tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Üks mu sõber

"Üks mu sõber" on Eesti 2011. aasta draamafilm, mille stsenarist ja lavastaja on Mart Kivastik. 
Filmi kandvaid osi mängivad Aarne Üksküla, Aleksander Eelmaa, Rita Raave, Harriet Toompere, Ingmar-Erik Kiviloo, Markus Luik, Tõnu Oja, Sulev Teppart ja Raivo Adlas. 
Mart Kivastik asus stsenaariumi kirjutama 2006.–2007. aastal. Pärast ühel stsenaariumi "workshop"'il osalemist asus ta lugu täpsemalt arendama, tihendades teksti ja muutes lõppu positiivsemaks. Filmi loomiseks tegi tootjastuudio Exitfilm koostööd Tartu linna ja ettevõtjatega. Filmiti 2010. aasta jaanuaris Tartus (bussijaamas, Lutsu Raamatukogus ja Tartu Ülikooli Kliinikumis).
Film arvudes.
2011. aasta jooksul kogus film "Üks mu sõber" Eesti kinodes 7858 vaatajat.
Piimatoodete loend

"Siin on loetletud piimatooteid - piimast valmistatud toiduaineid.
Arnold Friedrich Christiani

Arnold Friedrich Christiani (vene keeles "Альберт Фридрих Христиани"; 14. detsember / 26. detsember 1807 Mooste – 2. märts / 14. märts 1886 Riia) oli baltisaksa päritolu Eesti vaimulik, Tartu Ülikooli usuteaduskonna professor ja Liivimaa kindralsuperintendent.
Elulugu.
Sai koduhariduse. Aastatel 1819–1821 õppis Vastseliina pastoraadis ja 1821–1825 Tartus gümnaasiumis. 1826. aastal astus Tartu Ülikooli usuteaduskonda, mille lõpetas 1829. aastal. 1829–1834 oli koduõpetaja Soomes Haminas. Liivimaale naasnuna oli aastatel 1834–1838 Tartus Girgensohni õppeasutuses õpetaja. 9. oktoobril / 21. oktoobril 1838 ordineeriti Riias õpetajaks.
Christiani oli aastatel 1838–1853 (introdutseeriti 23. oktoobril / 3. novembril) Rõngu Mihkli koguduse õpetaja ja aastatel ka 1850–1853 Võru praostkonna praost. 
Aastatel 1853–1865 oli ta Tartu Ülikoolis praktilise usuteaduse professor. Aastatel 1853–1856 oli ta Tartu Ülikooli vaimulik, aastatel 1856–1865 (introdutseeri 8. jaanuaril / 20. jaanuaril 1856) Tartu Ülikooli koguduse õpetaja.
Alates 14. maist / 26. maist 1865 oli ta (introdutseeriti 24. juunil / 6. juulil 1865) Liivimaa kindralsuperintendent ja Liivimaa Evangeeliumi Luteriusu Konsistooriumi viitsepresident. Jäi veebruaris 1881 emerituuri.
Ta oli liturgiakomisjoni (1849), vaestehoolekande komisjoni (1850), katekismusekomisjoni (1855) ja abieluseaduse komisjoni liige.
Pudeltarn

Pudeltarn ("Carex rostrata") on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Põhjatarn

Põhjatarn ("Carex mackenziei") on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Põistarn

Põistarn ("Carex vesicaria") on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Pööristarn

Pööristarn ("Carex paniculata") on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Randtarn

Randtarn ("Carex extensa") on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Raudtarn

Raudtarn ("Carex davalliana") on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Rebastarn

Rebastarn ("Carex vulpina") on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Rulltarn

Rulltarn ("Carex hartmanii") on tarna perekonda kuuluv taimeliik. Rulltarna leidub mõõdukalt niisketel ja niisketel niitudel. Õisikus tavaliselt 5 pähikut, 3 ülemist tihedalt ühendatud. Eestis esineb harva. Õitseb mais-juunis.
Sagristarn

Sagristarn ("Carex irrigua") on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Sale tarn

Sale tarn ("Carex acuta") on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Salutarn

Salutarn ("Carex brizoides") on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Ahmatbek Keldibekov

Ahmatbek Keldibekov (kirgiisi keeles Ахматбек Келдибеков; sündinud 16. juunil 1966) on Kõrgõzstani poliitik, Kõrgõzstani parlamendi Džogorku Kengeši esimees ("toraga") alates 2010. aasta detsembrist. Kandideeris parlamenti Ata Džurti kolmanda numbrina.
Keldibekov teenis Nõukogude armees Khuthaisis.
2005. aasta märtsis valiti esmakordselt Džogorku Kengeši liikmeks. 2006. aasta detsembris sai parlamendi eelarve- ja rahanduskomisjoni esimeheks. 2008–2009 oli ta maksude ja lõivude riikliku komitee esimees, 2009–2010 maksuameti juht.
Tulevik

Tulevik on vaatleja poolt käesoleva hetkena tajutavale ajale (olevikule) järgnev aeg.
Kåre Willoch

Kåre Isaachsen Willoch (3. oktoober 1928 Oslo – 6. detsember 2021 Oslo) oli Norra poliitik. Aastatel 1981–1986 oli ta Norra peaminister. 
Ta on lõpetanud Oslo ülikooli majandusteadlasena. Pärast Teist maailmasõda teenis ta Norra rühma koosseisus Saksamaal Schleswig-Holsteinis. 
Kogu tema poliitiline karjäär on seotud Norra konservatiivse parteiga Høyre. 1952. aastal valiti ta Oslo linnanõukogu saadikuks ja 1958. aastal Norra parlamendi Stortingi liikmeks. Edaspidi valiti ta kõikidel järgnenud parlamendivalimistel uuesti tagasi ja oli Stortingi liige kuni 1989. aastani. 
Aastatel 1970–1974 oli Kåre Willoch Høyre juht. 1963. aastal ja 1965–1970 oli ta kaubandus- ja laevandusminister ning 1981–1986 Norra peaminister. 
1973. aastal oli ta Põhjamaade Nõukogu president ja 1998–2000 Norra Riikliku Tele- ja Raadiokorporatsiooni esimees.
Herardo Kontreras

Herardo Kontreras (hispaaniapäraselt Gerardo Contreras, vene keeles Херардо Контрерас; 16. aprill 1940 Možaisk – 1. märts 2009) oli baski päritolu Eesti näitleja.
Tema vanemad põgenesid Franco režiimi eest Nõukogude Liitu. Tema isa oli olnud Hispaania kodusõjas vabariikliku armee lendur, ema õpetaja. 
Kontreras lõpetas 1967. aastal Kiievi Ivan Karpovitš Karpenko-Karõi nimelise riikliku teatri, kino ja televisiooni instituudi. 1967. aastast kuni surmani oli ta Vene Draamateatri näitleja.
KUNO

