tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tony Levin (trummar)

Tony Levin (30. jaanuar 1940 Much Wenlock – 3. veebruar 2011) oli inglise džässmuusik, trummar.
Tony Levin on mänginud selliste muusikutega nagu Al Cohn, Zoot Zims, Steve Lacey, Hank Mobley, Toots Thiedemanns, Dave Holland, Harry Edison, Eddie Lockjaw Davis, Kenny Wheeler, Lee Konitz, Art Farmer, Red Rodney, Johnny Griffin, Annie Ross, John Hendricks, Gary Burton, Joe Henderson, Andy Sheppard, Evan Parker ja Paul Dunmall.
Aastail 1965–1969 tegi ta tihedalt koostööd saksofonisti Tubby Hayesiga.
Kirbla kihelkond

Kirbla kihelkond (lühend Kir; saksa keeles "Kirchspiel Kirrefer") oli kihelkond Läänemaal ja Eestimaa kubermangu Haapsalu kreisis.
Piirkonna ajalugu.
Kirbla kihelkond eraldati Lihula kihelkonna idapoolsetest aladest arvatavasti 14.–15. sajandil. 1728. aastal liideti Kirbla kihelkond taas Lihula kihelkonnaga, kuigi säilis kaks kirikumõisa ja kihelkonnakeskust kirikutega. Enamik allikaid vaatleb kihelkondi siiski eraldiseisvatena.
Kihelkonnakirikuks oli Kirbla kirik.
Kirbla kihelkonna mõisad.
Kihelkonnas paiknes 8 mõisat – 1 kirikumõis, 5 rüütlimõisast peamõisat koos 1 kõrvalmõisaga ning 1 poolmõis. Eelnevale lisaks oli seal üks karjamõis.
Kihelkonna alad tänapäeval.
Pindalalt väga väike Kirbla kihelkond jääb tänapäeval Lääne maakonna ja Pärnu maakonna aladele. Enamik kihelkonna aladest kuulub Lääneranna valda, väike põhjapoolne ala kuulub Lääne-Nigula valda.
Kullamaa kihelkond

Kullamaa kihelkond (saksa keeles "Kirchspiel Goldenbeck", lühend Kul) oli kihelkond Läänemaal ja Eestimaa kubermangu Haapsalu kreisis.
Kullamaa kihelkonna mõisad.
Kullamaa kihelkonnas paiknes 27 mõisat: 1 kirikumõis, 14 rüütlimõisast peamõisat koos 7 kõrvalmõisaga, 2 poolmõisat ning 3 mõisa staatuse minetanud mõisat ja 5 karjamõisat.
Käina kihelkond

Käina kihelkond (lühend Käi; saksa keeles "Kirchspiel Keinis", varem ka "Keina kihelkond") oli kihelkond Läänemaa koosseisu kuulunud Hiiumaal ja Eestimaa kubermangu Haapsalu kreisis, Kassaril ning väiksematel saartel.
Piirkonna ajalugu.
Kihelkond moodustati arvatavasti 13. sajandil Saare-Lääne piiskopkonnale kuulunud Hiiumaa kaguosa baasil. Põhjapoolsetest aladest moodustati 1627 Reigi ja lõunapoolsetest aladest Emmaste kihelkond 1866.
Käina kihelkonna mõisad.
Kihelkonnas paiknes kuus mõisat: üks kirikumõis, kaks rüütlimõisast peamõisat koos kahe kõrvalmõisaga ja üks karjamõis:
Käina kihelkonna pärand.
Eesti Rahva Muuseumi esimene kogumismatk Käina kihelkonda toimus 1912. aastal. 2009. aasta seisuga on muuseumi kogudes Käina kihelkonnast esemeid 433, fotosid üle 470, välitöödel kogutud teatmematerjali 22, jooniseid 97.
Kihelkonna alad tänapäeval.
Kihelkonna ala kattub umbkaudu endise Käina valla alaga.
Lihula kihelkond

Lihula kihelkond (lühend Lih; saksa keeles "Kirchspiel Leal") oli kihelkond Läänemaal ja Eestimaa kubermangu Haapsalu kreisis.
Lihula kihelkonna mõisad.
Kihelkonnas paiknes 5 mõisat – 1 kirikumõis ning 2 rüütlimõisast peamõisat koos 2 kõrvalmõisaga. Lisaks veel 1 karjamõis.
Kihelkonna alad tänapäeval.
Nii pindalalt kui ka mõisate arvult väike kihelkond jäi enne Lääneranna valla moodustamist tervikuna Lääne maakonna aladele, kuid on nüüd Pärnumaal. Kihelkonna maad moodustavad endise Lihula valla tuumikosa. Alates 1728. aastast loeti Lihula kihelkond Kirbla kihelkonnaga üheks, kuigi säilis kaks kirikumõisa ja kihelkonnakeskust kirikutena; enamik allikaid vaatleb neid siiski eraldiseisvatena.
Lääne-Nigula kihelkond

Lääne-Nigula kihelkond (lühend LNg; saksa keeles "Kirchspiel Poenal") oli kihelkond Läänemaal ja Eestimaa kubermangu Haapsalu kreisis.
Lääne-Nigula kihelkonna mõisad.
Kihelkonnas paiknes 19 mõisat – 1 kirikumõis, 12 rüütlimõisast peamõisat koos 3 kõrvalmõisaga ning 3 poolmõisat. Lisaks veel 1 karjamõis.
Martna kihelkond

Martna kihelkond (lühend Mar; saksa keeles "Kirchspiel Martens") oli kihelkond Läänemaal ja Eestimaa kubermangu Haapsalu kreisis.
Piirkonna ajalugu.
Omaette kirikukihelkonnaks sai Martna arvatavasti 13. sajandil. Varem kuulusid selle alad tõenäoliselt Ridala muinaskihelkonna idaossa. 13. sajandil aga eraldus kirikukihelkonnana, Martna kirikut on kirjalikes allikates esimest korda mainutud juba 13. sajandi lõpul. Koha praegune nimi tuleneb Püha Martini kiriku nimest, paiga vana nimi on olnud Ummern. Martna kihelkond on teada aastast 1234. Kirikut on esmamainitud 1298. aastal, kui orduvägi selle purustas. Nüüdne Püha Martini kirik ehitati 1500. aastal.
Martna kihelkonna mõisad.
Kihelkonnas paiknes 18 mõisat: 1 kirikumõis, 9 rüütlimõisast peamõisat koos 6 kõrvalmõisaga ning 2 poolmõisat. Eelnevale lisaks ka üks karjamõis.
Martna kihelkonna pärand.
Eesti Rahva Muuseum alustas kihelkonnast pärimuse kogumist 1913. aastal. Esimeste kogujate päevikutest ilmneb, et vanavara leidus vähe, eriti rannaäärsed külad olid tühjad. Kokku on Eesti Rahva Muuseumi esemekogus Martna kihelkonnast 345 eset, 27 etnograafilist joonist, üle 300 foto, 18 etnograafilist kirjeldust, 12 matkapäevikut.
Kihelkonna alad tänapäeval.
Kihelkonna maad jäävad tänapäeval tervikuna Lääne maakonna aladele. 90% kihelkonna aladest kattub endise Martna vallaga, Matsalu lahe põhjakaldal asuv läänenurk kuulub endisse Ridala valda ning kihelkonna lääneservas soosaarel asuva väikse Patsu mõisa ümbrus kuulub Lääne-Nigula valda.
Mihkli kihelkond

