tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ehitusgeodeesia

Ehitusgeodeesia (ingl "construction geodesy") ehk ehitusmõõdistamine on viitepunktide ja märkide esiletoomine ning loomine, mis on aluseks uute ehitiste (hoonete või teede) ehitusel. Ehitusgeodeetilise mõõdistamise eesmärk on koguda vajalikke lähteandmeid maa-alade planeerimiseks, ehitusprojekti koostamiseks ja ehitamiseks.
Ehitusgeodeetiliste tööde esimeses etapis mõõdistavad geodeedid ehitise jaoks planeeritud maa-ala ja koostavad topograafilise plaani, mille alusel joonestavad projekteerijad ehitusprojekti. Seejärel märgib geodeet ehitise loodusesse ja teeb kogu ehitustöö ajal vajalikke märkimistöid ja kontrollmõõtmisi. Geodeet peab oskama teha välimõõtmisi ning sellele järgnevat andmetöötlust.
Ehitusgeodeesia ajalugu.
Kreeklased paistsid 1. sajandil silma esimese maamõõtevahendi ehk dioptri leiutamisega, mida kasutati maapealsete elementide mõõtmiseks. 1965. aastal kehtestati Inglismaal üleriigiline nõue, kus ehitusjärelevalve inspektorid kontrollisid ehitiste kui ka ehitusplaanide eeskirjakohast õigsust. Ehitusgeodeesia arenes 1970. aastatel iseseisvaks erialaks.
Ehitusgeodeesiaga seotud tööülesanded.
Geodeetiliste kaartide koostamine.
Objekti (hoone, tee, tunnel, sild) omadused sõltuvad peamiselt selle asukoha ruumilistest omadustest. Seega tuleb tähelepanu pöörata projekteerimise aluseks oleva mõõdistuskaardi koostamisele. Projekti koostamisel lähtutakse sotsiaalsetest, majanduslikest ja ökoloogilistest aspektidest. Mõõdistuskaardid tehakse riiklikes koordinaatsüsteemides ning need sisaldavad georuumilisi andmeid.
Objekti geomeetria jälgimine ehituse käigus.
Objekti geomeetria on objekti projekteerimine kolmemõõtmelisena riiklikus koordinaatsüsteemis koos vastava infrastruktuuriga. Objekti punktid märgitakse ning nendest lähtutakse ehitamisel. Teatud tüüpi objektide puhul on vajalik nende geomeetria perioodiline jälgimine ehk deformatsioonide jälgimine ehitamise ja objekti kasutamise ajal.
Aerofotode tegemine.
Fotogrammeetria on tehnoloogia, mis kogub teavet kolmemõõtmeliste objektide ja ümbritsevate alade kohta fotomaterjali kaudu. Aerofotogrammeetria puhul kogutakse infot lennukiga, helikopteriga või drooniga. Sellel on 80% suurem efektiivsus võrreldes klassikaliste maapealsete salvestusmeetodite või kommertskopteritega.
3D-laserskaneerimine.
3D-laserskaneerimise peamiseks eeliseks võrreldes teiste maapealsete mõõtmistehnikatega on see, et lühikese aja jooksul saab koguda suure hulga andmeid ja vähendada välitööde mahtu. Mõõdistatav objekt on esitatud punktidena, mistõttu on võimalik saada modelleerimisega visuaalselt täpne kolmemõõtmeline objekt.
Küprosetürklased

Küprosetürklased ehk Küprose türklased (türgi keeles: "Kıbrıslı Türkler" ehk "Kıbrıs Türkleri") on Küprose saarel elavate türklaste piirkondlik rühm. Tänapäeval elavad nad peamiselt Põhja-Küprose Türgi Vabariigis ja moodustavad seal suurima osa elanikkonnast.
Ajalugu.
Küprosetürklaste ajalugu Küprose saarel ulatub aastasse 1571, mil Osmani riik vallutas Küprose seda varem valitsenud Veneetsia käest. Pärast vallutamist lisandusid saare umbes 200 000 õigeusklikule elanikule umbes 65 000 moslemit. Osmanite valitsus lõppes, kui saar anti 1878. aastal esmalt Suurbritanniale ja annekteeriti täielikult 1914. aastal, millest sai 1925. aastal kroonikoloonia. Briti valitsemise ajal halvenes Küprose türklaste sotsiaalne ja majanduslik staatus ühiskonnas, mis tõi kaasa suure väljarändamise laine saarelt.
1950. ja 1960. aastatel destabiliseerisid Küprose poliitilist olukorda kreeklaste ja türklaste vahelised kokkupõrked. Iseseisvuse ajal 1960. aastal moodustasid türklased umbes 18% saare elanikkonnast.
1963. aastal puhkes vägivald ja kreeka poolsõjaväelised jõud hakkasid türklasi ründama. Selle tulemusel isoleerisid türklased end riigist, moodustades "de facto" iseseisvad kogukonnad.
1974. aasta riigipööre ja Kreeka sõjaväehunta kavatsus riik vallutada tõid kaasa Türgi sissetungi saarele.
Türgi poolt okupeeritud territoorium moodustab praeguse Põhja-Küprose Vabariigi. Sellest ajast alates on suur hulk türklasi Türgi mandrilt sisenenud vabariiki ja Küprose türklased moodustavad vaid umbes 50% elanikkonnast.
Keel ja usk.
Umbes 99% küprosetürklastest on sunniidid, kuid nende usupraktika on traditsiooniliselt Türgi eeskujul olnud ilmalik. Siiski on usk palju sallivam kui Mandri-Türgis. On ka väike aleviidi vähemus. Küprosetürklased räägivad türgi keele murret.
Diasporaa.
Alates 1955. aastast lahkusid paljud küprosetürklased saarelt majanduslikel ja poliitilistel põhjustel. Nende sihtkohad olid Türgi, Suurbritannia ja Austraalia. Põhja-Küprose Türgi Vabariigi vastu kehtestatud isolatsiooni ja kaubandusembargo tõttu väljaränne ei peatunud. Väljaspool saart elavate küprosetürklaste täpne arv ei ole teada, kuid välismaal elab rohkem küprosetürklasi kui Küprosel endal.
Sailly-Labourse

Sailly-Labourse on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Sailly-Labourse on suur põllumajandus- ja kergetööstusküla, asub u. 4,8 km Béthune'ist kagus ja 39 km Lille'ist edelas, teede D943 ja D65 ristumiskoha ümbruses.
Hans Heinrich von Liewen (1664–1733)

