tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kolu raudteepeatus

Kolu raudteepeatus (saksa Kollo) oli raudteepeatus Järvamaal Türi vallas Kolus. Mööda raudteed Tallinnast 90 km kaugusel.
Kolus asus üks madal perroon. 2013. aastal sõitis rong Balti jaamast Kolusse umbes 1 tund ja 45 minutit. 
Kolus peatus päevas neli Türi rongi (kaks Türi ja kaks Tallinna suunas). 
Kolu raudteepeatus suleti 1. jaanuaril 2014. 
Ajalugu.
Kolu pooljaam rajati koos raudteeliiniga 1900. aastal. Algselt jäi see Türi kihelkonda Kolu mõisa maadele. Hiljem oli jaama tegevusest säilinud üksnes peatuskoht. 
Jaamahoone.
Jaamahoone valmis aastal 1901. 
1926. aastal ehitati hoone kahekorruseliseks, 1995. aasta kevadel see lammutati.
Türi raudteejaam

Türi raudteejaam on raudteejaam Järvamaal Türil. Kuni 1920. aastateni oli jaama nimi Alliku. 
Türile eelneb Tallinna suunalt Käru raudteepeatus (varem asus nende vahel veel Kolu raudteepeatus) ning järgneb Viljandi suunal Taikse raudteepeatus.
Türi jaamas asub kaks uut 550 mm kõrgust täispikka perrooni. Kiirrong sõidab Balti jaamast Türile umbes 1 tund ja 30 minutit, tavarong aga 1 tund ja 40 minutit. Jaamas asub kokku viis raudteeharu, muuhulgas haruteed vanaraua kokkuostu ning Edelaraudtee territooriumile. Päevas peatub Türil kaheksa Viljandi rongi (pooled Viljandi ja pooled Tallinna poole) ja kümme Türi rongi (pooled Türi ja pooled Tallinna poole). Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine.
Ajalugu.
Türi (tollal Alliku, saksa keeles "Allenküll"/"Turgel")) raudteejaam rajati koos kitsarööpmelise Tallinna–Viljandi raudteeliiniga 1900. aastal. Toona jäi jaam Türi kihelkonda Türi-Alliku mõisa maadele. 1920. aastatel kulus aururongiga Tallinnast Türile jõudmiseks üheksa tundi. Türi jaamast algas ka kitsarööpmeline Türi–Paide–Tamsalu raudtee, mis suleti 1972. aastal. Sellel liinil järgnes Türile Kirna raudteepeatus.
1960. aastate lõpus alustati kitsarööpmelise raudtee asendamist uue laiarööpmelise raudteega. Tallinna–Türi vaheline laiarööpmeline raudteelõik avati pidulikult 7. juulil 1972, kui Tallinnast saabus esimene laiarööpmeline reisirong D1-473.
Aastani 2014 eelnes Türile Tallinna suunalt Kolu raudteepeatus.
Aastatel 2019–2020 teostati raudteel ja Türi jaamas ulatuslik remont, mille käigus viidi jaam üle tsentraliseeritud pöörangutele, vahetati välja foorid ning paigaldati Eestis esmakordselt pöörmete alused betoonliiprid.
2021. aastal avati Türil Edelaraudtee liiklusjuhtimiskeskus, mis koondab kõik taristu digiandmed ühte kohta ja annab võimaluse raudteeliikluse täielikuks automatiseerimiseks.
Jaamahoone.
Türi jaamahoone valmis jaamast aasta hiljem. See oli ühekorruseline ja varikatusega. 1920. aastail sai jaamahoone tules kahjustada ning ehitati taastamise käigus ümber. 1930. aastail valmis puidust jaamahoone plokk-kividest juurdeehitis, kuhu paigutati jaama juhtkond. Puithoone jäi täielikult reisijate päralt ja seal asus ka restoran. Kivihoone on säilinud algsel kujul, kuid puithoone sai sõjas tugevasti kannatada ning taastati hiljem uuel kujul. 
1997. aastal viidi Türi halvas seisus bussijaam üle raudteejaama hoonesse ning rajati parkla ja bussipeatus. Jaamahoone ees leidis endale koha vana kitsarööpmelise raudtee auruvedur. Renoveeritud jaamahoone, kus asuvad personali töö- ja puhkeruumid, kassa ning reisijate ooteruumid, avati pidulikult 12. jaanuaril 2000. 2002. aasta suvel avati hoones ka jaama kohvik “Külla Jürile”.
Jaamahoone on tänini Edelaraudtee ja bussijaama käsutuses.
Taikse raudteepeatus

Taikse raudteepeatus on raudteepeatus Järvamaal Türi vallas Taikses.
Taikse peatuses asub üks madal lühike perroon pikkusega 30 m, mille tõttu saab rongi peale minna ja sealt maha tulla ainult läbi rongi C-ala. 
Peatuses peatub päevas kaheksa Elroni reisirongi liinil Tallinn–Viljandi (pooled Viljandi ja pooled Tallinna poole). Tavarong sõidab Balti jaamast Taiksesse umbes 1 tund ja 35 minutit, kiirrong umbes 1 tund ja 30 minutit. 
Ajalugu.
Taikse peatus rajati koos raudteeliiniga aastal 1900, kuid pärast mõnda aastat peatus kaotati. Toona jäi see Türi kihelkonda Särevere mõisa maadele. Peatus võeti uuesti kasutusele 11. novembril 2006.
Kärevere raudteepeatus

Kärevere raudteepeatus (saksa Kerrefer) on raudteepeatus Järvamaal Türi vallas Käreveres, Tallinna–Viljandi raudteeliinil.
Kärevere peatuses on üks madal perroon. Käreveres peatub 8 reisirongi päevas (pooled Viljandi ja pooled Tallinna poole). Tavarong sõidab Balti jaamast Käreverre umbes 1 tund ja 50 minutit, kiirrong umbes 1 tund ja 40 minutit. 
Ajalugu.
Kärevere (vanas kirjaviisis Kerevere) pooljaam rajati koos raudteeliiniga 1900. aastal. Toona jäi see Türi kihelkonda Kärevere mõisa maadele. Praegu on alles vaid raudteepeatus.
Jaamahoone.
Algset, koos jaama rajamisega ehitatud, väikest puidust jaamahoonet kasutati kuni uue valmimiseni.
1920. aastate alguses valmis uus, punastest tellistest ja paekivist eriprojekti järgi ehitatud jaamahoone. 
Ristkülikulise põhiplaaniga hoone otsal sopistub välja viilkatusega eeskoda, fassaade raamistavad laiad krohvliseenid. 
Madala segmentkaarega välisavad on piiratud eenduva krohvraamistusega, mille silluse siseserval katmata telliskaar. 
Väljaulatuvad sarikaotsad on dekoratiivselt tahutud. Hoone eklektilises arhitektuuris kohtuvad traditsionalistlik murdkelpkatus ja segmentfrontooniga keskviil eelnenud ajastu kroonuhistoritsismi meenutavate tellisest rõhtvööde, avaääriste ning laiade fassaadipiiretega.
Hoone sai suuresti kannatada 7. veebruaril 2007 toimunud tulekahjus. Põlengu käigus hävis hoone palkidest teine korrus, esimene korrus sai veekahjustusi. Tänaseks on hoonest alles vaid müürid.
Ollepa raudteepeatus

Ollepa raudteepeatus on raudteepeatus Järvamaal Türi vallas Ollepal.
Ollepa peatuses asub üks madal perroon pikkusega 35 m, mille tõttu toimub rongist väljumine ainult läbi C-ala. Peatuses peatub kaheksa reisirongi päevas (pooled Viljandi poole, pooled Tallinna poole). Tavarong sõidab Balti jaamast Ollepale umbes 1 tund ja 55 minutit, kiirrong umbes 1 tund ja 45 minutit. 
Ajalugu.
Jaam rajati koos raudteeliiniga 1900. aastal. Toona jäi see Pilistvere kihelkonda Ollepa mõisa maadele. Praegu on alles vaid raudteepeatus. Enne rekonstrueerimistöid asus peatus Lelle jaamast 43,2 kilomeetri kaugusel, praegune peatus asub Lelle jaamast aga 43,7 km kaugusel.
Õnnetused.
Ollepal toimus rongiõnnetus 3. mail 1939.
Võhma raudteejaam

