tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Polaaröö

Polaaröö on ajavahemik, mille vältel Päike püsib ööpäev ringi horisondist madalamal. Polaaröö vastand on polaarpäev.
Polaaröö esineb polaaraladel – põhjapoolkeral (Arktikas) ja lõunapoolkeral (Antarktises), mille laiuskraadid on üle 66°33'.
Polaaröö kestab ühest ööpäevast polaarjoonel kuni poolaastani poolusel (sügisesest võrdpäevsusest kevadise võrdpäevsuseni).
Polaaröö on üks põhjustest, mille tõttu on polaarne kliima karm.
Polaarjoon

Polaarjoon on kujutletav joon maakera pinnal, millest alates pooluse suunas esinevad polaaröö ja polaarpäev. 
Põhjapolaarjoon asub põhjalaiusel 66°33'38" ja lõunapolaarjoon lõunalaiusel 66°33'38".
Polaarpäev

Polaarpäev on ajavahemik, mille vältel Päike püsib ööpäev ringi silmapiirist kõrgemal. Polaarpäeva vastand on polaaröö.
Polaarpäev esineb polaaraladel põhjapoolkeral (Arktikas) ja lõunapoolkeral (Antarktises), mille laiuskraadid on üle 66°33'.
Polaarpäev kestab ühest ööpäevast polaarjoonel kuni poolaastani poolusel (kevadisest võrdpäevsusest sügisese võrdpäevsuseni).
Agamemnoni kuldmask

Mükeene kuldmask on kullast mask, mille Heinrich Schliemann avastas 1876. aastal väljakaevamistel Mükeenes.
See mask on üks viiest, mis avastati väljakaevamistel: IV hauaplatsilt tuli välja kolm ja V hauaplatsilt kaks kuldmaski. Lisaks oli III hauaplatsile maetud kaks last, kelle nägu ja käed olid kaetud kuldlehtedega, neist ühel olid silmade kohal avad. Nina oli kõigil maskidel ühesuurune.
Schliemann arvas, et see oli Agamemnoni surimask. Siiski pakuvad tänapäeva arheoloogid maski loomise ajaks perioodi 1550–1500 e.m.a., mis on varasem Agamemnoni eluajast. Sellegipoolest nimetatakse seda Agamemnoni maskiks, sest pole leitud ka kedagi paremat, kelle surimaskiks seda pidada võiks.
Hauad on kindlasti kuninglikud. Kõigi maetute nägu ei ole kuldmaskiga kaetud. Seda, et maetud olid mehed ja sõdalased, näitavad hauda kaasa pandud relvad. Kulla hulk ja hoolikalt valmistatud hauapanused märgivad kindlasti au, jõukust ja tähtsust. Komme katta pealiku nägu matmisel kuldehega on teada mujaltki.
20. sajandi lõpupoole ja 21. sajandi alguses on leidude ehtsus kahtluse alla seatud. On kahtlustatud, et Schliemann võltsis ühe surimaski või rohkemgi neist ülejäänute eeskujul ja seejärel "avastas" nad. Surimaskide stiili on võrreldud teadaolevate mükeene kunsti näidistega. Tänapäeval on küsimus lahtine, ei ehtsus ega võltsing ole tõestatud, kuigi proovitud on mõlemat.
Põhjapoolus

Põhjapoolus ehk geograafiline põhjapoolus on põhjapoolkera punkt, kus Maa pöörlemistelg lõikub Maa pinnaga. Põhjapooluse koordinaadid on 90° N. Põhjapoolus asub Põhja-Jäämere keskosas, kus ookeani sügavus on umbes 4000 m.
, mille paksus on mitu meetrit. Põhjapoolusel esinevad polaaröö ja polaarpäev. Seetõttu on kliima üsna karm, talvel on kuu keskmine temperatuur umbes –40 °C, suvel 0 °C.
Ajalugu.
Ametlikult peetakse esimesteks põhjapoolusele jõudjateks USA uurijaid Robert Edwin Pearyt ja Matthew Hensonit, kes väidetavalt jõudsid sinna eri ekspeditsioonidega 6. aprillil 1909. Siiski ei peeta teaduslikult tõestatuks, et ükski neist ekspeditsioonidest sinna tegelikult jõudis. Peary märkmed ei ole piisavalt täpsed ja Matthew Henson teatab oma memuaarides, et oli põhjapoolusel veidi enne ekspeditsioonijuht Pearyt ning kohtas teda seal. Ühiselt olevat tahetud klaarida, kes jõudis poolusele esimesena, kuid ilmselt jäi see välja selgitamata.
Peale nimetatute väitis ka Frederick Cook, et jõudis 21. aprillil 1908 esimesena põhjapoolusele. Tema teaduslik usaldusväärsus kadus aga kiiresti, kui selgus, et tema väidetav esmatõus Mount McKinleyle on võltsing.
Alles Umberto Nobile, Roald Amundseni ja Lincoln Ellsworthi ülelend põhjapoolusest õhulaeva Norge pardal on teaduslikult laitmatult kinnitatud. Kahtlusteta tõestatud on ka see, et 1937. aastal lendas põhjapoolusele rühm Nõukogude teadlasi Ivan Papanini juhtimisel ning nad astusid tõesti pooluse ümbruses jääle.
Esimeseks eestlaseks põhjapoolusel võib pidada peakonsulit Peterburis Peeter Kaptenit, kes jõudis sinna 29. aprillil 2001.
Amnestia

Amnestia (kreekakeelsest sõnast "ἀμνηστία – amnestia", mis tähendab unustust, armuandmist, andestust) on õiguslik toiming, millega riigi kõrgeim võimuorgan vabastab isikute grupi või üksikisiku karistuse kandmisest.
Näiteks 30. septembril 1791 kehtestati Prantsusmaal poliitiline amnestia Prantsuse revolutsiooni ajal, kui diktatuur oli kukutatud.
Eesti seaduste järgi ei saa amnestia andmist panna referendumi küsimuseks.
Laupa mõis

Laupa mõis (saksa keeles "Laupa") oli rüütlimõis Järvamaal Türi kihelkonnas.
Ajalugu.
Laupa mõisa asutajaks peetakse Rootsi ratsaväeohvitseri Claus Trällot, kes ostis Laupa küla 1614. aastal kuningas Gustav II Adolfi käest. 1630. aastal kingiti mõis Reinhold von Fersenile, kelle järeltulijatele ("von Fersen a. d. H. Laupa") kuulus Laupa mõis aastani 1849.
Mõisahooned.
Viimasteks omanikeks oli perekond Taube, kes lasi ka ehitada 1905. aastal mahapõletatud hoone asemele praeguse esindusliku uusbarokse mõisahoone. 1913. aastal valminud hoone arhitekt oli Jacques Rosenbaum. Hoonet iseloomustavad mansardkatused, nii esi- kui ka tagaküljel asuvad suurejoonelised terrassid ja ülikülluslik stukkdekoor.
Mõis asub Pärnu jõe kaldal, ümbritsetuna ilusast pargist. Mõisa juurde kuulub viinavabrik, valitsejamaja, kuivati, tall ja kelder. Peahoone ja eelnimetatud on kultuurimälestised. Lisaks on park looduskaitse all.
Aastast 1922 tegutseb mõisahoones Laupa Põhikool.
Nüüdisajal jääb Laupa mõis Järva maakonda Türi valla territooriumile.
Suurringjoon

Suurringjoon on ringjoon, mille tasapind läbib kera keskpunkti.
Liteinõi sild

Liteinõi sild (vene "Литейный мост") on sild Peterburis üle Neeva jõe. See ühendab Liteinõi prospekti Viiburi linnarajooniga. 
Silla pikkus on 396 meetrit ja laius 34 meetrit. Liteinõi silla juures on Neeva sügavaim koht (24 meetrit).
Sild ehitati 1875–1879 ning ehitusel kasutati esmakordselt Venemaal kessoone. 
1964. aastal Liteinõi silda renoveeriti ja laiendati 10 meetri võrra.
Silla piiretel on kujutatud linna vapp.
Mary Pickford

