tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Keutschach am See

Keutschach am See (sloveeni: "Hodiše ob jezeru") on vald Austrias Kärnteni liidumaa Klagenfurti maaringkonnas.
Vald asub Wörthersee järve ja Pyramidenkogeli mäe (põhjas) ning Sattnitzi mäestiku tippude (lõunas) vahelises liustikuorus. See asub Keutschacher See idakaldal, u. 15 km Klagenfurtist läänes. Teised naaberjärved on Hafnersee, Baßgeigensee ja Rauschelesee. Suured oruosad moodustavad 1970. aastast maastikukaitseala.
Rahvastik.
2001. aasta rahvaloenduse järgi olid 5,6% rahvastikust Kärnteni sloveenid.
Ajalugu.
"Chodesachi" Kärnteni hertsogkonnas on esmamainitud 1150. aasta dokumendis. Mõisad olid Keutschachi aadliperekonna esivanemate asukoht, dokumenteeritud 1299. aastast, kelle märkimisväärseim võsu oli Leonhard von Keutschach (u.1442–1519), Salzburgi peapiiskop 1495. aastast kuni oma surmani. 16. sajandi algul püstitas dünastia renessansslossi, mis asendati hiljem naabrusesse barokkehitisega, mida kutsuti "Uueks lossiks" ("Neues Schloss"), valmis 1679. aastal ja ehitati 18. sajandil Orsini-Rosenbergi aadliperekonnna poolt ümber.
Sajandeid oli põllumajandus enimviljeletud majandussüsteem, kuni suveturism 20. sajandil üha olulisemaks muutus. Tänapäeval on turism suurim sissetulekuallikas.
Úsov

Úsov (saksa keeles "Mährisch Aussee") on linn Tšehhis Olomouci maakonnas Šumperki ringkonnas. Úsov asub Šumperkist umbes 18,5 km lõunas ja Olomoucist ligikaudu 28 km põhjaloodes.
Úsovit on esmamainitud 1260. aastal.
Linna tähtsaim vaatamisväärsus on 13. sajandi keskel rajatud ja 15. sajandi lõpus ümber ehitatud Úsovi loss.
Sorin Cîmpeanu

Sorin Mihai Cîmpeanu (sündinud 18. aprillil 1968 Bukarestis) on Rumeenia poliitik ja põllumajandusteadlane. Ta oli aastatel 2014–2015 Rumeenia haridusminister. Lisaks oli ta aastal 2015 Rumeenia peaministri kohusetäitja. Teist korda oli ta Rumeenia haridusminister 23. detsembrist 2020 kuni 29. septembrini 2022.
Ta lõpetas aastal 1991 Bukaresti Agronoomiateaduste ja Veterinaarmeditsiini Ülikooli maaparandus- ja keskkonnatehnika teaduskonna.
Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta Bukaresti Agronoomiateaduste ja Veterinaarmeditsiini Ülikooli maaparandus- ja keskkonnatehnika teaduskonnas, aastal 2006 sai ta PhD kraadi, samast aastast sai tast professor maaparandus- ja keskkonnatehnika teaduskonnas. Aastatel 2004–2008 oli ta teaduskonna prodekaan, aastatel 2008–2012 dekaan. Seejärel oli ta märtsist 2012 kuni detsembrini 2014 Bukaresti Agronoomiateaduste ja Veterinaarmeditsiini Ülikooli rektor.
Ta oli 17. detsembrist 2014 kuni 17. novembrini 2015 Rumeenia haridusminister. Lisaks oli ta 5. novembrist 2015 kuni 17. novembrini 2015 Rumeenia peaministri kohusetäitja.
Teist korda oli Rumeenia haridusminister 23. detsembrist 2020 kuni 29. septembrini 2022.
Jahor Šaranhovič

Jahor Aliaksandravič Šaranhovič (valgevene keeles Ягор Аляксандравіч Шаранговіч; sündinud 6. juunil 1998 Minskis) on Valgevene jäähokimängija, kes mängib keskründajana NHL-i klubis Calgary Flames.
Valgevene kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2016–17 Valgevene kuni 20-aastaste võistkonnas. Järgmisel hooajal debüteeris ta KHL-is Minski Dinamo meeskonnas. Hooajal 2017–18 lõi ta KHL-is neli väravat ja andis kaheksa väravasöötu.
2018. aastal valis Devils ta NHL-i "draft"is 141. valikuna. 2018. aasta juulis sõlmis ta Devilsiga kolmeaastase lepingu. Aastatel 2018–2020 mängis ta kaks hooaega American Hockey League'is New Jersey Devilsi noorteklubis Binghamton Devils.
2020. aasta juulis naasis ta laenulepingu alusel Minski Dinamo. 34 liigamänguga lõi ta hooajal 2020–21 KHL-is 17 väravat ja andis kaheksa väravasöötu.
NHL-is debüteeris Šaranhovič 14. jaanuaril 2021 mängus Boston Bruinsi vastu. Esimese värava lõi ta oma teises mängus 16. jaanuaril, kui kohtuti taas Bruinsiga. Hooajal 2020–21 lõi ta NHL-is kokku 16 väravat, millega oli sel hooajal Devilsi paremuselt kolmas väravakütt. Esimese kübaratriki tegi ta NHL-is 2. aprillil 2022 mängus Florida Panthersi vastu. Hooaeg 2021/22 on NHL-is olnud tema seni resultatiivseim (24+22).
2023. aasta juunis kaubeldi Šaranhovič Tyler Toffoli ja tulevase "draft"i valiku vastu Devilisist Calgary Flamesi. Seejärel sõlmis Šaranhovič Flamesiga kaheaastase lepingu.
Valgevene jäähokikoondise koosseisus on Šaranhovič osalenud kolmedel maailmameistrivõistlustel, esmakordselt 2017. aastal.
Eesti NSV Tervishoiu Rahvakomissariaat

Eesti NSV Tervishoiu Rahvakomissariaat oli 1940. aastal, Eesti Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi Konstitutsiooni § 48 moodustatud vabariiklik rahvakomissariaat, mis allus oma tegevuses vahenditult Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogule.
ENSV Tervishoiu Rahvakomissariaat allus oma tegevuses ENSV Konstitutsiooni (Põhiseaduse) §49 eeskirja kohaselt ENSV Rahvakomissaride Nõukogule ja ka NSVL Tervishoiu Rahvakomissariaadile.
Vastavalt Eesti NSV Tervishoiu Rahvakomissariaadi põhimääruse § 2-le olid komissariaadi ülesanded:
Organisatsioon.
Eesti NSV Tervishoiu Rahvakomissariaadi struktuuri kuulusid:
1940. aasta 25. augustil Riigivolikogu poolt Eesti NSV konstitutsiooni vastu võtmisega moodustati Eesti NSV ja rahvakomissariaadid ja likvideeriti Sotsiaalministeerium ning moodustati Eesti NSV Tervishoiu Rahvakomissariaat, Eesti NSV Töörahvakomissariaat ja Eesti NSV Sotsiaalkindlustuse Rahvakomissariaat.
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega 25. märtsist 1946. aastal nimetati Eesti NSV rahvakomissariaadid ministeeriumideks, vastavalt sellele ka Eesti NSV Tervishoiu Rahvakomissariaat Eesti NSV Tervishoiu Ministeeriumiks. 
1990. aastast reorganiseeriti Eesti NSV Tervishoiu Ministeerium, Eesti Vabariigi Tervishoiuministeeriumiks ja 1993. aasta 1. veebruaril liideti koos Sotsiaalhoolduse Ministeeriumi ning Tööministeeriumiga Sotsiaalministeeriumiks.
Žulová

Žulová (kuni 1948. aastani Frýdberk, saksa keeles "Friedberg") on linn Tšehhis Olomouci maakonnas Jeseníki ringkonnas. Žulová asub Poola piirist umbes 6,5 km kaugusel, Jeseníkist ligikaudu 12 km põhjaloodes.
Žulová asub merepinnast 357 meetri kõrgusel.
Žulovát on esmamainitud 1358. aastal. 10. oktoobril 2006 sai Žulová vahepeal kaotatud linnaõigused tagasi.
Visegrádi mäestik

Visegrádi mäestik (ungari "Visegrádi-hegység", saksa keeles ka "Plintenburger Gebirge") on mäestik Kesk-Euroopas Ungaris, osa Karpaatidest, täpsemalt Põhja-Ungari keskmäestikust. 
Mäestik asub Pesti ja Komárom-Esztergomi komitaadis. Mäestiku põhja- ja idapiiriks on Doonau jõe org, mis eraldab seda Börzsöny mäestikust, mäestikust lõunas paikneb aga Pilis. Kuna geograafiliselt on need kaks mäestikku lähedased, siis paigutab osa autoreid Visegrádi mäestiku Ungari keskmäestiku alla, samas erinevad need kaks mäestiku geoloogiliselt. Visegrádi mäestik on geoloogilises mõttes Börzsöny mäestiku jätkuks, olles nagu Põhja-Ungari keskmäestikki vulkaanilise tekkega, sellal kui Pilis koosneb nagu ülejäänud Ungari keskmäestiku osadki settekivimitest.
Kõrgus kuni 699 meetrit (Dobogókő). Mäestik on nime saanud Visegrádi linnalt.
Keskajal oli mäestik kuninglikuks jahipiirkonnaks. XIX sajandil kujunes see turismipiirkonnaks.
Taimestikuliselt moodustab mäestik koos Pilise mäestikuga Pannoonia taimkatteprovintsis iseseisva taimkatterajooni, millele on omased lubjalembesed taimed ja suur liigirikkus. Seal kasvab ligi 60 looduskaitsealust taimeliiki. Metsades kasvavad puudest valdavalt tammed ja pöögid.
Imetajatest elavad seal metsnugis, metskass, metskits, metssiga, punahirv ja muflon.
Geoloogia.
Mäestik koosneb valdavalt Triiase merelistest setetest, ent nende seas on ka mandriliste setete kihte. Oligotseeni ajastul kujunes piirkond rannikualaks, kuhu kuhjusid jõesetted.
Olulist osa mäestiku kujunemisel mängis Karpaatide tekkeperioodi aegne vulkanism. Mäestiku uuema osa moodustavad Miotseenist pärinevad vulkaanilised kivimid, põhiliselt andesiit. Sealsed kivimid on aga tugevasti erodeerunud, nii pole võimalik alati täpselt öelda, millised osad mäestikust kujunesid lakoliitidest, millised olid aga endise vulkaani osad, ka pole rekonstrueeritav seal tõenäoliselt paiknenud kaldeera.
Küll on aga võimalik rekonstrueerida mäestiku teket. Esimesel perioodil oli valdav subvulkanism, millega kaasnes soonkivimite teke. Järgnevalt puutus magma kokku põhjaveega ja järgnes plahvatuslik periood, mil tekkis püroklastiline materjal, osalt ka ignimbriit. Esimesel perioodil tekkinud kivimite seas domineerivad andesiit ja datsiit.
Teises faasis järgnes vulkanism, millele olid iseloomulikud lõõmpilved. Vulkaanilise tegevuse käigus kuhjus piirkonda suure pürokseenide ja amfiboolide sisaldusega andesiitne laava, tekkis ka pimssi. Sealne andesiitne tuff on paljude allika tekkepõhjuseks. Toonasest ligi kümnekilomeetrilise läbimõõduga kihtvulkaanist on kujunenud mäestiku kõrgeim osa. Hiljem lisandus piirkonda teisigi kihtvulkaane. Hiljem lisandus piirkonda ka lössi.
Mäestiku osaks on ka hilisema tekkega Doonau org. Ühe oletuse kohaselt on tegemist puhanguoruga, mille tekitas mäestiku taha kuhjunud vete väljavool, ent uuemad teooriad pooldavad oru teistsugust teket. Tõenäolisemalt on Doonau org mäestiku tekkele eelnenud ajast pärinev meander, mis orogeneesi käigus süvenes.
Erinevalt Pilisest puuduvad Visegrádi mäestikus karstikoopad; sealsed koopad on tekkinud vulkaanilistesse kivimitesse.
Eesti veemotosport

Esimene teadaolev mootorpaatide võistlus Eestis peeti 17. mail 1925 Tartus, kui Emajõel võistles 13 paati (tänapäeva mõistes rahvapaati).
Alates 6. aprillist 1950 hakati esimestena Eesti NSV-s teadlikult veemotospordiga tegelema Tartus. Esimesed Eesti NSV esivõistlused peeti 1957. aastal, esimesed ametliku nimega Eesti NSV meistrivõistlused 1958. aastal. Alates 1992. aastast peetakse Eesti Vabariigi meistrivõistlusi, mis alates 1994. aastast peetakse üldjuhul lahtiste meistrivõistlustena. Kõige selle tõttu on olemas erinevaid Eesti meistrivõistluste järjekorraarvestusi ja -loetelusid.
Eestis on veemotot harrastatud üldjuhul suurtel siseveekogudel, mistõttu harrastuskohti pole kuigi palju. Tartus sõidetakse Emajõel, Tallinnas Harku järvel (pikka aega on kavandatud veemotokeskust Männiku järvedele), Pärnus Pärnu jõel ning Viljandis Viljandi järvel.
Varem on veemotot harrastatud ka Loksal, Narvas (kuna Narva veehoidla on praegu piiriveekogu, siis on seal veemotoharrastus peaaegu lakanud) ja Võrus Tamula järvel.
Muudes kohtades (Otepää, Põltsamaa, Põlva, Valga, Vastseliina, Virtsu) pole selge, kas veemotot on harrastatud kohapeal või on harrastajad lihtsalt olnud kohapealsed elanikud ja tegevus on tegelikult toimunud suuremates veemotokeskustes.
Eestis juhib ja koordineerib veemototegevust Eesti Veemoto Liit (EVL).
Eestis on veemotot harrastatud üle poole sajandi. Eesti võidusõitjad on tulnud maailma- ja Euroopa meistriteks, püstitatud on maailmarekordeid. Eestis on läbi viidud mitmeid maailma- ja Euroopa meistrivõistlusi.
Aggteleki karst

