tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jon Mikiver

Jon-Arnold Mikiver (sündinud 18. oktoobril 1989 Norras) on eesti trummar. Ta mängib trumme ansamblis Elephants From Neptune. Sooloartistina kasutab nime jondog.
Haridus.
Jon on lõpetanud Balti filmi- ja meediakooli režissööri eriala.
Töökohad.
Ta on juhtinud Raadio 2-s saadet "Jon Mikiver Show". Praegu juhib raadios saadet "R2 Traat".
Isiklikku.
Jon Mikiveri isa oli Mikk Mikiver ja ema on Carmen Mikiver. Mõlema vanema auks on Joni kehal tätoveeringud: üle südame on ema nimi, isa nime asemel aga paremal randmel sümbol, mis austab isa. Kuna isa oli tema päike, kujutab see märk päikest ja moodustab koos lõpmatusega terviku.
Jon sündis Norras, kui filmivõtted „Ystävät, toverit“ olid pooleli. Carmen meenutab: „Sünnitus sattus täpselt võtteperioodi. Võttegrupp ootas, millal hetk kätte jõuab.“
Tema elukaaslane on Liisi Voolaid.
Tšehhi kvartett

Tšehhi kvartett (tšehhi keeles České kvarteto) oli Tšehhi keelpillikvartett, üks juhtivaid Euroopa kammeransambleid 20. sajandi alguses. Tegutses aastail 1891–1934.
Keelpillikvartetti moodustasid Karel Hoffmann (viiul I), Josef Suk (viiul II), Otto Berger (tšello; violoncello) ja Oskar Nedbal (vioola; alt), kes olid just lõpetanud Praha konservatooriumi. Nende esimene esinemine 22. oktoobril 1892 kandis nime "Praha konservatooriumi lõpetajad" (tšehhi keeles „Absolventi pražské konservatoře”).
Kvartett andis palju kontserte kogu Euroopas ja oli väga populaarne. Paljud olulised teosed, sealhulgas Antonín Dvořáki ja Leoš Janáčki hilisemad kvartetid, kirjutati spetsiaalselt Tšehhi kvarteti jaoks või esitati neid esmakordselt kvarteti poolt. 
Tšehhi kvartett lõpetas tegevuse 1934. aastal pärast aldimängija Jiří Heroldi surma.
Liikmed.
Esimene viiul:
Teine viiul:
Alt:
Violoncello:
Ada evangeliaar

Ada evangeliaar on Karolingide-aegne käsikirjaline illumineeritud evangeliaar, mis praegu asub Trieri linnaraamatukogus kohaviida Trier, Stadtbibliothek, Codex 22 all. Käsikirja järgi on antud nimetus sarnase kirja- ja illuminatsioonistiiliga käsikirjade rühmale Ada grupile.
2023. aastast alates kuulub Ada käsikiri UNESCO maailma mälu registrisse.
Kirjeldus.
Tekst.
Käsikirja tekst on untsiaalis, rustikas ja varajases karolingide minusklis, kirjutatud kuldtindiga. Pärast korduvaid köitmisi ja servade lõikamisi on käsikirja suurus 36,6 × 24,5 cm. Evangeliaar koosneb 172 pärgamentlehest, tekst on paigutatud kahe 32-realise veeruna.
Tekst on loodud enam kui ühe kirjutaja poolt. Peamine tekstikiri on karolingide minuskel, leheküljed 11v–13v ja 16r–v on untsiaalis. Lehekülgede 17–38v tekst on kirjutatud ümaras varajases minusklivormis, mida iseloomustab avatud a ja untsiaali-N, mis esineb ka Godescalci perikoopideraamatus 781.–783. aastast (Paris N.A. Lat. 1203, ff 126v–127; CLA 5.681).
Käsikirja leheküljel fo 172 on punase värviga rustikas kirjutatud tekst, milles seisab "[liber] "quem devota dō iussit perscribere mater Ada ancila dī"". On kindlalt teada, et 12. sajandil asus raamat Trieri Püha Maximinuse kloostris.
Illuminatsioon.
Käsikirja illuminatsioonis on nähtud iiri-anglosaksi käsikirjade, Itaalia käsikirjade ja Bütsantsi kunsti mõjusid. Käsikirjas on evangelistide Matteuse, Markuse ja Luuka täisfiguurportreed ja Matteuse evangeeliumi keeruka dekooriga "incipit"-lehekülg. Evangelistiportreed on loodud selgejoonelises klassikalise antiigi mõjutustega kujutusviisis.
Köide.
1499. aastal valmistati evangeliaarile luksuslik väärismetallköide, mida kaunistavate vääriskivide hulgas on eristuvaim esikaane keskele paigutatud rooma kamee, mis kujutab kaht kotkast ja Constantinus Suure perekonna portreesid.
Ajaloost.
Evangeliaar on valminud ajavahemikus 790–810, arvatavasti Aachenis Karl Suure õukonna juures asuvas skriptooriumis ja selle Ada-nimeline tellija on samastatud Karl Suure õe, Pippini tütre abtissi Adaga. Samas, kuna Adat mainitakse vaid korra ja puuduvad samaaegsed kirjapanekud mujal ning nimi Ada oli ka küllalt levinud, jääb see üksnes spekulatsiooniks .
Fabian Dettlof Friedrich von Baranoff

Fabian Detloff Friedrich von Baranoff (13. november 1822 Moora mõis – 11. november 1862 Kalvi mõis) oli Eestimaa mõisnik.
Fabian Detloff Friedrich von Baranoff sündis Moora mõisniku Gustav Friedrich von Baranoffi (1780–1823) ja Müüsleri mõisa pärijanna vabapreili Charlotte Gertrude von Schillingi (1793–1839) pojana.
Teenis Venemaa keisririigi armees, kus sai kaptenleitnandi auastme.
Talle kuulus Kalvi mõis Viru-Nigula kihelkonnas.
Perekond.
Fabian Detloff Friedrich von Baranoff 21. juunil 1852 Särevere mõisas paruness Helene Karoline von Schillingiga (1822–1884), kes oli Särevere mõisniku parun Karl Raphael von Schillingi ja vabapreili Helene von Stackelbergi tütar. Abielust sündisid:
Johann Wadephul

Johann Walter David Rudolf Wadephul (sündinud 10. veebruaril 1963 Husumis) on Saksamaa poliitik, kes on Saksamaa Kristlik-Demokraatliku Liidu (CDU) liige. Ta on 6. maist 2025 Friedrich Merzi valitsuses välisminister.
Ta sündis aastal 1963 Husumis Põhja-Friisimaa kreisis Schleswig-Holsteini liidumaal. Pärast Meldorfis (asub Dithmarscheni kreisis) gümnaasiumi lõpetamist aastal 1982 viibis ta aastatel 1982–1986 ajateenistuses. Aastal 1986 asus ta õppima Kieli ülikoolis õigusteadust, sooritades oma esimese õigusteaduse riikliku eksami aastal 1991. Teise õigusteaduse riikliku eksami sooritas ta aastal 1995. Sellest ajast alates on ta töötanud juristina, viimati Neumünsteri advokaadibüroos. Aastal 1996 sai ta õigusteaduse doktorikraadi väitekirjaga "Die Vereinbarung der Betriebspartner" ("Äripartnerite vaheline leping").
Ta on aastast 1982 olnud CDU liige. Algselt oli ta seotud Junge Unioniga (Noorte Liit). Noorte Liidu raames oli ta algselt aktiivne Dithmarscheni ringkonna ühingus, olles selle esimees aastatel 1985–1989. Alates 1. juunist 1996 on ta Noorte Liidu Dithmarscheni auesimees. Pärast ringkonna esimehena töötamist oli ta aastatel 1992–1996 Noorte Liidu Schleswig-Holsteini liidumaa esimees. Aastast 1993 oli ta Schleswig-Holsteini CDU liidumaa täitevkomitee liige. Aastatel 1997–2000 oli ta esimene peasekretär ja aastatel 2000–2002 CDU Schleswig-Holsteini liidumaa esimees. Ta on olnud CDU Rendsburg-Eckernförde ringkonna esimees alates 2006. aasta jaanuarist. Aastatel 2010–2021 oli ta CDU föderaalse täitevkomitee liige.
Aastatel 2000–2009 oli ta Schleswig-Holsteini liidumaa maapäeva liige.
2009. aasta Saksamaa parlamendivalimistel valiti ta Bundestagi liikmeks.
Ta on 6. maist 2025 Friedrich Merzi valitsuses välisminister.
Isiklikku.
Ta on abielus ja kolme lapse isa. Ta elab Molfsees (Rendsburg-Eckernförde kreisis) ja on Bundeswehri reservvägede kolonelleitnant. Usutunnistuse poolest on ta protestant ("evangelisch")
Looduskaitsepäev