Mary Pickford (sünninimega Gladys Louise Smith; hiljem tegelikult Gladys Marie Smith; 8. aprill 1892 Toronto, Ontario – 29. mai 1979 Santa Monica, California) oli Oscariga pärjatud Kanada-Ameerika tummfilminäitleja. 
Ta oli üks ühenduse United Artists asutajaid. Teda on hellitavalt kutsutud "Ameerika armsakeseks" ("America's Sweetheart"), "väikeseks Maryks" ja "kuldsete kiharatega tüdrukuks" ("the girl with the golden curls"). Ta oli Kanada filmipioneere Hollywoodi algusaegadel. 
Pickfordil oli suur mõju filmikunsti üldisele arengule. Tema kui ühe nimekama tummfilminäitleja ja -tootja nõudmised mõjutasid ka Hollywoodi filmitööstuse struktuuri ja kuju. 
Filmidebüüdi tegi ta aastal 1909. 
Ameerika Filmiinstituut valis ta 100 parima naisnäitleja hulka.
Väikering

Väikering on kera ühisosa selle keskpunkti mitte läbiva tasandiga. Kera lõige tasandiga on alati ringikujuline.
TÜ (täpsustus)

TÜ on mitmetähenduslik lühend:
Georg Abels

Georg Abels (2. oktoober 1898 Pärnu – 30. oktoober 1967) oli Eesti poliitik, Eesti NSV põllutöö rahvakomissar.
Elulugu.
Georg Abels sündis Pärnumaal, vaesuse tõttu ei suutnud haridusteed lõpetada ning alustas varajases nooruses tööd lauavabriku lihttöölisena. Lauavabrikus valitsenud halbade tööohutuse tõttu sattus ta kättpidi mehhanismide vahele ja kaotas käelaba. Pärast haiglat keeldus lauavabriku omanik talle tööõnnetuse kompensatsiooni maksmast. Järgnesid asjatud käigud ametiasutustesse, kusagilt polnud abi loota. Lõpuks saabus abi Pärnumaa põrandaalustelt kommunistidelt, kes ta oma ridadesse värbasid.
Poliitiline tegevus.
Aastal 1921 oli G. Abels Eestimaa Kommunistliku Partei liige, aastatel 1922–1924 ja 1939–1940 illegaalse EKP Pärnumaa komitee liige. Ta oli 29. veebruarist 1924 kuni väljalangemiseni 22. märtsil 1924 II Riigikogu liige (Jaan Tombi asemel). Pärast väljalangemist sai tema asemel Riigikogu liikmeks Eduard Luts.
Aastal 1924 arreteeriti G. Abels Pärnus ja mõisteti 149 protsessil süüdi ja ta sai karistuseks eluaegse sunnitöö, millest vabanes 1938. aasta amnestiaseaduse läbi.
Pärast 1940. aasta juunipööret ja Eesti NSV moodustamist määrati ta 26. augustist 1940 Eesti NSV põllutöö rahvakomissar ja Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu liikmeks, kellena töötas kuni 15. septembrini 1945. 
G. Abels oli aastatel 1941–1952 EKP KK liige ja valiti ka Eesti NSV Ülemnõukogu I–V koosseisu liikmeks.
Aastatel 1945–1950 Kultuurhariduslike Asutuste Komitee esimees ja 1950–1953 Maaparanduse Peavalitsuse ülem.
G. Abels oli ka 1964. aastal avatud kino Kosmos direktor.
Ühiskondlik tegevus.
1947–1950 oli ta Eesti Maaspordi Liidu Jõud presiidiumi esimees ja 1953–1957 Loengute Keskbüroo direktor.
LeMill

LeMill on veebipõhine keskkond õpimaterjalide otsimiseks, loomiseks ja jagamiseks. LeMill on vikilaadne keskkond, kus sisu loob kogukond ning keskkonna kasutamiseks piisab veebibrauserist. Loodud sisu on avaldatud Creative Commons Attribution-ShareAlike 2.5 litsentsi tingimustel.
Celtic Woman

Celtic Woman on 2004. aastal iiri helilooja David Downesi loodud ja tema juhtimisel tegutsev iiri naisvokaalansambel, mille praegusse koosseisu kuuluvad lauljad Chloë Agnew, Máiréad Carlin, Lisa Lambe ja Susan McFadden ning viiuldaja Máiréad Nesbitt.
Ansambli endised liikmed on Órla Fallon, Lynn Hilary, Méav Ní Mhaolchatha, Deirdre Shannon, Lisa Kelly, Alex Sharpe ja Hayley Westenra. 
Ansambel viljeleb muusikat traditsioonilistest keldi meloodiatest poplaulude ja klassikani. 
Ansamblilt ilmunud albumid: "Celtic Woman", ", ", ", ", ", ", ", ", " ja "
Ansambel on korraldanud arvukalt ringreise.
Ostankino teletorn

Ostankino teletorn on Moskvas asuv raudbetoonist teletorn. Aastatel 1967–1976 oli see maailma kõrgeim torn. Selle kõrgus on 540 m (mõnedel andmetel 537), vaateplatvorm asub 360 m kõrgusel.
Ajalugu.
Pärast pikki arutelusid ja analüüsi otsustati torn rajada rõngasvundamendile (diameeter 65 m, paksus 3–4,5 m). Vundamendiaugu rajamine algas 1960. Torni ehituse käigus rajati ehitusplatsile betoonitehas, kus pesti liiv ja killustik ning segati valmis betoon. Kasutati parimat tsementi, mida Moskva-lähedastest tsemendivabrikutest saada oli. Samas oli ka välilabor betooni kvaliteedi pidevaks kontrolliks.
Ehitus takerdus korduvalt insenertehniliste vaidluste ja lahkarvamuste tõttu. Selle tulemusel tugevdati vundamenti ja alles 1964 algas torniosa ehitus (seina paksus allosas 40 cm, ülaosas 35 cm). Torn valmis 1967.
27. augustil 2000 puhkes tornis kaablite ülekoormuse tagajärjel tulekahju. Hukkus kolm inimest. Moskva ümbrus jäi telepildita ja ka paljud teised piirkonnad jäid ajutiselt levita (säilis ainult NTV levi). Torni konstruktsioonid kahjustusid sedavõrd, et kaaluti selle lammutamist. Eriti said tules kannatada torni siseseintele kinnitatud eelpingestustrossid (kokku oli tornis 150 erinevates torni kõrgustes lõppevat, vundamendist algavat eelpingestustrossi, millest torni tipuossa ulatus 60), millest paarkümmend katkes ning oli reaalne torni varisemise oht. Siiski suudeti torn remontida ja säilitada.
25. mail 2007 oli tornis taas tulekahju. Põleng oli ühel vaateplatvormil. See tulekahju suudeti siiski kiiresti kustutada ja suuri kahjustusi tornile ei tekkinud.
Torni on kasutatud ka langevarjuhüpeteks.
Alcántara sild

Alcántara sild on sild Hispaanias Alcántaras üle Tejo jõe. Geograafilised koordinaadid: 
Kivist, majesteetlik, sügava jõesängi kohal kõrguv kaarsild. Kuue poolkaarega, millest suurim 30 m avaga (mõnedel andmetel 28 m). Kõrgus veepinnast 52 m.
Silla ehitasid aastatel 88–100 roomlased (Gaius Julius Lacerus).
Kogupikkus 180 m. Oli sõdade käigus 18.–19. sajandil osaliselt purustatud, kuid taastati insener Alejandro Milláni poolt aastatel 1856–1859.
Kasutusel maanteesillana tänapäevani. Praegu asub sillast 600 meetrit ülesvoolu hüdroelektrijaama tamm.
Alcántara nimi (القنطرة) tähendab araabia keeles 'sild' ("al-qanţarah").
Tee ise