Mihkli kihelkond (lühend Mih; "Kirchspiel St. Michaelis") oli kihelkond Lääne-Eestis, ajaloolisel Läänemaal ja Pärnumaal – Eestimaa kubermangu Haapsalu kreisis ja Liivimaa kubermangu Pärnu kreisis.
Mihkli naaberkihelkonnad olid Lihula, Kirbla ja Vigala põhjas, Pärnu-Jaagupi idas, Audru kagus, Tõstamaa lõunas ning Hanila ja Karuse läänes.
Kihelkonnakirik oli Mihkli kirik.
Piirkonna ajalugu.
Mihkli kihelkond tekkis 13. sajandil Soontagana muinaskihelkonna põhjal. Alates Liivi sõjast ehk 16. sajandi keskpaigast oli Mihkli kihelkond Põhja- ja Lõuna-Eesti – vastavalt ajaloolise Läänemaa ja ajaloolise Pärnumaa – vahel jaotatud ligikaudu pooleks. Piir tõmmati kihelkonnast läbi 17. sajandi alguses.
Pärast Liivi sõda kuulusid kihelkonna põhjapoolsed alad Eestimaa provintsi (nimetatud ka Eestimaa hertsogkonnaks) koosseisus Rootsi kuningriigi koosseisu ning lõunapoolsed alad Liivimaa hertsogkonna Pärnu vojevoodkonna koosseisus Leedu-Poola ühiskuningriigi Rzeczpospolita koosseisu.
Rootsi ajal kuulusid kihelkonna alad Läänemereprovintside Eestimaa ja Liivimaa (alates 1673 kindralkubermangud), vastavalt Haapsalu ja Pärnu maakonda.
Aastatel 1719–1918 kuulusid kihelkonna alad Tallinna kubermangu (alates 1783 Tallinna asehaldurkond ja alates 1797 Eestimaa kubermang) Haapsalu distrikti (alates 1783 Haapsalu kreis) ja Riia kubermangu (alates 1783 Riia asehaldurkond ja alates 1797 Liivimaa kubermang) Pärnu kreisi (maakonda) ning kiriklikisse praostkondadesse .
Asustus.
Mõisad.
Kihelkonnas paiknes 11 mõisat, neist 1 kirikumõis, 4 rüütlimõisast peamõisat koos 3 kõrvalmõisaga ning 3 riigimõisat. Lisaks veel 3 karjamõisat.
Kihelkonna Läänemaa osa mõisad:
Kihelkonna Pärnumaa osa mõisad:
Külad.
Kihelkonnas asus 43 küla:
Ahaste (Riintali), Emmu, Hõbeda, Irta, Iska, Joonuse, Jänistvere, Järve, Kalli, Karinõmme, Karuba, Kibura, Kiisamaa, Koonga, Kuhu, Kurese, Kõima, Lõpe, Maikse, Mihkli (Keblaste), Naissoo, Nedrema, Nätsi, Oidrema, Paimvere, Palatu, Peantse, Piisu, Pikavere, Rabavere, Salevere, Sookatse, Soovälja, Tamme, Tarva (Sõnniku), Tõitse, Ura, Urita, Vastaba, Veltsa, Võitra, Võrungi, Õepa
Pärand.
Eesti Rahva Muuseumi esimene kogumisretk Mihkli kihelkonda toimus 1911. aastal. 2009. aastaks oli muuseumi kogutud 797 eset.
Kihelkonna alad tänapäeval.
Kihelkonna alad jäävad tänapäeval peaaegu tervikuna Pärnu maakonda. Suurem osa kihelkonna piirkonnast moodustab endise Koonga valla. Kihelkonna lõunaserv jääb Pärnu linna aladele. Lääne maakonda (Lihula valda) jääb väike ning vähese asustusega sooala kihelkonna loodeosas.
Märjamaa kihelkond

Märjamaa kihelkond (lühend Mär; saksa keeles "Kirchspiel Merjama") oli kihelkond Läänemaal ja Eestimaa kubermangu Haapsalu kreisis.
Piirkonna ajalugu.
Märjamaa kirikukihelkond asutati 13. sajandil, mil arvatavasti püstitati tähtsasse teeristi ka esimene kirik.
1783. aastal Baltimaades maksma pandud uue asehalduskorraga eraldati Kullamaa ja Märjamaa kihelkond Läänemaast ja lülitati Paldiski kreisi külge. Kuid juba 1796. aastal tühistas keiser Paul I halduskorra ja taastas endised olud.
1912. aastal oli Märjamaa kihelkonnas ligi 7000 elanikku. Kihelkonnas asus 10 valla- ja 2 kreekakatoliku kirikukooli.
Väga mahuka uurimuse Märjamaa kihelkonna ajaloost 13. sajandist kuni 1990. aastani on koostanud Meinhard Uustalu. Uurimus asub Märjamaa arhiivis.
Märjamaa kihelkonna mõisad.
Kihelkonnas paiknes umbes 38 mõisat: 1 kirikumõis, 16 rüütlimõisa, 4 kõrvalmõisa, 4 poolmõisa ja 13 karjamõisat.
Märjamaa kihelkonna pärand.
Esimene Eesti Rahva Muuseumi vanavarakogumisretk Märjamaale toimus 1913. aastal. Muuseumi kogudes on Märjamaa kihelkonnast 692 eset, 63 etnograafilist joonist, umbes 900 fotot, 14 välitööpäevikut, 11 etnograafilist kirjeldust.
Kihelkonna alad tänapäeval.
Pindalalt väga suure kihelkonna alad jäävad tänapäeval tervikuna Rapla maakonna koosseisu. Praktiliselt kogu kihelkonna ala kuulub Märjamaa valda, väike kirdenurk kuulub Rapla valda.
Noarootsi kihelkond

Noarootsi kihelkond (lühend Noa; rootsi keeles "Nuckö socken", saksa keeles "Kirchspiel Nukkö") oli kihelkond Läänemaal ja Eestimaa kubermangu Haapsalu kreisis.
Piirkonna ajalugu.
Kuni muinasaja lõpuni oli Noarootsi ala praktiliselt asustamata. Siis moodustas see piirkond mõjuka Ridala muinaskihelkonna põhjapoolse ääreala.
13. sajandi keskel asustasid piirkonna rootslased, kellest põhiosa saabus Soomest. Eestisse tulnud kolonistidele anti rida privileege, mis seisnesid põhiliselt liikumisvabaduses ning väiksemates maksudes. Siis asusid Noarootsi alad Lääne-Nigula kirikukihelkonna põhjaservas.
Suurima ulatuse saavutas rootsi asustus 16. sajandi alguses. Sellel ajal sai Noarootsi ka omaette kihelkonnaks, kuhu kuulus ka Osmussaare saar. Esimesi kirikuõpetajaid on allikates mainitud 16. sajandil. Kihelkonna keskuseks oli Püha Katariina kirik.
Noarootsi kihelkond oli Eesti mandriosa kihelkondadest ainus, kus rootslastest elanikkond oli enamuses. 16. sajandi teisel poolel rüüstasid Noarootsi alasid Liivi sõja käigus vene väed – Balthasar Russow kirjutab oma Liivimaa kroonikas, et 1575. aastal "laastasid venelased ja tatarlased üpris haletsemisväärselt maid ümber Haapsalu, Koluvere, Lihula, Padise ja Vigala, samuti Saaremaad ja Hiiu, Muhu, Vormsi saari ja Noarootsit". 1580. aastatel läks Noarootsi Rootsi võimu alla ja oli seda 1710. aastani. Rootsi aeg tähendas ühelt poolt vaimse elu elavnemist – Noarootsis rajati Eesti esimene teadaolev talurahvakool, Noarootsi kirik sai abikirikud (kabelid) Sutlepasse, Rooslepasse ja Osmussaarele. Samas rajati 17. sajandil rida mõisaid, millega kaasnes rannarootslaste vanade õiguste piiramine.
Põhjasõja käigus (1710–1711) tabas Noarootsit suur katkuepideemia. Elanike arv vähenes 2/3 võrra, mitmed külad surid täiesti välja. Tühjaks jäänud küladesse asusid elama eestlased sisemaalt. Sellega algas Noarootsi eestistumine. 18. sajandi teisest poolest toimusid jumalateenistused ka eesti keeles.
Noarootsi on üks Eesti lääneranniku poolsaartest, mis olid ajalooliselt saared, kuid hiljem maatõusu tagajärjel mandriga ühinesid. 1770. aastal oli Noarootsi veel eraldi saar. Mandriga ühinemine toimus 19. sajandi keskel.
Noarootsi kihelkonna mõisad.
Kihelkonnas paiknes 10 mõisat – 1 kirikumõis ning 7 rüütlimõisast peamõisat koos 2 kõrvalmõisaga. Lisaks veel 3 karjamõisat.
Kihelkonna alad tänapäeval.
Noarootsi kihelkond jääb tänapäeval tervikuna Lääne maakonna aladele. Kihelkonna ala kattub suures osas endise Noarootsi valla alaga.
Reigi kihelkond