Aggteleki karst (ungari "Aggteleki-karszt") on piirkond Kesk-Euroopas Ungaris, osa Karpaatidest.
Geopoliitiliselt ja geograafiliselt on see Põhja-Ungari keskmäestikust. Geoloogiliselt ja orograafiliselt on see osa Slovaki maagimäestikust, olles sealse Slovaki karsti jätkuks Ungari aladel. Tegemist on Ungari alade kõige jahedama piirkonnaga.
Mäestiku alal paikneb 1985. aastal moodustatud Aggteleki rahvuspark. 1995. aastast on see koos Slovaki karstiga UNESCO maailmapärandi nimistus. Piirkonda jääb ka 26 kilomeetri pikkune Baradla koobas.
Piirkond on olnud pikka aega asustatud. Intensiivne inimtegevus on täielikult hävitanud algse taimkatte, ent ühtlasi on see muutnud ka sealse maastiku mosaiikseks. Metsade puudumine on muutnud ala väga mitmekesise mikrokliimaga piirkonnaks, kus vahe varjatud lohkude ja põikesepoolset nõlvade kasvutingimuste vahel on väga suur. Nõnda on ala kujunenud üheks Ungari liigirikkamaks piirkonnaks. Karst on Ungari suurima metsistepopulatsiooni elupaik.
Imetajatest on seal levinumad nahkhiired, kes leiavad sealsetest koobastest ohtralt sobivaid elupaiku. Suurematest imetajatest on sinna asustatud hunti ja ilvest, juhukülalistena satuvad sinna ka pruunkarud.
Geoloogia.
Sealsed lubjakivid on moodustunud Triiases.
Piirkonna läänepiiri on raske määratleda. Tüüpiline avakarsti piirkond läheb lisanduva setetest kattekihi tõttu üle maa-aluste karstinähtuste vööndiks, ku kattekiht veel paksemaks muutub, lõppevad ka karstinähtused, kuigi lubjakivi kihid jätkuvad läänes veel kaugemalegi.
Tegemist on keeruka geoloogilise ajalooga piirkonnaga. Ala on keerukas stratigraafiliselt, kuna sealsed kihid on sageli isegi lähedastes piirkondades täielikult erineva kujunemislooga. Tegemist on ka alaga, kus teineteisel lasuvad mitmed erinevad pealenihked. Piirkonnas võib täheldada jälgi kolmest erinevast pealenihkest. Hilisem erosioon on pealenihkekihtidest suure osa eemaldanud, mis muudab täpse ülevaate saamise piirkonna geoloogilisest arengust võimatuks. Teada on, et tekkelt on ala seotud Slovaki maagimäestiku kujunemisega, ent Rudabánya ümbruse mäed on sinna sattunud laamade liikumisel, paiknedes piki endist murrangut põhja poole ümber. Vanimad avanduvad kivimid pärinevad paleosoikumi ja mesosoikumi üleminekuajast, olemuselt on need molass. Kogu seda ala katavad põhjapoolsetelt aladelt pärit jõelise koormusega setted, mis kanti sinna Pannoonia mere perioodil ja selle taandudes.
Pilníkov

Pilníkov (saksa keeles " Pilnikau") on linn Tšehhis Hradec Králové maakonnas Trutnovi ringkonnas. Pilníkov asub Poola piirist 15 km kaugusel, Trutnovist ligikaudu 7,5 km lääneedelas ja Hradec Královést umbes 36 km põhjas.
Pilníkovi on esmamainitud 1357. aastal, linnaõigused sai 1514. aastal.
12. aprillil 2007 sai Pilníkov vahepeal kaotatud linnaõigused tagasi.
Miks Indrašis

Miks Indrašis (sündinud 30. septembril 1990 Riias) on Läti jäähokimängija, kes mängib Saksamaa kõrgliigaklubis Schwenninger Wild Wings ründajana paremäärel.
Läti kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2005–06 Liepājas Metalurgsi meeskonnas.
Hooajal 2010–11 debüteeris ta Venemaa noorteliigas HK Rīga võistkonnas. KHL-is tegi ta Riia Dinamo meeskonnas debüüdi hooajal 2011–12. Regulaarselt hakkas ta Riia Dinamo meeskonnas mängima hooajal 2012–13 ning lõi sel hooajal liigas 14 väravat ja andis 12 väravasöötu. Individuaalselt on Indrašisi seni parim hooaeg KHL-is olnud 2017–18 (21 väravat ja 21 väravasöötu). 2018. aastal valiti ta KHL-i tähtede mängule.
Aastatel 2018–2020 mängis ta KHL-is Moskva Dinamo ridades. 2020. aasta juulis naasis ta Riia Dinamosse. 2021. aasta mais sõlmis ta üheaastase lepingu HK Vitjaziga. Hooajal 2021/22 mängis ta lisaks Vitjazile veel ka Vladivostoki Admiralis ja Šveitsi kõrgliigaklubis EHC Biel.
Läti jäähokikoondise koosseisus osales Indrašis maailmameistrivõistlusel esmakordselt 2012. aastal. Maailmameistrivõistlustel on parimaks tulemuseks veerandfinaali jõudmine 2018. aastal. Individuaalselt on tema edukamad olnud 2019. aasta maailmameistrivõistlused, mil ta lõi turniiril kolm väravat ja andis neli väravasöötu. Läti jäähokikoondise koosseisus osales ta ka 2014. ja 2022. aasta taliolümpiamängudel.
Mirotice

Mirotice (saksa keeles "Mirotitz") on linn Tšehhis Lõuna-Tšehhi maakonnas Píseki ringkonnas. Mirotice asub Písekist umbes 16,5 km ja České Budějovicest ligikaudu 60 km põhjaloodes.
Miroticet on esmamainitud 1254. aastal, linnaõigused olid juba 1291. aastal.
Mirotices on sündinud tšehhi maalikunstnik Mikoláš Aleš (1852–1913).
Rožďalovice

Rožďalovice (saksa keeles "Rozdalowitz") on linn Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas Nymburki ringkonnas. Rožďalovice asub Nymburkist umbes 16,5 km põhjakirdes ja Praha kesklinnast ligikaudu 57 km idakirdes.
Rožďalovicet on esmamainitud 1223. aastal, linnaõigused sai 1340. aastal. 23. jaanuaril 2009 sai Rožďalovice vahepeal kaotatud linnaõigused tagasi.
Rožďalovices asub Klassikalise raamatuköitmise muuseum ("Muzeum klasického knihařství").
Zonta International

Zonta International (ZI) on rahvusvaheline heategevusorganisatsioon, mis toetab soolist võrdõiguslikkust ning tegeleb naiste ja laste vastu suunatud vägivalla ennetamisega. Zontad pühendavad oma aega, oskusi ja annavad majanduslikku tuge Zonta kohalike ja rahvusvaheliste teenindusprogrammide läbiviimiseks ja vahendavad infot rahvusvaheliste stipendiumide taotlemise kohta.
Eesti ja Soome klubid kuuluvad Zonta Internationali 20. piirkonda, kus Eesti moodustab omaette 6. alapiirkonna (ZI District 20 Area 6) alates 2000. aastast. Eesti alapiirkonda kuuluvad Tartu, Tallinna, Pärnu ja Viljandi klubid.
Pyramidenkogel

Pyramidenkogel on mägi Austria Kärnteni liidumaal. See paikneb Wörtherseest lõunas ja on Maria Wörthi linna lähedal, piirkonnas, mis on piiriks saksa ja sloveeni keele kõnelejate vahel. Sloveenias on mägi tuntud kui "Jedvovca". Mägi on olnud turismisihtkoht vähemalt 19. sajandi lõpust. Vaadet selle tipust on mainitud Karl Baedekeri 1879. aasta Ida-Alpide reisijuhis.
Ehitised mäel.
Esimene ehitis ja rist.
Puidust vaateplatvorm ehitati 1950. aastal, samuti rist, mis meenutas Esimese ja Teise maailmasõjaa surmasid ning "mägede ohvreid". Rist pühitseti 20. augustil 1950. Iga-aastast "Trausteinmesset", erilist missat, peetakse suve lõpus.
Esimene Pyramidekogeli torn (1968–2012).
54 m terasest ja betoonist vaate- ja ringhäälingutorn, Pyramidenkogeli torn, ehitati aastatel 1966–1968 ja oli "Rough Guide to Austria" järgi tuntud "futuristlik" turismisihtkoht; Lonely Planet nimetab seda "avangardiks". 2008. aastal, viimasel suvehooajal enne uue ehitise ehitamist, tervitas torn viiemiljondetat külastajat. Torn lammutati lõplikult 12. oktoobril 2012.
Praegune torn (2013 – tänapäev).
2006. aasta juulis plaaniti olemasolev torn lammutada ja asendada uue ehitisega, mitmeotstarbelise tegevuskeskusega, mis kiideti heaks 2007. aastal ja mille jaoks eraldas Kärnteni valitsus 2008. aastal 10 miljonit eurot. Uue kujunduse konkurss algas 2007. aastal; konkursi võitis Klaura &amp; Kadeni arhitektuuribüroo. Ehitamine pidi algama 2008. aasta lõpul ja vana torn pidi langema 2008. aasta oktoobris, kuid see lükati edasi ning rahalised ja poliitilised raskused takistasid uue ehitamist. Lammutamine oli plaanitud 2010. aasta septembriks, kuid lükati uuesti edasi. Viimane avatud päev oli 30. septembril 2012 ja esimene torn lammutati 12. oktoobril 2012.
Uut 2013. aastal valminud torni kirjeldas Dietmar Kaden kui "Himmelsleiter aus gestapelten Ellipsen", virnastatud ellipsitest valmistatud taevareppi, ja see peab toimima kui "Leuchtturm der Holzbranche", puidutööstuse tuletorn. Nime üle pole otsustatud; Markus Klaura on välja pakkunud "Isis Noreia", jumalannadele Isis ja Noreia (viimane germaani jumalus, Isise rooma vaste).
Uus torn on ehitatud puidust ja terasest. 100 meetri kõrgusena on see maailma kõrgeim puidust vaatetorn. Klagenfurti arhitektid Markus Klaura ja Dietmar Kaden ning ehitusinsener Markus Lackner Villachist on projekteerinud struktuuri, millel on külastajate platvorm kõrgusel 83 m, kohvik kõrgusel 70 m ja 66 m pikkune liumägi (pikim Euroopas). Torn on PEFC-sertifitseeritud.
Oloví