KUNO (norra, taani ja rootsi keeles "Kunst Utdanninger i Norden") on Põhja- ja Baltimaade kunstikõrghariduse koostöövõrgustik. 
Võrgustikku kuulub 16 Islandi, Norra, Rootsi, Soome, Taani, Eesti, Leedu ja Läti kunstikõrgkooli. Võrgustiku eesmärk on koostöö vabade kunstide akadeemilistes distsipliinides, üliõpilaste ja õppejõudude mobiilsus ning erialateadmiste vahetamine piirkonna kunstikõrghariduses.
Eesmärgid.
KUNO võrgustiku põhieesmärgid on:
Põhitegevused.
KUNO võrgustiku põhitegevused on: 
Struktuur.
KUNO võrgustiku tegevust suunab ja arendab neljaliikmeline juhtnõukogu. Juhtnõukogu liikmete hulgast valitakse eesistuja. Juhtnõukogu liikmesus kestab kaks aastat. Kord aastas toimub kõigi liikmesülikoolide rektorite ja koordinaatorite kohtumine, kus valitakse uued juhtnõukogu liikmed. Kõigil ülikoolidel on valimistel üks hääl.
KUNO sekretariaat ei ole paikne, vahetudes iga viie aasta tagant. 2011–2015 on KUNO sekretariaat Eesti Kunstiakadeemias. Sekretariaat on vastutav Nordplusi kõrgharidusprogrammist vahendite taotlemise ja haldamise, liikmemaksude kogumise, eelarve jälgimise ja hoidmise, stipendiumide väljamaksmise süsteemi tõhusa toimimise, võrgustiku juhtnõukogu ja rektorite ja koordinaatorite kohtumiste ja õppejõudude sümpoosioni korraldamise ja teiste ülesannete täitmise eest. 
Võrgustiku 16 liikmesülikooli:
Ajalugu.
KUNO asutati 1993. aastal. Algselt kuulusid võrgustikku vaid Põhjamaade vabade kunstide erialadega seotud kõrgkoolid. Balti riikide kõrgkoolid liitusid võrgustikuga 2005. aastal (liitumiskutse esitati 2004. aasta võrgustiku rektorite ja koordinaatorite kohtumisel Kopenhaageni Kuninglikus Kunstiakadeemias).
Rahastamine.
KUNO võrgustiku eelarve moodustub iga-aastasest liikmemaksust ja Nordplusi kõrgharidusprogammist eraldatud vahenditest. Liikmemaks on kõigil ülikoolidel ühesugune summa, mis lepitakse kokku igal aastal toimuval rektorite ja koordinaatorite kohtumisel. Nordplusi kõrgharidusprogrammi vahendid taotletakse sekretariaadi esitatud taotluse alusel.
Eelarvelistest vahenditest finantseeritakse üliõpilaste ja õppejõudude stipendiume, korraldatakse temaatilisi intensiivprojekte, korraldatakse iga-aastane õppejõudude sümpoosion ja võrgustiku rektorite ja koordinaatorite kohtumine.
Tunnustus.
2007. aastal valiti KUNO parimaks tegevusmudeliks 300 Põhjamaade Nordplusi kõrgharidusprogrammi võrgustiku seas.
Võrgustikku kui parimat Nordplusi kõrgharidusprogrammi tegevusmudelit tutvustasid programmi avakonverentsil 8.-9. novembril 2007 Kopenhaagenis KUNO juhtnõukogu liikmed.
Jens Otto Krag

Jens Otto Krag (15. september 1914 Randers – 22. juuni 1978 Skiveren) oli Taani poliitik, Sotsiaaldemokraatliku partei liige. Aastatel 1962–1968 ja taas 1971–1972 oli ta Taani peaminister.
1971. aastal oli Jens Otto Krag Põhjamaade Nõukogu president.
1966. aastal pälvis Jens Otto Krag Karl Suure auhinna.
Aastatel 1974–1977 oli Krag Euroopa Majandusühenduse delegatsiooni Ameerika Ühendriikides juht.
Leif Cassel

Leif Delling Cassel (8. detsember 1906 Djursholm – 24. detsember 1988 Karlstad) oli Rootsi talumees ja poliitik, Mõõduka Koalitsioonipartei liige. 
Aastatel 1950–1952 oli ta Riksdagi ülemkoja liige ja seejärel kuni 1970. aastani alamkoja liige. 
1969. aastal oli Leif Cassel Põhjamaade Nõukogu president.
Acta Semiotica Estica

"Acta Semiotica Estica" on Eesti Semiootika Seltsi jätkväljaanne, mis avaldab töid semiootika alalt.
Väljaanne on eestikeelne. Selle esimene köide ilmus 2001. aastal, teine köide 2005. aastal, edaspidi on väljaanne ilmunud igal aastal.
Selle toimetajad on olnud Anti Randviir (kd. 1), Andres Kõnno (kd. 1), Silvi Salupere (kd. 2–8; 10, 12, 13), Elin Sütiste (kd. 2–8; 10), Katre Pärn (kd. 6), Andreas Ventsel (kd. 9), Peeter Selg (kd. 9), Mari-Liis Madisson (kd. 9), Ott Puumeister (kd. 9, 12, 13, 16), Ülle Pärli (11), Tanel Pern (11).
Väljaannet publitseerib Tartu Ülikooli Kirjastus.
Acta Semiotica Fennica

Acta Semiotica Fennica on Soomes väljaantav semiootikaalane jätkväljaanne.
Selle esimene köide ilmus aastal 1992. Väljaande peatoimetaja on Eero Tarasti.
Svenn Stray

Svenn Thorkild Stray (11. veebruar 1922 Arendal – 20. mai 2012 Mossi vald) oli Norra poliitik, Høyre liige.
Tema vanemad olid hambaarst Gudmund Stray (1885–1970) ja Anne Johanne Marie Stray (1893–1975). Svenn lõpetas 1941 Oslo ülikooli õigusteaduskonna. Pärast töötamist Mossis ametnikuna avas ta 1950 samas oma õigusbüroo.
1955 valiti Stray kohalikku omavalitsusse ja kohalikus poliitikas oli ta aktiivne kuni 1979.
1958 valiti ta Norra parlamenti ja seal töötas ta järjest kuni 1985. aastani, kokku 27 aastat ja 264 päeva.
Aastatel 1971–1972 ja 1981–1986 oli ta Norra välisminister.
1968. aastal oli Svenn Stray Põhjamaade Nõukogu president.
Kannikeselised

Kannikeselised ("Violaceae") on kaheiduleheliste taimede sugukond, mis kuulub eri süsteemides kas kuldkannilaadsete ("Parietales"), kannikeselaadsete ("Violales") või malpiigialaadsete ("Malpighiales") seltsi.
Sellesse sugukonda kuulub näiteks ka perekond kannike ("Viola").
Pajulised

Pajulised ("Salicaceae") on kaheiduleheliste taimede sugukond, millesse kuuluvad ka perekonnad paju ("Salix") ja pappel ("Populus").
Nomenklatuur ja süstemaatika.
Sugukonna autor on Charles François Brisseau de Mirbel. Sugukond on nimetatud paju järgi, mis on sugukonna tüüpperekond. 
Cronquisti süsteemis liigitati pajulised eraldi seltsi pajulaadsed ("Salicales") ja sinna arvati kolm perekonda: pappel, paju ja tšoseenia. 
Uurimisrühma Angiosperm Phylogeny Group geneetiliste võrdluste tulemusel paigutati pajulised suurde seltsi malpiigialaadsed ("Malpighiales"). Pajuliste seltsiga liideti perekonnad, mis vanas klassifikatsioonis kuulusid sugukondadesse "Bembiciaceae", "Caseariaceae", õisiklehelised ("Flacourtiaceae"), "Homaliaceae", "Poliothyrsidaceae", "Prockiaceae", "Samydaceae" ja "Scyphostegiaceae".
Pajuliste seltsis on 58 perekonda:
Liike on umbes 1000.
Kasutamine.
Paljusid pajulisi (kitsas mõttes) kasvatatakse dekoratiivpuude ja -põõsastena. Neid kasutatakse ka biomassi tootmiseks, erosiooni tõrjeks ning korvide ja muude vitspunutiste valmistamiseks.
Pajulaadsed

Pajulaadsed ("Salicales") on soontaimede selts Cronquisti süsteemis.
Sellesse kuulub sugukond pajulised ("Salicaceae") ja kolm perekonda:
APL süsteemis on see rühm osa malpiigialaadsete seltsist.
Kuldkannilaadsed

Kuldkannilaadsed ("Parietales") on mitmes süsteemis esinev soontaimede selts.
Sellesse kuuluvad järgmised sugukonnad:
Kuldkannilised

Kuldkannilised ("Cistaceae") on sugukond, mis kuulub erinevates süsteemides kas kuldkannilaadsete või kassinaerilaadsete seltsi.
Sugukonda kuulub üheksa perekonda umbes 170–200 liigiga.
Zara