Võhma raudteejaam (saksa "Wöchma") on raudteejaam Viljandimaal Võhmas.
Võhma jaamas on üks madal perroon. Jaamas peatub 8 reisirongi päevas liinil Tallinn–Viljandi (pooled Viljandi poole, pooled Tallinna poole). Tavarong sõidab Balti jaamast Võhma umbes 2 tundi, kiirrong aga umbes 1 tund ja 50 minutit. Jaamas paikneb lisaks peateele veel üks kõrvaltee ja tupiktee. Jaamas saab kaupu rongidele ja neilt maha laadida.
Ajalugu.
Võhma jaam rajati koos raudteeliiniga 1900. aastal, jaamahoone avati aastal 1901. Algselt jäi jaam Pilistvere kihelkonda Arussaare mõisa maadele.
1970. aastate esimesel poolel asendati senine kitsarööpmeline raudtee (rööbaste vahekaugus 750 mm) laiarööpmelisega. 
Nõukogude ajal toimus Võhma raudteejaamas tihe liiklus, sest Võhma Lihakombinaati tuli pidevalt loomavaguneid, kuhu läks jaamast ka eraldi harutee.
Jaamahoone.
Jaamahoone ehitati aastal 1901 analoogselt Surju, Halliste, Olustvere jmt jaamahoonetega. 
Puidust jaamahooneid iseloomustab ühe-kahekorruseline asümmeetriline fassaad, mille ülesehitus sarnaneb laiarööpmelise raudtee jaamahoonetega. Kitsarööpmelise raudtee jaamahoonena torkab esile aga tagasihoidlikum dekoorikasutus. Hoone keskel asub läbi maja ulatuv vestibüül, millest paremal asuvas ühekorruselises külgtiivas asus reisijate ootesaal. Vasakul asus kontori- ja postiruum koos vestibüüli avaneva piletimüügiaknaga. Teisel korrusel asus jaamaülema korter.
Aastal 1926 tehti hoonele juurdeehitis. Sellisena on ta säilinud tänini ning on Edelaraudtee kasutada.
Olustvere raudteepeatus

Olustvere raudteepeatus (saksa "Ollustfer") on raudteepeatus Viljandimaal Põhja-Sakala vallas Olustveres.
Olustvere peatuses on üks madal perroon. Peatuses peatub kaheksa reisirongi päevas (pooled Viljandi ja pooled Tallinna poole). Tavarong sõidab Balti jaamast Olustverre umbes 2 tundi ja 10 minutit, kiirrong umbes 2 tundi. 
Ajalugu.
Jaam rajati koos raudteeliiniga 1900. aastal Suure-Jaani kihelkonda Lõhavere mõisa maadele. Praegu on alles vaid raudteepeatus. Olustvere ja Sürgavere vahel asus liini algaastatel Tällivere raudteepeatus.
Jaamahoone.
Jaamahoone valmis aastal 1901. See on ehitatud tüüpprojekti järgi nagu Surju, Halliste, Võhma jmt jaamahooned. 
Puidust jaamahooneid iseloomustab ühe-kahekorruseline asümmeetriline fassaad, mille ülesehitus sarnaneb laiarööpmelise raudtee jaamahoonetega. Kitsarööpmelise raudtee jaamahoonena torkab esile aga tagasihoidlikum dekoorikasutus. Hoone keskel asub läbi maja ulatuv vestibüül, millest paremal asuvas ühekorruselises külgtiivas asus reisijate ootesaal. Vasakul asus kontori- ja postiruum koos vestibüüli avaneva piletimüügiaknaga. Teisel korrusel asus jaamaülema korter.
Hoone on säilinud algupärasel kujul ja hiljem olnud kasutusel elamuna. 
1998. aastast on jaamahoone eraomanduses ja arvel kultuurimälestisena (nr 14592). Nüüdseks seisab hoone tühjalt ja on halvas seisukorras.
Õnnetused.
Võhma ja Olustvere vahel paiknevas niinimetatud Navesti kurvis toimus 21. oktoobril 1936 raske rongiõnnetus. Mäest laskudes sõitis reisirong liiga suure kiiruse tõttu 4 meetri kõrgusest teetammist alla. F. Krulli vedur Sk-155 paiskus külili ning sellele jooksis peale veduri järel olnud pakivagun. Järgmisena olnud teise klassi reisivagun kukkus külili ning järgnevad kaks kolmanda klassi reisivagunit jäid teetammile poolkülili pidama. Õnnetuses hukkus vedurijuht Herbert Janson. Vedurijuhi abi Voldemar Rosenberg ja rongijuht Aleksander Mustkivi said põrutada, reisijad pääsesid ehmatusega. Õnnetuspaika püstitati mälestuskivi, mis on tänaseni säilinud.
Sürgavere raudteepeatus

Sürgavere raudteepeatus (saksa keeles "Surgefer") on raudteepeatus Viljandimaal Põhja-Sakala vallas Sürgaveres.
Sürgavere peatuses on üks madal perroon. Peatuses peatub 8 reisirongi päevas (pooled Viljandi ja pooled Tallinna suunduvad). Tavarong sõidab Balti jaamast Sürgaverre umbes 2 tundi ja 10 minutit, aga kiirrong umbes 2 tundi.
Ajalugu.
Sürgavere pooljaam rajati koos raudteeliiniga 1900. aastal. Sürgavere pooljaam on saanud nime kahe ja poole kilomeetri kaugusel asuva Sürgavere küla järgi. Jaam jäi toona Suure-Jaani kihelkonda Sürgavere mõisa maadele.
Liini algusaastatel asus Viljandi ja Sürgavere vahel Pärsti peatus ning Sürgavere ja Olustvere vahel Tällivere peatus.
Enne 2011. aasta rekonstrueerimist asus peatus Lelle jaamast 63,9 kilomeetri kaugusel, praegune peatus asub Lelle jaamast 66,4 km kaugusel.
Jaamahoone.
Esimene jaamahoone valmis samal ajal, kui rajati Sürgavere pooljaam.
1930. aastate algul sai Sürgavere pooljaamast jaam ning sinna ehitati uus kahekorruseline kelpkatusega telliskivist jaamahoone. Uus Sürgavere jaamahoone ehitati tollal uudismaterjalina kasutusele tulnud põlevkivituhktellisest. 
Kergelt hilisjuugendliku üldilmega plastiliselt liigendatud poolkelpkatusega ehitise igat külge ilmestab lai trapetsiline katuseviil. Vana puidust jaamahoone võeti seetõttu kasutusele elumajana, milleks seda kasutati teadaolevalt kuni 2008. aastani. Pärast laiarööpmelise raudtee rajamist (1970. aastatel) jaam suleti ning alles jäi vaid raudteepeatus.
Alates 1998. aastast on jaamahooned eraomanduses, kuid seisavad nüüdseks juba pikemat aega tühjalt ja on halvas seisukorras.
Boothia laht

Boothia laht ("Gulf of Boothia") on Põhja-Jäämere laht Põhja-Ameerika põhjakaldal, osa Loodeväilast. 
Lahe pikkus põhja-lõuna suunas on umbes 520 km, laius umbes 220 km, sügavus kuni 275 m. 
Kirdes piirneb laht Baffini saarega.
Ernst Idla

