare Kõiva). 2011. aastal sai doktorikraadi Tartu Ülikoolis kaitstud doktoriväitekirjaga "Eesti Rahva Muuseumi loomine ja väljakujunemine" (juhendaja Tiit Rosenberg).
Töö.
1979. aastast töötas ta Eesti Vabaõhumuuseumis, kus uuris taluarhitektuuri ja -mööblit. 1980. aastast töötas Eesti NSV Riiklikus Etnograafiamuuseumis. 2015. aasta seisuga töötab Eesti Rahva Muuseumi teadur-kuraatorina.
Tema peamised uurimisvaldkonnad on olnud Eesti pärimuslik kombestik, Eesti Rahva Muuseumi ajalugu, rannarootslaste rahvakultuur ja etnograafilise mööbli ajalugu.
Ta on Eesti Muuseumiühingu juhatuse aseesimees ja ajakirja Muuseum peatoimetaja.
Isiklikku.
Tema vend on arhitektuuriteadlane Mart Kalm.
Lobatševe (Štšastja rajoon)

Lobatševe on küla Ukrainas Luhanski oblastis Štšastja rajoonis, umbes 10 km kaugusel Štšastjast edelas ja Slovjanoserbskist idakagus.
Siverskõi Donetsi kaldal asuv küla asutati 1700. aastal.
2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 250 inimest, asustustihedus keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Enne 2020. aasta Ukraina haldusjaotuse reformi asus küla Novoaidari rajoonis.
Vene-Ukraina sõda.
Donbassi sõja ajal, 2015. aasta 2. septembril sattus Lobatševe ja naabruses asuva Lopaskõne küla vahel varitsusele rühm valitsusvägede võitlejaid. Hukkus kaks valitsusvägede võitlejat, kuus võitlejat sai haavata.
Reili Pae

Reili Pae (sündinud 10. juulil 1982) on eesti kasvatusteadlane, Tallinna Ülikooli doktorant ja õppejõud.
Aastatel 2001–2005 õppis ta Tallinna Ülikoolis ning sai 2005 bakalaureusekraadi andragoogikas. Aastatel 2010–2012 õppis ta sama ülikooli magistriõppes ning sai magistrikraadi andragoogikas ("cum laude", juhendaja Larissa Jõgi). 
Reili Pae on Õpetajate Akadeemia arengujuht.
Riigikirik

Riigikirik on riigi poolt ainu- või eesõigustatud kirik (näiteks luteri kirik, anglikaani kirik), mis halduslikult ja majanduslikult sõltub sellest riigist.
Eesti ajaloos oli näiteks Rootsi ajal 17. sajandil riigikirikuks luteri kirik, mis kehtestati 1686. aasta Rootsi kirikuseaduse kehtestamisega Eesti- ja Liivimaal.
Saaremaa Uurimise Selts

Saaremaa Uurimise Selts (saksa keeles "Verein zur Kunde Oesels") oli Saaremaal aastast 1865 tegutsenud selts; ühtlasi Saaremaa Muuseumi eelkäija.
Selts asutati 17. veebruaril 1865. aastal Kuressaares loodusteadlase Ferdinand Arthur von Sassi majas. Asutajate hulgas oli nii haritlasi, ametnikke, harrastusteadlasi kui ka vaimulikke. Seltsi esimeseks presidendiks valiti Kuressaare Poeglaste Gümnaasiumi direktor Theodor Liborius. Asutajaliikmed olid Kuressaare linnapea Hugo von der Borg, gümnaasiumi vanade keelte õpetaja Jean Baptiste Holzmayer, graafik Friedrich Sigismund Stern ja mitmed teised.
4. jaanuaril 1865 oli esimene seltsi kogude näitus. 1887. aastal avati esimene püsiväljapanek Kuressaare gümnaasiumi direktori majas, 1892. aastal kolis muuseum Kuressaare lossihoovis asunud endisesse ohvitseride hoonesse (mis pole säilinud), 1897. aastal koliti muuseumnn. kadettide hoonesse (praegu muuseumi kantselei), 19. septembril 1913 avati uus püsinäitus linnuse ülakorrusel, 1919. aasta kevadel viidi muuseumi kogud linnusest üle Kubermangu tänav 14 asunud kohtu- ja politseihoonesse, 1922. aasta suvel viidi muuseumi kogud tagasi Lossihoovis asuvasse hoonesse, kus nüüd asub Saaremaa muuseumi kantselei, ja avati külastamiseks.
Saaremaa Uurimise Selts likvideeriti 1923. aastal.
Püha Issidori Õigeusu Kirjastusselts

