tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Gregor von Helmersen

Gregor von Helmersen (11. oktoober 1803 Kammeri mõis, Tartumaa, Liivimaa – 15. veebruar 1885 Peterburi) oli baltisaksa geoloog.
Ta sai alghariduse Peterburis ja edasi jätkas Tartu gümnaasiumis. Õppis Tartu Ülikoolis (1820–1825) algul aasta õigusteadust ja siis edasi geoloogiat. Korporatsioon Livonia asutajaliige.
1826. aastal oli Uuralites ametis kullaleiukohtade uurimisel ja sai nende tulemuste eest 1827. aastal Tartu Ülikoolilt filosoofiakandidaadi kraadi.
1828–1829 töötas Helmersen Peterburi Mäekadetikorpuses. Pärast enda täiendamist Berliini, Heidelbergi, Bonni ülikoolis ja Freibergi tehnikaülikoolis naasis Peterburi ja töötas seal Mäeinseneride Korpuses ametniku ja õppejõuna ning alates 1838. aastast professorina.
1878. aastal nimetati ta Tartu Ülikooli audoktoriks.
Kui 1865. aastal sai Mäeinseneride Korpusest Peterburi Mäeinstituut, siis töötas Helmersen seal direktorina kuni 1872. aastani.
Sai insenerivägede kindralmajori auastme. Ta oli Peterburi Teaduste Akadeemia liige (1850) ja Vene Geoloogiakomitee esimene direktor (aastast 1882). Ta oli kuni 1883. aastani Venemaa Piibliseltsi president.
Ta koostas Venemaa Euroopa-osa geoloogilise kaardi (1841), uurinud Venemaa kivisöe-, rauamaagi- ja naftamaardlate geoloogiat.
Ta on uurinud Eesti kvaternaari setteid, Peipsi järve liustikusetteid ja rändrahne. Ta on Eesti looduskaitse üks algatajaid.
Ta on maetud Tartusse Vana-Jaani kalmistule Raadil.
Isiklikku.
Gregor von Helmersen oli abielus Agrafina Koschelewiga, kes oli kindral Koschelewi ning Charlotte von Helmerseni tütar. Abielust sündisid:
Laevamõõdud

Laeva mõõdud on kõikvõimalikud mõõdud, mida kasutatakse kogu laeva elukaare jooksul. Tähtsamad neist kannavad nime laeva peamõõtmed ehk teoreetilised peamõõtmed, mis määratakse projekteerimisel teoreetilisel joonisel ja kantakse pärast ehitamist laeva mõõdukirja. Mõõdukirju võib ühel laeval olla mitu ning neid väljastavad klassifikatsiooniühingud. Siinses kirjutises on lisaks peamõõtmetele ka teisi enamkasutatavaid lühendeid ja nende selgitusi.
Alexander Keyserlingk

Alexander von Keyserlingk (1895 – 1995) oli baltisaksa amatöörbioloog. 
Ta õppis Tallinnas. 1930. aastail elas ta Puhtus, kus oli Jakob von Uexkülli maavalduse hooldaja ja abiline bioloogilises uurimistöös. Enne ümberasustamist tegeles ta Virtsus nutriakasvatusega. Aastast 1939 elas perega Posenis, Warthegaus. 
Ta huvitus ornitoloogiast ja loomade introduktsioonist. Ta tegeles jahikullide ja faasanite kasvatamisega.
Ta on avaldanud Eerik Kumari vahendusel mõned artiklid ajakirjas Eesti Loodus. Ta korraldas Puhtu looduskaitseala moodustamist.
Aleksandr Ivanov

Aleksandr Ivanov on olnud mitme tuntud isiku nimi:
Kohatu mõis

Kohatu mõis (saksa keeles "Kohhat") oli Harjumaal Hageri kihelkonnas asunud mõis.
Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub mõisakeskus Harjumaa Saue valla Kohatu küla maadel.
Ajalugu.
Kohatu karjamõis tekkis Kohatu põlisküla kõrvale.
Kohatu mõisa on esmamainitud 1475. aastal. 17. sajandi alguses oli mõis Neukirchide suguvõsa omanduses. 1637. aastal eraldati mõisa veskikoht iseseisvaks Uue-Kohatu ehk Kernu mõisaks. 1639. aastal omandas Kohatu mõisa Gustav von Wrangell, seejärel Hans von Wrangelli (1638–1683). 1741 läks Kohatu Kernu mõisniku Friedrich Johann Wartmanni valdusse ning jäi kuni mõisate võõrandamiseni Kernu kõrvalmõisaks.
1920. aastatel tekkis nii Kohatu kui Kernu mõisasüdame ümber asundus. Kohatu asundus kasvas 1930. aastate lõpuks Kohatu külaga kokku. Kernu asundust nimetati alates 1937. aastast sealse Lümandu jõe järgi Jõekülaks. 1977. aastal liideti Jõekülagi Kohatu külaga.
384

384. aasta
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Aastakümned: 330. aastad 340. aastad 350. aastad 360. aastad 370. aastad - 380. aastad - 390. aastad 400. aastad 410. aastad 420. aastad 430. aastad 
Aastad: 379 380 381 382 383 - 384 - 385 386 387 388 389
383

383. aasta
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Aastakümned: 330. aastad 340. aastad 350. aastad 360. aastad 370. aastad - 380. aastad - 390. aastad 400. aastad 410. aastad 420. aastad 430. aastad 
Aastad: 378 379 380 381 382 - 383 - 384 385 386 387 388
Laitse mõis

Laitse mõis (saksa keeles "Haiba") oli rüütlimõis Harjumaal Nissi kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisaansambel Harju maakonna Saue valla Laitse küla maadele.
Ajalugu.
Mõis eraldus 1637. aastal Ruila mõisast, kui mõis kingiti 1622. aastal Riia pürjermeistrile Johann Ulrichile ja on kuulunud aja jooksul paljudele valdajatele. Laitse püsis väheste vaheaegadega Ulrichite käes kuni 1814. aastani, siis pärandus Mohrenschildtidele. Aastast 1883 kuulus mõis Woldemar Reinhold Karl Alexander von Üxküllile (1860–1945), kes ehitas uue Laitse mõis peahoone (valmis aastal 1892). 1909. aastal müüs von Uexküll Laitse mõisa maha Bremenitele. Aastal 1919 hoone võõrandati maareformiga.
Hiljem asusid seal Laitse alaealiste parandusasutus, hiljem raadiojaama kontor ja korterid. Raadiojaam (Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni saatekeskuse üks filiaal) tegutses mõisa kõrval asuval territooriumil 1949–1998. Oli kaks võimsat kesklainesaatjat (sh Eesti Raadio I programm) ja hulganisti lühilainesaatjaid.
Laitse mõisas asusid kuni nõukogude aja lõpuni postkontor, raamatukogu, arstipunkt, kinosaal, kohalik automaat-telefonijaam, sovhoosi söökla ja väike pagaritöökoda.
Aastatel 1994–1995 jäi mõis praktiliselt tühjaks, seisis paar aastat kütmata ning kippus pisut lagunema.
Alates 1996. aastast on Laitse mõis eraomanduses.
Põdrangu mõis

Põdrangu mõis (saksa keeles "Pöddrang") oli rüütlimõis Väike-Maarja kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Tapa valda Lääne-Viru maakonnas.
Ajalugu.
Põdrangu mõisa on esmamainitud 1583. aastal. 
20. sajandi alguses kuulus Põdrangu mõis Harpedele ning viimane võõrandamiseelne omanik oli Reinhold von Harpe. Mõisakeskus jäi tema kätte rendile 1939. aastani.
Mõisakompleks.
Mõisa härrastemaja pikk ühekorruseline osa rajati ilmselt 19. sajandi alguses. 1862. aastal lisati selle vasakusse otsa kahekorruseline osa.
Tänapäeval on hoone kasutusel korteritena ja seda on tunduvalt ümber ehitatud.
Kõrvalhoonetest on enamik kas hävinud või ümber ehitatud.
Kuusna mõis

