Henn Põlluaas

Henn Põlluaas (sündinud 16. veebruaril 1960 Tallinnas) on eesti ühiskonnategelane ja poliitik. Ta oli erakonna Eesti Rahvuslased ja Konservatiivid (ERK) juhatuse liige ja endine esimees. 9. jaanuaril 2025 astus Põlluaas erakonda Isamaa. 
Aastatel 2012–2015 oli ta Saue linnapea, 2015. aastast on Põlluaas Riigikogu liige, alates 4. aprillist 2019 kuni 18. märtsini 2021 oli ta XIV Riigikogu esimees.
Haridus- ja töökäik.
Ta lõpetas 1978. aastal Tallinna 10. Keskkooli ja 1985. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kunstiõpetuse eriala (magistrikraadiga võrdsustatud haridustase).
Ta on töötanud Eesti Kunstimuuseumis teadusliku töötajana, Tallinnfilmis kunstnik-lavastajana, Eesti Televisioonis toimetaja ning 18-osalise etnograafilise dokumentaalsarja "Eesti rahvakalender" stsenaristi ja kunstnik-lavastajana, õpetaja, eraettevõtja, firmajuhi ja vabakutselise publitsistina.
Poliitiline tegevus.
Põlluaas on Saue linnavolikogu ja selle erinevate komisjonide liige alates 2005. aastast. Märtsis 2012 valiti ta Saue linnapeaks, ning uuesti pärast KOV valimisi 2013. aastal, mil ta sai valimistel isikumandaadi.
Esimest korda kandideeris Riigikokku 2011. aasta valimistel, olles üks nn ühinenud üksikkandidaatidest. Valituks ei osutunud, kuid häältesaagilt oli üldjärjestuses esimese kolmandiku seas.
Poliitilistelt vaadetelt rahvuskonservatiiv. Alates 2012. aastast oli ta Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna (EKRE) liige, 2012–2014 oli ta EKRE volikogu esimees ja edasi juhatuse liige, 2017–2024 oli ta EKRE aseesimees. Oli ka EKRE Harju- ja Rapla ringkonna esimees. Varem ühtegi parteisse kuulunud ei ole.
27. märtsil 2012 valis Saue linnavolikogu Henn Põlluaasa Saue linnapeaks pärast umbusalduse avaldamist reformierakondlastest linnapeale Harry Pajundile ja abilinnapea Rafael Amosele ülesannetega mittetoimetulemise tõttu.
2013. aasta KOV valimistel sai Põlluaas isikumandaadiga Saue linnavolikogu liikmeks ja valiti 7. novembril häältega 13/2 jätkuvalt Saue linnapeaks. Ta on läbi Saue ajaloo olnud ainuke linnapea, kellele ei ole avaldatud umbusaldust.
2015. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta EKRE nimekirjas Harju ja Rapla maakonnas valimisringkonnas nr 4. EKRE üleriigilises nimekirjas oli ta 3. kohal. Ta sai 4309 häält ja 17. koha kõikide riigikogu kandidaatide seas ning osutus valituks ringkonnamandaadiga. Ta otsustas loobuda Saue linnapea kohast ja minna Riigikokku. Henn Põlluaas oli Riigikogu XIII koosseisus EKRE fraktsiooni aseesimees, väliskomisjoni ja riigieelarve kontrollkomisjoni liige, KAPO erikontrollikomisjoni asendusliige ja Vahemereriikide Parlamentaarse Assamblee Eesti delegaat.
2017. aasta KOV valimistel valiti ta ka haldusreformijärgse Saue valla volikogu liikmeks.
Riigikogu 2019. aastal toimunud valimistel sai Põlluaas Harju- ja Rapla maakonnast 7392 häält ja isikumandaadi. Üldises arvestuses saavutas ta üle-eestiliselt enam kui tuhande kandidaadi seas seitsmenda koha, Harju- ja Rapla maakonnas Kaja Kallase ja Jüri Ratase järel kolmanda koha. On Riigikogu Kaitseliidu toetusgrupi ja Eesti lennunduse toetusgrupi esimees.
Riigikogu XIV koosseisu esimesel istungil 4. aprillil 2019 valiti ta 55 häälega esmakordselt Riigikogu esimeheks ning 2020 märtsis uuesti.
2018. aasta juunis pani Venemaa Föderatsioon Henn Põlluaasa ühena 20 Eesti kodanikust nn russofoobide musta nimekirja ning kehtestas Venemaale sissesõidu keelu. Põlluaas teatas selle peale, et ta pole russofoob ja nimekirja sattumise põhjus on ilmselgelt tema kriitiline hoiak Venemaa valitsuse tegevuse suhtes.
2021. aasta juulis käis EKRE Henn Põlluaasa välja kui teoreetilise kandidaadi 2021. aasta Eesti presidendivalimisel, kuigi tal puudus ülesseadmiseks nõutavad vähemalt 21 Riigikogu liikme toetus.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 4 (Harju- (v.a Tallinn) ja Raplamaa) 5781 häält ning osutus valituks.
Ta kandideeris 2024. aasta Euroopa Parlamendi valimistel, kogus 474 häält ning ei osutunud valituks.
11. juunil 2024 arvati ta koos Jaak Valge ja Silver Kuusikuga Eesti Konservatiivsest Rahvaerakonnast välja.