Püha Issidori Õigeusu Kirjastusselts on kirjastamisega tegelev mittetulundusühing Tallinnas. Selle asutasid 2000. aastal Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku liikmed preester Juvenalius Kaarma, preester Toomas Hirvoja ning German ja Riina Schutting eesmärgiga välja anda eestikeelset õigeusu kirjavara. Äriregistrisse kandmise kuupäev 21. jaanuar langes ühtlasi päevale, mil õigeusu kirik tähistab seltsi taevase kaitsepühaku Tartu preestermärter Issidori (16. saj) mälestuspäeva.
Peale vaimulike teoste on selts välja andnud ka filmi- ja teatrialast kirjandust ning osalenud MPEÕK kirjastusosakonna raamatuprojektides (näiteks tõlkinud patriarh Aleksius II teose "Õigeusk Eestimaal"). Selts kirjastab nii eesti- kui ka venekeelseid raamatuid ning tegeleb Eesti õigeusu ajaloo uurimise ja populariseerimisega mõlemas keeles.
Seltsi juhatuse esimehed:
Väljaanded.
Püha Issidori Kirjastusseltsi väljaanded (peale märgitud juhtude on tekstid valinud ja eesti keelde tõlkinud G. ja R. Schutting)
Eestikeelne kultuurilooline kirjavara.
"Kummardus Andrei Tarkovskile. Mälestused ja artiklid" (2001, kujundanud Jüri Kaarma)
Õppematerjalina mõeldud teatrilooline sari "Suur maailmateater":
1. "Saksa romantikud. Näidendid ja saatused" (2003)
2. "Hispaania pärand. Kuldajastu komöödia" (2004)
3. "Itaalia maskid. "Commedia dell’arte" ümber" (2006)
4. "Kirik ja teater. Müsteeriumist farsini" (2007)
Eestikeelne vaimulik kirjavara.
1. "Õigeusu Kirik Eestimaal.XIX sajand" (2000)
2. "Tartu uusmärtrid" (2001)
3. "Õigeusu hingekarjased Eestimaal" (2002)
4. "Õigeusu palveraamat" (esmatrükk 2002, kordustrükid 2011 ja 2024)
5. "Pihiraamat" (2003)
6. "Õigeusu alused. Sissejuhatus Õigeusu Kiriku õpetusse" (2004, kordustrükid 2009 ja 2022)
7. Ema Magdaleena "Mõtisklusi lastest Õigeusu Kirikus" (2004, tõlkija Marrit Sink)
8. "Püha märter suurvürstinna Jelizaveta elulugu" (2005, tõlkija nunn Alipia (Viires))
9. "Mesilaste Õpetaja. Õigeusk ja evolutsiooniteooria" (2006)
10. "Kiriku saladus. Ikoon – teoloogia värvides. Algkujud. Pühad säilmed" (2007)
11. "Mitte sellest maailmast. Mungaelu ja meie aeg" (2008)
12. "Seitse leiba ja pisut kalukesi. Vaimulikud mõtted ja elulood" (2010)
13. "Pühakute elulood vürstide Venemaal" (2014)
14. Valamo kloostri skeemaiguumen Ioann "Vaata oma südamesse" (2015)
15. Iguumen Nikon (Vorobjov) "Tõeline kristlus" (2017)
16. "Tallinna püha piiskopmärter Platon. Kogu elu ja üks aasta" I (2022)
Venekeelne vaimulik kirjavara.
1. «В темнице был, и вы пришли ко Мне… Письма в лагерь» (2000)
2. «Таллинский пастырь. Протоиерей Валерий Поведский. Письма, проповеди, воспоминания» (2001)
3. Протоиерей Владимир Залипский «Духовные беседы» I (2004)
4. Протоиерей Владимир Залипский «Духовные беседы» II (2012)
5. Протоиерей Владимир Залипский «Духовные беседы» III (2016)
6. «Священномученик Платон, епископ Ревельский. Вся жизнь и один год» I  (2023)
Haapsalu Wiedemanni Gümnaasium

Haapsalu Wiedemanni Gümnaasium oli kool Haapsalus aadressil Ferdinand Johann Wiedemanni tänav 15.
Ajalugu.
Kool kasvas välja Haapsalu 8-klassilisest Koolist. Ehte tänaval asunud kool oli ruumipuuduses ja nii võeti 1984. aastal kasutusele ka hüljatud koolihoone Wiedemanni tänavas. Õpilaste arvu kasv võimaldas koolil laieneda 1990. aastal keskkooliks, mille nimeks sai Ferdinand Johann Wiedemanni nimeline Haapsalu Keskkool. Wiedemanni tänava koolihoones paiknesid klassid alates 5. klassist, 1992. aastast alates 7. klassist. Nooremad klassid jätkasid õpinguid Ehte tänaval asunud Haapsalu Linna Algkoolis. 1993. aastal nimetati kool ümber Haapsalu Wiedemanni Keskkooliks ja 1995. aastal Haapsalu Wiedemanni Gümnaasiumiks.
2001. aastal valmis arhitekt Andres Alveri projekti järgi koolile uus spordihoone. 
Aastatel 1993–2013 lõpetas Haapsalu Wiedemanni Gümnaasiumi 1152 õpilast. 
Wiedemanni koolis oli väga tugev õpilasomavalitsus, toimusid kõrgetasemelised õpilasüritused. Kooli õpilasesindus kandis nime OMD (Originaalsed Mõtted Domineerivad). Õpilasomavalitsuse juht kandis monarhi tiitlit. Kokku oli kooli ajaloos 19 monarhi, ainsana oli kaks aastat järjest monarhiks tulevane riigikogu liige Lauri Luik.
Koolis anti välja ajalehte "Auf Wiedermann". Kooli majandusharu oli väga hea mainega. 
22. veebruaril 2013 võttis Haapsalu linnavolikogu vastu otsuse lõpetada Haapsalu Wiedemanni Gümnaasiumi tegevus ja reorganiseerida Haapsalu Gümnaasium Haapsalu Põhikooliks. 1. septembril 2013 alustas aadressil Kuuse tänav 1 olevas koolimajas tööd Haapsalu Põhikool (Haapsalu Gümnaasiumi 1.-9. klassid ja Wiedemanni gümnaasiumi 7.-9. klassid) ja aadressil Ferdinand Johann Wiedemanni tänav 19 olevas renoveeritud koolimajas uus riigigümnaasium - Läänemaa Ühisgümnaasium (Haapsalu Gümnaasiumi ja Wiedemanni Gümnaasiumi 10.-12. klassid).
Tartu toomkapiitel

Tartu toomkapiitel oli Tartus 13. sajandist 1558. aastani tegutsenud Tartu piiskopkonna kõrgvaimulike kolleegium (toomkapiitel).
1224. aastast on teada, et piiskop Hermann I asutas pärast Tartu vallutamist sinna oma toomkiriku ning rajas selle juurde ka toomkapiitli, mille esimeseks juhiks sai tema vend, toompraost Rotmarus; samuti määras ta toomkapiitli ülalpidamiseks 24 küla ning on ka teada, et kapiitel koosnes regulaarkanoonikutest.. See, et toomkapiitel oli esialgu regulaarkapiitel, koosnedes augustiinlastest-koorihärradest, selgub 1234. aastast pärinevast ürikust, kus on mainitud toomkapiitli teist juhtivat liiget, priorit. 1240. aastal oli ametis aga juba toomdekaan, mis arvatavasti näitab seda, et Tartu toomkapiitel oli muutunud regulaarkapiitliks ja selle liikmed olid regulaarkanoonikud.
Toomkapiitlisse kuulus esialgu arvatavasti 12 liiget ehk toomhärrat või kanoonikut, 1360. aastaks võis seal olla kuni 20 liiget; hiljem taas vähem.
Kapiitel lõpetas tegevuse Tartu piiskopkonna vallutamisega Liivimaa sõja alguses 1558. aasta suvel. Üksikuid Tartu toomhärrasid on mainitud ka hilisematel aastatel, osa neist võis Tartus tegutseda kuni 1565. aastani, mil linlased Venemaale küüditati.
Taagepera Jaani kirik

Taagepera Jaani kirik on Valga maakonnas Tõrva vallas Ala külas asuv kirik. 
Kirikut kasutab Taagepera Jaani kogudus.
Kirik ehitati 1674. 
Kiriku kõrval asub kalmistu, mis rajati arvatavasti 1773.
Kirik sai oreli 1863.
Lopaskõne

Lopaskõne on küla Ukrainas Luhanski oblastis Novoaidari rajoonis, umbes 15 km kaugusel Štšastjast edelas ja umbes 5 km kaugusel Slovjanoserbskist kagus.
Siverskõi Donetsi kaldal asuv küla asutati 1960. aastal.
Lopaskõne asub 48 meetri kõrgusel merepinnast.
2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 138 inimest, asustustihedus keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Donbassi sõja ajal, 2015. aasta 2. septembril sattus Lopaskõne ja naabruses asuva Lobatševe küla vahel varitsusele rühm valitsusvägede võitlejaid. Hukkus kaks valitsusvägede võitlejat, kuus võitlejat sai haavata.
Kohila Vabadussõja mälestussammas