Kuusna mõis (ka Väike-Karinu mõis) (saksa keeles "Kusna" või "Klein-Kardina") oli rüütlimõis Järva-Jaani kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva valda Järva maakonnas.
Ajalugu.
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta võõrandamist oli Moritz von Parrot.
Kuusna mõisas veetis oma suvepuhkusi 1802. aastal taasavatud Tartu ülikooli esimene rektor Georg Friedrich Parrot (1767–1852).
Mõisakompleks.
Mõisa pikk ühekorruseline peahoone rajati ilmselt 1840.–1850. aastatel. 1960. aastatel muudeti endine mõisa härrastemaja kolhoosilaudaks. Osa aknaavasid müüriti kinni või tehti väiksemaks.
Säilinud on ka mitu kõrvalhoonet.
Kuie mõis

Kuie mõis (saksa keeles "Kui") oli rüütlimõis Järva-Jaani kihelkonnas Järvamaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Tapa vallas Lääne-Viru maakonnas.
Ajalugu.
Kuie mõis eraldati 18. sajandi alguses Roosna mõisast. Mõis on kuulunud Friedrich Magnus von Ungern-Sternbergile (1728–1771), krahv Peter Manteuffelile (1768–1842) ja parun Reinhold von Uexküll-Güldenbandile (1790–1860). Mõisa viimane võõrandamiseelne omanik oli Carl Wilhelm Ernst von Stackelberg (20.07.1868–26.07.1941).
Mõisakompleks.
Mõisa endine härrastemaja on pikk ühekorruseline krohvitud puithoone, mis rajati ilmselt 18. sajandil. 19. sajandi keskel või lõpus on hoonet tugevasti ümber ehitatud.
Pärast võõrandamist asus hoones kool ja endist härrastemaja ehitati veelgi ümber.
Tänapäeval on mõisakeskus eravalduses. Säilinud on ka hulk kõrvalhooneid.
Eluaegne vangistus

Eluaegne vangistus on Eesti Karistusseadustiku mõistes esimese astme kuriteo üks karistustest. Kui süüdimõistva kohtuotsusena on karistuseks mõistetud eluaegne vangistus, siis sellise kohtuotsuse täitmine ei aegu.
Ülle Hertmann-Knop

Ülle Hertmann-Knop (aastani 2006 Ülle Bernhardt; sündinud 8. märtsil 1974 Viljandis) on eesti näitleja ja inspitsient.
Ta on lõpetanud 1992. aastal Johann Köleri nimelise Viljandi 4. Keskkooli, 1997. aastal Viljandi Kultuurikolledži näitlejana (1. lend).. Töötas aastatel 1997–2002 Ugalas näitlejana, seejärel 2005. aastani inspitsiendi-näitlejana. Alates 2005. aastast töötas Teatris NO99 inspitsiendina.
Ülle Hertmann-Knop on Eesti Näitlejate Liidu liige.
Rollid Ugala lavastustes.
1994–1995
1996–1997
1997–1998
1998–1999
1999–2000
2000–2001
2001–2002
2002–2003
2003–2004
2004–2005
Isiklikku.
Ta on abielus ja tal on poeg.
Välisminister

Välisminister on valitsuses minister, kes tegeleb oma riigi välissuhete ja välispoliitika korraldamisega. 
Riigiti on välisministril erinevad ülesanded ja positsioon. Näiteks Uus-Meremaal ei ole ta valitsuse liige ja kuulub opositsiooni. Üldjuhul on parlamentaarses süsteemis välisministri ülesanneteks välispoliitika formuleerimine, kuid tugeva peaministri korral võivad välisministri kohustused limiteeritud olla. Tihtipeale on välisministri ülesanded limiteeritumad presidentaalse süsteemi korral. Pärast teist maailmasõda on levinud ka süsteem, kus kaitseminister ja välisminister koordineerivad koos kaitse- ja diplomaatilist poliitikat. Üldjuhul vastutavad välisministrid riigi diplomaatiliste kohustuste eest. 
USA-s kutsutakse välisministrit riigisekretäriks ("Secretary of State") ja 2018. aasta aprillist on selleks Mike Pompeo (Vabariiklik Partei).
Saksamaal on välisministri ametinimetus "Bundesminister des Auswärtigen" ja alates 14. märtsist 2018 on selles ametis Heiko Josef Maas (Saksamaa Sotsiaaldemokraatlik Partei). 
Austrias on välisminister "Bundesminister für europäische und internationale Angelegenheiten" ning ta juhib Euroopa ja rahvusvaheliste suhete ministeeriumi ("Bundesministerium für europäische und internationale Angelegenheiten" (BMeiA)). Alates 3. juunist 2019 on see minister 
Alexander Schallenberg (ÖVP).
Eesti välisminister.
Eesti välisminister juhib Välisministeeriumi ja esindab Eesti Vabariiki välissuhtlemises. Välisminister kooskõlastatult justiitsministriga, ja kuulanud ära Riigikohtu esimehe, õiguskantsleri ja riigisekretäri arvamuse, esitab rahvusvaheliste kohtute kohtuniku kandidaadid Vabariigi Valitsusele heakskiitmiseks. Välisminister kehtestab määrusega diplomaadi- ja teenistuskaardi väljaandmise korra, diplomaadi- ja teenistuskaardi vormi, tehnilise kirjelduse ning kaardile kantavate andmete loetelu. Välisminister kehtestab määrusega arengukoostööprojekti ja arengukoostööprojekti aruande vormid. Välisminister kehtestab määrusega välismaiseid massiteabevahendeid esindavate ajakirjanike akrediteerimise tingimused ja korra. Välisminister kehtestab määrusega välisriigi või rahvusvahelise organisatsiooni esindusele kinnisomandi ja kinnisasja valduse üleandmise tingimused ja korra ning taotluse vormi. 
Eesti välisministeeriumi valitsemisalas on ettepanekute tegemine riigi välispoliitika kavandamiseks, välislepingute ja välismajandusega seotud küsimuste lahendamine, Eesti Vabariigi suhtlemise korraldamine välisriikide ja rahvusvaheliste organisatsioonidega, sise- ja välisprotokolli korraldamine riiklike tähtpäevade tähistamise ning riiklikult oluliste välisvisiitide läbiviimise, samuti kõrgete külaliste vastuvõtmise korral, Eesti riigi ja kodanike huvide kaitsmine välisriikides, rahvusvahelise arengu- ja humanitaarabi andmise korraldamine, Eesti tutvustamine ning vastavate õigusaktide eelnõude koostamine.
Maksude osakaal SKPs

Maksude osakaal SKPs tabelis on näha riikide laekumised maksudest 2005. aasta seisuga ja laekumiste osakaal kogu riigi SKPs. Euroopa Liidu riikide andmed (ja Norra) on võetud EUROSTATist (Statistical Office of the European Communities). Andmed Austraalia, Jaapani, Mehhiko ja Lõuna-Korea kohta on OECDst.
(Märkus: Eurostati ja OECD andmed pole omavahel päris võrreldavad. Eurostati andmed on 1–2 protsendipunkti kõrgemad ja Saksamaa puhul 4 protsendipunkti).
Marvi Vallaste