29. juunil 2024 toimus Tartus uue rahvuskonservatiivse erakonna Eesti Rahvuslased ja Konservatiivid (ERK) asutamiskoosolek, kus Henn Põlluaas valiti erakonna esimeheks. 18. augustil 2024 toimunud täiskogul valiti ta juhatusse, esimeheks ta ei kandideerinud. 
16. detsembril 2024. aastal astus Põlluaas Eesti Rahvuslaste ja Konservatiivide erakonnast välja. Ajakirjandusele tehtud avalduses teatas Põlluaas koos teiste erakonnast välja astunud poliitikutega, et erakond Eesti Rahvuslased ja Konservatiivid ei ole leidnud selget sihti ja kohta poliitmaastikul. 
9. jaanuaril 2025 liitus Henn Põlluaas Isamaa erakonnaga. Nii Põlluaas kui ka Ants Frosch, kes astus ka Isamaa erakonda, ütlesid, et kavatsevad selle aasta sügisel kandideerida kohalikel valimistel Isamaa nimekirjas. 
Süüdistused hea valimistava rikkumises.
2013. aasta kohaliku omavalitsuste volikogude valimiste eel pöörati ajakirjanduses tähelepanu Põlluaasa tegevusele, mis rikkus head valimistava. Ette heideti maksumaksja raha eest väljaantavas Saue linna värskes lehes "Saue Sõna" linnajuhtide reklaamimist. Valimisliidu "Kindlad tegijad" ning IRL-i kandidaadid olid täitnud oma artiklitega lehe 12-st küljest 8, Saue linnapea Põlluaas poseeris koos linna beebidega ühel küljel kolmel fotol.
Süüdistus Riigikogu kodu- ja töökorra seaduse ignoreerimises.
2020. aasta mais toimunud Riigikogu istungil pani esimees Põlluaas istungi saadikute seas poleemikat tekitanud päevakorra hääletusele ilma täiendavalt sõna soovivatele saadikutele selleks võimalust andmata. Opositsiooni kuuluva saadiku Raimond Kaljulaiu sõnul rikkus Põlluaas sellega Riigikogu kodu- ja töökorra seaduse paragrahve 74 ja 72. Õhtuleht kinnitas Kaljulaiu väidet ja viitas lisaks istungi stenogrammile tuginedes, et Põlluaas ignoreeris nii opositsiooni- kui ka koalitsioonisaadikute sõnavõtusoove.
Ühiskondlik tegevus.
Põlluaas on juhtinud Tartu Rahu Põlistamise Seltsi ja Eesti Demokraatlikku Rahvuslike Jõudude Koostöökoda.
Ta kinkis 2017. aastal ühele Ghana perekonnale Ekre-nimelise kitse.
Tegevus Kaitseliidus.
Põlluaas on Kaitseliidu liige ja KL Harju Maleva Keila Malevkonna pealiku abi. Lõpetas 2009. aastal Kaitseliidu Kooli allohvitseride kursuse ja 2011. aastal reservohvitseride kursuse. Tema auaste on lipnik. Omab märgilaskmises kõrgeimat esiküti klassi.
Henn Põlluaas on ka Eesti Reservohvitseride Kogu liige.
Isiklikku.
Henn Põlluaas on abielus maastikukujundaja ja ajakirja Tiiu aiandusrubriigi toimetaja Janne Põlluaasaga. Neil on poeg ja tütar. 
Nõukogude Liidu ajateenistuses osalemisest hiilis Põlluaas kõrvale. Selle eest andsid kolm Vene ohvitseri talle peksa. 
Tema isa Gunnar Põlluaas oli soomepoiss ehk Eesti vabatahtlik Soome Jätkusõjas, naasis Eestisse augustis 1944 ning oli Riikliku Akadeemilise Meeskoori (RAM-i) laulja ja Eesti filharmoonia administraator (ansambli Laine mänedžer). Ema Made Põlluaas lõpetas Kunstiinstituudi ning oli moe- ja tekstiilikunstnik. 
Tema emapoolne vanaisa oli Sangaste, Laatre ja Viljandi Jaani koguduse kirikuõpetaja Mihkel Laid. Osales Vabadussõjas, oli Vabadussõjalaste Liidu liige, astus vabatahtlikuna Eesti Leegioni 1941 ja hukati kommunistide poolt 1945. aastal ; vanaisa õemees oli kindralmajor Andres Larka, Eesti Vabariigi esimene sõjaminister, üks Kaitseliidu loojatest, Vabadussõjalaste Liidu esimees ja presidendikandidaat. Henn Põlluaasa vanavanaisa oli Vabadussõjas Eesti sõjaväe tervishoiuvalitsuse esimene ülem dr. Mihkel Ostrov.
Tema isapoolne vanaisa, Nikolai Põlluaas, lõpetas Riias vaimuliku seminari, õppis Peterburi polütehnikumis, osales Vabadussõjas, oli korporatsiooni "Leola" asutajaliige, 1920–26 oli ooperilaulja Estonias, hiljem töötas pangaametnikuna. Oli Kaitseliidu liige ja Nõmme tenniseklubi asutaja. Laulis RAM-s. Vanaema, Amanda Gabriele, oli hambaarst.
Harrastused.
Põlluaas harrastab maalimist, kalapüüki ja ülikerglennukiga lendamist. Ta on alates 1982. aastast esinenud kunstinäitustel nii Eestis kui ka välismaal ning esinenud mitme isikunäitusega, olnud Eesti Kunstnike Liidu noortekoondise liige.