Kohila Vabadussõja mälestussammas on Rapla maakonnas Kohila vallas Kohilas asuv Eesti Vabadussõjas langenutele püstitatud mälestusmärk. See on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Mälestussammas avati 9. juulil 1939. Samba kavandi autor oli skulptor Anton Starkopf. Nõukogude okupatsioonivõimu korraldusel sammas lõhuti 20. juunil 1941, sõdurikuju suudeti öö varjus päästa. 26. juulil 1942 avati kordatehtud mälestusmärk taas. Teise Nõukogude okupatsiooni alguses 1944. aasta sügisel hävitati sammas täielikult, tükid visati jõkke. Mälestussammas taastati ja avati uuesti ilma pronkssõdurita 23. juunil 1993. Taastamisjoonised koostas Kohilast pärit arhitekt M. Hammer. Kiviöö tehti Kohila kivitööstuses. Koos pronkssõduriga avati ausammas uuesti 23. juunil 2006.
Kaspars Kambala

Kaspars Kambala (sündinud 13. detsembril 1978 Riias) on Läti korvpallur ja poksija.
Korvpallurina.
Kambala on mänginud alates 2001. aastast ka Läti korvpallikoondises. Hooajal 2015/2016 mängis ta klubis Adanaspor Basketbol (Adana, Türgi).
Poksijana.
Ta poksis jaanuarist juulini 2008 elukutselisena, uuesti poksis ta 2019. aastal. Ta on seni (seisuga 23. märts 2019) osalenud kokku 5 kohtumisel ning on võitnud neist 4 (neist 3 nokaudiga) kohtumist ja viigistanud 1 kohtumise.
Heinrich Bock

Heinrich Bock (ka Buck; umbes 1500 Hameln, Saksamaa – 28. oktoober 1549 Tallinn) oli Eestimaa vaimulik.
1540. aastal sai ta Tallinna superintendendiks. ja Tallinna Oleviste koguduse pastoriks.
Oma eluajal uuendas ta Tallinna linnakooli. Ta koostas 8 punktist koosneva Tallinna preestrilaeka (saksa keeles "Priesterlade") määruse.
Joachim Walter

Joachim (ka "Jochim", "Jochym") Walter (ka "Vualter", "Qualter", "Gualter", "Wolter", "Walther"; sündinud Saksamaal – 14. jaanuar 1556 Tallinn) oli Tallinna vaimulik.
Ta õppis Wittenbergi ülikoolis ja oli seejärel koolirektor Tallinnas.
1532. aastal sai ta Niguliste koguduse pastoriks. 1551. aastal sai ta arvatavasti Tallinna superintendendi Heinrich Bocki surma järel linnaministeeriumi juhiks.
Joachim Walter noorem

Joachim Walter (umbes 1530 Tallinn – 1563 Tallinn) oli Eestimaa vaimulik.
Tema isa oli Eestimaa vaimulik Joachim Walter.
Arvatavasti oli ta aastatel 1553–1554 Simuna pastor. 1555. aastal ordineeriti ta Tallinnas Juuru pastoriks.
Joachim Walter (vaimulik, surnud 1594)

Joachim Walter (umbes 1545 Saksamaa – 16. aprill 1594 Tallinn) oli Tallinna vaimulik.
1576. aastal sai ta Tallinna Oleviste koguduse diakoniks ja 1579. aastal pastoriks. Ta oli Tallinna linnaministeeriumi "senior" (vaimulik juht).
Hermann Gronau

Hermann Gronau (ka Grönau, Gruno; umbes 1480 Saksamaa Göttingen – 1563 Tallinn) oli Eestimaa vaimulik.
Hermann Gronau õpetas Tallinna linnakoolis matemaatikat, 1532. aastal määrati ta Tallinna linnakooli rektoriks. 
1539. aastal sai ta arvatavasti Narva Johannese koguduse pastoriks. 1542. aastal sai ta Tallinna Mihkli kiriku koguduse pastoriks. 1553. aastal sai ta Tallinna Oleviste kiriku koguduse pastoriks. Tõenäoliselt aastast 1556 oli ta Tallinna linnaministeeriumi "senior" (vaimulik juht).
Thomas Gerstenberg

