tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
La Scala

La Scala (ametlikult Teatro alla Scala) on maailma üks kuulsamaid ooperiteatreid. Teater asub Milanos Piazza della Scalal. Teater avati 3. augustil 1778 Antonio Salieri ooperiga "Europa riconosciuta". 
Praegune ehitis rajati 25. veebruaril 1776 tulekahjus hävinud Teatro Ducale asemele. Enne seda aga oli seal Santa Maria alla Scala kirik. Selle kiriku järgi on saanud nime ka teater. Arhitekt Giuseppe Piermarini esimese projekti lükkas tollal Austria võimu all olnud Milano hertsogiriigi kuberner tagasi, ent teise kiitis Austria keisrinna Maria Theresia isiklikult heaks.
Teatri uusklassitsistlik fassaad on tagasihoidlik, interjöör aga suurejooneline. Rohkem kui 2000 istekohaga on La Scala Euroopa suurim teater. Harukordseks peetakse teatri akustikat. Saal on 26 meetrit lai ja 27 meetrit kõrge. Publik istub hobuserauakujuliselt: istekohad on paigutatud 678 looži kuuel korrusel, mille kohal on "loggione" kaks galeriid.
Pärast ooperit "Giovanna d'Arco" (esietendus 1845) ei lubanud Giuseppe Verdi pikki aastaid oma oopereid La Scalas mängida, sest teater oli tema muusikat muutnud (Verdi sõnul rikkunud). Järgmine Verdi ooper La Scalas oli 1887 aastal esietendunud "Otello". Ka Verdi viimane ooper "Falstaff" esietendus just seal.
La Scala ooperihooaeg avatakse Milano kaitsepühaku Ambrosiuse päeval 7. detsembril. Kõik etendused peavad lõppema enne keskööd. Pärast etenduse algust ei lubata enam kedagi saali ja selles osas ei tehta erandeid.
Hendrik Vestmann

Hendrik Vestmann (sündinud 30. aprillil 1974 Tartus) on eesti muusik ja dirigent.
Ta on lõpetanud Tallinna Muusikakeskkooli klaveri erialal ning Eesti Muusikaakadeemia koorijuhtimise ja orkestridirigeerimise erialal. Magistrikraadi dirigeerimise alal sai ta 2002. aastal Karlsruhe Kõrgemas Muusikakoolis, kus tema juhendajaks oli Wolf-Dieter Hauschild. 
Alates 2001. aastast on ta juhatanud paljusid orkestreid, sh MDR Sümfooniaorkester, NDR Raadio Filharmoonia Orkester, Hamburgi, Düsseldorfi, Bochumi, Wuppertali ja Nürnbergi sümfooniaorkester, Lääne-Austraalia Sümfooniaorkester, Tampere Filharmoonia Orkester ja Grazi Filharmoonia Orkester. 
Hendrik Vestmanni dirigendikarjäär algas Heidelbergi Ooperiteatris, kus ta dirigeeris Rossini ooperit "La Cenerentola". Aastatel 2004–2006 töötas ta Vanemuise teatri peadirigendina, seejärel Münsteri Ooperiteatris esimese dirigendi ja muusikajuhi kohusetäitjana. 
2013–2016 oli ta Bonni Ooperiteatri muusikajuht. Alates 2016. aastast töötab Hendrik Vestmann Oldenburgi Linnateatris muusikajuhina. 
Hendrik Vestmann on külalisdirigendina üles astunud Šveitsis Sankt Gallenis, Saksamaal Mannheimis, Karlsruhes, Hannoveris, Austrias Grazis. Ta esineb regulaarselt ka Berliini Koomilise Ooperiga. 
Isiklikku.
Tema ema Silvia Vestmann ja isa Henn Pai on olnud Vanemuise ooperilauljad.
Kaisa Roose