Ernst Voldemar Idla (8. aprill 1901 Oisu mõis, Särevere vald, Järvamaa – 5. detsember 1980 Stockholm) oli eesti võimlemispedagoog.
Rahvusvaheliselt tunnustatud eesti võimlemispedagoog Ernst Idla sündis Oisu mõisas Särevere vallas Türi kihelkonnas Järvamaal Emilie Rosalie Idla ja Hans Idla esimese pojana. Isa oli aednik. Peale Ernsti sündis veel neli last.
Haridus.
Hariduse sai Ernst Idla Tallinnas Wagneri erakoolis, Tallinna Peetri Reaalkoolis ja Tallinna Õhtukoolis. Reaalkooli turnimisõpetaja Anton Õunapuu osa Ernsti elukutse valikul oli eriti määrav. Õunapuu meetod oli vastandiks vanale staatilisele saksa turnimisele ja tugines suurele liikuvusele. 1920. aastal lõpetas Ernst Idla Sõjakooli 2. kursuse ja ülendati lipnikuks.
Kooliaastatele järgnes osavõtt vabatahtlikuna Eesti Vabadussõjast.
Isiklikku.
1922 abiellus Idla Leida Klarissa Rebasega (19. jaanuar 1900 Tartu – 29. aprill 1981 Daneryd), kellest kujunes talle asendamatu abiline muusikasaatjana võimlemistundides ja esinemistel. Nende tütred Daisy (sündis 1924) ja Ingrid (1929) jätkasid ka oma isa elutööd.
Tegevus õpetajana.
Eestis.
Aastal 1922 lahkus Ernst Idla sõjaväeteenistusest ja läks Tallinna, kus töötas võimlemisõpetajana mitmes algkoolis. Koolitöö kõrvalt tegutses Idla ka Eesti Spordi Seltsis Kalev, kust lähetati ta ka seltsi esimehe Leopold Tõnsoni soovitusel seltsi kulul Berliini Kehalise Kasvatuse Ülikooli.
Naasnud 1925. aastal Berliinist, lülitus Ernst Tallinnas vabariigi kooli- ja spordiellu, milles 1920. aastate II poolel võib eristada kolme tahku: võimlemisõpetaja üldhariduskoolides, inspektor Kehakultuuri Sihtkapitali Valitsuses ja võimlemisjuht spordiseltsis Kalev.
Aastad 1930–1940 olid Ernst Idla tegevuse kõrgperiood kodumaal, mille tegevus sõlmpuntideks võib nimetada järgneva: 
22. september 1944 jäi Ernst Idlale viimaseks päevaks kodumaa pinnal, ta põgenes koos perega Rootsi.
Rootsis.
1945. aastal alustas "Idla-võimlemise rühm" Stockholmis, mis koondas juba Eestis Idla-rühmades võimelnud naisi, aga sellega liitus ka noori. Ernst Idla sai peatselt Rootsis tuntuks ja talle usaldati juba 1949. aastal Stockholmi staadionil valguspeo, Lingiaadi juubeli korraldamine, selles osales umbes 500 eesti päritolu võimlejat. Seda üritust korrati Stockholmi 700. aastapäeva tähistamisel suvel 1953.
Pärast Ernst Idla lahkumist jätkasid ta tegevust tütred. Lisaks sellele viis Ernst Idla endini õpilane Leida Leesment Idla-võimlemise Malmösse, kus see on tänaseni tuntud "Malmö tüdrukute" ("Malmöflickorna") nime all. Stockholmis asutati rootslaste juhitud Idla-ühing Föreningen Idla, milles on palju vanuserühmi väikelastest nende vanemateni. 17. mail 2015 tähistati Stockholmis Eriksdali hallis Idla-võimlemise 70. aastapäeva Rootsis.
Johannes Voorhout

Johannes Voorhout (11. november 1647 Uithoorn, Hollandi Vabariik – 12. mai 1723 Amsterdam, Hollandi Vabariik) oli Hollandi kuldajastu maalikunstnik.
Suurimad tema loomingu kogud asuvad Amsterdamis Rijksmuseumis, Amsterdami ajaloomuuseumis, Peterburis Ermitaažis ja Teesdale'is Bowesi muuseumis.
Elulugu.
Johannes Voorhout sündis 11. novembril 1647 Põhja-Hollandis Uithoorni linnas kellassepp Cornelius Voorhouti peres. Isa märkas varakult, et poeg huvitub tehnika ehk kellade asemel kunstist, ning saatis ta Goudasse ajaloostseenide maalimise poolest tuntud kunstniku Constantijn Verhouti käe alla õppima. Kuus aastat hiljem suundus Voorhout Amsterdami ja töötas teadaolevalt 1664. aastal ajaloo- ja portreemaalija Jan van Noordti töökojas. 
1670. aastal Voorhout abiellus. 1672. aastal põgenes ta Prantsuse okupatsiooni kartes abikaasa sugulaste juurde Saksamaale Friedrichstadti. Seal tutvus ta portretisti ja kunstikaupmehe Jürgen Ovensiga. Ovens soovis, et Voorhout jääks tema juurde töötama, kuid kui ta eitavalt vastas, soovitas tal tööd otsida Hamburgis. 
Hamburgis saavutas Voorhout edu. Sellest ajast on pärit ka ta tuntumad maalid. Näiteks õlimaalil "Kodune muusikastseen" ("Häustlische Musicszene", 1674) kujutatakse organiste ja heliloojaid Johann Adam Reinckeni klavessiini taga ja temast paremal Dietrich Buxtehudet, kellest on see ainus teadaolev portree. Maali William III-st kasutati 1930. aastatel Hollandi 500-kuldnasel.
1677. aastal sündis Voorhoutil poeg. 1707. aastal pöördus ta tagasi Amsterdami ja asutas õpikoja, kus õpetas oma poega Johannes II Voorhouti ja Saksa kunstnikku Ernst Stuvenit. Amsterdamis ei saavutanud ta aga kunagi sellist edu kui Hamburgis, sest kunstnike konkurents oli seal palju elavam. 
Johannes Voorhout suri 12. mail 1723 Amsterdamis.
Lodu

Lodu on toitainerohkest vooluveest märg kasvukoht. 
Lodud on sageli tekkinud läbivooluga nõgudes ja orgudes. Leidub nii lagedaid kui ka metsaga lodusid (lodumetsad). Lodumetsade karakterpuuliik on sanglepp (sanglepalodu). 
Soostumisprotsessi, mille tagajärjel lodu tekib, nimetatakse lodustumiseks.
Jean-Baptiste Lully

Jean-Baptiste de Lully [ʒɑ̃ batist də lyˈli]; (itaalia keeles Giovanni Battista di Lulli; 28. november 1632 – 22. märts 1687) oli itaalia päritolu prantsuse helilooja, kes töötas suure osa oma elust Louis XIV õukonnas. Prantsusmaa kodakondsuse sai ta 1661. aastal.
Elulugu.
Lapsepõlv.
Jean-Baptiste de Lully sündis Itaalias Firenze linnas. Lully ei saanud nooruses mingisugust haridust, ent tal oli erakordset annet nii tantsimises kui ka pillimängus – ta mängis kitarri ja viiulit. Itaalia päritolu poisi avastas 1646. aastal Guise'i hertsog Charles de Lorraine, kes viis ta Prantsusmaale. Seal asus tulevane helilooja nõudepesijana Mademoiselle de Montpensier' teenistusse. De Montpensier' abiga arendati Lully andeid ning ta õppis solfedžot Nicolas Metru käe all.
Teenistus õukonnas.
Louis XIV teenistusse asus Lully 1652. aastal ning tema ülesandeks õukonnas oli tantsimine. Kuningat võlusid tema kompositsioonid "Ööballetile" (prantsuse "Ballet de la nuit"). Mõnda aega dirigeeris noor helilooja kuninglikku orkestrit, kuid olles tüdinenud ansambli nõrgast distsipliinist, asutas kuninga nõusolekul kammerorkestri Les Petits Violons ('väikesed viiulid').
1650. ja 1660. aastatel lõi Lully mitmeid ballette, kus koos autoriga astus üles ka kuningas ise. Tohutu menu saatis muusikat, mis oli kirjutatud Molière'i komöödiatele (sh "Kodanlasest aadlimees" ja "Armastuse tohter"). Kohtumine Molière'iga pani aluse uue žanri – komöödiaballeti – tekkele.
Kuninga balletivaimustuse raugemisel pühendus Lully ooperite kirjutamisele. Halvenes ka Lully tervis, mistõttu pärast 1670. aastat ta enam tantsida ei saanud.
Pereelu.
Jean-Baptiste de Lully abiellus oma sõbra ja kolleegi Michel Lamberti tütre Madeleine Lambertiga. Tema vabameelsus põhjustas õukonnas alatihti intriige ning pingelised olid suhted ka kuningaga, ent tänu oma talendile Lully viimase ebsoosingusse ei sattunud. Lullyl oli teadaolevalt kolm poega: Louis, Jean-Louis ja Jean-Baptiste Lully II.
Surm.
8. jaanuaril 1687 juhatas Lully Louis XIV tervenemise auks Ambroosiuse hümni, mille käigus põhjustas jalga tabanud taktikepp põletiku. Hoolimata haava ohtlikkusest keeldus Lully jala amputeerimisest, mistõttu levis gangreen peagi üle terve keha, põhjustades helilooja surma 22. märtsil 1687.
Looming.
Lully kuulus barokiajastu heliloojate hulka, kelle muusikas kohtab tihti tollele ajastule omast võtet "basso continuo"'t. Lully loomingut iseloomustab jõulisus, emotsionaalsus ja rütmikus. Tänu Lullyle kogusid õukondades populaarsust tempokad tantsud. Oluline oli Molière'iga koostöös tekkinud uus žanr komöödiaballett, mis ühendas nii teatrit, balletimuusikat kui ka komöödiat. Lully kirjutas küll peamiselt viiulile, ent ka kitarri-, lauto-, oreli-, fagoti-, plokkflöödi- ja klavessiinimuusikat.
Kui helilooja pühendus ooperile, otsustas ta muuta Itaaliast pärit žanri prantslastele vastuvõetavamaks. Põhilisteks muudatusteks olid varem selgelt eraldatud retsitatiivsete osade segamine aariatega pinge tõstmise eesmärgil ning süžee hoogsam areng. Lullyd peetakse prantsuse ooperi pioneeriks.
Poised