Tee ise, inglise keeles do it yourself ('tee seda ise'), kasutusel ka akronüümina DIY, on eri ringkondades ja subkultuurides laialt levinud mõiste. Põhiliselt on Tee ise tarbimiskultuuri vastane hoiak, mille keskne idee on teha asju ise ja mitte neid osta või lasta teha kinnimakstud professionaalidel.
Tee ise-eetika.
Tee ise-eetika lähtub eneseusaldusest, põhimõttest teha asju ise ja mitte minna kaasa massiga. Inimene, kes elab Tee ise-põhimõtete järgi, võib teha ise kõike, alates ravikuuridest ja riietusest, lõpetades majaehitamise, sisustamise, kujundamisega. Tee ise-mõtteviis vastandub tihti heaoluühiskonnas levinud isiksuse mandumisele ning inimese arengu ühekülgusele.
Tänapäeval on Tee ise-eetika tihedalt (kuid mitte alati) seotud punkideoloogiaga, mis esindab individualismi, autoritaarsusevastasust, vaba mõtlemist ja moraali ning anarhismi.
Tee ise-kultuur.
Tee ise-kultuur on põhiliselt levinud "punk"- ja "indie rock"'i muusikaga seotud subkultuurides. Neid muusikastiile ja Tee ise-eluviisi viljelevad bändid ei seo ennast tihti kommertsiaalsete heliplaadifirmadega, vaid rahastavad ise oma bändi tegevust. Näiteks Michael W. Dean tegi 2002. aastal dokumentaalfilmi "", mis räägib artistidest, kes üritavad jääda sõltumatuks ja Tee ise-kunstnikeks.
Muusikas on Tee ise ilmselt levinud ka seetõttu, et kunstilisele eneseväljendusele viidatakse kui Tee ise osale. Näiteks on inimeste omaloomingut tasuta eksponeerivatele veebisaitidele DeviantArt.com ja Newgrounds.com viidatud sageli kui Tee ise-kultuuri väljundile internetis.
Tee ise-kultuur on tihti seotud ka poliitilise aktivismiga. Tee ise-vaadetega inimesed õhutavad sageli vähemusgruppe valima ja oma õiguste eest seisma. Seda tehakse, et muuta arusaama, et üks inimene ei suuda midagi muuta ning protesteerimine on kasutu ja tulemusetu. Tee ise-kultuuri osadeks võib pidada ka skvottimist, loomakaitseaktiviste ja rohelisi.
Kaarma maalinn

Kaarma maalinn on linnamägi Saaremaal Kaarma-Kirikukülas, kirikust kirdes.
Põhiplaanilt on maalinn peaaegu nelinurkne. Välismõõtmed 140 ja 120 m. Umbes 4800 ruutmeetri suurust tasast linnuseõue, mille keskel on märgatav kividega täidetud lohk, endine kaevuase. Linnust ümbritseb põhjaküljel sirge, mujal kaarjas kuni 5 m kõrgune vall. Selgelt nähtavad on ka väravakohad valli loode- ja kirdenurgas.
Kaarmaa maalinnal on vähesel määral kaevanud J. B. Holzmayer 1860. aastal. Tema kirjelduste järgi on vall kuhjatud kividest ja mullast. Valli seest, välisküljelt ja linnust piiravast kraavist, millest leiti söestunud palgijuppe, mida kaevaja seostas linnuse puukindlustusega. Peale selle on linnuselt saadud üksikuid juhuleide 12.-13. sajandist, nende põhjal võib rajamise oletatavasti samasse perioodi dateerida. Henriku kroonikas Kaarmat ei mainita, ilmselt ei ulatanud sinna mandrilt lähtunud sõjakäigud. 
Nagu selgub Liivimaa vanema riimkroonikast, oli Kaarma maalinn ("Hag Carmele") 1260.–1261. aastal toimunud ülestõusu ajal saarlaste väe kogunemiskohaks, kui sinna mindi varju Riia piiskopi, Tallinna foogti, Tartu ja Saare-Lääni piiskopi vasallide ühendatud vägede eest ja mille juures peeti lahing orduväega. Vaenlase väed laastasid Saaremaad, põlevate külade suits oli katnud kogu maa.
Maalinn õnnestus vallutada tormijooksuga. Võitjad olevat saanud väga palju linnusesse varjule toodud saaki. Kaks ööd oli neil kulunud selleks, et kanda ja röövida linnusest ära kõik, mis seal oli. Saarlastel tuli veel kord tunnistada sakslaste ülemvõimu.
Ponte Sant'Angelo

Ponte Sant'Angelo on Vana-Rooma-aegne kivist kaarsild Roomas üle Tevere jõe.
Sild ehitati Hadrianuse ajal.
Karuse linnus

Karuse linnus ehk Vatla linnuse maalinn ehk Vatla maalinn ehk Linnuse maalinn oli ringvall-linnus Läänemaal Kotsu muinaskihelkonnas, mis nüüdisajal asub Pärnu maakonnas Lääneranna vallas. Linnamägi asub Vatlast põhja pool Linnuse külas moreenseljaku loodeotsal.
Umbes 1700 ruutmeetri suurust linnuseõue ümbritseb 2–5 m kõrgune ringvall, lääne- ja kaguküljel on väravakoht. 11.–13. sajandil oli linnus arvatavasti muistse Karuse kihelkonna keskus (Henriku Liivimaa kroonikas "Cozzo").
Linnamäest lõunas, kagus ja põhjas on säilinud muistset kultuurkihti, arvatavasti muinasaja taludest.
Arheoloogilisi väljakavamisi on teinud 1972. aastal Evald Tõnisson.
On oletatud, et Vatla linnamäel asus Henriku Liivimaa kroonikas mainitud Paehalle linnus.
Avignoni sild

Pont d'Avignon ehk Pont Saint-Bénezet oli kunagine sild Prantsusmaal Avignonis üle Rhône'i jõe. 
Ehitati 1171–1185. Oli pikim sild keskajal (umbes 20–21 sillakaart avadega 30,8 kuni 33,5 m), pikkusega umbes 900 m. Silla purustasid lõplikult 1668. aastal kevadised jõe üleujutused. Tänapäevani on säilinud ainult osa sillakaartest.
Kihelkonna maalinn

Kihelkonna maalinn oli linnus Saaremaal. Tänapäeval asub kunagine linnus Saare maakonnas, Kihelkonna alevikust umbes 5 km kirdes Odalätsi luidete alal.
Umbes 1800 ruutmeetri suurust pikka ja kitsast linnuseõue kaitsesid külgedelt vallitaolised luited, otstes valli ei olnud. Vallide ülaosas leidub kive, sütt ja tukke. Maalinn oli kasutusel arvatavasti 10.–11. sajandil.
Muhu maalinn

Muhu maalinn oli linnus, mis asus Saare maakonnas Muhu valla edelaosas Linnuse küla tasasel põllul.
Linnamäel ümmargust õue (umbes 3500 ruutmeetrit) ümbritsenud ringvallist veeti suurem osa Väikese väina tammi ehitusmaterjaliks, säilinud valli osad on 5–8 m kõrgused. Valli põhja- ja lõunaküljel on väravakäik. Ringvalli äravedamisel saadi 2 aardeleidu, neis on hõbe- ja pronksehteid, ripatsina kantud hõbemünte, klaashelmeid ja kaalud koos kapsliga. Arvatavasti peideti aarded veebruaris 1227. aastal, kui maalinna orduvägede poolt piirati ja vallutati.
Muhu maalinna piiramist kirjeldab ka Henriku Liivimaa kroonika.
Ostankino

Tehniline Telekeskus Ostankino (vene keeles Телевизионный технический центр «Останкино») on Venemaa riigiettevõte Moskvas, mis rendib välja talle kuuluvas telekompleksis ruume ja tehnilisi seadmeid telekanalitele telesaadete salvestamiseks ja eetrisse laskmiseks. 
Ostankino telekeskus asub Moskvas aadressil ulitsa Akademika Koroljova 12, 19 ja 21. 13-korruseline hoonekompleks on kasuliku pinnaga 154 000 m². Selles asub 32 stuudiot. 2012. aastal oli ettevõtte käive 3 miljardit rubla. Ostankinos on rentnike seas telekanalid Pervõi Kanal, NTV, NTV-Pljus, Matš TV ja hulk teisi teletööstuse ettevõtteid. 
Ostankino telekeskuse peadirektor on 2006. aastast ehitusinseneri haridusega Mihhail Šubin (sündinud 1956).
Akvedukt

