tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vara mõis

Vara mõis (saksa keeles "Warrol") oli rüütlimõis Maarja-Magdaleena kihelkonnas Tartumaal. Tänapäeval jäävad mõisakompleksi jäänused Tartu maakonna Peipsiääre valla territooriumile.
Ajalugu.
Mõis tekkis arvatavasti enne 1558. aastast. 1626. aastal läänistas Gustav II Adolf mõisa Engelbrecht von Tiesenhausenile.
1836. aastal omandas mõisa, parun Johann Georg Wrangelli tütre Charlotte Helene von Sieversi (sünd von Wrangell) pärijate omavahelisel kokkuleppel, tema poeg krahv Paul von Sievers (1797–1863). 1866. aastal omandas mõisa Paul von Sieversi 1863. a tehtud testamendi järgi, tema lesk Sophie Wilhelmine (snd von Nolcken) eluaegse kasutamisõigusega ja nende poeg Georg von Sievers (1847–1906) ja 1898. aastal omandas mõisa krahv Paul von Sievers (1872–1945), kes oli ka mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist.
Mõisaansambel.
Mõisa peahoone on tänapäeval varemetes.
Vesneri mõis

Vesneri mõis (saksa keeles "Wesslershof", varem "Lauenhof, Lawen") oli rüütlimõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal. Tänapäeval jäävad mõisakompleksi jäänused Tartu maakonna Tartu valla territooriumile.
Ajalugu.
Mõisat on esimest korda mainitud 16. sajandi keskel, kui selle omanik oli Marccus Vesler. Poola valitsusajal andis Poola kuningas Zygmunt III Waza mõisa Tartu Jaani koguduse saksa pastor Christian Schrapferile. 1753. aastal müüdi Wesleri 20.300 rubla eest sillakohtunikule Wrangelile. 1808. aastal ostis Augusta Sidonia von Schultzi varade oksjonilt, Vesneri 58 100 hõberubla ja Haava 24 600 hõberubla eest Otto von Oettingen. 1842. aastal müüsid Henriette von Oettingeni pärijad Vesneri ja Haava mõisa Heinrich von Strykile. Heinrich von Stryki (1793–1862) surma järel läksid Vesneri ja Haava mõisad pärimise korras tema laste ühisomandisse ja 1864. aasta pärandavara jagamise lepinguga Robert Otto von Stryki (1837–1873) ainuomandisse. Vesneri ja Haava mõis liideti 1867. aastal. Robert Otto Ludwig von Stryki surma järel läks Vesneri-Haava mõis tema pärijate ühisomandisse ja 1897. aastal Ernst von Stryki ainuomandisse.
Vesleri järgi sai mõis ka nime. 16. sajandi lõpust ja 17. sajandi algusest on teada mõisa nimena kõrvuti varasema Wesseler ja Lawen. Kasutusele jäi uus nimi: Weszlershoff (1681), Wesnershof ja Weslershof (1782). Mõlemad variandid olid veel 19. sajandil käibel: Wefinershof (1840), Weslershof (1900), Vesneri (1782, 1900).
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Ernst Oskar Heinrich von Stryk.
Haava mõis

Haava mõis (saksa keeles "Hawa") oli Vesneri mõisa kõrvalmõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal. Tänapäeval jäävad mõisakompleksi jäänused Tartu maakonna Tartu valla Haava küla territooriumile.
Mõisa asutas Georg Gustav von Wrangell.
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Ernst Oskar Heinrich von Stryk.
Puiatu mõis

Puiatu mõis (saksa keeles "Pujat") oli rüütlimõis Kõpu kihelkonnas Viljandimaal. Mõis asub Viljandi maakonnas Viljandi vallas Puiatu külas.
Mõis rajati 17. sajandi algul. 
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Siegfried Joseph von Krüdener.
Mõisa peahoones oli pärast 1919. aasta võõrandamist lastekodu ja 1958-2009 Puiatu erikool.
Tarvastu mõis

Tarvastu mõis (saksa keeles "Tarwast") oli rüütlimõis Tarvastu kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jäävad mõisa jäänused Viljandi maakonda Viljandi valda.
Mõisat on esimest korda mainitud 1414. Liivi sõja järel oli mõis Poola Pärnu vojevoodkonna Viljandi staarostkonna folvark ehk riigimõis.
1588. aastast doneeriti Tarvastu staarostkond eluaegseks kasutamiseks Jürgen Fahrensbachile. Lisaks Tarvastu mõisale kuulusid talle ka Karksi ja Ruhja. Tarvastu linnus sai tugevasti kannatada nii Liivi sõjas kui ka Rootsi-Poola sõdades. Linnus hävis lõplikult 1596. aastal toimunud püssirohulao plahvatuses.
1624. aastal andis Rootsi kuningas Gustav II Adolf krahv Jakob de la Gardiele, kui Liivimaa kindralkubernerile Helme linnuse ja mõisa, millele lisandusid veel Tarvastu ja Viljandi lossilään.
19. sajandil kuulus mõis Markii Heinrich Joseph de Lambertile, Johann von Jürgensohnile ja Mensenkampffidele: Jakob von Mensenkampffile, Karl von Mensenkampffile, James von Mensenkampffile, Jakob (James) Moritz Justus von Mensenkampffile, Karl August von Mensenkampffile.
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Karl August von Mensenkampff.
Mõisahooned.
Mõisa peahoone pole säilinud.
Mõisahooned: viinavabrik-härjatall, ait-kuivati, valitsejamaja, kelder, tall-tõllakuur, tall, meierei, moonakatemaja, vesiveski varemed on arvatud kultuurimälestisteks.
Koonu mõis

Koonu mõis (saksa keeles "Kono") oli rüütlimõis Väike-Maarja kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jäävad mõisa jäänused Lääne-Viru maakonda Väike-Maarja valda.
Mõisat on esimest korda mainitud 16. sajandi keskpaigas. 
Mõisa viimased omanikud enne 1919. aasta mõisate võõrandamist olid Dehnid.
Juuru Eduard Vilde Kool

