Transiitlennukeskus

Transiitlennukeskus on suure reisijate ja/või kaubasaadetiste käibega rahvusvaheline sõlmlennujaam, millel on arvestatav rahvusvaheliste ja/või regionaalsete lennumarsruutide ja lennuliinide võrgustik. Kui varem teenindasid kaks eri lennufirmat turgusid, lennates otse lähtekohast sihtkohta, siis pärast turgude avanemist hakkasid lennufirmad kasutama partnerfirma regionaalseid lennuvõrgustikke, lennates vaid ühte peamisesse sihtkoha strateegilisse lennujaama, millel oli tugev regionaalne lennuvõrgustik. Selliseid lennujaamu hakati nimetama transiitlennukeskusteks.
Ülevaade.
Transiitlennukeskuste kasutamine nii reisija- kui ka kaubaveol suurendab lennufirma tegutsemise efektiivsust ning vähendab ettevõtte kulusid. Üldjuhul võistlevad partneritest lennufirmad transiitlennukeskuste vaheliste lendude pärast ning mõlemad firmad korraldavad ja haldavad oma mõjusfääris olevaid regionaalseid lende. Lennufirmad hakkavad regionaalsel tasemel domineerima ja suudavad kontrollida kaubaveo tariife ja piletihindu. Transiitlennukeskuste kasutamisega saavutavad lennufirmad parema lennukite täituvuse.
Transiitlennukeskuste kasutamise populaarsus on viimastel aastakümnetel oluliselt kasvanud, kuna taolist ülesehitust kasutades vähenevad lennufirmade opereerimiskulud ja sellest tulenevalt on võimalik pakkuda klientidele soodsamaid lennutariife. Lennunduse mõistes geograafiliselt „keerukates piirkondades“ (ka Eestis), on transiitlennukeskuste kasutamine ekspedeerimisettevõtete konkurentsivõime säilitamiseks olulise tähtsusega.
Transiitlennukeskuste olemasolul veetakse saadetised saatja juurest lennujaama, kus saadetised konsolideeritakse ja toimetatakse lennukiga regiooni transiitlennukeskusesse. Seal saadetised algul sorteeritakse, misjärel konsolideeritakse muude samasse piirkonda transporditavate saadetistega. Juhul, kui lennud toimuvad pikkadel marsruutidel, on veoahelas tavaliselt kaks transiitlennukeskust. Transiitlennukeskuste olemasolul veoahelas on kasutatavad lennukid suuremad ja lastiruumide täituvused paremad, mis omakorda vähendab veokulu veose kaalu- või ruumalaühiku kohta.
Esimesed transiitlennukeskused tekkisid USA-s 1978. aastal, hiljem 1990. aastate algul ka Euroopas. Osa paremate arengueeldustega transiitlennukeskusi Euroopas on aja jooksul kasvanud, teised jällegi on nii reisija- kui ka kaubaveo mahtusid kaotanud. European Aeronautic Defence and Space Company (EADS), Airbusi lennukite tootja prognoosib, et 2030. aastaks on Euroopas järele jäänud kolm peamist transiitlennukeskust: London, Pariis ja Frankfurt.
Transiitlennukeskuste süsteemi kasutamise eeliseks on, et lennufirma teenindab laia geograafilist piirkonda ning seetõttu ka suurt arvu lähte- ja sihtkohti. Transiitlennukeskuste kasutamisel väheneb lendude arv sama arvu teenindatud sihtkohtade puhul kordades, võrreldes lendamisel vahemaandumisteta lähtekohast sihtkohta. Sellise süsteemi puhul peab vahemaandumiste jaoks kulutatud aeg olema võimalikult lühike, et säilitada ajaline atraktiivsus klientide jaoks. Lisaks peab olema välja töötatud heal tasemel fiiderühenduste süsteem, millega on võimalik teenindada oluliselt suuremat piirkonda.
Sellist süsteemi kasutavad kõik suuremad lennufirmad Euroopas. Üldjuhul on riikide lennufirmade kodulennujaamad kujunenudki välja vedajate enda transiitlennukeskusteks. Nii näiteks on Euroopas Pariisi Charles de Gaulle'i lennujaam transiitkeskuseks Air France/KLM-ile, Frankfurt Lufthansale, Londoni Heathrow British Airwaysile ja Kopenhaagen SAS-ile. Üldjuhul omavad kohalikud vedajad väga head globaalset ühendusvõrgustikku, pakkudes seeläbi kohalikule klientuurile häid ühendusvõimalusi ülejäänud maailmaga.
Lennufirmade alliansside (liitude) tekke katalüsaatoriks on lennufirmade soov läbi koostöö teiste lennufirmadega oma liinivõrku laiendada. Lennundus- või lennufirmade allianss tähendab lennufirmade vahel sõlmitud kokkulepet teha omavahel süvendatud ja koordineeritud koostööd. Suureneva konkurentsi tõttu lennufirmade vahel on tekkinud suuri alliansse.
Lennufirmade koondumine liitudesse võimaldab: