Eesti NSV Ministrite Nõukogu

Eesti NSV Ministrite Nõukogu (lühend ENSV MN; oli aastatel 1944–1990 Eesti NSV täidesaatev ja korraldav võimuorgan. Formaalselt oli tegu liiduvabariigi valitsusega, mis allus Moskvas asuvale keskvõimule NSV Liidu Ministrite Nõukogule. Selle juht oli Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimees.
Ministrite Nõukogu eellane oli 1940. aastal moodustatud ENSV Rahvakomissaride Nõukogu (ENSV RKN), mis tegutses alates 25. augustist 1940 suveni 1941. Teise maailmasõja aegu 1941–1944 tegutses ENSV RKN Nõukogude Liidu tagalas, 2. oktoobrist 24. oktoobrini 1944 tegutses Võrus ja kuni 25. märtsini 1946 Tallinnas. 25. märtsil 1946 otsustas Rahvakomissaride Nõukogu vastavalt NSVL Ülemnõukogu 15. märtsi 1946. aasta seadusele "NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu ümberkujundamise kohta NSV Liidu Ministrite Nõukoguks ning liidu- ja autonoomsete vabariikide rahvakomissaride nõukogude ümberkujundamise kohta liidu- ja autonoomsete vabariikide ministrite nõukogudeks" kujundada ENSV Rahvakomissaride Nõukogu ümber Eesti NSV Ministrite Nõukoguks ja rahvakomissariaadid ministeeriumiteks. Vastavalt NSVL Ülemnõukogu seadlusele nimetati ka Rahvakomissaride Nõukogu esimees Ministrite Nõukogu esimeheks ja rahvakomissare hakati kutsuma ministriteks.
Esimehed.
Eesti NSV Ministrite Nõukogu asemel võeti nimekuju Eesti NSV Valitsus kasutusele alates 6. detsembrist 1989.
Alates 8. maist 1990, mil Eesti NSV Ülemnõukogu tunnistas kehtetuks nime Eesti Nõukogude Sotsialistlik Vabariik, kannab Eesti täidesaatev võim nime Eesti Vabariigi Valitsus. Valitsusjuhti kutsuti mitteametlikult peaministriks juba alates Indrek Toome juhitud kabinetist, sest alates 6. detsembrist 1989 kehtinud Eesti NSV Valitsuse seaduse kohaselt juhtis valitsuse tööd valitsuse esimees (peaminister), Kõigi toonaste aktide allkirjastamisel kasutati tiitlit valitsuse esimees, ametinimetus Eesti Vabariigi Peaminister võeti ametlikult kasutusele alles alates 21. oktoobrist 1992, mil Tiit Vähi üleminekuvalitsus astus tagasi ning juba Eesti Vabariigi põhiseaduse järgi kinnitati ametisse Mart Laari valitsus.
Ülesanded.
NSV Liidu Konstitutsiooni (1977. aasta versioonis) kohaselt oli Eesti NSV Ministrite Nõukogu ülesanneteks:
Liiduvabariigi liidulis-vabariiklikud ministeeriumid ja riiklikud komiteed juhivad oma haldusharusid või teostavad harukondadevahelist juhtimist, alludes niihästi liiduvabariigi ministrite nõukogule kui ka vastavale NSV Liidu liidulis-vabariiklikule ministeeriumile või NSV Liidu riiklikule komiteele.
Vabariiklikud ministeeriumid ja riiklikud komiteed juhivad oma haldusharusid või teostavad harukondadevahelist juhtimist, alludes liiduvabariigi ministrite nõukogule.
Koosseisud.
Eesti NSV Ülemnõukogu kinnitas Eesti NSV Ministrite Nõukogu koosseisu 1947, 1951, 1955, 1959, 1963, 1967, 1971, 1975, 1980 ja 1985. aastal.
1946–1947.
ÜK(b)P KK poolt määratud Eesti NSV RKN ja ümber nimetatud Ministrite Nõukogu
1947–1951.
Eesti NSV II Ülemnõukogu poolt 1947. aastal kinnitatud ENSV MN:
1951–1955.
Eesti NSV Ülemnõukogu poolt 1951. aastal kinnitatud ENSV MN järgmises koosseisus:
1955–1959.
Eesti NSV IV Ülemnõukogu poolt 07.04.1955. aastal kinnitatud ENSV MN:
1957. aasta seadusega Tööstuse ja ehituse juhtimise organisatsiooni tõhustamisest jaotati NSV Liidu territoorium administratiivseteks majanduspiirkondadeks ning nende piirkondade tööstuse ja ehitustegevuse juhtimiseks moodustati liiduvabariikide ministrite nõukogu alluvuses uued institutsioonid rahvamajanduse nõukogud, seniste üleliiduliste ning liidulis-vabariiklike tööstusministeeriumide asemele. 
Eesti NSV Ülemnõukogus 7. juunil 1957 heaks kiidetud seaduse "Tööstuse ja ehitustegevuse juhtimise organiseerimise edasisest tõhustamisest Eesti NSV-s" alusel tuli 1. juuliks 1957 likvideerida seitse liidulis-vabariiklikku (Metsatööstuse, Linna- ja Maaehituse, Kergetööstuse, Liha- ja Piimasaaduste Tööstuse, Toidukaupade Tööstuse, Ehitusmaterjalide Tööstuse ja Eesti NSV Kalatööstuse Ministeerium) ning kaks vabariiklikku tööstusministeeriumi (Kommunaalmajanduse ja Kohaliku Tööstuse ning Eesti NSV Põlevkivi- ja Keemiatööstuse Ministeerium) ning nende alluvuses olnud ettevõtted ja organisatsioonid ja anda Eesti NSV Ministrite Nõukogu (ENSV MN) kinnitatud nimekirja alusel kas Eesti NSV Rahvamajanduse Nõukogu (ENSV RMN) või kohalike töörahva saadikute nõukogude juhtimisele. Eesti NSV Ülemnõukogu nimetas 7. juunil 1957 Arnold Veimeri Eesti NSV Rahvamajanduse Nõukogu esimeheks ja Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimehe asetäitjaks, Albert Vendelini Rahvamajanduse Nõukogu esimehe esimeseks asetäitjaks ning Eesti NSV ministriks ning Karl Vaino ja Vladimir Käo Rahvamajanduse Nõukogu esimehe asetäitjateks ja Eesti NSV ministriteks.