Juuru Eduard Vilde Kool on põhikool Juurus aadressil Tallinna maantee 18.
Kuni 2014. aasta septembrini oli kool gümnaasium ja kandis nime Eduard Vilde nimeline Juuru Gümnaasium.
Ajalugu.
Esimesed teated kooli kohta Juurus pärinevad 17. sajandi lõpust. Rootsi kuninga Karl XII 1687. aasta koolikäsu järgi pidi iga kiriku juures tegutsema kool. 1695. aastast pärineva teate järgi oli Juurus valminud köstrikool, mille õpetajaks oli kohaliku koguduse köster. 1736. aastast on teada, et Juurus tegutses kihelkonnakool. Ja aastatel 1786–1787 oli kihelkonnas juba kümme kooli: kihelkonnakool Juurus ning mõisa- või külakool Inglistel, Mahtras, Härglas, Maidlas, Hõredal, Järlepas, Umbrus, Kuimetsas ja Palukülas. 19. sajandi alguseks vähenes koolide arv kõikjal ja Juurule lähim kool asus Kosel. Põhja-Eestis õpetasid sel ajal lapsi rändõpetajad. Sajandi keskpaigas olukord paranes ja aastatel 1842–1880 rajati kokku 16 küla- ja vallakooli: Kasvandu, Pae, Salutaguse, Oblu, Maidla, Seli, Mahtra, Kädva, Ingliste, Juuru-Atla, Pirgu, Järlepa, Purila, Härgla, Paluküla ja Vaopere. Juuru-Atla vallakool asutati 1871. aastal, kuid koolihoone valmis ise tõenäoliselt alles aastatel 1874–1875. Kool asus Atla külas Tutu talust eraldatud maadel (tänapäeva koolist 1,5 km kaugusel idassuunas). Hoones oli üks suur klassituba, köök ja õpetajate toad. Koolis käis üle 30 lapse. Hoone lammutati 1930. aastatel. Kooli asukohta tähistab mälestuskivi. 
1915. aastal lõpul valmis Juuru 2-klassilise ministeeriumikooli hoone. Maja ehitati Kadaka talult ostetud krundile. Uude koolihoonesse asusid ümber Juuru-Atla vallakooli ja Maidla vallakooli lapsed ja õpetajad. Avatud koolis tegutses lisaks vallakoolile esialgu kaks klassi. Hoones oli keskküte.
1919. aastal kasvas Juuru kool neljaklassiliseks kooliks, 1922. aastal kuueklassiliseks algkooliks.
1933. aastal lisandus kuueklassilisele algkoolile täienduskool ja kooli nimeks sai Juuru Alg- ja Täienduskool.
1940. aastal muudeti kool Juuru Mittetäielikuks Keskkooliks. 1941. aastal (Saksa okupatsiooni ajal) jätkas tegevust kui Juuru Alg- ja Täienduskool. 1944. aastal jälle Juuru Mittetäielik Keskkool. 1951. aastal nimetati kool Juuru Keskkooliks. 1965. aastal nimetati kool kirjanik Eduard Vilde järgi Eduard Vilde nimeliseks Juuru Keskkooliks. Nimelt kirjeldab Eduard Vilde üks tähtsamaid teoseid "Mahtra sõda" kunagisi talurahvarahutusi Mahtras ja selle ümbruses. 1948. aastal koolis avatud samateemalisest muuseuminurgast on kasvanud välja Mahtra Talurahvamuuseum.
1999. aastal nimetati kool Eduard Vilde nimeliseks Juuru Gümnaasiumiks.
Alates 2012. aastast tegutseb kooli juures huvikool, kus on võimalik õppida viiulit, klaverit ja soololaulu.
Alates 2014. aastast tegutseb kool põhikoolina ja kannab nime Juuru Eduard Vilde Kool.
Tõrva Linnaraamatukogu

Tõrva linnaraamatukogu on Tõrva linna rahvaraamatukogu. Raamatukogu aadress on Männiku 5, 68605 Tõrva. 
Ajalugu.
14. detsembril 1909 andis Helme-Tõrva Hariduse Seltsi esimees A. Krimm seltsi koosistumisel liikmetele teada, et raamatukogu avatakse Tõrvas pühapäeval, 20. detsembril ning raamatute väljaandmine hakkab toimuma pühapäeviti kella 2–3 ja kolmapäeviti kella 1–2. Avamisaastal sisaldas raamatukogu 454 raamatut 517,24 rubla väärtuses. 
1913. aastal oli Tõrva Haridusseltsi raamatukogu üks vähestest Valgamaa 55 haridus- ja karskusseltsi raamatukogust, mis töötas enam-vähem kindla korralduse järgi. Raamatukogu tegevus soikus esimeses maailmasõja ja sellele järgnenud Vabadussõja aastatel. 
Raamatukogu avati uuesti 1920. aasta teisel poolel. Seltsi juhatajaks sai kooliõpetaja Jüri Hansson. Seltsi raamatukoguhoidjaks-laenutajaks oli aastatel 1920–1923 Artur Freiwald (pärast eestistamist Priimets). 1923. aastal oli raamatukogul 200 alalist lugejat. See oli suurim Valgamaa raamatukogu, sisaldades 2151 eksemplari teoseid. 1924. aastal andis alevivalitsus raamatukogule 6000 marka toetust, tingimusega, et alevi elanikkonnale antaks raamatukogu tarvitamisel samasugused õigused, mis olid seltsi liikmetel.
1927. aastal sai Tõrva linnaõigused. Otsustati hakata raamatukogu rahaliselt toetama ja seega asus ta täitma linnaraamatukogu ülesandeid. Raamatukoguhoidjaks sai Paat. 
1940. aastal töötas raamatukogu linnavalitsuse hoones ja täienes 100 raamatu võrra. 1941. aasta teisest poolest 1943. aasta septembrini töötas raamatukogus Aino Jakobson (Eerma). 1944. aastal sai linnavalitsuse üks hoone tiib pommitabamuse ja raamatukogu suleti mõneks ajaks.
1947. aastal töötas raamatukogu nüüdsel aadressil Veski 1 asuvas natsionaliseeritud majas 33 m2 üldpinnaga. Registreeritud lugejate arv oli 290. Raamatuid oli arvel 1571, aasta jooksul saadi juurde 197 raamatut. 
1950. aasta septembris kolis raamatukogu uude asupaika Veski t 3. 1950. aasta oktoobris Tõrva Rajooni Raamatukoguks saamine tingis töömahu suurenemise, kuna tuli hakata metoodiliselt juhendama ka külaraamatukogusid. 1953. aastal kolis raamatukogu aadressile Tartu tänav 16. Tõrva Rajooni Raamatukogu juures oli ka lasteosakond, kuid 8. oktoobril 1953 moodustai Tõrva linnas eraldi lasteraamatukogu. Sellest ajast on Tõrvas kaks raamatukogu.
1990. aastal kolis raamatukogu aadressil Tartu tänav 35 asuvasse majja. Ruumid Tartu tänava majas olid kitsad. 1993. aastal sai raamatukogu uued ruumid Männiku tänav 5 majja (kus ollakse tänini). 
1998. aastal võeti kasutusele programm Kirjasto 3000. 21. detsembril 2001 sai Tõrva Linnaraamatukogu esimeseks kohaks piirkonnas, kus avati avalik internetipunkt (AIP). 
2003. aastal raamatukogu renoveeriti.
2007. aastal läks raamatukogu üle täielikule elektroonilisele laenutusele.
Statistika.
Statistika 2014. aasta seisuga
Kogud: 22 907
Kasutajad: 688
Külastused: 11 270
Laenutused: 18 701
Töökohad: 2
Balti Trükitööliste Ühing

Balti Trükitööliste Ühing (saksa keeles "Baltischer Buchdrucker-Verein") oli arvatavasti 1906 Riias asutatud trükitöölisi ühendav organisatsioon (ühing).
Tallinna osakond.
Ühingul oli Tallinna osakond (saksa keeles "Revaler Abteilung des Baltischen Buchdrucker-Vereins"), mis tegutses 1906. aastast.
Tallinna osakonnal oli oma raamatukogu, samuti korraldasid selle liikmed muusika- ja
tantsuõhtuid ning näitemänge.
Tallinna osakonna järeltulija oli Tallinna Trükitööliste Ühisus (asutati 1919).
Évreux

Évreux [ev'röö] on linn Prantsusmaal Eure'i departemangus. See on departemangu prefektuur ("prefecture") ehk halduskeskus. Linn on kolme kantoni keskuseks.
Linna territoorium asub 58–146 meetri kõrgusel üle merepinna.
Chartres

Chartres [šar'tr] on linn Prantsusmaal Eure-et-Loiri departemangus, departemangu prefektuur ("prefecture") ehk halduskeskus. Linn on kolme kantoni keskuseks.
Linna territoorium asub 121–161 meetri kõrgusel üle merepinna.
12.–13. sajandil ehitatud Chartresi katedraal kuulub 1979. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Laon

Laon (hääldus "laon") on linn Prantsusmaal Aisne'i departemangus. Ta on departemangu prefektuur ("prefecture") ehk halduskeskus. Linn on kahe kantoni keskuseks.
Linna territoorium asub 63–183 meetri kõrgusel üle merepinna.
Anu Åkerman