Hans Heinrich von Liewen (1664–1733) oli Rootsi sõjaväelane, Liivimaa õuekohtu president ja Liivimaa jalaväepataljoni ülem, kes osales Põhjasõjas. 
Elulugu.
Hans Heinrich von Liewen sündis Eestimaal 1664. aastal Bernhard Otto Lieweni ja Gertrud Elisabeth von Wrangelli perre. 
2. oktoobril 1688 sai ta Gustav Moritz Lewenhaupti jalaväerügemendis 24. aastaselt leitnandiks. Selle rügemendiga teenis ta Hollandis. 1693. aastal sai ta kapteniks, kuid lahkus 5 aastat hiljem lühiajaliselt sõjaväeteenistusest.
Tegevus Põhjasõjas ja hilisem elu.
Põhjasõja alguseks naasis ta aga teenistusse ja sai Eestimaa aadlilipkonnas ooberstleitnandiks. Kuigi tal oli üksuses kõrge auaste, ei läinud selle ülemakoht talle, vaid Fritz Wachtmeisterile. Liewen sai samal aastal siiski võimaluse üksust juhatada, kui 1700. aasta sügisel moodustati Liivimaa jalaväepataljon, mille ülemaks Liewen 10. aprillil ka sai.
1700. aastal osales ta Narva ning hiljem ka Rõuge lahingutes. Viimases paistis ta oma tegevusega eriti silma. 
Selle pataljoniga osales ta veel ka Erastvere ja Hummuli lahingutes, kus tema 480-meheline üksus peaaegu hävitati. Hoolimata suurest kaotusest täiendati pataljoni 1703. aastal ning muudeti rügemendiks, mille juhatajaks määrati 17. augustil jällegi Liewen.
Kuna tema rügement kannatas desertöörluse all, küsis 1705. aasta 18. mail Liewen Eestimaa viitsekubernerilt luba sõdureid deserteeruma meelitanud talupoegi karistada. Seda talle ka lubati. 1707. aastal kästi tal ka Kunda mõisa talupoegade mässu maha rahustamiseks sinna sõdureid saata. 
1708. aastal alustasid Rootsi jõud rünnakut Venemaa kontrolli alla läinud Ingerimaale. Operatsiooniplaanide raames pidid rootslased korraldama pealetungi ka Eestist. Samal aastal kogunes Vinni mõisa juurde Rootsi välivägi, milles oli ka Lieweni üksus. Liewen ise valiti ka vägede üldjuhatajaks. Selles lahingus osutus Rootsi armee jällegi kaotajaks ning pidi taganema. 
Siiski edutati Liewen 1710. aasta 21. märtsil kindralmajoriks. Samal aastal alistus ta koos oma rügemendiga Tallinnas. 1711. aasta 10. oktoobril sai ta Ihukaitse tragunirügemendis ooberstiks. Kolm aastat hiljem sai ta juba kindralleitnandiks ja Karlskronas admiraliteedi direktoriks. 1717. aasta 18. juunil sai ta Ida-Skåne jalaväerügemendis ooberstiks.
1719. aasta 9. mail sai ta Rootsi Riigikogu ("Riksråd") liikmeks, kuid naasis samal aasta Liivimaale, kus temast sai novembris Liivimaa õuekohtu president, kuid seda ametit ta vastu ei võtnud. 1719. aastal ta ka immatrikuleeriti., kanti krahvisuguvõsana Rootsi rüütelkonda ja introdutseeriti aadlisuguvõsade loendisse 1720. aastal nr 67 all, kui Liewen.
Hans Heinrich von Liewen suri 1733. aastal.
Isiklik elu.
Hans Heinrich von Liewen abiellus 1699. aasta 5. märtsil Catharina Elisabeth von Ükskülliga, kuid viimane suri juba 1701. aastal. 
1702. aastal abiellus ta Magdalena Juliana von Tiesenhauseniga, nende abielust sündis juba seitse last: Hans Heinrich, Otto, Gertrud Elisabeth, Volmar, Henrika Juliana, Karl Friedrich ja Anna Christina von Liewen.
Pavieł Łatuška

Pavieł Paŭłavič Łatuška (valgevene keeles Павел Паўлавіч Латушка; vene keeles Павел Павлович Латушко "Pavel Pavlovitš Latuško"; sündinud 10. veebruaril 1973 Minskis Valgevene NSV-s) on Valgevene diplomaat ja opositsioonipoliitik.
Łatuška võeti 1995. aastal pärast Valgevene Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna lõpetamist diplomaatilisele tööle. 1996. aastal lõpetas ta ka Minski Riikliku Lingvistikainstituudi (võõrkeeltest valdab Łatuška inglise ja poola keelt).
Suursaadik, minister ja teatrijuht.
Aastatel 2002–2008 oli Łatuška Valgevene Vabariigi erakorraline ja täievoliline suursaadik Poola Vabariigis, seejärel 2008–2012 oli ta Valgevene Vabariigi kultuuriminister.
2012. aastal naasis ta suursaadiku ametisse: aastatel 2012–2019 oli ta suursaadik Prantsusmaal ja 2013. aastast ühtlasi suursaadik Hispaanias ja Portugalis.
15. jaanuaril 2019 Łatuška vabastati suursaadiku ametitest. Sama aasta märtsis määrati ta Janka Kupała Akadeemilise Rahvusteatri direktoriks. Poolteist aastat hiljem meeleavalduste aegu Łatuška vabastati ametist (17. augustil 2020).
Opositsioonipoliitik.
Samaaegselt 2020. aasta Valgevene presidendivalimistega (8. augustil) loodi Vilniuses Valgevene ühendatud üleminekukabinet, mille üheks esindajaks sai Pavieł Łatuška. 
Pärast presidendivalimisi puhkenud meeleavalduste käigus valiti Łatuška 18. augustil äsjaloodud Koordinatsiooninõukogu liikmeks. Järgmisel päeval valiti ta selle juhtorgani – seitsmeliikmelise presiidiumi – koosseisu. 
Diplomaatiline teenistusaste.
16. novembril 2012 andis president Alaksandr Łukašenka Łatuškale erakorralise ja täievolilise suursaadiku diplomaatilise teenistusastme.
16. septembril 2020 võttis president Łukašenka Łatuškalt ära erakorralise ja täievolilise suursaadiku diplomaatilise teenistusastme "seoses riigi (diplomaatilist) teenistust diskrediteerivate tegude toimepanemisega".
Ziba Ganijeva

Ziba Pasha qizi Ganijeva (aserbaidžaani keeles: Ziba Paşa qızı Qəniyeva; 20. august 1923 Šamahhi, Aserbaidžaan või Usbekistan – 2010 Moskva) oli etniline aserbaidžaani snaiper Punaarmees, kes tappis II maailmasõja ajal 21 vaenlase sõdurit. Pärast sõda sai temast filoloog.
Elulugu.
Ziba Ganijeva oli isa poolt aserbaidžaanlane ja ema poolt usbekk. 1937. aastast õppis ta Usbekistani filharmoonia tantsukursustel. 1940. aastal kolis Moskvasse, et astuda Venemaa Teatrikunstiakadeemiasse, kuid 7. novembril 1941 astus ta vabatahtlikult sõjaväkke, vahetult pärast Teise maailmasõja idarinde avamist. Temaga oli kaasas veel üks snaiper Nina Solova.
Sõja ajal oli Ganijeva radist ja spioon, kes ületas 16 korda rindejoone. Ta osales Moskva lahingus. Ganijeva sõjaväeteenistus katkestati pärast seda, kui ta sai 1942. aastal Moskva eeslinnas luureoperatsiooni käigus raskelt haavata. Ta viidi lahinguväljalt minema ja viibis 11 kuud haiglaravil.
Sõja ajal avaldati tema foto ajalehe Komsomolskaja Pravda esiküljel ja ajakirja Ogonjok kaanel.
Pärast sõda jätkas ta keskhariduse omandamist ja 1965. aastal sai ta teaduste kandidaadi kraadi filoloogias.
Afaq Bəşirqızı

Afaq Bəşirqızı (sünninimi "Afaq Səfərova"; sündinud 15. augustil 1955 Bakuus) on Aserbaidžaani näitleja.
Elu ja karjäär.
Afaq Bəşirqızı sündis 1955. aastal tuntud Aserbaidžaani koomiku Bəşir Səfəroğlu peres. Aastatel 1974–1979 õppis ta Aserbaidžaani Riikliku Kultuuri- ja Kunstiülikooli kultuurihariduse teaduskonnas. Ta alustas näitlejakarjääri 1973. aastal Lenkorani riiklikus draamateatris, saavutades peagi andeka näitleja maine. 1975. aastal kolis ta Sumqayıti, et töötada Sumqayıti draamateatris. Peamiselt komöödiates mängiv Afaq Bəşirqızı kuulus Aserbaidžaani parimate koomikunäitlejate hulka. Üks tema parimatest osatäitmistest oli filmis "Kihlasõrmus", kus ta etendas Söylüt, kes oli ebaõnnestunud poeedi abikaasa ja kuue lapse rase ema.
1989. aastal asus ta tööle Aserbaidžaani draamateatris ja esines peaosades filmides "Subaylarınızdan görəsiniz" (Poissmehed), "O olmasın, bu olsun" (Kui mitte see, siis see), "Bankir adaxlı" (Pankuri poiss-sõber), "Məhəyunət" (Armastusmäng), "İtgin gəlin" (Kadunud pruut), "Məsmə xala dayımdır" (Tädi Mesme on minu onu) jne. Ta mängis ka Aserbaidžaani filmides "Bəxt üzüyü" (Kihlasõrmus), "Yaşıl eynəkli Adams" (Mees roheliste prillidega), "Nekroloq" (Nekroloog).
Praegu õpetab Bəşirqızı näitlemist Aserbaidžaani Riiklikus Kultuuri- ja Kunstiülikoolis. 2009. aastal avas ta Moskvas Bəşir Səfəroğlu teatri, pannes sellele nime oma varalahkunud isa järgi.
Afag Bəşirqızı on abielus ja tal on üks poeg.
Kääbussiga