Kaisa Roose (sündinud 15. aprillil 1969 Tallinnas) on eesti dirigent. 
Elulugu.
Kaisa Roose on õppinud Tallinna Muusikakeskkoolis klaverit . 1987. aastast õppis ta Tallinna Konservatooriumis koorijuhtimist ning lõpetas selle 1992. aastal magistrikraadiga. 1993. aastal võeti ta vastu Taani Kuninglikku Muusikaakadeemiasse Kopenhaagenis, kus ta õppis orkestridirigeerimist Michel Tabachniku dirigeerimisklassis. Ta lõpetas akadeemia solistiklassi 1997. aastal ning samal aastal debüteeris dirigendina Odense Sümfooniaorkestriga. Samal aastal pälvis ta ka Grethe Kolbe stipendiumi lootustandvate noorte dirigentide seas. 
Kopenhaageni Kuninglik Taani Teater kaasas Kaisa Roose'i 28-aastaselt, et ta esitaks Kim Helwegi kirjutatud kaasaegset balletti "Amor ja psüühika" ("Amor og Psyke"). 
Teose edukas esitus kujunes pöördepunktiks tema karjääris ja viis kolmeaastase lepinguni dirigendina samas teatris.
Kaisa Roose on juhatanud kõiki Taani regionaalorkestreid ning teinud koostööd orkestritega Rootsis, Soomes, Itaalias ja Costa Ricas. Aastatel 2000–2003 töötas ta kolm hooaega Rootsis Malmö ooperi- ja muusikateatris. Tema esimesel hooajal toodi lavale kaasaegne Rootsi ooper "Portree", mille autorid on Catharina Backman ja Maria Sundqvist. Lisaks juhatas ta muusikale "Kaspar Hauser" ja "Miss Saigon".
Roose huvi nüüdismuusika vastu on viinud tiheda koostööni mitmete uue muusika ansamblitega, sealhulgas Esbjerg Ensemble, The Figura ja Ensemble 2000. Jaanuaris 2004 juhatas ta Esbjerg Ensemble'i esituses Per Nørgårdi teoste "Gennem torne" ja harfikontserdi maailma esiettekannet ja salvestust (solist Tina Rehling).
2004. aasta kevadel debüteeris Kaisa Roose Balti riikides. Ta juhatas Eesti Riikliku Sümfooniaorkestrit, esitades Edvard Griegi Peer Gynti süiti nr 1, Antonín Dvořáki tšellokontserti ja Ludwig van Beethoveni seitsmendat sümfooniat. Leedu Riikliku Sümfooniaorkestriga esitas ta Edward Elgari viiulikontserdi ja Gabriel Fauré Reekviemi.
2014. aastal debüteeris Kaisa Roose Brüsseli Filharmoonia Orkestriga Pariisi Filharmoonia kontserdisaalis, juhatades Karlheinz Stockhauseni teost "Carré".
Tänu koostööle Kaisa Roosega on Eestis toimunud kontserte mitmete rahvusvaheliste solistide osalusel, sealhulgas Taani kitarrist Jakob Bangsø , Hispaania viiuldaja Ana María Valderrama , Taani oboist Eva Kruse Steinaa ning Austria tšellist Franz Ortner .
Isiklikku.
Tema abikaasa on animaator Ando Roose.
Anu Tali

Anu Tali (sündinud 18. juunil 1972 Tallinnas) on eesti dirigent.
Elulugu.
Anu Tali õppis aastatel 1979–1987 Tallinna 3. Keskkoolis ja 1987–1991 Tallinna Muusikakeskkoolis. Aastatel 1991–1996 õppis ta Eesti Muusikaakadeemias ning täiendas end samal ajal Sibeliuse Akadeemia dirigeerimisprofessori Jorma Panula käe all. Aastatel 1998–2000 stažeeris ta Peterburi konservatooriumis professor Ilja Mussini ja Leonid Kortšmari juhendamisel.
Ta on Eesti-Soome Sümfooniaorkestri asutaja ja dirigent. See orkester, mis esineb 1997. aastast, on Anu Tali juhatusel esinenud kontserdisarjadega "Maailma muusikalised pealinnad", "Inimene", "Sümfoonia", "Musica Grande", "Kirg või Kannatus" ja "Á la Russe".
Anu Tali on töötanud Vanemuise teatri dirigendina. 
Ta on juhatanud ka teisi Eesti orkestreid ning Tōkyō Filharmoonikuid, Frankfurdi Raadio Sümfooniaorkestrit, Lahti Sümfoonikuid, Bratislava Soliste ning mitmeid teisi orkestreid Soomes, Rootsis, Lätis, Venemaal, Brüsselis ja Viinis. 
Augustis 2002 lindistas Anu Tali eesti muusikat Frankfurdi Raadio Sümfooniaorkestriga. Koos ESSO-ga nägi ilmavalgust debüütplaat "Luigelend" (Warner Music/Finlandia Records), mis tõi Anu Talile maineka auhinna "Echo Classic Award 2003" ja aasta parima noore muusiku nimetuse. 2005. aastal avaldati heliplaat "Action. Passion. Illusion" ning Anu Tali käis kontsertidega Jaapanis, Rootsis, Austrias, Prantsusmaal ja Ameerika Ühendriikides.
Isiklikku.
Anu Tali abiellus 2014. aastal Hendrik Aguriga. 29. aprillil 2015 sündis neil poeg. Juulis 2016 sai teatavaks, et nende kooselu on lõppenud.
Tema kaksikõde Kadri Tali on muusikamänedžer, olnud Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri direktor. Nende ema Anne Tali on Tallinna Ülikooli matemaatika emeriitprofessor.
Mihkel Kütson