Anu Åkerman (aastani 2008 Anu Annus; sündinud 9. detsembril 1980 Tallinnas) on eesti orienteeruja.
Haridus.
1999. aastal lõpetas Tallinna Reaalkooli. ja 2010. aastal Helsingis Aalto teadus- ja tehnikaülikooli. 
Sporditulemused.
Aastatel 1998–2014 võitnud orienteerumise Eesti meistrivõistlustel 12 kulda, 7 hõbedat ja 12 pronksi.
Aastatel 2001–2013 osalenud viis korda Eesti koondises orienteerumise maailmameistrivõistlustel, parimad tulemused 20. koht lühirajal (2001 ja 2003), 25. koht sprindis (2004), 29. koht tavarajal (2013) ja 7. koht teatejooksus (2004). Orienteerumisjooksu EMil parimad tulemused 8. koht sprindis ja 7. koht teatejooksus (2006).
2015. aastal võitis orienteerumise veteranide MMil N35 klassis kaks pronksmedalit (sprindis ja tavarajal).
Isiklikku.
Tema isa oli orienteeruja Uku Annus, ema on orienteeruja ja spordiarst Leena Annus.
Bourg-en-Bresse

Bourg-en-Bresse [buur ön bress] on linn Prantsusmaal Aini departemangus. See on departemangu prefektuur ("prefecture") ehk halduskeskus. Linn on kahe kantoni keskus.
Linna territoorium asub 220–273 meetri kõrgusel üle merepinna.
Linn asub Lyonist 68 kilomeetrit kirdes, Mâconist 35 kilomeetrit läänes ja Lons-le-Saunier'st 62 kilomeetrit lõunas. Samuti asub linnast 101 kilomeetrit läänes Šveitsi linn Genf. See asub Jura mäemassiivist läänes ja Dombes'i looduslikust ja ajaloolisest piirkonnast kirdes. Seda läbib Reyssouze'i jõgi, mis on üks Saône lisajõgedest. Lisaks läbib seda idaosas Dévorah' jõgi, mis suubub Reyssouze'i jõkke.
Linn asub mandrilise kliima alas, kus talved on külmad ja suved kuumad ning sajab peamiselt suviti.
Transpordiühendus.
Linna teenindavad kaks kiirteed, mis ühendavad Lyoni ja Dijoniga, piirkonna lähimate majandus- ja kultuurielu keskustega. Kesklinnas asuv raudteejaam on ka Prantsuse kiirrongide (TGV) peatuseks. Lisaks ühendusele Lyoniga läbib seda jaama ka Pariisi–Genfi liin. Linna ühistransport koosneb 8 liinist ja neid korraldab ettevõte CarPostal. Linna lähedal asub Bourg-Ceyzériati lennuplats, mida kasutatakse ka õhuspordialade harjutuskohana. Viimane asub Jasseroni vallas, 5 kilomeetrit linnast.
2008. aastast on linnapea Jean-François Debat.
Linn sai oma praeguse nime 31. märtsil 1955, kui nimele "Bourg" lisati eristamiseks nimeosa "en Bresse".
Õppeasutused.
Bourg-en-Bresse'i linnas on neli riigikolledžit (Brou, le Revermont, Victoire Daubié ja Thomas Riboud) ning kolm erakolledžit (Saint-Pierre, Saint-Joseph ja Jeanne d'Arc). Gümnaasiumidest on Lalande 1200 õpilasega, Carriat 2500 õpilasega ja Edgar-Quinet' nimeline 1500 õpilasega üldharidusasutus. Lisaks asuvad veel linnas kaks kutsekooliː Gabriel Voisini nimeline (1100 õpilasega) ja Marcel Pardé nimeline (1100 õpilasega). Linnast veidi eemal asub Sardières'i põllumajandusõppeasutus 700 õpilasega.
Samuti asub linnas õppeasutus, mis on mõeldud noorte kurtide õpetamiseks (Institut des Jeunes Sourds St Joseph).
Sõpruslinn.
Partnerlussidemed:
Maare Kümnik

Maare Kümnik (15. märts 1936 – 13. november 2015) oli eesti bibliograaf. 
Ta sündis Tartus kirikuõpetaja Alfred Toominga peres esimese lapsena. 
Pere kolimise tõttu õppis ta eri algkoolides, keskkooli lõpetas 1954. aastal Viljandis. 1959. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli raamatukogunduse ja bibliograafia erialal. 
Lõpetamise järel töötas ta Sirgalas ja Kallastel. 1961. aastast töötas Tartu Ülikooli raamatukogus kõigepealt bibliograafi, seejärel toimetaja ning viimati sektori- ja osakonnajuhatajana. 
Lisaks tavapärasele väljaannete bibliografeerimisele, toimetamisele ja teatmeteenindusele kulus suur osa ajast raamatukogu kirjastuskolleegiumile, nõukogudele ja komisjonidele. Lisaks bibliograafiaõppuste läbiviimine üliõpilastele, raamatukogu ja kolleege tutvustavad artiklid perioodikas, ettekanded konverentsidel. Oma täpsuse, korrektsuse ja asjatundlikkuse tõttu tuli tal sageli nõustada bibliograafiate ja näituste koostajaid, nii õppejõude, üliõpilasi kui ka kolleege.
Enamik Tartu Ülikooli bibliograafia aastaraamatutest ilmus Maare Kümniku toimetamisel. Tema juhtimisel valmis Tartu Ülikooli biobibliograafilise kartoteegi süsteem ja sadadesse kastidesse ulatuv kartoteek. 
Toimetatud töid: "Tartu ülikooli toimetiste sisuregistrid 1893–1944", "Professor Juhan Aul". Kirjanduse nimestik 1919–1989, "Viktor Kalnin: bibliograafia 1957–2000".
1998. aastal ilmus Kümniku ja Kaja Noodla koostatud artiklikogumik "Meie õppisime raamatukogundust Tartu ülikoolis", kus eri lendude esindajad oma õpinguaastaid meenutavad. Pensionieaski osales ta Eesti raamatukogunduse biograafilise andmebaasi koostamisel.
Tunnustus.
Ta kuulus Õpetatud Eesti Seltsi alates selle taasasutamisest 1988. aastal.
Noortefoorum

"Noortefoorum" on Tre Raadio eetris 2012. aasta sügisest igakuiselt eetris olev ja noorteprobleeme kajastav raadiosaade, kus saatejuht ja eri valdkondade spetsialistid kõnelevad teemadel nagu toitumine, narkootikumid, alkohol, koolistress, veeohutus, tuleohutus, esmaabi, liiklusohutus, sport ja liikumine jne. 
Raadiosaated on Tre raadio kodulehel järelkuulatavad.
Räägime asjast

"Räägime asjast" on raadiosaade, mis on eetris 2015. aasta sügisest. Saate loomise tingis Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna soov tekitada ajalehele Vaba Sõna lisaväljundeid. 
Saade on kuulatav Tre raadios, Kuma Raadios ja Pereraadios, samuti internetis raadiosaate lehel. Saates käsitletakse peamiselt Eesti, aga ka välismaa poliitikat puudutavaid teemasid.
"Räägime asjast" saatejuhid on Martin Helme ja Mart Helme, lisaks on mõnes saates ka külalised. Enamus saatest salvestatakse ette reedel või laupäeval.
Hałoŭčyn