Poised (ainsus — poise) on bentofaagiliste (põhjatoiduliste) kalade suu ümber paiknevad jätked. 
Poisetes on palju ülitundlikke rakke, millel on maitsmis- ja kompimisfunktsioon. Poiseid esineb näiteks karpkalalaste ja sägalaste esindajail.
Puaas

Puaas (inglise "poise"; tähis P) on CGS-süsteemi viskoossuse mõõtühik.
1 P = 1 g·cm−1·s−1
Analoogne ühik SI-süsteemis on paskalsekund:
1 Pa·s = 1 kg·m−1·s−1 = 10 P
Puaas on nimetatud prantsuse füüsiku Jean Louis Marie Poiseuille' järgi.
Elektrielund

Elektrielund on teatavate kalade (elektrikalade) eriline elund, mis tekitab elektripinget. 
Fülogeneetiliselt on elektrielund tekkinud harilikult lihaste modifitseerumise tulemusena. 
Ehituslikult koosneb elektrielund sadadest kuni tuhandetest talitluslikest osadest – kuuekandilistest plaadikestest –, mis on omavahel rööpselt ühendatud, meenutades ühtset sammastikku. 
Elektrielundi töös muundub keemiline energia elektrienergiaks.
Doberai poolsaar

Doberai (ka Cendrawasih, hollandi Vogelkop) on poolsaar Uus-Guinea saare loodeosas. Asub Indoneesia Lääne-Paapua provintsis. Poolsaart eradab Waigeo saarest Dampieri väin.
Suuremad asulad on Manokwari, Sorong, Bintuni ja Ransiki.
Kollane mombinipuu

Kollane mombinipuu ("Spondias mombin" ehk "Spondias lutea") on heitlehine puu anakardiliste sugukonnast mombinipuu perekonnast.
Morfoloogia.
Kollane mombinipuu võib kasvada 6 meetri kõrguseks ja tüve diameeter võib olla 60–75 cm. Lehed on 20–45 cm pikkused ning alumiselt küljelt karvased. 
Kollase mombinipuu vili on söödav ploomitaoline kollane mombin, mis toorelt on roheline, kuid küpsedes muutub kuldkollaseks. Vili on umbes 3–4 cm pikkune ja 2,5 cm läbimõõduga. 
Levik.
Puu pärineb algselt Ameerika mandri troopilisest vööndist, kuid nüüdseks on naturaliseerunud ka Aafrikas, Indias ja Indoneesias. 
Kasutamine.
Nigeerias kasutatakse kollast mombinipuud silmahaiguste, paelusstõve, köha ja kõhulahtisuse raviks, haavade puhastamiseks ning palaviku alandajana.
Usutakse, et purustatud lehtede ja keedusoola segu joomine aitab koolera vastu.
Rahva teenrid

"Rahva teenrid" on Eesti Rahvusringhäälingu raadiosaade Vikerraadio programmis, kus ajakirjandusväljaannete ja meediakanalite juhtivtoimetajad analüüsivad Eesti nädalasündmusi. Tunnipikkuse iganädalase saate otse-eetris on kolm ajakirjanikku. "Rahva teenrid" on eetris laupäeviti kell 11.05.
Saate algatasid Neeme Brus ja Mart Ummelas. Saade oli esimest korda eetris 4. aprillil 1998. Seoses Neeme Brusi siirdumisega tööle Kaitseliitu ja Mart Ummelase loobumisega aprillis 2007 hakkasid saadet juhtima Aarne Rannamäe ja Lauri Hussar. 2019. aastal juhtisid saadet kas Taavi Eilat või Mirko Ojakivi. 2021. aastal olid saatejuhid Mirko Ojakivi või Huko Aaspõllu.
Anu Tammemägi

Anu Tammemägi (sündinud 27. märtsil 1970 Tallinnas) on eesti arhitekt ja endine mäesuusataja.
Keskhariduse omandas ta Tallinna 17. Keskkoolis aastatel 1977–1988 ning arhitektuurialase kõrghariduse Tallinna Kunstiülikooli arhitektuuriosakonnas aastatel 1988–1993.
Aastal 1990 töötas ta Rootsi arhitektuuribüroodes Flensborns Arhitektkontor ning Arhitekthuset AB. Aastatel 1992–1994 töötas ta arhitektuuribüroos Ago Pähn Projektis ning aastatel 1994–1999 Rein Murula Arhitektuuribüroos. Aastatel 1999–2000 töötas ta vabakutselise arhitektina. Alates 2000. aastast töötab ta arhitektuuribüroos AT Arhitektuur.
Karella-kibekurk

Karella-kibekurk ("Momordica charantia" ehk "Momordica muricata") on taim kõrvitsaliste sugukonnast kibekurgi perekonnast.
Karella-kibekurk on nõtke ronitaim, mis kasvab troopilistel aladel Aafrikas, Hiinas, Lõuna- ja Kagu-Aasias ning Kariibi mere saartel. Selle vili karella on piklik ja sarnaneb väikse kurgiga. Vili on toorena roheline, aga valmides muutub oranžikaks ning lõheneb kolmeks ebakorrapäraseks osaks, mis koolduvad ja vabastavad seemned. 
Karella-kibekurki kasutatakse laialdaselt toiduks (nii toorelt kui ka küpsetatult) ja ravimina, vaatamata selle mõrule maitsele. Selle lehed, seemned ja viljad sisaldavad inimorganismile vajalikke ja kasulikke aineid, sealhulgas C-vitamiini, valke ja steroide.
Nigeerias lisatakse karella-kibekurgi lehti segusse, mida kasutatakse koolera raviks. Taime kasutatakse ka lahtisti ja oksetina.
Tolkuse raba