Akvedukt ehk sildveejuhe (ladina sõnast "aquaeductus" 'veejuhe') on sillataoline rajatis, mis kannab üht või mitut veekanalit.
Akvedukt võib olla ka lahtine, aga on tavaliselt saastumise ja aurumise vältimiseks kaetud. 
Vanimad teadaolevad niisutuskanalite ja veerennide süsteemid on pärit Indiast ja Lähis-Idast. Teadaolevalt vanim suurehitis veejuhtmena on pärit Niinive lähistelt Jerwanist. See juhtis Niinive linna joogivett. Selle ehitise peaarhitekt oli Sanherib ja see valmis 691 eKr.
Muinaskreeklased juhtisid vett maa-aluseid torusid mööda ainult lühikeste vahemaade taha, aga rajasid nende jaoks tunneleid isegi läbi mägede.
Akvedukte rajati palju Vana-Roomas joogi- ja tarbevee juhtimiseks mägijõgedest linnadesse. Rooma jõudis 14 akvedukti kaudu 0,7 miljonit m³ vett päevas. Nendest vanim, 16,5 km pikkune "Aqua Appia" valmis 312 eKr ja viimase laskis ehitada Claudius. Kõige pikem oli Kartaagos olev 132 km pikkune akvedukt, mis valmis Hadrianuse valitsemisajal. Kölni jaoks valmis 88 km pikkune akvedukt, mis algas Eifeli platoolt. Tänapäeval on kõige paremini säilinud Nimes'i lähedal asuv Pont-du-Gard. Umbes sajas Vana-Rooma linnas oli vee saamiseks üks või mitu akvedukti.
Veerennide valmistamiseks kasutati algselt õõnsaid puutüvesid ja bambusevarsi.
Akvedukt kulges allikast kuni linna piiril oleva jaotusbasseinini. Teel läbis ta veemahuteid ja kohati oli akveduktis õhu väljalaskeavasid. 
Jaotusbasseinist said vett eelkõige avalikud kaevud. Seejärel, kui linna kaevud olid rahuldatud, anti vett avalikele saunadele ja purskkaevudele. Lõpuks, ainult paagi kõrgeima veetaseme korral, anti vett eratorustikesse.
Lehis

Lehis (varasem nimetus "lehtmänd"; "Larix") on heitlehiste okaspuude perekond männiliste sugukonnast.
Enamik lehiseid (välja arvatud mõned Kaug-Ida liigid) on kõrged, sirge tüve ja hõreda võraga puud. Lehised on väga valgusnõudlikud puud. Põhjaparasvöötmes, eriti Kanada ja Venemaa taigas on lehis üks levinumaid puid, moodustades suuri metsamassiive ("hele" taiga).
Lehised kasvavad 15–50 m kõrgeks.
Võrsed on kahekujulised. Pikad võrsed on 10–50 cm pikad ja kannavad palju pungi, lühikesed võrsed on 1–2 mm pikad ja ühe pungaga.
Okkad on nõelasarnased, 2–5 cm pikad, saledad (alla 1 mm paksud). Lühikestel võrsetel moodustuvad 20–50 okkast koosnevad tarjad. Pikkadel võrsetel kasvavad okkad ükshaaval ja paiknevad võrse suhtes spiraalselt. Okkad tõmbuvad hilissügisel kollakaks ja kukuvad maha. Talvel on lehised raagus.
Käbid on püstised, 1–9 cm pikad. Põhja pool on käbid väiksed (1–3 cm) väikeste kandelehtedega, lõunas suuremad (3–9 cm). Kõige suuremad käbid on kõige lõunapoolsematel liikidel (Himaalajas). Käbid on algul rohelised või punased, 5–8 kuud pärast tolmlemist küpsevad nad pruuniks. Umbes pooltel liikidel on kandelehesoomused pikad ja nähtavad, teistel lühikesed ja seemnesoomuste alla peitunud.
Lehised Eestis.
Eestisse on lehised sisse toodud. Tavalisim liik Eestis on Euroopa lehis ("Larix decidua"). Rohkesti on kultiveeritud ka Vene lehist. Risttolmlemise tõttu on siin palju hübridiseerunud lehiseid.
On väidetud, et Loodi Püstmäel kasvav lehis on Eesti kõrgeim puu. Hilisemate mõõtmiste põhjal on selgunud, et tegemist on Eesti kõrguselt teise puuga.
Liigid.
Lehise perekonda kuulub koos hübriididega üle 20 liigi. (Tärniga märgitud nimede puhul ei ole üksmeelt nende eraldi liigiks tunnistamise suhtes)
Leitud on mitmesuguseid lehiseliikide omavahelisi hübriide. Neid kultiveeritakse samuti metsanduslikult.
Mikojan-Gurevitš MiG-21

Mikojan-Gurevitš MiG-21 (vene keeles МиГ-21; NATO koodnimi "Fishbed", kaheistmelise lennuki versiooni koodnimi "Mongol") on Nõukogude Liidus Mikojan-Gurevitši konstrueerimisbüroos projekteeritud ja ehitatud reaktiiv-hävituslennuk, mis võeti relvastusse 1959. aastal.
Lennukit müüdi NSV Liidu mõju all olnud riikidele ja ka sõbralikele riikidele; ehitamisõiguseid müüdi Hiinale ja Tšehhoslovakkiale. Lennukist ehitati 15 versiooni.
MiG-21 on üks arvukamaid reaktiiv-hävituslennukeid (üle 10 000), mis on mõne riigi lennuväe relvastuses senini.
MiG-21 võib näha ka Tartu Lennundusmuuseumis.
Tehnilised näitajad.
MiG-21 on deltatiivaga sõjalennuk, mille keres asub üks reaktiivmootor. 
Lennuki esialgsel versioonil ei olnud radarit ja lendureid juhendati sihtmärgi juurde maa pealt. Hiljem ehitatud lennuki versioonidele paigaldati ka radar.
Algselt relvastatud kahe kaliiber 30 mm, seejärel 23 mm automaatkahuriga GŠ-23L ja rakettidega.
Kooraste Pikkjärv

Pikkjärv (ka "Kooraste Pikkjärv") on järv Põlvamaal Kanepi vallas Truuta ürgorus.
Järv kuulub Kooraste Pikkjärve hoiuala koosseisu. See jääb Koorastest 3 km lääne poole, Kooraste–Vidrike tee naabrusse. Ülal looklevalt teelt, kõrgelt Truuta ürgoru servalt avaneb majesteetlik vaade all orus asuvale järvele. Pikkjärvega samas ürgorus asuvad veel Vidrike järv, Voki järv, Lambahanna järv, Nahajärv, Sinikejärv, Lubjaahju järv, Liinu järv, Vaaba järv ja Hatsikõ järv. Järved on omavahel ühenduses läbi nende voolava Sillaotsa jõe kaudu.
Järve pindala on 9,9 ha ja suurim sügavus umbes 15 m. Tüpoloogiliselt kuulub järv kalgiveeliste eutroofsete järvede hulka. Vesi on rohekaskollane kuni kollakaspruun.
Fütoplanktonit on järves vähe, zooplanktonit aga tunduvalt rohkem. Põhjaloomastikku on vähe, kuid leidub haruldast kaaniliiki "Haemanteria costata".
Kalastik on rikkalik. Leidub latikat, särge, ahvenat, haugi, linaskit, viidikat, roosärge, kiiska ja kokre.
Chupacabra

Chupacabra ehk chupacabras (ka "El chupacapra"; hispaania keeles 'kitseimeja') on väidetav kassi- kuni karusuurune olend, kes tapvat koduloomi, peamiselt kitsi, imedes neist vere välja. 
Esmakordne kirjeldus anti 1994. aastal, mil olendit märgati Puerto Ricos. Hiljem on teateid veretuks imetud kitsedest nii Põhja- kui ka Lõuna-Ameerikast.
Adelina Patti