Hałoŭčyn (poola keeles "Hołowczyn", transkribeerituna Galovtšõn) on agrolinnake ja endine alev Valgevenes Mahiloŭ oblastis Białyničy rajoonis, Hałoŭčyni külanõukogu halduskeskus. Hałoŭčyn asub merepinnast 167 meetri kõrgusel, rajoonikeskusse Białyničyni on sealt 18 kilomeetrit.
Hałoŭčyn asub Vabiči jõe kaldal. Asulas on keskkool ja laste muusikakool, kultuurimaja ja raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on vanad kindluse varemed.
Ajalugu.
Asulat on esimest korda mainitud XIV sajandi lõpus. 1501. aastal läks see Aleksandri abikaasa Jelena valdusse. Hiljem kuulus see järgemööda Hołowczyńskitele, Potockitele ja Pacidele. 1567. aastal rajati sinna mõis.
Seoses territoriaal-administratiivse reformiga hakkas asula kuuluma Viciebski vojevoodkonda ja Orša maakonda. Aastal 1573 ehitati sinna katoliku kirik. 1583. aastal oli Hałoŭčyn veel küla, aga XVII sajandi alguses sai sellest alev. Põhjasõja ajal toimus selle all Rootsi vägede võiduga lõppenud lahing.
Poola jagamisel läks alev 1793. aastal Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mogiljovi kubermangu ja Mogiljovi maakonda. 1785. aastal oli seal kaks õigeusu kirikut, asulas tegutses veski. Hiljem hakkas alevit läbima ka postimaantee. 1848. aastal oli alevis juba kolm õigeusu kirikut; üks neist oli varasem katoliku kirik, mille juures tegutsenud dominiiklaste klooster hävitati tsaarivõimude poolt 1833. aastal. 1880. aastal peeti seal kaks korda aastas laata. 1886. aastal oli alevis asunud õigeusu kirikutest üks kihelkonna keskuseks, samuti oli seal juutide palvemaja. Sealne mõis kuulus algul Rapałowskitele, aga XX sajandi alguses läks see Balwierszyszkite valdusse.
1924. aastal läks Hałoŭčyn Valgevene NSV koosseisu, kus sellest sai küla.
Valgevene linnade loend

"Siin on loetletud Valgevene linnad. Valgevenes on 115 linna."
Karaski mõis

Karaski mõis (saksa keeles "Karrasky") oli rüütlimõis Kanepi kihelkonnas Võrumaal. 
Mõis tekkis 1734, kui Krootuse (Kõlleste) mõisast eraldati maa-alad Vastse-Kõlleste ja Karaski mõisa jaoks. 
1867 ühendati Karaski ja Vastse-Kõlleste mõis ja tekkinud uut mõisat nimetati Karaski mõisaks. 
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Harald von Samson-Himmelstjerna.
Varbuse mõis

Varbuse mõis (saksa keeles "Warbus") oli rüütlimõis Põlva kihelkonnas Võrumaal. 
Kuni 18. sajandi keskpaigani oli Varbuse mõis Väimela mõisa karjamõis. 
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Harald von Samson-Himmelstjerna.
Mõisa peahoone hävis 1981. aasta tulekahjus.
Sõmerpalu mõis

Sõmerpalu mõis (saksa keeles "Sommerpahlen") oli rüütlimõis Urvaste kihelkonnas Võrumaal. 
Enne mõisa moodustamist oli seal Sõmerpalu vasallilinnus. Linnus hävis Liivi sõjas. 
Ajalugu.
1631. aastal sai Sõmerpalu omanikuks Tallinna kodanik ja kaupmees Hans Ohm (1597–1664), kellele Rootsi kuningas Gustav II Adolf andis 1631. aastal Sõmerpalu mõisa Liivimaal (Antsla kihelkonnas) ja Pruuna mõisa Eestimaal. Hans Oom oli Urvaste koguduse üks agaramaid liikmeid ja kirikueestseisja ning 1640. aastal ehitas ta Võhandu jõele tammi ja viljaveski. 1644. aastal avaldas Urvaste pastor Johann Gutslaff Hans Ohmi kulul raamatu "Lühike teade ja õpetus vääralt pühaks peetud Võhandu jõest Liivimaal", raamatu Eestis teadaolevalt ainueksemplari säilitatakse Tallinna Linnaarhiivis. Hans Ohm müüs 1652. aastal mõisa Diedrich Müllerile (vt. Müller). 
Sõmerpalu mõisa omanik Moeller müüs 1900. aastal Liivimaa rüütelkonna asundamiskomisjonile oma neli karjamõisat, mis tükeldati ja asustati Lõuna-Venemaalt Volõõniast toodud sakslastega. Alates 1912. aastast müüs Sõmerpalu mõisa omanik Peetrimõisa, Annõmõisa, Mustja ja Lilli karjamõisa maadest moodustatud 26 talu saksa asunikele. Hilisemas Sõmerpalu vallas asus suurem sakslaste asula Eestis, kus sakslased elasid talupidajatena. Heimtalis oli umbes 35 saksa talu ligi 200 elanikuga, 20 km eemal on Viira asundus 8 saksa taluga ning ka saksa asundus Peetrimõisas. Sõmerpalu sakslased kolisid ka Saksamaale 1939. aastal. Maha jäi umbes 73 perekonnast ainult 3, need on kõik segaabielus perekonnad, kusjuures meespooleks on eestlane.
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Friedrich von Möller.
Varudi mõis

Varudi mõis (saksa keeles "Wardes, Wartz, Portenthacken, Neuwartz") oli rüütlimõis Viru-Nigula kihelkonnas Virumaal. 
Taani hindamisraamatu andmetel oli 1241. aastal Varudi küla oma 45 adramaaga Virumaa üks suurimaid. 
1540. aastal andsid vennad Dyrick ja Johann Hastferid, Varudi mõisa kohtulikult oma õe Lena Hastferi mehele Johann Dückerile.
Mõisat on mainitud 17. sajandi keskel. 1639. aastal müüs Johan Dücker Varudi mõisa Tallinna kodanikule Salomon Rabele.
1665. aastal jagati Varudi mõis Uue- ja Vana-Varudi mõisaks.
1849. aastal sai Uue- ja Vana-Varudi mõisa omanikuks Carl Raphael von Schilling.
Erastvere mõis

Erastvere mõis (saksa keeles "Errestfer") oli rüütlimõis Kanepi kihelkonnas Võrumaal.
Erastvere mõisa on esmamainitud 1452. aastal, kui Johann Soye ostis mõisa Tartu piiskopilt. 1657. aastal läks mõis Ungern-Sternbergide valdusse. Viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli parun Gerhard von Ungern-Sternberg (1882–1946).
2005. aastal pühitseti kalmistul uus kabel, mille ehituseks andis raha viimase paruni Gerhard von Ungern-Sternbergi Saksamaal elav poeg Gerd Ungern-Sternberg.
1926. aastal avati mõisas vanadekodu, kuhu juba siis paigutati psüühikahäiretega isikuid. Härrastemaja lammutati 1972. aastal ja 1976. aastal avati hooldekodu uus kahekorruseline peamaja. Erastvere Hooldekodus on ligi 200 kroonilise psüühikahäire ja vaimse puudega inimest üle Eesti. Hooldekodu juhatajana töötas 1996–2009 psühhiaater Rein Suija.
Kooraste mõis

Kooraste mõis (saksa keeles "Korast") oli rüütlimõis Kanepi kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõisakompleks Põlva maakonna Kanepi valla territooriumil.
Mõisat on esmamainitud 1511. aastal. 
Kooraste ja Karste mõis liideti üheks mõisaks 1864. aastal, liitmine kinnistati 1866. aastal ja 1875. aastast sai nende nimeks Kooraste mõis.
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Karl von Ungern-Sternberg.
Ulvi mõis

Ulvi mõis (saksa keeles "Oehrten, Oerten") oli rüütlimõis Viru-Nigula kihelkonnas Virumaal. 
Ajalugu.
Mõisat on esmamainitud 1498. aastal. 1551. aastal sai mõisa omanikuks Heinrich Wulff. Wulffide perekonna järgi sai mõis ka nime. 
Wulffi pärija tütar, kes oli abielus Brun Dückeriga (kes uppus koos Pontus de la Gardiega Narva jõkke 1585) abiellus seejärel Otto Wrangell nooremaga, kes 1597. aastal müüs Ulvi mõisa Reinhold Thuwele (Taube). 1627. aastal läks Ulvi mõis Reinhold Thuwele tütre Elisabet Wrangelli, Elistvere mõisa omaniku Hermann Wrangelli lese valdusse. 1641. aastal oli omanik tema tütre Elisabeth Magdalena von Wrangelli mees, Jürgen von Uexküll.
1695. aasta pärandijagamislepinguga sai Ulvi mõisa omanikuks Jürgen von Uexkülli pojapoeg Jacob Johann von Uexküll-Meyendorff. 1723. aastal müüdi mõis Otto Wilhelm Harpele, kes müüs selle 1739. aastal parun Hans Reinhold von Meyendorffile. 1762. aastal sai Ulvi mõisa omanikuks Johann Wilhelm von Bielsky. 1764. aastal ostis mõisa Alexander Clapier de Colongue, kelle perekonna valduses oli mõis kuni 1809. aastani.
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Alexander Rudolf Otto Heinrich von Winkler.
Mõisa peahoones asus 1940. aastast Rägavere vallavalitsus, enne seda asus Rägavere vallamaja Kantkülas. 
Tänapäev.
Pärast Rägavere valla liitumist Vinni vallaga asuvad Ulvi mõisahoones klubi, raamatukogu ja noortetuba.
Rõuge mõis