Thomas Gerstenberg (ka Gerstenbergk ja Kerstenbergk; umbes 1525 Saksamaa – 18. juuli 1582 Tallinn) oli Tallinna vaimulik.
1560. aastal ordineeriti ta Tallinna Niguliste koguduse diakoniks. Aastast 1571 oli ta Tallinna linnakonsistooriumi "senior" (vaimulik juht).
Gerhard Sagittarius

Gerhard Sagittarius (umbes 1540 Saksamaa – 1608 Saksamaa) oli Tallinna vaimulik.
1595. aastal on teda mainitud Tallinna vaimulikuna. Ta oli Tallinnas Oleviste koguduse pastor, linnakooli inspektor ja Tallinna superintendent. 1602. aastal lahkus ta ametist ja läks Saksamaale.
Heinrich Vestring

Heinrich Vestring (1562 Saksamaa – 30. märts 1650 Tallinn) oli Tallinna vaimulik.
Aastal 1600 oli ta Tallinna linnakooli rektor. Aastast 1603 oli ta Niguliste koguduse diakon ja aastast 1604 Oleviste koguduse diakon. Oleviste koguduse pastor magister Heinrich Vestringi hoolealune oli orvuksjäänud Heinrich Stahl, õpingute ajal Tallinna triviaalkoolis
Tõenäoliselt oli ta aastal 1614 vaimulike Tallinna linnaministeeriumi vanem ("senior ministerii"). 1626. aastal sai ta Tallinna superintendendiks.
Heinrich Vestring noorem

Heinrich Vestring noorem (umbes 1603 Tallinn – 9. aprill 1643 Kose) oli Eesti vaimulik.
Tema isa oli Tallinna vaimulik Heinrich Vestring.
Õppis Rostocki ülikoolis (Henricus Wesstringius Revaliensis; immatrikuleeriti juulis 1622).
1627. aastal ordineeriti ta Kose koguduse pastoriks. 1639. aastal sai ta Järvamaa praostkonna praostiks.
Kösterkoolmeister

Kösterkoolmeister (ka köster-koolmeister, kösterkooliõpetaja, köster-kooliõpetaja, kaplan) oli 17.–20. sajandini köster, kes õpetas ka köstri- või kihelkonnakoolis.
Eestseisja

Eestseisja on autokefaalse või autonoomse õigeusu kiriku pea. Eestseisja ametinimetust esineb ka muudes konfessioonides ja organisatsioonides.
Õigeusu kirikus.
Õigeusu kirikus on kirikute eestseisjatel erinevad ametiastmed ja tiitlid.
Igor Severjanini preemia

Igor Severjanini preemia on alates aastast 1996 välja antav auhind vene kultuuri populariseerijale Eestis.
Preemiat hakati välja andma Riigikogu tollase Ühendatud vene fraktsiooni algatusel. Esialgu oli kavas seda välja anda igal aastal.
Kemal Kılıçdaroğlu

Kemal Kılıçdaroğlu (sündinud 17. detsembril 1948 Nazımiyes Tunceli provintsis) on Türgi poliitik, aastatel 2010–2023 oli ta opositsioonilise Vabariikliku Rahvapartei juht ning aastatel 2002–2023 Türgi Suure Rahvuskogu saadik. 
Ta oli ühinenud opositsiooni kandidaat 2023. aasta presidendivalimistel. Riigi kõrgeima valimisnõukogu avaldatud andmete kohaselt kogus ta teises hääletusvoorus 25 260 109 häält ehk 47,86 protsenti antud häältest, samas kui ametis olev president Erdogan kogus 27 513 587 häält ehk 52,14 protsenti. 
Ta sündis Nazımiyes Tunceli provintsis Ida-Türgis ja lõpetas aastal 1971 Ankaras asunud Kaubandus- ja Majandusakadeemia (praeguse Gazi Ülikooli). 
Isiklikku.
Ta on 1974. aastast abielus, peres on kaks tütart ja üks poeg. Usutunnistuselt on ta aleviit.
Tallinna konsistoriaalringkond

Tallinna konsistoriaalringkond oli luterliku kiriku haldusüksus Tallinna all-linnas, Rootsiaegses luteri territoriaalkirikus ja Venemaa Evangeeliumi Luteriusu Kirikus. 
Konsistoriaalrinkonda juhtis Tallinna superintendent. 
Konsistoriaalringkonda kuulusid:
Toompeal asunud Tallinna Kaarli kogudus ja Tallinna Toompea saksa kogudus kuulusid Eestimaa konsistoriaalringkonda. 
Pärast Tallinna rae kaotamist, 1890. aastal, ühendati Tallinna konsistoriaalringkond VELK Eestimaa konsistoriaalringkonnaga.
EELK kirikukogu