Mihkel Kütson (sündinud 11. septembril 1971 Tallinnas) on eesti dirigent. 
Haridus.
Ta lõpetas 1989. aastal Tallinna Muusikakeskkooli muusikateooria erialal (õpetaja René Eespere) ning jätkas samal aastal õpinguid Eesti Muusikaakadeemias koorijuhtimise erialal (dotsent Ants Sootsi juhendamisel). 1992. aastal siirdus ta DAAD-i (Deutsche Akademische Austauschdienst) stipendiaadina Hamburgi Kõrgemasse Muusika- ja Teatrikooli, mille lõpetas 2001. aastal orkestrijuhtimise erialal professor Klauspeter Seibeli juures.
Ta on Saksa Muusikanõukogu programmi Dirigentenforum raames osalenud Kurt Sanderlingi, Kurt Masuri, Claus Peter Flori, Fabio Luisi, Peter Gülke, Bernhard Kontarsky jt meistrikursustel. 
Töö.
Mihkel Kütson on töötanud peamiselt teatridirigendina (repertuaaris üle 40 ooperi). 
Aastatel 1996–1998 oli ta Hamburgi Junge Forum Musiktheateri dirigent, 1999–2004 Vanemuise teatri ja sümfooniaorkestri peadirigent. Aastatel 2002–2006 töötas Hannoveri Riigiteatri esimese kapellmeistrina, 2006–2007 oli ta muu hulgas Düsseldorfis Deutsche oper am Rhein külalisdirigent. Aastatel 2007–2012 töötas Schleswig-Holsteini Landestheateri peadirigendina ("Generalmusikdirektor"). Hooajast 2012/2013 on Mihkel Kütson Theater Krefeld-Mönchengladbachi peadirigent. 
Ta on juhatanud külalisdirigendina Estonia teatris, samuti ERSO-t ja TKO-d, Iiri Rahvuslikku SO-d, paljusid sümfooniaorkestreid Saksamaal (Berliinis, Nürnbergis, Wiesbadenis, Bonnis, Duisburgis, Kasselis, Darmstadtis, Magdeburgis) ning festivalidel Iirimaal (Edinburgh International Festival) ja Itaalias (Notti Malatestiane, Rimini).
Muusikajuht: Nielseni "Maskeraad" (1999), Mozarti "Così fan tutte" (2000, 2006 Hannoveris), Straussi "Öö Veneetsias" (2000), Prokofjevi "Tuhkatriinu" (2000), Tšaikovski "Jevgeni Onegin" (2000), Puccini "La bohème" (2001, 2002 Hannoveris), Kálmáni "Bajadeer" (2001), Verdi "Un ballo in maschera" (2002, ka Hannoveris), Rossini "Il barbiere di Siviglia" (2003) ja Bellini "La Sonnambula" (kontsertettekanne 2003; kõik Vanemuises), Verdi "Il trovatore" (2003), R. Straussi "Elektra" (2002), Verdi "Aida" (2005), Mascagni "Cavalleria rusticana" ja Leoncavallo "I Pagliacci" (2005), Cilea "Adriana Lecouvreur" (2006), Puccini "Madame Butterfly" (2003), "Tosca" (2005) ja "Turandot" (2005), Mozarti "La finta giardiniera" (2003), Straussi "Eine Nacht in Venedig" (2004) jt, kõik Hannoveris.
Hooajal 2007/2008 esietendusid SH Landestheatris tema käe all A. Bergi "Wozzeck", Offenbachi "Hoffmani lood" ja Mozarti "Don Giovanni".
Tunnustus.
2002. aastal andis Tartu linn talle kui Vanemuise peadirigendile Tartu kultuurikandja ametinimetuse.
Mihkel Kütson on võitnud auhinnalisi kohti koorijuhtimiskonkurssidelt Wrocławis (II preemia), Tallinnas (2005 III koht) ja Saksa muusikaülikoolide vahelisel orkestridirigeerimiskonkursil Weimaris (1999 II koht).
2006. aastal sai ta esimest korda välja antud Saksa dirigendipreemia ("Deutsche Dirigentenpreis"), mille žüriid juhtis Roger Norrington. Sel puhul juhatas ta Berliini Filharmoonia suures saalis orkestrit Deutsche Sinfonie-Orchester Berlin.
Erich Kõlar

Erich Kõlar (aastani 1936 Erich Köhler; 18. mai 1924 Tallinn – 23. detsember 2022) oli eesti dirigent.
Ta lõpetas 1951 Tallinna Riikliku Konservatooriumi Roman Matsovi dirigeerimisklassi. 
Ta mängis ERSOs löökpille, oli muusikaõpetaja Tallinnas ja Tartus. 
Ta oli aastatel 1951–1957 asumisel Kirovi oblastis.
1957. aastast oli ta Vanemuise teatri dirigent, sealhulgas 1958–1980 ja 1981–1984 peadirigent.
Esimene ooper, mida Erich Kõlar juhatas, oli Carl Maria von Weberi "Nõidkütt". Kokku juhatas üle 70 lavastuse, nii oopereid, operette, muusikale kui ka ballette. Ta on teinud ka draamalavastustele muusikalisi kujundusi ning tõlkinud laulutekste. Kõlar taastas 1950. aastate lõpul Vanemuise sümfooniakontsertide traditsiooni. 
Maetud Tallinna Metsakalmistule, teatrirahva kvartalisse. 
Isiklikku.
Erich Kõlar oli kaks korda abielus. Tema esimene abikaasa oli Leelo Kõlar ja nende lapsed on/olid Ele Kõlar, Kaja Kõlar ja Paap Kõlar. Teine abikaasa oli Elena Poznjak-Kõlar ja nende poeg on Margo Kõlar.
Juhan Aavik