Tolkuse raba on Häädemeeste ja Häädemeeste valla maa-alal asuv kõrgsoo. Raba asub Tallinna–Pärnu–Ikla maantee ääres Häädemeestest umbes 6 km põhja pool.
Raba pindala on 55 km². 1856. aastal kaevatud Timmkanal jagab raba kaheks osaks, millest lõunapoolset kutsutakse ka Maasika rabaks. Raba keskel on 42 laugast.
Ajalugu.
Antsülusjärve ja Litoriinamere ajal oli praeguse raba kohal laht, mida ümbritsesid luitevallid. Kui meretase langes, siis laht soostus. Tolkuse raba koosneb mitmest kokku kasvanud soost. Raba kõige vanemas osas on turbakiht juba 5 m paks. Kunagiste luidete jalamilt väljuva survelise põhjavee mõjul on kohati tekkinud allikasoo, kus kasvab haruldasi taimi. Arvatavasti teeb just veerežiim Tolkuse raba nii eriliseks, et raba põhjaosas on registreeritud Eesti oludes rekordiline turba juurdekasv: 1,6–1,9 mm aastas.
Aegade jooksul on Tolkuse rabasse kaevatud palju kraave. Selle tulemusena on mitu raba keskosas olevat laugast tühjaks voolanud. Kohati on kraavide läheduses hakanud raba metsastuma.
Tolkuse rabas on 2,2 km pikkune õpperada ja 2004. aastal rajatud 18 m kõrgune Rannametsa vaatlustorn. Torn asub mere lähedal ja hea ilmaga paistab sealt Kihnugi ära.
Pärnu linn võttis 1958 Tolkuse raba looduskaitse alla.
Elustik.
Tolkuse raba keskosa laugastes ja älvestes kasvavad toitainerikkale veele viitavad taimed hundinui, mürkputk ja ubaleht. Nende kallastel kasvavad madalsoole iseloomulikud tarnad ja sõnajalad, vaevakask, pajud ja isegi üksikud kidurad kuused. 
Tolkuse rabas pesitsevad lindudest põldrüüt, mudatilder, väikekoovitaja, hallõgija, sookurg ja teder. Rabasaared on metskitsede, põtrade ja metssigade sigimis- ja varjepaigad.
Rõuge ürgorg

Rõuge ürgorg on ürgorg Haanja kõrgustiku loodeserval Võru maakonnas.
Rõuge ürgorg on kuni 60 meetri sügavune. Sellesse suubub mitu lisaorgu, nt Ööbikuorg, Hinni kanjon jt.
Ürgoru põhjas asub seitse järve, nende seas ka Rõuge Suurjärv.
Rõuge ürgorus asub 10 km pikkune matkarada.
Tuhala karstiala

Tuhala karstiala on karstiala, mis asub Harjumaal Kose vallas Tuhala maastikukaitsealal.
Tuhala karstialal tekib ikka ja jälle mõni uus, suurem või väiksem lohuke. Rekordiomanikuks teeb Tuhala Eesti pikim (54 m) Virulase karstikoobas. Tähelepanuväärne on ka sealne 300-aastane Kataveski hiiekadakas, mis on 4,5 m kõrge ja mille tüveümbermõõt on 1,2 m.
Mandel-maruhein

Mandel-maruhein ("Vernonia amygdalina") on korvõieliste sugukonda maruheina perekonda kuuluv põõsas.
Ta kasvab troopilises Aafrikas. 
Kasutamine.
Põõsa lehti kasutatakse nii supimaterjalina kui ka nendest tehtud ekstrakti mitme haiguse raviks. Nigeerias kasutatakse mandel-maruheina humala aseainena õlle valmistamisel.
Šimpansid söövad taime lehti, kui nad kannatavad parasiitide käes.
The Fame Monster

"The Fame Monster" on (stiliseeritult "The Fame Mons†er") Lady Gaga teine album, milles räägib kuulsuse tumedamast poolest. Albumi laulud on veidi "zombi"'likud ning hirmutavad. 
Laulud.
Esimene singel albumilt oli "Bad Romance", teine "Telephone" (koos Beyoncé'iga) ja kolmas "Alejandro".
Nurisünnitus

Nurisünnitus ehk iseeneslik abort ehk spontaanne abort on surnud embrüo või loote iseeneslik väljumine emakast.
Atauro

Atauro on saar Malai saarestikus, üks Väikestest Sunda saartest. Saar kuulub Ida-Timorile ja see asub 25 km Ida-Timori pealinnast Dilist põhjas.
Pindala 105 ruutkilomeetrit. Saar on mägine, kõrgus kuni 995 m.
2015. aasta rahvaloenduse järgi elas saarel 9274 inimest.
Mati Kõrts

Mati Kõrts (sündinud 27. jaanuaril 1962 Tartus) on eesti ooperilaulja.
Elulugu.
Mati Kõrts õppis 1969–1975 Kuivajõe 8-klassilises koolis, lõpetas 1981. aastal Kose Keskkooli ja 1987. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi, kus õppis algul Viktor ja seejärel Rostislav Gurjevi lauluklassis. Ta on ennast täiendanud Janis Sprogise juures Riias ja Shen Xiangi meistrikursustel Savonlinnas.
Aastatel 1981–1986 laulis Kõrts Estonia teatri ooperikooris, 1986–1998 oli samas teatris solist. Pärast seda on ta vabakutselise ooperiartistina laulnud nii rahvusooperis Estonia kui ka teatris Vanemuine. Ta on solistina üles astunud laulupidudel.
Tuntumaid rolle.
Mati Kõrts on esinenud ka kammer- ja oratooriumilauljana mitme suurvormi ettekandel, näiteks Mozarti "Reekviem" ja "Kroonimismissa" ning Honeggeri "Jeanne d'Arc tuleriidal". Kõrts üles astunud ka Prantsusmaal, Venemaal ja Leedus, esinenud ansambliga Evergreen ning laulnud 1987. aasta filmis "Prelüüd".
Uglovka

Uglovka on alev Venemaal Novgorodi oblastis Okulovka rajoonis Valdai kõrgustikul.
Ugoli nime all on küla esmamainitud 1495. aastal. 1933. aastal sai aleviks.
Alevit läbib Moskva–Peterburi raudtee.
Peamine tööstusettevõte on lubjatehas.
Eimsbüttel

Eimsbüttel on Hamburgi linnarajoon.
Eimsbüttel jaguneb 9 linnajaoks:
Hamburg-Nord

Hamburg-Nord on Hamburgi linnarajoon.
Hamburg-Nord jaguneb 13 linnajaoks:
Hamburg-Mitte

Hamburg-Mitte on Hamburgi linnarajoon.
Hamburg-Mitte jaguneb 21 linnajaoks:
Wilhelmsburg

Wilhelmsburg on linnaosa Hamburgis Hamburg-Mitte linnarajoonis. Wilhelmsburg on territooriumilt suurim linnaosa Hamburgis.
Raadio Top

Raadio Top oli Eesti kohalik raadiojaam. Tegutses aastatel 1993–1996 Tallinna Olümpiapurjespordikeskuses.
Raadio peatoimetaja aastatel 1993–1995 oli Vahur Kersna. 
Kersna on meenutanud Vikerraadio saates "Aeg peatub", et pärast seda, kui Eesti taastas iseseisvuse, võttis ta Top Raadiosse tööle Gunnar Grapsi, Alo Matiiseni ja Jaak Joala, kes Kersna jutu järgi olid vana süsteemi lagunemise järel "tuule kätte jäetud". Top Raadio lõpuaastatel jäid Kersnal ja teistel palgad keskeltläbi poole aasta eest saamata, kuigi tahe raadiot edasi teha oli suur. Kui Jüri Makarov pani Top Raadio lukku, keeras Jüri Liim hiljem luku lahti ja tegi ikka saateid.
Raadios Top on töötanud ka Ivar Vigla.
Kalju Saareke

Kalju Saareke (15. august 1926 Tartu – 20. september 2015 Tallinn) oli eesti balletitantsija, koreograaf ja pedagoog.
Haridus.
Ta lõpetas 1945. aastal Tartu Poeglaste Gümnaasiumi (Tartu 1. Keskkool). Aastatel 1950–1952 õppis Moskva Suure Teatri Balletikoolis.
1958. ja 1967. aastal täiendas end Moskvas NSV Liidu Kvalifikatsiooni Tõstmise Instituudis.
Mälestuse jäädvustamine.
Temast on tehtud dokumentaalfilm "Punane varietee" (režissöör-operaator ja stsenarist Manfred Vainokivi, mis esilinastus 27. jaanuaril kinos Sõprus.
Kalju Saareke on maetud Metsakalmistule.
Khūzestāni provints