Kääbussiga ("Porcula salvania") on sigalaste sugukonna väikseim ning haruldaseim liik hinnanguliselt 250 säilinud isendiga Kirde-Indias Bhutani piiri ääres.
Täiskasvanud kääbussea õlakõrgus on 25–30 cm ja tüvepikkus 50–65 cm. Keskmine isasloom kaalub umbes 8,5 kg. 
Kääbussiga on omanimelise perekonna ainuesindaja.
Vladimir Gligorov

Vladimir Gligorov (serbia ja makedoonia keeles Владимир Глигоров; 24. september 1945 – 27. oktoober 2022) oli Makedoonia päritolu Serbia majandusteadlane. Ta asutas 1989. aasta detsembris Serbias Demokraatliku Partei. Ta oli Makedoonia Vabariigi esimese presidendi Kiro Gligorovi poeg.
Gligorov omandas magistrikraadi Columbia ülikoolis ja Belgradi ülikoolis, töötades seejärel mõlemas asutuses assistendina. Belgradi ülikoolis töötas ta riigiteaduste teaduskonnas. Ta tegi kuni 1991. aastani koostööd Belgradi Majandusteaduste Instituudiga. Gligorov oli Viini Rahvusvaheliste Majandusuuringute Instituudi vanemteadur. Ta töötas õppejõuna Viini ülikoolis ja professorina Grazi ülikoolis. Ta oli Külalisõppejõud George Masoni ülikoolis, Virginia ülikoolis, Uppsala ülikoolis ja Inimteaduste Instituudis.
Gligorov suri 77-aastaselt 27. oktoobril 2022 Viinis.
Svetlana Antonovska

Svetlana Antonovska (Светлана Антоновска,;6. aprill 1952 – 7. oktoober 2016) oli Makedoonia statistik. Ta juhtis Makedoonia Vabariigi riiklikku statistikaametit selle asutamisest 1991. aastal kuni 2001. aastani, viis büroo suhtlusse mitme suurema rahvusvahelise statistikaorganisatsiooniga ja pani aluse vabariigi esimesele rahvaloendusele.
Nikita Budka

Nikita Budka (ukraina keeles "Микита Михайлович Будка"; 7. oktoober 1877 Dobromirka – 1. oktoober 1949 Karaganda oblast) oli Ukraina Kreekakatoliku Kiriku piiskop. Ta kanoniseeriti 27. juunil 2001 pühakuks.
Ta sündis aastal 1877 talupoja perekonnas Dobromirka külas Galiitsias, Austria-Ungaris (praeguse haldusjaotuse järele Zbaraži rajoonis Ternopili oblastis). Pärast keskhariduse omandamist aastal 1897 läbis ta Viinis sõjaväeteenistuse. Aastal 1905 sai ta Innsbruckis teoloogilise hariduse; 25. oktoobril 1905 pühitseti ta piiskop Andrei (Šeptõtskõi) poolt preestriks. Oma vaimuliku ametis pööras ta erilist tähelepanu Ukraina emigrantidele, külastades ukrainlaste diasporaasid Saksamaal, Brasiilias, Argentinas ja Kanadas.
15. juulil 1912 pühitses Rooma Paavst Pius XI ta Patara titulaarpiiskopiks ja Ukraina kreekakatoliiklaste piiskopiks Kanadas, kus ta pani aluse Ukraina kreekakatoliku metropoolia edasisele arengule. Aastal 1924 kutsus ta Yorktownis kokku kreekakatoliku vaimulike esimese nõukogu. Aastal 1927 astus ta tagasi, säilitades aupiiskopi tiitli.
Aastal 1928 naasis ta tervise halvenemise tõttu Ukrainasse ja sai Lvivi generaalvikariks. Ta tegeles Neitsi Maarja pühamu taastamisega Zarvanõtsjas.
11. aprillil 1945 arreteerisid Nõukogude salateenistused ta koos teiste Ukraina kreekakatoliku kiriku piiskoppidega. Kohus mõistis ta 8 aastaks erirežiimi laagritesse ja määras ametisse kandma Kasahstani, kus ta 1. oktoobril 1949 Karaganda lähedal laagris raske töö tõttu suri. Matmiskoht on teadmata, kuigi on tõendeid selle kohta, et ta maeti ühele Karlagi kalmistule Karazhari küla lähedal.
27. juunil 2001 kanoniseeriti ta paavst Johannes Paulus II poolt pühakuks.
Johann Benedict Listing

Johann Benedict Listing (25. juuli 1808 Frankfurt – 24. detsember 1882 Göttingen) oli saksa matemaatik ja füüsik. 
Elulugu ja teadustegevus.
Listing sündis Tšehhi päritolu käsitöölise peres. Juba lapsepõlves ilmnesid tema silmapaistvad võimed reaalainetes ja joonistamises.
1830. aastal astus Listing Göttingeni ülikooli, kus algul kuulas peaaegu kõiki loenguid, kuid seejärel valis matemaatika. Seda valikut mõjutas suuresti tema õpetaja Carl Gauss, kes märkas andekat õpilast. Gauss kutsus Listing oma sõprade ringi, kuhu kuulus ka Wilhelm Weber. Listing osales rohkematel kursustel, kui talle stipendiumiga määratud matemaatika ja arhitektuur. Ta õppis ka astronoomiat, anatoomiat, füsioloogiat, botaanikat, mineraloogiat, geoloogiat ja keemiat. 
Listingi võttis kasutusele termini "topoloogia", mida ta esimest korda kasutas oma kooliõpetajale Müllerile saadetud kirjas (1836).
1834. aastal kaitses Listing doktorikraadi. 1837. aastal astus ta Hannoveri kõrgemasse kutsekooli õpetajaks.
1839. aastast töötas ta Göttingeni ülikoolis, kus algul asendas füüsika õppetoolis Weberit, kes oli vallandatud poliitilistes protestides osalemise tõttu.
1845. aastal avaldas Listing teose "Beitrag zur psycholoogschen Optik" ja joonistas sellele ise illustratsioonid.
1846. aastal Listing abiellus, paaril sündis kaks tütart. 
Geodeesias võttis Listing 1872. aastal Maa kuju idealiseeritud geomeetrilise pinna jaoks kasutusele termini "geoid". 1847. aastal kirjutas ta raamatu "Vorstudien zur Topologie", kus kasutab topoloogia terminit "geometria situs" termini "analysis situs" asemel.
1858. aastal avastas Listing iseseisvalt Möbiuse lehe ehk pooleldi keeratud lehe omadused samal ajal August Ferdinand Möbiusega, kuid ta uuris lisaks ka kõrgemat järku keerdudega lehtede (paradroomsete rõngaste) omadusi .
Graphostromataceae

Graphostromataceae on kottseente sugukond.
Korpsüsik

Korpsüsik ("Biscogniauxia") on kottseente perekond.
Hobusetäi

Hobusetäi ("Haematopinus asini") on täiliste seltsi kuuluv putukaliik, hobuse parasiit.
Täid eelistavad süüa hobuse jalgadel, kaelal ja saba ümbruses. Peamine sümptom on sügelus, mis põhjustab rahutust ja kratsimist.
Paul-Olev Mõtsküla