EELK kirikukogu on Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku (EELK) kõrgeim seadusandlik ja korraldav organ (kirikukogu). 
Kirikukogu võtab muu hulgas vastu kirikuseadusi, valib nii peapiiskopi, piiskopid, konsistooriumi assessorid, kantsleri kui ka komisjonide ja kirikukohtu liikmed.
Kirikukogu liikmed on ameti poolest peapiiskop, piiskopid, konsistooriumi assessorid ja kantsler ning praostkonna praost. 
Kirikukogu nõukogud/komisjonid on:
Mingi kindla valdkonna arutamiseks võidakse moodustada vastava valdkonna eraldi komisjon.
EELK Konsistoorium

EELK Konsistoorium on Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku (EELK) valitsus (konsistoorium). 
EELK Konsistooriumi koosseis.
Konsistooriumi president on peapiiskop ning liikmed piiskop (peapiiskopi asetäitja ülesannetes) ja viis assessorit. Assessorid valib kirikukogu neljaks aastaks. Iga assessor juhib mingit tegevusala, mille määrab peapiiskop.
Konsistooriumi ülesanne on täide viia Kirikukogu otsuseid.
Konsistooriumil on mitu komisjoni:
Ajalugu.
Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku esimene kirikuvalitsus ehk EELK konsistoorium koosseisus: piiskop Jakob Kukk, vaimulikud assessorid Johan Kõpp ja Jaan Lattik, konsistooriumi abipresident dr. Friedrich Akel (presidendiks oli kogu aeg piiskop), ilmalikud assessorid Viktor Kargaja ja G. Soosaar loodi kirikukongressil 1919 Tallinnas
1940. aastal oli EELK Konsistooriumi aupresidendiks Tallinna Toompea Kaarli koguduse nõukogu abiesimees, Eesti Panga direktor Christian Kaarna, vaimulikeks assessoriteks Kaarli koguduse 1. pihtkonna õpetaja praost emeritus Aleksander Kapp, Valga praost, Otepää koguduse õpetaja Johannes Oskar Lauri, Viljandi praost, Helme koguduse õpetaja Johannes Uustal, Rapla koguduse õpetaja Joosep Liiv, Tallinna abipraost, õhtukogudus „Emmause" õpetaja Paul Kuusik, Tallinna Jaani koguduse 2. pihtkonna õpetaja ja kiriku noorsootöö keskuse esimees Aleksander Täheväli, Nõmme Rahukoguduse õpetaja ja kirikumuusika sekretariaadi esimees Anton Eilart ning ilmalikkudeks assessoriteks vandeadvokaat Elmar Anderson ja Pikalaenu panga direktor Viktor Kargaja.
Pertti Paasio

Pertti Kullervo Paasio (2. aprill 1939 Helsingi – 4. aprill 2020) oli Soome sotsiaaldemokraatlik poliitik. Ta oli aastatel 1989–1991 Soome välisminister.
Ta lõpetas aastal 1968 Turu Ülikooli riigiteaduste magistrina.
Ta oli Eduskunna liige aastatel 1975–1979 ja 1982–1996. 1. detsembrist 1989 kuni 26. aprillini 1991 oli ta Soome välisministriks (Harri Holkeri valitsuses). Aastatel 1996–1999 oli ta Euroopa Parlamendi liige.
Isiklikku.
Tema isa Rafael Paasio oli Soome peaminister aastatel 1966–1968 ja 1972. Tütar Heli Paasio oli aastatel 1999–2015 Eduskunna liige (Soome Sotsiaaldemokraatliku Partei ridades).
Sergei Babenko

Sergei Babenko (sündinud 19. septembril 1961 Ulan-Udes) on Nõukogude Liidu ja Eesti endine korvpallur, keskmängija.
Ta mängis Venemaa, Ukraina, Iisraeli ja Läti klubides ning Kalevi esindusmeeskonnas.
Babenko võitis 1987. aastal Nõukogude Liidu koondises Euroopa meistrivõistlustel hõbemedali. 
1993. aasta Euroopa meistrivõistlustel mängis ta Eesti koondvõistkonnas, kellega saavutati kuues koht.
Soome korvpallikoondis

