tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rudolf Alari

Rudolf Alari (kuni nime eestistamiseni Rudolf Undritz (Undrits)); 3. detsember 1911 Laeva vald – 17. oktoober 2004 New York) oli eesti tenor.
Laulmist hakkas Rudolf Alari harrasrama Tartu Peetri kiriku meeskooris ning võttis tunde Georg Stahlbergi juures. Seal avastas 1934. aastal ta Vanemuise primadonna Elli Põder-Stukis. Seejärel töötas Rudolf Alari aastatel 1934–1944 Vanemuise teatris lauljana. Olulisemad tööd tegi ta lavastaja Eino Uuli käe all, olulisemad lavapartnerid olid Elsa Maasik ja Tooni Kroon. Tegi kaasa ka draamalavastustes (Arno Tali "Kevades", 1938) ja lavastas 1943. aastal Donizetti "Don Pasquale". 
Teatritöö kõrvalt õppis Tartu Kõrgemas Muusikakoolis Rudolf Jõksi klassis. 1936/1937. hooajal oli ta Estonia stipendiaat. 
1944. aastal põgenes ta Eestist Saksamaale, kus liitus Paul Tammeveski Eestis asutatud kvartetiga Heli 4 (koos Paul Tammeveski, Jaan Villardi ja Bruno Padjusega), esinedes Saksamaal nii eestlaste laagreis kui ka inglaste väeosadele. Tegutses peamiselt Detmoldis ja Lübeckis. Aastatel 1946–1948 täiendas end arvatavasti Detmoldis Nordwestdeutsche Musikakademies Frederick Husleri juhendamisel.
1949. aastal siirdus Rudolf Alari koos abikaasa Imbi Alariga Ameerika Ühendriikidesse ning temast sai New Yorgis aktiivne kultuuri- ja kirikutegelane ning kirikumuusik, New Yorgi Eesti Seenioride Keskuse abiesimees. Kuulus Eesti Evangeeliumi Luteri Usu Kiriku New Yorgi koguduse juhatusse ja nõukokku ning oli ka abiõpetaja.
Isiklikku.
Veljo Tormis oli tema õepoeg.
Munitsiipium

Munitsiipium (ladina keeles "mūnǐcǐpǐum") oli omavalitsusõigusega linn Vana-Rooma riigis. Munitsiipiumi elanike kodanikuõigused olid piiratud ('hääleõiguseta kodanikud', ladina keeles "cives sine suffragio"). Caracalla "Constitutio Antoniniana"'ga (212 m.a.j.) said Rooma kodanikuõiguse kõik impeeriumi vabad elanikud.
Esimeseks munitsiipiumiks oli Tusculum, Latiumis.
Rootsi-Kallavere küla muuseum

Rootsi-Kallavere küla muuseum on muuseum Jõelähtme vallas Kallavere külas.
Muuseum on rajatud MTÜ Rootsi-Kallavere Küla Seltsi eestvedamisel.
Muuseum avati 2006. aasta kevadel Rootsi-Kallaveres Käspre talu renoveeritud laudas. 2011. aastal avati Mihkli talu vanas laudas muuseumi laiendus. 2023. aastal asuvad muuseumi eksponaadid kolmes hoones: peamajas (Käspre talu laut), kangakojas ja paadikuuris (Mihkli talu laut) ning hoidlas.
Muuseumis saab muu hulgas näha linatöötlemisriistu, tuulamismasinat, Vene tsaariaegseid talude mõõdunõusid jpm.
Sihtasutus Rannarahva Muuseum

Sihtasutus Rannarahva Muuseum (varasema nimega: "Sihtasutus Viimsi Muuseumid") on sihtasutus, mis haldab kolme muuseumi: Viimsi vabaõhumuuseumi, Rannarahva muuseumi ning Naissaare Muuseumi.
SA Rannarahva Muuseumi eelkäija on S. M. Kirovi nimelise näidiskalurikolhoosi muuseum, mis asutati 1971. aastal. 
Pringi külas avati 1980. aastal muuseumi vabaõhuosakond. Tänapäevasel kujul on muuseum loodud peale mitmeid reorganiseerimisi juunis 2007, mil loodi SA Viimsi Muuseumid. 2009. aasta sügisel nimetati asutus ümber Sihtasutus Rannarahva Muuseumiks, kuna uus nimi peegeldas senisest enam muuseumi sisulist tööd ja ajalugu.
Sihtasutuse koosseisu kuulub kolm muuseumikompleksi, mis üksteist täiendades annavad Eestimaa rannarahva elust laiema pildi:
Sihtasutus tegutseb rannarahva mäluasutusena, kogudes ja eksponeerides oma muuseumides randlaste kultuuri- ja ajaloopärandiga seonduvat
Uus-Lõuna-Walesi Linné Ühing

Uus-Lõuna-Walesi Linné Ühing (Linnean Society of New South Wales) on Austraalias Sydneys tegutsev teadusühing, mis asutati 1874. aastal. 
Esimesed toimetised anti välja 1875.
Ühingu asutamisel mängis olulist rolli William John Macleay, kes oli seltsi esimene president.
Rosignano Monferrato

Rosignano Monferrato on vald Itaalias Piemonte maakonnas Alessandria provintsis.
280 meetri kõrgusel merepinnast asuva Rosignano Monferrato asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Rosignano Monferrato piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Camagna Monferrato, Casale Monferrato, Cella Monte, Frassinello Monferrato, Ozzano Monferrato, San Giorgio Monferrato, Terruggia.
Vaenuköis

Vaenuköis ehk vainuköis on vaenusääse ("Sciara militaris") vaklade moodustatud ahel, mis on kuni 15 cm lai ja 3–4 m pikk. Vaklade ahelat võib märgata juuli- või augustiöödel niisketes metsades.
Vaenuköiega seondub Eesti rahvakultuuris mitmeid pärimusi. Usutakse, et vaglaahela koost lahutamine annab käele erilised võimed.
Ussikuningas

Ussikuningas on rahvausundis madude (ehk rahvakeeli usside) valitseja, keda kujutatakse suure harja või kuldkrooniga. 
Kujutlus ussikuningast on levinud paljudes Euroopa rahvausundites.
Tõrvas

Tõrvas (saarte murdes ka "tõrvaskant" ) on vaigurikas osa puust, enamasti juurtega männikänd.
Tõrvaseid kasutati rahvakultuuris tõrvapõletamisel toorainena. Maa sees aastaid olnud kännud olid selleks parimad. Pärast kuivatamist lõhuti need kirvega "käredeks". 
Tõrvaseid kasutati ka öisel ahingupüügil ehk tulusepüügil, kus neid põletati paadininasse kinnitatud tuluseraua peal valguse saamiseks.
Samaaegne destillatsioon-ekstraktsioon

Samaaegne destillatsioon-ekstraktsioon (SDE) on veeaurudestillatsiooni modifikatsioon, mis võimaldab lenduvaid hüdrofoobseid aineid destilleerida keemistemperatuurist madalamal temperatuuril (praktiliselt 100 °C juures) ja seejärel vahetult ekstraheerida veega mittesegunevasse orgaanilisse lahustisse.
Samaaegne destillatsioon-ekstraktsioon teostatakse spetsiaalses kombineeritud seadmes. Näiteks taimsest materjalist eeterlike õlide eraldamiseks pannakse need veega destillatsioonikolbi. Lenduvad õlid destilleeruvad koos veeauruga ja püütakse kinni jahuti alla paigutatud orgaanilise solvendiga (näiteks heksaan + tetradekaan) ekstraktoris, millest alumine veekiht suunatakse pidevalt tagasi destillatsioonikolbi.
SDE mikroseade on osutunud sobivaks taimsete eeterlike õlide eraldamiseks järgneva kromatograafilise analüüsi tarbeks (proovis ei sisaldu suure molekulmassiga komponente).
Võrdluseks. Samaaegse destillatsiooni-ekstraktsiooni korral tahkest materjalist eraldatakse kergemini lenduvad komponendid koosdestillatsioonil veeauruga, st tänu lenduvusele. Soxhleti ekstraktorit kasutades eraldatakse tahkest materjalist komponendid, mis kasutatavas solvendis paremini lahustuvad, st vastavalt lahustuvusele.
Kirjandust.
Bicci, C., D'Amato, A., Nano, M., Frattini, C. (1990) Improved method for the analysis of small amounts of essential oils by microdistillation followed by capillary gas chromatography. "Journal of Chromatography A", 279, 409-416.
Eesti filmimuuseum