Adelina Juana Maria Patti (19. veebruar 1843 Madrid – 27. september 1919 Craig-y-Nosi loss, Wales) oli itaalia ooperilaulja.
Tolle aja diivade Jenny Lindi ja Christina Nilssoni kõrval oli Patti üks 19. sajandi kuulsamaid ooperilauljaid. Ta oli tuntud oma lüürilise hääle ilu ja "bel canto" tehnika ületamatu kvaliteedi poolest. Giuseppe Verdi nimetas teda suurimaks ooperilauljaks, keda ta oli kuulnud.
Ta sündis tenor Salvatore Patti (1800–1869) ja sopran Caterina Barilli (suri 1870) noorima lapsena. Tema vanemad olid itaallased, kes Adelina sünni ajal töötasid Hispaanias. Isa oli sitsiillane ja sellepärast oli Adelina lapsena Mõlema Sitsiilia Kuningriigi kodanik. Tema kaks esimest abikaasat olid prantslased ja sellepärast oli ka Adelina hiljem Prantsusmaa alam.
Adelina lapsepõlv möödus New Yorgis, kuhu tema vanemad olid kolinud. Tema lapsepõlvekodu on säilinud.
Tema vanemad õed Amalia ja Carlotta Patti olid samuti lauljad. Ka Adelina laulis elukutselisena lapsepõlvest peale. Ta arendas endas välja koloratuursoprani ja usutavasti õppis ta palju laulmistehnikat oma õemehelt Maurice Strakoschilt, kuigi Adelina ise, nagu paljud kuulsad lauljad tollal, väitis hiljem, et on täielikult iseõppija.
Patti tegi oma ooperidebüüdi 1859. aastal New Yorgis, kui ta 16-aastaselt laulis Gaetano Donizetti ooperis "Lucia de Lammermoor".
1862. aastal laulis Patti John Howard Payne'i laulu "Kodu, kallis kodu" Valges Majas Abraham ja Mary Lincolnile, kes leinasid oma tüüfusse surnud poega Williet. Lincolnid olid esitusest pisarateni liigutatud ja soovisid laulu kordamist. Sellest ajast jäi "Kodu, kallis kodu" Pattiga seotuks ja ta esitas seda lisapalana paljudel kontsertidel.
Oma õitseajal nõudis Patti ühe õhtu eest 5000 USA dollarit kullas ühe öö eest enne etendust. Tema lepingud sätestasid, et kontserdikuulutustel peab tema nimi olema kõige üleval ja suuremana kui ükskõik missugune teine nimi, ning et ehkki tal on õigus osaleda kõigil kontserdiproovidel, ei ole tal kohustust üheski osaleda.
Tema impressaario James Henry Mapleson kirjeldas oma memuaarides Patti kangekaelset iseloomu ja teravat ärivaistu. Väidetavalt õpetas Patti oma papagoi iga kord, kui Mapleson tuppa astus, karjuma "Cash! Cash!" ("Raha! Raha!").
Sri Rama Michael Tamm

Sri Rama Michael Tamm ehk Śrī Rāma Michael Tamm, ka Ramatamananda, lühendatult Ram (sünninimi Mihkel Tamm; 9. veebruar 1911 Elistvere – 22. november 2002 Boston) oli eesti päritolu müstik, advaita-vedaantat ja muid müstilisi õpetusi käsitlevate raamatute autor.
Ta lõi oma müstilise filosoofia süsteemi, mida nimetas nullhüpotees-teooriaks.
Elulugu.
Tamm lõpetas gümnaasiumi Tartus ning läks 1940. aastal laevakütjana Rootsi. Mitmetes riikides viibimise järel läks ta Saksamaale, kus astus Berliini tehnikaülikooli tuumafüüsikat õppima. Saksamaal käis Tamm läbi teosoofide, orientalistide ja astroloogidega. 1948. aastal olevat seal toimunud tema "usuline ümbersünd".
1956. aastal plaanis Tamm rännata jalgsi Eestist läbi Nõukogude Liidu Indiasse, kuid Eestis võeti talt ära pagulase pass. Ta ei saanud luba elada Tallinnas ning elas Tartus ja mujal väiksemates asulates. Kaasiksaarele Türi lähedal tuldi tema juurde õppima Nõukogude Liidust lähedalt ja kaugelt.
1981. aastal asus elama Ameerika Ühendriikidesse.
Sri Rama Mihkel Tamm käis läbi ja talle avaldasid mõjutusi saksa laama Anangarika Govinda, Ramakrishna Parahamsa Euroopa misjoni juht ning üks tolle 12 apostlist Gayatri Devi, advaita õpetlane T. M. P. Mahadevana, jaapani teadlane Hiroshi Motoyama ja eesti teoloog Uku Masing.
5. tankiarmee (Saksamaa)

5. tankiarmee oli teise maailmasõja ajal Saksamaa Wehrmachti koosseisu kuulunud väliarmee, mis tegutses aastatel 1942–1943 Põhja-Aafrikas ja pärast taasmoodustamist aastatel 1944–1945 läänerindel.
Jaanuarist augustini 1944 kandis see nime tankigrupp West.
Ajalugu.
Põhja-Aafrika (1942–1943).
5. tankiarmee moodustati 8. detsembril 1942 Tuneesias LXXXX korpuse ümberformeerimisel. Armee nimetus oli pigem sümboolne, sest korpusest suuremaks ei õnnestunudki sellel kasvada. Selle põhiülesandeks oli kaitsta Tuneesiat novembris 1942 Alžeeria ja Maroko aladel maabunud ning kiiret pealetungi alustanud liitlasvägede eest.
Moodustamisest kuni veebruarini 1943 allus 5. tankiarmee väegrupi Süd ülemjuhatusele. 22. veebruaril 1943 allutati see äsja moodustatud väegrupile Afrika, mille juhatajaks nimetati märtsi alguses senine 5. tankiarmee juhataja Hans-Jürgen von Arnim.
13. mail 1943 kapituleerus 5. tankiarmee Banzarti lähistel Suurbritannia vägedele ja sama aasta 30. juunil likvideeriti 5. tankiarmee ametlikult.
Läänerinne (1944–1945).
24. jaanuaril 1944 moodustati Prantsusmaa põhjaosa ja Belgia ranniku kaitseks tankigrupp West. Tegemist oli reservarmeega, mis oli mõeldud liitlasvägede tagasitõrjumiseks teise rinde avamise korral. Kui 6. juunil 1944 toimus Normandia dessant, ei rakendatud tankigruppi kohe sõjategevusse, sest väejuhatus ei olnud jõudnud kokkuleppele, kuidas seda peaks tegema, ning Adolf Hitler oli keelanud ilma tema isikliku korralduseta tankivägesid lahingusse viia.
Hiljem Normandias lahingutegevuses osaledes kandis tankigrupp raskeid kaotusi. Juulis 1944 paistis tankigrupp silma Caeni lahingus, mis lõppes siiski liitlasvägede võiduga. 5. augustil 1944 nimetati tankigrupp West ümber 5. tankiarmeeks. Mõned päevad hiljem hävitati suur osa selle võitlusvõimelistest üksustest Falaise'i põrgus. Sealt alates pidas 5. tankiarmee taganemislahinguid Saksamaa suunas, septembris 1944 võideldi Lorraine'is USA 3. armee vastu.
Detsembris 1944 osales 5. tankiarmee Ardennide operatsioonis, kandes raskeid kaotusi Bastogne'i, Celles'i ja Dinant'i piirkonnas. Pärast operatsiooni läbikukkumist jätkas armee taandumist Antwerpeni kaudu Saksamaa suunas. Märtsis 1945 osales ta Remageni juures ameeriklaste Reini jõe ületamiskatsete takistamisel, kuid ei saavutanud edu.
5. tankiarmee piirati lõpuks sisse Ruhri katlas ja kapituleerus liitlasvägedele 17. aprillil 1945. 
Suurema osa oma eksisteerimise ajast kuulus 5. tankiarmee väegrupi B koosseisu, septembrist novembrini 1944 oli ta osa väegrupist G.
Allunud väeosad.
1. jaanuar 1943:
9. aprill 1943:
15. juuli 1944:
31. detsember 1944:
19. veebruar 1945:
1. tankiarmee (Saksamaa)