Looduskaitsepäev on looduse kaitsele pühendatud päev. Alates 1959. aastast peetakse seda mai teisel pühapäeval, samal ajal emadepäevaga. 
Esimene looduskaitsepäev toimus 4. novembril 1957 Viljandis Jaan Eilarti ja Orest Niinemäe eestvõttel. Esimeste elluviijate hulgas olid veel Aleksander Valsiner, Villem Voore, Andres Lättemäe, Voldemar Telling jt.
Alates 1980. aastast peetakse looduskaitsekuud, mis algab looduskaitsepäeval.
Paldiski praostkond

Paldiski praostkond oli luteriusu praostkond Tallinna asehaldurkonna Paldiski kreisis aastatel 1785–1797.
Venemaa keisrinna Katariina II aegse asehalduskorraldusega Venemaa keisririigis, muudeti Tallinna kubermangu maakondade ja praostkondade piire ning rajati Tallinna asehaldurkonnas Paldiski kreis ja praostkond. Asehalduskorra ajal oli igas kreisis eraldi praostkond. 
Paldiski kreisi 1. praostkond hõlmas Rapla, Juuru, Hageri ja Nissi kihelkonda. 
Paldiski kreisi 2. praostkond hõlmas Harju-Madise, Risti, Märjamaa ja Kullamaa kihelkonda.
Paldiski praostid.
Paldiski kreisi ja praostkonna praost aastatel 1785–1789 oli Joachim Heinrich Dahl. Paldiski kreisi 2. praostkonna praost oli 1785. aastast, Rapla Maarja-Magdaleena koguduse Otto Wilhelm Eberhard, 1789. aastast kogu Paldiski kreisi praostkonna praost.
1797. aastal taastati asehalduskorra-eelne halduskord ja ka endine praostkondade süsteem.
Theodelinda raamatukaaned

Theodelinda raamatukaaned on varakeskaegse metallehistöö näide, osa juveliirsest köitest, mille langobardide kuninganna Theodelinda kinkis 6.–7. sajandil enda ehitatud Ristija Johannese basiilikale tänase Monza katedraali kohal Monzas Itaalias. Kaaned on Lääne-Euroopa varaseim teadaolev väärismetallköide ja asuvad Monza katedraali varakambris. Kaantel on Theodelindalt raamatu kirikule kinkimisele viitav ladinakeelne tekst. Raamat pole säilinud, kuid arvatakse, et see võis olla altarievangeelium.
Kirjeldus.
Kaaned on identse kujundusega, mõlemal on roheliste, punaste ja siniste vääriskividega kaunistatud rist kuldsel taustal ja seda ümbritsev punasest klaasist cloissonné-raam, mis oli hinnatud tehnika rahvasterännuaja kunstis. Ka rist on kujundatud cloissonné-servistega risti ja vääriskivide ümber ning jagab kaane neljaks võrdseks osaks. Kahe paralleelse reana jookseb üle kaanevälja rooma kapitaalis tekst "De donis dei offerit Theodelinda regina gloriosissima Sancto Johanni Bapt in Basilica quam ipsa fundavit in Modicia prope pal suum." Kummalgi kaanel on neli Rooma gemmi, võib-olla kujutamas nelja evangelisti; kaks neist asendati 1773. aastal Kristuse ja Maarja kujutistega.
Lisaks kunstilisele väärtusele on kaaned oluline ajaloodokument, mille alusel saab 625. aastal surnud Theodelindat pidada Monza katedraali rajajaks. Pole teada, milline raamat oli kaantesse köidetud nagu varaste Süüria ja Bütsantsi väärismetallköidete puhulgi, varaseimad originaalsisuga väärismetallköited on teada Karolingide perioodist.
Albert Poom

Albert Poom (kuni 1938 Albert-Leopold Bome; 2. jaanuar (vkj)/ 15. jaanuar 1916 Oudova maakond, Petrogradi kubermang – 31. detsember 1992 Kiviõli) oli eesti poksija.
Ta poksis aastatel 1935–1953, pidas 140 kohtumist, millest võitis 100. Võistles Narva Võitleja ja Sillamäe Spordiklubi eest, pärast sõda Kiviõlis elades Virumaa Kalevi ja Kiviõli eest.
Oli aastatel 1935–1940 Virumaa meister sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg), kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg),1943. aastal ja 1946. aastal kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg). Ta võitis veel 35-aastaselt Kiviõli esindajana I kaevandustöötajate spartakiaadi poksivõistluse I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) finaalis hilisemat tipp-poksijat, Kohtla-Järve esindajat Hans Kaivat.
Ta sai Eesti meistrivõistlustel 1939. aastal kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) 3. koha ning Eesti NSV meistrivõistlustel kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) 1941. aastal 2. koha ja 1947. aastal 3. koha.
Ta sai 1935. aastal Eesti Raskejõustikumängude poksivõistlusel Viru- ja Järvamaa võistlejana sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 2. koha ja 1939. aasta II Eesti Mängude poksivõistlusel Virumaa võistlejana kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) samuti 2. koha.
Ta osales Eesti NSV ja Läti NSV sõpruskohtumisel poksis 1941. aastal ning võitis seal oma kohtumise.
Pärast sõda tegutses ta Kiviõlis ka ühiskondliku poksitreenerina.
Elu allikas

Elu allikas (ladina keeles "fons vitae") on kristlikus ikonograafias esinev pildimotiiv, mis sümboliseerib ristimist või ka euharistiat; esineb varakeskaegses raamatumaalis ja hiliskeskaja ning varauusaja tahvelmaalidel.
Tekstid.
Tavaliselt seostatakse seda Johannese Ilmutusraamatu lõikudega Ilm 21:6 "Ja ta ütles mulle: "See on sündinud! Mina olen A ja O, algus ja ots. Mina annan janusele ilma tasuta eluvee allikast." ja Ilm 22:1 "Ta näitas mulle eluvee jõge, säravat nagu mägikristall. See saab alguse Jumala ja Talle troonist.", aga ka Kristuse sõnadega Samaaria naisele Johannese evangeeliumis 4:1-30 "Kui sa ainult teaksid Jumala kinki ja kes see on, kes sulle ütleb: Anna mulle juua!, siis sa paluksid teda ning tema annaks sulle elavat vett."
Ikonograafia.
Elu allikat kujutatakse varakeskaegses ikonograafias hulknurkse basseinina, mida katab kaheksale sambale toetuv kumer kuppel. See on väljanägemiselt sarnane ristimisbasseiniga baptisteeriumi keskel ja seega samastatakse elu allikas või elava vee allikas ristimisega, mille läbi ristitu sünnib uues elus Kristuses; allikat võivad miniatuuril ümbritseda loomad, keda seostatakse ristimise motiiviga, näiteks surematuse sümbolid paabulinnud või hirv.
Ristimisbasseini kuju arvatakse viitavat paavst Sixtus III (432-440) pühitsetud oktogonaalsele Lateraani baptisteeriumile Roomas. 
Kunstiteostes.
Elu allika motiiv ilmub illumineeritud käsikirjadesse alates 5. sajandist; kõige kaunimateks selle motiivi näideteks raamatumaalis peetakse tervet lehekülge täitvaid miniatuure Godescalci perikoopideraamatus ja Soissonsi evangeliaaris.
Hilisemas kunstis ühendatakse elu allika motiiviga nii ristimise kui ka euharistia sakramendid. Jan van Eycki Genti altari maalil "Talle kummardamine" (1438) seisab Jumala Tall altaril, mis on kaetud Püha Vere missaks veripunase antependiumiga, Talle veri langeb armulauakarikasse ja euharistiale viitab Püha vaimu tuvi kujutis ülal. Esiplaanil on usklikest ümbritsetud elava vee allikas kaheksanurkse purskkaevuga basseinina. Madridis Prado muuseumis asuval Jan van Eycki töökojale omistatud tahvelmaalil saab allikas alguse Jumala Tallest ja on paigutatud väljuma paradiisi müürist; vee peal ujuvad armulaualeivad. Sama seos on olemas luterlikus doktriinis sakramendiühtsuse kohta, mida kujutab Lucas Cranach vanema puulõige (u 1550), millel tagaplaanil purskkaevuna kujutatud allika vesi voolab Kristuse haavadest. Samalaadne kujutis esineb 15. sajandi lõpul Gentis loodud tundideraamatu miniatuuril, millel pjedestaalil seisev Kristus täidab allika oma haavadest voolava verega; see süžee levis Püha vere kultusega katoliiklikes maades hiljemgi, sealhulgas Ladina-Ameerikas.
Li Qiang