Zara on üks maailma suuremaid rõivaste jaemüügi kette.
See kuulub Hispaania tekstiilikontserni Inditex, mille peakontor asub Arteixos Galicias.
Ettevõtte asutasid 1975. aastal Amancio Ortega ja Rosalía Mera.
Zara tegutseb Eestis frantsiisilepingu alusel Leedu rõivamüügiettevõtte Apranga kaudu. Esimene pood avati Eestis 2004. aastal.
Ilo Sibul

Ilo Sibul (10. veebruar 1908 Tartu – 31. jaanuar 1979 Tallinn) oli eesti füsioloog-biokeemik ja patofüsioloog, Eesti NSV Teaduste Akadeemia liige (1957). 
Ilo Sibul lõpetas Tallinna Reaalkooli 1926. aastal ja Tartu Ülikooli 1932. aastal. Ta sai meditsiinidoktori kraadi 1936. aastal väitekirjaga "Histamiini suhtumisest kopsu". 
Seejärel töötas ta Tartu Ülikoolis ning aastatel 1945–1947 Tübingeni Ülikoolis. 1953. aastast oli ta Tartu Riikliku Ülikooli professor. Aastatel 1955–1956 Tallinna Epidemioloogia, Mikrobioloogia ja Hügieeni Teadusliku Uurimise Instituudi direktori asetäitja, 1957–1964 Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi teadusdirektor, 1964–1966 Tartu Riikliku Ülikooli spordimeditsiinikateedri juhataja, 1967. aastast Eksperimentaalbioloogia Instituudi loomafüsioloogiasektori juhataja.
Ta valiti Eesti NSV Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks 1957. aastal füsioloogia alal. Ta oli Eesti Biokeemia Seltsi president aastatel 1963–1979.
Suure-Jaani United

Spordiklubi Suure-Jaani United on loodud 2011. aastal Suure-Jaani valla Jalgpallikooli (asutatud 2001) ja JK Rolling Doorsi (asutatud 2003) Suure-Jaani linna ning Suure-Jaani, Olustvere, Sürgavere ja Vastemõisa valla liitumisel ühinenud omavalitsuste territooriumil. Aastatel 2018–2021 mängiti nime all Põhja-Sakala.
Bartimaeuse triloogia

Bartimaeuse triloogia on Jonathan Stroudi alternatiivajalooliste fantaasiaraamatute sari.
Triloogiasse kuuluvad:
Triloogia esimese raamatu avaldas Eestis 2005. aastal kirjastus Pegasus, teine ja kolmas raamat ilmusid 2007. aastal. 2010. aastal ilmus inglise keeles ka üks lisaraamat, "The Ring of Solomon".
Teose peategelane on 5000-aastane džinn Bartimaeus. Raamatud on kirjutatud põhiliselt Bartimaeuse vaatepunktist, aga ka võlur Nathanieli (hiljem tuntud kui John Mandrake) ning teises ja kolmandas osas Kitty Jonesi perspektiivist. Lisaks on "Golemi silmas" lühike peatükk, mis on kirjutatud foliot Simpkini vaatenurgast.
"Samarkandi amulett".
Kui noor võluriõpilane Nathaniel 5000-aastase džinni Bartimaeuse maa peale kutsub, arvab too, et tal ei tule teha midagi, mis oleks kurnavam paarist silmamoonutusest. Kuid Nathaniel on oma vanuse kohta erakordselt nutikas ning tema peas mõlgub midagi hoopis ohtlikumat: kättemaks.
Vastu tahtmist saadetakse Bartimaeus ennekuulmatult halastamatu ja auahne vanemvõluri Simon Lovelace'i käest varastama kurikuulsat Samarkandi amuletti. Enne kui džinn ja õpipoiss arugi saavad, leiavad nad end võluintriigide, mõrvade ja vastuhaku virvarrist.
"Golemi silm".
"Samarkandi amuletis" võitis noor võlur Nathaniel au ja kuulsust sellega, et päästis eluga riskides valitsusele kuuluva vägeva juveeli impeeriumi vaenlaste käest. "Golemi silmas" jätkab ta komeedina oma kiiret tõusu ministeeriumiridades.
Ent Londonis külvab hirmu ja hävingut salapärane vastupanuliikumine, ning peagi satuvad hädaohtu nii Nathanieli töökoht kui ka tema elu. Teda ei ohusta mitte ainult tabamatu Kitty ja tema kaaslased vastupanuliikumisest, vaid ka Londonit laastav tundmatu ja hävituslik vägi. Nathanielil tuleb võtta ette ohtlik reis vaenulikku Prahasse ning kutsuda taas välja tülikas, salapärane ja kiire taibuga džinn Bartimaeus.
Saab alguse maagia, seikluste ja poliitiliste mängude kiirelt keerlev karussell, kus Nathanieli, Bartimaeuse ja Kitty saatused ootamatult ühte põimuvad.
"Ptolemaiose värav".
Kaks tuhat aastat on möödunud sest ajast, kui Bartimaeus oma võimete tipul oli – võitmatu lahinguis ja võimsa võluri Ptolemaiose usaldusalune. Nüüd, maal vangis ja oma isand Nathanieli põlglikku suhtumist taluma pidades, taipab Bartimaeus, et tema jõud on otsakorral.
Samal ajal uurib varjunime all Londonis elav Kitty Jones salamahti võlukunsti ja deemoneid, lootes lõpetada džinnide ja inimeste vahelise igavese vastuseisu.
Bartimaeuse triloogia erakordne viimane raamat ühendab endas erinevaid sajandeid ja viib lugejad seni tundmatutesse maailmadesse. Bartimaeuse, Nathanieli ja Kitty saatused ühinevad veel viimast korda. Koos peavad nad võitma reeturist võlurid, paljastama verd tarretama paneva vandenõu ja astuma vastu kõige suuremale ohule, mida võlumaailm elades näinud on. Ning mis kõige hullem – nad peavad võitlema üksteisega.
Östhammar

Östhammar on tiheasustusega paikkond Rootsis, Östhammari valla keskus.
Örnsköldsvik

Örnsköldsvik on tiheasustusega paikkond Rootsis Västernorrlandi läänis Örnsköldsviki vallas. Asub Põhjalahe kaldal.
Örnsköldsvik on asutatud 1842. aastal. Linnaõigused sai 1894. aastal.
Öregrund

Öregrund on tiheasustusega paikkond Rootsis Östhammari vallas.
Lammas (perekond)

Lammas ("Ovis") on veislaste sugukonda ("Bovidae") kitslaste alamsugukonda ("Caprinae") kuuluv mäletsejate perekond, mille kõige levinum ja tuntum liik on kodulammas ("Ovis aries"). Perekonda kuulub viis või enam liiki, nende seas kodulamba eellaseks peetavad mägilammas (Ovis ammon) ja muflon ("Ovis orientalis orientalis").
Lammastele seisab lähedal ka muskusveis ("Ovibos moschatus"), keda varem on arvatud pigem veiste hulka kuuluvaks.
Liigid.
Tänapäeval on ametlikult tunnustatud viis lammaste perekonna liiki ning arvukalt alamliike, ent mõnd alamliiki kaldutakse ka iseseisvaks liigiks pidama. Peamised lammaste liigid ja alamliigid on järgmised:
Veislased

Veislased ("Bovidae") on sõraliste imetajate sugukond, millesse kuulub ligi 140 liiki. Vähemalt isastel veislastel, kuid mitmel liigil ka emastel on iseloomulikud harudeta sarved, mida katab alaline keratiinikiht.
Klassifikatsioon.
Aastal 2005 klassifitseerisid Don E. Wilson ja DeeAnn M. Reeder veislaste sugukonda järgmised alamsugukonnad:
Antiloobid ei kuulu Wilsoni ja Reederi järgi veislaste sugukonda.
Levila.
Veislased on laialt levinud, nende looduslik levila ulatub Aasiasse, Aafrikasse, Euroopasse ja Põhja-Ameerikasse. Nende hulka kuuluvad piison, pühvel, vesipühvel, antiloobid, gasell, lammas, kits, jakk, muskusveis ja koduveis.
Scott Parker