Eesti filmimuuseum on 2006. aastal asutatud muuseum, mis asub Tallinnas Maarjamäel; Eesti ajaloomuuseumi üks filiaale.
Muuseumis eksponeeritakse Eesti filmi ajalugu puudutavaid objekte, näiteks linateostes kasutatud kostüüme, rekvisiite, filmistuudio Tallinnfilm materjale.
Kadrioru kunstimuuseum

Kadrioru kunstimuuseum (nimetatud ka: "Väliskunsti muuseum") on aastal 2000 Tallinnas Kadrioru lossis avatud kunstimuuseum. See kuulub Eesti Kunstimuuseumi koosseisu.
Billings

Billings on linn Ameerika Ühendriikides Montana osariigis. Billings on osariigi suurim linn ja Yellowstone'i maakonna halduskeskus.
Linn asutati 1877. aastal.
Great Falls

Great Falls on linn Ameerika Ühendriikides Montana osariigis Missouri jõe kaldal, Cascade'i maakonna halduskeskus. Great Falls on elanike arvult Montana kolmas linn.
Esimesed asulad tekkisid Great Fallsi piirkonda 1883. aastal ja 1887 jõudis linna raudteeliin.
Elu veinimõisas

"Elu veinimõisas" (hiljemalt ka "Staarid veinimõisas ja "Blondid veinimõisas") on 2010. aasta kevadel esimest korda TV3 eetris olnud tõsielusari. Saatel oli neli hooaega. Sari räägib eesti staaridest, kes lähevad nädalaks Prantsusmaale Chateau Magnol'i veinimõisasse. Mõisas teevad nad tööd ja õpivad veini kohta rohkem teadma. Lauljad peavad ka koos laule esitama. 
Saatejuht on alates 2. hooajast Alari Kivisaar.
MERS-CoV

Respiratoorse sündroomiga Lähis-Ida koroonaviirus ehk MERS-CoV on "Coronaviridae" sugukonna beetakoroonaviiruste perekonda kuuluv viiruseliik. 
Morfoloogia.
Viiruse lähimad sugulased on "Tylonycteris bat coronavirus HKU4" ja "Pipistrellus bat coronavirus HKU5". 
Genoomist.
Neli viimati sekveneeritud genoomi: 
KF186567 Middle East respiratory syndrome coronavirus Al-Hasa_1_2013
KF186566 Middle East respiratory syndrome coronavirus Al-Hasa_2_2013
KF186565 Middle East respiratory syndrome coronavirus Al-Hasa_3_2013
KF186564 Middle East respiratory syndrome coronavirus Al-Hasa_4_2013 
Analüüside tulemusel paigutatakse viirus samasse perekonda "SARS-CoV" koroonaviirusega (põhjustab inimestel SARS-i). 
Viiruseosakeste elujõulisus.
MERS-CoV viiruseosakesed ei paljune metsikut tüüpi hiirte, hamstrite, tuhkrute ja mitteinimestest primaatloomade mudelitel. 
Marmosettidel aga põhjustab MERS-CoV-nakkus raske hingamisteede haiguse, millega kaasneb progresseeruv pneumoonia.
Patogeensus inimestel.
"In vitro" uuringute põhjal on võimalik järeldada, et viirus võib nakatada nii sigu, ahve kui nahkhiiri). 
Täpne MERS-CoV viirusnakkuse levikutee ja reservuaar on teadmata, oletatakse, et viirus võib levida loomalt-inimesele ja inimeselt-inimesele (võimalik ka et uuesti loomale) õhu, piisknakkuse või otsese nahakontakti kaudu. 
Leviku avastuskohaks peetakse Araabiat ning sealt võis viirus, ka inimeste vahendusel, edasi kanduda paljudesse riikidesse. 
MERS-CoVi inhibeerivad ained.
"In vitro" uuringutes on MERS-CoVi viirusevastane toime ribaviriinil.
Ajaloolist.
MERS-CoV koroonaviiruse, mis põhjustab osadel inimestel Lähis-Ida ägedat respiratoorset sündroomi, avastas 2012. aasta septembris professor Ali Mohamed Zaki.
Nimetused.
"Novel coronavirus", "Human betacoronavirus 2c EMC/2012 (HcoV-EMC)", "Human betacoronavirus EMC" .
Wuxi

Wuxi on ringkonna õigustega linn Hiinas Jiangsu provintsis. Asub Tai järve lääne- ja põhjakaldal.
Haldusjaotus.
Wuxi jaguneb 9 maakonna tasemel haldusüksuseks (7 linnarajooni ja 2 maakonna õigustega linna).
Casale Monferrato

Casale Monferrato (ladina keeles "Casalis") on linnaks nimetatav omavalitsusüksus ("comune") Itaalias Piemonte maakonnas Alessandria provintsis. Casale sai linnaõigused paavst Sixtus IV-lt 1474. aastal.
Umbes 60 km kaugusel provintsi pealinnast idas asuva Casale Monferrato asustustihedus on inimest ruutkilomeetri kohta.
Haldus.
Casale Monferrato piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Balzola, Borgo San Martino, Camagna Monferrato, Candia Lomellina (PV), Coniolo, Conzano, Frassineto Po, Morano sul Po, Motta de' Conti (VC), Occimiano, Ozzano Monferrato, Pontestura, Rosignano Monferrato, San Giorgio Monferrato, Terruggia, Villanova Monferrato.
Casale Monferrato halduspiirides asuvad järgmised asulad ja asumid: Casale Popolo, Rolasco, Roncaglia, San Germano, Santa Maria del Tempio, Terranova, Vialarda.
Loodus.
Casale Monferrato vanalinn asub Po paremkaldal, Monferrato mäe jalamil.
Keskmiselt 102 meetri kõrgusel merepinnast asuva Casale Monferrato halduskeskuse kõrgus merepinnast on 116 m, madalaim punkt 96 m ja kõrgeim punkt 299 m kõrgusel merepinnast.
Ajalugu.
Territooriumi esmaasukateks olid liguurid.
Roomlased asutasid Casale kohale munitsiipiumi. Umbes 100. aasta paiku eKr said Casale juures roomlastelt lüüa kimbrid ja teutoonid.
588. aasta paiku vallutasid ala langobardid. 988. aasta 15. augustil on Casalet esmamainitud kirjasõnas.
1434. aastal tõid palaiologosed Monferrato markkrahvkonna pealinna üle Casalesse.
Flaamid