Paul-Olev Mõtsküla (ka Paul Mõtsküla; 5. detsember 1934 Tartu – 29. jaanuar 2023 Helme) oli eesti ajakirjanik ja tõlkija.
Ta oli VII Riigikogu liige.
Paul-Olev Mõtsküla tõlkis peamiselt vene ja saksa keelest.
John Deere 8530

John Deere 8530 oli aastatel 2006–2009 toodetud John Deere'i 8030 seeria traktor.
Traktoreid toodeti Ameerika Ühendriikide Iowa osariigis Waterloos asuvas tehases. Selle tootmine lõpetati, kui ettevõte tõi turule uue mudeli. 
Traktoril on elektrooniline juhtimissüsteem ja arvukalt lisaseadmeid.
John Deere 8530 oli väga populaarne traktor, mis oli väga muljetavaldav oma suuruse, võimsuse ja vastupidavuse poolest. Sellest sai üks John Deere' kõige ikoonilisemaid traktoreid ning seda kasutatakse endiselt laialdaselt põllumajanduses.
Limpa limonaad

Limpa limonaad on karastusjookide tootja A Le Coq toode. 
1936. aastal loodud retsept on A. Le Coqis järjepidevalt tootmises olnud peaaegu 80 aastat. Limonaadile iseloomuliku pruunika värvuse annab pruunistatud suhkrust saadud karamell. 
2001. aastal hakati Limpa limonaadi turustama läbi kunstnik Anni Mägeri joonistatud põrsa, kelle nimi on Limpa.
= Viited =
Puuviljasalat

Puuviljasalat on mitmesugustest puuviljadest koosnev salat. Levinud koostisosadeks on näiteks maasikad, ananass, melon, viinamarjad, arbuus ja kiivi. 
Seda serveeritakse tavaliselt eel- või kõrvalroana. Sellele võidakse lisada puuviljade enda mahla või siirupit, aga muuhulgas ka pähkleid või jogurtit.
Salatit võib serveerida koos vahukoore või soovitud kreemiga. Puuviljasalateid on mitmesuguseid, näiteks Waldorfi salat ja ambroosiasalat.
Makaronisalat

Makaronisalat on makaronidest ja majoneesist valmistatud, külmalt serveeritav salat, millesse lisatakse täiendavaid koostisosi. Sõltuvalt piirkonnast ja kultuurist võivad nendeks olla näiteks sibul, kurk, suitsuvorst, sink.
Sarnaselt kartulisalatile serveeritakse seda tavaliselt kõrvalroana, grillkana või praekana kõrvale. Seda maitsestatakse soola ja pipraga. Lisada võib ka endale meelepäraseid koostisosi nagu näiteks tomat, hapukurk, spinat ja majoneesile võib lisada veel hapukoort erilisema maitse jaoks. Kõige tavalisemad koostisosad, mis salati sisse pannakse on makaronid, kurk, vorst, muna ning hapukoor ja majonees. 
Puerto Ricos võib makaronisalat sisaldada majoneesi, sinepit, tuunikala- või sealihakonservi, sibulat, Cubanelle paprikat ja pimentosid ja Hawaiil on makaronisalat populaarne taldrikulõunate põhiroog ning seda valmistatakse traditsiooniliselt riivitud sibula ja väga pehmeks küpsetatud makaronidega.
Krokii

Krokii ("croquis/scetch") geodeesias on silmamõõduliselt visandatud vabakäe joonis/kujutis piirkonna või objekti seisundist, väiksemate objektide asukohast ja paigutusest, infrastruktuurist, topograafiast ja nende omavahelistest suhetest. Tihtipeale kasutatakse seda näiteks mõõdistamistöödel esmaste andmete märkimiseks. 
Krokii geodeesias.
Geodeesias on krokii tuntud ka kui geoalus, topoalus, digi- või projekteerimisalus. See on geodeetiline alusplaan projekteerimistöödele. Krokiil kujutatakse maapealset olukorda, näiteks hooneid, haljastust, infrastruktuuri ja kõrgusmärke, lisaks veel ka maa-aluseid kaableid ja tehnovõrke, nt side- ja elektrikaableid ning vee- ja kanalisatsioonitrasse. Krokiid kasutavad arhitektid ja projekteerijad maa-ala planeerimiseks, et koostada detailplaneeringuid ja ehitusprojekte. Krokii koostab geodeet. Alusplaani tegemiseks on oluline, et see kooskõlastatakse trassivaldajaga. 
Krokiile kantakse järgmised andmed:
Krokiile kantakse lisaks ka situatsiooni- ja reljeefipunktid ning kõik kontuurid.
Digitaalne kirjandus

Digitaalne kirjandus ehk digikirjandus ehk elektrooniline kirjandus ehk küberkirjandus on oluliste kirjanduslike tunnustega teos, mille loomisel on kasutatud arvutitehnoloogilisi võimalusi. 
Digitaalsele kirjandusele on iseloomulik digitaalne algupärasus ("born digital"), multimodaalsus ning demokraatlikkus (st kõigil, kellel on ligipääs internetile, on võimalus avaldada). Teoses on ühendatud erinevad meediumid. Tihti saab lugeja aktiivselt kujundada omaenda lugemiskogemust (nt liikudes hüperlinkide kaudu eri narratiivide vahel, autorile tagasisidet andes või ise loomeprotsessis osaledes). 
Katherine Hayles on digitaalse kirjanduse jaganud kaheks generatsiooniks: esimene generatsioon ehk klassikaline periood, mis algas 1980. aastate lõpul ning kestis 1995. aastani ning teine ehk postmodernne periood, mis sai alguse 1995. aastal. Piret Viires lisab Haylesi käsitlusele kolmanda generatsiooni, mille alguse paigutab aastatesse 2006–2007. 
Ajalugu.
Esimene generatsioon (1980. aastate lõpp – 1995).
Esimese generatsiooni digitaalne kirjandus on eelkõige hüpertekstikirjandus, mis kujutas endast hüperteksti linkide kaudu ühendatud tekstiosiseid. Linkide vahel liikudes sai lugeja kogeda erinevaid narratiive. Tehnoloogiliste võimaluste piiratuse tõttu olid esimese generatsiooni teosed tekstipõhised, minimaalse graafikaga ning puudusid helid ja videod. Hüpertekstikirjandusele on tänapäeval keeruline ligi pääseda, sest need teosed on loodud spetsiaalses programmis (Storyspace), mistõttu need on kättesaadavad ainult eraldi CD-l ja vajavad käivitamiseks vanemat arvutit.
Esimese generatsiooni silmapaistvamaks teoseks on Michael Joyce’i „a afternoon: a story“. Eesti autoritest on hüpertekstikirjandusega tegelenud Nelli Rohtvee, Aare Pilv ja Hasso Krull.
Teine generatsioon (1995–2006).
Teise generatsiooni kirjandusele on iseloomulik multimodaalsus. Tehnoloogilised arengud võimaldasid kombineerida teksti pildi, heli ja videoga. Tulemuseks on hübriidteosed, mis sisaldavad elemente nii filmist, jutustusest kui ka arvutimängudest.
Kahe generatsiooni üleminekuteoseks võib pidada Shelley Jacksoni teost „Patchwork Girl“. Silmapaistvad näited on veel Kate Pullingeri „Inanimate Alice“ ning Eestist Märt Väljataga sonetigeneraator.
Kolmas generatsioon (2006 – tänapäev).
Kolmas generatsioon on seotud eelkõige veeb 2.0 arengu, sotsiaalmeedia platvormide esiletõusu ning nutiseadmete massilise kasutuselevõtuga. Viires toob kolmanda generatsiooni põhitunnustena välja demokraatlikkuse, dialoogilisuse osalejate vahel, meediavormide segunemise ja dünaamilisuse. Kolmanda generatsiooni hulka kuulub ka sotsiaalmeedia kirjandus, nagu tviteratuur või instaluule.
Eesti autoritest on kolmanda põlvkonna esindajad näiteks Keiti Vilms, Liina Tammiste, Kaur Riismaa ja Lauri Räpp.
Venemaa presidendi administratsioon