Reigi kihelkond (lühend Rei; saksa keeles "Kirchspiel Roicks") oli kihelkond Läänemaa koosseisu kuulunud Hiiumaal ja Eestimaa kubermangu Haapsalu kreisis.
Piirkonna ajalugu.
Reigi kihelkond moodustati 1627. aastal, kui see eraldati Käina kihelkonnast. Reigi kihelkonnas olid ajalooliselt hiiurootslaste asualad, Hiiumaa kaks tuntumat hiiurootslaste rühma on reigirootslased ja kärdlarootslased. Hiiurootslased küüditati 1781. aastal Venemaa keisririigi Novorossiasse.
Praegune Reigi kirikuhoone rajati aastatel 1799–1802.
Reigi kihelkonna mõisad.
Kihelkonnas paiknes viis mõisat: üks kirikumõis, üks rüütlimõisast peamõis koos kõrvalmõisaga, üks poolmõis ja üks mõisa staatuse minetanud mõis. Lisaks sellele oli seal ka kaks karjamõisat.
Vormsi kihelkond

Vormsi kihelkond (lühend Vor; rootsi keeles "Ormsö", saksa keeles "Kirchspiel Worms") oli kihelkond Läänemaal ja Eestimaa kubermangu Haapsalu kreisis, Vormsi saarel.
Eraldiseisev kihelkond tekkis Vormsile arvatavasti 15. sajandil. Varem kuulus saar Lääne-Nigula ja Ridala kihelkonna servaalade hulka.
Vormsi kihelkonna mõisad.
Kihelkonnas paiknes kolm mõisat: üks kirikumõis ja üks riigimõis koos ühe kõrvalmõisaga.
Vormsi kihelkonna pärand.
Eesti Rahva Muuseumi vanavarakogujad jõudsid Vormile 1923. aastal. Esimene Vormsi kihelkonnast pärit ese jõudis muuseumi küll juba 1912. aastal.
Grit Šadeiko

Grit Šadeiko (sündinud 29. juulil 1989 Sakus) on endine Eesti seitsmevõistleja, 2011. aasta noorsoo Euroopa meister seitsmevõistluses.
Haridus ja treenerid.
Grit Šadeiko õppis Türi Majandusgümnaasiumi spordiklassis. Tema esimene kergejõustikutreener Türil oli Leonhard Soom. Pärast seal 2006. aastal 10. klassi lõpetamist asus Grit Šadeiko õppima Tartu Kivilinna Gümnaasiumi ning treenima samuti Türilt pärit treeneri Anne Sookael-Mäe käe all. 2008. aastal astus Šadeiko Tartu Ülikooli füsioteraapiat õppima.
Tippsport.
2008. aastal sai Šadeiko seitsmevõistluses juunioride MM-il pronksmedali. 
2011. aasta 5.–6. veebruaril Tallinnas toimunud rahvusvahelistel kergejõustiku mitmevõistlustel võitis ta viievõistluses esikoha isikliku rekordiga 4422 punkti. Seitsmevõistluses oli tema isiklik rekord tollal 5813 punkti (aastast 2009).
2011. aasta 16.–17. juulil Ostravas toimunud noorsoo kergejõustiku Euroopa meistrivõistlustel võitis ta seitsmevõistluses esikoha isikliku rekordiga 6134 punkti.
Ta esindas Eestit 2012. aasta suveolümpiamängudel, kus ta sai seitsmevõistluses 6013 punktiga 23. koha.
30. juunil 2013 püstitas Grit Šadeiko uue Eesti seitsmevõistluse rekordi tulemusega 6221 punkti, ületades 6 punktiga Larissa Netšeporuki 10 aastat kehtinud rekordi.
17.–28. mail 2017 Götzises toimunud võistlustel viis ta seitsmevõistluse isikliku rekordi 6280 punktini.
2017. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel sai ta 6094 punktiga 13. koha.
2018. aasta Euroopa meistrivõistlustel sai ta 6060 punktiga 12. koha.
2019. aastal, vahetult enne kergejõustiku MM-i Dohas, kuhu Šadeiko viimaks lõpuks kutse sai, vigastas ta odaviskel põlve. Tal diagnoositi põlveliigese ristatisidemete rebend ja 5. juunil 2020 käis ta põlvelõikusel. Kuna ta pole saanud täita olümpiamängude normi (6420 punkti), jäi ta EOK toetusest ilma.
Välistreeningud.
Alates 2016. aasta novembrist treenis Grit Šadeiko Ameerika Ühendriikides toonase maailma parima kümnevõistleja Ashton Eatoni ja tema abikaasa Brianne Theisen-Eatoni treeningurühmas.
Isiklikku.
Grit Šadeiko noorem õde Grete Griffin (Šadeiko) on samuti seitsmevõistleja, noorim õde Jade on võrkpallur. Kergejõustikuga on tegelenud ka nende ema Deivi Šadeiko (Jäärats), kes on võitnud medaleid Eesti meistrivõistlustelt, ja isa Jaanus Šadeiko, kes on olnud mitu korda 100 meetri jooksu Eesti meistrivõistluste finaalis, isapoolne vanaisa Toomas Šadeiko on endine lauatennisemängija, sporditegelane ja koolijuht. Vanaema Aili Mägi (Jäärats) oli sprinter (kuulus 1963. aastal NSV Liidu rahvaste spartakiaadil Eesti rekordi jooksnud 4 x 100 meetri teatenaiskonda).
Grete Griffin

Grete Griffin (2018. aasta märtsini Grete Šadeiko; sündinud 29. mail 1993 Türil) on endine Eesti seitsmevõistleja ja Ameerika Ühendriikides töötav fitnessitreener.
Lapsepõlv.
Grete Šadeiko õppis Türi Majandusgümnaasiumis ning käis koos õde Grit Šadeikoga treener Leonhard Soomi kergejõustikutreeningutel. Koos seitsmenda klassiga lõpetas ta ka muusikakooli ja mängis ansamblis akordioni, pärast seda keskendus aga kooli kõrvalt ainult spordile.
"TV 10 olümpiastarti".
Tema sportlaspotentsiaalist kõneles näiteks asjaolu, et 2007. aastal (14-aastaselt, tüdrukute C-vanuseklassis) püstitas ta Eesti Televisiooni "TV 10 olümpiastardi" saatesarja kõigi aegade mitmevõistluse rekordi, kogudes kaheksa ala kokkuvõttes 7846 punkti. (Võrdluseks: see oli 800 punkti rohkem kui Ksenija Baltal samas vanuseklassis, kaugushüppe 5.75 ületas Anu Kaljuranna C-klassi Eesti tippmargi nelja sentimeetriga.) Enne seda oli Grete Šadeiko "TV 10 olümpiastardi" finaali võitnud ka 2005. ja 2006. aastal.
Grete Šadeiko "TV 10 olümpiastardi" kaheksa alaga mitmevõistluse rekord püsis kuus aastat, 2013. aastal purustas selle 13-aastane Margit Kalk (hilisem mitmekordne Eesti meister seitsmevõistluses). Uus rekord on 8181 punkti.
Elu Ameerikas.
Õpingud.
2012. aastal siirdus Grete Šadeiko õppima Ameerika Ühendriikides Tallahassees asuvasse ülikooli – Florida State Universitysse, erialaks rahvusvahelised suhted. Tema põhitreener oli seal Dennis Nobles, peatreeneri abi Ken Harnden, tõkkejooksutreener Brandon Hon ja kuulitõuketreener Dorian Scott. Ehkki Florida State University on spordiülikool – kuulub kergejõustikus USA 10 parema ülikooli hulka, pole mitmevõistlus seal eriti populaarne. Tänu sellele sai Grete Šadeiko treenida koos üksikaladele spetsialiseerunud tippkergejõustiklastega.
Grete Šadeiko lõpetas ülikooli 2017. aastal. Tema nimele jäi ülikooli naiste seitsmevõistluse rekord 5813 punkti.
Töö.
Grete Griffin elab (2020. aasta mai seisuga) Texase osariigis Arlingtonis ning peab oma fitnessifirmat Glow Fitness, kus töötab ise ka treenerina.
Lisaks juhib ta abikaasa Robert Griffin III loodud heategevusfondi, mis toetab invaliidistunud sõjaveterane, puudustkannatavad lapsi ja vähiuuringuid.
Isiklikku.
Tema vanem õde Grit Šadeiko on noorsoo Euroopa meistrist seitsmevõistleja. Kergejõustikuga on tegelenud ka ta ema Deivi Šadeiko (Jäärats), kes on võitnud medaleid Eesti meistrivõistlustelt, ja isa Jaanus Šadeiko, kes on olnud mitu korda 100 meetri jooksu Eesti meistrivõistluste finaalis. Ta noorem õde Jade on võrkpallur. Vanaema Aili Mägi (Jäärats) oli sprinter (kuulus 1963. aastal NSV Liidu rahvaste spartakiaadil Eesti rekordi jooksnud 4 x 100 meetri teatenaiskonda).
Grete Šadeiko abiellus märtsis 2018 Ameerika jalgpalluri Robert Griffin III-ga ja kannab sestpeale perekonnanime Griffin. Juulis 2017 sündis neil tütar Gloria, septembris 2019 tütar Gameya ja jaanuaris 2023 tütar Gia. Grete Griffini kolmandast rasedusest tegi 2022. aasta lõpus pika fotodega loo Ameerika seltskonnaajakiri People.
Mört