Flaamid (hollandi keeles "de Vlamingen") on hollandi keelt kõnelev Belgia rahvusrühm, kes kuulub germaani rahvaste hulka. Enamik flaamidest elab Belgia põhjaosas Flandrias. Flaamid on üks kahest Belgia suuremast rahvusrühmast, teine neist on prantsuse keelt kõnelevad valloonid. 
Flaame on Belgia rahvastikus umbes 60%. Ajalooliselt on flaamideks nimetatud ka kõiki Flandria elanikke, kellest osa kõneles prantsuse või pikardia keelt (peamiselt Tournai ümbruses, mis tänapäeval kuulub Vallooniasse, ning Lille'i ja Douai ümbruses, mis on tänapäeval Prantsuse Flandria).
2011. aastal oli flaame kokku umbes 7 300 000. Belgias elas neist 6 450 765, Ameerika Ühendriikides 389 171, Prantsusmaal 187  750, Kanadas 12 430 kuni 168 910, Lõuna-Aafrika Vabariigis 55 200, Austraalias 15 130 ning Brasiilias 6000.
Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 10 flaami, neist 5 Tallinnas.
Reet Aus

Reet Aus (1997–2004 Ulfsak; sündinud 26. juulil 1974 Tallinnas) on eesti lavastuskunstnik, moedisainer ja pedagoog.
Elukäik.
Reet Aus on lõpetanud 1992. aastal Tallinna Nõmme Gümnaasiumi ning 1997. aastal Eesti Kunstiakadeemia bakalaureusekraadi ja 2002. aastal magistrikraadga moekunsti erialal "(cum laude"). 2011. aastal sai temast üks esimesi doktoritöö kaitsnud Eesti disainereid (doktoritöö "Trash to Trend – Upcycling in Fashion Design"). Oma ettevõtte arendamise ja juhtimise kõrvalt on ta pikka aega tegelenud väärtustava taaskasutuse uuringutega.
Reet Aus on pidanud kümneid ettekandeid rõivatööstuse ja jätkusuutlikkuse teemadel konverentsidel, osalenud aruteludes, esinenud näitustel ning korraldanud moeetendusi. Lisaks oma kaubamärgi arendamisele töötab ta vanemteadurina Eesti Kunstiakadeemia jätkusuutliku disaini ja materjali laboris (DiMa).
Tema kui taaskasutusele spetsialiseerunud moedisaineri loomefilosoofiat, ideid ja ettevõtmisi tutvustab 2015. aastal valminud dokumentaalfilm "Moest väljas" (režissöörid Jaak Kilmi ja Lennart Laberenz), mis jälgib Reet Ausi teekonda Tallinnast läbi Euroopa moelavade ja Lõuna-Ameerika puuvillaväljade otse rõivaste masstootmise ettevõtetesse Bangladeshis.
Reet Aus on 2006. aastast Eesti Teatriliidu ja Eesti Lavastuskunstnike Liidu liige ning 2009. aastast Eesti Disainerite Liidu juhatuse liige. 
Töökäik.
Aastatel 2015–2018 töötas ta Tallinna Linnateatri peakunstnikuna. Ta on töötanud teatrikunstnikuna ka Von Krahli Teatris ja Nargen Operas ning teinud kunstnikutööd muude teatrite üksiklavastustele (sh "Kirsiaed", 2017. Tallinna Linnateater, lavastaja Elmo Nüganen; "Põhjas", 2018. Tallinna Linnateater, lavastaja Uku Uusberg). Aus on loonud kostüüme mitmele Eesti filmile (sh "Tabamata ime" (2006), "Detsembrikuumus" (2008). 
Ta on platvormi Trash to Trend looja ning ettevõtete Aus Design ja Upmade asutaja. Reet Ausi kaubamärki kandvaid rõivaid toodetakse (2022. aasta lõpu seisuga) Poolas, Türgis ja Bangladeshis. 
Isiklikku.
Tema ema on tekstiilikunstnik Linda Roos-Himma. Tema vanaisa oli skulptor Enn Roos, tema tädi on keraamik Aino Saan ja tädipoeg filmimees Ken Saan.
Reet Aus on olnud abielus näitleja Juhan Ulfsakiga, kunstikuraator Niina Ulfsak (sündinud 1999) on nende tütar. Reet Ausil on ka pojad Artur (sündinud 2007) ja Karl (sündinud 2013).
Camagna Monferrato

Camagna Monferrato on vald Itaalias Piemonte maakonnas Alessandria provintsis.
261 meetri kõrgusel merepinnast asuva Camagna Monferrato asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Camagna Monferrato piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Casale Monferrato, Conzano, Cuccaro Monferrato, Frassinello Monferrato, Lu, Rosignano Monferrato, Vignale Monferrato.
Camagna Monferrato halduspiirides asuvad järgmised asulad: Regione Bonina, Stramba.
Cella Monte

Cella Monte on vald Itaalias Piemonte maakonnas Alessandria provintsis.
268 meetri kõrgusel merepinnast asuva Cella Monte asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Cella Monte piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Frassinello Monferrato, Ottiglio, Ozzano Monferrato, Rosignano Monferrato, Sala Monferrato.
Frassinello Monferrato

Frassinello Monferrato on vald Itaalias Piemonte maakonnas Alessandria provintsis.
261 meetri kõrgusel merepinnast asuva Frassinello Monferrato asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Frassinello Monferrato piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Camagna Monferrato, Cella Monte, Olivola, Ottiglio, Rosignano Monferrato, Vignale Monferrato.
Ozzano Monferrato

Ozzano Monferrato on vald Itaalias Piemonte maakonnas Alessandria provintsis.
246 meetri kõrgusel merepinnast asuva Ozzano Monferrato asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Ozzano Monferrato piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Casale Monferrato, Cella Monte, Cereseto, Pontestura, Rosignano Monferrato, Sala Monferrato, San Giorgio Monferrato, Treville.
San Giorgio Monferrato

San Giorgio Monferrato on vald Itaalias Piemonte maakonnas Alessandria provintsis.
281 meetri kõrgusel merepinnast asuva San Giorgio Monferrato asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
San Giorgio Monferrato piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Casale Monferrato, Ozzano Monferrato, Rosignano Monferrato.
San Giorgio Monferrato halduspiirides asuvad järgmised asulad: Cascinotti, Chiabotto.
Ajalugu.
San Giorgio Monferratot on esmamainitud kirjasõnas 999. aasta 7. mail.
Artur Vaha

Artur Vaha (12. august 1900 Voldi vald – 17. juuni 1976) oli Eesti NSV partei- ja riigitegelane.
Artur Vaha sündis Tartumaal maatöölise peres. 16-aastaselt sai temast tööline Moskvas. Novembris 1918 astus ta vabatahtlikult Punaarmeesse ja võttis osa lahingutest valgekaartlaste vastu. Pärast demobiliseerimist töötas ta lukksepana Leningradi tehastes. 1930. aastal saadeti ta tööle Lääne-Siberisse masinatraktorijaama direktoriks. 1939. aastal lõpetas ta Moskva Üleliidulise Põllumajandusakadeemia.
Märtsis 1941 suunati ta tööle EK(b)P Keskkomitee aparaati. Teise maailmasõja ajal suvel 1941 võitles ta Tallinna töölispolgu ridades. Aastast 1942 võttis ta EK(b)P Keskkomitee põllumajandusosakonna juhatajana töötades osa (puna)partisaniliikumise organiseerimisest sakslaste poolt okupeeritud Eesti territooriumil. Pärast sõda töötas ta Eesti NSV Riigikontrolli Rahvakomissariaadis, olles 11. detsembrist 1945 18. aprillini 1949 Eesti NSV riigikontrolli minister. 18. aprillist 1949 kuni 17. jaanuarini 1951 oli ta Eesti NSV põllumajandusminister. Veel töötas ta Metsamajanduse ministeeriumis ja Eesti NSV Ministrite Nõukogu aparaadis. 
1963. aastast oli ta personaalpensionär. 1970. aastal autasustati teda Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukirjaga kauaaegse töö eest nõukogude organites ja aktiivse ühiskondliku tegevuse eest ning seoses 70. sünnipäevaga
Ta oli 1926. aastast NLKP liige. Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu II koosseisu saadik.
Artur Vaha suri 17. juunil 1976 ja ta maeti 23. juunil 1976 Metsakalmistule.
Sinikrae