Marvi Vallaste (sündinud 28. augustil 1983 Kärla alevikus Saaremaal) on eesti laulja.
Ta lõpetas 1999. aastal Kärla Põhikooli, samal aastal lõpetas ta ka viiuliõpingud Kuressaare Muusikakoolis. Ta lõpetas 2003. aastal Kuressaare Gümnaasiumi ja 2008. aastal Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis pop-jazzi eriala Kare Kauksi ja Mare Väljataga käe all.
Suurem tuntus saabus, kui ta osales 2005. ja 2007. aasta sügishooajal Eesti Televisiooni saates "Kaks takti ette". 2008. aasta lõpus valisid Raadio Elmari kuulajad Vallaste aasta parimaks uueks tulijaks.
2010. aasta kevadel astus ta Vanemuises lavale lastemuusikali "Nukitsamees" Iti rollis, 2011.aasta sügisel lastemuusikalis "Kaunitar ja koletis" printsessi rollis.
2012. aasta kevadel osales Marvi Ott Leplandi taustalauljana Eesti Laul 2012 konkursil. Ballaadiga "Kuula" pääseti Eestit esindama Eurovisiooni lauluvõistlusele Bakuus, kus saavutati kõrge kuues koht. 2014. aasta kevadel osales ta Tanja Mihhailova taustalauljana Eurovisiooni lauluvõistlusel Kopenhaagenis. 
2013. aasta sügisest osales Marvi Vallaste TV3 lustlikus telemängus "Me armastame Eestit" ansambli solistina. 
Looming.
Vallaste on esinenud paljude ansamblitega Sügisjazzil (Tribute to Horace Silver 2005, Jõulujazzil (Sinatra 2011) ja ka Jazzkaarel (Ajavares, 2007). Ta on teinud koostööd Estonian Dream Big Bandi, Eesti Kaitseväe orkestri, Politsei- ja Piirivalve bigbändi ja orkestriga. Ta on esinenud Eesti Päevadel koos Raul Vaigla ja Jaak Sooäärega Hamburgis Saksamaal. 2009. aastal esines ta Eesti Vabariigi aastapäeva kontserdil Brüsselis koos Tallinna Jazzkvartetiga (Siim Aimla, Peedu Kass, Virgo Sillamaa). 
Marvi Vallaste on olnud selliste ansamblite ja lauljate nagu Tanel Padar &amp; The Sun, Terminaator, Ines, Traffic, Lenna, Tanja Mihhailova, Luisa Värk, Ithaka Maria, Janne Saar, Liisi Koikson ja Vaikne Esmaspäev taustalaulja. Ta kuulub taustalauljana Ott Leplandi bändi. 
Isiklikku.
Tema elukaaslane on Rait Potisepp. Marvi Vallaste osales 2014. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel, olles lapseootel. Samal aastal sündis neil tütar Britt. 28. jaanuaril 2025 sündis neil teine tütar.
Toitained

Toitained on keemilised ained, mida organismid vajavad ainevahetuses või kasutavad energiaallikana. 
Organismid omastavad toitained ümbritsevast keskkonnast. Toitumisvajadusest annab organism märku näljatundega. Toitainete vaegusest annab organism märku erinevate sümptomitega: väsimus, keskendumisraskused, hingeldamine, infektsioonid jne. 
Eristatakse kolme tüüpi toitaineid:
Tinglikult saab toitained jagada ka makro- ja mikrotoitaineteks; esimesel puhul vajab organism neid suhteliselt suuremates kogustes võrreldes teiste – mikrotoitainetega.
Inimese toitained.
Toitained on toiduainetes sisalduvad keemilised ained, mida inimese organism kasutab peamiselt rakusünteesi lähteainetena anaboolsetes protsessides või energiaallikana. 
Toitainete liigitus.
Eristatakse kolme tüüpi toitaineid:
=Tasakaalustatud toitumin=e.
Organism vajab normaalseks elutegevuseks kõiki kolme liiki toitaineid, kusjuures ühe toitaine vaegust ei ole võimalik pikaajaliselt kompenseerida teise toitaine liiaga. Olukorda, mille puhul menüü sisaldab õiges vahekorras kõiki toitaineid, nimetatakse tasakaalustatud toitumiseks. Soovituslik vahekord on järgmine: 
Optimaalne vahekord võib muutuda sõltuvalt füüsilisest koormusest, väliskeskkonna tingimustest, haigustest või organismi füsioloogilistest eripäradest. Kuna eri toitainete protsentuaalset sisaldust toidus on raske jälgida, on toitumise tasakaalustamiseks kasutusel lihtsustatud meetodeid, näiteks taldrikureegel.
Nälgus.
Olukorda, kus organism saab toitaineid ebapiisavas koguses, nimetatakse nälguseks. Kui ebapiisavas koguses saab vaid ühte või kahte toitainet, on tegemist osalise nälgusega. Nälgus ja osaline nälgus võivad piisava kestuse korral põhjustada haigusi, näiteks anoreksiat, aneemiat, menstruatsioonihäireid jms. Pikaajaline liiga suur toitainete kogus põhjustab rasvumist.
Toitainete allikad.
Toitainete allikaks on kõik loomsed ja taimsed toiduained. Toiduained erinevad suuresti toitainete sisalduse poolest. Peamised rasvade allikad on loomsed saadused, rasvane kala, taimeõlid jms. Peamisteks valgu allikateks on liha, kala ja muud mereannid ning kaunviljad. Süsivesikuid leidub kõige enam taimses toidus, näiteks teraviljasaadustes, puu- ja juurviljades.
Mõnikord, peamiselt tõlkekirjanduses, liigitatakse toitainete hulka ka vitamiinid, mineraaltoiteained ja isegi vesi. Sellist käsitlust ei saa õigeks lugeda ning neid aineid tuleb vaadelda eraldi. Kuigi tegu on organismi elutegevuseks väga oluliste ainetega, ei ole vitamiinid ega mineraaltoiteained toitainetega võrreldes olulised rakusünteesi lähteained ega ka energeetiline ressurss. Nii ei ole näiteks võimalik kõrvaldada ega leevendada toitainete puudusest tekkinud nälgust vitamiine või mineraaltoiteaineid manustades.
Metstaguse mõis

Metstaguse mõis (saksa keeles "Metztacken") oli rüütlimõis Järva-Jaani kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva valda Järva maakonnas.
Metstaguse mõisa karjamõisaks oli Älli mõis ("Elli").
Ajalugu.
Metstaguse mõisa on esmamainitud 1586. aastal. Läbi ajaloo on mõis kuulund mitme aadlisuguvõsa omandusse.
1912. aastal omandas Metstaguse mõisa Axel Oskar von Gernet, kellele mõis kuulus kuni 1919. aasta võõrandamiseni.
Mõisakompleks.
Mõisa ühekorruseline puidust peahoone valmis 19. sajandi teisel poolel ning on veel tänapäevalgi kasutusel elamuna.
Kuuseriisikas

Kuuseriisikas ("Lactarius deterrimus") on pilvikuliste sugukonda riisika perekonda kuuluv seeneliik. 
Oranži seenelihaga kuuseriisikas on maitsev söögiseen, mida võib süüa värskelt, ilma kupatamata.
Kirjeldus.
Kuuseriisikal on oranž või heleoranž kübar, mis vananedes muutub keskelt rohekaks. Kui kübarat vigastada, võib vigastatud koht samuti rohekaks muutuda. Kübara läbimõõt on 2–8 cm. Noorelt on seenekübar kumer, seejärel tasane. Vana seene kübar võib olla ka nõgus. Kübara servad on allapoole keeratud. Kübar on sile, märja ilmaga libe.
Riisikas eritab oranži piimmahla, mis värvub 15–30 minuti jooksul veinpunaseks.
Eoslehed on hele- või tumeoranžid. Eoste suurus on 7–9 × 6–7 μm. Nad on ellipsoidse kujuga ja mustrilised.
Seenejalg on oranži värvi, 3–7 cm kõrge, 1–1,5 cm läbimõõdus, silindriline. Noorest peast on seene jalg seest täis, vanast peast võib olla õõnes. Nagu kübar, nii ka vars võib vigastuse korral vigastatud kohast rohekaks muutuda.
Levik ja kasvukoht.
Kuuseriisikas levib Euroopas, Väike-Aasias ja Põhja-Ameerikas kõikjal, kus kasvavad kuused. Eestis on kuuseriisikas väga sage.
Seen kasvab sümbioosis kuusega ning levib arvukalt loometsades, palumetsades, laane- ja salumetsades, kõige rohkem kuivendatud turbaaladel suurte magistraalkraavide läheduses kõdusoometsades ja kuusenoorendikes.
Seened valmivad suve lõpul ja sügisel.
Söödavus.
Kuuseriisikas on hea söögiseen. Seda süüakse soolatult ja marineeritult, vahel isegi toorelt. Mõnel pool Lääne-Euroopas ja Põhja-Ameerikas on siiski seent nimetatud mittesöödavaks, millega tahetakse viidata, et toorelt pole seda päris hea süüa.
Seeneliha on kerge puuviljalõhnaga ega ole paha maitsega.
Sarnased liigid.
Kuuseriisika sugulasliik on porgandriisikas ning varem peeti neid üheks ja samaks liigiks. Neid kahte riisikaid saab eristada seenekübara järgi, mis kuuseriisikal on tavaliselt kahvatum, eriti vananedes, ja seenejala järgi, mis porgandriisikal on tihti laiguline.
Lõpre tamm