Juhan Aavik (kuni 1917. aastani Juhan Avik; 29. jaanuar 1884 Holstre vald (Paistu kihelkond) – 26. november 1982 Stockholm) oli eesti helilooja, dirigent ja muusikapedagoog.
Haridus ja töökäik.
Juhan Aavik õppis Pirmastu vallakoolis (1890–1893), Paistu kihelkonnakoolis (1893–1897) ja Viljandi linnakoolis (1897–1901). Pärast seda läks Peterburi, kus lõpetas Peterburi Konservatooriumi trompeti (professor Wilhelm [Vassili] Wurmi) erialal 1907. aastal ja kompositsiooni (professor Nikolai Solovjov ja professor Aleksandr Glazunov) erialal 1911. aastal.
Aastatel 1911–1923 oli ta Tartus Vanemuise Teatri sümfooniaorkestri ja 1911–1925 segakoori dirigent. Aastatel 1911–1918 õpetas ta muusikat Tartu koolides. 1919. aastal oli ta Vabadussõjas vabatahtlik, Tartu kaitsepataljoni ja 8. jalaväepolgu kapellmeister. Aastatel 1922–1925 juhatas ta Tartu Üliõpilassegakoori.
Aastatel 1919–1925 oli ta Tartu Kõrgema Muusikakooli direktor. Alates 1919. aastast oli ta ühtlasi Tartu Õpetajate Seminari muusikaõpetaja ja Eesti Helikunsti Seltsi esimees. Juhan Aavik kuulus korp! Revelia ridadesse.
Aastatel 1925–1933 oli ta Tallinnas Estonia Teatri muusikajuht ja dirigent. Ta juhatas sümfooniakontserte nii Eestis kui välismaal ning segakoori.
Aastast 1925 oli ta ka Tallinna Konservatooriumi õppejõud, aastast 1928 professor. 1933. aastal sai ta konservatooriumi direktoriks.
1928. aastast oli ta Eesti Lauljate Liidu esimees. Tegutses ka Muusikalehe toimetajana. 1934. aastast oli Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali esimees. 
Aavik juhatas üldlaulupidudel (IX, X ja XI). 
Põgenes Nõukogude okupatsiooni eest suure põgenemise lainega 1944. aasta sügisel Rootsi. Stockholmis moodustas ta Juhan Aaviku Segakoori ning juhatas väliseestlaste laulupidusid.
Looming.
Heliloojana kirjutas ta peamiselt lastelaule ja orelimuusikat, aga ka muid teoseid.
Juhan Aaviku loomingu stiil on lüüriline. Kasutas palju folkloori materjale.
Raamatud.
Juhan Aavik on kirjutanud ka raamatuid: 
Isiklikku.
Tema isa Andres Aavik oli Pulleritsu kooliõpetaja, laulu- ja pasunakoori juht. Juhan Aaviku vend Peeter Aavik oli agronoom. Juhan Aavik abiellus 1912. aastal Alma Paalmaniga. Tema poeg oli saksofonist ja klarnetist Karl Aavik (1913–2009). Neil oli veel poeg Juhan ja tütar Linda.
Raimund Kull

Raimund Kull (3. oktoober 1882 Narva – 10. oktoober 1942 Tallinn) oli eesti dirigent ja helilooja. 
Raimund Kull lõpetas 1906. aastal Peterburi konservatooriumi trombooni erialal. Seejärel töötas ta orkestrandi ja dirigendina Peterburis, Kaasanis, Rostovis ja mujal. 
Aastatel 1912–1920 oli ta Estonia peadirigent, aastast 1920 dirigent ja aastast 1930 muusikajuht. Aastatel 1918–1927 juhatas ta Eesti mereväeorkestrit ja 1934–1939 Riigi Ringhäälingu sümfooniaorkestrit. 
Raimund Kull oli Tallinna Konservatooriumi asutajaid ja aastast 1929 trombooniõppejõud (alates 1937 professor). Samuti oli ta IX, X ja XI üldlaulupeo puhkpilliorkestrite üldjuht.
Raimund Kulli tuntuim teos on marss "Kodumaa".
Raimund Kull oli abielus näitleja Liina Reimaniga.
Harry Potter ja saladuste kamber