Oloví (saksa keeles "Bleistadt") on linn Tšehhis Karlovy Vary maakonnas Sokolovi ringkonnas. Oloví asub Saksamaa piirist 12 km kaugusel, Sokolovist umbes 11 km põhjaloodes ja Karlovy Varyst ligikaudu 22,5 km läänes.
Asulat on esmamainitud 1523. aastal, kuningliku kaevanduslinna staatuse sai Oloví 1561. aastal. 19. sajandil arenes Olovís klaasitööstus. Klaasivalmistamise traditsioon jätkub Olovís tänapäevalgi. 23. jaanuaril 2007 sai Oloví vahepeal kaotatud linnaõigused tagasi.
Keutschachi järv

Keutschachi järv ("Keutschacher See", sloveeni "Hodiško jezero") on järv Austrias Kärnteni liidumaal. See on Kärntenis suuruselt kuues. Seal on neoliitikumi asulakoht, mille 1864. aastal avastas Ferdinand von Hochstetter.
Järv asub samanimelises nõos, mille moodustas Draugletscheri lisajõgi, mis järgib tektoonilist riket. Järv oli minevikus palju suurem, nagu tõendavad ulatuslikud sood järvest idas ja põhjas.
Järv on pikliku ovaalse kujuga. Läänes asub laht, millesse suubuvad lisajõed. Idas on kitsas poolsaar, mis ulatub u. 400 m järve. Järve keskel on madalik, kus vesi on ainult 1,6 m sügav, kuid läheduses saavutab järv maksimaalse sügavuse 15,6 m. Poolsaar ja madalikud on osa kaljuharjast, mis kulgeb järve põhjas edela-kirde suunas.
Järve läänekaldal on ulatuslikud setted, osa Hafnersee poole ulatuvast liivasest nõmmest, mis kaetud tarna ja pillirooga. Seal on ka väike tiik, Moorteich.
Järve valgla pindala on 28,4 km². Sellest u 54% on metsane, 30% põllumajandusmaa, 6% veekogud ja ülejäänu arendatakse asulateks või puhkealadeks.
Kasutamine.
Peale põhjakalda asuvb enamik järve osi ja selle valgla Keutschachi järve oru looduskaitsealal. Järve ennast ja sellega seotud kalapüüki hallatakse aga eraviisiliselt ning järv on populaarne suplus- ja kalastuspaik.
Lõunakaldal on kaks nudistide laagripaika mahutavusega kuni 3000 külalist.
Vaielamud.
Järve madalikul on umbes 6000 aasta tagused vaielamute jäänused, mis näivad olevat olnud kasutuses u. 300 aastat. See on üks vanimaid nelja posti perioode Kesk-Euroopas. Sel ajal võis järve veetase olla umbes 1,5 m madalamal kui praegu, nii et see küla oleks asunud saarel.
Asula hõlmab kahte tüüpi maju: mudaseintega palkmajad ja vitstest puitmajad. Konstruktsioonide ehitamiseks kasutatud puit on väga erinev. Dendrokronoloogia näitab, et ehitamisel kasutatud kaks tammepuust tüve pärinevad aastatest 3947 ja 3871 eKr. Teiste leidude radiomeetrilised andmed annavad väärtused vahemikus 4340-3780 eKr.
Asulast leitud savikeraamika on Lasinja-Kanzianibergi tüüpi, tavaline Doonau eneoliitikumi asulatele. On tõendeid vase sulatamise kohta, kuid tõendeid tuleb veel rahuldavalt dateerida.
Toidujääkide hulgast leitud loomaluud viitavad sellele, et elanike liha pärines peamiselt ulukijahist; 59% on punahirvest. Veiste luud moodustavad samuti olulise osa leidudest (13%).
Adolf Edur

Adolf Edur (7. september 1912 Tartu – 6. juuli 1985 Tartu) oli Eesti veemotosportlane, spordikohtunik ja -tegelane.
Ta hakkas sportima 1928. aastal Tartu Kalevis, mängis jääpalli ja tegi jalgrattasporti.
Teise maailmasõja ajal teenis Saksa sõjaväes "Narva" pataljonis allohvitserina.
Töötas hiljem sadulsepa ja peenmööblivalmistajana kombinaadis Ars. 
Oli Eesti veemotospordile üks alusepanijaid. Valmistas 1954. aastal Tartus Eesti esimese vabaklassi päramootoriga võidusõidupaadi (projekteeris Georg Vanamölder). Võistles aastatel 1954–1959, sai 1957. aastal esimestel Eesti NSV esivõistlustel päramootoriga sportpaatide võistlusklassis 250 cm3 (S-250; kaassõitja Richard Tammeloo) hõbemedali. 
Tegutses spordikohtunikuna (Eesti NSV vabariiklik kategooria jalgrattaspordis 1947, suusatamises 1950 ja ka kiiruisutamises). Oli 1946–1948 Eesti NSV Jalgrattaspordisektsiooni presiidiumi esimees.
Isiklikku.
Tema poeg on sporditegelane ja -pedagoog Mart Edur.
Köttmannsdorf

Köttmannsdorf (sloveeni: "Kotmara vas") on vald Austria Kärnteni liidumaa Klagenfurti maaringkonnas.
Köttmannsdorf asub Klagenfurtist edelas Sattnitzi mägedes. Valla kõrgeim punkt on Sabalahöhe (921 m) läänes ja madalaim punkt on Ferlachi veehoidla (441 m). Rekabach voolab läänest itta läbi valla.
Rahvastik.
2001. aasta rahvaloenduse järgi olid 6,4% rahvastikust Kärnteni sloveenid.
Heikki Koort

Heikki Koort (1. märts 1955 Tallinn – 21. mai 2021) oli eesti näitleja, diplomaat, karateka ja sporditegelane. 
Koort mängis 1970 filmis "Agu Sihvka annab aru" nimiosa ja tegi kaasa Eesti kultusfilmis "Kevade", kus mängis Petersoni tegelaskuju. Lõpetas 1973 Tallinna 47. Keskkooli ja 1977 Tallinna pedagoogilise instituudi kultuurharidusteaduskonna. 
Koort harrastas aastast 1964 Kalevi korvpallikoolis Avo Jansi, Heino Krevaldi ja Tarmo Velleste juhendamisel korvpalli. Aastast 1973 jätkas Mart Rossmanni käe all Tallinna pedagoogilise instituudi karatesektsioonis, võitis 1975–1983 Eesti meistrivõistlustel medaleid. Koort töötas 1979–1983 Kalevis, oli 1980–1984 ja 1988–1991 karatetreener. Kuulus 1988–1992 Karateföderatsiooni juhatusse ja oli 1992–2000 selle president. Tegutses 1980–2000 karatekohtunikuna (A-kategooria) ja aastast 2008 ka jalgpallikohtunikuna (III kat). 
Koort avaldas kirjutisi Spordilehes, Kehakultuuris, Päevalehes ja Sporditähes. Oli Eesti Punase Risti juhatuse liige (1998–2000) ja Lions-klubide Organisatsiooni Eesti Piirkonna juhatuse liige (2013–2017). 
Koort töötas 1991–2007 Välisministeeriumi nõunikuna, sealhulgas 1995–1997 Moskvas ja 2000–2003 Ankaras. 2009–2011 oli Koort Tallinna Kommunaalameti peaspetsialist.
Isiklikku.
Tema poeg on malefunktsionäär Ken Koort.
Maniža