Sinikrae on üldnimetus töötaja kohta, kes teeb enamasti füüsilist tööd. Sinikrae töö võib hõlmata kvalifitseeritud või kvalifitseerimata tööd mitmetel tegevusaladel nagu tootmine, kaevandus, ehitus, mehaanika, hooldus, tehnika paigaldus ja paljud muud füüsilise töö liigid.
Melioraator

Melioraator ehk maaparandaja on inimene, kes tegeleb praktiliselt või teoreetiliselt maaparandusega.
August Pedajas

August Pedajas (24. november 1930 Konguta vald – 4. aprill 1992) oli Eesti NSV põllumajandusjuht, partei- ja riigitegelane.
Ta lõpetas aastal 1962 agronoomina Eesti Põllumajanduse Akadeemia ja aastal 1968 NLKP KK juures asuva Kõrgema Parteikooli.
Aastatel 1949–1952 töötas ta Torma masinatraktorijaamas jaoskonnaagronoomina ja vanemagronoomina, aastatel 1952–1956 Ahja masinatraktorijaama direktorina. Aastatel 1956–1962 oli ta Põlva rajooni RSN Täitevkomitee esimees. Aastatel 1962–1965 oli ta Viljandi Kolhoosi- ja Sovhoositootmise valitsuse juhataja, aastatel 1968–1969 Viljandi Rajooni Põllumajanduse Tootmisvalitsuse juhataja. Aastatel 1969–1970 oli ta EKP Viljandi Rajoonikomitee I sekretär. Aastatel 1970–1982 oli ta Eesti NSV varumisminister.
August Pedajas hukkus autoõnnetuses 4. aprillil 1992 Saaremaal ja ta maeti 11. aprillil 1992 Metsakalmistule.
Ta oli aastast 1952 NLKP liige, ta on olnud EKP Keskkomitee ja EKP revisjonikomisjoni liige. Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu VIII, IX ja X koosseisu saadik.
Tšapajevsk

Tšapajevsk on linn Venemaal Samara oblastis. Asub Volga lisajõe Tšapajevka ääres, Samarast 43 km edelas. 
Asula tekkis 1909–1911 rajatud lõhkeainetehase juurde. 1927. aastani oli selle nimi Ivaštšenkovo ja 1929. aastani Trotsk (Lev Trotski järgi). 1927 sai linnaõigused. 1929 sai praeguse nime Punaarmee komandöri Vassili Tšapajevi järgi.
Linna lähedal asub laskemoona katsepolügoon.
Taavi Varm

Taavi Varm (sündinud 2. juunil 1979 Tallinnas) on eesti kunstnik.
Haridus.
Taavi Varm õppis aastail 1991–1997 endises Tallinna Kopli Kunstikeskkoolis, aastail 1997–1998 Norras Sogndali Rahvaülikoolis traditsioonilise graafika erialal ning aastail 1999–2012 Tartu Kõrgemas Kunstikoolis meedia- ja reklaamikunsti erialal. Viimases tegi ta lõputööna uue meedia lavastuse "FUNK KON". 2013. aastal astus ta Soomes Aalto Ülikooli uue meedia eriala magistrantuuri.
Töö.
Taavi Varm on vabakutseline videokunstnik, disainer ja interdistsiplinaarne kunstnik. 2001. aastast on ta Eesti ülikoolides (Tartu Kõrgemas Kunstikoolis, Eesti Kunstiakadeemias, Balti Filmi- ja Meediakoolis, Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemias) korraldanud õpitube ja pidanud loenguid video, kunsti, teatri, interaktiivsuse ja eriefektide teemadel. Teatrietenduste videokunstnikuna on ta kaasa teinud rohkem kui 30 lavastuses.
Kaia Kask

Kaia Kask on eesti bioloog.
Ta on Eesti Maaülikooli põllumajandus- ja keskkonnainstituudi taimekasvatuse ja taimebioloogia õppetooli teadur. Ta on spetsialist taimede stressi mehhanismide alal Ülo Niinemetsa töörühmas. Ta on uurinud ka marjataimede mahekasvatust.
2010. aastal lõpetas ta Eesti Maaülikoolis magistriõppe aianduse erialal. 2020. aastal kaitses ta Eesti Maaülikoolis rakendusbioloogia erialal doktoritöö "The effects of heat stress severity on photosynthesis and volatile organic compound emissions in black mustard and tobacco / Kuumastressi mõju musta kapsasrohu ("Brassica nigra L.") ja vääristubaka ("Nicotiana tabacum L.") fotosünteesile ja lenduvühendite emissioonidele" (juhendajad Ülo Niinemets ja Astrid Kännaste).
Iir Hermeliin

Iir Hermeliin (kodanikunimega Hille Ermel; sündinud 25. juulil 1973 Tartus) on eesti lava- ja kostüümikunstnik. 
Lisaks teatrilavastustele on ta teinud kunstnikutööd filmile "Sigade revolutsioon" ning kujundanud lava sellistel suurüritustel nagu Eurovisiooni lauluvõistlus Tallinnas (2002) ja Euroopa filmiauhindade jagamise tseremoonial Tallinnas (2011).
Töö.
Iir Hermeliini esimene kujundus oli Elmo Nüganeni lavastusele "Nukkude akadeemia", mis esietendus aastal 1994 Tallinna Linnateatris. Pärast seda on ta teinud koostööd Eesti Draamateatri, teatri Vanemuine, Rahvusooperi Estonia, Von Krahli teatri, VAT teatri, Eesti Nuku- ja Noorsooteatri ning Emajõe Suveteatriga.
Aastatel 2003–2012 töötas ta Tallinna Linnateatri peakunstnikuna. Aastal 2013 oli ta teatrifestivali Draama 2013 kuraator, olles valinud festivali koondpealkirjaks sellel aastal "Ruumimaagia". Aastaks 2013 oli Iir Hermeliin teinud lavakujunduse rohkem kui viiekümnele lavastusele.
Epp Kubu

Epp Kubu (sündinud 1. novembril 1982) on eesti kunstnik.
2002. aastal astus Kubu Eesti Kunstiakadeemiasse stsenograafia erialale. 2004. aastal suundus aastaks Lätti, kus õppis Läti Kunstiakadeemias samal erialal. 2006. aastal lõpetas EKA-s bakalaureuseõppe. 2009. aastal valmis tema magistritööna kolme ekraaniga videoinstallatsiooni “Nutt ja hala” (2009). Epp Kubu on teinud ühe isikunäituse (2011 „Money chases children“, Tallinna Linnagaleriis) ning osalenud grupinäitustel Eestis, Saksamaal, Lätis, Austrias ja Sloveenias.
Epp Kubu töötab mitmete meediumitega: fotograafia, videokunst, dokumentaalfilm, stsenograafia, etenduskunst ja graafiline disain. Kubu tegeleb oma töödes ühiskondlike ja isiklike probleemidega, käsitledes perekonda, armusuhteid ja traditsioonide hääbumist. Sageli näitab ta on teostes argielu pahupoolt läbi tragikoomilise absurdi. Epp Kubu teosed paistavad silma mõjuvate tehniliste lahendustega.
=Muid teoseid.
Lisaks näitustele on ta loonud foto-, video- ja dokumentaalfilmi-, stsenograafia-, etenduskunsti- ning graafilise disaini teoseid Eestis, Lätis ja Prantsusmaal.
2011
2010
2009
2008
2007
2006
2005
2004
2003
Rindali paisjärv