Khūzestāni provints (eestikeelses kirjanduses ka Huzistan) on 1. järgu haldusüksus (provints) Iraanis. Piirneb läänes Iraagiga ja lõunas Pärsia lahega.
Khūzestān asub vanaaja Elami riigi alal, selle üks ajalooline nimi on ka Susiana, mis tuleneb Elami pealinna Susa nimest.
Provints jaguneb 23 maakonnaks.
Higashiōsaka

Higashiōsaka (jaapani 東大阪 'Ida-Ōsaka') on linn Jaapanis Ōsaka prefektuuris. Asub Ōsakast vahetult idas.
Linn loodi 1967 Fuse, Hiraoka ja Kawachi linna liitmise teel.
Üks tuntumaid vaatamisväärsusi on Hiraoka pühamu.
Hachiōji

Hachiōji on linn Jaapanis Tōkyō prefektuuris.
Linn on ümbritsetud mägedest, millest tuntumad on Takao ja Jinba. 
Hachiōjis asub keiserlik mausoleum, kuhu on maetud keisrid Taishō ja Shōwa.
Øystein Pettersen

Øystein Pettersen (sündinud 19. jaanuaril 1983 Oslos) on Norra murdmaasuusataja, kelle põhidistants on sprint, olümpiavõitja.
Ta kuulub spordiklubisse Lillomarka Skiklubb.
Pettersen võistles esimest korda Norra täiskasvanute meistrivõistlustel 22. jaanuaril 2002 ja ta tuli 30 km klassikas 32. kohale.
Pettersen saadeti 2003. aasta juunioride MM-ile, mis toimusid Rootsis Sollefteas. Ta saavutas 4. veebruaril 30 km vabastiilis ühisstardist sõidus 6. koha, 6. veebruaril 10 km klassikas 5. koha ning 8. veebruaril 1 km vabastiilis sprindis kvalifikatsioonis 19. ja finaalis 20. koha.
Pettersen võistles esimest korda maailma karikasarjas 6. märtsil 2003 kodulinnas Oslos, kus ta sai klassikasprindis 45. koha. Esimesed punktid teenis ta MK-etapil 11. märtsil Drammenis klassikasprindis, kui ta sai 24. koha.
2005. aasta Norra meistrivõistlused toimusid Lillehammeris. Pettersen osales kolmel distantsil ja parimaks jäi 28. jaanuaril saavutatud 17. koht 1 km klassikastiilis sprindis.
2006. aastal tulemused paranesid. 8. jaanuaril parandas ta oma senist parimat kohta MK-etapil, kui saavutas Otepääl 1,5 km klassikatehnikas sprindis 20. koha. 7. märtsil Borlängenis jõudis ta esimest korda 10 parema hulka sprindi vabatehnikas sõidus, kus ta oli 8.
Poodiumile tõusis Pettersen esimest korda 28. oktoobril 2006 Düsseldorfi MK-etapil sprindi vabatehnikas sõidus, kui ta jäi teiseks kaasmaalase Eldar Rønningi järel.
31. märtsil 2007 tuli ta Nybygdas Norra meistrivõistlustel 50 km ühisstardist klassikalises tehnikas 8. kohale.
Norra meistrivõistlustel on tema parimaks kohaks olnud 5. koht 1,6 km vabatehnikasprindis 16. jaanuaril 2009.
2015. veebruari seisuga on Pettersen saanud MK-etappidel kuus esikolmikukohta, millest kolm korda on ta olnud teine ja kolm korda kolmas. Teine on ta olnud veel klassikasprindis 26. jaanuaril 2009 Otepääl Ola Vigen Hattestadi järel (Norra sai viisikvõidu) ja 28. novembril Kuusamos taas Hattestadi järel 1,4 km klassikastiilis sprindis. Kolmas oli ta 16. detsembril 2007 Venemaal Rõbinskis Anders Gloerseni ja Hattestadi järel (Norra sai viisikvõidu) ning 4. detsembril 2010 Düsseldorfis vabatehnikasprindis Emil Jönssoni (Rootsi) ja Fulvio Scola (Itaalia) järel.
2010. aasta taliolümpiamängudel Kanadas Vancouveris osales Pettersen kahel alal. 17. veebruaril tuli ta 1,5 km klassikatehnikas sprindis kvalifikatsioonis 7. ja siis finaalis 6. kohale. Venemaa sai kaksikvõidu. 22. veebruaril toimus paarissprint, kus Pettersen tuli Norra meeskonnas koos Petter Northugiga Saksamaa ja Venemaa ees olümpiavõitjaks.
24. veebruaril 2011 osales Pettersen maailmameistrivõistlustel Oslos sprindi kvalifikatsioonis. Ta jäi seal 41. kohale.
Petterseni elukaaslane on Ellen Sandbekken.
Saavutused.
Olümpiamängudel.
2010 Vancouveris
Tõmmuriisikas

Tõmmu riisikas ehk seaseen ehk mullapööraja ("Lactarius necator") on pilvikuliste sugukonda riisika perekonda kuuluv seeneliik.
Tõmmu riisikas on toorelt mürgine kibedamaitseline söögiseen. Mürgisus kaob kupatamisel. Lääneriikides ei soovitata tõmmuriisikat siiski toiduks kasutada, sest ta sisaldab mutageeni nekatoriin, mis töötlemisel täielikult ei eraldu.
Anvar Samost

Anvar Samost (sündinud 3. augustil 1971 Sondas) on eesti ajakirjanik.
Haridus.
Ta on lõpetanud Kiviõli keskkooli. Keskkooli ajal osales ajalehe Leninlik Lipp kursustel.
Ülikool jäi lõpetamata lõputöö esitamata jätmise tõttu.
Töökäik.
Töötanud uudisteagentuuris Baltic News Service alates 1995. aastast, sai ta 2004. aastal BNS Eesti OÜ juhatuse liikmeks. Aastail 2006–2011 oli ta BNS Grupi juhatuse esimees, seejärel sai Postimehe juhatuse esimeheks.
Ta on töötanud ajalehtede Postimees ja Äripäev toimetuses. 
Aastatel 1993–1994 oli Hommikulehe peatoimetaja ja majandustoimetuse juht. 
Aastatel 1995–2014 juhtis ta Raadio 2-s saadet "Olukorrast riigis" (pikka aega koos Hannes Rummiga, seejärel koos Kalle Muuliga). Aastatel 2014–2016 tegi ta Raadio Kukus koos Kalle Muuliga saadet "Muuli ja Samost", 2016. aasta septembrist 2017. aasta juunini tegi ta Vikerraadios koos Hannes Rummiga saadet "Samost ja Rumm". Järgnesid "Samost ja Ruussaar", "Samost ja Sildam" ning alates 2021. aasta oktoobrist kannab saade nime "Samost ja Aaspõllu", kus Anvar Samost kõneleb poliitikaelus toimuvast koos Huko Aaspõlluga. 
Liberalismi Akadeemia nimetas ta aasta liberaaliks 2011.
27. veebruarist 2014 kuni 23. märtsini 2015 oli ta Isamaa ja Res Publica Liidu liige. Ta kandideeris 2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel (sai 3628 häält, mis oli IRLi nimekirjas 5. tulemus) ja 2015. aasta Riigikogu valimistel valimisringkonnas nr 7 (sai 761 häält, millega valituks ei osutunud). Pärast Riigikogu valimiste tulemuste selgumist astus ta IRL-st välja.
1. aprillist 2015 kuni 19. jaanuarini 2016 töötas ta taas BNS Groupi juhatuse esimehena. 1. juunist 2016 töötab ta Eesti Rahvusringhäälingu veebiuudiste peatoimetaja ja uudistetoimetuse juhi asetäitjana.
9. juulil 2024, seoses küsimustega 6. juulil ERR venekeelses veebis avaldatud intervjuuga riigireetmises süüdistatava Aivo Petersoniga, postitas Anvar Samost sotsiaalmeediakeskkonda Twitter teate: "Igaks juhuks mainin, et kõik lollid, kes närvidele käivad, saavad täna bloki." 
Isiklikku.
Ta on pärit Sondast.
Ta puhkab sageli Kuressaares ja Riias.
Tema kirg on autod.
Ajakirjandusloolane Krista Aru on iseloomustanud Samostit ausa ja otsekohesena.
Agrokliima