Li Qiang (hiina keeles 李强; sündinud 23. juulil 1959 Rui'anis Wenzhou Shis Zhejiangis) on Hiina poliitik, ta on Hiina Kommunistliku Partei liige. Ta on 20. Hiina Kommunistliku Partei poliitbüroo alalise komitee liige. Varem oli ta oktoobrist 2017 kuni oktoobrini 2022 Shanghai linna parteisekretär. Ta on 11. märtsist 2023 Hiina Rahvavabariigi peaminister.
Ta sündis aastal 1959 Rui'anis Wenzhou Shis Zhejiangis. Ta liitus Hiina Kommunistliku Parteiga 1983. aastal. Ta alustas oma poliitilist karjääri Wenzhou parteisekretärina – see oli esimene suurlinn Hiinas, mis algatas ja rakendas 1978. aastal reformi- ja avamispoliitika ning asutas esimesed eraettevõtted. Ta omandas Master of Business Administration kraadi Hongkongi Polütehnilisest Ülikoolist.
The Guardiani (sügis 2022) andmetel on Li Qiangi ja president Xi Jinpingi suhe, mis ulatub peaaegu kahekümne aasta taha. Kui Xi oli Zhejiangi provintsi parteijuht, oli Li tema kantseleiülem ja tegelikult tema kõige olulisem isiklik nõunik aastatel 2004–2007.
Aastatel 2011–2016 oli ta Hiina Kommunistliku Partei Zhejiangi provintsi keskkomitee asesekretär ja provintsi poliitika- ja õiguskomisjoni parteisekretär. Ta oli aastatel 2013–2016 Zhejiangi provintsi kuberner. Ta oli 18. Hiina Kommunistliku Partei keskkomitee asendusliige ja aastatel 2016–2017 Jiangsu provintsikomitee parteisekretär. Oktoobrist 2017 kuni oktoobrini 2022 oli ta 19. Hiina Kommunistliku Partei poliitbüroo liige ja Shanghai keskkomitee parteisekretär.
Parteisekretärina vastutas ta 2022. aasta kevadel Shanghais COVID-19 pandeemia ohjeldamiseks kehtestatud karantiini eest. Vaatamata kriitikale karantiini korralduse kohta, mis tekitas avalikkuse rahulolematust, valiti Li, keda peetakse peasekretär Xi Jinpingi liitlaseks, 23. oktoobril 2022 20. Hiina Kommunistliku Partei Poliitbüroo alalisse komiteesse.
23. märtsil 2023 sai temast Hiina Rahvavabariigi peaminister. Kuna ta on Xi-le lähedane ja tal on ärisõbralik pragmaatilisus, on äriringkondades lootust, et tal on Xi-le mõõdukas mõjuvõim ja ta surub peale Hiina edasist avamist välismaistele ettevõtetele.
Cortinarius vernus

Cortinarius vernus on šampinjonilaadsete seltsi vöödikuliste sugukonda kuuluv liik seeni.
Seent on leitud Eestist kasvamas kaskede all.
Padjamärkmed

"Padjamärkmed" (jaapani keeles 枕草子, Makura no Sōshi, ka 'Padjaraamat') on Jaapani õukonnadaami Sei Shōnagoni (u 966 – 1025) "zuihitsu" žanris kirjutatud teos Heiani perioodi umbes 990ndatel-1000ndatel. Seda loetakse jaapani kirjanduse üheks klassikaliseks teoseks, kõrgkultuuri esindajaks ning oluliseks ajalooallikaks. See on üks esimesi teoseid "zuihitsu" žanrist vanas Jaapanis.
Shōnagoni teos on keisrinna Fujiwara no Teishi teenistuses elatud aastate ajal kirjutatud isiklik päevikustiilis kogumik esseesid, uitmõtteid, arvamusi, õukonnasündmusi, luuletusi, elu kirjeldavaid lõike ja nimekirju nii füüsilistest objektidest kui emotsionaalsetest hetkedest. 
Kuna naised olid Heiani perioodil avalikust ja poliitilisest elust välja jäetud, oli haritud kõrgema klassi ja naistel kirjutamiseks palju aega. “Padjamärkmed” oli mõeldud isiklikuks otstarbeks sisemiste mõtete ja tunnete väljendamiseks, mida autoril õukonnas madalama positsiooni tõttu avalikult öelda ei lubatud. Kuigi Shōnagon kunagi ei kavatsenud oma teost avaldada, sattus käsikiri peatükkide kaupa õukonnas lugemiseks käest kätte liikuma. Raamatu lõpus mainib autor, et kirjutis sai avalikuks kogemata, kui ta jättis selle padjale, mille ta oli välja pannud külalisele, kes selle tema palvetest hoolimata endaga kaasa viis. Ka teoses endas on tõendeid selle kohta, et ta oli õukonnas oma lugejatest teadlik.
„Padjamärkmed“ on kirjutatud lühikeste lõikudena ja selle sisu on ka tänapäeva jaapani keele kõnelejatele kergesti arusaadav. See kirjutati jaapani keeles, nagu teised tolleaegsed naiskirjanike teosed; ainsad hiinakeelsed terminid on kohanimed ja isikutiitlid. 10. sajandi lõpus ja 11. sajandi alguses kirjutasid Jaapani mehed tavaliselt hiina keeles, samas kui naised kirjutasid eranditult jaapani "hiragana" silptähestikus. Shōnagon kasutas kirjutistes ka "kanjit", mida peeti meeste kirjaviisiks ja mis näitas tema kõrget haritust. 
Mitusada aastat eksisteeris teos ainult käsikirjadena, kuni esmakordse trükkimiseni 17. sajandil. Selleks ajaks oli raamatust säilinud erinevaid versioone, sest varasemad ümberkirjutajad võisid sissekannete järjekorda muuta ning lisada, toimetada või kustutada lõike.
T. A. Purcelli ja W. G. Aston tõlkisid kuus lõiku raamatust esmakordselt inglise keelde 1889. aastal. Teiste ingliskeelsete tõlgete hulka kuuluvad Arthur Waley osaline tõlge 1928. aastal, Ivan Morrise esimene täielik tõlge 1967. aastal ja Meredith McKinney täielik tõlge 2006. aastal. Eesti keelde tõlkis selle Jaapani uuringute lektor Alari Allik 2021. aastal. Tõlge sai Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali 2021. aasta aastaauhinna võõrkeelest eesti keelde tõlkimise kategoorias.
Teose põhjal lõi Suurbritannia režissöör Peter Greenaway 1996. aastal samanimelise filmi “The Pillow Book”.
Mollisia cinerea