Scott Matthew Parker (sündinud 13. oktoobril 1980 Londonis) on endine Inglismaa jalgpallur.
2019. aastal määrati ta Inglismaa jalgpalliklubi Fulhami peatreeneriks. Fulhamis oli ta 2017. aastal lõpetanud mängijakarjääri. 2021. aasta juunis asus ta juhendama Inglismaa esiliiga klubi AFC Bournemouth.
Hans Priimägi

Hans Priimägi (28. veebruar 1880 Keeni vald, Sangaste kihelkond, Liivimaa – 20. mai 1953 Tartu) oli Eesti kohtunik ja poliitik. Eesti Asutava Kogu liige.
Hans Priimägi sai hariduse Vastse-Nursi valla- ja Rõuge kihelkonna neljaklassilises koolis. 1898 aastast Rõuge valla- ja kohtukirjutaja abi, 1900. aasta suvest Võru I jaoskonna talurahvaasjade komissari kirjatoimetaja. 1902. aasta sügisel valiti ta Laanemetsa valla vallakirjutajaks ja 1905. aastal kevadel Laiuse valda, Tartumaale, valla- ja kohtukirjutajaks kus oli ametis kuni 1917 aasta kevadeni. Oli 1917–1919 oli Laiuse kiriku eestseisjaks. 
Aprillis 1917 aastal valiti Hans Priimägi Autonoomse Eestimaa kubermangu Eestimaa kubermangukomissarile allunud Tartu maakonnakomissari abiks, millist ametit pidas kuni septembri keskpaigani 1917 aastal, mil enamlased selle ameti üle võtsid, ühtlasi täitis 1. juulist 1917 aastast ka maakonnakomissari kohuseid. 
Juunis 1917 aastal valiti Hans Priimägi Tartu maakonnanõukogu liikmeks. Maakonnavalitsuste moodustamisel, 27. juulil 1917 aastal, valiti Tartu maakonnavalitsuse liikmeks ja administratiivosakonna juhatajaks. Kaksikvõimu ajal Eestis 13. novembril (vkj) vahistati kohaliku enamlaste täidesaatva komitee poolt Lõuna-Liivimaa asekomissari ajutine asetäitja ja Tartu maakonnavalitsuse esimees Johan Jans ja maakonna administratiivosakonna juhataja Hans Priimägi, kuna nad avaldasid "Postimehes" vallavalitsustele lühikese seletuse, et viimastel ainult seaduslikult valitud maakonnavalitsusega tegemist tuleb teha ja tema eeskirju täita.
29. novembril 1918 aastal valiti ta Tartu maakonnavalitsuse abiesimeheks. Maakonnavalitsuses teenides tuli esimeeste vahetusel mitu korda pikemat aega ka Tartu maakonnavalitsuse esimehe kohuseid täita. 1919. aastal valitud Eesti Asutava Kogus oli ta Eesti Rahvaerakonna rühmas. 
Maakonnavalitsuse abiesimehe kohuste kõrval oli Hans Priimägi rahvaväe komisjoni esimees, Tartu vangimaja kuraator ja 1921–1923 aastatel Tartu Hoolekandekohtu liige, aastatel 1921–1923 Eesti Maakondade Liidu nõukogu ja juhatuse liige ja abiesimees. 
Tegutses nendes maakonnavalitsuseametites kuni 19. oktoobrini 1923 aastal, mil lahkus, kui Riigikohus määras ta 24. septembrist 1923 aastal Mustvees rahukohtunikuks.
Tegutses Tartu Ringkonnakohtu Mustvee, Elva ja Otepää jaoskonnakohtunikuna, Tartumaa Panga nõukogu juhatajana. 
Ta on maetud Laiuse kalmistule.
Meelis Peitre

Meelis Peitre (sündinud 27. märtsil 1990 Keilas) on Eesti jalgpallur (kaitsja). 
Koondisekarjäär.
A-koondise debüüdi tegi Tenno 19. juunil 2011 sõpruskohtumises Tšiili vastu. Samas mängus tegid oma debüüdi veel Mikk Reintam, Henri Anier, Joonas Tamm, Siim Tenno, Joel Indermitte, Albert Prosa ja Andrei Veis.
Karjääri statistika.
Klubi.
"Uuendatud seisuga 29. november 2017"
599

599. aasta (DXCIX) oli Juliuse kalendri järgi aasta, mis algas neljapäeval. Arvu 599 on selle aasta tähistamiseks kasutatud alates varakeskajast, kui Euroopas sai valdavaks Anno Domini ajaarvamine.
Geronimo

Geronimo (ka Gokhlayeh või Goyathlay (tširikaua murdes Goyaałé, "haigutav", 16. juuni 1829 – 17. veebruar 1909 Fort Sill, Oklahoma) oli tširikaua-apatšide sõjapealik ja nõid. Tema vastupanu apatšide maale tunginud valgetele ning Mehhiko ja Ameerika Ühendriikide sõjaväele Apatši sõdade ajal tegi temast ühe tuntuima Põhja-Ameerika indiaanlase. 
Geronimo sündis Gila lisajõe Turkey Creeki ääres tänapäeva New Mexico osariigi alal, mis siis kuulus Mehhikole, kuid mida nende hõim pidas oma maaks. Tema vanaisa oli tširikauade Bedonkohe haru pealik. Geronimol oli kolm venda ja neli õde. Temast sai hõimus tunnustatud nõid ja sõjamees. 1858 tapsid mehhiklased üllatusrünnakus apatšide laagrile tema ema, naise ja lapse. Mehhiklased hakkasid teda kutsuma Geronimoks (Hieronymuse hispaaniapärane nimi). Ta sai tuntuks oma rüüsteretkede ja nappide pääsemistega kinnivõtmisest. Lõpuks liikus ta ringi 36 mehest, naisest ja lapsest koosneva rühmaga suutes rohkem kui aasta vältida teda jälitanud USA ja Mehhiko sõjaväge. Tema juhitud sõjameeste rühm oli üks viimaseid, mis keeldus tunnistamast Ameerika Ühendriikide ülemvõimu indiaanlaste maal.
4. septembril 1886 andis ta end Luukere kanjonis Arizonas vangi USA kindral Nelson A. Milesile. Enne seda oli Milesi saadetud ekspeditsioon Geronimo leidnud USA-Mehhiko piirist veidi lõuna pool ja ekspeditsiooni üks juhte Charles B. Gatewood oli teda veennud USAsse tulema ja alistuma. Ta saadeti Floridasse vangilaagrisse. Mais 1887 sai ta kokku oma perega ja nad saadeti edasi Alabamasse. 1894 viidi nad Oklahomasse Fort Silli. Seal sai ta tuntuks, esinedes laatadel, kus ta müüs maiustusi ja oma fotosid. Tal ei lubatud kunagi naasta oma kodukanti. 1905. aastal osales ta Theodore Roosevelti ametissepühitsemist tähistaval paraadil Washingtonis. Ta suri kopsupõletikku 1909. aastal pärast hobuse seljast kukkumist ja öö läbi maas lamamist. Surivoodil tunnistas ta, et kahetseb oma alistumist USAle.
Sümbolina.
Geronimost on saanud Põhja-Ameerika indiaanlaste vastupanu üks sümbol.
Geronimo on populaarne tegelaskuju paljudes filmides.
2011. aastal toimunud Usāmah ibn Lādini tapmisoperatsiooni koodinimi oli Geronimo.
Eino Sirén

Eino Armas Sirén (25. detsember 1909 Helsingi – 4. märts 1981 Helsingi) oli Soome poliitik, Soome Sotsiaaldemokraatliku Partei liige. 
1967. aastal oli ta Põhjamaade Nõukogu president.
Bertil Ohlin