Saksa 1. tankiarmee oli Teise maailmasõja ajal Saksa vägede koosseisus võidelnud väliarmee.
Ajalugu.
Tankigrupp 1 formeeriti XXII motoriseeritud korpusest 16. novembril 1940. aastal. Võttis osa Balkani kampaaniast. 
1941. aasta suvel, sissetungil Nõukogude Liitu kuulus väegrupi Süd koosseisu. 25. oktoobril nimetati ümber 1. tankiarmeeks. 
1944. aasta alguses liikus Alam-Dneprilt Põhja-Ukrainasse. Taganes sealt Lõuna-Poolasse ja Slovakkiasse. 
1944. aasta lõpus ja 1945. aasta alguses, ajal mil 1. tankiarmeele allus Ungari 1. armee, nimetati tankiarmee ümber armeegrupiks Heinrici. 
Kapituleerus 8. mail 1945.
*Paul Ludwig Ewald von Kleist (16.11.1940)
*Eberhard von Mackensen (21.11.1942)
*Hans-Valentin Hube (29.10.1943)
*Kurt von der Chevallerie (21.04.1944)
*Gotthard Heinrici (18.05.1944)
*Walter Nehring (19.03.1945)
*Wilhelm Hasse (3.04.1945)
Allunud väeosad.
12. märts 1941.:
*XXX korpus
*XXXX motoriseeritud korpus
*XVIII mägikorpus
19. juuni 1941.:
*XXXXVIII motoriseeritud korpus
*III motoriseeritud korpus
*XXIX motoriseeritud korpus
*9. tankidiviis
*SS-diviis "Wiking"
*SS-diviis "Leibstandarte-SS Adolf Hitler"
*16. motoriseeritud jalaväediviis
*16. tankidiviis
*25. motoriseeritud jalaväediviis
4. november 1941.:
*Itaalia motoriseeritud korpus
*III motoriseeritud korpus
*XXXXIX mägikorpus
*XIV motoriseeritud korpus
*60. motoriseeritud jalaväediviis
11. mai 1942.:
*Itaalia motoriseeritud korpus
*XXXXIX mägikorpus
*XIV motoriseeritud korpus
*Rumeenia ratsaväekorpus
2. september 1942.:
*LII korpus
*XXXX tankikorpus
*III tankikorpus
3. veebruar 1943.:
*III tankikorpus
*XXX korpus
*XXXX tankikorpus
5. august 1943.:
*LVII tankikorpus
*XXXX tankikorpus
*XXX korpus
3. märts 1944.:
*LIX korpus
*XXIV tankikorpus
*XXXXVI tankikorpus
*III tankikorpus
*1. tankidiviis
*17. tankidiviis
31. august 1944.:
*XXIV korpus
*XI korpus
*Ungari 1. armee
31. detsember 1944.:
*XI korpus
*XXXXIX mägikorpus
Ungari 1. armee
*154. jalaväediviis
5. mai 1945.:
*XI korpus
*LIX korpus
*LXXII korpus
*XXXXIX mägikorpus
*XXIV tankikorpus
*8. tankidiviis
*371. jalaväediviis
*544. rahvagrenaderidiviis
*320. jalaväediviis
*253. jalaväediviis
2. Soomusarmee

2. Soomusarmee oli Teise maailmasõja ajal Saksa vägede koosseisus võidelnud väliarmee.
Ajalugu.
Soomusgrupp 2 formeeriti 16. novembril 1940. XIX korpusest. 28. juulist kuni 3. augustini 1941. eksisteeris väeosa soomusgrupp Guderiani nime all. 5. oktoobril 1941. nimetati ümber 2. Soomusarmeeks. Võitles idarinde kesksektoris kuni 1943. aasta augustini, mil viidi üle Balkanile partisanide vastastele operatsioonidele. Kapituleerus 1945. aasta mais.
*Heinz Guderian (16.11.1940)
*Rudolf Schmidt (25.12.1941)
*Heinrich Clössner (11.04.1943)
*Walter Model (6.08.1943)
*Lothar Rendulic (14.08.1943)
*Franz Böhme (24.06.1944)
*Maximilian de Angelis (18.07.1944)
Allunud väeosad.
1. juuli 1941.:
*XXXXVI motoriseeritud korpus
*XXXXVII motoriseeritud korpus
*XXIV motoriseeritud korpus
*1. ratsaväediviis
*10. motoriseeritud jalaväediviis
2. oktoober 1941.:
*XXXXVIII motoriseeritud korpus
*XXIV motoriseeritud korpus
*XXXXVII motoriseeritud korpus
*XXXV eriotstarbeline korpus
*XXXIV eriotstarbeline korpus
10. märts 1942.:
*XXIV motoriseeritud korpus
*XXXXVII motoriseeritud korpus
*LIII korpus
*XXXV korpus
1. detsember 1942.:
*XXXXVII tankikorpus
*LIII korpus
*XXXV korpus
*707. jalaväediviis
5. september 1943.:
*LXIX reservkorpus
*XXI mägikorpus
*XV mägikorpus
*III SS-korpus
*11. SS-soomusgrenaderide diviis "Nordland"
15. aprill 1944.:
*XXI mägikorpus
*V SS-mägikorpus
*XV mägikorpus
*Bulgaaria I korpus
*Diviis "Brandenburg"
*1. kasakate ratsaväediviis
15. november 1944.:
*LXIX korpus
*IX SS-mägikorpus
*XV mägikorpus
*V SS-mägikorpus
*LXVIII korpus
7. mai 1945.:
*1. ratsaväe korpus
*XXII korpus
*LXVIII korpus
3. tankiarmee (Saksamaa)

Saksa 3. tankiarmee oli Teise maailmasõja ajal Saksa Wehrmachti vägedesse kuulunud väliarmee.
Ajalugu.
Moodustati 16. novembril 1940. aastal tankigrupp 3 (saksa keeles "Panzergruppe 3") nime all XV motoriseeritud korpuse staabist. 
1. jaanuaril 1942. nimetati ümber 3. tankiarmeeks (saksa keeles "3. Panzerarmee"). Võitles idarinde kesksektoris. Kapituleerus 3. mail 1945. aastal.
*Hermann Hoth (16.11.1940)
*Hans-Georg Reinhardt (5.10.1941)
*Erhard Raus (15.08.1944)
*Hasso-Eccard von Manteuffel (9.03.1945)
Allunud väeosad.
19. juuni 1941.:
*XXXIX motoriseeritud korpus
*LVII motoriseeritud korpus
*V korpus
*VI korpus
2. oktoober 1941.:
*VI korpus
*XXXXI motoriseeritud korpus
*LVI motoriseeritud korpus
*V korpus
10 märts 1942.:
*LIX korpus
8. oktoober 1942.:
*IX korpus
*XX korpus
1. jaanuar 1943.:
*XXXXVI tankikorpus
*IX korpus
*XX korpus
5. august 1943.:
*XXXXIII korpus
*LIX korpus
*II lennuväe välikorpus
*VI korpus
3. detsember 1943.:
*IX korpus
*LIII korpus
*VI korpus
*210. julgestusdiviis
15. aprill 1944.:
*IX korpus
*LIII korpus
*VI korpus
*210. julgestusdiviis
26. november 1944.:
*XXVIII korpus
*XXXX tankikorpus
*IX korpus
*XXVI korpus
*20. tankidiviis
*390. julgestusdiviis
12. aprill 1945.:
*Korpus "Swinemünde"
*XXXII korpus
*Korpus "Oder"
*XXXXVI tankikorpus
*III SS-korpus
4. Soomusarmee

Saksa 4. Soomusarmee ("4. Panzerarmee") oli Teise maailmasõja ajal Saksa vägede koosseisu kuulunud väliarmee.
Ajalugu.
Formeeriti 17. veebruaril 1941 XVI motoriseeritud korpusest Soomusgrupp 4 nime all. 1. jaanuaril 1942 nimetati ümber 4. Soomusarmeeks. Osales Stalingradi lahingus 1942. aasta lõpus. Detsembrist 1942 kuni jaanuarini 1943 eksisteeris armeegrupp Hoth nime all. 1943. aasta suvel osales Kurski lahingus, rünnates Kurski eendit lõuna poolt. 1944. aasta jooksul taganes läbi Põhja-Ukraina Vislani. 1945. aasta Nõukogude armee talvepealetungi ajal taganes läbi Poola Ülem-Sileesiasse. Kapituleerus 8. mail 1945.
*Erich Höppner (15.02.1941)
*Richard Ruoff (8.01.1942)
*Hermann Hoth (31.05.1942)
*Erhard Raus (26.11.1943)
*Walter Nehring (18.05.1944)
*Hermann Balck (5.08.1944)
*Fritz-Hubert Gräser (21.09.1944)
Allunud väeosad.
19. juuni 1941:
*LVI motoriseeritud korpus
*XXXXI motoriseeritud korpus
*SS-diviis "Totenkopf"
4. detsember 1941:
*V korpus
*XXXXVI korpus
*XXXX korpus
*IX korpus
*VII korpus
5. aprill 1942:
*V korpus
*IX korpus
*VII korpus
*XX korpus
22. detsember 1942:
*LVII tankikorpus
*XXXXVIII korpus
*16. motoriseeritud jalaväediviis
4. märts 1943:
*SS-tankikorpus
*LVII tankikorpus
*XXXXVIII tankikorpus
6. juuli 1943:
*LII korpus
*XXXXVIII tankikorpus
*II SS-tankikorpus
3. detsember 1943:
*LIX korpus
*XIII korpus
*XXXXVIII korpus
*XXXXII tankikorpus
*VII korpus
*XXIV tankikorpus
15. aprill 1944:
*XXXXII korpus
*XIII korpus
*XXXXVIII tankikorpus
13. oktoober 1944:
*LVI tankikorpus
*XXXXII korpus
*XXXXVIII tankikorpus
12. aprill 1945:
*V korpus
*Korpus Moser
*Tankikorpus "Gross-Deutschland"
*LVII tankikorpus
Tankiarmee Afrika