"Harry Potter ja saladuste kamber" (ingl "Harry Potter and the Chamber of Secrets") on briti kirjaniku J. K. Rowlingu "Harry Potteri" sarja teine romaan, olles teose "Harry Potter ja tarkade kivi" järg.
Teos räägib Harry Potteri teisest õppeaastast Sigatüüka koolis. Keegi avab saladuste kambri, mida tehti ka 50 aastat varem ja selle käigus suri tüdruk, kellest sai kummitus Mäuguv Myrtle. Teos toob raamatusarja mitu uut tegelaskuju, sealhulgas tegelased Mäuguv Myrtle, Gilderoy Lockhart, Colin Creevey, Ginny Weasley ja Dobby.
Zürich

Zürich (prantsuse "Zurich", itaalia "Zurigo", romanši "Turitg") on Šveitsi suurim linn (Zürichi linnastus on üle 1 miljoni elaniku), Zürichi kantoni pealinn. Linn asub Limmati jõe ääres ja Zürichi järve loodeserval. Linnast paistavad Alpid ja Juura mäed. 
Ajalugu.
Linn tekkis 9. sajandil rajatud Fraumünsteri kloostri ümber. Linna nimi pärineb rooma tollipunkti nimest Turicum. 
1262. aastal sai Zürichist Saksa-Rooma keisririigi riigilinn. 
1351 liitus Zürich kantonite liiduga ja mängis tähtsat rolli Šveitsi ajaloos.
1519. aastast sai Zürich Ulrich Zwingli juhtimisel reformatsiooni keskuseks.
Majandus.
Zürich on rahvusvahelise tähtsusega finantskeskus. Lisaks kahele suurpangale, (Credit Suisse ja UBS) on seal peakorterid veel paljudel finantsasutustel. 
Linn on ka Šveitsi tööstuskeskus. Tööstusettevõtteid on linnas vähemaks jäänud, kuid tehased on seal muuhulgas ABB-l ja Siemensil.
Transport.
Zürichis on tihe bussi-, trammi- ja trollibussiliinide võrk. Linna läbib raudtee.
Zürichi lennuväli Kloten asub kesklinnast 10 km kaugusel ja on Euroopa suurimaid. 
Haridus.
Zürichis on palju kõrgkoole. Neist suuremad on 19. sajandil asutatud Zürichi Ülikool ja Zürichi Polütehniline Kõrgkool.
Inimvajaduste hierarhia

Inimvajaduste hierarhia ehk Maslow' vajaduste hierarhia ehk Maslow' püramiid on inimesele omaste vajaduste kategoriseerimise ja väärtustamise süsteem.
Üks tuntumaid sotsiaalsete ja bioloogiliste vajaduste liigitusi pärineb Abraham Maslow'lt. Selle kohaselt on inimvajaduste hierarhia järgmine:
Hierarhia neli madalamat astet on füsioloogilised vajadused. Neid nimetab Maslow ka puudulikkusvajadusteks ("deficiency-needs", "D-needs"). Viies, eneseteostusvajadus, ning püramiidist väljapoole jääv kuues, enesetranstsendentsivajadus, on kõrgemad ehk olemusvajadused ("Being-needs", "B-needs").
Hierarhia kõrgemate astmeteni jõudmiseks peavad kõik alamad vajadused olema rahuldatud.
Maslow' püramiid arvestab nn keskmise inimesega ega kehti nende inimeste puhul, kes kõrgemate vajaduste saavutamiseks jätavad mõne astme vahele.
Eneseteostus.
Erinevalt eelnenud psühhoteraapiast keskendus Maslow oma uurimistöös tervele inimesele ning on kirjutanud kõrgematest vajadustest põhjalikumalt. Artiklis "Self-Actualizing and Beyond" (kogumikteoses "The Farther Reaches of Human Nature") kirjeldab ta eneseteostusele viivat käitumist järgmiste tunnuste kaudu:
Charles VII