Bertil Gotthard Ohlin (23. aprill 1899 – 3. august 1979) oli Rootsi majandusteadlane ja poliitik.
1917. aastal kaitses Ohlin Lundi ülikoolis bakalaureusetöö, 1923. aastal Harvardi ülikoolis magistritöö ja 1924. aastal Stockholmi ülikoolis doktoritöö. 1925. aastal sai ta Kopenhaageni ülikooli professoriks.
1929. aastal väitles Ohlin John Maynard Keynesiga selle üle, missugused on Esimese maailmasõja järel Saksamaale määratud reparatsioonide tagajärjed. Keynes ennustas, et raske võlakoorem kutsub esile uue sõja, Ohlin seevastu arvas, et Saksamaa saab endale reparatsioonide maksmist lubada. Tulevik näitas, et õigus oli Keynesil. See väitlus oli oluline ühepoolsete rahvusvaheliste maksete teooria loomisel.
Aastatel 1930–1965 oli ta Stockholmi majanduskooli majandusteaduse professor. Selle ametikoha võttis ta üle oma õpetajalt Eli Heckscherilt. Ohlin ja teised Stockholmi koolkonna majandusteadlased arendasid Knut Wickselli majandusanalüüsi ja lõid keinsismile vastanduva makroökonoomikateooria.
1944–1967 oli Bertil Ohlin Liberaalse Rahvapartei juht. Sel ajal olid liberaalid peamine opositsioonijõud sotsiaaldemokraatide vastas. 1944–1945 oli ta Rootsi kaubandusminister, kui Rootsis oli laiapõhjaline Per Albin Hanssoni valitsus.
Tema järgi on nimetatud rahvusvahelise vabakaubanduse Heckscheri-Ohlini mudel, mille ta lõi, arendades edasi Eli Heckscheri varasemaid töid ja kasutades enda doktoritööd. See mudel oli läbimurdeline, sest näitas, kuidas suhteline eelis on seotud riigi kapitali ja tööjõu üldiste omadustega ning kuidas need omadused võivad aja jooksul muutuda. See mudel oli aluseks hilisemale tööle reaalpalga kaitse mõjude kohta ning see pakkus ennustuste ja analüüside võimalusi.
Ohlin kasutas seda mudelit, et välja töötada Heckscheri-Ohlini teoreem, mille järgi riigid spetsialiseeruvad nendele tööstusharudele, kus nad saavad kõige tõhusamalt kasutada enese käsutuses olevat ressursikomplekti. Kuigi see teoreem on tänapäeval suuresti ümber lükatud, jääb see siiski kasulikuks raamistikuks rahvusvahelise kaubanduse mõistmiseks.
Ohlin pälvis 1976 Nobeli majandusauhinna koos briti majandusteadlase James Meade'iga ("nende teedrajava panuse eest rahvusvahelise kaubanduse ja rahvusvahelise maksebilansi teooriasse").
1959. ja 1964. aastal oli Bertil Ohlin Põhjamaade Nõukogu president.
Tema tütar Anne Wibble oli aastatel 1991–1994 rahandusminister Carl Bildti valitsuses, esindades samuti liberaale (Bildt kuulus Mõõdukasse Koalitsiooniparteisse).
Suur takjas

Suur takjas ("Arctium lappa") on kaheaastane ühekojaline rohttaim korvõieliste sugukonnast takja perekonnast.
Freddy Krueger

Freddy Krueger on tegelaskuju õudusfilmist "Elm Streeti luupainaja". 
Esmakordselt jõudis ta ekraanidele 1984. aastal, mil oli tegelane filmis. Teoses on Freddy Krueger tegelane, kes tungib unenägude ajal teiste inimeste teadvusesse ning põhjustab oma terasest käe abil nende surma, seda nii unenäos kui ka reaaalses elus. Sest ajast saadik on Kruegerist saanud peaaegu et regulaarne tegelaskuju õudukates.
Väike takjas

Väike takjas ("Arctium minus") on kaheaastane ühekojaline rohttaim korvõieliste sugukonnast takja perekonnast.
Salutakjas

Salutakjas ("Arctium nemorosum") on kaheaastane ühekojaline rohttaim korvõieliste sugukonnast takja perekonnast.
Kirjeldus.
Taim enamasti 60–200 cm kõrguste vartega, millel on vitsjad, allapoole käändunud harud. Liitõisik on üldkujult kobarjas, mitte kännasjas (nagu suurel ja villtakjal) ning õisikud on 2–6 kaupa varte tippudes ja lehtede kaenlais. Õisikud on vähemalt 3 cm läbimõõdus, üldkatise lehed on võrkvillata. Seemnised on 6–9 mm pikad. 
Salutakjas võib hübridiseeruda teiste liikidega, eelkõige väikese ja suure takjaga, ning see raskendab liigi määramist. Peale liigiomaste tunnustega isendite võib leida ka kahe liigi vahepealseid.
Kasvukohad ja levik.
Üldlevilalt on salutakjas Eurosiberi areaaliga. Eestis jõuab levila kirdepiirile. Esmakordselt leitud 19. sajandil, ent algul valesti määratud. Uuemal ajal taasavastas salutakja Tõnu Ploompuu 1994. aastal Suur-Pakri saarelt. Hiljem on salutakjat leitud mitmelt poolt Lääne-Eesti mandriosast. Kuulub kaitstavate taimeliikide teise kategooriasse. Liikide ohustatuse hindamisel pälvinud staatuse "väljasuremisohus", kuna populatsioonid on väikesed ja pigem ajutised. Samas võib kahtlustada ka taime vähest tuntust.
Nils Hønsvald

Nils Hønsvald (4. detsember 1899, Horten – 24. november 1971) oli Norra ajalehtede toimetaja ja poliitik, Norra Töölispartei liige. Aastatel 1945–1969 oli ta üks Norra poliitika juhtfiguure.
Ta töötas mõnda aega Sarpsborgis ilmunud kohalike ajalehtede Østfold Arbeiderblad ja Sarpsborg Arbeiderblad toimetajana ning selles asulas paikneb tema järgi nimetatud värav.
1958. ja 1963. aastal oli ta Põhjamaade Nõukogu president.
Erik Eriksen

Erik Eriksen (20. november 1902 Ringe – 7. oktoober 1972 Esbjerg) oli 1950–1953 Taani peaminister. 
Erik Eriksen oli ametilt talupidaja.
Ta sai 1950 Taani liberaalse partei Venstre juhiks ja sama aasta 30. oktoobril peaministriks. Ta moodustas Venstre ja Konservatiivse Rahvapartei vähemusvalitsuse, Erik Erikseni valitsuse. See püsis kuni 1953. aasta Taani parlamendivalimisteni.
Erikseni peamine saavutus oli 1953. aasta parlamendivalimistega koos korraldatud 1953. aasta Taani referendum, millel võeti vastu Taani põhiseaduse muudatused. Selles muudeti pärimisseadust nii, et Taani kuningatrooni võisid pärida ka naised. Ühtlasi tähendas see, et kuningas Frederik IX, kel oli kolm tütart, surma järel pärib trooni Margrethe II, mitte kuninga vend Knud. Taani parlament muudeti ühekojaliseks ja seda suurendati 179 liikmeni.
Venstre liige, endine peaminister Knud Kristensen lõi Venstrest lahku ja asutas oma erakonna Sõltumatu Partei. Liberaalsete jõudude killustatuse tõttu saavutasid 1953. aasta parlamendivalimistel võidu Sotsiaaldemokraadid, kelle liider Hans Hedtoft moodustas järgmise valitsuse.
Eriksen jätkas opositsiooniliidrina, aga tema liit konservatiividega takistas koostööd erakonnaga Radikaalne Venstre. 1965 astus Eriksen erakonna juhi kohalt tagasi ja tema järglaseks sel kohal sai Poul Hartling.
1956. ja 1961. aastal oli ta Põhjamaade Nõukogu president.
Lennart Heljas

Lennart Albert Heljas (aastani 1935 Helenius; 13. mai 1896 Viiburi – 9. märts 1972 Kuopio) oli Soome luteri kiriku pastor ja poliitik, Maalaisliitto liige.
26. märtsist 1946 kuni 26. maini 1948 oli ta sotsiaalminister, 26. maist kuni 29. juulini 1948 ja 17. märtsist 1950 kuni 20. septembrini 1951 oli ta Soome haridusminister.
1957. aastal oli Lennart Heljas Põhjamaade Nõukogu president.
Avesta vald