Mollisia cinerea on seltsi tiksikulaadsed kuuluv seente liik.
Seen kasvab tugevalt lagunenud leht- ning okaspuude lamatüvede alaküljel.
100 aastat Jõhvi jalgpalli

100 aastat Jõhvi jalgpalli on Jõhvis asuv jalgpalli mälestusmärk, mis avati 2020. aastal. Idee autorid on Vladislav Naumov ja Sergei Ivanov.
2020. aastal paigaldas jalgpalliklubi "Phoenix" promenaadi äärde, linnastaadioni lähedale, mälestusmärgi kirjaga „100 aastat Jõhvi jalgpalli“, ning 20. juulil 2022 lisati sellele sepisest jalgpallisaapad ja pall (sepatöö: Oleg ja Oleksandr Hyzha).
Välislingid.
Mälestusmärk „100 aastat Jõhvi jalgpalli“
Aleksius II monument (Jõhvi)

Aleksius II monument on mälestusmärk Issanda Ristimise kiriku juures Jõhvis.
Monument avati 14. septembril 2020. aastal. Sündmus oli pühendatud kiriku 125. aastapäevale ja 70 aastale Aleksius II teenimise algusest Jõhvis. Selle autorid on Vladislav Naumov, Andrei Suslov ja Ukraina skulptor Eldaniz Gurbanov.
Ajalugu.
2019. aasta veebruaris esitasid Vladislav Naumov ja Jõhvi kiriku ülempreester Andrei Suslov idee rajada mälestusmärk. Selle idee toetasid vaimulike ja Jõhvi valla ametnike ümarlaual osalejad ning sama aasta suvel algas rahva seas annetuste kogumine. Algselt oli plaanis, et mälestusmärgi valmistab Tallinna arhitekt Aleksandr Litvinov ning tööde koos paigalduse ja territooriumi korrastamise esialgne maksumus oli umbes 50 000 eurot. Kuid hiljem leidis Sergei Ivanov Ukrainast parema ja kogudusele taskukohasema variandi.
2020. aasta jaanuaris alustas Ukraina skulptor Eldaniz Gurbanov büsti loomist. Jõhvi büstist sai teine mälestusmärk Eestis – esimene asub Tallinnas.
2021. aastal lõppesid mälestusmärgi ümbruse heakorrastustööd: paigaldati tänavakiviparkett, püstitati sepistatud laternad ja tehti haljastustööd.
Maagaasiseadme kontroll

Maagaasiseadme kontroll.
on surumaagaasi või veeldatud maagaasi toitesüsteemis kasutatavate sõidukite perioodiline täiendav kontroll, mille eesmärk on tagada selliste süsteemide tehniline vastavus ja sõidukite ohutu liikluses osalemine.
Kontrolli esitamise tähtaeg sõltub eelkõige valmistaja seatud tähtajast aga üldiselt tuleb lähtuda:
Täpsemat infot maagaasiseadmete kontrolli kohta saab Transpordiameti kodulehelt. Konkreetse sõiduki maagaasiseadme kontrolli kehtivust on võimalik kontrollida Transpordiameti e-teenindusest.
Jacques Faure

Jacques Faure (sündinud 31. jaanuaril 1947) on Prantsusmaa diplomaat. 
Ta on lõpetanud Poliitikauuringute Instituudi Prantsusmaal ja Riikliku Orientaalse Keele Instituudi Hiinas.
Ta oli aastatel 1994–1998 Prantsusmaa suursaadik Eestis. Ta on olnud suursaadik ka Albaanias (1992–1994), Slovakkias (2003–2007) ja Ukrainas (2008–2011). 
Kümnendal Pärnu rahvusvahelise dokumentaal- ja antropoloogiafilmide festivalil juulis 1996 andis Prantsuse suursaadik Jacques Faure preemia Valentin Kuigi filmile "Hääled".
Mistolovo

Mistolovo (vene keeles "Ми́столово") ehk Mistola (soome keeles) on küla Ingerimaal. Tänapäeval on Mistolovo Venemaa, täpsemalt Leningradi oblasti, Vsevoložski rajooni ja Bugrõ külanõukogu, koosseisus.
Ajalooliselt ingerisoomlastega asustatud küla asub seitse kilomeetrit Venemaa suuruselt teisest linnast Peterburist ja on tänapäeval peamiselt venelastega asustatud küla.
Ajalugu.
Mistolovo küla tekkis 17. sajandil, mil Ingerimaa oli Rootsi võimu all. Pärast Ingerimaa Venemaalt vallutamist asusid Rootsi Ingerisse elama soomlased ja karjalased, asutades muuhulgas ka Mistolovo (tollal tuntud kui Mistola) küla. Mistola küla jäi soomekeelse äyrämöise hõimu piirkonda. 
Pärast Põhjasõda sattus küla koos ülejäänud Ingerimaaga Venemaa koosseisu. Küla säilitas oma soomepärase välimuse teise maailmasõjani, kus jäi Leningradi piiramisrõngasse. 25. märtsil 1942 algas ingerisoomlaste küüditamine Ingerimaalt, sealhulgas ka Mistolovost. Tühjaks jäänud külla asusid venelased.
Elanike arv külas on viimastel aastatel hakanud kasvama tänu Peterburi lähedusele, mistõttu arendatakse seal mitmeid uusarendusi.
Romil Annika

Romil Annika (perekonnanimi ka Anninka; 13. mai (vkj) / 26. mai 1914 Tallinn – 9. veebruar 1979 Kohtla-Järve rajoon) oli eesti poksija ja harrastuskunstnik.
Ta poksis aastatel 1931–1944, võistles Narva Võitleja ning Sillamäe ja Kiviõli spordiühingutes. Veel 1944. aasta lõpus oli ta lähetatud NSV Liidu ametiühingute paremate sportlaste treeningulaagrisse Moskvas.
Oli aastatel mitmekordne Virumaa meister, teadaolevalt 1939. aastal kukk-kaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) ja 1941. aastal ning sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 1943. aastal. 
Ta sai Eesti NSV meistrivõistlustel sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 1941. aastal 2. koha.
Ta oli juba 1940. aastal Eesti koondise kandidaat Eesti-Läti maavõistlusel poksis, kuid lõpuks teda esinumbriks ei võetud. Küll oli ta aga esinumber Eesti NSV ja Läti NSV sõpruskohtumisel poksis 1941. aastal ning võitis seal kindlalt oma kohtumise.
Takistas suvel 1941 koos teiste vastupanuvõitlejatega taganevatel Nõukogude vägedel õhkimast Sillamäe õlitehast.
1944. aastal asus Virumaa „Kalevi" ja kehakultuuri spordikomitee juures tööle spordiinspektorina. Oli ka poksitreener Kiviõlis ja Rakveres.
Vahistati 9. detsembril 1949 Kiviõlis, talle mõisteti 6. septembril 1950 § 58-1 ja § 58-11 järgi 10 aastat vangistust. Oli vangilaagris Karagandõ oblastis, vabanes 3. mail 1956.
Hiljem oli ametis Kiviõli keemiakombinaadis ja Kiviõli elamuvalitsuses tislerina, oli tuntud harrastusmaalija.
Peekerhelvell

Peekerhelvell ("Helvella leucomelaena") on kottseente hulka kuuluv seeneliik.
Seen kasvab tavaliselt mändide all.
Reservväelane

