Fabry tõbi

Fabry tõbi ehk Andersoni-Fabry tõbi on haruldane geneetiline haigus, mis võib kahjustada paljusid kehaosi, sealhulgas neere, südant ja nahka. Fabry tõbi on X-liiteline lüsosomaalne ladestushaigus, mis mõjutab glükosfingolipiidide metabolismi. Fabry tõve põhjuseks on mitmesugused mutatsioonid GLA geenis X-kromosoomis (Xq22.1), mille tulemuseks on lüsosomaalse ensüümi alfagalaktosidaas A (α-Gal A) defitsiit. See viib globotriaosüültseramiidi (GL3) järkjärgulise kuhjumiseni erinevate kudede veresoonte endoteeli lüsosoomidesse, põhjustades multisüsteemseid toimeid. Fabry tõve esinemissagedus üldpopulatsioonis on hinnanguliselt 1:117 000.
Sümptomid.
Fabry tõve kliiniliste sümptomite progresseerumist võib jagada kolmeks järjestikuseks vanuseperioodiks. Kuigi haiguse protsess algab varakult, GL3 kuhjumist on kirjeldatud isegi sünnieelsel perioodil, kuid sümptomid avalduvad alles varases lapsepõlves. Esmased sümptomid lastel on põletav valu kätes ja jalgades, hüpohüdroos, iiveldus, kõhuvalu, söögijärgne kõhulahtisus, kehv kasv ja kooliraskused (peamiselt sagedased puudumised, vähene osalemine füüsilistes tegevustes ning kroonilise valu ja seedetraktiga seotud käitumisprobleemid. Mõnikord esineb ka õpiraskusi. Pärast 20. eluaastat kipuvad sümptomid progresseeruma ja meestel esineb sageli proteinuuria. Naistel tekivad ka sümptomid sellel perioodil, kuid proteinuuria on vähem väljendud. Lõpuks täheldatakse neerupuudulikkuse võimalikku tekkimist enamikul meestel. Ka teistes mõjutatud elundkondades toimub haiguse progresseerumine, põhjustades eluohtlikke südame- ja tserebrovaskulaarseid ilminguid.
Valu.
Valu üle kogu keha, lokaalne valu jäsemetes (tuntud kui akroparesteesia) või seedetraktis (GI) on Fabry tõvega patsientidel tavaline. Valu võib aja jooksul muutuda tugevamaks. Arvatakse, et see akroparesteesia on seotud valu edasi kandvate perifeersete närvikiudude kahjustusega. Seedetrakti valu on tõenäoliselt põhjustatud lipiidide kogunemisest seedetrakti väikesesse veresoonkonda, mis takistab verevoolu ja põhjustab valu.
Süda.
Südamehaigust on Fabry tõve tüsistusena kirjeldatud juba ammu. Klassikaline südamehäire on hüpertroofiline kardiomüopaatia. Haiguse arengut südames iseloomustab algselt müokardi hüpertroofia ja haiguse progresseerumisel muutuvad oluliseks interstitsiaalsed kõrvalekalded ja müokardi fibroos. Kliiniliselt ilmneb varajases staadiumis kerge diastoolne düsfunktsioon ja progresseerub haiguse hilisemates staadiumides raskeks vatsakeste diastoolseks ja süstoolseks düsfunktsiooniks. Krüptogeenseid ventrikulaarseid arütmiaid võib täheldada ka asümptomaatilisel patsiendil Fabry tõve esimese ilminguna. Üks esimesi südame haaratuse tunnuseid on lühike PR-intervall.
Seedeelundkond.
Seedetrakti häired on üks kõige levinumaid sümptomeid lapsepõlves ja kipub püsima ka täiskasvanueas. Seedetrakti vaevusi kurdab 19–52% patsientidest. Mõjutatud on mõlemast soost patsiendid, kusjuures mehed teatavad sümptomitest juba 5–6-aastaselt. Sümptomiteks on iiveldus, oksendamine, kõhuvalu ja kõhulahtisus, mis on eriti seotud söögiga. Kuigi seedetrakti probleemid ei ole üldiselt eluohtlikud, on neil meie kogemuste kohaselt siiski oluline mõju mõne haigusega patsientide elule. Sümptomid vähenevad paljudel ensüümasendusravi saavatel patsientidel. Muud teatatud ravimeetodid hõlmavad pankrease ensüümide ja motoorikat soodustavate ainete (nt metoklopramiid) lisamist.
Neerud.
Renaalsed tüsistused on haiguse puhul tavalised ja omavad tõsiseid tagajärgi. Esmaselt tekib krooniline neeruhaigus, mis süvenedes muutub neerupuudulikkuseks. Valgu olemasolu uriinis on sageli esimene märk neerukahjustusest. Lõppstaadiumis neerupuudulikkus esineb Fabry tõvega patsientidel tavaliselt kolmandal elukümnendil ja on tavaline surmapõhjus.
Kuulmine.
Võrreldes samavanustega, on Fabry tõvega inimestel kuulmine palju halvem. Märkimisväärset kuulmislangust on teatatud 16–54% meestest. Muude neuroloogiliste sümptomite hulka kuuluvad ebanormaalne temperatuuritunne, eri raskusastmega tinnitus ja polüneuropaatia sümptomitega sarnased sümptomid. Neuroloogiliste sümptomite ravi ei ole leitud.
Nahk.
Angiokeratoome (iseloomulikud punakaslillad nahakahjustused) leitakse, kui hoolikalt otsida, kuid need jäävad kergesti tähelepanuta ja harva seostatakse tõsiste meditsiiniliste probleemidega. Need arenevad välja umbes 40%-l klassikalise Fabry tõvega meessoost noorukitel keskmiselt 14–16 aasta vanuses. Nende arv ja suurus kipuvad suurenema koos vanusega ning tüüpiliselt koonduvad naba ümber, ujumisriiete piirkondades, kuid võivad esineda ka suu ümbruses või muudel kehaosadel. Kui kahjustatud piirkond on ulatuslik, on nahatrauma järgselt veritsust. Angiokeratoomid, kui need on olemas, on selle haiguse diagnoosimisel väärtuslikud, kuna neid täheldatakse vaid mõnel teisel üldiselt harva esineval seisundil. Teised dermatoloogilised leiud – sealhulgas telangiektaasia ning jalgade ja pahkluude lümfödeem, mida võib täheldada nii meestel kui naistel – algavad noores eas.
Diagnostika.
Fabry haigust kahtlustatakse indiviidi kliinilise pildi põhjal ja seda saab diagnoosida ensüümanalüüsiga, et mõõta alfagalaktosidaasi aktiivsuse taset. Ensüümanalüüs ei ole naiste haiguste diagnoosimiseks usaldusväärne juhusliku X-inaktivatsiooni tõttu. GLA geeni molekulaargeneetiline analüüs on kõige täpsem diagnoosimeetod. Täheldatud on palju haigusi põhjustavaid mutatsioone. Neeru biopsia võib samuti viidata Fabry tõvele, kui täheldatakse liigset lipiidide kuhjumist. Kõigil sama perekonna lähi- ja laiendatud pereliikmetel on sama perekonna mutatsioon, nii et kui ühele pereliikmele tehakse DNA järjestuse analüüs, saab teisi pereliikmeid diagnoosida kogu geeni testimise asemel sihtjärjestuse analüüsiga. Suunatud järjestamine on kiirem ja odavam.