Rõuge mõis (saksa keeles "Rauge") oli rüütlimõis Rõuge kihelkonnas Võrumaal.
Mõisat on esmamainitud 16. sajandil. Liivi sõja järel oli mõis Poola Tartu vojevoodkonna Vastseliina staarostkonna folvark ehk riigimõis.
1781. aastal müüs Gerhard Friedrich von Freymann Rõuge mõisa Ludwig Eberhard von Freymannile, kes andis selle 1800. aastal üle oma pojale Christer Ludwig von Freymannile. 1820. aastal ostis mõisa Carl Hermann Christer von Samson-Himmelstjerna (1777–1858), 1858. aastal päris mõisa Guido Samson von Himmelstiern, 1868. aastal Claudius Oskar von Himmelstiern ja 1906. aastal Karl Rudolph von Samson-Himmelstjerna.
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Friedrich Otto Eduard von Samson-Himmelstjerna.
Mõisa peahoone on tänapäevaks hävinud.
Mõniste mõis

Mõniste mõis (saksa keeles "Menzen") oli rüütlimõis Hargla kihelkonnas Võrumaal. 
Vanimad teated mõisa kohta on pärit 1386. aastast, mitu sajandit kuulus mõis Uexküllidele, 1574 kuulus mõis Johann Uexküllile ja seejärel Johann von Uexküllile. 
1702. aasta 7. augustil vkj piiras Põhjasõjas mõisat Boriss Šeremetjevi juhitud Vene armee. Rootsi kaitsepositsiooni moodustanud mõisahoone kirjelduse andis August Wilhelm Hupel 1789. aastal. 
Aastal 1765 ostis mõisa H. von Kosküll, Kosküllidele kuulus mõis aastani 1826, kui uuteks omanikeks said von Wulffid.
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Herman Maximilian von Wulff.
Mõisa peahoone hävines vabadussõja käigus.
Saru mõis

Saru mõis (saksa keeles "Saara") oli rüütlimõis Hargla kihelkonnas Võrumaal. 
1574 oli mõisa omanik Johann Uexküll. 
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Herman Maximilian von Wulff.
Mõisa peahoone on tänapäevaks hävinud.
Anneli Ott

Anneli Ott (2000–2012 Anneli Viitkin; sündinud 2. mail 1976 Tartus) on Eesti poliitik. 
Ta on olnud XIII ja XIV Riigikogu liige; 25. novembrist 2020 kuni 26. jaanuarini 2021 oli ta riigihalduse minister ja 26. jaanuarist kuni 3. novembrini 2021kultuuriminister.
Haridus.
Anneli Ott on lõpetanud 1994. aastal Parksepa Keskkooli ning 1999. aastal Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonnas liikumis- ja sporditeaduste erialal, millele 2000. aastal lisandus õpetajakutse lisaerialana.
Poliitiline tegevus.
Tema poliitiline karjäär sai alguse 2005. aastal, kui ta kohalike omavalitsuste valimistel valiti Eestimaa Rahvaliidu esindajana Lasva vallavolikokku. Ta on kuulunud ka Võru linnavolikokku ja 2009–2010 olnud Võru linnapea. Aastatel 2011–2014 töötas ta Tallinnas Nõmme linnaosa valitsuse vanema asetäitjana. Ta on töötanud ka Võrumaa Partnerluskogu tegevjuhina. 
2015. aasta Riigikogu valimistel kandideeris Ott Keskerakonna ridades Võru-, Valga- ja Põlvamaal, sai 1119 häält ja riigikogusse ei pääsenud. 19. novembrist 2015 aga sai ta Riigikogu XIII koosseisu Priit Toobali asendusliikmena. 
2019. aasta valimistel kandideeris ta samas ringkonnas ja sai 1474 häält ning osutus valituks. XIV Riigikogu liikmena juhtis ta Euroopa Liidu asjade komisjoni ja kuulus riigikaitsekomisjoni. Ta oli Jüri Ratase teises valitsuses pärast Jaak Aabi nimetamist haridus- ja teadusministriks järgmine riigihalduse minister, olles ametis alates 25. novembrist 2020 kuni valitsuse tagasiastumiseni 26. jaanuaril 2021. Seejärel võimule tulnud Kaja Kallase esimeses valitsuses oli Anneli Ott kultuuriminister. Ott teatas ministrikohalt tagasiastumisest 2. novembril 2021, tuues põhjenduseks erimeelsused valitsuspartneritega, täpsemalt vastandudes Reformierakonna juhitava valitsuse kehtestatud koroonapiirangutele. Kaks nädalat enne tema tagasiastumist kritiseeris Oti tegevust/tegevusetust kultuuriministrina Eesti Etendusasutuste Liit, kus leiti, et "minister pole ei füüsilises ega vaimses mõttes kultuuritegijate jaoks olemas olnud". Koroonavastase vaktsineerimise suhtes skeptilisi seisukohti esitanud kultuuriministri osas oli kõlanud üleskutseid ta valitsusest minema saata ka varem. 4. novembril 2021 taastusid tema volitused Riigikogu liikmena. 
Ta kandideeris 2023. aasta Riigikogu valimistel, kus kogus valimisringkonnas nr 10 (Tartu linn) 402 häält ning ei osutunud valituks. 
2. juulil 2025 esitas 
Eesti Keskerakond Oti kohalike omavalitsuste valimistel Tartu linnapeakandidaadiks. 
Erakondlik tegevus.
Ta on kuulunud järgmistesse erakondadesse:
Ta on Keskerakonna Võrumaa piirkonna esimees.
Isiklikku.
Tema isa oli Võru linnapea Jaak Ott (uppus koos abikaasaga parvlaevaga Estonia), tema onu on poliitik ja omavalitsustegelane Jüri Ott. Ta on lahutatud ning tütre ja poja ema. 
Anneli Ott oli ministrina pikka aega koroona vastu vaktsineerimata. 2021. aasta novembri alguse seisuga oli tal vaktsineerimiskuur pooleli.
Mal Whitfield

Malvin Greston Whitfield (tuntud kui Mal Whitfield; 11. oktoober 1924 Bay City – 18. november 2015 Washington) oli USA kergejõustiklane.
Londoni olümpiamängudel 1948 võitis ta 800 m jooksus olümpiarekordiga 1.49,2 kuldmedali ja USA võistkonna koosseisus Roy Cochran, Clifford Bourland ja Arthur Harnden 4 × 400 m teatejooksus samuti kuldmedali ajaga 3.10,4. 400 m jooksus võitis ta tulemusega 46,9 pronksmedali. Kulla võitis siis olümpiarekordiga 46,2 Jamaica sportlane Arthur Wint, hõbeda Herb McKenley.
Helsingi olümpiamängudel 1952 võitis ta 800 m jooksus olümpiarekordi tulemuse kordamisega 1.49,2 kuldmedali ja USA võistkonna koosseisus Ollie Matson, Gerald Cole ja Gerald Moore 4 × 400 m teatejooksus hõbemedali tulemusega 3.04,0.
Aastal 1967 avaldas memuaarid "Learning to Run".
Tõrva Lasteraamatukogu