Soome korvpallikoondis on Soome esinduskoondis korvpallis.
Soome Korvpalliliit asutati 1939. Samal aastal toimunud Euroopa meistrivõistlustel kaotas Soome koondis eestlasest peatreeneri Alo Suurna juhendamisel kõik 7 mängu. Eestile kaotati 1-91 ja Leedule koguni 9-112.
Soome korvpallikoondis parim saavutus Euroopa meistrivõistlustel on 1967. aastal saavutatud 6. koht.
Kõige rohkem mänge (190) on Soome koondises mänginud Jouko Heikkinen. Enim punkte (2446) on koondise kasuks visanud Kari Liimo.
Alates 2004. aastast on koondise peatreener Henrik Dettmann.
Koondise tunnusvärvid on sinine ja valge ning hüüdnimi on Susijengi.
Koosseis.
Koondise koosseis 2015. aasta Euroopa meistrivõistlustel:
Hageri vennastekoguduse palvemaja

Hageri (vennastekoguduse) palvemaja on palvemaja Rapla maakonnas Kohila vallas Hageri külas. Palvemaja on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Hoone ehitati tõenäoliselt 1820 (teistel andmetel 1811). Sel ajal oli Hageris populaarne vennastekogudusliikumine. See on ühtlasi vanim Eesti mandriosa vennastekogudusliikumise palvemaja.
Rapla kalmistu

Rapla kalmistu on kalmistu Rapla kihelkonnas Harjumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Uuskülas Rapla vallas Rapla maakonnas.
Rapla kalmistu õnnistati matmiseks 18. oktoobril 1780.
Kalmistu on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Kalmistu kabel.
Kabeli tagumises osas paiknes Tiesenhausenite perekonna krüpt. Kabelisse olid enne kalmistule ümbermatmist maetud admiral Adam Johann von Krusrensterni vanemad Johann Friedrich von Krusenstern (1724–1791) ja Christina Fredericke von Toll (1730–1804). Kabel on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Käru kalmistu

Käru kalmistu on kalmistu Vändra kihelkonnas Pärnumaal ja alates 1920. aastast Käru kihelkonnas Järvamaal, praeguse haldusjaotuse järgi Järva maakonnas Türi vallas Käru alevikus.
Kalmistu on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Kalmistul asub II maailmasõjas hukkunute ühishaud.
MAPATS

MAPATS (inglise "Man-Portable-Anti-Tank-System") on laserjuhitud tankitõrjerakett, mille on välja arendanud Iisraeli Kaitsejõudude relvatööstus.
Relva saab kasutada nii päevasel kui öisel ajal. Selle operaator peab suunama laseri sihtmärgile ja hoidma seda seal seni, kuni rakett on tabanud sihtmärki.
Relvasüsteem anti esimest korda välja 1984. aastal. Selle ja raketi vahel puudub traat, mille abil rakett ja süsteem omavahel suhtlevad. Seetõttu saab seda relva kasutada nii maalt merele lastes meresihtmärkide pihta kui ka merelt maale lastes. Relvasüsteemi tõstenurk on 30°. MAPATS relvasüsteemi saab kasutada ka õhusihtmärkide vastu. Tegu on poolautomaatse relvasüsteemiga.
Raketi identifitseerimine:
M40

M40 on tagasilöögita tankitõrjekahur.
Seda toodetakse USAs ja see võeti kasutusse sama riigi merejalaväes 1953. aastal. Järgnevatel aastatel hakati kahurit kasutama paljudes NATO riikides ja teistes maades (umbes 30). Samuti on litsentsi alusel relva toodetud ka mõnedes teistes riikides (Iisrael, Pakistan, Hispaania, Austria).
Antud relva on rakendatud ka teiste tankitõrjesüsteemide koosseisus. Näiteks tankitõrjesoomukil tüüp 60.
Võimekus.
106 mm tankitõrjekahuri sihtimisseadeldised ja laskemoon võimaldavad lahinguväljal täita alljärgnevaid ülesandeid:
Vaadeldes manööverdusvõimalusi avamaastikul, tuleb märkida, et tulenevalt vastase lahingulistest võimalustest on eeltoodud relva kasutamine ilma olulisemate varjeteta piirkonnas mitteotstarbekas. Kuna relva liigutamine meeskonna jõul on vaevaline, siis ainukeseks kõne alla tulevaks funktsiooniks avamaastikul võib tulla tema rakendamine kohtkindla tulevahendina pioneerialaselt hästi ette valmistatud positsioonilt.
Lähtudes tulevõimalustest saab 106 mm kahurit avamaastikul kasutada alljärgnevate ülesannete täitmiseks:
Kinnine maastik piirab 106 mm kahuri vähest manööverdatavust. Eeltoodud maastikel suureneb lähivõitluse osakaal, mida tingib laskurrelvade tule efektiivsuse tõus. Soomustamata tankitõrjerelvad on nendest tingimustest tulenevalt eriti haavatavad, siis väheneb kahurite (iseäranis väheliikuvate kahurite) efektiivsus märgatavalt. Lisaks märgitule puudub 106 mm kahuril lähivõitluseks sihtimisseadeldis (mehaaniline sihik). Tulenevalt sellest võib 106 mm kahurile kinnistel maastikel panna ülesandeks pidada võitlust vastase tankide ja teiste soomukitega tankitõrjesõlmedes kaitsesügavustes. Tingimuseks siinkohal on alati nende sõlmede kaitsmine laskurrelvade tulega.
Asustatud piirkondades 106 mm kahuri rakendusvõimalused avarduvad, kuna asustatud punktide pinnaskate on valdavalt kõva ja paraneb oluliselt kahuriga manööverdatavus. Lähtuvalt sellest võib 106 mm kahur asustatud piirkonnas täita järgmisi ülesandeid:
Andmed.
Mõõtmed:
Mass:
AT-4