Reservväelane on reservteenistuses olev ehk õppekogunemisel osalev isik. Reservis olevad isikud on 18-60-aastased mehed või kaitseväekohustuse võtnud mehed ja naised, kes ei ole kutsealused ega teeni parasjagu kaitseväe- või asendusteenistuses.
Reservis olevad isikud kuuluvad sõjaajaüksuste koosseisu või nende üksuste täiendreservi. Õppekogunemisi korraldatakse vastavalt reservüksuste väljaõppeplaanile. Täiendreservi arvestatakse vaikimisi ka kõik erinevatel põhjustel ajateenistust mitteläbinud või sõjaajaüksustesse mittearvatud kaitseväekohustusega kuni 60-aastased mehed. 
Reservväelased jagunevad sõjaväelise auastme järgi sõduriteks, allohvitserideks ja ohvitserideks ning on nimetatud sõjaaja ametikohtadele või on üldreservis.
Kohustused.
Kaitseväekohustuslase neli peamist kohustust on teatamiskohustus, ilmumiskohustus, esitamiskohustus ja toimingute tegemise kohustus. Reservväelased on kogu oma reservis oleku aja jooksul kohustatud teatama kaitseressursside ametile oma:
Lisaks peavad reservväelased kaitseressursside ameti või kaitseväe territoriaalse staabi nõudmisel esitama andmete kontrolliks või haldusakti andmiseks vajalikke tõendeid ning ilmuma terviseseisundi hindamisele ning osalema vastava kutse saamisel õppekogunemistel. 
Lisaks peavad reservväelased kaitseressursside ameti või kaitseväe territoriaalse staabi nõudmisel esitama andmete kontrolliks või haldusakti andmiseks vajalikke tõendeid ning ilmuma terviseseisundi hindamisele ning osalema vastava kutse saamisel õppekogunemistel. 
Eesmärk ja ülesanded.
Reservväelaste põhieesmärk on tagada riigi kaitsevõimekuse säilimine, olles valmis vajadusel täiendama ja täiendavate väeüksuste koosseisu. Tavaliselt koolitatakse neid regulaarselt, et tagada nende valmidus kiireks reageerimiseks kriisiolukordades. Reservväelased võivad olla aktiivsed vaid mõningal määral, näiteks osaledes koolitusel või varustuse hooldamisel, kuid nad on valmis mobiliseerimiseks.
Tartu Ülikooli arvutiteaduse instituut

Tartu Ülikooli arvutiteaduse instituut on Tartu Ülikooli loodus- ja täppisteaduste valdkonna instituut.
Instituut loodi ülikooli matemaatikateaduskonna juurde 1992. aastal. Nõukogude ajal oli programmeerimise kateeder.
Erialaselts Informatics Europe liige.
1959. aastal toodi Tartu Ülikooli esimene digitaalne elektronarvuti (Ülo Kaasik, Leo Võhandu).
Arvutiteaduse instituut on andnud hariduse ning on tööandjaks paljudele Eesti arvutiteadlastele. 
Instituut asub Tartus Delta keskuse õppehoones (Narva mnt 18). 
TÜ arvutimuuseum.
Delta õppehoones paikneb Tartu Ülikooli arvutimuuseum. Selle algatas ja rajas Meelis Roos.
Mihkel Migasto

Mihkel Migasto (kuni 1939 Mihhail Migatšov; 11. detsember (vkj) / 24. detsember 1914 Kasepää vald, Torma kihelkond, Tartumaa – 27. juuni 1992) oli eesti poksija.
Ta oli kurttumm.
Sportlasena.
Ta poksis Tartu Kalevis.
Ta võitis 1939. aasta II Eesti mängude poksivõistlustel Tallinnas Tartu ja Tartumaa võistlejana raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) esikoha.
Ta oli juba 1940. aastal Eesti koondise kandidaat Eesti-Läti maavõistlusel poksis, kuid lõpuks teda esinumbriks ei võetud.
Ta võitis 1940. aasta Eesti maakondlike karikavõistluste poksivõistlusel Tartumaa võistlejana raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) esikoha.
Hilisem elukäik.
Ta oli 1941. aastal Kurttummade Keskuse Tartu osakonna juhatuse esimees.
Ta töötas pärast Eestis lõppenud sõda Tartu Lihakombinaadis ning kuulus ka lihakombinaadi kehakultuurikollektiivi juhatusse.
Ta astus 1946. aastal NLKP-sse.
Tema abikaasa Alma Migasto (sündinud Nugis; 1914 Tobolski kubermang – 1984 Tallinn) vahistati 5. juulil 1950 Tartus. Erinõupidamisel 28. aprill 1951 määrati talle § 58-10 ja § 58-11 järgi 10 aastat vangistust, mille ta veetis vangilaagrites Siberis ning vabanes 7. oktoobril 1955. Teda süüdistati muuhulgas ka Jehoova tunnistajaks olemises.
Kui 1951. aastal viidi NSV Liidus läbi Jehoova tunnistajate küüditamise operatsiooni, plaaniti küüditada ka juba karistatute pereliikmed, seega ka Mihkel Migasto ning nende tütar ja poeg. Pere jäeti telefonikorralduse põhjal siiski küüditamata, kui selgus, et pereisa on NLKP liige.
Mariliis Jõgeva

Mariliis Jõgeva (sünninimega Loos; sündinud 26. märtsil 1987 Võrus) on Eesti laulja ja moedisainer, kes on tuntud oma popmuusika loomingu ja eristuva stiili poolest. Ta alustas laulmisega 9-aastaselt ning teismelisena moodustas oma esimese tüdrukutebändi Run A Way.
Mariliis on osalenud mitmel korral Eesti Laulul, sealhulgas 2020. aastal looga "Unistustes", mille ta esitas koos kaasautor Oliver Mazurtšakiga. Lisaks on ta avaldanud mitmeid singleid, nagu "Päikest täis", "Kõike tegema pean" ja "Corona" (koos OLLIE-ga).
Lisaks muusikakarjäärile on Mariliis lõpetanud Eesti Kunstiakadeemia moestilistika erialal. Ta on tuntud ka oma positiivse ja tasakaaluka iseloomu poolest ning on olnud toeks paljudele inimestele nende elu keerulistel hetkedel.
Karl Ferdinand

Karl Ferdinand (29. juuli 1818 – 20. november 1874) oli Habsburg-Lotringite dünastia liige, Austria ja hilisema Austria-Ungari ertshertsog ning feldmarssal. 
Elulugu.
Ertshertsog Karl Ferdinand sündis Viinis 29. juulil 1818 Tescheni hertsog ning Austria ertshersog Karli ja Nassau-Weilburgi printsess Henrietta kolmanda lapsena. 
Karl Ferdinand alustas sõjaväeteenistust jalaväerügemendis nr. 57. 1833. aastal sai ta jalaväerügemendi nr. 51 inhaberiks, selles ametis oli ta kuni 1875. aastani. 1848. aastal osales ta Praha ülestõusu mahasurumises. Tema rügemendi pataljonid aitasid rahutusi maha suruda ka Transilvaanias ja Ungaris. Ta tõusis feldmarssali auastmeni. 
1854. aasta 18. aprillil abiellus Karl Ferdinand ertshertsog Ferdinand Karl Viktori lese, ertshertsoginna Elisabeth Franzisca Mariaga. Abielust sündis kuus last. 
Ertshertsog Karl Ferdinand suri 20. novembril 1874 Židlochovices. Ta on maetud Viini Keiserlikku krüpti.
Eesti Raskejõustikumängude poksivõistlus 1935

Esimeste mängude raskejõustikuvõistlused peeti põhimängudest eraldi. Osalejad olid erinevalt põhimängudest jaotatud 6 võistkonda: Tallinna, Tartu, Viru- ja Järvamaa, Viljandi- ja Pärnumaa, Saare-, Lääne- ja Harjumaa ning Tartu-, Võru-, Valga- ja Petserimaa võistkond.
Lõppvõistlused poksis peeti 10–20. oktoobril 1935 Tallinnas Saksa teatris.
Võistluse tulemused:
Paremusjärjestus: 1. Tallinn 45 p.; 2. Viru- ja Järvamaa 36 p.; 3. Tartu 21 p.; 4. Viljandi- ja Pärnumaa 20 p.; 5. Saare-, Lääne- ja Harjumaa 17 p.; 6. Tartu-, Võru- ja Valga- ja Petserimaa 7 p.
Võistluse parimaks poksijaks tunnistati sulgkaalu võitja Evald Seeberg.
Amylostereum laevigatum