Agrokliima on kliima põllumajanduse seisukohalt hinnatuna. 
Agrokliima olulisemad näitajad on vegetatsiooniperioodi pikkus, aktiivsete temperatuuride summa, aastane sademetehulk ja selle jaotus aasta jooksul jt. 
Agrokliima seisukohast jaotatakse maakera agrokliimavöötmeteks. 
Agrokliima uurimisega tegeleb agroklimatoloogia.
Suurendus

Suurenduseks nimetatakse kujutise nurksuuruse ja eseme nurksuuruse suhet.
Mats Õun

Mats Õun (sündinud 29. septembril 1964 Viljandis) on eesti kunstnik ja fotograaf.
Õppinud Tallinna 7. Keskkoolis (1982), Tallinna Pedagoogilises Instituudis (1982–1984) ja Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis (1984–1993). Diplomi järgi teatrikunstnik. Eesti Kunstnike Liidu liige. Osalenud ülevaate- ja grupinäitustel. Esinenud isikunäitustega keraamikast, graafikast, fotograafiast. Kujundanud lavastusi Eesti teatrites. Oli mängufilmi "Noorelt õpitud" kunstnik-lavastaja. 
1990. aastate algusest on ta olnud vabakutseline teatrikujundaja, pedagoog, graafikadisainer, ajakirjanik, raadios ja kirjutavas pressis toimetaja ja saatejuht, keraamik, programmijuht, fotograaf. Nüüdseks spetsialiseerunud peamiselt fotograafiale. Tegeleb kontserdifoto, teatrifoto ja retrostiilis aktifotoga. Esindanud fotodega Eestit rahvusvahelisel Novosibirski Graafikabiennaalil 2009. 
Püsiekspositsioon Mats Õuna retrostiilis aktifotodest on avatud Laitse lossis.
Vasomotoorne riniit

Vasomotoorne riniit on krooniline nohu, mille puhul esineb nina liiga aktiivne reaktsioon välisärritajatele. Sümptomite poolest sarnaneb vasomotoorne riniit väga allergilise nohuga, kuid allergiat siiski ei ole. 
Esineb sageli just vanematel inimestel.
Aleksandrovsk-Sahhalinski

Aleksandrovsk-Sahhalinski on linn Venemaal Sahhalini oblastis, Aleksandrovsk-Sahhalinski rajooni keskus. Asub Sahhalini läänekaldal Tatari väina ääres. 
1869. aastal rajatud talu juurde tekkis asula, mis 1926. aastani kandis nime Aleksandrovsk. 1880 rajati asulasse vangla ja 1881 sõjaväe tugipunkt. 1918–1920 oli linn admiral Aleksandr Koltšaki valitsuse all. 1920–1925 kuulus Jaapanile. 1932–1947 oli Sahhalini oblasti halduskeskus.
Aleksandrovsk-Sahhalinski on sadamalinn ja kivisöe kaevandamise keskus.
Córdoba (Argentina)

Córdoba on linn Argentinas, Córdoba provintsi keskus. 
Linn asub riigi geograafilise keskpaiga lähedal, pealinnast Buenos Airesest ligikaudu 700 km loodes. 
Córdoba on Buenos Airese järel rahvaarvult suurim linn Argentinas. 
Linnas asub 1613. aastal Jesuiitide ordu rajatud Argentina vanim ülikool Córdoba ülikool.
Linn asutati 6. juulil 1573. Córdoba asutaja hispaania konkistadoor Jerónimo Luis De Cabera pani linnale nime samanimelise hispaania linna järgi.
Agrokliimavööde

Agrokliimavööde on piirkond, kus on sarnased kliimatingimused põllumajanduse arenguks. 
Agrokliimavöötmete piiride määramine põhineb agrokliima ressurssidel, mis sõltuvad piirkonna asukohast kliimavöötme ja loodusvöötme sees.
Soltsõ

Soltsõ on linn Venemaal Novgorodi oblastis, Soltsõ rajooni keskus. Asub Šeloni jõe ääres Veliki Novgorodist 78 km edela pool.
Soltsõd on esmamainitud 1390. aastal. Linna lähedal toimus 1471. aastal Šeloni lahing Moskva ja Novgorodi vägede vahel.
Linna läbib Peterburi–Viciebski raudtee.
Krasnogorodski rajoon

Krasnogorodski rajoon (1995. aastani "Krasnogorodskoje rajoon") on haldusüksus Venemaal Pihkva oblastis. Piirneb läänes Lätiga.
Rajoonis on Krasnogorodski alev ja 2 külaasundust.
Läbi rajooni voolab Sinjaja jõgi.
Krasnogorodsk

Krasnogorodsk (eesti keeles varem Kraasna) on alev Venemaal Pihkva oblastis, Krasnogorodski rajooni keskus. Asub Sinjaja jõe ääres.
Asula tekkis 1464. aastal rajatud kindluse juurde. 1967. aastal sai aleviks. 1995. aastani oli alevi nimi Krasnogorodskoje.
Krasnogorodskoje ümbruses, kunagises Vitebski kubermangus, praeguse Läti, Valgevene ja Venemaa piiril elas väljarännanud eestlaste rühm Kraasna maarahvas, kes rääkisid Kraasna murrakus.
En Garde

Vehklemisklubi En Garde on Haapsalus tegutsev MTÜ ja spordiklubi, mille üks looja oli Endel Nelis. 
Nüüdseks on nii En Garde'is kui ka teistes Eesti vehklemisklubides ainus relvaliik epee. 
Klubist on läbi aegade sirgunud mitmeid maailmatasemel vehklejaid, näiteks kahekordne maailmameister Nikolai Novosjolov, Kaido Kaaberma, Heidi Rohi, Kristina Kuusk. Klubis tegutsevad vehklemistreeneritena ka Endel Nelise poeg Peeter Nelis ja tütar Helen Nelis-Naukas, kelle õpilased on võitnud nii noorte kui ka täiskasvanute klassides Euroopa meistrivõistluste ja maailmameistrivõistluste medaleid. Võistlusspordi tasemel tegeleb vehklemisega ka Helen Nelis-Naukase poeg Sten Priinits, kes on Eesti meeste epeekoondise liige ning 2017. aasta seisuga kolmekordne individuaalne Eesti meister.
Robert Quinn

 
Robert E. Quinn on USA juhtimisteadlane. 
Ta on Michigani ülikooli Rossi ärikooli professor. 
Ta on spetsialiseerunud muudatustele organisatsioonides.
Bill Hybels

William Hybels (sündinud 1951 Kalamazoos Michigani osariigis) on USA pastor, kristlik publitsist ja pastorite juhtimiskoolitaja. 
Ta asutas 1975 Chicago eeslinnas South Barringtonis sõltumatu evangeelse koguduse Willow Creek, millest on saanud megakirik.
EasyJet

EasyJet on Suurbritannia odavlennufirma, mille kodulennujaam on Londoni Lutoni lennujaam. See veab rohkem reisijaid, kui ükski teine Ühendkuningriigi lennufirma, opereerides 500 lennuliinil 118 sihtkohta Euroopas, Põhja-Aafrikas ja Lääne-Aasias. 
EasyJet on väga kiiresti arenenud oma asutamisest alates. Üheks põhjuseks võib pidada suurt turunõudlust odavate lennufirmade järgi. Aastal 2009 lennutas lennufirma 45,2 miljonit reisijat ja on suuruselt teine odavlennufirma Euroopas Ryanairi järel.
Ajalugu.
EasyJeti asutas 9. märtsil 1992 Stelios Haji-Ioannou. EasyJet alustas kahe liisitud Boeing 737-ga. Need teenindasid kahte liini: Lutonist Glasgow'sse ja Edinburghi.
Lennukipark.
EasyJet on maailma suurim Airbus A319 operaator. 
Keskmine lennukite vanus on 3,4 aastat (2010. aasta mai seisuga). 
Sõidupileti lisatasud.
EasyJetil on järgmised lisatasud:
Bahmatš