Tõrva lasteraamatukogu on Tõrvas tegutsev lasteraamatukogu.
Raamatukogu aadress on Valga 58a, 68606 Tõrva (lasteaed "Mõmmik" maja teisel korrusel).
Ajalugu.
Varem lapsi teenindanud Tõrva Rajooni Raamatukogu juures asunud lasteosakonnast sai 8. oktoobril 1953 iseseisev raamatukogu – Tõrva Linna Lasteraamatukogu. Lasteraamatukogu teeninduspiirkonnaks loeti Tõrva linn ja linna lähedal asuvad kolhoosid. Lasteraamatukogu sai 14,5 m2 suuruse toa aadressil Araku 4 asunud hoones. 
Lasteraamatukogu inventariks olid 2 kappi ja 2 riiulit. Raamatufondi suuruseks oli 1665 eksemplari. Lugejaid oli 356, laenutusi 3057. 
1959. aastal kolis lasteraamatukogu uutesse ahiküttega ruumidesse kesklinnas, aadressil Veski 2, kuhu jäädi 1992. aastani. Raamatukogu sai enda käsutusse algul 3 tuba, 1964. aastal lisandus veel üks tuba (kokku üldpinda 75 m2). Avaramad ruumid võimaldasid algul üle minna osalisele avariiulite süsteemile (5 riiulit), aasta hiljem aga täielikule avariiulite süsteemile. 1960. aastal kasvas lugejate arv 751-ni. 1967. aastal mindi üle 5-päevasele töönädalale.
1992. aastal sai lasteraamatukogu uued keskküttega avarad ruumid (120 m2) lasteaia Mõmmik majas. Samas majas asusid kuni 1994. aastani Patküla Põhikooli ja Tõrva Keskkooli esimesed klassid. Koht on väga soodne: hoone asub Tõrva paljukorteriliste elamute linnaosas, kus elab valdav osa Tõrva noori peresid. Patküla kooli õpilased ja õpetajad võtsid raamatukogu asukoha meelsasti omaks, kuid keskkooliga kontaktid halvenesid. 
2000. aastal registreeriti lasteraamatukogu riiklikus registris, täisnimi Tõrva Lasteraamatukogu. 2003. aastal saadi juurde kõrvalasuvad vabad ruumid lugemissaali ja internetitoa jaoks. Üldpinda on nüüd kokku 250 m2. 1. septembrist 2004 hakkas lasteraamatukogu taas teenindama lugejaid kuuel päeval nädalas. 2007. aasta mais osteti tööarvuti ja raamatukoguprogramm RIKS. Elektroonilisele laenutusele mindi üle 2010. aastal.
2009. aastaks toimus lasteaiamaja kapitaalremont. Pärast remonti sai lasteraamatukogu uued, sama suured ruumid maja teisele korrusele.  
Statistika.
Statistika 2014. aasta seisuga
Õru raamatukogu

Õru raamatukogu on Valga valla rahvaraamatukogu. Aastast 2018 on see Valga Keskraamatukogu haruraamatukogu.
Raamatukogu aadress on Õru alevik 46-1, 67101 Valga vald, Valga maakond.
Ajalugu.
Õru raamatukogu on mitu korda kolinud. Kui raamatukogu 1. detsembril 1944 avati, siis asus see Õruste külas ühes majas koos Õru algkooli ja rahvamajaga. 1952. aastal saadi suuremad ruumid Laatre külanõukoguga samas majas. 1963. aastal kolis raamatukogu Valga sovhoosi keskusse (praegusse Õru alevikku). 1990. aastal koliti vastvalminud elamu neljatoalisse korterisse. 
Raamatukogu kolis praegustesse ruumidesse 2005. aasta veebruaris. Uuteks ruumideks ehitati ümber 3- ja 4-toaline korter. Raamatukogu sai oma käsutusse 130 m2 põrandapinda ja 3-kohalise internetipunkti.
Algul oli raamatukogu teenindada Õru algkool ja Valga sovhoosi territooriumil elavad inimesed. Unikülas asunud Kirovi kolhoosil oli oma raamatukogu. Oma raamatukogu oli ka kolhoosil Suur Oktoober, mis asus Kikkal kontori 20 m2 suuruses toas. 1956. aastal liideti mõlema kolhoosi raamatukogu Õru raamatukoguga. 2001. aastal suletud Priipalu raamatukogust lisandus Õru raamatukokku 931 eksemplari kirjandust. Õru algkoolis tegutses laenutuspunkt kuni kooli sulgemiseni aastal 1971. Kui varasemate väikeste raamatukogude kadumise põhjuseks oli majandite liitmine, siis Priipalu raamatukogu sulgemise põhjuseks oli elanikkonna vähenemine ja raamatukogu seniste ruumide minek eraomandusse.
2000. aastal jõudis raamatukokku internetiühendus. 2003. aastal hangiti arvutiprogramm RIKS ning 2006. aasta jaanuarist mindi üle täielikule elektroonilisele laenutusele. 
Juhatajad.
Asendajatena on raamatukogus töötanud Maia Rätsep, Kaie Männik, Aime Grossberg, Helgi Preedel, Liivi Allik ja Katrin Jänes.
Statistika.
Statistika 2014. aasta seisuga
Ajavahemik

Ajavahemik on aja osa, mida on võimalik kirjeldada ajapunktide "algus" ja "lõpp" ning ajalõigu "kestus" abil. 
Ajavahemiku sümboliks on formula_1 ("delta t").
Ajavahemike alusel on võimalik luua erinevaid ajaskaalasid ja nende abil aega mõõta.
Lisaks igale inimesele tuttavatele ajavahemikele nagu "päev" (päikesetõusu ja päikeseloojangu vaheline ajavahemik) või "aasta" (ajavahemik Päikese madalseisust (talvine pööripäev) kuni kõrgseisuni (suvine pööripäev) ning tagasi Päikese madalseisuni) mõõdetakse füüsikas aega näiteks sekundites (radioaktiivse aine pooldumiseks kuluv aeg), bioloogias juurdekasvuühikutes (kudede juurdekasvuks kuluv aeg), nurgakraadides (millega mõõdetakse Foucault' pendli abil Maa pöörlemist).
Tänapäeva füüsikas loetakse lühimaks ajavahemikuks füüsik Max Plancki järgi nimetatud Plancki aega (umbes 10−43 s), mis vastavalt definitsioonile kujutab enesest väikseimat aegruumi osa ning pikimaks ajavahemikuks Universumi vanust Suurest Paugust kuni tänaseni (umbes 14  miljardit aastat ehk 4,4·1017 sekundit).
Neuropsühholoogias loetakse oluliseks ajavahemikuks "hetke" ("silmapilku"), mida mõistetakse kui subjektiivset oleviku tunnetust, mida inimene väljendab sõnaga "nüüd". Eri uurimistulemuste kokkuvõttena on selline ajavahemik umbes kolme sajandiku sekundi pikkune, mis umbes vastab kiirete keemiliste sünapside ärrituse ülekandeajale ehk sünaptilisele latentsusajale. Näiteks on inimene võimeline ajaliselt eritlema veel 0,03 sekundise kestusega mürade vaheldumist.
Hetk

Hetk ehk silmapilk ehk moment ehk viiv on tavakeeles täpselt määratlemata lühike ajavahemik, mida neuropsühholoogias mõistetakse kui subjektiivset oleviku tunnetamiseks vajalikku ajavahemikku, mida inimene väljendab sõnaga 'nüüd'. 
Erinevate uurimistulemuste kokkuvõttena on selline ajavahemik umbes kolme sajandiku sekundi pikkune, mis umbes vastab ärrituse ülekandeajale kiiretes keemilistes sünapsides ehk sünaptilisele latentsusajale. Näiteks on inimese kuulmine võimeline ajaliselt eritlema veel 0,03 sekundise kestusega mürade vaheldumist.
Füüsikas ja teadusfilosoofias on hetk lõpmatult lühike ajavahemik ajalises taustsüsteemis. Sama tähendusega on ka muusikas ajapunkt, nt punkt koordinaadistiku ajateljel.
Sooru raamatukogu