Venemaa Föderatsiooni Presidendi Administratsioon (vene keeles Администрация Президента Российской Федерации) on riigiorgan, mis tagab Venemaa presidendi tegevuse ja teostab kontrolli Venemaa Föderatsiooni presidendi otsuste täitmise üle.
Venemaa Föderatsiooni presidendi administratsioon on 19. juulil 1991 loodud Vene NFSV presidendi administratsiooni õigusjärglane.
Juhtimine.
Venemaa presidendi administratsiooni eesotsas on juht. Selles ametis on alates 2016. aastast Anton Vaino. Tal on viis asetäitjat, nende seas Sergei Kirijenko ja Dmitri Peskov. 
Struktuur.
Administratsiooni struktuuri kuulub paarkümmend Venemaa Föderatsiooni presidendi administratsiooni valitsust (näiteks valitsus välispoliitika küsimustes).
Hans Raudsik

 
Hans Raudsik (14. juuni 1947 – 9. august 2016) oli eesti ufoloog.
Ta omandas Tartu Riiklikus Ülikoolis kõrghariduse nii psühholoogia kui ka õigusteaduse alal (diplomitöö "Ülekuulamise psühholoogia", juhendaja L. Auväärt).
Aastatel 1968–1991 töötas Eesti NSV ja EV kriminaaljälituse operatiivtöötaja-uurijana. 1976–1981 tegeles kriminaaljälituses operatiivtöö kõrvalt inimeste tagaotsimisega. Alates 1992. aastast töötas riigi eriteenistuses ja julgestuspolitseis. 
Ta oli ETV 1990. aastate saatesarja „Monoloog tundmatuga“ konsultant.
1996–1997 töötas Tallinna politseikoolis üld- ja õiguspsühholoogia ning kriminalistika õppejõuna. 
Ufoloogia vastu hakkas ta huvi tundma 1980. aastatel, kui tegeles teadmata kadunud inimeste otsimisega. 1990. aastatel hakkas lindistama juhtumeid inimestega, kes väitsid end olevat ufode poolt röövitud ja tagasi toodud. Raudsik omas videoteeki intervjuudega kümmekonna inimese kohtumisest maaväliste olenditega, milleks oli umbes 30 tundi videomaterjali.
Oli Eesti Muinasteaduste Seltsi liige.
Venemaa presidendi julgestusteenistus

Venemaa Föderatsiooni presidendi julgestusteenistus (vene keeles Служба безопасности президента Российской Федерации; lühend SBP) on Venemaa Föderaalse Julgestusteenistuse allüksus.
SBP põhiline funktsioon on presidendi ja tema perekonnaliikmete füüsilise kaitse tagamine ööpäevaringselt.
Venemaa presidendi julgestusteenistusel on tänapäeval (2019) mitu tuhat kaastöölist.
Juhtimine.
Aastatel 2000–2013 oli SBP juht Viktor Zolotov, 2015–2016 Dmitri Kotšnev ja alates 2016. aastast Aleksei Rubežnoi. 
SBP kõrgmäestiku tingimustes.
2000. aastatel loodi SBP koosseisus spetsiaalne üksus, mis suudab töötada kõrgmäestiku tingimustes. Seda tingis asjaolu, et president huvitus suusaspordist. Teenistuse kaastöölised pidid presidendiga suusatamise ajal kaasas olema. Samal ajal kogu lähedalasuva territooriumi võtsid oma kontrolli alla snaiprid, kelle relvadest sai tulistada kahe kuni kahe ja poole kilomeetri kaugusele. Operatiivohvitserid töötasid rahva seas, nii et isegi suusatades oli presidendi turvalisuse tagamisega seotud mitu tuhat inimest.
Töötasu.
Presidendi ihukaitsja kuupalk oli 2019. aastal umbes 500 000 rubla.
Janka Kupała Teater

Janka Kupała Akadeemiline Rahvusteater (valgevene keeles Нацыянальны акадэмічны тэатр імя Янкі Купалы; valgevene ladinas "Nacyjanalny akademičny teatr imia Janki Kupały"), ka Janka Kupała Teater on Minskis asuv Valgevene vanim teater.
Teater loeb enda asutamisaastaks 1890. aastat kui äsjavalminud teatrihoones hakkas tegutsema linnateater. Selle baasil loodi 1920 aastal Valgevene riiklik teater. 1944. aastal nimetati teater Janka Kupała järgi. Akadeemiliseks sai teater 1955. ja rahvusteatriks 1993. aastal. 
Teatrihoone rekonstrueeriti 1950. aastatel ja 2010–2013.
Richard Norwood

Richard Norwood (1590?–1675) oli inglise maamõõtja, kes tegutses 17. sajandi alguses Bermuda saartel.
Elulugu.
Richard Norwoodi koolitee lõppes, kui ta oli 12aastane. Kuni 15. eluaastani töötas ta kalakaupmehe abilisena, seejärel laevaabilisena. Pikkadel merereisidel õppis ta omal käel raamatutest matemaatikat ja navigatsiooni. Bermudale sattus ta 1613. aastal, kui Somers Isles Company võttis ta pärliotsingutele kaasa sukeldumise tehnilise eksperdina. Bermuda rannikult ei leitud pärle ja Norwood oleks jäänud tööta, kuid Bermuda saarte kaardistajal tekkis kuberneriga lahkarvamusi ja selle tõttu sai kaardistamise töö endale Norwood. Tema koostatud kaart avaldati Londonis 1622. aastal. Bermuda kaardistamine aitas kaasa saarte asustamisele.
Norwood abiellus 1622. aastal ja elas koos naisega Londonis. Seal kirjutas ta mitu raamatut ja töötas matemaatikaõpetajana. 1637. aastal naasis Norwood koos oma naise ja nelja lapsega Bermudale. Ta töötas seal õpetajana. Koolitöö kõrvalt käis Norwood mõõdistamas ja maavaidlusi lahendamas. Norwood asutas Bermudal 1659. aastal Warwicki Academy ja oli selle esimene direktor.
1633–1635 mõõtis Norwood Londoni Toweri ja City of York vahelise vahemaa, tehes seda 150 aastat enne teodoliidi leiutamist. Kuigi tulemuseks sai Norwood 600 jardi liiga palju, oli see kõige täpsem mõõtmine selle aja Inglismaal. Norwoodi mõõdistamist on märkimisväärseks pidanud Isaac Newton oma raamatus "Philosophiæ Naturalis Principia Mathematica". 
Richard Norwood suri 1675. aastal Bermudal. Norwoodi poeg Andrew jätkas isa ametit mõõdistajana. Norwoodi teine poeg Matthew kirjutas mitu raamatut samadel teemadel, millest kirjutas varem tema isa.
Mõõtelatt