Lõpre tamm on looduskaitsealune harilik tamm Läänemaal Haapsalu linnas Puise külas Lõpre talu maal. Jääb Matsalu rahvuspargi alale. Puust umbes 800 m loodesse jääb Tuuru–Puise tee.
Puu on 20 meetri kõrgune, tüve ümbermõõt 1,3 meetri kõrgusel on erinevatel andmetel 3,92–4,00 meetrit.
Lõpre tamm võeti kaitse alla aastal 1959. Puu kasvukohale on kehtestatud piiranguvöönd 50 m (0,77 ha).
Tammest läheb mööda Kiideva–Puise matkarada ning viit on paigaldatud Puise I bussipeatuse juurde (Puise rannamägi).
Lõpre tamme keskkonnaregistri kood on KLO4000388.
Rahandus

Rahandus on rahaasjade ehk rahaliste suhete üldine korraldus majandusüksuses (riigis, korporatsioonis, ettevõttes jm).
Rahandused on ühendatud raha, riskide, aja kontseptsioone. 
Rahandusega tegelevad mitmesuguseid institutsioonid, mille vaatepunktist on olulised erinevad rahanduse teemad. 
Äriettevõtte rahandusega tegelemist nimetatakse finantsjuhtimiseks ja see keskendub kolme tüüpi otsustele: 
Otsuste vastuvõtmisele eelneb ettevõtte raamatupidamine.
Riigi rahanduse seisukohalt on olulised teemad:
Rahanduses on oluline koht pankadel. Pangad tegelevad raha hoiustamise, laenude andmise ja investeerimisvõimaluste pakkumisega nii eraisikutele, ettevõtetele kui ka riigile.
Zosimus

Zosimus oli paavst 417–418. Ta oli 41. paavst.
Zosimus oli "Liber Pontificalise" järgi pärit Kreekast. Ta oli Abrahami poeg ja isa nime tõttu on teda peetud päritolult juudiks.
Teda peetakse presbüteriks, keda Konstantinoopoli patriarh Johannes Chrysostomos mainis oma kirjas Innocentius I-le.
Paavstiks saamine.
Zosimus sai paavstiks 18. märtsil 417.
Vaidlused pelagiaanidega.
Innocentius I mõistis jaanuaris 417 hukka pelagianismi. Pärast tema surma saabus Caelestius Rooma, et oma vaateid õigustada. Zosimus pidas suvel 417 San Clemente kirikus sinodi, kus Caelestius tunnustas Innocentius I otsust ja Nikaia usutunnistust.
Seepeale teatas Zosimus 22. septembril 417 Aafrika piiskoppidele, et Caelestius oli ketserluse süüdistusest puhas ning kui Aafrika piiskopid pole selle otsusega nõus, olid nad kahe kuu jooksul kohustatud ilmuma Rooma. Pelagius saatis Zosimusele kirja, milles tunnustas samuti kehtivat usutunnistust. Järgmisel sinodil leiti, et Pelagius oli samuti süüst puhas, millest teavitati Aafrika piiskoppe.
Novembris 417 pidasid Aafrika piiskopid sinodi ja kinnitasid, et Innocentius I otsus Pelagiuse ja tema järgijate suhtes peab jääma jõusse. Piiskopid saatsid vastava korralduse ka Lääne-Rooma keisrile Honoriusele, kes kohustas 30. aprillil 418 paavsti hukka mõistma Pelagiust ja Caelestiust.
21. märtsil 418 kinnitas Zosimus Aafrika piiskoppidele, et pelagiaanide suhtes jääb Innocentius I otsus jõusse. Ta avaldas "Tractoria", milles mõistis Pelagiuse ja Caelestiuse õpetuse hukka.
Apiariuse tüli.
Aafrika preester Apiarius siirdus Rooma ja apelleeris paavstile otsuse peale, mille alusel oli Sicca piiskop Urbanus ta ekskommunitseerinud. Aafrikas kehtinud kanoonilise õigusega oli vastuolus apelleerimine väljaspool oma piiskopkonda.
Zosimus vabastas Apiariuse ekskommunikatsioonist ja saatis ta koos legaatidega Aafrikasse. Zosimus andis korralduse, et Aafrika piiskoppidel peab olema õigus apelleerida Rooma, mitte aga pöörduda Ravennas asuva Lääne-Rooma keisri poole. Ühtlasi ekskommunitseeris ta piiskop Urbanuse, kuni ta tühistab Apiariusele määratud otsuse.
Vikariaatide moodustamine.
Zosimus avaldas 22. märtsil 417 dekreedi, mille alusel määras ta samal ajal Roomas viibinud Arles' piiskopi Patrocluse Vienne'i ja mitme teise Gallia piiskopkonna metropoliidiks ning paavstlikuks vikaariks. Patroclus sai õiguse määrata ametisse piiskoppe ja teostada muid kiriklikke ülesandeid ilma Rooma vastava loata. Samuti ei tohtinud ükski Gallia piiskop minna Rooma ilma Patrocluse vastava loata.
Gallia piiskopid taunisid seda otsust, kuid 5. märtsil 418 tagandas Zosimus ametist Marseille piiskopi Proculuse.
Zosimus saatis kirja Salona piiskopile Hesychiusele, milles ta avaldas soovi moodustada samasugust vikariaati Dalmaatsias.
Opositsioonilised vaimulikud.
Zosimuse vastu moodustus vaimulike opositsioon Ravennas asuvas Lääne-Rooma keisri õukonnas. Paavst kavatses vaimulikud ekskommunitseerida, kuid suri.
Surm.
Zosimus suri pärast lühiajalist haigust 26. detsembril 418 ja maeti "Liber Pontificalise" järgi Rooma San Lorenzo kirikusse.
Teda austatakse katoliku kirikus ja õigeusu kirikus pühakuna. Tema mälestuspäev on 26. detsember
Taevakoordinaatide süsteem

Taevakoordinaatide süsteem (ka sfäärkoordinaadistik, taevakoordinaadistik) on astromeetrias koordinaatide süsteem, mille abil kirjeldatakse taevasfääri punkt asukohti ja taevakehade näivaid asukohti taevasfääril. 
Kasutatakse erinevaid taevakoordinaatide süsteeme, mis vastavad erinevatele taustsüsteemidele. Taevakoordinaatidena kasutatakse alati sfäärilisi koordinaate, kusjuures kaugusekoordinaati ei arvestata. Taevakoordinaatide süsteem fikseeritakse põhitasandi ehk ekvaatoritasandi ja koordinaatide alguspunkti valikuga. Taevakoordinaadid koosnevad kahest nurkkoordinaadist: pikkusest (nurkkaugus koordinaatide alguspunktist piki koordinaadistiku ekvaatorit) ja laiusest (kõrguskaugus ekvaatorist). 
Põhitasandi valiku järgi liigitatakse taevakoordinaatide süsteeme järgmiselt:
Taevasfääri keskpunkti järgi liigitatakse taevakoordinaatide süsteeme järgmiselt:
Mineraaltoiteained

