Marianne Bachmeier

Marianne Bachmeier (3. juuni 1950 Sarstedt, Alam-Saksimaa – 17. september 1996 Lübeck, Schleswig-Holstein) oli saksa naine, kes tappis 1981. aastal kohtusaalis oma tütre mõrvari.
Bachmeier sündis Sarstedtis. Tema vanemad olid põgenikud Ida-Preisimaalt, konservatiivsed ja sügavalt usklikud. Isa oli endine Relva-SS-i liige, ta oli range ja vägivaldne ning käis tihti kodulähedases baaris alkoholi joomas. Bachmeieri kodune elu polnud õnnelik, isa muutus peale joomist veel agressiivsemaks. Kui ta vanemad lahutasid ja ema uuesti abiellus, ei saanud ta läbi ka oma kasuisaga, keda ta pidas diktaatorlikuks. Ema viskas tütre kodust välja.
Bachmeier jäi esimest korda rasedaks 16-aastaselt 1966. aastal ning andis lapse ära. 18-aastaselt jäi ta uuesti rasedaks ja loobus pärast sündi ka sellest lapsest. Vahetult enne teise lapse sündi Bachmeierit vägistati.
1972. aastal töötas Bachmeier Tipasa baaris, olles samal ajal sealse omanikuga suhtes. Ta jäi uuesti rasedaks ja sünnitas 14. novembril 1972 tütre Anna, keda kasvatas üksikemana. Ta võttis Anna tihti töö juurde kaasa, töötas hilisööni ja magas seejärel pärastlõunani, mistõttu oli laps päeval palju omaette. Anna magas tihti baaris, kui ema pidutses. Bachmeier oli teadlik oma problemaatilisest elust ja oli kaalunud ka Anna loovutamist, mida ta siiski ei teinud. Bachmeieri sõbrad on kirjeldanud, et ta kohtles Annat kui väikest täiskasvanut, ja eeldas juba alates lapse varasest east, et tütar saab mitmete asjadega ise hakkama.
Kui Anna oli seitsmeaastane, oli tal tekkinud emaga tüli ja ta otsustas 5. mail 1980 kooli mitte minna. 35-aastasne lihunik Klaus Grabowski, kelle kodus ta oli varem käinud kassidega mängimas, röövis Anna. Grabowski vägistas Annat ja kägistas ta siis oma kihlatu sukkpükstega surnuks. Seejärel sidus mees tema surnukeha kinni ja pani kasti, mille ta jättis kanali kaldale. Grabowski kihlatu andis ta politseile üles.
Grabowski oli juba varem kahe tüdruku seksuaalse ahistamise eest süüdi mõistetud. 1973. aastal oli ta proovinud kuueaastast tüdrukut kägistada, mille eest mõisteti talle aastane tingimisi karistus. 1976. aastal oli ta vabatahtlikult läbinud keemilise kastratsiooni, kuid Anna kohtuprotsessi käigus avastati, et ta oli parasjagu läbimas hormoonravi, et kastratsiooni tagasi pöörata. Pärast vahistamist väitis ta, et Anna oli proovinud talt raha välja pressida, ähvardades ahistamisest emale rääkida ja ta oli Anna tapnud, kuna kartis vanglasse tagasiminemist.
Grabowski kohtuprotsess toimus Lübecki ringkonnakohtu kohtusaalis 157. 6. märtsil 1981 kella 10 ajal, kohtuprotsessi kolmandal päeval, võttis Bachmeier sinna salaja kaasa püstoli, millega sihtis Grabowskit ja tulistas teda seitse korda. Selleks kasutas naine 22-kaliibrist püstolit Beretta 70. Kuus lasku tabasid Grabowskit, kes hukkus peaaegu kohe. Bachmeier pani seejärel relva käest ja alistus ilma vastupanu osutamata.
Juhtum kutsus esile suure kõmu, televisioon nii üle kogu riigi kui ka välismaalt tuli Lübeckisse reportaaže tegema. Bachmeier müüs oma eluloo 100 000 marga eest ajakirjale Stern, raha kasutas ta oma kohtukulude katteks. Ta sai inimestelt toetavaid kirju, lisaks ka kinke ja lilli. Samas arvavasid mõned inimesed endiselt, et omakohut ei tohiks soosida. Pärast tema eluloo avaldamist hakkas laialt levima ka info, et ta oli oma kahest vanemast lapsest loobunud. See muutis mõneti avalikku arvamust ja teda ei nähtud enam nn "süütu emana". Sellest hoolimata säilis tal palju avalikke poolehoidjaid.
2. novembril 1982 süüdistati Bachmeierit algselt mõrvas, kuid Lübecki peaprokurör Klaus-Dieter Schulz võttis süüdistuse tagasi. 2. märtsil 1983 mõisteti Bachmeier süüdi tapmises ja ebaseaduslikus relva omamises. Talle mõisteti kuueaastane vanglakaristus, kuid ta vabastati peale kolme aastat.
1985. aastal abiellus Bachmeier ühe õpetajaga. 1988. aastal kolisid nad Lagosesse Nigeerias, kus tema abikaasa hakkas õpetama kohalikus saksa koolis. Nad lahutasid 1990. aastal ja Bachmeier kolis Sitsiiliasse, kus ta töötas Palermos hospiitsis.
1994. aastal andis Bachmeier intervjuu Deutschlandfunkile, samal aastal andis kirjastus Schneekluth välja tema autobiograafia. 21. septembril 1995 andis ta intervjuu Erste jutusaates "Fliege", kus tunnistas, et oli tapnud Grabowski, et ta Anna kohta valesid levitada ei saaks. Ta ei avaldanud teo pärast kahetsust. Juunis 1996 diagnoositi Bachmeieril kõhunäärmevähk, mispeale ta tuli Saksamaale tagasi. Vahetult enne surma palus ta Norddeutscher Rundfunki reporteril Lukas Maria Böhmeril dokumenteerida tema elu viimased hetked. Sellest tehti film "Marianne Bachmeieri aeglane surm" (Das langsame Sterben der Marianne Bachmeier).
17. septembril 1996 suri Marianne Bachmeier 46-aastaselt Lübecki haiglas kõhunäärmevähki. Ta maeti Lübecki Burgtori kalmistule oma tütre kõrvale.