Mört saadakse sideaine (tsemendi või lubi) segamisel peene täitematerjali (liiv) ja veega. Mört on töödeldav pasta, mis kõveneb ehitusplokkide sidumiseks, nende vaheliste ebakorrapäraste vahede täitmiseks ja tihendamiseks, nende massi ühtlaseks jaotamiseks ning mõnikord müüritiseseintele dekoratiivsete värvide või mustrite lisamiseks. Laiemas tähenduses hõlmab mört pigi, asfalti ja pehmet muda või savi, nagu seda kasutatakse mudatelliste vahel. Mört koosneb põhiliselt liivast ja tsemendist. Kui sellele liiva-tsemendi segule lisatakse vett, aktiveerub tsement, nii et see kõveneb. Nagu betoon, pole ka mört nii tugev ehitusmaterjal, et seda saaks kasutada ainsa ehitusmaterjalina. Selle asemel toimib see nagu liim, mis hoiab telliseid, betoonplokke, kivi ja muid müüritise materjale koos tugeva sidemega.
Mördi peamised funktsioonid ehituses.
Ehitusmörti läheb vaja peamiselt müüritöödeks ja krohvimiseks. Kuid see täidab mitmeid olulisi funktsioone:
Erinevad mördid.
Tsemendimört – seda tüüpi mördis kasutatakse sideainena tsementi ja lisandina liiva. Lisaks määratakse kindlaks määratud vastupidavuse ja töötingimuste alusel liiva ja tsemendi osakaal. Tsemendimört annab suure vastupidavuse ja tugevuse vee suhtes. Tsemendi ja liiva kogus võib varieeruda vahemikus 1:2 kuni 1:6.
Lubimört – selles kasutatakse peamise sidumismaterjalina lupja. Tavaliselt on kahte tüüpi lupja, hüdrauliline lubi ja rasvlubi. Hüdrauliline lubi ja liiv vahekorras 1:2 annavad suurepäraseid tulemusi niisketes oludes ning sobivad hästi veekogudesse. Rasvlubi nõuab 2–3 korda rohkem liiva ja seda kasutatakse peamiselt kuivtöödel. Seda tüüpi mört on suure plastilisusega; seega saab seda hõlpsasti paigutada.
Kipsmört – koosneb sidematerjalina krohvi ja pehme liiva segust ning peenest täitematerjalist. kipsmörti kasutatakse tavaliselt Egiptuse iidsetes ehitistes, näiteks püramiidides. Kipsmört on niiskes keskkonnas madala vastupidavusega.
Mudamört – mört, kus sideainena kasutatakse muda ja peene täitematerjalina riisi kesta, lehmasõnnikut või saepuru. Selline mört on väga kasulik seal, kus tsementi või lubja pole saadaval.
Mõõdetud mört – mört, kus sideainena kasutatakse nii tsementi kui lupja ning peene täitematerjalina liiva. Põhimõtteliselt on see lubimört, kuhu lisatakse suurema tugevuse saavutamiseks tsementi. Protsessi nimetatakse mõõtmiseks. Tsemendi ja lubja suhe varieerub vahemikus 1:6 kuni 1:9. Mõõtmört on ökonoomsem kui tsementbetoon ja ka tugevam kui lubimört.
Krohv

Krohv on ehitusmaterjal, mida kasutatakse seinte ja lagede katmiseks.
Ust-Aldanski uluss

Ust-Aldanski uluss on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Venemaa Sahha Vabariigis.
Keskmine õhutemperatuur on jaanuaris −42 °C ja juulis +17...+18 °C.
Halduslikult jaguneb uluss 21 naslegiks.
2002. aasta rahvaloenduse andmeil oli ulussi elanikest 98% jakuudid ja 1% venelased.
Ashley Olsen

Ashley Fuller Olsen (sündinud 13. juunil 1986) on USA näitleja, produtsent ja moedisainer.
Tema karjäär sai alguse 1987. aastal telesarjas "Lastega kodus", kus ta jagas oma kaksikõe Mary-Kate Olseniga Michelle Tanneri rolli. "Lastega kodus" sai Ameerikas väga menukaks ja Olsenid kogusid tuntust. Mõlema karjäär on kujunenud edukaks. Hiljem on nad näidelnud muudeski filmides ja telesarjades.
Isiklikku.
Ashley on David ja Jarnette Olseni teine laps. Ashleyl on vanem vend Trent ning noorem kaksikõde Mary-Kate. Ashley on Mary-Kate'ist kaks minutit vanem. Kuna Ashley ja Mary-Kate olid väikestena äravahetamiseni sarnased, on peetud neid ühemunarakukaksikuteks. Tegelikult nad seda ei ole. Nüüd, kui nad on vanemad, on neil kergem vahet teha.
Lastega kodus

"Lastega kodus" ("Full House") oli USA teleseriaal, mis oli kanalil ABC eetris 22. septembrist 1987 kuni 23. maini 1995. Kaheksa hooaja jooksul toodeti kokku 192 osa. Sarja Eesti esilinastus oli 10. veebruaril 1997 telekanalis TV1, mida näidati Novembrini 1997. Sarja on näidanud ka Kanal 2.
Tänu sellele seriaalile said tuntuks Mary-Kate Olsen ja Ashley Olsen, kes jagasid sarjas pesamuna Michelle Tanneri rolli.
Jätkuseriaal.
26. veebruaril 2016 näidati Netflixi striiminguportaalis sarja spin-off "Fuller House". Sarja järjes teevad kaasa kõik originaalsarja peategelased, välja arvatud Olseni kaksikud, kelle kulul tehakse sarjas palju nalja. Eriti silmas pidades nende ametit moetööstuses. Esimene hooaeg sisaldas 13 osa ning mõned päevad hiljem, pärast sarja esimest eetrisse andmist, uuendati see teise hooajani, mis linastub 9. detsembril 2016.
Thomas Adolph von Dehn

Thomas Adolph von Dehn (21. detsember 1796/1. jaanuar 1797 Tallinn – 2./14. detsember 1825 Viljandi) oli Liivimaa vaimulik.
Thomas Adolph von Dehn põlvnes Tallinna Dehnide kaupmehesuguvõsast. Ta sündis 1789. aastal aadliseisusse tõstetud rittmeistri Eberhard von Dehni (1753–1828) ja tema abikaasa Katharina Elisabethi (sünd. Sprint) vanima lapsena.
Dehn õppis Tallinnas kreiskoolis ja Tallinna kubermangugümnaasiumis. Aastatel 1814–1817 õppis ta Tartu ülikooli usuteaduskonnas. 
Oli seejärel koduõpetajaks Heimtali mõisas Sieversite ja Vändra mõisas Ditmarite juures. 
Ordineeriti 11. septembril/23. septembril 1821 kirikuõpetajaks. Oli aastatel 1821–1823 Suure-Jaani Johannese koguduse õpetaja (introdutseeriti 2. oktoobril/13. oktoobril 1821). Astus aastal 1823 ametist tagasi tervislikel põhjustel. 
Oli aastast 1824 Pärnu ringkonnakohtu sekretäriks Viljandis.
Perekond.
Thomas Adolph von Dehn abiellus 8. juunil 1822 Tallinnas Emilie Baraniusega (1799–1862), kes oli Tallinna gümnaasiumi professori Christian Gottlob Baraniuse (suri 1823) ja Anna Margaretha Lütkensi tütar. Abielust sündis poeg:
Lesestunud Emilie abiellus 1827. aastal Pornuse mõisniku Kaspar von zur Mühleniga (suri 1836).
Esivanemad.
Viited:
Minnesota Timberwolves