Sooru raamatukogu on Valga valla rahvaraamatukogu. Aastast 2018 tegutseb Valga Keskraamatukogu haruraamatukoguna.
Raamatukogu aadress on Kesk 13-1, Sooru küla, 68304 Valga vald, Valga maakond.
Ajalugu.
1926. aastal asutati Sooru vallas raamatukogu, mille juhatajaks sai Eduard Uibo, hiljem olid juhatajateks kooliõpetajad. Raamatukogu asus Sooru algkooli hoones. 1938. aastal oli juhatajaks Johannes Lillmaa.
1938. aasta detsembris toimusid koolimajas mitmed raamatunädala üritused: üleriigilise aktuse kuulamine raadio kaudu, kohalik aktus õpilastele, kirjanduslik õhtu, raamatunäitus ja selgitavad kõned. 1939. aasta raamatunädala tõmbenumbriks oli kirjanduslik kohus Friedrich Märtmanni üle, kes ei lugenud raamatuid ega tunnistanud üldse kirjasõna. Eriti hoogsaks kujunes kirjanduslik vaidlusõhtu teemal „Kas maksab raamat lugeda?”, kus koolijuhataja Johannes Lillmaa esines referaadiga „Kuidas sünnib kirjanduslik looming”. Nädala puhul tehti Sooru kooli- ja avalikule raamatukogule annetusi nii rahas kui ka kirjanduse näol. Heldemaks annetajaks osutus raamatukaupmees A. Suur, kellel oli talu Soorus ja kes kinkis 15 köidet.
Sooru mõisahoone, kus asus 6-klassiline algkool ja raamatukogu, hävis 1944. aasta augustis sõjatules. 1946. aastast paiknes raamatukogu Sooru rahvamajas, ühises toas sidega. 1975. aasta 6. jaanuaril loodi Sooru raamatukogu juurde raamatusõprade ühing, mille esimeheks sai Hans Truumaa, kes töötas kolhoosis põllundusbrigadiri ja osakonnajuhatajana. Ta oli suur raamatusõber (koduraamatukogus üle 600 raamatu) ning tegutses raamatulevitajana. 1976. aasta veebruaris toimus remont. 1983. aastal sai raamatukogu pisikese kõrvalruumi, kuhu paigutati ajalehed, ajakirjad jms.
1990. aastast läksid piirkonna raamatukogud Tõlliste külanõukogu/valla alluvusse. 1993. aastal kolis raamatukogu endisse kolhoosi kontorihoonesse, mis oli varem olnud mõisa abihoone. Ruumid olid avarad ja tunduvalt lugejasõbralikumad, miinuseks ahjuküttega. 1997. aastal koliti tagasi Sooru rahvamaja ruumidesse, kuna senine hoone läks eraomandisse. 2004. aastal sai raamatukogu arvuti ja internetiühenduse. 2008. aastal sai raamatukogu tarkvaraprogrammi RIKS, elektroonilisele laenutusele mindi üle 2009. aastal.
Laatre raamatukogu

Laatre raamatukogu on Valga valla rahvaraamatukogu. Aastast 2018 tegutseb Valga Keskraamatukogu haruraamatukoguna.
Raamatukogu aadress on: Pargi tn 7/9, Laatre alevik, 68314 Valga vald. 
Ajalugu.
1914. aastal asutati Laatres Kaja seltsi raamatukogu. Laatre Hariduse Selts Kaja jätkas tegevust Eesti Vabariigis. Seltsil oli raamatukogus ligikaudu 500 raamatut. Raamatukogu asus valla magasiaidast ümber ehitatud majas. 27. märtsil 1927 peetud seltsi aastapäeva koosolekul määrati 3000 marka raamatukogu täiendamiseks, 300 marka ajakohase kapi muretsemiseks ja 1000 marka kooli raamatukogu toetuseks. Raamatukoguhoidjaks valiti preili J. Kurvits. 
Peale II maailmasõda alustas raamatukogu Harald Rebase juhatamisel tööd 20. detsembril 1946. aastal Laatre 7-klassilise kooli ruumides. Järgmisel kahel aastal paiknes raamatukogu rahvamajaga ühes ruumis, juhatajaks Salme Põder. 1949. aastal sai raamatukogu asupaigaks koolimaja klassiruum, juhatajaks Armilda Lindpere. Alates 1950. aastast asus raamatukogu kolhoosi Stalini Tee kontorihoone ühes toas. 
Raamatukogu likvideeriti 15. aprillil 1956. aastal. Teavikud anti üle Tsirguliina raamatukogule. Tõlliste küla TSN TK otsusega 27. detsembrist 1967 muudeti alates 1. jaanuarist 1968 Iigaste külaraamatukogu Laatre külaraamatukoguks. 
Raamatukogul pole olnud paikset asukohta. 1973. aastani tegutses raamatukogu majas, mille valmimisaasta oli 1860. Samas majas asus veel kauplus ning kaupluse juhataja korter. Aastatel 1973–1988 tegutseti elumajas. Ka edaspidi asus raamatukogu elumaja korteris (3-toalises): aastatel 1988–1996 keskküttega majas ning 1996. aastast elektriküttega majas. 
1968. aastal oli raamatukogu avatud teisipäeval, neljapäeval ja reedel kell 13–19 ning laenutuspunkt Iigastes esmaspäeval ja kolmapäeval kell 11–17. Pärast Iigaste laenutuspunkti kadumist oli raamatukogu alates 1983. aastast avatud viiel nädalapäeval 8 tundi. Laenutuspunkte on ka varem tegutsenud, samuti tehti peredele kojukandeid.  
Raamatukoguhoidja tööarvuti ja programm RIKS saadi alles 2009. aastal, elektroonilisele laenutusele mindi üle 2010. aastal.
Statistika.
Statistika 2014. aasta seisuga:
Charleville-Mézières

Charleville-Mézières [šarlö'vill mezjeer] on linn Prantsusmaal Ardennesi departemangus. See on departemangu prefektuur ("prefecture") ehk halduskeskus. Linn on kahe kantoni keskus.
Linna territoorium asub 133–197 meetri kõrgusel üle merepinna.
Mont-de-Marsan

Mont-de-Marsan [mont'marsan] on linn Prantsusmaal Uus-Akvitaania piirkonnas Landesi departemangus. See on departemangu prefektuur ("prefecture") ehk halduskeskus. Linn on kahe kantoni keskuseks. Linna läbib Santiago de Compostela palverännutee.
Mont-de-Marsan asub Landesi metsamassiivi lõunaosas. Viimane on Lääne-Euroopa suurim tänapäeval alles olev metsamassiiv.
Linna territoorium asub 23–97 meetri kõrgusel üle merepinna.
Linna koolikolleegium

(Linna) koolikolleegium (saksa keeles "Stadt-Schulkollegium", vene keeles Городская училищная коллегия) oli endisaegne asutus, mille ülesanne oli muu hulgas hoolitseda linnade poolt ülalpeetavate koolide majandusliku heaolu eest ja valida nendesse koolidesse õpetajaid.
Eestis moodustati koolikolleegiumid 18. sajandil Tallinnas, Tartus, Pärnus. Kõigis Eesti linnades tegutsesid koolikolleegiumid alates 1823. aastast. 
Eestis kaotati koolikolleegiumid 1918.
Brüsseli toomkirik