Avesta vald on vald (2. järgu haldusüksus) Rootsis Dalarna läänis.
Borlänge vald

Borlänge vald on vald (2. järgu haldusüksus) Rootsis Dalarna läänis.
Valla keskus on Borlänge.
Faluni vald

Faluni vald on vald (2. järgu haldusüksus) Rootsis Dalarna läänis.
Gagnefi vald

Gagnefi vald on vald (2. järgu haldusüksus) Rootsis Dalarna läänis.
Hedemora vald

Hedemora vald on vald (2. järgu haldusüksus) Rootsis Dalarna läänis.
Leksandi vald

Leksandi vald on vald (2. järgu haldusüksus) Rootsis Dalarna läänis.
Ludvika vald

Ludvika on vald (2. järgu haldusüksus) Rootsis Dalarna läänis.
Sten Oja

Sten Oja (sündinud 28. augustil 1991 Põltsamaal) on eesti rallikrossisõitja.
Ta õppis 1998–2000 Põltsamaa Ühisgümnaasiumis ja 2000–2007 Võru Kesklinna Gümnaasiumis. 2007–2010 õppis ta Põltsamaa Ametikoolis autotehniku erialal. 2011-2014 Tallinna Tehnikakõrgkoolis.
Sten Oja on esimene eestlasest rallikrossisõitja, kes on tulnud Põhja-Euroopa meistriks (2010, 2011). Lisaks on Sten mitmekordne Eesti meister.
Võistlemist alustas ta 2004. aastal Lada Samaral. Aastal 2006 tuli esimest korda Eesti meistriks. Aastal 2010 tuli Sten Oja Põhja-Euroopa meistriks klassis NEZ-1600. Aastal 2011 tuli ta Põhja-Euroopa meistriks juba nelikveoliste autode masinaklassis NEZ-4WD.
Ta on esimene eestlane, kes on startinud MM-karussellis supercar klassis rallikrossis. 2014 Canada WRX. Mitteametlikult esimene inimene, kes olnud ühel MM-etapil nii sõitja kui ka mehaanik.
Luuleprõmm

Luuleprõmm (inglise "poetry slam") on luulevõistlus, kus autorid ise esitavad oma loomingut. Parima luuletaja väljaselgitamine toimub publiku osalusel. Enamasti hinnatakse kümnepallisüsteemis, sealjuures mängib rolli nii luule sisu kui ka esitus. Igale võistlejale on antud kindlalt piiritletud esinemisaeg, mille jooksul oma luulet esitada. Viimases voorus hinnatakse esinejaid tihtilugu mitte enam punktisüsteemi, vaid publiku aplausi valjuse järgi.
Ajalugu.
Võistlusformaadi algatajaks peetakse Marc Smithi, kes korraldas 1984. aasta novembris Chicago salongis Get Me High esimese sellise võistluse. 1986. aasta juulis kolis Slam üle Green Milli džässiklubisse. Esimene USA üleriigiline Poetry Slam leidis aset 1990. aastal San Franciscos.
Nüüdseks on taoline luulevõistluse vorm levinud üle kogu maailma ning neid korraldatakse ka riikidevaheliselt.
Eesti.
Eestis on luuleprõmmuvõistlust korraldatud 2003. aastast. Traditsiooniliselt kevaditi toimuvad Eesti linnades eelvoorud, mille võitjad pääsevad edasi Tallinnas toimuvasse lõppvooru.
Võistluse tüübid.
Lisaks tavalisele võistlusformaadile võib lisatud olla ka kitsendavaid kriteeriume. Sel juhul peavad kõik esinejad arvestama spetsiaalse teema, žanri või mõne muu formaalse kitsendusega. Kitsendusi võib olla nii esinejate soo, vanuse, kindlasse gruppi kuuluvuse kui ka kõige muu järgi. Näiteks Rootsis korraldavatel "kolmevõistluse" prõmmudel astuvad korraga lavale luuletaja, muusik ja tantsija.
Nelli Teataja

Nelli Teataja on Tallinnas alates 1988. aastast ilmuv eestikeelne ajaleht. Nelli Teataja on Eesti vanim pidevalt ilmunud eraleht. 
Aastatel 1988–1991 ilmus Nelli Teataja üks kord nädalas (reedel), algul esmaspäeviti tiraažiga 40 000, nimi oli siis "Nelli" Teataja. 1992–1999 ilmus ajaleht kaks korda nädalas (kolmapäeviti ja laupäeviti) ning alates 1999. aastast üks kord nädalas (reedel). Esimene väljaandja oli kooperatiiv Tuur.
Aastatel 1988–1990 andis ajalehte välja Kooperatiiv Nelli, aastatel 1991–1999 AS Purila ning firma Leju &amp; Ko (2000–2003, 2005–2019). 2019–2023 andis ajalehte välja Läänetasandiku OÜ, alates 1. juunist 2023 Kolar OÜ.
Nelli Teataja peatoimetaja on Karol Sepik. Varem on ajalehe peatoimetajad olnud Mart Juur (1988–1999), Allan Hmelnitski (2000 – märts 2003), Enno Tammer (aprill–august 2003), Hans Ulmiste (2005–2006), Kristjan Jääts (2007–2008) ja Anne-Mari Alver (2008–2023).
Aastatel 1991–1992 ilmus ka venekeelne paralleelväljaanne Вестник Нелли.
2023. aasta mais teatati ajalehe tegevuse lõpetamisest. Teade oli aga ennatlik ning Nelli Teataja jätkas ilmumist uue omaniku ja peatoimetaja juhtimisel.
Eupen

Eupen on linn Belgias Valloonias Liège'i provintsis.
Eupenis asub Belgia saksakeelse kogukonna nõukogu. Eupeni ametlik keel on saksa keel.
Ajalugu.
Eupen sai linnaõiguse 1674.
Rahvastik.
2010. aastal elas Eupenis 18 717 inimest.
2005. aasta seisuga moodustavad välismaalased 12,98% rahvastikust.
Majandus.
2003. aastal oli Eupeni SKP ühe inimese kohta 12 713 eurot, mis moodustas 58% Euroopa Liidu keskmisest (21 740 eurot).
Töötus oli 1. jaanuari 2006 seisuga 10,48%.
Inna Rebane

Inna Rebane (sündinud 12. augustil 1953) on eesti füüsik.
Haridus.
Rebane lõpetas aastal 1971 Tartu 1. Keskkooli ja aastal 1976 Tartu Riikliku Ülikooli teoreetilise füüsika erialal. Aastal 1981 kaitses ta füüsika-matemaatika kandidaadi väitekirja (juhendaja Vladimir Hižnjakov).
Teadustöö.
Inna Rebase tegevus teoreetilise füüsika valdkonnas hõlmab tahkiste optilise kõrglahutusspektroskoopiat (selektiivspektroskoopia, spektrite püsisälkamine, üksikmolekulide spektroskoopia). Täpsemalt ühe lisandimolekuli spektroskoopia, valgusimpulssitega spektraalsälkamise teooria, ajast sõltuva lisanditsentrite resonantse sekundaarkiirguse teooria.
Maalikunst.
Inna Rebane viljeleb maalikunsti. Tema töid on näidatud kuuel isikunäitusel, sealhulgas näitusel "Unistades mägedest" Mikkeli galeriis Tartus 2023. aastal, Tartu kunstnike 2020. aastanäitusel Tartu Kunstimajas ja ühisnäitusel "Loovus2. Tartu Ülikooli teadlased ja kunstiharrastus" TÜ kunstimuuseumis 2023. aastal.
Isiklikku.
Tema vanemad olid füüsikud Karl Rebane ja Ljubov Rebane, vend on füüsik Aleksander Rebane.
Ljubov Rebane