Minnesota Timberwolves on USA korvpalliklubi, mis mängib korvpalliliigas NBA. Meeskond kuulub läänekonverentsi loodedivisjoni ja peab oma kodumänge Minneapolises Target Centeris, mida jagatakse WNBA klubiga Minnesota Lynx.
Ajalugu.
1989. aastal asutatud Timberwolvesi parimad aastad olid 1997–2004, kui toonase liidri Kevin Garnetti vedamisel pääseti kaheksal hooajal järjest NBA väljalangemismängudele. Meeskonna parim hooaeg NBA-s oli 2003/04, kui loodedivisjoni meistritena jõuti läänekonverentsi finaali, kus kaotati 2 : 4 Shaquille O'Neali ja Kobe Bryanti juhitud Los Angeles Lakersile.
Kaheksa hullu kuninga laulu

"Kaheksa hullu kuninga laulu" (inglise keeles "Eight Songs for a Mad King") on Peter Maxwell Daviesi monodraama, mille kuningas George III tekstidel põhineva libreto autor on Randolph Stow. Monodraama on kirjutatud Lõuna-Aafrika Vabariigi päritolu näitlejale Roy Hartile ja helilooja enda ansamblile Pierrot Players (hiljem Fires of London). Teose esiettekanne toimus 22. aprillil 1969.
Pooletunnine teos on kirjutatud baritonile, kes kasutab suurt hulka uusvokalismi tehnikaid üle viieoktavilises ulatuses ning kuuele instrumendile:
Teose kirjastaja on Boosey &amp; Hawkes. Partituur on avaldatud autori faksiimilena ja partiid on olemas trükitud kujul.
Kõik kaheksa laulu põhinevad George III omandis olnud mehaanilisse orelisse salvestatud lugudel, mille saatel kuningas olevat ise proovinud ja lasknud oma leevikestel laulda. Etenduse tegevus toimubki kuninga monoloogina, kusjuures mängijad istuvad laval suurtes linnupuurides, mis lõpeb viiuldajalt tolle viiuli käestkrabamise ja purustamisega.
Seda teost on esitanud veel ameerika baritonid William Pearson, Michael Rippon, Thomas Meglioranza ja Julius Eastman. Bariton Richard Suart on esitanud seda lugu Gelsenkirchenis‚ Milanos‚ Helsingis‚ Strasbourgis‚ Stavangeris ja Pariisis. Rootsi bariton Olle Persson esitas teost Stockholmis 1990. aastatel.
A. H. Tammsaare muuseum (Tallinn)

A. H. Tammsaare muuseum on Eesti kirjandusklassiku A. H. Tammsaare korter-muuseum Kadriorus, aadressil Koidula 12A.
Selles hoones elas kirjanik aastatel 1932–1940 ning kirjutas oma 1930. aastate kõrgperioodi loomingu ("Tõde ja õigus V", "Elu ja armastus", "Ma armastasin sakslast", "Kuningal on külm", "Põrgupõhja uus Vanapagan").
Muuseum avati kirjaniku sajandal sünniaastapäeval 30. jaanuaril 1978, mil kogu majas oli Tammsaarele pühendatud püsinäitus. 
2000. aastal vähendati muuseumi ruume ning esimesele korrusele kolis Kadrioru raamatukogu.
Praegu asub maja teisel korrusel asub kirjaniku viietoaline korter, mis on sisustatud algupärasel kujul. Hoone teises tiivas on kirjanduslooline väljapanek Tammsaare elust ja loomepärandist. 2006. aastal avatud uus püsinäitus "Tõde on inimeses" püüab vaadata maailma Tammsaare silmade läbi ning läheneb kirjanikule selliste märksõnade nagu "maastikud", "linnad", "inimesed" ja "ühiskond" kaudu.
Aastast 1971 oli A. H. Tammsaare muuseum halduslikult ühendatud Eduard Vilde muuseumiga ning muuseumi nimi oli E. Vilde ja A. H. Tammsaare Memoriaalmuuseum. 2005–2016 kuulus Tammsaare muuseum Tallinna Linnamuuseumi koosseisu. 2017. aastal moodustati Tammsaare ja Vilde muuseumide haldamiseks Tallinna Kirjanduskeskus.
Muuseumi kogudes on ligikaudu 10 000 säilikut.
Suvekvintett

Suvekvintett ("Quintetto dell'estate") on soome helilooja Magnus Lindbergi 1979. aastal flöödile, klarnetile, viiulile, tšellole ja klaverile (n-ö Pierrot'-koosseisule) loodud heliteos kestusega umbes 10 minutit. Teose on kirjastanud Chester Music. Teose esiettekanne toimus 24. mail 1980 Helsingis Ung Nordisk Musik Ensemble'i esituses.
Teos on kirjutatud 1979. aasta suvel Sienas Franco Donatoni meistrikursuste raames. Teose algne materjal pärineb ühest lõpetamata projektist naishäälele, millele Lindberg oli kirjutanud meloodia. Lindberg on rääkinud teose seostest nii Jean Sibeliuse VII sümfoonia kui ka prantsuse helilooja Tristan Murail' loominguga. Kui Sibelius räägib oma loomingu puhul doominoideest, siis Lindberg mainib pigem pusleprintsiipi – erinevate muusikaliste kujundite ja põhistruktuuride kombineerimist tervikvormiks. Lindbergile on lähedane ka Sibeliuse impulsside ja konstellatsioonide jätkuva varieerimise idee. 
"Quintetto dell'estate" on nooruslikult energiline ja leidlikult virtuoosne muusika, mis koosneb viiest väiksest erinevaid muusikalisi parameetreid esile tõstvast muusikalisest ideest, mida otsekui pusletükke on omavahel eri moel kombineeritud ja suhestatud. Lindbergi heliloojakäekirjale omaselt on igal instrumendil teoses oma kadents, mis liigendab üldvormi lühikese passaažina, kulminatsioon, milles iga instrument kordab sama heli erinevas rütmis ning kulminatsioonile järgnev hajumine, mis ei kujuta enesest mitte struktuuri lihtsustumist vaid elementide kadumist. "Quintetto dell'estate" kadentsilõik on üles ehitatud avatud vormi põhimõttel: valida on nelja kombinatsiooni vahel, kuidas esitada soolokadentse ja kogu ansambli vahemänge. 
"Quintetto dell’estate" esindab postserialistlikku mõtlemist, milles muusikat loodi erinevatest muusikaliste parameetritega määratletud muusikalistele sündmustele ja olukordadele tuginevatest põhimudelitest. Põhimudeleid on kasutatud kahel viisil: kas sidudes neid omavahel nagu nad on või järk-järgult nende omadusi muutes. Nende kahe printsiibi üheaegne kasutamine omakorda annab võimaluse luua dramaatiliselt intensiivseid olukordi.
See, et Magnus Lindberg on tähistanud "Quintetto dell’estate" oopusenumbriga 1, on märgiline, sest just selles loos saab kõige selgemini alguse helilooja hilisematelegi teostele omane mõtlemine muusikaliste žestidena, mis on stilistilise aspektina talle oluline kuni tänapäevani.
Kjetil Jansrud