Bahmatš on linn Ukrainas Tšernihivi oblastis, Bahmatši rajooni keskus.
Linn tekkis 1860. aastatel raudtee juurde.
ǁKarasi piirkond

ǁKarasi piirkond on Namiibia kõige lõunapoolsem 1. järgu haldusüksus (piirkond).
Piirkond jaguneb seitsmeks valimisringkonnaks: Berseba, Ida-Karasburg, Keetmanshoop Rural, Keetmanshoop Urban, Lääne-Karasburg, Lüderitz ja Oranjemund.
Suurimad linnad on Keetmanshoop, Lüderitz ja Rosh Pinah. Väiksemate sekka kuuluvad näiteks Karasburg ja Oranjemund. Niisutusprojektide tõttu on kiirelt kasvamas Aussenkehri asula.
Piirkonnas asub üheks riigi vanimaks püsiasulaks peetav Bethanie küla.
Suurimaks kaevanduslinnaks on Rosh Pinah. 20. sajandi alguses kaevandati aga rohkelt teemante Pomonas (tänapäeval kummituslinn).
Rohelised maskid

"Rohelised maskid" on Holger Puki 1960. aastal ilmunud noorsoojutustus. Rohelised maskid on lapsed, kes märgistavad inimesi tähtedega L ja R. Keegi ei tea, mida need tähed tähistavad, kuid hiljem selgub, et need tähendavad looduse rüüstajat. Nende tähtedega märgistatakse paljud. Rohelised maskid teevad seda looduse nimel ja lõpuks saadaksegi teada, kes nad on.
Selle raamatu mõjul loodi 1960. aastail mitmes Eesti koolis (näiteks Tartu 10. 7-aastases koolis) Roheliste Maskide nimelised looduskaitseringid.
Nikita Krjukov

Nikita Krjukov (sündinud 30. mail 1985 Dzeržinskis) on endine Venemaa murdmaasuusataja, kes oli spetsialiseerunud sprindile.
Krjukov sai 2009 aasta maailmameistrivõistlustel Liberecis paarissprindi klassikasõidus neljanda koha. 2010. aasta Vancouveri olümpiamängudel võitis ta individuaalsprindis kuldmedali.
2011. aasta maailmameistrivõistlustel Oslos võitis ta teatesprindis pronksmedali.
2013. aasta maailmameistrivõistlustel Val di Fiemmes võitis ta kuldmedali nii individuaalsprindis kui ka sprinditeates.
2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis võitis ta sprinditeates koos Maksim Võlegžaniniga hõbemedali. Individuaalsprindis oli Krjukov 13., jäädes esimesena poolfinaalist välja. Dopingureeglite rikkumise tõttu tema tulemus tühistati 2017. aastal, kuid pärast edasikaebamist taastas spordiarbitraaži kohus tema tulemuse veebruaris 2018. 
2015. aasta maailmameistrivõistlustel Falunis võitis ta sprinditeates koos Aleksei Petuhhoviga hõbemedali. Individuaalsprindis sai Krjukov neljanda koha, jäädes esimesena medalita.
2017. aastal Lahtis tuli ta sprinditeates koos Sergei Ustjugoviga maailmameistriks.
Maailma karikasarjas osales Krjukov esimest korda 25. novembril 2006. Esimest korda jõudis ta kümne parema hulka detsembris 2007. aastal Kuusamos sprindi klassikasõidus, kui sai viienda koha. Esimest korda jõudis Krjukov poodiumile 2009. aasta novembris Kuusamos, kus sai kolmanda koha sprindi klassikasõidus. Esimese võidu MK-etapil sai ta 2010. aasta märtsis Stockholmis, kui võitis klassikasprindi.
Venemaa meistrivõistlustel tuli ta esimeseks 2008. aastal Sõktõvkaris sprindi vabasõidus. Aasta varem oli ta saanud samas kohas peetud sprindi klassikasõidus hõbemedali.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Maailma karikas.
Nikita Krjukov osales 92 maailma karikasarja etapil ja jõudis poodiumile 14 korral, millest viiel korral kõige kõrgemale astmele.
Zambezi piirkond

Zambezi piirkond (aastani 2013 "Caprivi piirkond") on Namiibia 1. järgu haldusüksus (piirkond). See piirneb põhjas Angola, idas Sambia ja Zimbabwega ning lõunas Botswanaga.
Piirkond on sai endise nime Saksamaa riigikantsleri Leo von Caprivi järgi.
Piirkond jaguneb kaheksaks valimisringkonnaks. Halduskeskus ja suurim asula on Katima Mulilo.
Caprivi piirkonnas asub Mundumu rahvuspark.
Nikolskoje

Nikolskoje (soome Lomkka) on linn Venemaa Leningradi oblastis Tosno rajoonis. Asub 38 km Peterburist kagus, Tosna jõe ääres.
Linnas elab 22 490 inimest. Linn on Tosno rajoonis rahvaarvult teine pärast Tosnot.
Ajalugu.
Nikolskoje rajati Peeter I käsul 1710. aastal. Asula tekkis kivimurde lähedusse.
Teise maailmasõja ajal okupeerisid sakslased augustist 1941 kuni jaanuarini 1944.
Asula sai aleviks 1958 ja linnaõigused 1990. aastal. 
Kultuur.
Linnas tegutseb Nikolskoje kultuurimaja. 2022. aastal on plaanis avada uus kultuurikeskus. Linnas on kaks õigeusu kirikud: Püha Tsaar Nikolai II kirik ja Püha Nikolause kirik.
Haridus.
Nikolskojes asuvad ning tegutsevad neli kooli: Gümnaasium nr. 1, Põhikool nr. 2, Põhikool nr. 3 ja Nikolskoje Erikool. 
Linnas tegutseb muusikakool.
Loodus ja asend.
Nikolskoje asub 1 km kaugusel Peterburi piirist ja 38 km kaugusel Peterburi ajaloolisest kesklinnast.
Linna läbib Tosna jõgi. Keskmised kõrgused on umbes 30 meetrit üle merepinna.
Taristu ja transport.
Teed ja transport.
Linnasisene ühistransport on korraldatud bussiliikluse abil. Linnal on maanteeühendus Otradnoje linnaga ning Uljanovka ja Krasnõi Bor alevidega. Nikolskojest 31 km lääne pool asub Pulkovo lennujaam. 
Seisuga 13. märts 2018 peatusid Nikolskoje peatuses järgmised bussiliinid:
Kommunikatsioonivõrgud.
Telefonsideteenuseid osutab Nikolskojes ettevõte Rostelekom. Nikolskoje suunakood on 81361, linna telefoninumbrid on viiekohalised. Mobiilsideteenuseid osutavad ettevõtted MegaFon, MTS, Bilain, ja Tele2.
Postiteenuseid osutab riiklik ettevõte Почта России, millel on linnas 2 postkontorit. Nikolskoje postiindeksid on 187026 ja 187047.
Internetiühenduseteenuseid osutab linnas viis ettevõtet: MegaFon, Lentel, NKS, Yota ja New-Line Telecom.
Laiuv ämblikrohi

Laiuv ämblikrohi ("Boerhavia diffusa") on imelilleliste sugukonda ämblikrohu perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.
Ta kasvab kogu maailma ekvatoriaalses, lähisekvatoriaalses ja troopilises kliimas.
Laiuv ämblikrohi kasvab 40–120 cm kõrgeks. Vars võib olla lamav või püstine. Õisikuks on pööris. Õiepõhi on 0,7–1 mm pikk ja alla 0,5 mm lai. Kroonlehed on punased, harvem valged. Tolmukaid on 3.
Laiuv ämblikrohi kasvab tihti niisketes kohtades. Taimekeedist kasutatakse kerge lahtistina ja palavikualandajana lastele, selle vanne aga nahaärrituste korral. Lisaks sellele arvatakse sel olevat röga lahtistav toime. Seda kasutatakse ravimina ka südame- ja neeruhaiguste korral.