Rindali paisjärv on järv Pärnu linnas Ahaste külas.
Paisjärve läbib Oara oja.
Jaan Tuuling

Jaan Tuuling (24. november 1930 Petseri – 6. veebruar 1998 Tabasalu) oli eesti kunstnik.
Jaan Tuuling lõpetas 1961. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi maali erialal. Ta on töötanud kunstiõpetajana Tallinnas kunstikallakuga koolis ning ka reklaamplakatite kunstnikuna. Jaan Tuuling oli Eesti Kunstifondi liige. Osales mitmetel näitustel nii meil kui välismaal. Tema tööd on kõrgelt hinnatud ja neid leidub valdavalt erakogudes üle maailma, muu hulgas Rootsis, Šveitsis, Venemaal, Prantsusmaal, Soomes ja Ameerika Ühendriikides.
Sündinud 1930

"Siin on loetletud 1930. aastal sündinud tuntud inimesi.
Vladimir Anšon

Vladimir Anšon (Anshon) (sündinud 28. septembril 1963 Nižni Novgorodis) on lava- ja kostüümikunstnik, ikoonimaalija ja restaureerija, õppejõud.
Elukäik.
Ta sündis Nižni Novgorodis, kus möödus ka ta lapsepõlv. Tema isa oli füüsikadotsent ja ema kehalise kasvatuse õpetaja. Aastatel 1974–1978 õppis ta Nižni Novgorodi laste kunstikoolis ja 1978–1982 Nižni Novgorodi Kunstiinstituudis, mille lõpetas disaini erialal. Pärast sõjaväge omandas Leningradi Riiklikus Teatri-, Muusika- ja Kinematograafiainstituudis (praeguse nimega Peterburi Teatriakadeemia) stsenograafia eriala. Tema juhendaja oli Marat Kitajev, kes on pannud süsteemse aluse stsenograafiaõppele Venemaal. 
Esimese lavakujunduse Eestis tegi Vladimir Anšon 1989. aastal Eesti Vene Draamateatris diplomieelse praktikalavastusena. Tegu oli Grigori Gorini ja Vladimir Voinovitši lavatükiga "Keskmise kohevusega kodukass", mille lavastaja oli Grigori Mihhailov.
Alates 1989. aastast on ta teinud lavakujundusi Peterburis, Riias, Jekaterinburgis ja Eesti teatrites (Vene Teatris, Tallinna Linnateatris, Eesti Draamateatris, Vanemuises ja Theatrumis).
Praegu töötab Vladimir Anšon Kuremäe Pühtitsa Jumalaema Uinumise Staropigiaalses kloostris restaureerija ja ikoonimaalijana. Lisaks on ta õppejõud Euroülikoolis.
4 (Tallinna trammiliin)

4. trammiliin on Tallinna trammiliin, mis teenindab trammireisijaid liinil Tondi–Suur-Paala. Väljumised 4-11 minuti tagant.
Elektritramm hakkas ka Tartu maantee liinil liikuma 1927. aastal. Pärast teist maailmasõda 1945. aastal võeti kesklinna trammiliinilt maha liininumbrid ning paar aastat sõitis ringtramm ühes suunas Tondilt kesklinna, sealt Kadriorgu ja Tondile. 1948. aastal pandi maha trammirööpad Laikmaa tänava sihile ning 1954 avati sealtkaudu ühendus Narva maantee ja Tartu maantee vahel, kust alles 1970 viidi see suund üle Maneeži tänavale.
Kevadel 2016 alustati ehitust, et pikendada trammiliin lennujaamani. Septembris 2017 lisandusid senisele marsruudile peatused Ülemiste linnak ja Lennujaam. 
Aastast 2023 sõidab liin Rail Balticu terminali ehituse tõttu Lennujaama asemel Suur-Paala peatusesse. Peale ehituse lõppu hakkab lennujaama sõitma 4. liini asemel 2. liin.
Peatused.
Liin kulgeb marsruudil Tondi tänav, Pärnu maantee, Viru väljak, Narva maantee, Maneeži tänav, Tartu maantee, Majaka tänav, Peterburi tee.
Niguliste muuseum

Niguliste muuseum on Tallinnas Niguliste kirikus tegutsev Eesti Kunstimuuseumi filiaal, kus on eksponeeritud Eesti Kunstimuuseumi kogudes leiduvat kesk- ja varauusaegset kirikukunsti. Muuseum avati 1984. aastal.
Muuseumikogu kuulsaim teos on Bernt Notke maalitud "Surmatants" 15. sajandi lõpust. Samuti hoitakse seal Põhja-Saksa ja Madalmaade hiliskeskaegseid retaableid. 2001. aastal avatud Hõbedakambris on väljas gildide ja tsunftide ning Mustpeade vennaskonna hõbevara. Niguliste muuseum asub keskaegses Niguliste kirikus. Niguliste kirik põles 1944. aasta märtsipommitamise käigus ning taastati pärast Teist maailmasõda muuseumihoonena. See on üks väheseid Põhja-Euroopa muuseume, mis asub endises pühakojas. Mitmed Niguliste muuseumis eksponeeritud teosed pärinevad algselt Niguliste kirikust.
Ekspositsioonis on ka Lübecki meistri Hermen Rode töökojas valminud ja 1481. aastal Tallinna jõudnud kahe tiivapaariga Niguliste kiriku peaaltari retaabel. Samuti kuulub kogusse kolm Madalmaade päritolu retaablit – Brügge meistri Adriaen Isenbrandti töökoja Kannatusaltar (Michel Sittowi hilisemate ülemaalingutega), Lucia legendi meistrile omistatud Tallinna Mustpeade vennaskonna Maarja altari retaabel ning Brüsseli Püha Hõimkonna kappaltar.
Niguliste kogusse kuuluvad ka varauusaegsed, peamiselt 16. –17. sajandist pärinevad epitaafid ja vappepitaafid ning 16.–18. sajandi seina- ja kroonlühtrid. Nigulistes on eksponeeritud ka üle saja kesk- ja varauusaegse hauaplaadi ja nende fragmendi.
Campli

Campli on linnaks nimetatav omavalitsusüksus ("comune") Itaalias Abruzzo maakonnas Teramo provintsis. Campli sai linnaõigused paavst Clemens VIII bullaga 1600. aastal.
393 meetri kõrgusel merepinnast asuva Campli asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta. 
Haldus.
Campli piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Bellante, Civitella del Tronto, Sant'Omero, Teramo, Torricella Sicura, Valle Castellana.
Campli halduspiirides asuvad järgmised asulad ja asumid: Battaglia, Boceto, Campiglio, Campovalano, Cesenà, Cognoli, Collicelli, Fichieri, Floriano, Friscoli, Gagliano, Garrufo, Guazzano, La Traversa, Masseri, Molviano, Morge, Nocella, Paduli, Pagannoni Inferiore, Pagannoni Superiore, Pastinella, Paterno, Piancarani, Roiano, Sant'Onofrio, Terrabianca, Traversa, Villa Camera.
Pajarõngas

Pajarõngas, ka pajakrants või katlaalus oli alus, millele asetati pada
Kirjeldus.
Pajarõngas oli kolmele jalale toetuv rõngakujuline puust või metallist alus, mis paiknes reheahju ees. Selle aluse peale pandi ümara põhjaga pada. Pajarõngaid valmistati ka vitsvõrust, mille ümber mässiti kahekordselt õlgedest keeratud köis
Pohemold