Kjetil Jansrud (sündinud 28. augustil 1985 Stavangeris) on Norra mäesuusataja, olümpiavõitja (2014) ja maailmameister (2019).
Jansrud võitis juunioride maailmameistrivõistlustel 13. veebruaril 2004 Mariboris suurslaalomis hõbemedali. 2006. aasta taliolümpiamängudel Torinos oli ta Alpi kahevõistluses kümnes ja 2009. aasta maailmameistrivõistlustel Val-d'Isère'is samal alas üheksas. 2010. aasta OM-il Vancouveris võitis Jansrud suurslaalomis hõbemedali. Suures Alpi kahevõistluses oli ta üheksas ja ülisuurslaalomis kaheteistkümnes.
2015. aasta maailmameistrivõistlustel Beaver Creekis sai ta oma esimese MM-medali, kui võitis Alpi kahevõistluses hõbemedali.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel Sankt Moritzis võitis ta hõbemedali ülisuurslaalomis.
2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis tuli ta kiirlaskumises hõbemedalile ja ülisuurslaalomis pronksmedalile.
2019. aasta maailmameistrivõistlustel Åres tuli ta kiirlaskumises maailmameistriks, edestades kodust konkurenti Aksel Lund Svindali kõigest kahe sajandikuga.
Maailma karikasarjas osales Jansrud esimest korda 19. jaanuaril 2003 Wengenis slaalomis. Esimesed MK-võistluste punktid sai ta 3. jaanuaril 2004 Flachaus suurslaalomis, kui ta sai 29. koha. Kümne parema hulka jõudis ta esimest korda 4. detsembril 2005 Beaver Creekis slaalomis, kui oli neljas. Esimest korda jõudis ta poodiumile 10. jaanuaril 2009 Adelbodenis suurslaalomis, kui ta sai kolmanda koha. Esimese etapivõidu sai ta 4. märtsil 2012 Kvitfjellis ülisuurslaalomis.
Jansrud võitis Euroopa karikasarja arvestuses 2005. aastal nii slaalomi- kui ka suurslaalomi karika.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Kjetil Jansrud on osalenud () 315 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse 50 korral, neist 22 etappi on ta võitnud.
Andres Kasekamp

Andres Ilmar Kasekamp (sündinud 7. detsembril 1966 Torontos) on eesti ajaloolane ja politoloog.
Kasekamp sündis pagulaste perekonnas ning sai hariduse Kanadas. 1989. aastal lõpetas ta Toronto ülikooli ajaloolasena, 1990. aastal sai ta samast magistrikraadi. 1996. aastal sai ta Londoni ülikoolist ajaloodoktori kraadi väitekirjaga "The Radical Right in Interwar Estonia". Tema peamisteks huvivaldkondadeks on kaasaegne välispoliitika, paremäärmuslike liikumiste ajalugu ja mälupoliitika.
Aastatel 1993 ja 1996–1999 oli Kasekamp Tartu Ülikooli külalislektor, pidas loenguid Londoni ülikoolis ja töötas Euroopa Komisjoni delegatsioonis Eestis. 1999–2004 oli ta Tartu ülikoolis dotsent. Samal ajal, aastatel 2002–2003, pidas ta külalisprofessorina loenguid ka Berliinis Humboldti ülikoolis. 2004. aastal oli ta külalisprofessor ka Toronto ülikoolis.
Aastatel 2002–2005 oli Kasekamp ajakirja "Journal of Baltic Studies" toimetaja ning 2004–2008 Avatud Eesti Fondi nõukogu liige ja 2006–2008 selle esimees.
Alates 2004. aastast on Kasekamp Tartu ülikooli sotsiaal- ja haridusteaduskonna riigiteaduste instituudi rahvusvaheliste suhete õppetooli Balti poliitika professor. Juba alates 2000. aastast on ta ka Eesti Välispoliitika Instituudi juhatuse esimees.
2010. aastal ilmus Kasekampilt ingliskeelne üldkäsitlus Balti riikide ajaloost, mis on esimene ühe autori kirjutatud teos, mis hõlmab kogu Baltimaade ajalugu esiajaloost tänapäevani. 2011. aastal ilmus see ka eesti keelde tõlgituna ja samal aastal sai see Balti Assamblee teadusauhinna. 2014. aastal ilmus raamatust ka venekeelne tõlge "История Балтийских государств" (Tartu Ülikooli Kirjastus).
Isiklikku.
Ta on kindral August Kasekampi pojapoeg, tema lell Päivo Kasekamp (1924–2013) oli soomepoiss ja metodisti vaimulik.
Teletsi järv

Teletsi järv (vene keeles "Телецкое озеро" (teleuttide järgi), altai keeles "Алтын Кӧл" ("Altõn Köl" 'Kuldne järv') on järv Venemaal Altai Vabariigis Lääne-Siberi lõunaosas.
Johannes Bugenhagen

Johannes Bugenhagen (24. juuni 1485 – 20. aprill 1558) oli saksa usureformaator, Martin Lutheri üks lähedasemaid kaastöölisi.
Bugenhagen sündis Wollini (Wolini) raehärra Gerhard Bugenhageni pojana ning õppis aastatel 1502–1504 Greifswaldi ülikoolis vabu kunste. Seejärel asus ta tööle Treptow an der Rega (Trzebiatówi) toomkooli rektorina. Üks tema õpilastest oli ka hilisem Liivimaa reformaator Andreas Knopken. 1509. aastast täitis Bugenhagen ühtlasi ka Treptowi kiriku vikaari ülesandeid. 
1517. aastal asus Bugenhagen Johann Boldewani kutsel Belbucki, kus temast sai piibliloo lugeja, temast kujunes peagi üks Pommeri olulisemaid humaniste. Juba järgmisel aastal tegi Pommeri hertsog Bogislaw X talle ülesandeks kirjutada ladinakeelne Pommeri ajalugu.
Luterliku reformatsiooniga puutus Bugenhagen esimest korda kokku 1520. aastal. Esialgu talle Lutheri ideed ei meeldinud, kuid pärast nendega sügavamat tutvumist sai temast reformaatori veendunud toetaja. Ta kolis Wittenbergi ning temast sai Lutheri lähedasemaid sõpru. Temast sai ka Wittenbergi teoloogiaõppejõud. 1533. aastal sai temast kolmas protestantlik teoloogiadoktor.
Bugenhageni tegevus oli eriti oluline Põhja-Euroopa jaoks. Ta koostas protestantlikud kirikukorraldused Hildesheimi, Hamburgi, Lübecki, Pommeri, Ida-Friisimaa, Schleswig-Holsteini, Braunschweigi, Braunschweig-Lüneburgi, Taani ja Norra jaoks. Ta oli ka viimase kahe riigi esimese ametlikult luterliku valitseja Christian III kroonijaks. Bugenhageni tegevus tõi talle hüüdnime: "teine Põhja apostel".
1539. aastal sai Bugenhagenist Saksimaa kiriku superintendent, samal aastal reformis ta ka Greifswaldi ülikooli, muutes selle luterlikuks õppeasutuseks.
Kui Martin Luther 1546. aastal suri, pidas just Bugenhagen matusekõne ning hoolitses tema lese ja laste eest. Bugenhagen ise suri 1558. aastal 72-aastaselt.
Bugenhagen oli lisaks teoloogilistele kirjutistele tuntud eduka organisaatori ja muusikaarmastajana. Hinnatud on ka tema piiblitekstide tõlkeid alamsaksa keelde.
Kalevala rahvuspark

Kalevala rahvuspark on rahvuspark Venemaal Karjala Vabariigis. Läänes piirneb ta Soomega. 
Rahvuspark moodustati 2007. Selle pindala on 744 km².
Kamil Stoch