Mineraaltoit(e)ained (taimede kontekstis ka toit(e)ained, toitesoolad või biogeenid) on taimedele ja loomadele (kaasa arvatud inimesele) ainevahetuseks ja kasvuks vajalikud anorgaanilised ühendid.
Mineraalaine ehk mineraaltoiteaine on anorgaaniline ühend, mis sisaldab organismi elutegevuseks vajalikke elemente.
Mineraaltoiteained sisaldavad taimedele ja loomadele vajalikke toiteelemente, mis sõltuvalt organismidele vajaminevast kogusest jagatakse makro- ja mikroelementideks.
Taimetoiteelementideks nimetatakse väga erineva struktuuriga keemilisi elemente ja/või ühendeid, mis on hädavajalikud taime metaboolsetes protsessides ja elutsükli läbimiseks, mille puudumine kasvukeskkonnas põhjustab taimel kõrvalekaldeid kasvus, arengus või paljumises ning millele omaste funktsioonide tõttu pole võimalik asendada mõne teise keemilise elemendiga
Olulisemad taime toiteelemendid jagunevad struktuuri- ehk ehituslikeks elementideks nagu süsinik, vesinik, hapnik; makro- (lämmastik, fosfor, kaalium, kaltsium, magneesium, väävel) ja mikroelementideks (boor, kloor, vask, raud, mangaan, molübdeen, tsink, nikkel, räni, koobalt, vanaadium).
Taime toitumine jagatakse kaheks juurtoitumine ja juureväline toitumine.
Juurtoitumine.
Juurtoitumine on taime toiteainete omastamise peamine viis, mil elutähtsad taimetoiteained sisenevad mullast (vesikultuuridel veest) taimesse juur(t)e kaudu.
Juureväline toitumine.
Juurevälisel toitumisel sisenevad toiteained taimesse maapealsete osade kaudu. Juureväliselt omastavad taimed peamiselt CO2, O2, klooriühendeid jm.
Toiteelementide koosmõju.
Elementidel on taimedel ka hulgaliselt vastastikuseid koosmõjusid, näiteks võib ühe elemendi suurem sisaldus mullas suurendada teise elemendi kättesaadavust kuid mõne teise elemendi kättesaadavus mullast võib teiste elementide mõjul ka väheneda.
Nii näiteks on magneesium mullas kaltsiumi ja kaaliumi antagonist – suur kaaliumisisaldus pärsib taimedel magneesiumi omastamist ning suur magneesiumisisaldus omakorda kaaliumi omastamist ja magneesiumi omastamiseks peab muld olema küllalt niiske.
Koosmõjud:
Toiteelementide essentsiaalsus.
Taimetoiteelementide ja nende hädavajalikkuse avastamine
■ element tuttav juba antiikajast.
Lempel-Ziv-Welch

Lempel–Ziv–Welch (lühendatult LZW) on universaalne kadudeta pakkimist võimaldav algoritm, mille lõid Abraham Lempel, Jacob Ziv ja Terry Welch.
Andres Kamseni kaubanduskool

Andres Kamseni kaubanduskool oli 1906. aastast Valgas ja 1914. aastast Viljandis tegutsenud erakool, mis valmistas ette õpilasi kaubandusgümnaasiumile.
Kaubandus- ja tööstusministeeriumile alluvas ning raamatupidaja ja kontoriametniku kutse andnud koolis õppisid nii eestlased kui lätlased, 1908. aastast võeti õppima ka tütarlapsi. Kooli avamisel teatati, et lõpetajad saavad 2. järgu teenistusastme tõusu sõjaväes, kroonu teenistuse õigused ja isikliku aukodaniku õigused pärast viieaastast töötamist kaubanduses või tööstuses. Õpilastele pakuti ka majutust.
Kooli rajas 1906. aastal Valga Neljaklassilise Poeglaste Erakaubanduskoolina Mārtinš Alksnis, kes aga 1907. aastal haigestus tuberkuloosi ja suri (maetud Luke kalmistule). Seejärel juhtis kooli tema abikaasa Emma Alksnis ning lõpuks seejärel Andres Kamsen (luuletaja Reinhold Kamseni vend), kes kooli 1910. aasta mais ka omandas.
Valgas tegutses kool asus algul aadressil Uus uulits 3, hiljem Uus 14 (kaupmees Galkini ehitatud majas). 1914 sügisel kolis kool Viljandisse, kus paiknes tegutses Tartu tänavas, raamatukaupmees Ado Tõllassepa majas. Samal aastal evakueerus kool väidetavalt sõja tõttu Taškenti.
Kooli õpetajate seas olid Jānis Lapiņš (1885-1941), Karlis Ozoliņš, Juhan (Johan) Pullisaar ja Andres Kamsen.
Andres Kamseni kaubanduskoolis õppisid Albert Kivikas, Alfred Nirk, Johann Madisson (vaieldav) ja Tõnis Grossschmidt.
Digoksiin

Digoksiin ("Digoxinum") on looduslikult villase sõrmkübara lehtedes leiduv aine, millest valmistatakse ka ravimit. Digoksiin liigitatakse digitaalise glükosiidide hulka ja selle ATC-kood on C01AA05.
Digoksiini kasutatakse inimeste ja teiste loomade, näiteks koerte ja kasside südamepuudulikkuse ja teatud südame rütmihäirete ravis, sest see on südame energeetilisi varusid taastava ja südamelihase kokkutõmbeid soodustava toimega.
Digoksiini ekstraheeritakse villasest sõrmkübarast.
Fookus

Fookus (ld "focus" kolle, tulease) ehk tulipunkt on punkt optikasüsteemi optilisel teljel, milles koondava või hajutava süsteemi toimel lõikuvad valguskiired.
Koondava optikasüsteemi (kumerläätse, nõguspeegli) toimel lõikuvad paralleelsed valguskiired optilisel teljel, kui nad murduvad kumerläätses või peegelduvad nõguspeeglilt.
Hajutava optikasüsteemi (nõgusläätse, kumerpeegli) toimel paralleelne kiirtekimp hajub ja kiirte pikendused lõikuvad optilisel teljel asetsevas näivas fookuses ehk ebafookuses.
Vassili Savka

Vassili Savka on kurjategija, kellele on Eestis mõistetud kohtu poolt eluaegne vangistus.
Tallinna Linnakohtu 5. märtsi 2003. aasta otsusega tunnistati Vassili Savka süüdi Kriminaalkoodeksi (KrK) § 101 p-de 3, 5, 8 järgi ja talle mõisteti karistuseks eluaegne vangistus.
V. Savka tunnistati süüdi oma abikaasa tapmises ning seejärel ämma ja kasupoja tapmises.
Politsei kogutud tõendite põhjal toimus kuritegu 7. juulil 2000. aastal, kui vaid veidi üle nelja kuu abielus olnud V. Savka tappis Tallinnas Sõle tänava 35 paneelmaja üheksanda korruse korteris 36-aastase naise Inga, eraldas liha luudelt ja uhas kämblasuurused lihatükid WC-potist alla. Samal ööl tappis ta naabruses Kolde puiestee 88 elanud Inga 60-aastase ema Jelena ja 12-aastase poja Dmitri, kelle tükeldatud surnukehad viis Raplamaale Kärusse maamaja keldrisse.
8. juulil Vassili ja Inga üürikorteri püstikus Sõle 35 ummistas liha kanalisatsiooni. Ehkki korteriühistu esindajad kutsusid politsei, ei suhtunud see asjasse tõsiselt. Arvati, et tegu on halvaksläinud šašlõkiga. Ummistuse kõrvaldajad uhtsid lihatükid linna kanalisatsioonivõrku.
9. juulil ummistus kordus. Majaelanike initsiatiivil viidi lihatükk ekspertiisi. Selgus, et suure tõenäosusega on tegu inimlihaga. Esialgu ei osatud seda Inga kadumisega seostada. Et lihatükki säilitati formaliinis, ei õnnestunud kohtuekspertidel sellest kõlblikku DNAd saada.
Vassili Savka teatas mõni päev hiljem tuttavatele, et tema perekond on Peipsi järve äärde puhkama sõitnud. Kui naine, poiss ja vanaema olid juba üle kuu kadunud, pöördusid Inga lähedased politseisse, kuid esialgu ei võetud seal teadet tõsiselt. Inimeste kadumine sai lahenduse septembri algul, kui Inga lähedased pöördusid Tallinna kriminaalpolitsei komissari Artur Tšulitški poole. Mõne päevaga leidis politsei tükeldatud vanaema ja poisi laiba Savka maamaja pooleldi vett täis keldrist. Kuna politsei selgitas välja, et Vassili Savka kodumajas põhjustasid kanalisatsiooniummistuse inimliha tükid, võeti Vassili Savka 7. septembril kahtlustatuna kolmikmõrvas vahi alla.
V. Savka väitis kohtus, et lasi Sõle tänava korterist kanalisatsiooni 5-7 kilogrammi halvaks läinud šašlõkiliha, kuid see oli sealiha, mitte tema abikaasa. Halvaks läinud šašlõkiliha olla leidnud ta korteri rõdult kapist.
Peter Friedrich Georg von Holstein-Oldenburg