Ljubov Rebane (1953. aastani Ljubov Šagalova; 6. september 1929 Leningrad – 13. juuni 1991) oli Eesti füüsik.
Elukäik.
Ljubov Rebane lõpetas 1947. aastal Leningradi 78. Keskkooli ja 1952. aastal Leningradi Riikliku Ülikooli füüsikaosakonna kiitusega. Kaitses 1962. aastal Tartu Riiklikus Ülikoolis füüsika-matemaatika kandidaadi väitekirja "Взаимная связь концентрационного и температурного тушения люминесценции в некоторых щелочногалоидных кристаллофосфорах" ning 1974. aastal Leningradi Riiklikus Ülikoolis füüsika-matemaatika doktoritöö "Простые молекулы как центры люминесценции в кристаллах".
Töötas aastatel 1955–1964 TRÜ-s (assistent), 1964–1981 Eesti NSV TA Füüsika Instituudis (a-st 1966 vanemteadur, 1974–1976 kristallide spektroskoopia sektori juhataja), 1981–1991 Eesti NSV TA Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudis (1981–1986 vanemteadur, 1986–1991 peateadur), 1980–1991 ühtlasi TRÜ ja FI laseroptika ühiskateedri professor.
Ta uuris molekulide ja kristallide spektroskoopiat, valguse sekundaarkiirgust, selektiivspektroskoopiat ja kõrgtemperatuurset ülijuhtivust. Oli üks lisandispektrite püsisälkamise avastajaid.
1975. aastal pälvis Eesti NSV riikliku teaduspreemia. 1986. aastal pälvis NSV Liidu riikliku teaduspreemia koos Rein Avarmaa, Anšel Gorohhovski, Roman Personovi, Boris Harlamovi, Jevgeni Alšitsi, Ljudmila Bõkovskaja, Vladimir Maslovi, Jaak Kikase ja Konstantin Solovjoviga töödetsükli "Spektrite püsisälkamine ja keerukate molekulide selektiivspektroskoopia" eest.
Avaldas umbes 120 teaduspublikatsiooni. Tema nimel on 8 autoritunnistust. Kirjutas peatükid kolmes monograafias.
Isiklikku.
Vanemad olid teadlased (keemikud). Isa Aleksandr Šagalov pälvis Stalini teaduspreemia. Ljubov Rebane oli füüsik Karl Rebase abikaasa, füüsikute Aleksander ja Inna Rebase ema.
Jaan Metua

Jaan Metua (27. jaanuar 1889 Arandi talu, Kuivajõe vald – 22. oktoober 1945 Alavere, Harjumaa) oli eesti teatrikunstnik, lavastaja ja dramaturg.
Jaan Metua on maetud Kose kalmistule.
Elulugu.
Jaan Metua sündis ehitusmeistri pojana 27. jaanuar (vkj 15. jaanuaril) 1889. Ta õppis Alavere vallakoolis ja Kose-Uuemõisa ministeeriumikoolis. Käis Tallinnas mitmesugustel kursustel, osales laulukoori ja näiteseltskonna tegevuses. 1907–1916 töötas Estonias dekoraatori, koorilaulja ja näitlejana. Esimese maailmasõja ajal mobiliseerituna võttis ta osa sõjaväeteatri asutamisest Novgorodi kubermangus Selisinski alevis.
Pärast sõda töötas taas Estonias. Aastatel 1920–1922 töötas näitejuhi ja dekoraatorina teatris Apollo, 1923 Paul Pinna rahvateatris. 1924–1930 töötas Kuressaare teatris näitejuhi, dekoraatori ja näitlejana. 1926 haigestus Jaan Metua gangreeni ning tal amputeeriti jalad (1926 ja 1931). Jaan Metua jätkas töötamist näitejuhi kohusetäitjana ning Kuressaare Eesti Seltsi haruseltside teatrinõunikuna. Juba ratastoolis olles maalis ta teatridekoratsioone ning kirjutas näidendeid ja artikleid. 1937. aastal kolis ta elama kodukohta Alaverre, kus 22. oktoobril 1945 suri.
Looming.
Metua kirjutistes domineerivad Eesti-ainelised naljamängud, näiteks "Jüri Rumm", "Radivere piimavedu" ja "Seljataga: Nuustaku isamaapäästjad". Oma näidendeis piitsutas Jaan Metua ühiskondlikku tagurlust, mõisnikke ja pastoreid ning teisi võimukandjaid. Ta on kirjutanud kakskümmend lavastust, millest üheksa on kirjastanud Taavet Mutsu. Metua varasemates töödes domineerib jantlik element ja kujutuse pinnalisus, hiljem osutas ta dramaturgilisele teostusele suuremat tähelepanu, kuid tema väikelavadele mõeldud loomingu kunstiline väärtus ei ole kõrge.
"Valge laev".
1932. aasta 15. märtsi Meie Maas kirjutab Kurt Saar: """Valge Laev" käsitleb 1905. aasta sündmusi ühes Tallinna lähedal asuvas mõisas, mis, nagu autor ütleb, lõppes 11 inimese surmaga, oli väga masendav ja annab ainet mitme draama jaoks, kuid käesolevas teoses on sellest üle mindud võimalikult lühidalt. Autor on tabavalt ja loomutruult kirjutanud mässumehi ja toonud lavale tõelisuse. "Valge Laeva" peamotiiv on moonameeste õiguseotsimine mõisnikult, mis aga lõppes väga kurvalt. Jaan Metua andis kõigiti draamale vastava lavastuse, lastes end juhtida näidendi sisemisest toest"."
Colin McRae

Colin Steele McRae (5. august 1968 Lanark, Šotimaa – 15. september 2007) oli šoti rallisõitja. Ta tuli 1995. aasta autoralli maailmameistriks, olles esimene britt ja noorim sõitja, kes selle tiitli võitnud. Tema vanuserekordi purustas 2022. aastal Kalle Rovanperä. 
McRae edu aitas Subaru World Rally Teamil võita konstruktorite maailmameistritiitli kolmel järjestikusel aastal – 1995, 1996 ja 1997.
Karjääri jooksul osales McRae autoralli maailmameistrivõistlustel aastatel 1987–2006 kokku 146 etapil, millest ta võitis 25 ja lõpetas 42 korral esikolmikus.
Tema tuntud moto oli: If in doubt, flat out (Kui sa ei ole kindel, sõida täiega).
McRae on tuntud ka oma nime kandvate rallimängude kaudu, sealhulgas "Colin McRae Rally" ja "", mis saavutasid suurt populaarsust ja mõjutasid rallimängude arengut.
Colin McRae hukkus 15. septembril 2007 helikopteriõnnetuses, kus kaotasid elu ka tema poeg ja kaks peretuttavat. McRae juhtis ise helikopterit Eurocopter AS350, mis kukkus alla vähem kui miili kaugusel tema kodust Lanarkis.
Ka tema isa Jimmy McRae ja vend Alister McRae on tuntud rallisõitjad.
Bertil Antonsson

Hans Bertil August Antonsson (19. juuli 1921 – 27. november 2006) oli Rootsi maadleja. Ta võistles nii Kreeka-Rooma kui ka vabamaadluses. 
Ta tuli kolm korda maailmameistriks ja võitis olümpiamängudel kaks hõbemedalit.
1953. aastal maailmameistrivõistlustel võitis ta Johannes Kotkast kohtunike häältega 1-2 ja tuli maailmameistriks. Pärast seda kaotust Kotkast enam rahvusvahelistele tiitlivõistlustele ei lastud.
Karol Mets