Kamil Wiktor Stoch (sündinud 25. mail 1987 Zakopanes) on Poola suusahüppaja, kolmekordne olümpiavõitja ja kahekordne maailmameister.
Stoch kuulus juunioride maailmameistrivõistlustel Poola võistkonda, kes võitis 2004. aastal Strynis ja 2005. aastal Rovaniemis meeskonnavõistluses hõbemedali. Lisaks oli ta 2005. aasta maailmameistrivõistlustel Oberstdorfis kuuenda koha saanud Poola võistkonna koosseisus.
2006. aasta taliolümpiamängudel Torinos sai Stoch normaalmäel 16. koha ja kuulus Poola võistkonda meeskonnahüpetes, kus saadi viies koht. 2007. aasta MM-il Sapporos oli Stoch normaalmäel 11. ja suurel mäel 13. ning suure mäe meeskonnavõistluses viies. 2009. aasta MM-il Liberecis sai ta normaalmäel neljanda koha.
2010. aasta taliolümpiamängudel Vancouveris oli ta suurel mäel neljateistkümnes. 2011. aasta maailmameistrivõistlustel Oslos oli normaalmäel kuues. 2012. aasta suusalennu maailmameistrivõistlustel Vikersundis sai ta kümnenda koha. 2013. aasta maailmameistrivõistlustel Val di Fiemmes võitis ta kuldmedali suurel mäel ja pronksmedali meeskonnavõistluses. Normaalmäel oli ta kaheksas.
2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis võitis ta kuldmedali nii normaalmäel kui ka suurel mäel. Sama aasta suusalennu maailmameistrivõistlustel Harrachovis oli ta viies. 2014 valiti ta Poola aasta sportlaseks.
21. märtsil 2015 püstitas ta suusalennus Poola rekordi, kui hüppas Sloveenias Planicas 238 meetrit.
2016–2017 võitis ta nelja hüppemäe turnee.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel Lahtis tuli ta suure mäe meeskonnavõistluse maailmameistriks.
Maailma karikasarjas oli ta esimest korda punktikohal 11. veebruaril 2005 Pragelatos, kus saavutas seitsmenda koha. Esimest korda jõudis ta MK-etapil poodiumile 23. jaanuaril 2011, kui saavutas Zakopanes esikoha. Samal hooajal võitis ta veel etapi Klingenthalis ja Planicas. 2011.–2012. aasta hooajal võitis ta etapi Zakopanes ja Willingenis. Hooaja üldarvestuses oli ta viies. 2012.–2013. aasta hooajal võitis ta etapi Kuopios ja Trondheimis. Maailma karikasarja lõppjärjestuses oli ta kolmas. 2013.–2014. aasta hooajal tuli ta maailma karikasarja üldvõitjaks. Suvisel GP-l on ta võitnud seitse etappi.
Suvistel ja talvistel Poola meistrivõistlustel on ta võitnud 26 medalit ja tulnud üheksal korral Poola meistriks.
2015. aastal pälvis ta Holmenkolleni medali.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Kamil Stoch on maailma karikasarja etappidel () osalenud 309 korda ja jõudnud poodiumile 66 korral, millest 33 korda kõige kõrgemale astmele.
Korp! Sakala Meeskoor

Korp! Sakala Meeskoor on korporatsiooni Sakala koor.
Sakala meeskoor asutati ametlikult 2001, kuigi koos käidi juba 1990. aastatel. Siis esineti Sakala siseüritustel. Meeskoori ametliku loomise üks eestvedajaid oli Ando Kiviberg. 2001. aastal astuti esimest korda üles Kalev Lindali juhtimisel. Kõik koori liikmed kuuluvad Sakalasse, väljastpoolt on kasutatud juhendajate abi. Kooris on umbes 60 liiget.
2001. aastal külastas Gruusia meeskoor Thbilisi Tartus korp! Sakala konventi ning juba järgmisel aastal osaleti noorte laulupeol ja 2004. aastal üldlaulupeol. Alates asutamisest on koor osalenud kõikidel laulupidudel.
Välisreisid.
2005. aastal käidi Gruusia-ringreisil, kus kohtuti kultuuriministriga, osaleti Paata Burdzuladze patronaaži all korraldatud heategevuskontserdil, mis toimus Thbilisi Filharmoonia suures, 1800-kohalises saalis ja millest tegi otseülekande Gruusia Televisioon. Sellel üritusel kõlas ka Gustav Ernesaksa "Kutse" koos Thbilisi Meeskooriga üle terve Gruusia.
2007. aasta mais tehti turnee Ukrainasse, kus esineti Ülle Zachariase ja Susan Lahesalu juhatusel Kiievi Tehnikaülikooli aulas ning Lvivi Filharmoonia kontserdisaalis. Kavasse kuulus peamiselt Eesti meeskooriklassika.
2009. aastal esines koor Soomes Turus.
Marrakech

Marrakech (vanas kirjaviisis ka Marrakeš) on linn Marokos.
Ta on ajalooliselt tähtsamaid Maroko linnu.
Bagan

Bagan (birma ) on linn Myanmaris Mandalay piirkonnas.
Varem tuntud ka kui Pagan. Ametlikult ka "Arimaddanapura" või "Arimaddana" (Vaenlasepurustaja Linn) ja ka "Tambadipa" (Vasemaa) ja "Tassadessa" (kõrbenud-lõhenenud maa).
Aivar Koitla

Aivar Koitla (sündinud 1. mail 1961 Türil) on Eesti reservohvitser ja poliitik, Eesti Rahvusliku Liikumise juht.
Koitla on lõpetanud Tallinna Polütehnilise Instituudi elektriinsenerina 1985. Ta töötab Tallinna Teeninduskoolis majandusjuhatajana, kuulub Reservohvitseride Kogusse ja Kaitseliitu.
Ta oli Isamaa ja Res Publica Liidu liige 2006–2011 (algselt Isamaaliidu liige).
Koitla kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel üksikkandidaadina. Ta oli üks "Ühinenud üksikkandidaatidest" ja kogus Lääne-Virumaa ringkonnas 282 häält.
Aprillis 2011 valiti ta Eesti Rahvusliku Liikumise juhiks ning seejärel juhtis ta ERL liitumiskõnelusi Rahvaliiduga. 2012–2013 oli ta ühinemisel loodud Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna aseesimees.
Mihhail Derbnev

Mihhail Derbnev (sündinud 13. veebruaril 1969 Kohtla-Järvel) on Eesti kodanik, kes kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel üksikkandidaadina. Ta sai 108 häält.
Ta töötab Eesti Energia AS-s projektijuhina.
Ants Viidalepp

Ants Viidalepp (6. jaanuar 1921 Tallinn – 9. jaanuar 2012) oli eesti maalikunstnik ja raamatuillustraator.
Ants Viidalepp sündis telefonivõrgu ülema perekonnas. Ta õppis kunsti Tallinna Kujutava ja Rakenduskunsti Koolis. 1943. aastal asus ta õppima Tartu Kõrgematel Kujutava Kunsti Kursustel (endine Kõrgem Kunstikool Pallas, mis kandis 1943–1944 taas seda nime, 1944 Konrad Mägi nimeline Riigi Kõrgem Kunstikool, 1944–1951 Eesti NSV Tartu Riiklik Kunstiinstituut). Ta lõpetas selle 1948. aastal Johannes Võerahansu õpilasena.
1960–1994 töötas Viidalepp Eesti Kunstiakadeemias maalikunsti õppejõuna, aastast 1973 professorina, hiljem oli emeriitprofessor.
Ta oli Eesti Kunstnike Liidu auliige.
Tema abikaasa oli maalikunstnik Helve Viidalepp.
Philadelphia 76ers

Philadelphia 76ers on Põhja-Ameerika korvpalliliiga NBA klubi. Meeskond mängib idakonverentsi Atlandi divisjonis. Oma kodumänge peab klubi Wells Fargo Centeris.
Ajalugu.
Klubi esialgne nimi oli Syracuse Nationals, kuid 1963. aastast tegutseb see praeguse nime all Philadelphias. Nimi 76ers tuleneb sellest, et Ameerika Ühendriikide Iseseisvusdeklaratsioon allkirjastati Philadelphias aastal 1776.
Philadelphia 76ersi eest on mänginud paljud NBA staarid, teiste seas näiteks: Wilt Chamberlain, Julius Erving, Moses Malone, Charles Barkley ja Allen Iverson. Meeskond on tulnud NBA meistriks kolmel korral – 1955., 1967. ja 1983. aastal.
Pärast 1983. aasta tiitlivõitu on Philadelphia 76ers mänginud NBA finaalis vaid korra, kui Allen Iversoni juhtimisel kaotati 2001. aastal Los Angeles Lakersile 1 : 4. Pärast sellele järgnenud mõõna-aastaid on 76ers tänu uutele liidritele Joel Embiidile ja Ben Simmonsile tõusnud viimastel aastatel taas kindlaks "play-off"'i tiimiks.
FC Koper