Peter Friedrich Georg von Holstein-Oldenburg (vene keeles "Георгий Петрович (Петер Фридрих Георг) Ольденбургский"; 9. mai 1784 Oldenburg – 27. detsember 1812 Tver) oli Oldenburgi prints, Eestimaa kindralkuberner 1808–1809.
Perekond.
Tema vanemad olid Oldenburgi suurhertsog Peter Friedrich Ludwig (1755–1829) ja Württembergi printsess Friederike (1765–1834), kelle õde Sophia Dorothea (venepäraselt Maria Fjodorovna) oli abielus Venemaa keiser Paul I-ga (1754–1801). Tema vanem vend oli Paul Friedrich August (1783–1853), Eestimaa kindralkuberner aastail 1811–1816 ja hilisem Oldenburgi suurhertsog.
1808. aasta märtsis asus Prints Georg pärast ema surma Venemaale keisrinna Maria Fjodorovna õukonda, kus õppis ära vene keele ja asus kindralleitnandi auastmes Vene riigiteenistusse. 1808. aasta augustis asus ta Tallinnas ametisse Eestimaa kindralkubernerina.
15. aprillil 1809 nimetas keiser Aleksander I Georgi Tveri kubermangu, Novgorodi kubermangu ja Jaroslavli kubermangu kindralkuberneriks.
Prints Georg von Oldenburg abiellus 18. aprillil 1809. aastal Paul I tütre – suurvürstinna Jekaterina Pavlovnaga (1788–1819).
1812. aasta Isamaasõja alates viis prints Tveri linnas ja alluvates kubermangudes läbi sõjalisi ettevalmistusi. Haiglaid ja laatsarette külastades ta haigestus ning suri.
Peter Friedrich Georg maeti Peterburi, kuid maeti 1826. aastal ümber Oldenburgi linna suguvõsa rahulasse.
Järglased.
Prints Peter Friedrich Georg von Holstein-Oldenburgi ja suurvürstinna Jekaterina Pavlovna järglased:
August I (Oldenburg)

Paul Friedrich August (vene "Август Павел Фридрих Гольштейн-Ольденбургский"; 13. juuli 1783 Rastede – 27. veebruar 1853 Oldenburg) oli saksa päritolu Venemaa sõjaväelane (kindral), Eestimaa kindralkuberner ja Tallinna sõjakuberner aastatel 1811–1816 ning esimene Oldenburgi suurhertsog 1829–1853.
Napoleoni sõdade ajal Oldenburgi hertsogkonna okupeerimise ajal Napoleoni vägede poolt emigreerus koos isaga Venemaa keisririiki ja oli aastatel 1811–1816 Eestimaa kindralkuberner ja Tallinna sõjakuberner. Aastatel 1810–1814 oli Oldenburg okupeeritud Napoleoni Prantsusmaa poolt. Selle annekteerimine Prantsuse keisririiki aastal 1810 oli üks põhjusi diplomaatiliseks lõheks endiste liitlaste Prantsusmaa ja Venemaa vahel, vaidlus, mis viis 1812. aasta sõtta ja lõpuks Napoleoni langemiseni.
Paul Friedrich August osales aastatel 1812–1814 sõjategevuses 1812. aasta Isamaasõjas ja Kuuendas koalitsiooni sõjas ning naasis pärast sõdu Oldenburgi, kus oli esimene Oldenburgi suurhertsog 1829–1853.
Perekond.
Tema vanemad olid Oldenburgi hertsog Peter Friedrich Ludwig (1755–1829) ja Württembergi printsess Friederike (1765–1834), kelle õde Sophia Dorothea (Venemaa keisrinnana Maria Fjodorovna) oli abielus Venemaa keiser Paul I-ga (1754–1801). Tema noorem vend oli Peter Friedrich Georg von Holstein-Oldenburg (1784–1812), Eestimaa kindralkuberner aastail 1808–1809.
1817. aastal abiellus ta printsess Adelheidiga (1800–1820), kes oli Anhalt-Bernburg-Schaumburg-Hoymi vürsti Viktor II tütar. Abielust sündisid:
1825. aastal abiellus ta eelmise naise noorema õe printsess Idaga (1804–1828). Abielust sündis:
1831. aastal abiellus ta Rootsi kuninga Gustav IV Adolfi tütre Printsess Ceciliaga (1807–1844). Abielust sündisid:
Lennuk (Kalevipoja laev)

Lennuk oli eesti rahvaluules laev, millel Kalevipoeg ja tema kaaskond purjetasid Lindanisest maailma otsa otsima. Laev ehitati üleni hõbedast, sealhulgas ka mastid ja köied. Nimi Lennuk valiti sellepärast, et laev justkui lendas üle lainete. Virmaliste kartuses valmistati Kalevipojale kullast turvis, ülematele hõbedast, vanematele vasest, tarkadele terasest ja ülejäänuile rauast.
Semiootik Valdur Mikita arvates oli nime Lennuk väljamõtlejaks tõenäoliselt rahvaluulekoguja Johan Lagos, kelle saadetud materjalide abil koostas Kreutzwald "Kalevipoja" X ja XVI peatüki.
Lennuk ehitati Olevipoja ning Soome ja Norra tarkade abiga. Laev jõudis vigastamata koju tagasi, selle edasine saatus on teadmata.
Kunstnikud (Kristjan Raud "Kalevipoja" illustratsioonidel, Nikolai Triik maalil "Lennuk") on kujutanud Lennukit pikklaevana.
Jaan Tõnissoni esimene valitsus

Jaan Tõnissoni valitsus oli Eesti Vabariigi Valitsus 18. novembrist 1919 kuni 28. juulini 1920. 
Jaan Tõnissoni valitsus oli kolmas valitsus alates Eesti Vabariigi asutamisest. Strandmani valitsus oma tagasiastumise põhjust ei teatanud, ja uus valitsus, kus olid nii kodanlased kui ka sotsialistid, võeti Asutavas Kogus vastu kahtlustega nii vasakult kui ka paremalt tiivalt (Päevaleht 19.11.1919). 
1. juulil 1920 tegid Asutava Kogu Eesti Sotsiaaldemokraatlik Tööliste Partei otsuse oma liikmed valitsusest ära kutsuda. Jaan Tõnisson üritas küll uusi ministreid leida, kuid see ei õnnestunud ja valitsus astus tagasi.
Valitsuse koosseis.
&lt;br clear=all&gt;
Valitsuse tegevus.
Valitsus tarvitas kõva kätt põllumeeste vastu ja sulges nende häälekandja "Maaliidu". Administratiivvõim tarvitas kõva kätt ja karistusi administratiivkorras määrati ohtralt.
Koogu mõis