Karol Mets (sündinud 16. mail 1993 Viljandis) on Eesti jalgpallur, kes mängib kaitsjana Saksamaa kõrgliigaklubis St. Pauli ja Eesti jalgpallikoondises.
Klubikarjäär.
Tulevik.
Mets alustas jalgpalli mängimist oma kodulinnas Viljandis Tuleviku noortemeeskondades ja duubelmeeskondades Viljandi JK Tulevik II ja Warrior. 
Flora.
2011 liitus Mets Floraga. Ta tegi oma Flora debüüdi 1. märtsil 2011 Eesti Superkarika mängus Levadia vastu, mille nad võitsid pärast penaltiseeriat 5:3. Mets tegi oma Meistriliiga debüüdi 2. aprillil 2011 võõrsilmängus FC Kuressaarega. Ta mängis ennast kiiresti Flora esimeseks valikuks keskkaitsesse Karl Palatu kõrvale ja võitis 2011. aasta hooajal oma esimese Meistriliiga tiitli.
Viking.
5. detsembril 2014 sõlmis Mets kolmeaastase lepingu Norra klubiga Viking, avaldamata üleminekusumma eest. Ta tegi Tippeligaeni debüüdi 6. aprillil 2015 võõrsilmängus Mjøndaleniga.
NAC Breda.
31. juulil 2017 sõlmis Mets kolmeaastase lepingu Hollandi klubiga NAC Breda, avaldamata üleminekusumma eest, mis väidetavalt on umbes 100 000 eurot. Ta tegi oma Eredivisie debüüdi võõrsilmängus Vitessega 12. augustil 2017, kus ta vahetati poolajal sisse Arno Verschuereni asemel. Mets lõi oma esimese värava NAC Breda särgis 20. septembris 2017 KNVB Cupi mängus Achilles '29 vastu, mille nad kaotasid 3:4.
Zürich.
2022. aasta jaanuaris sõlmis ta kahe ja poole aasta pikkuse lepingu Šveitsi kõrgliigaklubiga FC Zürich. 
St. Pauli.
Jaanuaris 2023 liitus ta Saksamaa esiliiga klubiga FC St. Pauli ning augustis 2024 sai Karol Metsast Ragnar Klavani kõrval teine eestlane, kes on Saksamaa jalgpalli kõrgliigas väljakule jooksnud.
Koondisekarjäär.
Ta kuulus Eesti U19-koondisse, mis osales kodusel 2012. aasta U19 Euroopa meistrivõistluste finaalturniiril. 
A-koondise debüüdi tegi Mets 19. novembril 2013 sõpruskohtumises Liechtensteini vastu. 
Ta on Eesti jalgpallikoondise kapten.
Karjääri statistika.
Klubi.
"Uuendatud seisuga 22. november 2017"
Koondis.
"Uuendatud seisuga 16. märts 2019"
Elvis Brauer

Elvis Brauer (sünninimi Elvis Liivamägi; sündinud 21. jaanuaril 1992) on endine eesti jalgpallur.
Skandaalid.
Jalgpallis.
6. juulil 2013 jäi kihlveopettuse tõttu ära Meistriliiga mäng Levadia ja Kalevi vahel, millest viimases mängis ka Liivamägi.
8. juulil 2013 selgus, et kihlveopetturiteks olid JK Tallinna Kalevi mängijad Sander Karu ja Elvis Liivamägi, kes mõlemad saadeti klubist välja. Vahetult pärast kihlveopettuse väljatulekut kinnitas Liivamägi, et on süütu ja süüdistas Kalevit vandenõus, et teda vaigistada.
2013. aastal määrati Liivamäele nii Eestis kui ka ülemaailmselt jalgpallis tegutsemise keeld. 
Pärast kihlveopettuse skandaali muutis Elvis Liivamägi nime, tema uueks perekonnanimeks Brauer.
2020. aastal ta viimaks tunnistas, et tegeles kihlveopettusega.
Koroonapandeemia ajal.
30. novembril 2021 sulges Terviseameti ettekirjutusel politsei- ja piirivalveamet Brauerile kuuluva MÉM Kohviku Kalamajas pärast seda, kui kohvikus oli Terviseameti ning Politsei- ja Piirivalveameti korduvate kontrollkäikude ajal tuvastatud, et kohvikus eiratakse Eesti Vabariigi valitsuse korralduse nr 305 alusel kehtestatud koroonaviiruse piiramise kontrollinõudeid.
Poliitikas.
3. märtsil 2023 rääkis EKRE ridades riigikokku kandideeriv Brauer sotsiaalmeedias levivas videos, kuidas Ukrainas ei toimu vallutussõda, vaid tegemist on neutraalse territooriumiga, kuhu ehitatakse üles uut majanduskeskkonda. Tema sõnavõtt sai laialdast kriiitikat, sh tema parteiikaaslaste poolt, kui EKRE aseesimees Henn Põlluaas ütles, et tegemist pole erakonna seisukohaga ning Brauerit peab ette võtma. EKRE aseesimees ja Euroopa Parlamendi liige Jaak Madison nimetas Braueri sõnavõttu jamaks.
Tegevus poliitikas.
Brauer kuulub alates 2021. aastast Eesti Konservatiivsesse Rahvaerakonda.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 1 (Haabersti, Põhja-Tallinn ja Kristiine) 433 häält ning ei osutunud valituks.
Aaron Ramsey

Aaron Ramsey (sündinud 26. detsembril 1990 Caerphillys) on Walesi jalgpallur, poolkaitsja. Tema koduklubi on Nice.
Aastatel 2008–2019 kuulus ta Londoni Arsenali ja 2019–2022 Torino Juventuse ridadesse.
Koondisekarjäär.
Debüüdi Walesi rahvuskoondises tegi Ramsey 19. novembril 2008 mängus Taani vastu. Esimese värava lõi ta koondises 14. novembril 2009 MM-i valikmängus Liechtensteini vastu.
2011. aasta märtsis määras Walesi koondise peatreener Gary Speed Ramsey Walesi koondise kapteniks. Temast sai 20 aasta ja 90 päeva vanuselt Walesi koondise kõigi aegade noorim kapten.
Ta kuulus 2012. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril Suurbritannia olümpiakoondisse. 4. augustil toimunud veerandfinaalis Lõuna-Korea vastu realiseeris Ramsey 36. minutil penalti, kuid pärast viigiseisul 1:1 lõppenud normaalajale järgnenud penaltiseerias Suurbritannia kaotas ja langes välja.
2012. aasta oktoobris määras Walesi koondise peatreener Chris Coleman Ramsey asemel koondise kapteniks Ashley Williamsi.
Ramsey kuulus Walesi koondisse 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Prantsusmaal. Viimases alagrupimängus 20. juunil lõi ta värava Venemaale. Wales jõudis turniiril lõpuks poolfinaali, kus kaotati hilisemale meistrile Portugalile.
2021. aasta Euroopa meistrivõistluste teises alagrupimängus lõi ta värava Türgi vastu.
Peabody auhind

Peabody auhind ("George Foster Peabody Award") on Ameerika Ühendriikides välja antav iga-aastane rahvusvaheline auhind, mis antakse silmapaistvate saavutuste eest raadios ja televisioonis. Tänu oma suurepärasele mainele hinnatakse auhindu meediatööstuses kõrgelt. 
Auhinna loomist peetakse Lambdin Kay teeneks, kes oli Atlanta raadiojaama WSB avalike teenuste direktor. Auhind on nimetatud ärimehe ja filantroobi George Foster Peabody järgi, kes andis auhinna rajamiseks raha. Auhindu annab välja Georgia Ülikooli Henry W. Grady nimeline ajakirjanduse ja massikommunikatsiooni kolledž. 
See on üks vanemaid elektroonilise meedia auhindu. Auhinnatakse ajakirjanduslikke saavutusi dokumentalistikas, haridus- ja lastesaadetes ning meelelahutuses. Esimene Peabody auhind anti välja 1941. aastal eelmise aasta eest. Algul oli Peabody auhind mõeldud üksnes raadioajakirjanike auhinnaks, kuid juba 1948. aastal lisati televisioonivaldkonna auhinnad. 1990. aastate lõpus lisati uusi auhinnakategooriaid veebimeedias levitatava ajakirjanduse tunnustamiseks. Peabody auhindu ei anta kinofilmide eest.
Saateid tunnustatakse seitsmes kategoorias: meelelahutus, kunstid, lapsed/noored, taskuhäälingusaated/raadio, interaktiivne ja kaasahaarav meedia ning avalik meedia. Peabody auhinna pälvijateks on raadio- ja telejaamad, võrgud, veebimeedia, tootjaorganisatsioonid ja üksikisikud üle kogu maailma.