Charles VII (22. veebruar 1403 – 22. august 1461) oli Prantsusmaa kuningas aastatel 1429–1461, tegelik valitseja (dofäänina) ka 1422–1429. 
Ta oli Charles VI ja Baieri Isabeau poeg.
Tema ajal võitis Prantsusmaa Saja-aastase sõja ning kindlustas territoriaalse ühtsuse.
Saja-aastane sõda.
Saja-aastases sõjas võitis, Inglismaa kuningas (1413–1422) Henry V 1415. aastal Agincourti lahingu ning neli aastat hiljem vallutasid inglased tema juhtimisel kogu Põhja-Prantsusmaa. Henry V võttis 1420. aastal naiseks Charlesi tütre Prantsusmaa Catherine'i. 1420. aastal sõlmisid Henry V ja Prantsusmaa kuningas Charles VI Troyes' lepingu, et tolle surma järel saab temast Inglise ja Prantsuse monarh. Kuid sõjaleeris tabas Henryt surmav haigus ning ta suri mõni nädal enne Charles VI-t. 
, "Saja-aastane sõda"
Catherine'i ja Henry V alaealine poeg Henry VI päris ametlikult küll Inglise ja Prantsusmaa troonid, kuigi teda tunnustasid Prantsuse kuningana vaid inglased ja burgunnid. Ta krooniti Henri II nime all Prantsuse kuningaks 16. detsembril 1431. Praktikas oli Henry vaid seaduse järgi kuningas ja teda tunnustasid kuningana ainult need Prantsuse territooriumid, mis olid inglaste kontrolli all. 
Ülejäänud Prantsusmaad juhtis Charles VII, kes krooniti Reimsis 17. juulil 1429. Pärast Henry V surma ei suutnud inglased Prantsusmaa tähtsamaid linnu enam kuigi kaua enda kontrolli all hoida. Otsustava pöörde sõjategevusse tõi Jeanne d'Arc (nn Orléansi neitsi), kel õnnestus veenda Prantsuse kuninga õukonda, et ta on "saadetud Jumala poolt Prantsusmaad päästma”. Jeanne d'Arc määrati 1429. aastal Prantsuse vägede etteotsa ning tema innustusel saavutati rida võite. 
1435. aastal sõlmis Burgundia hertsog (1419–1467) Philippe Hea aga prantslastega Arras' leppe, millega liitus Prantsusmaaga inglaste vastu, saades vastutasuks täieliku sõltumatuse Prantsusmaast. 1436–1441 vallutasid prantslased tagasi Île-de-France'i. 
Aastatel 1439–1440 toimus Charles VII vastane mäss (Praguerie), milles osales ka Charles VII poeg Louis koos Bourboni hertsogi Charles I, Alençoni hertsogi Jean II, Vendôme krahvi Louisiga. 
1441. aastal osalesid Prantsuse väed sõjategevuses Šveitsi vastu, kus šveitslastega sõdis Saksa kuningas Friedrich III.
1451. aastal vallutasid nad tagasi Bordeaux', Cherbourgi ja Bayonne'i. Prantslased lõpetasid sõja 1453 Castilloni lahinguga, kus inglased kaotasid 4000 meest. 1453. aastaks, kui sõjategevus rauges, oli Inglismaa kontrolli alla jäänud ainult Calais` kindlus koos lähiümbrusega Prantsusmaa põhjarannikul, mis jäi 1559. aastani Inglismaa kuninga valdusse.
Tahiini

Tahiini on jahvatatud seesamiseemnetest valmistatud pasta.
Tahiinit müüakse kas värskena, konserveeritult või dehüdreeritult. Valmistatakse kas soolaga või ilma. Tavaliselt on tahiini valmistamisel kasutatud kestadest puhastatud seesamiseemneid, kuid tehakse ka kroovimata seesamist tahiinit, mis on mõnevõrra rikkam vitamiinide ja valkude poolest, kuid maitseb kibedam ja on tumedama värvusega.
Tahiinipastat kasutatakse idamaises köögis liha- ja aedviljatoitude maitsestamiseks (nt hummus, "baba ghanoush", halvaa). Samuti võib tahiinit kasutada võileivakattena või või margariini asemel.
Porvoo

Porvoo (rootsi keeles "Borgå") on linn Soomes Uusimaa maakonnas. Linn asub Soome lahe rannikul. 2011. aastani oli Porvoo Ida-Uusimaa maakonna halduskeskus.
Linna elanikest kõneleb 64% emakeelena soome keelt ja 33% rootsi keelt.
Porvoo on nime saanud Porvoo jõe ääres asunud linnuse rootsikeelse nime järgi ("Borg-å" tähendab 'Kindlusejõgi'). Linnaõigused sai umbes 1380. aastal ja on seega vanuselt teine linn Soomes. 1809. aastal kogunes Porvoos Maapäev, kus osales ka Venemaa keiser Aleksander I. Vanalinn on üks vähestest säilinud 18. sajandi vanalinnadest Soomes.
Porvoo linn ja vald ühinesid 1997. aastal üheks omavalitsusüksuseks.
Porvoos sündis maalikunstnik Albert Edelfelt ning elas ja suri luuletaja Johan Ludvig Runeberg.
Porvoos on kaks veetorni: Myllymäki veetorn ja Hamari veetorn.
Soome 7. riigimaantee (kiirtee) ühendab Helsingi linna ja Porvoo linna umbes 86 km pikkuses. Paralleelselt 7. riigimaanteega kulgeb piirkonnatee 150.
Ühistransport.
Bussiliinid.
Linnasisese ühistranspordi teenindaja on Porvoon Liikenne Oy, mis kuulub Koiviston Auto Oy alla.
Vanuritele ja liikumisraskustega inimestele on olemas mikrobussidega teenindusliinid.
Lisaks töötab alates 2016. aastast mai algusest septembri lõpuni mikrobussiga tasuta suvebuss Rinkeli, mis sõidab ringliini.
Asend nr 69