Tankiarmee Afrika oli Teise maailmasõja ajal Saksa vägede koosseisus võidelnud väliarmee.
Ajalugu.
Moodustati 1. septembril 1941. aastal tankigrupp Afrika nime all. Kontrollis kõiki Saksa ning enamus Itaalia maavägesid Põhja-Aafrikas. Piiras Tobrukit 1941. aasta novembrist kuni Suurbritannia vägede pealetungini detsembris. Peale Tobruki alt taganemist läks tankigrupp 1942. aasta jaanuaris üle vastupealetungile, vallutades Kürenaika kuni Gazala liinini. 30. jaanuaril 1942. aastal nimetati ümber tankiarmeeks Afrika. 1. oktoobril 1942. aastal nimetati ümber Saksa-Itaalia tankiarmeeks. 22. veebruaril 1943. aastal nimetati ümber väegrupp Afrikaks.
*Erwin Rommel (1.09.1941)
*Ludwig Crüwell (19.03.1942)
*Erwin Rommel (19.03.1942)
*Georg Stumme (22.09.1942
*Erwin Rommel (25.10.1942)
*Gustav Fehn] (26.11.1942)
*Erwin Rommel (2.12.1942)
*Karl Bülowius (17.02.1943)
*Giovanni Messe (23.02.1943)
Allunud väeosad.
3. september 1941.:
*Itaalia XXI korpus
*Saksa Afrika korpus
*15. tankidiviis
2. jaanuar 1942.:
*Itaalia X korpus
*Itaalia XXI korpus
*Itaalia motoriseeritud korpus Marmacia
*Saksa Afrika korpus
*90. kerge Afrika-diviis
*Itaalia 55. diviis "Savona"
2. september 1942.:
*Itaalia X korpus
*Itaalia XXI korpus
*Itaalia XX motoriseeritud korpus
*Saksa Afrika korpus
1.jaanuar 1943.:
*Itaalia X korpus
*Itaalia XXI korpus
*Saksa Afrika korpus
*90. Afrika-diviis
*Itaalia 17. jalaväediviis
*Itaalia 136. motoriseeritud jalaväediviis "Giovanni Fascisti"
Rio Grande (Põhja-Ameerika)

Rio Grande (hispaania keeles "Río Bravo del Norte") on jõgi Põhja-Ameerikas. Algab Kaljumägedest. Ülemjooksul voolab itta, seejärel Kaljumägede ahelike vahelises laias orus lõunasse. Keskjooksul suundub kakku. Suubub Mehhiko lahte.
Jõgi on USA Texase osariigi ja Mehhiko vaheliseks piiriks.
Pikkus 3034 km.
Quentin Kawananakoa

Quentin Kūhiō Kawānanakoa (sündinud 28. septembril 1961) on Hawaii kuningliku perekonna pea alates 26. juulist 1997.
1995. aastal abiellus ta Elizabeth Brouniga, neil on kaks poega. Quentin Kawānanakoa on mõjukas USA Vabariikliku Partei liige. 1995-1999 oli ta Hawaii osariigi Esindajatekoja liige.
J Dilla

James Dewitt Yancey (7. veebruar 1974 – 10. veebruar 2006), rohkem tuntud kui J Dilla (ka Jay Dee), oli Ameerika hiphopmuusika produtsent ja räppar. Karjääri alustas ta nime Jay Dee all, kuid 2001. aastast kasutas ta nime J Dilla. 
Dilla tööd produtsendina on hinnatud kõrgelt, tunnustust on jaganud isegi Kanye West, Just Blaze ja Pharrell Williams. Dilla valduses olnud salvestiste seas on palju selliseid teoseid, põhiliselt kasutamata räpitaustu, mida ta ei jõudnud albumitele panna, ning need on internetis laialdaselt levinud, mis on talle fänne juurde toonud.
Elu lõpuaastad ja surm.
2002. aastal asutasid J Dilla ja Los Angelese produtsent Madlib ansambli Jaylib. 2003. aastal andsid nad välja albumi "Champion Sound". 
2004. aastal kolis Dilla Detroitist Los Angelesse ja läks Jaylibiga turneele. 
Ajakirjade Urb (2004 märts) ja XXL (2005 juuni) artiklites väideti, et J Dilla on haige ja lebab haiglavoodis. Dilla väitis, et temaga on kõik korras, kuid novembris 2005 oli selge, et see nii ei olnud. Dilla käis küll ringreisil Euroopas, kuid ta esines ratastoolis. Hiljem avaldati, et ta põdes rasket verehaigust (nn TTP) ja luupust.
J Dilla suri 10. veebruaril 2006 oma kodus Los Angeleses. Tema viimane album "Donuts" ilmus vaid kolm päeva varem.
Edward David Kalakaua Kawananakoa

Edward David Kalakaua Kawananakoa (10. märts 1904 Honolulu – 20. mai 1953 Honolulu) oli Hawaii kuningliku perekonna pea alates 11. novembrist 1917.
Ta oli David Kawānanakoa ainuke poeg. Tal oli ka kaks õde. Ta läbis sõjaväeteenistuse Californias ning osales Teises maailmasõjas USA vägede koosseisus.
Robert Wilcox

Robert William Kalani-hiapo Wilcox (15. veebruar 1855 Kahului – 23. oktoober 1903 Honolulu) oli Hawaii poliitik.
Tema isa oli ameeriklane Rhode Islandilt ja ema Hawaii kohalikku päritolu.
Jamshīd bin ‘Abdullāh

Jamshīd bin ‘Abdullāh (16. september 1929 – 30. detsember 2024) oli viimane Sansibari sultan. Ta valitses 1. juulist 1963 kuni 12. jaanuarini 1964. Ta kukutati Sansibari revolutsiooni käigus.
Post hardcore