Pohemold on endisaegne ovaalne puuliud, otstes asuvate käepidemetega, valmistatud kase- või saarepuust.
Kirjeldus.
Pohemoldi kasutati käsikivil või veskis jahvatatud tangudest viljaterade kestade eraldamiseks. Nõu pikkus oli 50–80 cm, laius 20–30 cm ja sügavus 5–6 cm. Käepidemetest hoides pilluti tange üles, kuni tuul kestad minema viis. Pohemoldi kasutati saaretel, Lääne- ja Lõuna-Eestis veel 20. sajandi algul.
Liuda peeti talumajapidamistes nii tähtsaks, et seda kingiti noorpaarile talurahva pulmades. Kohati kasutati pohemoldi ka toidunõuna, mõnel pool pesti selles isegi väikelapsi.
Celano

Celano on linnaks nimetatav omavalitsusüksus ("comune") Itaalias Abruzzo maakonnas L'Aquila provintsis. Celano sai linnaõigused vabariigi presidendi 1998. aasta 25. märtsi dekreediga.
860 meetri kõrgusel merepinnast asuva Celano asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Haldus.
Celano piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Aielli, Avezzano, Castelvecchio Subequo, Cerchio, Collarmele, Gagliano Aterno, Luco dei Marsi, Ovindoli, Pescina, San Benedetto dei Marsi, Secinaro, Trasacco.
Celano halduspiirides asuvad järgmised asulad ja asumid: Borgo Ottomila, Borgo Quattordici.
Loodus.
Celano territooriumil asub üks osa 56,45 ha suurusest Sirente-Velino looduspargist ("Parco regionale naturale del Sirente - Velino").
Infrastruktuur.
Raudtee.
Celanot läbib Rooma-Pescara raudteeliin.
Kapp (anum)

Kapp (Saaremaal, läänemurdes ja lõunaeesti murretes "kipp", Hiiumaal ja lõunaeesti murretes "käsik", põhjaeesti murretes "kibu") on ümarapõhjaline pealt laienev kaaneta puunõu. 
Ajaloost.
Arvatavalt oli kapp Eestis kasutusel juba muinasaja lõpul. 19. sajandi lõpul hakkasid kappasid asendama plekk- ja muust materjalist nõud. Tänini on suured kapad kasutusel saunas, väiksemad õllejoomisel.
Kapa ehitus.
Kapal oli üks küljelaud pikem, mis vooliti käepidemeks. Käepide, mida nimetati "kõrv" (ka "kõru" või "leht") oli ülalt laienev ning allpool olid voolitud sisselõiked kapa paremaks käes hoidmiseks. Nõu küljelaudade ülaääred olid tihti kaarjaks voolitud. Saarte kappadel olid eri tooni pinnad, sealt ka nimetused "küütkapp" ja "lapikapp." Joogikapad olid sageli kaunistatud lõigete ja põletuskirjadega, enamasti kasutati taimornamenti. Lõuna-Eestis leidus ka kahe käepidemega kappasid. 
Otstarve ja maht.
Kappasid on nimetatud utstarbe järgi: veekapp, piimakapp, õllekapp, kaljakapp, lapsekapp, silmapesukapp jne, suuremat kappa kasutati ka lüpsikuna. Suurte kappadega (3–5 toopi) toodi jooki lauale, väiksematest (0,5–1 toopi) joodi. Tavaliselt joodi üle ääre, aga oli kappasid, millele oli imemiseks põhjast kuni üles puuritud kanal.
Hiiumaal oli käsik mandrikapast suurem (7–8 toopi) ja kahe kõrvaga, seda kasutati põhiliselt õlle tegemisel. Hiiumaal olid pulmas kasutusel ka laulukapad (korjati raha lauljatele) ja silmaveekapad (raha korjati nõudepesijatele).
Veersekk

Veersekk on endisaegne üle õla kantav pikk kahe otsaga kott, mille ava on keskel. Veersekki kasutati laialdaselt keskajal Euroopas. Eestis kasutas seda Lõuna-Eesti talurahvas toidu vedamiseks.
Sõna sekk (kott) esineb mitmes eesti vanasõnas, näiteks „"Kus ei ole sekki, seal ei ole sekki pandavat"” ja „"Sea suu sekki mööda"”.
Märss

Märss on kandevahend, ajaloolises tähenduses kasetohust või niinest punutud seljapaun või seljakott, mille suuava sulgeb kolmnurkne allakäänatav osa (mida nimetatakse lakaks), mis köideti otsa pidi lakapaelaga puupööra külge. Märssi kanti üle õla või ranitsa kombel seljas. Kandmed olid paelast, nöörist või niineribadest.
Märss oli üldtuntud kandevahend kogu Põhja-Euroopa metsavööndis. Eestis kasutati seda kohati veel 20. sajandi algulgi. 
Selle kotiga anti toitu kaasa kodunt kauem eemal viibijale, kuid käidi ka marjul, seenel, kalal. 19. sajandil nimetati märssi ka leivakotiks. Sellega said toitu kaasa mõisatööle minevad teomehed, mõisavooris käijad, kooli- ja leerilapsed. Ka karjastel olid oma leivakotid kaasas. See sisaldas peamiselt kuiva toitu: leiba, karpi pandud putru, võid, liha, silku ehk soolaräime. Mõnikord võeti kaasa ka lähkrisse pandud kalja, hapupiima või taari. 
Märsiks on nimetatud ka suuresilmalist võrkkotti. Näiteks hobused sõid heinamärsist, selles säilitati eluskala jms. Võru- ja Setumaa kutsuti sellist märssi ka sõnaga "kosli" või "kossel".
Tartu Pärmivabrik

Tartu Pärmivabrik oli Tartus tegutsenud tööstusettevõte.
Aastal 1883 valminud Tartu Pärmivabrikus Pika tänava ja Pärna tänava nurgal toodeti pärmi alates 20. oktoobrist 1883 kuni 1997. aasta lõpuni.
Pärmivabrikus on alates 1898. aastast asunud ka piiritusepuhastamise vabrik ning alates 1926. aastast ka vesiravila. Vett saadi oma arteesia kaevust. Ajalooliselt puudus linnaosas veesüsteem, mistõttu pärmivabriku seinas oleva kunstipärase viimistlusega orvas asuvast kraanist lubati puhast vett võtta ka linnarahval.
Pärmivabriku hoovis asuv ladu ja piiritusekelder valmisid 1927. aastal (insener K. Grimm), loodepoolne ümar juurdeehitis 1935. aastal. Aastal 1928 hakati tehase kõrval, aadressil Pärna 1 asuvat mansardkorrusega kontorihoonet rekonstrueerima nelja ametniku elumajaks (ehitusinsener F. Kangro). Krundil asusid ka garaaž, tall, kuurid ja muud kõrvalhooned.
Ajalugu.
1883. aastal valminud pärmivabriku hoones toodeti pärmi alates 20. oktoobrist 1883 kuni 1997. aasta lõpuni.
Viljapresspärmi, mis on pälvinud auhindu Pariisi väljanäitusel, eksporditi paljudesse Venemaa linnadesse.
Aastal 1898 hakati pärmivabrikus pärmivirdest piiritust destilleerima. Aastal 1920 omandas aktsiaselts Tartu Pärmivabrik pärmivabriku kinnisvara aadressil Pikk uulits 58 Jüri Eeritsa käest.
Aastal 1926 rajati aadressil Pikk tänav 54 ka vesiravila ehk supelasutus, mida pärmivabrik varustas sooja ja külma vee ning teraviljast pärmi ja piirituse tootmisel tekkinud kasulike kõrvalsaadustega, mida kasutati vesiraviks: pärmivirret tervisevannideks ja pärmiraba kompressideks.
Kui vesiravila esimestel tegevusaastatel toimus ainult ambulatoorne vastuvõtt, balneoloogiline (kümblus-) ja füsioteraapiline ravi, siis 1929. aastast hakati omanike poolt selleks otstarbeks ostetud ja ümber ehitatud majas Pikk tänav 54 patsiente kliiniliselt ravima.
Kuni 1940. aastani oli vesiravila direktor Tartu Ülikooli närvikliiniku juht, professor Ludvig Puusepp.
Aastatel 1927–1933 töötas vesiravilas arstina ka Vladimir Paškov, kes pärast teist maailmasõda kuni oma surmani oli kõikide vesiravilast välja kasvanud raviasutuste peaarst.
Vesiravilas on viibinud patsiente kogu maailmast, sh Ameerikast, Aafrikast, Pariisist, Berliinist, Helsingist ja Stockholmist.
1930. aastatel oli pärmivabriku tegevusvaldkondadeks linnaste kasvatamine, toitainete ekstraheerimine linnastest ja pärmiseente kasvatamine. 1940. aastal ettevõte riigistati.
Tooraine vähesuse tõttu asendati 1948. aastal pärmi tootmine teraviljast tootmisega Nõukogude Liidust sisse toodud suhkrupeedi tootmise jäägist melassist. Seetõttu lõpetati ka 1949. aastal haigete pärmivedelikuga ravimine. Vesiravila ruumides alustas 1951. aastal tööd Vabariiklik Struumatõrje Dispanser, hiljem aga mitu muudki raviasutust. Alates 2002. aasta septembrist Pärmivabrikus enam raviga ei tegelda.
Aastal 2008 korraldasid Tartu Linnavalitsus ja kinnistu omanik BVL Kapital Pärmivabriku ala uuendamiseks arhitektuurivõistluse, kuid rahapuudusel pole neid visioone veel realiseeritud. Aastatel 2008–2010 tegutses pärmivabrikus ka Tartu Kultuuritehas.
Fossacesia