1959–1963.
Eesti NSV V Ülemnõukogu poolt 24.04.1959. aastal kinnitatud ENSV MN:
1963–1967.
Eesti NSV VI Ülemnõukogu poolt 19.04.1963. aastal kinnitatud ENSV MN:
1967–1971.
Eesti NSV VIII Ülemnõukogu poolt 20.04.1967. aastal kinnitatud ENSV MN, järgmises koosseisus:
1971–1975.
Eesti NSV VIII Ülemnõukogu poolt 1971. aastal kinnitatud ENSV MN järgmises koosseisus:
1975–1980.
Eesti NSV IX Ülemnõukogu poolt 4. juulil 1975. aastal kinnitatud ENSV MN:
1980–1985.
Eesti NSV X Ülemnõukogu poolt 1980. aastal kinnitatud ENSV MN:
1985–1988.
Eesti NSV XI Ülemnõukogu poolt 1985. aastal kinnitatud ENSV MN:
Eesti NSV MN juures tegutsesid ja MN kuulusid ka:
1988. aastal liideti Eesti NSV Haridusministeerium, kutsehariduskomitee ning kõrg- ja keskerihariduskomitee Eesti NSV Riiklikuks Hariduskomiteeks, esimees Väino Rajangu.
Eesti NSV MN juures tegutsesid ja MN kuulusid ka:
1988–1990.
6. detsembril 1989 likvideeris Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidium seadlusega "Eesti Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi Valitsusest": Eesti NSV Elamu- ja Kommunaalmajanduse Ministeeriumi, Eesti NSV Teraviljasaaduste Ministeeriumi ja Riikliku Agrotööstuskomitee; Riikliku Ehituskomitee; Riikliku Hariduskomitee; Riikliku Kehakultuuri- ja Spordikomitee; Riikliku Kultuurikomitee; Riikliku Kütuse- ja Energeetikakomitee; Riikliku Looduskaitse ja Metsamajanduse Komitee; Riikliku Materiaal-Tehnilise Varustuse Komitee; Riikliku Plaanikomitee; Riikliku Statistikakomitee; Riikliku Tehnilise ja Mäejärelevalve Komitee; Riikliku Transpordikomitee; Riikliku Töö ja Sotsiaalküsimuste Komitee ning Riikliku Tööstuskomitee.
Sama seadusega moodustati:
Ajalugu.
ENSV Rahvakomissaride Nõukogu.
Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu oli Eesti NSV valitsus alates 25. augustist 1940, mil II Riigivolikogu võttis vastu Eesti NSV Konstitutsiooni, kuni 25. märtsini 1946.
Nõukogude-Saksa sõja algusega oli Rahvakomissaride Nõukogu põhitegevus Eesti NSV kaitsevõime suurendamine. 1941. aasta juunis mobiliseeriti parteiliikmed ja vabatahtlikud, üldmobilisatsiooni välja ei kuulutatud. 1941. aasta juulis-augustis vallutasid Saksa väed Eesti ja algas Saksa okupatsioon. Teise maailmasõja lahingute ajal Eestis Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu ei tegutsenud Eesti territooriumil, vaid asus evakueerituna NSV Liidu tagalapiirkondades.
1941–1944 oli Eestis Saksa okupatsioon ja Saksa okupatsioonivõimude loal viis läbi piiratud valitsemist Eesti Omavalitsus. Sakslased moodustasid Eesti Omavalitsuse, mille juhiks sai 15. septembril 1941 Hjalmar Mäe ja see lõpetas tegevuse 17. septembril 1944. Eesti omavalitsus tegutses kindralkomissar Karl-Siegmund Litzmanni alluvuses ega omanud iseseisva otsustamise õigust.
Pärast Saksa vägede Tallinnast taganemist nimetas 18. septembril 1944 Jüri Uluots ametisse Otto Tiefi valitsuse. 22. septembril 1944 saabusid Tallinna Punaarmee väeüksused ja Otto Tiefi valitsuse liikmed lahkusid Tallinnast.
Pärast Eestis Nõukogude võimuorganite taasloomist 1944. aastal taastati Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu tegevus algul Võrus ja seejärel Tallinnas. Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu esimeheks määrati Arnold Veimer.
25. märtsil 1946 otsustas Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu vastavalt NSV Liidu Ülemnõukogu 15. märtsi 1946. aasta seadusele "NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu ümberkujundamise kohta NSV Liidu Ministrite Nõukogust ning liidu- ja autonoomsete vabariikide rahvakomissaride nõukogude ümberkujundamise kohta liidu ja autonoomsete vabariikide ministrite nõukogudeks" kujundada Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu ümber Eesti NSV Ministrite Nõukoguks ja Eesti NSV rahvakomissariaadid Eesti NSV ministeeriumiteks. Vastavalt NSV Liidu Ülemnõukogu seadlusele nimetati ka Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu esimees Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimeheks ja Eesti NSV rahvakomissare hakati kutsuma Eesti NSV ministriteks.