AT-4 on Rootsi 84 mm ühekordne, kaasakantav, juhitamatu tankitõrjerelv. Seda granaadiheitjat kasutatakse eelkõige soomussihtmärkide puhul, aga võib kasutada ka jalaväe tõrjeks. AT-4 arendati 74 mm Pskott m/68 (Miniman) relvast, mille Rootsi sõjavägi võttis kasutusse 1960. aastatel. AT-4 loojad on Rootsi ettevõte SAAB Bofors Dynamics ja USA korporatsioon Alliant Techsystems.
Järvakandi kalmistu

Järvakandi kalmistu, hiljem ka Kehtna kalmistu on kalmistu Rapla maakonnas Kehtna vallas Lellapere külas. Ajalooliselt jäi see Harjumaale Rapla kihelkonda.
Ajalugu.
1854. aastal rajatud Järvakandi mõisa kiriku juurde olevat rajatud ka kalmistu, mida olevat laiendatud 1860. ja 1877. aastal. Seni pole teada, kus see kalmistu asus, sest tänase Järvakandi kalmistu kohal pole varasematel kaartidel kujutatud kalmistut.
Tänane Järvakandi kalmistu rajati 1922. aastal ja pühitseti 10. detsembril 1922. See on tänaseni säilitanud Järvakandi kalmistu nime, vaatamata kõrvalasuva Järvakandi Peetri kiriku nime muutmisele Kehtna Peetri kirikuks.
Esimene kalmistule maetu oli Krõõt Kiova (3.03.1845–10.01.1923)
Kalmistu tunnistati 1997. aastal riiklikuks kultuurimälestiseks.
Johann Knopius

Johann Knopius (ka Cnopius, Knopff; 1579 Saksamaa – 11. jaanuar 1632 Tallinn) oli Eestimaa vaimulik.
1608. aastal oli ta Tallinna linnakooli konrektor. Samal aastal kutsuti ta Tallinna Niguliste koguduse diakoniks. ja hiljem Tallinna Niguliste kiriku pastor.
Aastatel 1614–1626 oli ta Tallinna superintendent.
1624. aastal läänistas Rootsi kuningas Gustav II Adolf 4 tühja adramaad Kumna külas ja kaks poole adramaa suurust maatükki Kerrema ja Zettermay, Tallinna Niguliste kiriku pastorile Johannes Cnopiusele, Harju-Viru õiguse järgi. Johann Knopiuse Kumna mõisa pärija oli tema poeg ratsaväekapten Hans Knopius.
Nicolaus von Höweln

Nicolaus (Nikolaus) von Höweln (Höveln) (umbes 1610 Tallinn – 1657) oli Eestimaa vaimulik.
Aastast 1637 oli ta Tallinna Oleviste koguduse kolmas pastor. Ta oli Tallinna linnakonsistooriumi "senior" (vaimne juht).
Joachim Friedrich Hartmann

Joachim Friedrich Hartmann (1750 Riia – 3. oktoober 1808 Tallinn) oli Eestimaa vaimulik.
1775 ordineeriti ta Tallinna Niguliste koguduse diakoniks. 1795 valiti ta nii Tallinna Oleviste koguduse ülempastoriks kui ka Tallinna superintendendiks.
Hartmann oli Tallinna esimese vabamüürlaste looži liige ja looži meister 1782–1790.