Mõõtelatt ehk nivelliirlatt (ingl "level staff") on mõõteriist, mida koos nivelleerimisinstrumendiga kasutatakse mõõdistamisel punktidevaheliste kõrguste ja nende erinevuste määramiseks, näiteks ehitusel.
Mõõtmine on peaaegu iga ehitusvormi kavandamise ja teostamise juurde kuuluv nõue. Selle peamised kasutusalad tänapäeval on transpordi, ehituse, maa jaotamise ja side valdkonnas.
Ajalugu.
Varaseim registreeritud mõõtelati kasutamine pärineb Vana-Egiptusest, kus maamõõtjad kasutasid Niiluse tulvavee kõrguse mõõtmiseks puidust latte. Puulatte kasutati ka kauguste mõõtmiseks. Juba aegade alguses, sh Vana-Egiptuses 3100 eKr,  oli mõõdistamine hädavajalik, ilma milleta oleks palju teadusavastusi jäänud tegemata.
Tänapäevasele mõõdistusele pandi alus 18. sajandi lõpus. Geodeetide üks tähelepanuväärsemaid saavutusi oli meetermõõdustiku põhiühikute loomine. Sel eesmärgil mõõtsid prantsuse insenerid Jean Delambre ja Pierre Méchain 1790. aastatel meridiaani Barcelonast Hispaanias Dunkerque'ini Prantsusmaal.
Mõõtelati tüübid.
Mõõtelatil loetakse mõõteväärtused läbi nivelleerimisinstrumendi. Mõõtelatte on kolme tüüpi: kokkupandav, teleskoop- ja monoliitne mõõtelatt.
Mõõtelati materjal.
Mõõtelatt on tehtud puidust või alumiiniumist. See võib olla nii ühes tükis kui ka osadena, et seda saaks paremini transportida ja hoiustada. Lisaks saab latti erinevates tööolukordades pikendada. Mõõtelatt võib olla märgistatud ühelt või mõlemalt poolt. Lati peal on jaotused, et näidata mõõtmisi erinevates ühikutes, näiteks jalgades, tollides või sentimeetrites.
Mõõtelati lugemine.
Mõõtelatti kasutatakse koos seadmega, mis mõõdab kõrguste vahet kahe punkti vahel. Seade seatakse üles ühes punktis ja latti hoitakse vertikaalselt teises punktis. Geodeet, kes mõõdab, loeb mõõtmed lati pealt, kuhu vaatejoon seadmest vaadates ristub.
Mõõtelatil on mõõtmed tavaliselt nummerdatud detsimeetrites. Numbrite vahel on kas ruutude muster või E-kuju. Kõik ruudud, jooned ning tühikud on täpselt ühe sentimeetri pikkused. Tavaliselt mõõdetakse näidud millimeetri täpsusega.
Kuulsuse narrid (film)

"Kuuluse narrid" on Eesti mängufilm Eduard Bornhöhe samanimelise jutustuse ainetel.
Algmaterjal.
Filmi aluseks on Bornhöhe 1892. aastal ilmunud satiirilise jutukogu "Tallinna narrid ja narrikesed" esimene osa "Kuulsuse narrid", milles kirjeldatakse kahe saamatu, kuid kõrgelennuliste unistustega mehe, leiutaja Jaan Tatika ning luuletaja Saalomon Vesipruuli toimetamisi ja ettevõtmisi 19. sajandi lõpu Tallinnas. Mõlemad tegelased on saanud eesti kultuuris arhetüüpseteks, neid kasutatakse sageli võrdkujudena.
Sisu.
Mängufilm viib vaataja aega, kus eestlaste rahvuslik iseteadvus oli alles tärkamas. Komöödiafilmi peategelasteks on mehed, kelles pakitseb soov oma rahvale midagi igavikulist kinkida – olgu selleks siis õhus lendav imemasin või maakeeli kirja pandud väärtkirjandus.
Kolkakülast saabub provintsilinna Saalomon Vesipruul, kes pärast mitmeid põrumisi erinevates ametites otsustab edu saavutada vabakutselise kirjanikuna. Ta rendib endale väikese toakese. Paraku pole Vesipruuli kirjanduslikud kavatsused määratud teostuma, sest uude ametisse sisse elades tutvub ta oma naabri – looduseuurija ja leiutaja Jaan Tatikaga. Saatuse tahtel ei sünni tutvusest suurt ja südamlikku sõprust, otse vastupidi – tekib vastastikune vihkamine. Olukorda teeb keerulisemaks seegi, et Saalomon näeb korteriperenaises muusat, kuid ka Jaan Tatikal on Agnesega omad plaanid. Perenaisele on silma visanud ka liiakasuvõtjast Värdi, kellel on kahtlaselt tihti Agnese juurde asja. Agneselgi on omad soovid ja unistused – tuleb leida armastus, kes suudaks olla isaks tema väänkaelast pojale.
"Kuulsuse narrid" on ehe komöödia, mille peategelaste saamatusele ja unistustele saab nii kaasa elada kui ka kaasa tunda. Nende julgus katsetada ja ebaõnnestuda on hämmastav, kuid nad on veendunud, et utoopilistest ideedest võib sündida midagi suurt. Ent utoopiliste ideaalide teostumine võib takerduda kõige maisematesse asjadesse ja – mis parata – ka ande ja vaimse taseme puudumisse. 
Mängufilmi treiler.
Rihm (mehaaniline)

 
Mehaaniline rihm on painduvast materjalist silmus, mida kasutatakse kahe või enama pöörleva võlli mehaaniliseks ühendamiseks, enamasti paralleelselt. Rihmasid võib kasutada liikumisallikana, energia edastamiseks või suhtelise liikumise jälgimiseks. Kahe rihmaratta süsteemis saab rihm ajada maha rihmarattaid kas normaalselt ühes suunas (paralleelsete võllide korral) või risti (veetava võlli suund on juhi suhtes vastupidine). Rihmülekande puhul saab ka muuta mehaanilise rihma pöörlemiskiirust, kui kasutatakse erineva suurusega rihmarattaid.
Jõuülekanne.
Rihm on odavaim tööriist jõuülekandeks võllide vahel, mis ei pruugi olla telje suunas joondatud. Jõuülekanne saavutatakse sihipäraselt disainitud rihmade ja rihmarataste abil, mille laialdane kasutus on toonud kaasa palju variatsioone. Rihmülekanded töötavad sujuvalt ja vähese müraga ning jõu ja võimsuse muutumisel tagavad löögi summutamise. Rihmülekande miinuseks on see, et see edastab vähem võimsust kui hammasrattad või kettülekanne, aga selle tehnoloogilised täiustused võimaldavad rihmade kasutamist süsteemides, kus varem kasutati ainult kettülekannet või käiku.
Rihmülekannete tüübid.
Lahtine rihmülekanne.
See on kõige lihtsam rihmülekande tüüp, kus kaks või enam rihmaratast on ühendatud nende ümber mähitud rihmaga. Kui veovõllile antakse toidet, pöörab see veoratast. Rihm liigub koos sellega ja pöörab üht või mitut ajamiratast. Lahtist rihmülekannet kasutatakse, kui võllid on paralleelsed ja pöörlevad samas suunas.
Kinnine rihmülekanne.
Seda tüüpi ülekannet kasutatakse siis, kui kaks rihmaratast on paralleelsed ning peavad pöörlema ​​vastassuunas või nõuavad jõuülekandeks suuremat pöördenurka. Kinnise rihmülekande puhul paikneb rihm risti, seega meenutab rihma kuju numbrit 8. Kahe rihmaratta vahel puutub rihm endaga kokku ja hõõrdumine põhjustab rihma kulumise. Seda saab leevendada, asetades rihmarattad maksimaalsele lubatud kaugusele ja käivitades süsteemi aeglasel kiirusel.
Poolkinnine rihmülekanne.
Olukordades, kus pöörlevad võllid on õige nurga all, saab kasutada poolkinnist ehk veerandpöördega rihmülekannet. Veerandpöördega rihmülekannete puhul läheb rihm pärast veerandpöörde tegemist ümber kahe risti asetseva võlli. Et rihm paigal püsiks, peab rihmaratta laius olema vähemalt 40% laiem kui rihma ristlõige. Mõnel juhul kasutatakse rihma paremaks jälgimiseks ja mahalibisemise vältimiseks juhirattaid.
Sailly-sur-la-Lys

Sailly-sur-la-Lys (lääneflaami: "Zelleken") on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Sailly-sur-la-Lys on suur põllumajandus- ja kergetööstusküla, asub umbes 14 km Béthune'ist kirdes ja 19 km Lille'ist lääneloodes, teede D945 ja D66 ristumiskoha ümbruses. Valla lääne- ja põhjapiiri moodustab suuresti Lysi jõgi.
Vaatamisväärsused.
Praostla on kindlustatud hoone, mis asub kihelkonnakalmistu ääres Lysi lähedal. See hõlmab vangla ja kohtute jäänuseid. Ehitist täiendab neitsi Maarjale pühitsetud kabel. Väravat, mis purustati 16. sajandil ja taastati 1612. aastal, kaitsevad kaks akendega torni. Enne Prantsuse revolutsiooni esindas praost Saint-Vaasti abti kõigis tsiviil- ja kohtuasjades.
Sailly-sur-la-Lysi sõpruslinn on Carnforth Inglismaal.
Saint-Floris