FC Koper (sponsornimega FC Luka Koper) on 1955. aastal asutatud Sloveenia jalgpalliklubi, mille kodulinn on Koper.
Varvara (Trofimova)

Varvara (kodanikunimega Valentina Aleksejevna Trofimova; 17. august 1930 Tšudovo, Novgorodi oblast – 8. veebruar 2011 Kuremäe, Illuka vald, Ida-Virumaa) oli Vene Õigeusu Kiriku nunn, Pühtitsa Jumalaema Uinumise Stavropigiaalse Naiskloostri ülem (iguumenja).
Ta sündis usklike perekonnas ning läks nunnaks 1. augustil 1952 Pühtitsa nunnakloostrisse, hiljem oli 12 aastat Vilniuse nunnakloostris. 
1968. aastal määrati nunn Varvara Moskva ja kogu Venemaa patriarhi Aleksius I õnnistusel Pühtitsa kloostri ülemaks ning sama aasta 19. jaanuaril ülendas Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Aleksius nunn Varvara iguumenjaks ning andis talle üle kloostriülema võimu sümboli saua. 
Iguumenja Varvara teenis Pühtitsa Jumalaema Uinumise Stavropigiaalse Naiskloostri ülemana kuni oma surmani 2011. aastal.
Tantsud linnuteele. Pildistusi Lennart Meri filmirännakutelt

"Tantsud linnuteele. Pildistusi Lennart Meri filmirännakutelt" on 2010. aasta Eesti dokumentaalfilm, mille režissöör on Jaak Lõhmus. Filmis jälgitakse Eesti presidendi Lennart Meri filmimehe-perioodi alates 1964. aastast, mil ta töötas Tallinnfilmis ja arendas Eesti-Soome koostööd filminduse vallas. Keskmes on filmide "Veelinnurahvas", "Linnutee tuuled", "Kaleva hääled", "Toorumi pojad" ja "Šamaan" valmimist, samuti puudutatakse valmimata jäänud projekti paadist kui kommunikatsioonivahendist ja teistest ideedest. 
Filmis on peale Meriga kokku puutunud inimestega (Sirje Helme, Lisa Hovinheimo, Jaan Kaplinski, Arvo Kruusement, Eva Lille, Rein Maran, Vaike Mesila, Vello Samm, Heno Sarv, Tõnu Seilenthal, Mark Soosaar, Enn Säde, Veljo Tormis, Kari Uusitalo, Juha Vakkuri) tehtud intervjuude kasutatud lõike filmidest, fotosid, katkendeid tele- ja raadiosaadetest, kirjavahetust, dokumente jm.
Kaitseliidu Põlva malev

Kaitseliidu Põlva malev on Kaitseliidu malev, mis tegutseb Põlva maakonnas. 
Põlva maleva pealik on major Kaido Kivilo.
Põlva maleva koosseisu kuulub Põlva malevkond, Räpina üksikkompanii ja eksterritoriaalne motoriseeritud üksikrühm, mis asutati 23. juunil 2010 ja kinnitati maleva koosseisu ametlikult Kaitseliidu ülema kolonelleitnant Raivo Lumiste käskkirjaga sama aasta 23. detsembril.
Ajalugu.
Põlva malev asutati 1990. aasta 3. aprillil. Toonaste Eesti NSV rajoonide piiridesse asutatud üksusi nimetati Kaitseliidu taasasutamise ajal Kaitseliidu ülema Kalle Elleri tahtel lipkondadeks.
Enne Teist maailmasõda tegutsesid praeguse Põlva maakonna territooriumil Kaitseliidu Võrumaa maleva Põlva malevkond ja Kanepi malevkond; Räpina malevkond ja Vastse-Kuuste malevkond kuulusid Kaitseliidu Tartumaa malevasse ning Värska malevkond kuulus Kaitseliidu Petseri maleva koosseisu.
Antonio Rinaldi

Antonio Rinaldi (umbes 1709 – 10. aprill 1774) oli itaalia arhitekt, kes töötas Venemaal.
Rinaldi projekteeritud hoonete hulka kuuluvad Peterburi Marmorpalee, Gattšina palee, Oranienbaumi Hiina palee, Kingissepa kirik jt.
Oleviste tänav

Oleviste tänav asub Tallinna vanalinnas Kesklinna linnaosa Vanalinna asumis Pika tänava ja Laia tänava vahel. 
Tänav on nime saanud Oleviste kiriku järgi. 
Tänava ääres on Tallinna lahe pool Oleviste kirik ning Toompea pool Pagari tänava Siseministeeriumi hoonetekompleksi kuuluvad hooned Oleviste 1, Oleviste 3 ja Oleviste 5.
Oleviste 3/5 kinnistut on esmamainitud 15. sajandi teisel poolel, hoone keldrikorrusel säilinud konstruktsioonide põhjal võib eeldada, et see on rajatud keskajal. Keskajast kuni 1940. aastani kuulus see Oleviste kirikule. Oma algsel kujul püsis kahekorruseline, kõrge katuse ja keskaegse raidportaaliga hoone 19. sajandi teise pooleni. 1880. aastal ehitati hoone põhjalikult ümber: katusealune ehitati välja täiskorruseks, muutusid plaanilahendus ja fassaadid. Ümberehituse projekteeris arhitekt Rudolf Otto von Knüpffer.
Oleviste 3/5 ja Lai tänav 46/48 kaks väiksemat hoonet liideti 1900. aastal Konstantin Wilckeni projekti järgi üheks kolmekorruseliseks uusklassitsistliku väliskujundusega elumajaks. Aastatel 1925–1940 asus selles majas Tallinna Politseikool.
Kvartal sai koos ülejäänud Tallinna vanalinnaga 1944. aasta märtsipommitamise ajal raskelt kannatada. 1946. aastal esitas Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Ministeerium tellimuse kvartali taashoonestamiseks. 1948. aastal taastati Lai 46/48 hoone Friedrich Wendachi projekti järgi elumajaks, hoones olid korterid 1970. aastateni, seejärel kohandati ruumid Eesti NSV Siseministeeriumi ametiruumideks ning sinna kolisid Eesti NSV Siseministeeriumi Transpordimiilitsa Valitsus ja muud siseministeeriumi asutused.
Kaitseliidu Võrumaa malev

Kaitseliidu Võrumaa malev on Kaitseliidu malev, mis tegutseb Võru maakonnas. 
Võrumaa maleva pealik on major Vaido Siska.
Võrumaa malevasse kuuluvad:
Ajalugu.
Võrumaa maleva pealikutena on teeninud Friedrich Vreemann ja Jaan Heljuste. Friedrich Vreemann määrati Saksa okupatsiooni järel 12. novembril 1918 Eesti Ajutise Valitsuse poolt Kaitse Liidu Võrumaa maleva esimeseks pealikuks.
Kaitseliidu Alutaguse malev

Kaitseliidu Alutaguse malev on Kaitseliidu malev, mis tegutseb Ida-Viru maakonnas. 
Alutaguse malevasse kuuluvad Lüganuse malevkond, Avinurme malevkond, Narva malevkond ja Jõhvi malevkond.
Ajalugu.
Malev asutati Kaitseliidu Ida-Viru lipkonna nime all 17. märtsil 1990. Toonaste Eesti NSV rajoonide piiridesse asutatud üksusi nimetati Kaitseliidu taasasutamise ajal Kaitseliidu ülema Kalle Elleri tahtel lipkondadeks.
Uksekell helises

"Uksekell helises" on Rex Stouti 1965. aastal ilmunud kriminaalromaan, milles astuvad üles eradetektiiv Nero Wolfe ja Archie Goodwin.
1995. aasta edetabelis "The Top 100 Mystery Novels of All Time Selected" (Mystery Writers of America) asus teos 66. kohal.
Eestikeelsed väljaanded.
Eesti keeles ilmus teos 1967. aastal Mark Sinisoo tõlkes Loomingu Raamatukogus (32/34 (508/510)) ja 1994. aastal kordustrükis Kuldsule kirjastuse sarjas "Meisterdetektiivid".