Fossacesia (ladina keeles "Fossa Caeca") on linnaks nimetatav omavalitsusüksus ("comune") Itaalias Abruzzo maakonnas Chieti provintsis. Fossacesia sai linnaõigused presidendi 2007. aasta 12. jaanuari dekreediga.
Keskmiselt 140 meetri kõrgusel merepinnast asuva Fossacesia asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Haldus.
Fossacesia piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Lanciano, Mozzagrogna, Paglieta, Rocca San Giovanni, Santa Maria Imbaro, Torino di Sangro.
Fossacesia halduspiirides asuvad järgmised asulad ja asumid: Campidoglio, Colle Cannizza, Colle Castagna, Fossacesia Marina, Sterpari, Strutto, Villa Scorciosa, Piano Favaro.
Loodus.
Fossacesia piirneb kirdes Aadria merega. Sinise lipu rand alates aastast 2004.
Fossacesia keskus asub umbes 2 km kaugusel rannikust. Kagupiirilt voolab Aadria merre Sangro jõgi.
Infrastruktuur.
Fossacesias asub raudteejaam ja turismilaevade sadam Marina del Sole.
Aleksander Maidla

Aleksander Maidla VR II/3 (27. detsember 1898 Torila küla – 26. juuni 1983) oli Vabadussõja veteran (vanemallohvitser).
Ta osales Esimeses maailmasõjas ja Soome vabadussõjas, novembris 1918 astus Kaitseliitu. Pärast Tartu vallutamist 21. detsembril 1918 läks Aleksander Maidla läbi rinde Puurmani mõisa, kus astus Kuperjanovi partisanide pataljoni. 
1931. aastal eraldati talle Alatskivi mõisast Mõisavahe talu.
27. detsembril 1935 abiellus Aleksander Maidla Liide-Johanna Kuusikuga. Neil sündisid lapsed Liivi, Ants, Aasa, Arno ja Linda.
Aleksander Maidla on maetud Alatskivi kalmistule.
August Kivitare

August Kivitare (7. juuni 1891 Ranna vald – 26. aprill 1974) oli eesti põllumees ja Vabadussõja veteran.
Ta osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas, asutas Ranna vallas Kaitseliidu kompanii ja oli selle pealik kuni 1939. aastani. Saksa okupatsiooni ajal oli ta Pala vallavanem. 
Arreteeriti 20. veebruaril 1953. 
August Kivitare abiellus 1920. aastal Alma-Loviisa Kiviga, lapsed Emma, Liidia, Linda, Juta ja Ülo.
Maetud Kodavere kalmistule.
Johannes Otepalu

Johannes Otepalu (23. oktoober 1898 – 19. aprill 1989) oli eesti põllumees ja Vabadussõja veteran.
Ta osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas, oli Masuri talu peremees Pala vallas.
1936. aastal abiellus Leida Kukega, lapsed Väino, Valve ja koidu.
Johannes Otepalu on maetud Kodavere kalmistule.
Julius Toome

Julius Toome (14. oktoober 1900 – 1. juuli 1995) oli eesti põllumees ja Vabadussõja veteran.
Ta oli Lombi A-3 talu peremees Pala vallas.
1937. aastal abiellus Julius Toome Helmi Tartuga, tütar Anne.
Julius Toome on maetud Kodavere kalmistule.
Manoppello

Manoppello on linnaks nimetatav omavalitsusüksus ("comune") Itaalias Abruzzo maakonnas Pescara provintsis. Manoppello sai linnaõigused presidendi 2004. aasta 13. juuli dekreediga.
Keskmiselt 140 meetri kõrgusel merepinnast asuva Manoppello asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Haldus.
Manoppello piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Alanno, Casalincontrada (CH), Chieti (CH), Lettomanoppello, Rosciano, Serramonacesca, Turrivalignani, Scafa.
Manoppello halduspiirides asuvad järgmised asulad ja asumid: Manoppello Scalo, Ripacorbaria, Santa Maria Arabona.
Klaabu

Klaabu on multifilmitegija ja kunstniku Avo Paistiku loodud tegelaskuju, kes sai tuntuks 1978. aastal valminud multifilmist "Klaabu". 
Klaabu on munakujuline heatahtlik olevus, kellel on kaks peenikest jalga ja kätt, suured ovaalsed silmad ning kaks krussis antenni ehk krimblit. Vihmapiisast sündinud rõõmsameelne ja seiklushimuline tegelane pääseb sageli rasketest olukordadest, kuna suudab oma kuju muuta.
Klaabu loodi lasteajakirja Täheke tellimusel. 
 ""Ajakirjast Täheke anti ülesanne, et ma kirjutaksin-joonistaksin loo originaalsest tegelasest, kel oleksid võluvõimed, aga et laps saaks ise lihtsasti teda joonistada ja valmistada," kirjeldas tegelase sündi Avo Paistik."
 ""Läksin koju ja küsisin naise käest muna. Nii valmistasin munast Klaabu, plastiliinist tegin käed ja jalad, harjastest kolm ripset ja joonistasin näo. Kui 2,5-aastane poeg Hanno nägi Klaabu peas plastiliini, küsis ta, mis krimblid need on. Viisin valmis Klaabu Tähekesse.”" 
Tähekeses ilmusid kord kuus Jaan Rannapi kirjutatud Klaabu lood, mis valmisid Paistiku joonistatud piltide põhjal. Paistiku kinnitust mööda on Klaabu sünnipäev 24. oktoober 1975.
Paistik on teinud Klaabuga peaosas ka multifilmid "Klaabu, Nipi ja tige kala" (1979) ning "Klaabu kosmoses" (1981). 1983. aastal ilmus samalt autorilt raamat "Klaabu". 2010. aastal lavastas Andres Roosileht Nukuteatris Paistiku näidendi "Klaabu". Üks lavastuse muusika autoreid Jaagup Kreem luges samal aastal sisse Klaabu lugude heliraamatu.
2010. aastal avati Tartus Klaabu lasteaed.
Tari