Maniža (Maniža Dalerovna Hamrojeva; sündinud 8. juulil 1991 Dušanbes) on tadžiki päritolu vene levilaulja. Maniža esindas Venemaad 2021. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel lauluga "Russian Woman", saavutades 9. koha.
Renato Molinari

Renato Molinari (27. veebruar 1946, Nesso vald, Como provints, Lombardia maakond – 6. september 2024) oli Itaalia veemootorisportlane.
Ta alustas veemotospordiga tegelemist 1964. aastal.
Ta on erinevates võistlusklaasides kokku 18-kordne maailmameister ja 11-kordne Euroopa meister, lisaks on ta veel Roueni 24 tunni võidusõidu neljakordne võitja.
Ta oli Vormel 1 võidusõidupaatide esimeste maailmameistrivõistluste võitja 1981. aastal ning võitis sama tiitli veel aastatel 1983 ja 1984.
Dzmitry Pinievič

Dzmitry Pinievič (valgevene kirillitsas Дзмітрый Леанідавіч Піневіч; sündinud 17. oktoobril 1967 Ilijas Vilejka rajoonis Minski oblastis) on Valgevene riigitegelane, arst ja tervishoiujuht. Ta oli 27. novembrist 2020 kuni 25. jaanuarini 2024 Valgevene tervishoiuminister.
Ta sündis aastal 1967 Ilijas Vilejka rajoonis Minski oblastis kooliõpetajate perekonnas. Pärast keskkooli kuldmedaliga lõpetamist asus ta õppima S. M. Kirovi nimelisse Sõjameditsiini Akadeemiasse, mille lõpetas aastal 1990 ravi erialal kiitusega, saades punase diplomi ja kuldmedali.
Aastatel 1990–1992 teenis ta sõjaväearstina 642. kaardiväe hävituslennuväe Bratislava kaardiväepolgus, asukohaga Ukraina NSV-s Mõkolajivi oblastis Voznessenskis.
Pärast Valgevenesse tagasipöördumist töötas ta arstina erinevates Minski polikliinikutes ja haiglates: aastatel 1993–1994 - 36. linna polikliiniku kirurgina, 1994-1999 - 5. linna kliiniline haigla meditsiiniosakonna peaarsti asetäitjana tsiviilkaitse alal, 1999-2002 - 6. linna kliinilise haigla peaarstina.
Alates 2002. aastast töötas ta administratiivsetel ametikohtadel. 2002. aasta jaanuarist kuni juunini oli ta Valgevene Vabariigi riikliku kontrollikomitee tervishoiu-, sotsiaalkaitse-, spordi- ja turismiasutuste kontrolliosakonna juhataja, kes kontrollis sotsiaalvaldkondade tööd. Aastatel 2002–2011 juhtis ta Minski linna täitevkomitee tervishoiukomiteed.
2005. aastal lõpetas ta Valgevene Vabariigi Presidendile alluva Juhtimisakadeemia ärijuhtimise erialal. Aastatel 2011–2020 oli ta Valgevene tervishoiuministri esimene asetäitja. 24. augustil 2020 pärast tervishoiuminister Vladimir Karaniku tagasiastumist, nimetati ta Valgevene tervishoiuministri kohusetäitjaks.
27. novembrist 2020 kuni 25. jaanuarini 2024 oli ta Valgevene tervishoiuminister.
2021. aasta jäähoki maailmameistrivõistlused

2021. aasta jäähoki maailmameistrivõistlused olid 85. jäähoki maailmameistrivõistlused. Võistlused toimusid 21. maist 6. juunini 2021 Lätis Riias. Osales 16 meeskonda. Maailmameistriks tuli Kanada alistades finaalis valitseva maailmameistri Soome lisa-ajal 3:2.
Algselt pidi turniiri korraldama Läti koos Valgevenega, kuid 18. jaanuaril 2021 otsustas IIHF, et Valgevenes mänge ei toimu. Otsuse põhjuseks oli Euroopa Parlamendi liikmete, Läti valitsuse ja mitmete organisatsioonide protest seoses 2020. aasta Valgevene meeleavaldustega.
Nõrgemasse divisjoni langejaid sel aastal ei selgitatud. Esimest korda pärast praeguse võistlusformaadi kasutusele võtmist ei pääsenud veerandfinaali Rootsi koondis.
Statistika.
Allikas: IIHF.com.
Väravavahid, kes mängisid oma meeskonna mängudest vähemalt 40%.
Allikas: IIHF.com&lt;/small&gt;
Basra vilajett

Basra vilajett (osmanitürgi keeles "ولايت بصره", latiniseeritult "Vilâyet-i Basra") oli Osmanite riigi esmajärguline haldusüksus Lähis-Ida keskosas aastatel 1875–1880 ja 1884–1918. See hõlmas ala, mis ulatus An-Nāşirīyah'st ja Al-‘Amārah'ist põhjas kuni tänapäeva Kuveidini lõunas. Vilajeti pealinn oli Basra.
Rotte

Rotte on jõgi Hollandis, mis asub Reini-Maasi-Scheldti deltas. Jõgi lähtub Moerkapelle'i lähistelt ja suubub läbi Rotterdami kanalite Nieuwe Maasi. Nimi Rotte (mille tähendus on 'mudajas vesi') on linna eponüüm. Linn asutati 13. sajandil, kui jõe äärde rajati tamm.
Måneskin

Måneskin (taani keeles 'kuuvalgus') on Roomast pärit itaalia rokkansambel, mis on asutatud 2016. aastal. Bänd võitis 2021. aasta Sanremo laulufestivali ja 2021. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse looga "Zitti e buoni".
Ansambel sai laiemalt tuntuks pärast seda, kui oli võitnud 2017. aastal itaalia talendisaates "X Factor" teise koha.
Immuunianalüüs

Immuunianalüüs on biokeemiline test, mis mõõdab makromolekuli või väikese molekuli olemasolu või kontsentratsiooni lahuses antikeha (tavaliselt) või antigeeni (mõnikord) abil. Immuunianalüüsi abil tuvastatud molekuli nimetatakse sageli "analüüdiks" ja sageli on see valk, kuigi see võib olla ka muud liiki molekulid, mis on erineva suuruse ja tüübiga, kui on välja töötatud sobivad antikehad, millel on analüüsiks vajalikud omadused. Bioloogilistes vedelikes, näiteks seerumis või uriinis olevaid analüüte mõõdetakse sageli immunoanalüüside abil meditsiinilistel ja teaduslikel eesmärkidel.
Immunoanalüüsid on saadaval mitmes erinevas formaadis ja variatsioonis. Immunoanalüüsid võivad toimuda mitmes etapis, kusjuures reaktiivid lisatakse ja pestakse ära või eraldatakse analüüsi eri punktides. Mitmeastmelisi määramisi nimetatakse sageli eraldusimmuunianalüüsideks või heterogeenseteks immuunianalüüsideks. Mõned immunoanalüüsid saab läbi viia lihtsalt reaktiivide ja proovi segamise ning füüsikalise mõõtmise teel. Selliseid analüüse nimetatakse homogeenseteks immunoanalüüsideks või harvemini eraldamata immunoanalüüsideks.
Immunoanalüüsides kasutatakse sageli kalibraatorit. Kalibraatorid on lahused, mis teadaolevalt sisaldavad kõnealust analüüdi ja mille kontsentratsioon on üldiselt teada. Analüüsi reaktsiooni võrdlemine reaalse proovi ja kalibraatorite abil saadud reaktsiooni vahel võimaldab tõlgendada signaali tugevust seoses analüüdi olemasolu või kontsentratsiooniga proovis.
Mazozoli vald