Asend nr 69 on kahepoolset oraalseksi võimaldavate seksiasendite rühm. Partnerid kehad asetsevad vastupidistes suundades ning on teineteise poole pööratud. Kumbki partner stimuleerib suuga teise suguelundeid.
Heteroseksuaalse vahekorra puhul toimub üheaegselt "fellatio" ja "cunnilingus". Lesbilise vahekorra puhul toimub mõlemapoolne "cunnilingus" ning geide puhul mõlemapoolne "fellatio".
Asendi nr 69 nimetus tuleneb numbrite 6 ja 9 kujust, mis kõrvuti asetatuna võivad meenutada partnerite vastavat asendit.
Asendi nr 69 puhul on tavaliselt naine peal või mõlemad partnerid on kõrvuti külili. Variant, kus naine on all, on küll võimalik, aga naise jaoks ebamugav, sest lisaks sellele, et mehe kaal on harilikult naise omast suurem, segab teda vähene võimalus piirata või kontrollida mehe suguorgani liikumist.
Selle asendi jaoks peavad mõlemad partnerid olema enam-vähem ühepikkused, muidu võib see olla ebameeldiv.
Hoolimata positsiooni võrdlemisi suurest tuntusest kasutatakse seda vähe. Vastastikused hellitused juhivad partnerite tähelepanu kõrvale ega lase keskenduda rahulduse saamisele ega partneri rahuldamisele. Sellepärast kasutatakse seda sagedamini eelmänguna.
Leopard (auto)

Leopard on Poola luksussportauto, mida toodab Mieleci linnas asuv ettevõte Leopard Automobile.
Auto projekteerimine algas 1995. Esimene auto valmis 2003. aasta novembris. Autot esitleti 2005. aastal Pariisis. Esimesed autod müüdi 2005. aasta lõpus.
Suur osa autost valmistatakse käsitsi. Sellepärast ei suuda ettevõte aastas valmistada rohkem kui 25 autot. Ettevõte on teatanud, et ei kavatsegi toota rohkem kui 200 autot, et see haruldaseks jääks. Samuti on tootja teatanud uue, vastupidavama mudeli Leopard Coupe ettevalmistamisest.
Sõiduki kere on valmistatud alumiiniumist ja peamiselt käsitsi. Tühimass on 1150 kg. Mootor on 8-silindriline, töömahuga 5967 cm³. Mootori võimsus kiirusel 6000 p/min on 405 hobujõudu ehk 302 kW. Jõumoment on kiirusel 4400 p/min 542 Nm. Bensiinipaak mahutab 67,5 liitrit. Käigukast on 6-käiguline ja käsitsijuhtimisega. Auto kiirendab paigalt kuni kiiruseni 100 km/h vähem kui 4 sekundiga, tippkiirus on 250 km/h (sõltub seadistusest).
Auto hind on umbes 130 000 eurot.
Les Diamants

Les Diamants on aastatel 2004–2006 tegutsenud Eesti ansambel, mis viljeles "garage punk" muusikat.
Michelangelo Caravaggio

Michelangelo Merisi da Caravaggio (29. september 1571 – 18. juuli 1610) oli itaalia maalikunstnik.
Elukäik.
Caravaggio elu oli üsna värvikas. Ta oli pärit lihtrahva hulgast, mis tõenäoliselt innustas teda maalidel kujutama igapäevaelu ja -olustikku. Michelangelo Caravaggio oli tuntud oma sünnikoha, Milano lähedal asuva Caravaggio küla järgi.
Caravaggio elu oli keeruline, täis tülisid ja vangis istumisi. Kakluste käigus tappis ta vähemalt ühe inimese. Seejärel paavsti kohtu eest põgenedes eksles ta Itaalias ja sattus pidevalt tülidesse.
Caravaggio suri teel Napolist Rooma. Tema arvatavad säilmed leiti 2010. aastal Porto Ercole'i linnakesest. Seejuures leidis luid uurides kinnitust pliimürgistus, mis oli arvatavasti mõjutanud ka tema käitumist.
Looming.
Tema barokkstiilis piibli- ja mütoloogiaaineliste maalide tegelased on lihtrahvas nende igapäevases elus. Caravaggio kasutas uut kompositsioonivõtet, kus tegelased ei poseeri ning nende asendid mõjuvad juhusliku, mitte otsituna. Kujutatavad ei ole näoga vaataja poole, nagu oli varem kunstis tava. Caravaggiot tuntakse naturalistliku barokkmaali suuna rajajana. Naturalistliku suuna vastand ja oponent barokis oli idealistlik suund.
Caravaggio valgusekäsitlus mõjutas kogu Euroopa 17. sajandi maalikunsti. Tema kujutise muudab dramaatiliseks ja ruumiliseks nn heletumedus. Valgus tuleb maalidel ülevalt vasakult suunaga kompositsiooni keskmesse. Sellist valgust nimetatakse keldriluugivalguseks. 
Michelangelo da Caravaggio sai kuulsaks juba oma eluajal. Ta oli esimene ja parim itaalia meister, kelle loomingu peategelane oli lihtrahvas, kuigi Caravaggio maalis põhiliselt usuteemalisi pilte. Pühakute tarvis poseerisid talle kõige tavalisemad inimesed. Ta kujutas piiblilugusid nii, nagu toimuksid need kõrvaltänavas. Kristus vaidleb Caravaggio piltidel talupojaga nagu võrdväärsega ja ta on teiste seast vaevu äratuntav.
Kunstnikule ei toonud kuulsust mitte niivõrd pühakute deheroiseerimine, vaid äärmuslik realism, millega ta käsitles nii inimesi (vanadust, soonilisi käsivarsi, musti jalgu, katkisi riideid) kui ka materiaalseid esemeid. Maalide reaalsus oli justkui kombatav: mahlased puuviljad ahvatlesid sööma, savikruuside krobeline pind oli tajutav jne. Caravaggiost kujunes väljapaistev natüürmordimeister. 
Kui naturalism oli omane Caravaggiole ja tema koolkonnale, siis Caravaggio maalide teised jooned – tume taust, millel helendusid figuurid, ja harjumatud, rõhutatult juhuslikud poosid – said laiemalt baroki tunnusteks.
Haanja valla lipp