Tari on endisaegne ristkülikukujuline punutis, mille põhiosa moodustas puuraamistik, mis oli läbi põimitud enamasti puuvitste või -varbadega. Tarjasid kasutati sageli kalade kuivatamiseks. Tarjasid kasutati peamiselt Lääne-Eestis ja saartel.
Heinamärss

Heinamärss (tartu murdes "karss", saarte ja läänemurdes" kess, mõrts") on endisaegne nöörist valmistatud suuresilmaline võrkkott, millega võeti hobusele tee peale heinu söögiks kaasa. Heinamärss oli piisavalt suurte silmadega, et hobune võis läbi võrgu süüa. Täis heinamärssi kasutati ka vankris või rees istmepadjana.
Piimapütt

Piimapütt (Tartu murdes ummik, Võru murdes tsõõrik) on endisaegne madal ümmargune ilma kaaneta laudnõu, mida kasutati piima hapendamiseks ja lauale toomiseks. 
Piimapüti läbimõõt oli umbes 25 cm, kõrgus 15 cm ja maht 3–5 toopi. Lõuna-Eestis kasutati seda ka kausina, millega toit lauale toodi. 
Piimapüttide kasutamine lõppes 19. sajandi lõpus, kui kasutusele tulid koorelahutajad, savikausid ja vabrikunõud.
Torbik

Torbik on puukoorest (enamasti kasetohust) tehtud koonusekujuline nõu, mida kasutati vanasti näiteks veevõtmisel või marjul käies.
Toober

Toober on ümara põhjaga pealt laienev laudnõu, millel on tõstmiseks kõrvad ja millel puuduvad jalad ja kaas. 
Toobri maht oli 25–60 liitrit. See võeti kasutusele Eestis keskajal ja kasutati vee- ja loomasöödanõuna 20. sajandi keskpaigani.
Toobri vedamiseks kasutati toobripuud või Hiiumaal toobrikäru.
OÜ Saarte Investeering

OÜ Saarte Investeering on investeerimisfirma, mis arendab kinnisvara, osutab juhtimisteenuseid ja annab majanduskonsultatsioone. OÜ Saarte Investeeringu asutas 2001. aastal Tullio Liblik, OÜ Saarte Investeeringu juhatuse liige ja omanik. Saarte Investeering on teinud kinnisvaraarendusi nii Saaremaal Kuressaares, Tallinnas kui ka Pärnumaal Sauga vallas. Eelkõige on Saarte Investeering panustanud elamuehitusse. 
Tütarettevõtted.
A&amp;A Kinnisvara Saaremaa tegeleb kinnisvaraarendusega, hõlmates nii vahendustegevust kui ka suurte arendusprojektide elluviimist.
E-Profiili põhitegevusala on nafta- ning gaasitööstuse jaoks suurte metallkonstruktsioonide ja seadmete tootmine.
Paldiski tuulepargis töötab üheksa 2,5 MW võimsusega tuulikut, mille koguvõimsus on 22,5 MW.
Toetusprojektid.
Edukate õpilaste toetamine.
Aastatel 2007–2011 toetas OÜ Saarte Investeering Saare maakonna õpilasi ja nende juhendajaid, kes on saavutanud silmapaistvaid tulemusi Eesti ja rahvusvahelistel aineolümpiaadidel ning riigieksamitel. Aasta-aastalt on Saarte Investeering häid tulemusi saavutanud õpilaste toetajate ringi kaasanud uusi ettevõtjaid, kes praeguseni toetusprojekti jätkavad.
Alates 2010. aastast on Saarte Investeering stipendiumiga toetanud Kuressaare Täiskasvanute Gümnaasiumi aasta lõpetajat.
2012. aastal sõlmis Saarte Investeering koostööleppe Kuressaare Ametikooliga. Leppe järgi paneb Saarte Investeering viie aasta jooksul välja stipendiumi ühele Kuressaare Ametikooli lõpetanud õpilasele, kes jätkab kõrghariduse omandamist samas valdkonnas Eestis või väljaspool Eestit.
Ajamaja galerii.
2006. aastal lõi Saarte Investeering Kuressaare südalinna Ajamaja galerii, et vääristada Kuressaare elu- ja töökeskkonda ning väärtustada kohalikku kunstielu. Ajamaja galeriis eksponeeritakse uut näitust peaaegu iga kuu, näiteks 2013. aastal eksponeerisid Ajamaja galeriis oma loomingut noored kunstnikud.
Saaremaa jalgpall.
2008. aastast on Saarte Investeeringu juhatuse esimees ja omanik Tullio Liblik Saaremaa JK aaMeraaS president ning alates 2010. aastast on Saarte Investeering Saaremaa jalgpalli meistrivõistluste peasponsor.
Atomium

Atomium on üks Belgia pealinna Brüsseli tuntumaid hooneid. See rajati 1958. aasta Brüsseli maailmanäituse (Expo '58) jaoks. 
Hoone projekteeris insener André Waterkeyn, interjööri kujundasid arhitektid André ja Jean Polak. See on 102 m kõrgune ning koosneb üheksast 18 m läbimõõduga kerast, mis on tehtud roostevabast terasest; kerad on ühendatud nii, et hoone kuju sarnaneb rauakristalli omaga, kui kristalli suurendataks 165 miljardit korda. 
Torud ühendavad kerasid kuubi 12 serva pidi ning 8 neist viivad kristalli keskele. Torudes on eskalaatorid ja lift, kerades näitusesaalid jm. Kõige ülemisest kerast avaneb Brüsseli panoraam. CNN on nimetanud Atomiumi Euroopa kõige veidramaks ehitiseks.
Lotta Engberg

Lotta Engberg (sündinud 5. märtsil 1963 Överkalixis) on rootsi laulja.
Ta esindas Rootsit 1987. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel lauluga "Boogaloo" ning sai 50 punktiga 12. koha.
Jaanus Laagriküll

Jaanus Laagriküll (sündinud 7. aprillil 1972 Anija vallas Ülejõe külas) on eesti teatrikunstnik.
Haridus.
Jaanus Laagriküll õppis aastatel 1979–1987 Kehra Keskkoolis. Keskerihariduse omandas Kutsekeskkoolis nr 40 aastatel 1987–1990. 1995 lõpetas Tallinna Kommertskooli väikeettevõtluse ärijuhi diplomiõppe. Aastatel 1998–2006 õppis Eesti Kunstiakadeemias stsenograafia erialal, sai 2002. aastal bakalaureuse- ja 2006. aastal magistrikraadi.
Töö.
Enne Eesti Kunstiakadeemiasse astumist töötas Jaanus Laagriküll autoremondi lukksepa, autojuhi, ehitaja, tisleri ja trükkalina. Aastast 2000 on ta teinud lava- ja kostüümikujundusi teatrites ja projektides üle Eesti. Aastatel 2009–2013 oli Jaanus Laagriküll Ugala teatri peakunstnik. 
Ta on pidanud maketitehnoloogia, kompositsiooni ja lavatehnika loenguid Eesti Kunstiakadeemias, Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemias ja Tallinna Tehnikaülikooli Tartu Kolledžis.
Jaanus Laagriküll on Eesti Lavastuskunstnike Liidu liige.
Kikki Danielsson

Kikki Danielsson (kodanikunimi Elsie Ann-Kristin Ros, neiupõlvenimi Elsie Ann-Kristin Danielsson; sündinud 10. mail 1952 Osbys) on rootsi laulja.
Ta esindas Rootsit 1985. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel lauluga "Bra vibrationer" ning sai 103 punktiga kolmanda koha.