Mazozoli vald (läti keeles "Mazozolu pagasts") on vald Lätis Ogre piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Meņģele ja Taurupe vallaga, Madona piirkonna Ērgļi vallaga ning Cēsise piirkonna Zaube ja Kaive vallaga.
Valla pindala on 97 km². 2011. aasta seisuga elas seal 562 inimest. Valla keskuseks on Līčupe küla. Vallamaja asub aadressil Rīgas iela 5, vallavanem on Dzintars Žvīgurs.
Loodus.
Vald asub Vidzeme kõrgustiku piiril. Kõrgeim koht on Eglīškalns (205,6 m). Vallas voolavatest jõgedest suuremad on Ogre jõgi ja selle lisajõgi Līčupe jõgi.
Looduskaitse all on Lazdinase hiidrahn, mida tuntakse ka Kariete (tõlkes "tõld") nime all, Rozese tamm, Roplaiņi saar ja veel kuus nimetut põlispuud. Valla keskosa jääb Ogre oru loodusparki.
Ajalugu.
Valla maadel asus varem Mazozoli mõis, mille pindala oli 1920. aasta maareformi eel 420 hektarit. Sealsed alad kuulusid varem Ogre valda.
Aastal 1945 moodustati Ogre vallas Ogre ja Mazozoli külanõukogu. Vald likvideeriti aastal 1949. Aastal 1954 liideti Mazozoli külanõukoguga likvideeritav Ogre külanõukogu. Aastal 1963 liideti sellega osa Ogreslīči ja Taurupe külanõukogu aladest, ent aastal 1977 arvati osa valla alasid Ogreslīči ja Sausnēja külanõukogu koosseisu. Aastal 1990 organiseeriti külanõukogu ümber vallaks. 2009. aastal liideti vald Ogre piirkonnaga.
Muinsusmälestised.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Ogre linnamägi ja Baltiņi muinaskalmed ehk Kuradisüli. Griguļkalnsi linnamägi on muinsusmälestisena kohaliku kaitse all. Pelīcēni muinaskalmed, Ogre Jaanikünka hiiepaik, Vaukši keskaegne kalmistu ja Vaukši kirikuaseme hiiepaik on regionaalse kaitse all.
Asustus.
2011. aasta seisuga elas vallas 523 lätlast, 15 venelast, 5 valgevenelast, 8 ukrainlast, 3 poolakat ja 6 leedulast.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Meņģele vald

Meņģele vald (läti keeles "Meņģeles pagasts") on vald Lätis Ogre piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Mazozoli, Madliena ja Taurupe vallaga, Madona piirkonna Sausnēja vallaga ning Aizkraukle piirkonna Bebri ja Irši vallaga.
Valla pindala on 90 km². 2011. aasta seisuga elas seal 570 inimest. Valla keskuseks on Meņģele küla. Vallavanem on Ieva Jermacāne.
Ajalugu.
Aastal 1935 oli valla pindala 89,5 km² ja seal oli 1244 elanikku. Aastal 1945 moodustati vallas Meņģele ja Ogreslīči külanõukogu. Vald likvideeriti aastal 1949. Aastal 1954 liideti Ogreslīči külanõukoguga likvideeritav Meņģele külanõukogu. Aastal 1963 liideti Oškalni sovhoosi maad Mazozoli külanõukoguga, ent aastal 1977 arvati külanõukogu koosseisu osa Mazozoli külanõukogust ja likvideeritavast Plātere külanõukogust. Aastal 1990 organiseeriti Ogreslīči külanõukogu ümber vallaks ja nimetati ümber Meņģele vallaks. 2009. aastal liideti vald Ogre piirkonnaga.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Meņģele kirik ja hiiepaik Ģērķi Jumalamägi ehk Ģērķi Ohvrimägi. Meņģele keskaegne kalmistu on regionaalse kaitse all. Kohaliku kaitse all on Meņģele kalmistuvärava kabel.
Loodus.
Vald asub Kesk-Läti madaliku ja Vidzeme kõrgustiku piiril, valla kirdeosa jääb Vidzeme kõrgustikule. Kõrgeim koht on Zvirgzdiņi mägi (143,5 m). Vallas voolavatest jõgedest suuremad on Ogre jõgi ja Lokmene.
Looduskaitse all on Ozlēni tamm, Tīreļi tammed, Branderi tamm, Ataugase tamm ja veel 15 nimetut põlispuud. Valla keskosa jääb Ogre oru loodusparki.
Asustus.
Nende seas oli 534 lätlast, 16 venelast, 9 valgevenelast, 81 ukrainlast, 7 poolakat ja 2 leedulast.
Valla külad:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Dudince

Dudince (kuni 1927. aastani Ďudince, ungari keeles "Gyűgy", saksa keeles "Dudintze") on linn Slovakkias Banská Bystrica maakonnas Krupina ringkonnas. Dudince asub Ungari piirist ligi 13 km kaugusel, Krupinast umbes 25 km ja Banská Bystricast 67 km lõunaedelas.
Dudince on kuurortlinn, seal asuvad mineraalveeallikad ja kuumaveeallikad.
Asulat on esmamainitud 1284. aastal.
Dudince on kõige väiksema elanike arvuga linn Slovakkias.
Taurupe vald

Taurupe vald (läti keeles "Taurupes pagasts") on vald Lätis Ogre piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Mazozoli, Madliena, Meņģele ja Ķeipene vallaga ning Cēsise piirkonna Zaube vallaga.
Valla pindala on 126 km². 2011. aasta seisuga elas seal 833 inimest. Valla keskuseks on Taurupe küla. Vallamaja asub aadressil Bērzu iela 6, vallavanem on Jānis Stafeckis.
Ajalugu.
Valla maadel asusid varem Aderkaši mõis ja Taurupe mõis. Esimese pindala oli 1920. aasta maareformi eel 1757 hektarit ja teise pindala 1105 hektarit. 1925. aastani kandis vald nime "Aderkaši vald". 1935. aastal oli Taurupe valla pindala 85 km².
1945. aastal moodustati Taurupe vallas Taurupe ja Aderkaši külanõukogu. Vald likvideeriti 1949. aastal. 1954. aastal liideti Taurupe külanõukoguga likvideeritav Aderkaši külanõukogu, 1959. aastal aga Zaube külanõukogu Taurupe sovhoosi maad. 1963. aastal liideti Taurupe külanõukoguga Plātere külanõukogu Taurupe sovhoosi maad, ent Oškalni sovhoosi maad liideti Mazozoli külanõukoguga. 1990. aastal reorganiseeriti külanõukogu vallaks. 2009. aastal liideti vald Ogre piirkonnaga.
Kaitstavad objektid.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Aderkaši linnamägi ja kunstnik Vilhelms Purvītise elumaja. Regionaalse kaitse all on Aizpurvji muinaskalmed, Taurupe mõisa hoonetekompleks (sealhulgas häärber, ait, park, teenijate maja ja Valge Maja nimeline mõisavalitseja maja), Kalēji muinaskalmed ehk Kalmeküngas, Pauņēni muinaskalmed ehk Katkuhauad ja Ozolēni muinaskalmed. Kohaliku kaitse all on Aderkaši õigeusu kirik ja Zvirgzdiņi muinaskalmed.
Looduskaitse all on Taurupe Rambāse tamm, Lakstene hiidtamm, Tīsiņi tamm, Birznieki tammed, Kaļvi tammed ja Līčupe paljand, lisaks arvukalt nimetuid põlispuid. Valla kaguosa jääb Ogre oru loodusparki.
Asustus.
2011. aasta seisuga elas vallas 786 lätlast, 25 venelast, 9 valgevenelast, 4 ukrainlast, 5 poolakat ja 3 leedulast.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Dubá

