Keith Johnstone

Donald Keith Johnstone (22. veebruar 1933 Inglismaa – 11. märts 2023) oli Briti ja Kanada improvisatsioonilise teatri pioneer. Ta lõi improsüsteemi, mis on osa teatrispordist. Ta oli ka õpetaja, näitekirjanik, näitleja ja teatrilavastaja.
Elu.
Johnstone sündis Inglismaal Devoni krahvkonnas. Ta kasvas üles, vihates kooli, sest tema meelest kool pärssis ta kujutlusvõimet ning see muutis ta kinniseks ja tagasihoidlikuks. 
1950. aastate alguses lõpetas Johnstone töölisklassi õpetamise Londonis Batterseas. 1956. aastal, sai ta ülesande kirjutada näidend Royal Court Theatre'ile. Sellest peale sai temast äkitselt näidendilugeja, lavastaja ja näitekunsti õpetaja, kus ta püüdis teha kõike vastupidi sellele, mida talle endale oli kunagi koolis õpetatud. Ta lootis nii õpetada näitlejaid spontaansemad olema.
1970. aastal kolis Johnstone Albertasse Calgarysse, kus ta sai õpetajakoha Calgary Ülikoolis. Samal ajal jätkas ta ka oma töö arendamist. Sellest sündis väike mõttekaaslaste kollektiiv Secret Impro Theatre. Grupp mängis lõunapausil impromänge, et püüda publikult tagasisidet nende tööle. Lõpuks arenes sellest välja Loose Moose Theatre. 
Johnstone oli Calgary Ülikooli emeriitprofessor. Teda on mainitud ka Malcolm Gladwelli raamatus "Blink: The Power of Thinking Without Thinking" ("Silmapilk: Kuidas mõelda mõtlemata").
Töö.
Johnstone alustas oma tööd 1956. aastal Inglismaal Londonis Royal Court Theatre'is, kui George Devine ja Tony Richardson tellisid temalt näidendi. Aastatel 1956–1966 oli Keith pea-näidendilugeja, vastutav haridusliku töö eest, juhtis Royal Court Theatre'i stuudiot, kirjutas ja lavastas näidendeid ja töötas välja kirjutajate gruppi. Temast sai ka teatri kaasdirektor. 
Samuti asutas ta Theatre Machine'i, millega Keith ja trupp rändasid mööda Euroopat, esitades improvisatsioonilisi harjutusi, mida Keith kohapeal välja mõtles. Tihti esitati neid publikule, kes oskas vähe või üldse mitte inglise keelt. 
Johnstone kaasasutas Loose Moose Theatre'i ja lõi oma väljaõppesüsteemi, mis on mõjutanud traditsioonilise teatri praktiseerimist enam kui 50 aastat. Tema süsteem sisaldab selliseid formaate nagu "Gorilla Theatre", "Micetro" või "Maestro" ning "Life Game". 
Johnstone on kirjutanud kaks raamatut oma süsteemist: 1979 "Improvisatsion and the Theatre" ja 1999 "Impro for Storytellers". Ka on kuulsaks saanud ta tunnuslaused, mis võtavad kokku tema improvisatsioonifilosoofia: "Sa ei saa midagi õppida, kui sa ei eksi"; "Ära ürita teha oma parimat. Proovides teha oma parimat, proovid sa olla parem, kui sa tegelikult oled"; "Mine lavale, et luua suhteid. Vähemalt ei ole sa üksi"; "Asi ei ole midagi pakkuda, vaid see, mida sa sellega peale hakkad".
Õppemeetod.
Kuna Johnstone oma kooliaastatele tagasi vaadates tunnetas, et õppimine on tema spontaansust ja kujutlusvõimet pärssinud, alustas ta näitlejatega otsinguid, kuidas muuta näitlejad spontaansemaks ning elusaks ja vastutavaks oma töös. Eeldades, et lapsed on kui lapsikud täiskasvanud, täiskasvanud omakorda kõhetunud lapsed, seadis ta kahtluse alla enda lapsepõlve kogemused. 
Johnstone mäletas, et koolisüsteem süvendas temas uskumust, et see nüristab tema loomingulisust. Keith kirjutas üles reeglid ehk asjad, mida õpetajad takistasid teda tegemast. Siis julgustas ta oma õpilasi tegema täpselt vastupidi. Tema ebatavaline meetod oli edukas. See eksperiment tähistab Johnstone'i jaoks ka alguspunkti spontaanses improvisatsioonis.