Amylostereum laevigatum on pilvikulaadsete seltsi kuuluv liik seeni.
Seen kasvab lamakadakail. See ei värvu vigastades.
Kai Lie

Kai Olaf Lie (sündinud 1934) on Norra diplomaat. Ta oli aastatel 1995–2000 Norra suursaadik Eestis.
Meelis Kull

Meelis Kull (sündinud 21. veebruaril 1980) on eesti arvutiteadlane ja Tartu Ülikooli tehisintellekti professor. Tema teadustöö fookuses on masinõpe, tehisintellekt ja andmeteadus, eriti ebakindluse kvantifitseerimine ja mudelite usaldusväärsus.
Meelis Kull on lõpetanud Tartu Ülikooli matemaatika-informaatikateaduskonna informaatika erialal 2002. aastal (cum laude). Ta sai magistrikraadi (teaduskraad) 2004. aastal ja doktorikraadi 2011. aastal (teema – Statistilise rikastatuse analüüs geeniregulatsiooni uurimiseks loodud algoritmides).
Kull valiti 2019. aastal Tartu Ülikooli arvutiteaduse instituudi aasta õppejõuks ning tema teadustööd on saanud parima artikli auhinna Euroopa masinõppekonverentsil ECML PKDD 2014 ja Euroopa tehisintellektikonverentsil ECAI 2024.
2024. aastal alustas Meelis Kulli juhtimisel tööd Eesti Tehisintellekti Tippkeskus (Estonian Centre of Excellence in AI, EXAI) ning ta valiti ka Eesti Teaduste Akadeemia tehisintellekti uurija-professoriks. 
Teenistuskäik.
Bristoli Ülikool:
Tartu Ülikooli arvutiteaduse instituut:
Meredroon

Meredroon või pealveedroon, droonlaev, mehitamata veesõiduk (inglise keeles "unmanned surface vessel", USV) on paat või laev, mis liigub veepinnal ilma meeskonnata.
Meredroonid töötavad erineva autonoomia tasemega, alates kaugjuhtimispuldi abil juhtimisest kuni autonoomsete droonlaevadeni ("autonomous surface vehicles", ASV). 
Mõned valdkonnad, kus meredroone kasutatakse, on kaubatarned, keskkonna- ja kliimaseire, merepõhja kaardistamine, sildade ja muu infrastruktuuri kontrollimine ja valve ning mereväeoperatsioonid.
Agnese Lāce

Agnese Lāce (sündinud 23. augustil 1987 Talsis) on Läti teadlane, avaliku sektori töötaja ja poliitik, ta on Progressiivide erakonna liige. Ta on 20. juunist 2024 Läti kultuuriminister.
Ta sündis aastal 1987 Talsis. Keskkooli ajal õppis ta ühe aasta vahetusprogrammi raames Saint Louisis Ameerika Ühendriikides. Ta õppis Läti Ülikoolis politoloogia bakalaureuse- ja magistriõppes ning omandas aastal 2013 Amsterdami, Deustu ja Osnabrücki ülikoolides Euroopa ühise magistrikraadi sotsioloogias, spetsialiseerumisega migratsiooniuuringutele.
Ta alustas oma karjääri välisministeeriumis, olles praktikal Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsioons (OSCE) Haagis, Rahvusvähemuste Ülemvoliniku Büroos, mille direktor oli tol ajal Ilze Brands-Kehris. Seejärel õppis ta doktorantuuris ja töötas Istanbuli Migratsiooniuuringute Instituudis. Ta töötas teaduri ja konsultandina erinevates organisatsioonides, sealhulgas ÜRO Pagulasametis, Läti Ülikoolis ja Ühiskonna Integratsiooni Sihtasutuses. Aastatel 2016–2023 töötas ta Providuses, uurides erinevaid rände ja integratsiooniga seotud küsimusi.
Pärast Venemaa sissetungi Ukrainasse koordineeris ta Ukraina põgenike vastuvõtmist Lätti.
Oktoobris 2023 pärast kultuuriministeeriumi parlamendisekretäri ülesannete asumist, liitus ta erakonnaga Progressiivid. Aastal 2024 kandideeris ta Progressiivide ridades Euroopa Parlamendi valimistel, kuid ei osutunud valituks, saades selles nimekirjas olevate kandidaatide seas viienda suurima valijate toetuse.
17. juunil 2024, pärast Agnese Logina tagasiastumist, esitati ta kultuuriministri kandidaadiks ja kinnitati ametisse 20. juunil 2024.
Puna-aara

Puna-aara ("Ara macao") ehk makao on linnuliik aara perekonnast papagoilaste sugukonnast papagoiliste seltsist.
Puna-aara on 80–96 cm pikk. Tiiva pikkus 368–426 mm, saba 454–649 mm. Sulestik on punane, tiibadel kollased ja sinised suled. Osa näost valge ja sulgedeta. Noka ülaosa on valge, alaosa must. Jalad mustad. Silmad on kollased, noorlindudel pruunid. Sarnaneb välimuselt rohetiib-aaraga. Kaalub 900–1490 g.
Kaks alamliiki:
Puna-aarad elavad Mehhikos, Guatemalas, Belize'is, Hondurases, Nicaraguas, Costa Ricas, Panamas, Colombias, Venezuelas, Brasiilias, Ecuadoris, Peruus, Boliivias, Guyanas, Surinames ja Prantsuse Guajaanas.
Elavad metsades ja savannides kuni 500 m kõrgusel merepinnast, Kesk-Ameerikas ka kuni 1000 m kõrgusel.
Toituvad viljadest, seemnetest, pähklitest, õitest ja nektarist.
Elavad paaridena või kuni 30-linnulistes parvedes.
Pesitsevad puuõõnes 7–40 m kõrgusel. Kurnas on 1–4 muna, haudeperiood 24–28 päeva. Pojad saavad lennuvõimeliseks 14 nädala vanuselt.
Puna-aarad võivad elada kuni 48-aastaseks.
Jaguar (tanker)

Tanker JAGUAR  (IMO: 9293002) on varilaevastikku liigitatav  toornafta tanker. 
13. mail 2025 oli laeval rahvusvahelist tähelepanu kõitev intsident Eesti rannavalvega  Soome lahes.
2005. aastal Hiinas ehitatud.
Registrites märgitakse kuuluvust Gabon ja Guinea Bissau lipu alla.
Pikkus 243.8m 
laius 42 m
Omanik India firma Gatik Ship Management
Endised nimed: Primo Stealth, S Puma, Signal Puma
https://www.lloydslist.com/LL1153484/dark-fleet-politics-escalate-as-Russia-scrambles-jet-to-protect-nationless-tanker
https://news.postimees.ee/8230166/editorial-estonia-s-successful-test-of-strength
S8000 Banderol

S8000 Banderol on Venemaal Kroonlinnas paikneva Kronshtadti kontserni poolt välja töötatud väikesemõõtmeline tiibrakett.
Nimetus.
"Panderoll" (v.k. "Бандероль") tähendab "pakendit või väikest pakki".
Ajalugu.
2025. aasta mais avalikustas Ukraina Kaitseministeeriumi Luure Peavalitsus, et Venemaa kasutab uut tiibraketti S8000 Banderol, mille elektroonikakomponente on hangitud Hiinast, Jaapanist, USA-st, Šveitsist, Austraaliast ja Lõuna-Koreast. 2025. aastal on Ukraina luure leidnud mitu enam-vähem terveks jäänud eksemplari.
Kirjeldus.
"Panderolli" konstrueerimisel on rõhuasetus madalal hinnal ja valmistamislihtsusel Paljud "Panderolli" komponendid, sealhulgas põhikomponendid, imporditakse Venemaale välismaalt. Mootor on Hiina Swiwin SW800Pro, mis on saadaval AliExpressi kaudu.
"Panderoll" sisaldab väidetavalt USAs toodetud liikumisjälgijat, Šveitsist pärit mikrokontrollerit, Austraalias toodetud „infovahetusseadet“, Jaapani akut ja Lõuna-Korea servoajamit.
"Panderoll" lastakse välja õhust, kusjuures peamine stardiplatvorm on Kronshtadt Orion. Relva saab kasutada ka koos Mi-28 Havociga.
Kalevi võimla