Dubá (saksa keeles "Dauba") on linn Tšehhis Libereci maakonnas Česká Lípa ringkonnas. Dubá asub Česká Lípast umbes 16 km lõunas, Liberecist ligikaudu 43 km lääneedelas ja Praha kesklinnast 52 km põhjas.
Dubát on esmamainitud 1253. aastal. Linnaõigused sai Dubá 1843. aastal.
Līčupe

Līčupe (vanasti ka Braki) on küla ("ciems") Lätis Ogre piirkonnas, Mazozoli valla halduskeskus. Asula asub merepinnast 125 meetri kõrgusel Līčupe jõe ääres ja jääb piirkonna keskusest Ogrest 62 ning Riiast 98 kilomeetri kaugusele.
Külas on põhikool, kultuurimaja, postkontor ja raamatukogu. Sinna jääb Līčupe bussipeatus.
Asula tekkis nõukogude perioodil Līčupe raudteepeatuse ja endise Līčakrogsi kõrtsi juurde kui külanõukogu halduskeskus ja Oškalnsi (aastast 1989 Līčupe) sovhoosi keskasula. Aastal 1937 rajati küla aladele Riia–Ērgļi–Madona–Lubāna–Kārsava raudteele Līčupe raudteepeatus, mis suleti aastal 2009. 
Looduskaitse all on Rozase tamm ümbermõõduga 4,5 meetrit ja tamm ümbermõõduga 4,3 meetrit.
Krumpendorf am Wörthersee

Krumpendorf am Wörthersee (sloveeni: "Kriva Vrba") on vald Austria Kärnteni liidumaa Klagenfurti maaringkonnas.
Krumpendorf asub piki Wörthersee põhjakallast, mis on Kärnteni suurim suplusjärv. Pindalalt on vald väikseim Kärntenis. Idas külgneb see liidumaa pealinna Klagenfurtiga. Krumpendorfi võib jõuda läbi kahe liiklussõlme Süd Autobahnilt (A2) Viinist Villachisse ja Itaalia piirile.
Vallaosad on Pritschitz ("Pričiče"), Krumpendorf, Drasing ja Gurlitsch II.
Ajalugu.
Algne nimi "Chrumpendorf" pärines tõenäoliselt kohalikust tähistusest "krumpe Felfer" (sloveeni: "vrba"), s.o. "kõver paju". Drasingi lossi, mis asus põhjapoolsel mäenõlval, on esmamainitud 1284. aastal, see võis olla lähedalasuva Moosburgi (Arnulfi loss) "Kaiserpfalzi" välise kvartali asukoht. Kunagise maapiirkonna muudab selle maaliline paik tänapäeval Krumpendorfi populaarseks sihtkohaks päevareisijatele ja turismikuurordile. 1740. aastal valminud barokse Krumpendorfi lossi kõrval on paikkonna üldilmes mitu luksuslikku hotelli ja mõisa, mis on ehitatud tüüpilises fin-de-siècle 'Wörthersee stiilis'.
Nime lisand "am Wörther See" lisati kohaliku omavalitsuse otsusega 1987. aastal, 2012. aastal muudeti "am Wörtherseeks".
Ludmannsdorf

Ludmannsdorf (sloveeni: "Bilčovs") on vald Austria Kärnteni liidumaa Klagenfurti maaringkonnas.
See asub Drava jõe vasakkaldal.
Rahvastik.
2001. aasta rahvaloenduse järgi olid 28,3% rahvastikust kärnteni sloveenid. 1920. aasta Kärnteni plebistsiidis oli Sankt Jakob üks seitsmeteistkümnest Kärnteni vallast, kus enamik rahvastikust (79%) hääletas Serblaste, Horvaatide ja Sloveenide Kuningriiki (Jugoslaavia) annekteerimise poolt.
Nieuwe Maas

Nieuwe Maas (hollandi keeles 'Uus-Maas') on praegune Reini jõe ja endine Maasi jõe harujõgi, mis voolab Lõuna-Hollandi provintsis. See kulgeb Noordi ja Leki jõgede kokkuvoolust läbi Rotterdami, suubudes linnast läänes Oude Maasi ('Vana-Maas'). Vlaardingeni linna juures moodustavad need Het Scheuri. Nieuwe Maasi kogupikkus sinnani on umbes 24 kilomeetrit.
Oude Maas

Oude Maas (hollandi keeles 'Vana-Maas') on praegune Reini jõe ja endine Maasi jõe harujõgi, mis voolab Lõuna-Hollandi provintsis. See algab Dordrechti linna juurest, kus Beneden Merwede'i jõgi jaguneb Noordi jõeks ja Oude Maasiks. See lõpeb Nieuwe Maasiga ('Uus-Maas') kokkuvoolul, moodustades Het Scheuri.
Go A

Go_A on Ukrainast pärit folktroonikaansambel, mis loodi aastal 2012. Bänd kombineerib oma loomingus Ukraina rahvaluulet, elektroonilist muusikat ja akustilisi instrumente. Aastal 2016 ilmus nende debüütalbum "Іди на звук" (stiliseeritud kui "#Ідиназвук", eesti keeles "Mine heli poole").
Bänd osales 2021. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel, esindades Ukrainat looga "Шум" ("Šum", "Müra"). Nad said finaalis viienda koha, kuid telehääletusel jäid nad teiseks. Go_A pidi Ukrainat esindama juba 2020. aasta Eurovisioonil looga "Соловей" ("Solovei", "Ööbik"), kuid võistlus jäeti tollal koroonapandeemia tõttu ära.
Go_A on esinenud mitmes riigis, sealhulgas ka Eestis - 2021. aasta Viru Folgil.
Isad ja pojad

"Isad ja pojad" (vene keeles "Отцы и дети") on vene kirjaniku Ivan Turgenevi romaan, mida on nimetatud ka esimeseks vene nüüdisromaaniks. Romaani kirjutas Turgenev aastatel 1860-61 ning see ilmus 1862. aastal.
Ajastu taust.
Romaani tegevus algab pool aastat enne seda, mil Londonis ilmus Charles Darwini evolutsiooniõpetuse teos “Liikide tekkimine”. Kaks aastat varem oli Aleksander II loonud töörühma, mis valmistas ette pärisorjuse kaotamist Venemaal. Romaani “Isad ja pojad” käsikiri valmis 1861. aasta kesksuvel, mil keisri manifesti teatavakstegemisest oli möödunud umbes neli kuud. Samal ajal kirjutas Turgenev oma sõbrale Pavel Annenkovile, kuidas talupojad saavad kogu asjast aru vaid niipalju, et ihunuhtlust enam pole.
Romaani tegelaste, kahe eakaaslase murdeiga jääb 1848. aasta uue Kolmanda Prantsuse revolutsiooni aegadesse, nende ülikooliõpingud aga perioodi, mil Venemaa väljus Nikolai I süngest seitseaastakust (1848–1855). 
Sisu.
Romaani peategelased on meditsiinitudeng Jevgeni Bazarov oma sõbra, äsja Peterburi ülikooli lõpetanud Arkadi Kirsanoviga. Kirsanov usaldab Bazarovi arvamusi ning oma nägemust oludest otseselt ei avalda. Uuendusmeelsetele noortele ehk poegadele vastandub ortodoksne vanem põlvkond ehk isad, keda esindavad mõisnik Nikolai Kirsanov ja tema vend Pavel ning jumalale ja pojale pühendunud erruläinud sõjaväekirurg, orjapidajast mõisnik Vassili Bazarov.
Jevgeni Bazarov kohtub kuberneri ballil Anna Odintsovaga, kellesse armub, aga ei leia neiu poolehoidu. Bazarov ja Kirsanov sõidavad poega igatsevate vanemate juurde Bazarovite mõisa, kuid ei suuda seal leppida nende iganenud ja vananenud mõtteviisidega. Noored kohtuvad seejärel Kirsanovite mõisas Arkadi vanematega ning Bazarov satub nendega konflikti. Jevgeni Bazarov kohtub Anna Odintsovaga ja vabandab oma varasema tunnete avaldamise pärast. Anna võtab vabandused vastu. Jevgeni lahkub lõplikult Arkadist ning jääb oma vanemate juurde. Ta aitab oma kirurgist isa haigete ravimisel, kuid nakatub tüüfusesse surnud isiku lahkamisel ning sureb veremürgistusse. Enne surma kutsub ta Anna enda juurde, kelles ärkab lõpuks inimsus ja julgus tunnistada oma tundeid, olgugi et liiga hilja. 
Kui romaan algab rõõmsa, kuid samas nukra ootusega, kus vanemad ootavad oma armastatud poega, siis lõpeb see südantlõhestava stseeniga, kus kaks vanainimest tulevad poja hauale.
AbC-19 antikehade kiirtest