Koogu mõis (saksa keeles "Kook") oli rüütlimõis Viru-Nigula kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Lääne-Viru maakonna Viru-Nigula valda.
Omanikud.
Koogu mõisa on esmamainitud 1685. aastal, mil omanikeks olid Lipahartid. 1788. aastal müüs Fabian von Liphart mõisa Georg Gustav von Wrangelile. 1807. aastal oli mõisa omanik Eugéne von Rosen, samal aastal sai mõisa omanikuks Carl Christoph von Essen. Essenitele kuulus mõis peaaegu sajandi.
Mõisa viimane võõrandamiseelne omanik oli Otto von Schilling.
Mõisakompleks.
Mõisa pikk ühekorruseline kivist härrastemaja ehitati 19. sajandil, tänapäeval seisab see varemeis.
Säilinud on mõned kõrvalhooned, millest osa on ümber ehitatud.
Roobaka mõis

Roobaka mõis (saksa keeles "Ropaka") oli Saaremaal Karja kihelkonnas asunud rüütlimõis. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Saare maakonda Saaremaa valda.
Ajalugu.
Roobaka mõisat on esmamainitud kujul "Ropecke" 1519. aastal, mil see läänistati Titferite suguvõsale.
Aastail 1731–1823 kuulus mõis Stackelbergidele. 1823. aastal läks mõis Vietinghoffide omandusse. 1846. aastast kuni 1919. aasta võõrandamiseni oli mõis Helmersenide suguvõsa omanduses.
Roobaka mõisa viimane võõrandamiseelne omanik oli Joseph von Helmersen.
Mõisakompleks.
19. sajandil rajatud härrastemaja oli katusekorrusega kivihoone. Nüüdisajal on hoone varemeis ning alles on vaid müürid.
Mõisapark on Roobaka küla elanike poolt suurepäraselt hooldatud ja igal aastal korraldatakse seal aktsiooni "Teeme ära!" talgud.
Roobaka mõisa endises kõrtsis tegutseb tänapäeval Mätja-Tareste külaselts.
Hekabe

Hekabe (vanakreeka keeles " Ἑκάβη", ladina keeles "Hecuba") oli kreeka mütoloogias Trooja kuninga Priamose abikaasa.
Hekabe oli Früügia kuninga Dymase ja Eunoe tütar. 
Hekabel ja Priamosel oli 19 last, kelle hulgas oli ka Trooja sõja kangelane Hektor.
Valgusejumal Apolloniga oli Hekabel poeg Troilos, kes hukkus, nagu Hektorgi, Achilleuse käe läbi.
Bungsberg (laev)

Bungsberg (vana nimega "Eva") oli Saksa kaubaaurik, mis uppus Tallinna lahes 24. märtsil 1943 miinitabamuse tõttu. Tänapäeval on Bungsberg populaarne sukeldumiskoht.
Ajalugu.
Bungsberg ehitati Hamburgis Howaldtswerke laevatehases ning anti 1924. aastal üle China Rhederei AG-le. Laeva tehasenumber oli 646. Lisaks ehitati veel kolm Eva sarnast laeva:
Bungsberg uppus 24. märtsil 1943 miinitabamuse tõttu (sakslaste andmetel oli tegemist 2 miiniga) kell 19.07. Tõenäoliselt olid miinid veesatud nõukogude lennukite poolt. Meeskonna saatuse kohta andmed puuduvad.
Sõjakeerises uppusid ka kõik teised sama seeria laevad.
Sukeldumine.
Laeva vrakk lebab Naissaare lähistel otse kiilul 38 m sügavusel, tekid on 27–33 m sügavusel. Vrakk on ühes tükis ning hästi säilinud. Osaliselt on see kaetud traalide ja võrkudega, kuid mitte nii tihedalt, et see sukeldumist segama hakkaks. Laevakere on vööri lähedal paremas pardas miiniplahvatuse tõttu tugevasti vigastatud. Vasakus pardas ripub ankur, sealsamas lähedal on vraki kõrval põhjas näha uppunud paravani.
Veronika Džiojeva

Veronika Džiojeva (vene keeles Вероника Романовна Джиоева; sündinud 29. jaanuaril 1979 Tshinvalis) on Vene ooperilaulja, sopran. Ta pälvis 2007. aastal Pärnus Klaudia Taevi nimelisel Rahvusvahelisel Ooperilauljate Konkursil II preemia. 
Veronika Džiojeva õppis Valeri Gergijevi Muusikakolledžis (1997–2000) ja lõpetas Peterburi Konservatooriumi 2005. aastal (professor T. Novitšenko). Täiendanud ennast Jelena Obraztsova, Joan Sutherlandi ja Luciano Pavarotti meistrikursustel. 
Tema ooperidebüüt oli 2004. aastal Mimina Giacomo Puccini "Boheemis".
Rollid Venemaal.
Esinenud koos Põhja-Osseetia Filharmoonia Orkestriga, Peterburi Riikliku Ooperi Orkestriga, Moskva Solistidega (Mozarti c-moll missa), Venemaa Rahvusorkestriga (Gustav Mahleri II sümfoonia), Novosibirski Filharmoonia Orkestriga (Beethoveni IX sümfoonia), Novosibirski Ooperi Orkestriga (Verdi "Reekviem"), Musica Aeterna Ensemble’iga (Carl Orffi "De Temporum Fine Comedia") jt.
Esinemised mujal.
Töötanud koos selliste dirigentidega nagu M. Pletnjov, A. Šahmametjev, G. Rinkevicius, J. Bašmet, A. Polištšuk, Erki Pehk jt.
Jäärja mõis

Jäärja mõis (saksa keeles "Saarahof, Gerger") oli rüütlimõis Saarde kihelkonnas Pärnumaal. Tänapäeval jääb kunagine mõis Saarde valda Pärnu maakonnas.
Jäärja mõis karjamõisad olid: Kaasiku, Kiisa, Veelikse, Tali mõisad.
Ajalugu.
Jäärja mõisa on esmamainitud 1442. aastal, 1473. aastal oli omanik Claus Albedyll, kes päris selle oma isalt. 1518. aastal sai omanikuks tema poeg Hans. Gergeri mõisaoli Viljandi foogtkonna majandusmõisaks kuni Liivimaa orduriigi lagunemiseni. Pärast Liivi Ordu lagunemist oli mõis Gotthard Ledebühreni valduses, pärast tema surma kinkis kuningas Sigismund August mõisa Johann Büringile, 1558. aastal, kui Moskva tsaaririigi väed tungisid oma teisel sõjakäigul Saardesse, põletasid nad Jäärja mõisa maha. 1599. aastal kuulus mõis Johann Büringi pojale Friedrich Büringile.
Jäärja mõis on kuulunud näiteks Mengdenite, Bussenite, Ditmarite, Engelhardtide ja Grünewaldtide suguvõsale.
1636. aastal loovutas Rootsi kuninganna Kristiina eestkostevalitsus mõisa Engelbrecht von Mengdenile. Perekond Mengdeni omanduses oli mõis kuni 1683. aastani, mil see redutseeriti. 1712. aastal restitueeriti mõis Anna Margareta von Banckau (sünd Mengden) pojale Otto Conrad von Banckaule. 1750. aastal sõlmitud pärandijagamislepingu järgi omandas mõisa Barbara Helena von Bussen (sünd Banckau). Perekond Busseni omanduses oli mõis kuni 1791. aastani, mil selle ostis Anna Martha von Ditmar (sünd Haffstein). 1796. aastal omandas mõisa Andreas Anton Gustav von Engelhardt (1774–1841). 
1838. aastal pantis ta mõisa parun Richard Friedrich von Ungern-Sternbergile (1810–1891), 1860. aastal müüs Richard Friedrich von Ungern-Sternberg Jäärja mõisast Tali karjamõisa, vesiveski, kõrtsi, ja maad Marie Christine Freyle (sünd von Krüdener). Ungern-Sternbergi suguvõsa omanduses oli mõis kuni 1919. aasta võõrandamiseni. Viimane võõrandamiseelne omanik oli Johannes von Ungern-Sternberg.
Mõisakompleks.
Ühekorruseline puust härrastemaja rajati 19. sajandi alguses. Hoone on säilinud ümberehitatud kujul ning algsest mõnevõrra lühemana. Kunagises mõisa peahoones paikneb praegu RMK Jäärja metskonna keskus.
Säilinud on mitu kõrvalhoonet. Huvitavamad neist on kaaravadega ait ja tall-tõllakuur.
Flo Marfaing