Kalevi võimla on Rakveres Pauluse kirikuhoones asunud spordihall, mis tegutses aastatel 1951–2009. Rakvere Spordikeskus teatas 2009. aastal Kalevi halli sulgemisest, kuna hoone ülalpidamine muutus liiga kulukaks.
Ajalugu.
Kirikuna.
1933. aastal alustas Rakvere Pauluse kogudus kiriku ehitamist. 1940. aastal pühitseti kirik sisse, aga rahaliste vahendite puudumise ja teise maailmasõja tõttu jäid hoone tornikiivrid ning kantseleitiib lõpetamata. Hoone tegutses kirikuna 11 aastat. 1951. aastal lõpetati kiriku kasutamine ning anti üle Vabatahtlikule Spordiühingule Kalev.
Pärast Eesti taasiseseisvumist tagastati kirikuhoone EELK Rakvere Kolmainu kogudusele. Kolmainu kogudus üüris spordihalli Rakvere linnale.
Võimlana.
Alates 1951. aastast tegutses võimlas Rakvere Spordiselts Kalev, mis tegutses hoones kuni selle sulgemiseni. Spordihoones harrastatud spordialadeks olid näiteks maadlus, jõutõstmine ja pallimängud.
Peale spordi toimus hoones ka erinevaid tegevusi, näiteks on kasutatud seda kontsertide ning võistluste korraldamiseks.
2010. aastatel hakkasid sporditegevused hääbuma ning hoonesse kolis Rakvere noortekeskus.
Ukuaru muusikamaja.
2009. aasta kevadel kuulutas Rakvere linn välja arhitektuurivõistluse, et leida lahendus kiriku rekonstrueerimiseks. Plaanis oli hoone muuta kontserdimajaks, mis kannaks Arvo Pärdi nime. Võistluse auhind oli 398 450 Eesti krooni (umbes 25 000 eurot). Konkursi võitsid Kristiina Aasvee, Kristiina Hussar ja Anne Kose projektiga “tintin’na:buli”. Projekti eeldatav maksumus oli 16 miljon eurot.
13. septembril 2021 kinnitas Riigikogu Rakvere Arvo Pärdi muusikamaja riiklikult tähtsate kultuuriehitiste hulka.
Kirsi Siren

Kirsi Helena Susanna Siren (abielludes Aropaltio, hiljem uuesti Siren, sündinud 14. mail 1945 Helsingis) on Soome teatrilavastaja, näitleja ja dramaturg. Ta on kirjutanud ka raamatuid ja teatriarvustusi. Kirsi Siren on Espoo esimese kutselise teatri, Hevosenkenkä teatri asutaja ja selle pikaajaline direktor. Kuulus pikka aega Espoo linnavolikogusse (1997–2012) ja 2000. aastatel töötas ka linnavalitsuses.
Hevosenkenkä teatri rajamine.
Kirsi Siren (sellal Aropaltio) lõpetas 1970. aasta kevadel Soome Kõrgema Teatrikooli lavastaja-dramaturgi erialal. Ta osales Tamperes toimunud lasteteatrite seminaril, kus teatrikooli õpetaja Ritva Laatto rääkis, et plaanis on rajada Soome esimene professionaalne nukuteater, ja kutsus Kirsi Sireni asutajate hulka. Nii sündis esmalt nukuteater Vihreä Omena, kus Kirsi Siren töötas dramaturgina aastatel 1971–1975. Kui Kirsi õde Sara Siren tuli lavastaja ja nukunäitlejana Vihreä Omena teatrisse, hakati rääkima ka oma teatri loomisest ning 1975. aastal asutatigi teater Hevosenkenkä.
Teater Hevosenkenkä esimeseks lavastuseks oli Frank Tashlini kirjutatud muinasjutt "Karu, keda polnud olemas", mille lavastas Kirsi Siren. Teatri 50. sünnipäevaks toodi sama tükk 2025. aastal uuesti lavale.
Sven Hõbemägi

Sven Hõbemägi (sündinud 10. juulil 1981) on Eesti omavalitsus- ja sporditegelane, treener ja harrastusornitoloog. 
Haridus.
Sven Hõbemägi on lõpetanud Aluvere kooli, Rakvere Gümnaasiumi ning Tallinna Ülikooli kehakultuuriteaduskonna, olles esimene Eestis, kes omandas magistrikraadi rekreatsioonikorralduses. 2024. aastal alustas ta õpinguid Eesti Olümpiakomitee (EOK) arenguprogrammis "Spordijuht 2.0".
Töö.
Hõbemägi on töötanud Rakvere Eragümnaasiumi kehalise kasvatuse õpetaja ja Vinni Spordikompleksi arendusjuhina. Põhitöö kõrvalt hakkas ta eratreeninguid andma. Sven Hõbemägi on Aqva Spordikeskuse jõusaali era- ja ringtreener. 
Aastatel 2009–2024 oli ta Lääne-Virumaa Omavalitsuste Liidu tegevjuht. 2024. aasta suvel valiti ta Lääne-Virumaa Spordiliidu juhiks.
Ornitoloogiaharrastus ja Kaitseliit.
Sven Hõbemägi on olnud lapsest saati linnuhuviline, rõngastanud linde ja uurinud nende rännet. Ta on loonud Facebooki lehe “Looduses Sven Hõbemägiga”.
2015. aastast on Sven Hõbemägi Kaitseliidu tegevliige ja vabatahtlik Viru Maleva spordipealik.
2025. aastal anti talle Kaitseliidu ülema poolt Kaitseliidu spordivaldkonna edendamise eest spordivaldkonna kõrgeim tunnustus-Kaitseliidu Spordi Hõbemärk.
Poliitika.
Sven Hõbemägi kuulub Isamaa erakonda, teda on valitud korduvalt Rakvere Linnavolikokku. 2025. aastal on Sven Rakvere hariduskomisjoni esimees, spordikomisjoni aseesimees ja Rakvere Põhikooli hoolekogu liige.
Edit Talpsepp

Edit Talpsepp (sündinud 14. juulil 1981) on eesti teadusfilosoof ja teaduspopularisaator.
1987–1996 õppis ta Tartu Tamme Gümnaasiumis, 1996–1999 Tartu Treffneri Gümnaasiumis ja 1999–2004
Tartu Ülikooli bakalaureuseastmes filosoofia erialal. 2006–2007 läbis ta Bristoli Ülikoolis teadusfilosoofia ja -ajaloo magistriõppe ning 2007–2013 doktoriõppe. Tema magistritöö teema oli "The inability of Ruth Millikan’s teleosemantic theory to give an account of the phenomena of communication and objective public language. The comparison between Millikan’s notion ’conception’ and Fregean senses", doktoritöö teema "Species, essentialism and evolutionary theory", mõlemat juhendas Samir Okasha.
Talpsepp on Tartu Ülikooli teadusfilosoofia õppetooli juhataja kohusetäitja ning 2013. aastast teadusfilosoofia teadur. Ta on ka Tartu Ülikoolis ilmuva ajakirja Studia Philosophica Estonica teadusfilosoofia toimetaja.
Martin Tommula