AbC-19 antikehade kiirtest on Suurbritannia kiirtestide konsortsiumis välja töötatud ja Abingdon Health'is toodetud immunoloogiline test COVID-19 haigust põhjustava SARS-CoV-2 viirusega kokkupuute tuvastamiseks. See kasutab külgvoolutesti, et teha kindlaks, kas inimesel on IgG antikehad SARS-CoV-2 viiruse vastu. Test kasutab ühte tilka verd, mis on saadud sõrmeotsaga ja annab tulemuse 20 minutiga.
Liberty Tower

Liberty Tower, endine Sinclair Oil Building, on 33-korruseline elamu Financial Districti naabruskonnas New Yorgis. Kõrghoone asub aadressil 55 Liberty Street, asudes viimase ja Nassau Street ristmiku loodenurgal. Varajane pilvelõhkuja ehitati aastatel 1909–1910 ärihoonena. Selle projekteeris uusgooti stiilis arhitekt Henry Ives Cobb.
Mälestisväärsus.
1982. aastal määras New York City Mälestusmärkide Säilitamise Komisjon ehitise kaitsealuseks mälestusmärgiks ("New York City Landmark"). 15. septembril 1983 kanti hoone Ameerika Ühendriikide Ajalooliste Paikade Riiklikusse Registrisse ("National Register of Historic Places"). See kuulub samuti 2007. aastal loodud kaitsealusesse piirkonda ("Wall Street Historic District").
COVAX

COVID-19 Vaccines Global Access, lühendatult COVAX, on ülemaailmne algatus, mille eesmärk on tagada võrdne juurdepääs koroonavaktsiinidele. Seda juhivad Gavi, Vaccine Alliance (endine Global Alliance for Vaccines and Immunization ehk GAVI), Coalition for Epidemic Preparedness Innovations (CEPI) ja Maailma Terviseorganisatsioon (WHO). See on üks kolmest sambast koroona vastu võitlemise vahenditele juurdepääsu kiirendis, mis on 2020. aasta aprillis WHO, Euroopa Komisjoni ja Prantsusmaa valitsuse poolt koroonapandeemiale reageerimiseks käivitatud algatus. 
COVAX koordineerib rahvusvahelisi ressursse, et võimaldada väikese ja keskmise sissetulekuga riikidele võrdset juurdepääsu koroonatestidele, ravimeetoditele ja vaktsiinidele. 2020. aasta 15. juuliks oli COVAX-iga liitunud 165 riiki, mis esindavad 60% maailma rahvastikust. Kuid 11. aprilli 2021. aasta seisuga jäi COVAX oma eesmärgist maha, olles tarninud 38,5 miljonit doosi, hoolimata eesmärgist 100 miljonit märtsi lõpuks.
Vaktsiinikandidaadid.
2021. aasta 9. mai seisuga on WHO heaks kiitnud Pfizer-BioNTechi, Moderna, Sinopharm BBIBP-CorV, Oxford-AstraZeneca ja Johnson &amp; Johnsoni vaktsiinid erakorraliseks kasutamiseks. Neid vaktsiine saab levitada COVAX-i raames.
Paljudel riikidel, kes saavad COVAX-ist kasu, on "piiratud regulatiivne suutlikkus" ja nad sõltuvad WHO lubadest. 2021. aasta alguseks vaatas WHO läbi 11 võimalikku koroonavaktsiini erakorralise kasutamise loetellu (EUL). Esimene vaktsiin, millele WHO andis 31. detsembril 2020 EULi loa, oli Pfizer-BioNTechi koroonavaktsiin – RNA-vaktsiin, mille BioNTech töötas välja koostöös Ameerika ettevõttega Pfizer ja mida müüakse kaubamärgi Comirnaty all.
WHO teatas 24. augusti 2020. aasta pressiteates, et COVAXil on üheksa CEPI toetatud vaktsiinikandidaati ja üheksa katsetamisel olevat kandidaati, mis annab koroonavaktsiinide suurima valiku maailmas. 2020. aasta detsembriks oli COVAX lõpetanud läbirääkimised teiste tootjatega, mis võimaldasid talle juurdepääsu kahele miljardile vaktsiinidoosile.
Maria Rain

Maria Rain (sloveeni: "Žihpolje") on vald Austria Kärnteni liidumaa Klagenfurti maaringkonnas. Seal asub barokne kihelkonna- ja palverännukirik (ümber ehitatud 1700–1729).
Maria Rain asub Rosentalis, 8 km Klagenfurtist lõunas Sattnitzi massiivi ja Drau vahel, mis on seal Ferlachi veehoidla moodustamiseks paisutatud.
Rahvastik.
2001. aasta rahvaloenduse järgi oli rahvastikus 3,9% Kärnteni sloveene.
Otto Johannes Kiisel

Otto Johannes Kiisel (kuni 1936. aastani Otto Johannes Kiesel; 20. oktoober 1886 Tallinn – 7. juuli 1967 Minnesota osariik Ameerika Ühendriigid) oli Eesti pedagoog ja koolidirektor.
Elukäik.
Otto Johannes Kiesel osales Eesti Vabadussõjas. Töötas aastatel 1919–1936 ja 1938–1944 (vaheajaga) Tallinna Linna Poeglaste Kaubanduskooli ja Tallinna Linna Poeglaste Kommertskooli direktorina.
Aastatel 1936–1937 oli ta Haridusministeeriumi Koolivalitsuse juhatajana. Arendas kutse- ja vabaharidust, nõudis õpikute ühtlustamist ning käsitles ajakirjanduses kasvatusküsimusi. Ta oli aastatel 1920–1934 Tallinna Õpetajate Seltsi esimees. 
Teise maailmasõja ajal lahkus 1944. aastal Eestist. Oli 1950. aastatel USA-s Minneapolise eesti täienduskooli juhataja.
Raivo Peetsmann

Raivo Peetsmann (19. september 1991 Tartu – 29. juuni 2014 Chodzież, Suur-Poola vojevoodkond) oli eesti veemotosportlane.
Ta alustas veemotoga tegelemist 2011. aastal, tema treener oli Üllar Põvvat. Ta sai 2012. aastal Eesti karikavõistlustel OSY-400 võistlusklassis hõbemedali. 
Ta hukkus 29. juunil 2014 Poola linnas Chodzieżis võistlusklass OSY-400 maailmameistrivõistluste võistlussõidul.