Post hardcore (ka post-hardcore, harvemini lühendina phxc või phXc) on muusikastiil, mis põhiliselt mõjutatud "hardcore" pungist, "emocore'ist ja "screamo"'st.
"Post-hardcore" on enamasti äratuntav mitmekesise vokaali poolest. Näiteks võib laulja ühel hetkel sosistada ja järgmisel hetkel karjuda. Taustaks on enamasti pidev ja ilma suurema vahelduseta tempokas trummitagumine. Stiili võib iseloomustada ka sellega, et enamasti tundub nende muusikal olevat omapärane püüe korraga saavutada nii kaootilist, dissonantset efekti kui ka meloodiat ja korrapära. Pinge tõusud ja langused võivad vahelduda väga kiiresti ning vahel toimuvad peaaegu et korraga.
Ajalugu.
"Post-hardcore"'i algusaja paikapanemisel on esinenud käsitluslikke vastuolusid. Üks seisukoht on, et muusikastiil sai alguse 1970. aastate lõpul ja 1980. aastate alguses. Võib arvata, et siis umbes sel ajajärgul võeti kasutusele termin "post-hardcore", mis kirjeldas kõiki "hardcore"-pungi edasiarendusi. Tänapäevaks on aga välja kujunenud eraldiseisev "post-hardcore"''i muusikastiil.
Teine arvamus on see, et "post-hardcore" kujunes välja kõrvuti emoga Dischord Recordsi suure kaasabiga 1980. aastate lõpul ja 1990. aastate alguses. Kuna emo ja "post-hardcore" alged asuvad samas kohas, vaid arengusuunad on erinevad (ehkki mitte oluliselt), siis tihtipeale ei tehta žanritel vahet. See ei tule alati vaid ebaprofessionaalsusest žanri määramisel, vaid asjaolust, et ajas tagasi minnes saabki "post-hardcore" ja emo eraldada vaid mingi maani. Selleks punktiks, kus žanrite erinevusest on liiga raske aru saada, et neil vahet teha. võib pidada 1990. aastate algusaastaid. Ei tasu aga arvata, nagu oleks žanrid siis sündinud, sest mõlemad terminid eksisteerisid juba siis. Näiteks 1990. aastate alguses palju populaarsust kogunud bänd Fugazi, mis avaldas väga laia mõju mõlemale žanrile, on siiamaani diskussiooni allikaks, kuigi teda peetakse siiski rohkem "post-hardcore"'i žanrisse kuuluvaks, on siiski väga toekaid argumente, mis räägivad "emocore"'i kasuks.
Kuigi "post-hardcore"'i austajad väidavad sageli, et see muusikastiil on tihedalt seotud DIY põhimõtetega, siis pärast sajandivahetust on selle muusikastiili populaarsus hüppeliselt kasvanud ning enamik tänapäeval laiemalt tuntud "post-hardcore"'i ansambleid on liitunud kommertsplaadifirmadega ja terminit "fashioncore" kasutatakse žanriliselt kõige rohkem just "post-hardcore"'i bändide kohta. Neid bände peetakse silmapaistvaks pigem oma soengute kui muusika poolest.
Pikkjärv

Pikkjärv on mitme Eesti järve nimi:
Post hardcore'i ansamblite loend

"Siin on loetletud post-hardcore'i viljelevaid ansambleid."
Jack Davenport

Jack Arthur Davenport (sündinud 1. märtsil 1973 Stuffolkis) on inglise näitleja.
Elukäik.
Jack elas oma elu esimesed seitse aastat Ibizal koos vanemate Maria Aitkeni ja Nigel Davenportiga, kes on samuti näitlejad. Kui Jack oli seitsmene, lahutasid ta vanemad abielu ning poiss saadeti Dragoni internaatkooli. Seejärel õppis ta Cheltenhami ülikoolis.
Davenporti onu Jonathan Aitken on poliitik.
Jack Davenport on abielus näitleja Michelle Gomezega.
Karjäär.
Davenporti näitlejakarjäär algas täiesti juhuslikult. Ta oli võtnud ühe aasta ülikoolist vabaks ja osales suvisel draamakursusel, kus teda märkas lavastaja Clwyd Theatr Cymru. 18-aastaselt sattus ta Walesi, kus ta hakkas esinema väikerollides näidendis "Hamlet". Seal sai ta tuttavaks Rhys Ifansiga ("Notting Hill").
Aasta hiljem läks ta ülikooli East Anglia Ülikooli õppima filmikunsti ja inglise kirjandust. Ta proovis ülikoolis olles mitu korda näitlemist, kuid ei olnud sellest piisavalt huvitatud. Näitlemise asemel soovis ta saada pigem liikmeks filmi meeskonnas, kes jääb kaamera taha. Kuid pärast ülikooli lõpetamist veenis Davenporti ema teda kirjutama kirja John Cleese'ile ja küsima osa tolle uues filmis "Fierce Creatures". Seda siiski kaamera taga esialgu. Cleese aga toimis vastupidi ja saatis Davenporti kirja edasi näitlejate osakonda. Kuigi Davenporti roll filmis oli väga väike, sai ta siiski kaamera ees esinemise kogemuse.
Järgmisena sai näitleja osa BBC draamaseriaalis "This Life". Selle rolliga tõestas Davenport ennast näitlejana.
Nüüdseks on Davenport näidelnud paljudes edukates filmides ja seriaalides, sealhulgas "The Talented Mr. Ripley", "Coupling", "Ultraviolet" ning hiljutises kassahitis "" ja selle järgedes.
Ussa (Ob)

Ussa on jőgi Aasias, jääb halduslikult Venemaa Kemerovo oblastisse. Algab Kuznetski Alataust. Voolab valdavalt edelasse. Suubub paremalt Tomi.
Jõe pikkus on 179 km, valgala suurus 3610 km².
Mežduretšenski linn asub Ussa ja Tomi ühinemiskohas ning need kaks jõge on kujutatud linna lipul ja vapil.
Chloë Agnew

Chloë Elisabeth Aislinn Moira Agnew (sündinud 9. juunil 1989 Dublinis) on iiri laulja, kes on tuntuks saanud ansambli Celtic Woman lauljana. 
Hääleliigilt on Agnew sopran. Ta on laulnud inglise, iiri, ladina, itaalia ja saksa keeles. Aastatel 2004–2013 ja uuesti 2020. aastast on ta laulnud ansamblis Celtic Woman, 2014. aastast ka ansamblis Celtic Thunder. Need ansamblid viljelevad muusikat traditsioonilistest keldi meloodiatest kuni klassika ja poplauludeni. 
Elukäik.
Chloë Agnew on õppinud Alexandra tüdrukute kolledžis. 
Kuna ta meelelahutajast ema esines sageli telesaadetes, pole ime, et tütar tegi televisioonidebüüdi juba neljanädalaselt. Esimene avalik esinemine lauljana sai samuti teoks televisioonis, siis oli ta kuueaastane. 1998. aastal esindas ta Iirimaad rahvusvahelisel laste lauluvõistlusel Kairos lauluga "The Friendship Tree" ja võitis peaauhinna. 
Ta elab koos ema Adéle Kingi ja noorema õe Naomi Agnew'ga Knockylonis Iirimaal.
Burlakid Volgal

"Burlakid Volgal" on Ilja Repini maal aastast 1873.
Maali süžee tekkis 1868. aastal jalutuskäigul piki Neeva kallast. Kunstnikku rabas pilt elegantselt riietatud jalutavast härrasrahvast ja sealsamas lotja tirivatest burlakkidest. Repin oli hüüdnud: "Missugune õudus! Inimesed loomarakmeis!" Sealsamas tegi ta ka oma esimese visandi. 
Temaga kaasa jalutanud Fjodor Vassiljevile visand meeldis, aga ta soovitas Repinil sõita Volga äärde "tõelisi burlakke vaatama". Vassiljev oligi selle reisi algataja ja korraldaja.
1870. aasta aprillis sõitis Repin koos Vassiljeviga Volga äärde, kus tegi eskiise ja etüüde kavandatavale maalile burlakkidest.
Maalil on kujutatud üksteist liival sammuvat meest, rihmad ümber rinna, kes veavad lotja mööda jõge vastuvoolu. Kõige ees on kujutatud burlakk Kaninit. Kanin meeldis Repinile kõige rohkem. Ta jättis mulje väga elutargast ja südamlikust inimesest. Repinit köitis tema nägu, liigutused ning terve tema olemus. Kanini kõrval on habemesse kasvanud Aguli Löömamees. Teisel pool Kaninit tirib lotja Ilka-Meremees. Meeste keskel on kujutatud Noor Larka, kes on haaranud kätega rihmadest, nagu tahaks ta neid endalt maha raputada. Pildil on näha ka agaralt astuvat endist soldatit, kellel ainsana on saapad jalas. Need on päris terved ning võib aimata, et sõdur pole veel burlakieluga kohaneda jõudnud. Stassov:"Need üksteist meest, kes astuvad ühte jalga, rihmad üle rinna, ja tirivad lotja, on tugevad ja mehised – murdumatud mehed".
Kunstikriitik Vladimir Stassov on ka öelnud:""Repin ei maalinud "burlakke" mitte selleks, et vaatajaid härdaks teha või kutsuda esile kaastundeohkeid. Teda vapustasid nähtud tüübid ja karakterid, temas tekkis vajadus maalida seda kauget tundmatut vene elu, ja ta maalis niisuguse stseeni, millele võrdset võib leida ehk Gogoli kõige hingestatumast loomingust.""
"Burlakid Volgal" eksponeeriti ülemaailmsel kunstinäitusel Viinis ja tõi kunstnikule üldise tunnustuse.