Saint-Floris (lääneflaami: "Sint-Floris") on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Saint-Floris on väike põllumajandusküla, mis asub u. 14 km Béthune'ist põhjas ja 48 km Lille'ist läänes, maantee D186 ääres. Kanaliseeritud Lysi jõgi voolab läbi valla, moodustades osa piirist Nordi departemanguga.
Böömimaa rekatoliseerimine

Böömimaa rekatoliseerimine oli periood Böömimaal aastail 1620–1711, mille jooksul taotleti protestantide minemist uuesti katoliku kiriku alla (Böömimaa vastureformatsioon). Rekatoliseerimine oli oluline periood, mis mõjutas Böömimaa usuelu kogu 17. sajandi vältel ja osal 18. sajandist.
Ajaloost.
Böömimaal algas rekatoliseerimine kohe pärast 1547. aastal alanud Habsburgide-vastase ülestõusu lüüasaamist Valgemäe lahingus 1620. aastal, mis lõpetas Böömimaa reformatsiooniliikumise ja Praha kui pealinna juhtrolli Püha Rooma keisririigis. Uuendatud konstitutsioon määras saksa keele teiseks riigikeeleks tšehhi keele kõrval, peale saksa keele oli eliidi hulgas teiseks oluliseks suhtluskeeleks ladina keel. Rahvuslikust liikumisest kantud populaarsetes ilukirjandusteostes on rekatoliseerimisprotsessi ja jesuiite iseloomustatud ühekülgselt halvana. Siiski edendasid jesuiidid süsteemselt haridust ja ehitasid üles paljud laiali paisatud kirikukihelkonnad. Teisest küljest ei saa salata protestantide tagakiusamist, mille määr erines piirkonniti.
Põhja-Böömimaal toimus rekatoliseerimine leebel viisil, misjonivormis ja katoliku kirik võeti leplikult omaks. Ida-Böömimaal oli olukord mõnevõrra keerulisem, sest seal oli protestantlus sügavalt juurdunud ja elanikkond oli usuvahetuse vastu. Selle tulemusena oli sealses vastureformatsioonis rohkem vägivalda.
Määrimaa oli protestantliku aristokraatia tugipunkt ja pakkus mittekatoliiklikule elanikkonnale mingil määral kaitset. Sileesias tolereeriti ka protestante, kuna mittekatoliiklaste osakaal oli seal märkimisväärne ja Habsburgide monarhia võim piiratum.
Eesti erakondade reitingud enne 2027. aasta valimisi

Siinsetes loeteludes on kokku võetud arvamusküsitluste tulemused 2023. ja 2027. aasta Riigikogu valimiste vahelisel ajal.
Erakonnaeelistused.
Arv tabelis näitab, mitu protsenti erakonnaeelistusega vastajatest valiks just seda parteid. Suurima toetusega partei tulemus on esitatud värvilisel taustal. Valimiskünnist (vähemalt 5%) ületavate parteide tulemus on paksus kirjas. Küsitlusfirmadest Turu-uuringute AS küsitleb inimesi võrdselt nii veebis kui ka telefoni teel, Kantar Emor umbes 2/3 veebis ja 1/3 telefoni teel ja Norstat peamiselt telefoni teel, osaliselt ka veebis.
2027. aasta Riigikogu valimised

2027. aasta Riigikogu valimised on XVI Riigikogu korralised valimised, mis korraldatakse 2027. aastal.
Valgevene Suur Teater

Valgevene Akadeemiline Riiklik Suur Ooperi- ja Balletiteater (valgevene keeles Нацыянальны акадэмічны Вялікі тэатр оперы і балета; valgevene ladinas "Nacyjanalny akademičny Vialiki teatr opiery i baleta"), ka Valgevene Suur Teater on Minskis asuv Valgevene ainus ooperiteater ja üks kahest muusikateatrist, ühtlasi suurim teater Valgevenes.
1930. aastal loodi kuulsa Vene ooperilaulja Anton Bonatšitši juhtimisel tegevust Valgevene ooperi- ja balletikool. 1933. aastal alustas esimese Valgevene kutselise teatrina tegevust ooperi- ja balletiteater. Esimese tükina tuli 25. mail 1933 ettekandele Georges Bizet' ooper "Carmen", mille nimirollis mängis Larissa Aleksandrovskaja. Etendused toimusid esimestel aastatel Valgevene draamateatri laval. 1940. aastal anti teatrile austav nimetus "suur". Akadeemiliseks sai teater 1964. ja rahvusteatriks 2009. aastal.
Teatrihoone.
Aastatel 1933–1939 ehitati Minskis Valgevene arhitekt Iosif Lanhbardi projekti järgi konstruktivistlikus stiilis ooperimaja, mille avamine toimus 10. märtsil 1939. Esimesena tuli uues teatrihoones ettekandele Valgevene helilooja Jaŭhien Cikocki ooper "Mihas Podgornõi". Teises maailmasõjas kannatada saanud teatrihoone taastati aastatel 1945–1948. Hiljem on hoones teostatud restaureerimis- (1967) ja rekonstrueerimistöid (1978, 2009).
Ameerika suurnokk-vint

Ameerika suurnokk-vint ("Hesperiphona vespertina") on linnuliik vintlaste sugukonnast. Elutseb Põhja-Ameerikas.
TARK LAUT

“TARK LAUT” on lihaveiste lauda projekt loomade pidamiseks optimaalse mikrokliimaga hoones.
Projekti kirjeldus 
Hoone on projekteeritud kasutama maksimaalselt päevavalgust. “TARK LAUT” lihtsustab loomapidajatele allapanu vahetamist ja sõnnikukäitlemist ning loomade toitmist ja jootmist. Lisaks kasutab hoone loomade metaboliseeruvat energiat temperatuuri ning õhuringluse abil. Päikeseenergiat rakendatakse kogu tootlikkuse väärtuses ning aastaringse plusskraadides sisetemperatuuri tagab minimaalne lisaküte. Projekt võimaldab veisekasvatajatel kasutada hoonet suvel lisandväärtusega kõrvalsaaduste kasvatamiseks ja/või heina kuivatamiseks. Hoones saab temperatuuri tõsta üle 60 kraadi, mis koos UV-kiirgusega võimaldab ruume desinfitseerida. Kogu ehitises vajaminev elektri- ja soojusenergia on võimalik toota autonoomselt. Projekt on loodud Tartu Ülikooli ja Koivakonnu mahefarmi koostöös. 
Lisavõimalused 
Päikesepatareid katusel püüavad suvel kuni 80 protsenti päikesekiirgusest. Projekti soojusregulatsioon on läbi mõeldud, hoidmaks hoones sees loomale sobivat temperatuuri madala energiakuluga. Loomale sobivate tingimuste hoidmiseks, söötmiseks, jootmiseks ja valgustuseks kulub 700 kWh. Uue põlvkonna lauda eesmärk on teha lihtsamaks nii laudas elava looma kui ka looma pidaja elu.
Wacław Niżyński