Flo Marfaing (õieti Florentin Marfaing; sündinud 15. novembril 1978) on prantsuse päritolu Saksamaa elukutseline rulataja.
Ta on osalenud ka Eestis toimunud üritusel Simpel Session.
Eduard von Maydell

Parun Friedrich Ernst Eduard von Maydell (vene keeles Эдуард Антонович Майдель) (21. detsember (vkj 9. detsember) 1830 Paju mõis – 23. veebruar (vkj 11. veebruar) 1899 Paasvere mõis) oli Eestimaa poliitik.
Eduard von Maydell sündis Päri, Paasvere ja Paju mõisniku Otto Ernst Eduard von Maydelli (1790–1862) ja Juliane Magdalene von Grünewaldti (1799–1878) pojana.
Maydell teenis Venemaa sõjaväes keiserliku kaardiväe kürassiiripolgus, kus sai leitnandi auastme.
1871–1878 ja 1890–1892 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees. 
Aastatel 1878–1886 oli ta Eestimaa Põllumajanduse Seltsi esimees.
Samuti oli ta Eestimaa maanõunike kolleegiumi maanõunik 1878–1889 ja 1896–1899, Eestimaa konsistooriumi president ning kandis kammerhärra ja tõelise salanõuniku tiitlit.
Talle kuulusid Simuna kihelkonna Paasvere mõis ja Kullamaa kihelkonna Päri ning Jõgisoo mõis.
Perekond.
Eduard von Maydell abiellus 1861. aastal vabapreili Alexandra Sophie Henriette von Stackelbergiga, kes oli Moora mõisniku Alexander von Stackelbergi tütar. Abielust sündisid:
Eppingi torn

Eppingi torn on Tallinna linnamüüri kaitsetorn müüri loodelõigus. Kaitsetorn ehitati 14. sajandil ja on nime saanud selle ehitusjuhi Tallinna raehärra Tideman Eppinci (Thiderico Eppingh) järgi. 15. sajandil nimetati seda torniks Oleviste pastoraadi taga ("thorn achter sunte Olaues wedeme"). Torn asub Tallinnas aadressil Laboratooriumi tänav 31.
Torn rajati tõenäoliselt 1370. aasta paiku ning seda täiendati 1400. ja 1510. aasta paiku. Esimene torn oli hoburauakujulise põhiplaaniga, kolmekorruseline ja 11 m kõrgune. All oli ladu, järgnes kaks kaitsekorrust ning mõlemas välisseinas oli viis laskeava.
Teises ehitusjärgus lisati kaks uut kaitsekorrust. 1530. aastaks oli torn 22,5 m kõrgune ja juba kuuekorruseline. Vanad laskeavad suleti ning allkorruseid kasutati laoruumidena. Säilinud on torni ülaossa ehitatud kaks uut müüritreppidega ühendatud kaitsekorrust.
Ehitisel oli tugev lagi ja kõrge kivikatus, kõikidel ruumidel olid puitpõrandad. Torn oli selline veel 18. sajandil, mil seal oli püssirohuladu. 19. sajandi teisel poolel torni sisemus lammutati.
1935.-1936. aasta korrastustööde käigus kaeti torn kivikatusega. Eesti NSV ajal asus tornis KGB ja siseministeeriumi katlamaja. Väidetavalt põletati seal 1980. aastate lõpus mittevajalikke dokumente. Torn restaureeriti 2005. aastaks ning seda on kasutatud ajutiste näituste ja muude kultuuriürituste tarbeks.
Vastseliina valla lipp

Vastseliina valla lipp on Võru maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Vastseliina valla lipp.
Lipp valiti välja rahvahääletusel 3. juulil 2008 ning kinnitati Vastseliina Vallavolikogu poolt 29. oktoobril 2008.
Lipu kirjeldus.
Valla lipuks on sinine kangas valge ristiga, kanga keskel on aga Vastseliina valla vapp. Lipu sinine toon on rahvusvahelise Pantone värvitabeli järgi 300 ja punane 032. 
Põhjendus.
Valge rist lipul sümboliseerib ristikäike Vastseliina linnusesse. Sinine sümboliseerib rahu,
harmooniat ja tasakaalu ning peale selle on sinine ka vaikuse, konservatiivsuse, truuduse ja tõe sümbol. Samuti tähistab sinine taevast, vett ja jahedust. Punane sümboliseerib tuld ja verd aga ka vaprust ja julgust. Valge on aga puhtuse ja rahu värv.
Magnentius

Magnentius (täisnimega Flavius Magnus Magnentius; 303 – 11. august 353) oli Vana-Rooma keiser 18. jaanuarist 350 kuni oma surmani 11. augustil 353. Ta oli Galliast pärit väejuht, kes lasi ennast armeel keisriks kuulutada ning kukutas ja mõrvas seadusliku valitseja Constansi.
Magnentius valitses ainult Vana-Rooma keisririigi lääneosa. Idas jäi troonile Constansi vend Constantius II, kes kuulutas Magnentiusele sõja. Constantius purustas ta väed 351. aastal Mursa lahingus ja 353. aastal Mons Seleucuse lahingus. Viimase lahingu järel sooritas Magnentius enesetapu.
Tulipunkt

Tulipunkt (inglise keeles "hotspot" 'tulipunkt') on koht, kus asub Wi-Fi juurdepääsu võimaldav seade. Tulipunktiks nimetatakse seadme tekitatud leviala, pääsupunktiks aga seadet ennast.
Vootele Hansen

Vootele Hansen (sündinud 19. jaanuaril 1962 Tallinnas) on Eesti poliitik ja geograaf. Ta kuulus Riigikogu VIII ja IX koosseisu.
Vootele Hansen lõpetas 1980. aastal Tallinna 17. Keskkooli ja 1985. aastal Tartu Riikliku Ülikooli geograafiateaduskonna. Alates 1994. aastast kuulub Vootele Hansen Eesti Üliõpilaste Seltsi.
Ta töötas aastatel 1985–1990 Rakendusgeofüüsika Instituudis ja 1990–1992 Tallinna Tehnikaülikoolis. 
1992. aastal valiti Vootele Hansen Isamaa nimekirjas Riigikogu VII koosseisu liikmeks. Aastatel 1994–1995 oli ta Andres Tarandi valitsuses keskkonnaminister.
Aastatel 1998–2018 kuulus ta Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda.
Vootele Hansen on EELK Misjonikeskuse nõukogu liige.
Ta on Tallinna Järveotsa Gümnaasiumi geograafia, ühiskonna- ning loodusõpetuse õpetaja.
Oktoobrist 2012 on ta Inimõiguste Instituudi juhatuse esimees.
Aastast 2020 on ta taas erakonna Isamaa liige. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 1 (Haabersti, Põhja-Tallinn ja Kristiine) 172 häält ning ei osutunud valituks.
Isiklikku.
Ta on lesk ja ta on kahe poja isa. Tema onu Mihkel Hansen oli aastatel 1937–1940 ja 1941–1944 Viljandi maavanem ning V Riigikogu ja I Riigivolikogu liige.
August Rauberi medal

August Rauberi mälestusmedal on Tartu Ülikooli arstiteaduskonna poolt välja antav tunnustus. Medaliga peetakse meeles Tartu Ülikooli Vanas anatoomikumis töötanud professorit August Rauberit. Rauberi-nimelise mälestusloengute traditsiooni ja Rauberi medali algatajaks oli Ela Kogerman-Lepp.
Medali on saanud
Diedrich von Keyserlingk

Diedrich von Keyserlingk (sündinud 12. juulil 1937 Königsbergis) on Saksa neuroanatoom. 
Ta on Aacheni Ülikooli emeriitprofessor.