Martin Tommula (sündinud 28. oktoobril 1980) on Eesti ettevõtja. Ta on õppinud Rakvere Gümnaasiumis aastatel 1987-1999, Tallinna Tehnikakõrgkoolist on Tommulal rakenduslik kraad ja õppis seal 2000-2004, lisaks õppis Eesti Ettevõtluskõrgkool Mainoris 2010-2014.
Ettevõtlus.
Martin Tommula alustas ettevõtlusega 2006. aastal. Tema esimene firma Kindle OÜ on asutatud koos Karmo Arosega. Tommula on Kindle OÜ juhatuse liige ja teenindusjuht. Firma alustas ainult väljaüüritava matkaautodega, samuti tehti koostööd Itaalia ettevõttega. Tänapäevaks on itaallaste leping lõpetatud ning kaubeldakse Saksa autodega. Kindle OÜ on panustanud kogukonda toetades kohalikke korvpallitiime. Tommula on ka Škoda Rakvere juhatuse liige. Lisaks omab Martin Tommula ettevõtteid MOTOHEAD OÜ ja NORTSU KESKUS OÜ.
Korvpalli toetamine.
Kindle OÜ on toetanud korvpalliklubi Kadrina Karud ning kinkis meeskonnale auto. Tommula ise kuulus Škoda Rakvere 2021/2021 esiliiga koosseisu. Tommula on olnud Rakvere Tööriistamarketi võistkonnas 2016/2017 ja 2015/2016 hooajal ning ta mängis kolmandas positsioonis.
Viited.
​
Jaak Vettik

Jaak Vettik (sündinud 15. septembril 1953) on eesti sporditegelane ja kergejõustikutreener.
Lapse- ja noorpõlv.
Jaak Vettiku lapsepõlv möödus Väike-Maarjas. Nooruses mängis ta jalgpalli, rahvastepalli ja võrkpalli, talviti tegeles suusatamisega. Lisaks on ta tegelenud kergejõustikuga ja võitnud Eesti juunioride meistrivõistlustel medaleid. Vettiku esimene juhendaja oli tema kehalise kasvatuse õpetaja Rein Kalda. Maakonna suvistes treeningulaagrites juhendas treeninguid spordikooli treener Eha Pilt, kes oli tema esimene treener.
Vettik õppis Väike-Maarja keskkoolis ja seejärel Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonnas.
Töö ja ühiskondlik tegevus.
Vettik on töötanud alates 1975. aastast Rakvere Spordikoolis treenerina. 1988. aastast on ta olnud sama spordikooli direktor.
Tema endised tuntumad õpilased on Mikk Joorits, kellega on ta käinud juunioride MM-il Tšiilis, ja kõrgushüppe Eesti rekordi omanik Marko Turban. Lisaks on ta eest vedanud Rakvere Reaalkooli osalemist õpilaste võistlussarjas TV 10 olümpiastarti. Tema ideest sai alguse Rakveres Väikelaste Kergejõustikupäev, mis toimus esimest korda 1996. aastal ja on tuntud üle Eesti. Vettik on öelnud, et kui ta poleks treener, oleks ta ilmselt sõjaväelane, sest talle meeldib kord.
Vettik on olnud Rakvere kergejõustikuklubi esimees alates 1999. aastast ja Eesti Kergejõustikuliidu noortekomisjoni liige. Alates 1999. aastast on ta ka olnud kergejõustikuliidu juhatuse liige ja alates 2004. aastast volikogu juhataja. Aastatel 2008–2012 oli Vettik Eesti Olümpiakomitee esindajate kogu liige ja aastatel 2007–2011 Lääne-Virumaa Spordiliidu juhatuse liige. Alates 2023. aastast on ta MTÜ Rakvere Noorte Sport juhatuse liige.
Isiklikku.
Jaak Vettikul on tütred Kadri Vahula ja Karmen Liechti. Tütar Kadri on noorpõlves mänginud Eesti noortekoondises võrkpalli.
Toomas Patrik Parijõgi

Toomas Patrik Parijõgi (sündinud 28. jaanuaril 2008) on Eesti noorsportlane.
Ta on õppinud Rakvere Reaalkoolis ja 2025. aasta seisuga õpib Audentese Spordigümnaasiumis.
Sport.
Toomas Patrik Parijõgi mängib võrkpalli ja on varem mänginud ka tennist. 2024. aastal valiti tema ja ta paariline Armin Johannes Kender Lääne-Virumaa aasta parimaks noortevõistkonnaks rannavõrkpallis.
Parijõgi on osalenud järgmistel noorte tiitlivõistlustel:
Näitlemine.
Toomas Patrik Parijõgi osales 2018. aastal Eesti Päevalehe ja R.A.A.A.M-i suvelavastuses "Kostja ja hiiglane", mida mängiti Viinistu katlamajas. Ta kehastas seal president Konstantin Pätsi pojapoega Mattit.
Isiklikku.
Toomas Patrik kuulub Parijõe perre, kes haldab Kunda jõe ääres asuvat Lammasmäe puhkekeskust.
Alfons Kruus

Alfons Johannes Kruus (22. oktoober (vkj)/ 4. november 1915 Tartu – 24. juuli 1954 Primorje krai, Vene NFSV) oli eesti poksija.
Ta poksis Tartu Kalevis.
Ta võitis Eesti meistrivõistlustel kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) 1936. aastal esikoha ja sai 1938. aastal 2. koha.
Ta sai 1935. aastal Eesti Raskejõustikumängude poksivõistlusel Tartu võistlejana kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) 3. koha
Vahistati 25. märtsil 1950 Tartus, talle mõisteti 23. juunil 1950 §58-1a järgi (süüdistati Saksa sõjaväes olemist) 25 aastat vangistust ja selle järel 5 aastat asumist. Oli vangilaagris Primorje krais, suri seal ning tema haud on teadmata.
Ilma Lausvee

Ilma Lausvee (Riispapp; sündinud 21. juulil 1948 Muuga külas) on MTÜ Maanaiste seltsi EHA juhataja ning Udeva sovhoosi endine brigadir.
Ta on õppinud Muuga põhikoolis (lõpetas 1963. aastal) ning lõpetas Türi sovhoostehnikumis agronoomia eriala 1968. aastal.
1969–1991 töötas Ilma Lausvee Udeva sohvoosis. 1998. aastal taastas ta MTÜ Maanaiste seltsi EHA (1928. aastal endine Perenaiste selts) ning on selle juhataja tänaseni.
Maanaiste selts EHA.
1998. aastal taastatud Maanaiste selts EHA on endise MTÜ Perenaiste seltsi õiglusjärglane. 1936. aastal muudeti seltsi nimi Muuga Maanaiste selts EHA-ks. Seltsi esimene esinaine oli Alma Tepomees-Riispapp.
1998. aastal tekkis Muuga naistel eesotsas Ilma Lausveega idee hakata tegelema kangakudumisega. Kooskäimisest kasvas välja seltsi taastamine, asutamiskoosolek toimus 3. veebruaril 1998. Esinaiseks valiti Ilma Lausvee, endise seltsi esinaise Alma Tepomees-Riispapi tütar. Seltsi põhieesmärk on külaelu edendamine ja elus hoidmine.
Ilma Lausvee panus Maanaiste seltsi.
2001. aastal koostas ta projekti välisministeeriumile, tänu millele oli võimalik soetada vahendeid lastele käsitöö õpetamiseks. 
2003. aastal koostas ta laulukogumiku "Maanaiste laulik".
2009. aastal koostas ta petitsiooni kohaliku postipunkti sulgemise vastu. Kokku koguti 170 allkirja, tänu millele jäi postipunkt alles kuni 2021. aastani.
2009. aastal osales ta Eesti kohalike omavalitsuste valimistel (Eestimaa Rahvaliidu partei nimekirjas).
2023. aastal hoidis Ilma Lausvee ära Muuga raamatukogu ja spordihoone võimaliku müügi, kutsudes kokku küla kogukonna, kajastades antud teemat meedias ja kirjutades avalduse kohalikule vallavalitsusele.
Tunnustus.
1973. aastal tunnistas ELKNÜ Keskkomitee sekretariaat karjabrigadiride ja farmijuhatajate sotsialistlikus võistluses parimateks Ilma Lausvee koos kaastöölisega Paide rajooni Udeva sovhoosist.
1974.-1977. aastal oli Ilma Lausvee EKP Paide Rajoonikomitee ja Paide Rajooni RSN häälekandja.
2019. aastal püstitati Ilma Lausveele temanimeline pink Muuga raamatukogu ja spordihoone ette.