Wacław Niżyński, ka Vatslav Nižinski, ka "Vaslav Nijinski", ka "Vaslav Nijinsky" (vene keeles Вацлав Фомич Нижинский "Vatslav Fomitš Nižinski"; poola keeles "Wacław Niżyński"; 12. märts (vkj 28. veebruar) 1889 Kiiev, Kiievi kubermang – 8. aprill 1950 London) oli poola päritolu Keiserliku Venemaa balletitantsija ja koreograaf. 
Ta oli balletitantsija ja koreograaf Bronisława Niżyńska vend.
Maria teatris.
1905. aastal 16-aastaselt pääses Niżyński, toona alles balletikooli õpilane, tantsima Maria teatri lavale. Hiljem, juba Maria teatri esitantsijana oli ta lavapartneriks kõigile tolleaegsetele priimabaleriinidele (Matilda Kšessinskaja, Olga Preobrženskaja, Anna Pavlova, Tamara Karsavina).
Djagilevi trupis.
Niżyński edukas tantsijakarjäär jätkus 1909. aastal Sergei Djagilevi balletitrupis Ballets Russes. 1916. aastal tantsis ta koos trupiga New Yorgis Metropolitan House'i laval. Viimaseks turneeks jäi tal esinemised Lõuna-Ameerikas, viimane lavaesinemine oli septembris 1917 Montevideos. 
Inglismaal.
Alates 1947. aastast elas Niżyński abikaasaga Inglismaal Virginia Water'is. Ta suri aprillis 1950 Londoni kliinikus. Maeti Londonis. 1953. aastal maeti ümber Pariisi Montmartre'i kalmistule.
Mälestuse jäädvustamine.
Maurice Béjart lavastas 1971. aastal balleti "Nijinski, clown de Dieu" ("Niżyński, jumalik kloun") Pierre Henry ja Pjotr Tšaikovski muusikaga.
Hudson Fasching

Hudson Fasching (sündinud 28. juulil 1995 Milwaukees Wisconsini osariigis) on USA jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis New York Islanders ründajana paremäärel.
Aastatel 2013–2016 mängis ta Minnesota Ülikooli jäähokimeeskonnas.
2013. aastal valis Los Angeles Kings ta NHL-i "draft"is 118. valikuna. 2014. aasta märtsis kaubeldi tema mängijaõigused Buffalo Sabresile. Sabresiga sõlmis Fasching lepingu 2016. aasta märtsis. NHL-is tegi ta debüüdi sama aasta 26. märtsil mängus Winnipeg Jetsi vastu ja lõi selles mängus ka värava. See jäi aga tema ainsaks väravaks Sabresi meeskonnas. Järgmisel kahel hooajal mängis ta põhiliselt American Hockey League'is (AHL) Sabresi tütarklubis Rochester Americans.
2018. aasta juunis kaubeldi Fasching Sabresist Arizona Coyotesi. Coyotesi meeskonnas kogus ta 16 mängus, kuid ei saanud neis kirja mitte ühtegi resultatiivsuspunkti. Ülejäänud ajal mängis ta AHL-is Coyotesi tütarklubis Tucson Roadrunners, kus tema resultatiivseim hooaeg oli 2021/22 (14+23).
2022. aasta augustis sõlmis ta üheaastase lepingu New York Islandersiga. Islandersi meeskonnas lõi ta esimese värava 2022. aasta detsembris; see oli üldse tema teiseks väravaks NHL-is – eelmisest väravast oli möödunud üle kuue aasta ja kaheksa kuu.
2013. aastal võitis Fasching USA kuni 18-aastaste koondisega omavanuste maailmameistrivõistlustel hõbemedali. USA jäähokikoondise koosseisus osales ta 2016. aasta maailmameistrivõistlustel.
Võrumaa Jahimeeste Selts

MTÜ Võrumaa Jahimeeste Selts on Võrumaa jahimehi koondav mittetulundusühing, mis loodi 1. aprillil 1967 oma eelkäija Võru Jahindusklubi „Jõud“ baasil.
Algselt kuulus Vana-Võrumaa piires paiknenud jahikollektiivi ridadesse 1013 liiget ning hoolduspiirkonna suuruseks mõõdeti 450 380 hektarit.
Käesoleval ajal koondab Võrumaa Jahimeeste Selts 22 liikmesorganisatsiooni ehk jahipiirkonda.
2011. aasta seisuga kuulus seltsi liikmeskonda 720 tegevjahimeest.
Seltsi hallata on kokku 219 000 ha jahimaad.
Elina Tzengko

Elina Tzengko (kreeka keeles Ελίνα Τζένγκο, albaania keeles "Elina Xhengo"; sündinud 2. septembril 2002) on Kreeka kergejõustiklane, odaviskaja.
2021. aastal tuli ta Tallinnas toimunud Euroopa U20 meistrivõistlustel odaviskes tulemusega 61.18 Euroopa kuni 20-aastaste meistriks. Samal aastal Nairobis peetavatel juunioride maailmameistrivõistlustel võitis ta tulemusega 59.60 hõbemedali.
2022. aasta Euroopa meistrivõistlustel Münchenis võitis ta isikliku rekordiga 65.81 kuldmedali.
2023. aastal Soomes Espoos toimunud Euroopa U23 meistrivõistlustel võitis ta odaviskes tulemusega 60.73 kuldmedali. Hõbemedali võitis tulemusega 57.62 Gedly Tugi ja pronksmedali tulemusega 56.67 Anni-Linnea Alanen.
Tema isiklik rekord odaviskes on 65.81.
Isiklikku.
Tema mõlemad vanemad on Albaania immigrandid. 22. juunil 2018 sai Elina Tzengko Kreeka kodakondsuse.
Ta õpib Thessaloníki Aristotelese Ülikoolis.
Loode-Pirkanmaa piirkond

Loode-Pirkanmaa piirkond on majanduspiirkond Soomes Pirkanmaa maakonnas.
Edela-Pirkanmaa piirkond

Edela-Pirkanmaa piirkond on majanduspiirkond Soomes Pirkanmaa maakonnas.
Lõuna-Pirkanmaa piirkond

Lõuna-Pirkanmaa piirkond on majanduspiirkond Soomes Pirkanmaa maakonnas.
Jana Zinkevõtš

Jana Vadõmivna Zinkevõtš (ukraina keeles Яна Вадимівна Зінкевич, sündinud 2. juulil 1995 Rivnes) on Ukraina parlamendiliige ja sõjaväe veteran.
Elulugu.
Zinkevõtš sündis 1995. aastal Rivnes. Ta omandas hariduse ja meditsiinilise väljaõppe Dnipro Riiklikus Meditsiiniülikoolis.
Donbassi sõja ajal oli Zinkevõtš Hospitallerite meditsiinipataljoni ülem, päästes teadete kohaselt umbes 200 sõdurit. Ta sai 2015. aasta detsembris autoõnnetuses raskelt vigastada ja jäi halvatuks ning kasutab seetõttu ratastooli. Talle on omistatud Ukraina teenetemärk. 2022. aastal kuulus ta BBC 100 naise hulka.
Zinkevõtš valiti 2019. aasta Ukraina parlamendivalimistel Euroopa solidaarsuse partei esindajaks (Ukraina Ülemraada 9. kokkukutsumisel). Ta paigutati erakonna valimisnimekirjas 7. kohale.
Ülem-Pirkanmaa piirkond

Ülem-Pirkanmaa piirkond on majanduspiirkond Soomes Pirkanmaa maakonnas.
Tampere piirkond

Tampere piirkond on majanduspiirkond Soomes Pirkanmaa maakonnas.
Piirkond hõlmab Tampere linna ja ümbritsevaid alasid, mis on tihedalt mõjutatud Tampere poolt.
Piirkonnas elab 422 000 inimest, mis teeb sellest teise kõige rahvarohkema majanduspiirkonna Suur-Helsingi järel.
Saint-Hilaire-Cottes

Saint-Hilaire-Cottes on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Saint-Hilaire-Cottes asub u. 16 km Béthune'ist loodes ja 60 km Lille'ist läänes, teede D943 ja D91 ristumiskoha ümbruses.
Saint-Venant

Saint-Venant (lääneflaami: "Papingem") on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Saint-Venant asub u. 14 km Béthune'ist loodes ja 42 km Lille'ist läänes, teede D186 ja D916 ristumiskoha ümbruses, Lysi jõe kallastel.
Ainus, mis jääb, on BEAT

"Ainus, mis jääb, on BEAT" on ansambli Kosmikud 2008. aastal välja antud album.