Brüsseli toomkirik ehk Püha Miikaeli ja Püha Gudula katedraal on roomakatoliku kirik Belgia pealinnas Brüsselis. Toomkirik sai katedraali staatuse 1962. aastal.
Pühale Miikaelile pühitsetud kabel oli samal kohal arvatavasti juba 9. sajandil. Praeguse kiriku esimesed järgud pärinevad 11. sajandist, tornid lisati sellele 13. sajandil. Gooti stiilis toomkirik valmis 1519. aastal.
Kirik on pühitsetud Miikaelile ja Gudulale, kes on Brüsseli linna kaitsepühakud.
Aleksander Möldroo

Aleksander Möldroo (7. jaanuarini 1944 Aleksander Mölder; 6. august 1902 Narva – 16. september 1991 Tallinn) oli eesti graafik ja teatrikunstnik.
Elulugu.
Aleksander Möldroo õppis Narva linavabriku algkoolis ja 1912–1919 kommertskoolis. Kunstiõpinguid alustas 1920. aastal Tallinna Kunsttööstuskoolis, kus õppis dekoratsioonmaali. Kunsttööstuskoolis õppis Möldroo kaks aastat, seejärel täiendas end aastatel 1922–1923 kunstikoolis Pallas Konrad Mäe ja Ado Vabbe ateljeedes. Sellele järgnes õppereis Pariisi.
Möldroo töötas nii Eesti (Endla 1926–1928; 1928–1930 Draamastuudio Teater; Ugala 1936–1946) kui ka välismaa (Kaunase Riigiteater 1924–1925; Belgradi Riigiteater 1930–1931) teatrites. 1946–1952 oli ametis Tallinna Kultuurhariduslike Asutiste Komitee peakunstnikuna.
5. detsembril 1934 mõisteti ta 1,5 aastaks vangi. 1934–1935 oli vangis. Aastatel 1952–1957 oli ta Venemaal Taišeti lähedal sunnitöölaagris.
Tema saatust on käsitletud telesaates "Väikeses kollases majas" (ETV, 1990).
Looming.
Möldroo lavakavandid, teostatud temperas või monotüüpias, mõjuvad terviklike kunstiteostena. Varasemad, eriti Hommikuteatrile tehtud kujundused, on ekspressionistlikud, hiljem saab valdavaks realistlikum, väljendusrikast detaili toonitav käsitlus.
Graafikatehnikatest viljeles ta enim linoollõiget, puugravüüri ja monotüüpiat. Loonud ka õlimaale (maastiku- ja linnavaateid) ja akvarelle. Teinud sisekujundustöid, muuhulgas kavandas 1933–1934 Kadrioru lossi kardinad.
Möldroo varasemad teosed, eriti linoollõiked, kannavad selgeid ekspressionismi mõjutusi. Neist tõuseb esile sari teatritegelaste portreid, millest on säilinud "A. Bachmann" (1922), "Aleksander Teetsov" (1928) ja "Priit Põldroos" (1929). Paljud Möldroo monotüüpiad on ainest saanud reisidelt, näiteks "Vana Belgrad" (1931), "Mostar" (1932), "Jaroslavl".
Mercury-Redstone 1

Mercury-Redstone 1 (MR-1) oli Mercury programmi esimene mehitamata katselend ja esimene kord, kui kosmoselaeva üritati kosmosesse saata Mercury-Redstone kanderaketiga. Algsete plaanide kohaselt pidi see olema suborbitaalne lend ja start oli määratud 21. novembrile 1960.
Start toimus, kuid tulemuseks oli ebatavalisel moel ebaõnnestumine, mida hiljem kutsuti "nelja tolli lennuks". Kanderakett startis, tõusis 4 tolli ehk umbes 10 cm ja kukkus peamootorite seiskumise tõttu tagasi stardiplatvormile. Plahvatusohu tõttu anti kohe häire, kuid imekombel kanderakett ei plahvatanud.
Peale starti paanikasse sattunud lennujuhid esitasid pealennujuhile, Chris Kraftile, kohati absurdseid variante, kuidas muuta ohutuks kanderakett, mida miski stardiplatvormil kinni ei hoidnud ja mis ähvardas ümber kukkuda. Kraft kuulas lõpuks ühe inseneri nõuannet, kes soovitas lihtsalt oodata, millal raketi akud tühjaks saavad ja oksüdeerija ära keeb. See toimis ja järgmisel päeval said insenerid kanderaketi juurde minna ja selle ohutuks muuta.
Otto Selz

Otto Selz (14. veebruar 1881 – 27. august 1943) oli saksa psühholoog. 
Teda võib pidada kognitiivpsühholoogia eelkäijaks.
Città metropolitana di Bari

Città metropolitana di Bari on 2. järgu haldusüksus ("città metropolitana") Itaalias Apuulia maakonnas. See moodustati endise Bari provintsi asemele. See hakkas toimima alates 2015. aasta 1. jaanuarist. Piirneb Aadria mere, Basilicata maakonna ning Barletta-Andria-Trani, Brindisi, Taranto, Matera ja Potenza provintsiga.
Haldusjaotus.
Città metropolitana di Bari jaguneb 41 omavalitsusüksuseks ("comuni"):
Peeter Novoseltsev

Peeter Novoseltsev (20. aprill 1960 Tartu – 7. veebruar 2015) oli eesti näitleja.
Lisaks veerand sajandit kestnud näitlemisele Vilde teatris on ta olnud ka kokk, laohoidja, kasvataja, ekspediitor, kooli näiteringi juht ja huvialajuht.
Rollid Vilde Teatris.
Vilde Teatris mängis Peeter Novoseltsev järgmisi rolle:
Città metropolitana di Milano

Città metropolitana di Milano on 2. järgu haldusüksus ("città metropolitana") Itaalias Lombardia maakonnas. See moodustati endise Milano provintsi asemele. See hakkas toimima alates 2015. aasta 1. jaanuarist. Piirneb Varese, Monza ja Brianza, Bergamo, Cremona, Lodi, Pavia ja Potenza provintsiga.
Haldusjaotus.
Città metropolitana di Milano jaguneb 134 omavalitsusüksuseks ("comuni"):
Città metropolitana di Venezia

Città metropolitana di Venezia on 2. järgu haldusüksus ("città metropolitana") Itaalias Veneto maakonnas. See moodustati endise Veneetsia provintsi asemele. See hakkas toimima alates 2015. aasta 1. jaanuarist. Piirneb Aadria mere ning Treviso, Pordenone, Udine, Rovigo ja Padova provintsiga.
Haldusjaotus.
Città metropolitana di Venezia jaguneb 44 omavalitsusüksuseks ("comuni"):
Rooma kuuria

Rooma kuuria ("Curia Romana") on paavsti kuuria ehk õukond, mis koondab paavsti tähtsamaid abilisi; ka administratiivaparaat, mis korraldab kiriku valitsemist. "Curia" oli üldnimetus ametkondadele Vanas Roomas.
Rooma kuuria koosseisu kuuluvadː
Meryem Uzerli

Meryem Sahra Uzerli (sündinud 12. augustil 1983 Kasselis) saksa-türgi päritolu Türgi näitleja. 
Ta on tuntud türgi seebiooperist "Sajandi armastus", kus mängis Suleiman I lemmiknaist Hürremit.
Ta on sündinud saksa-türgi segaperekonnas, tema ema on sakslanna ja isa türklane. Ta õppis aastatel 2000–2003 näitlemist Hamburgis.
Majauss

Majauss oli endistel aegadel Eesti talumajades ja laudas elav mürgita madu (nastik), kes püüdis hiiri. Teda hoiti, toideti piimaga, sest temas austati surnud esivanemat (pereisa). 
Eestis, ka Lätis ja Leedus, oli veel 19. sajandil levinud majaussi austamine, mis põhines ürgsel surnutekultusel ja arvamusel, et surnud esivanema hing siirdub ussi sisse. Usuti, et majauss toob majale, perele ja loomadele õnne, halva kohtlemise puhul aga õnnetust. Kui ta suri, kardeti majale ja selle elanikele halbu aegu.
Majausse peeti au sees juba antiikajal Kreekas, hiljem levis see komme kogu Euroopasse.