Haanja valla lipp on Võru maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Haanja valla lipp.
Lipp kinnitati 29. detsembril 1997.
Lipu kirjeldus.
Valla lipp on ruudukujuline vapilipp. Sinise kanga alumises osas on kaarlõikeline kollane väli, millest tõuseb kolme rohelise kuuse tagant mustade püstiste aknaavadega piiritletud, sakmete ja lipuvardaga kuldne torn.
Lipu normaalmõõtmed on 105×105 cm.
Põhjendus.
Kanga kollane kaarlõikeline alaosa ja sellelt tõusev kollane torn sümboliseerib valla territooriumil paiknevat kauni loodusega Haanja kõrgustikku ning selle keskosas asuvat Eesti ja Baltimaade kõrgeimat mäge Suurt Munamäge koos vaatetorniga. Rohelised kuused viitavad ümbruskonna vaheldusrikkale loodusele, millest osa on kuulutatud Haanja Looduspargiks. 
Sinine on kodumaa taeva ja vee värvus, kollane viljaväljade ja jõukuse sümbol.
Lipu kasutamise kord.
Valla lipu kasutamine:
Mõniste valla lipp

Mõniste valla lipp on Võru maakonnas asnud endise Eesti haldusüksuse Mõniste valla lipp.
Lipp kinnitati 3. novembril 1997.
Lipu kirjeldus.
Mõniste valla lipp on ruudukujuline vapilipp, rohelisel kangal tagajalgadel seisev, otsevaatav ja löögivalmis mõõgaga valge hunt. Hundi keel ja küünised on punased.
Lipu normaalmõõtmed on 105×105 cm.
Kleptokraatia

Kleptokraatia (kreeka keelest, umbes "varaste võim") on pejoratiivne nimetus valitsemise korra kohta, mida iseloomustab valitsevate ametnike korrumpeerumine, nende isiklik rikastumine riigivõimu ja -vahendeid kasutades. Kehtestatakse makse, mida saab kasutada enda isiklikuks rikastamiseks, samuti kasutatakse riigivara isiklikele huvidele vastavalt. Kleptokraadid tegelevad tavaliselt rahapesuga ja kasutavad anonüümseid pangatehinguid, et varjata oma illegaalseid eesmärke. Kleptokraadid ignoreerivad majanduslikke ja sotsiaalseid probleeme riigis. Tänapäeval on kleptokraatiaks nimetatud ka seda, kui riigis on valitsevad suurfirmad, kes omavad mõjuvõimu poliitika kujundamisel. 
Kleptokraatia on pigem mitteametlik nimetus mitmesuguste poliitiliste süsteemide ja situatsioonide kohta. Ralph Nader nimetas näiteks nii Ameerika Ühendriike 2000. aasta presidendivalimiste ajal. Õigem nimetus sellele võiks olla plutokraatia.
Kleptokraadid on tavaliselt diktatuuris ja autokraatlikes valitsustes. Kleptokraatlikud riigid on poliitiliselt ja sotsiaalselt ebastabiilsed, kuid on stabiilselt kleptokraatlikud. Majanduses on oluline maavarade müük. Ajalooliselt on sellised riigid olnud koloniaalriigid.
Diktaator

Diktaator on tänapäevases mõttes piiramatu võimu (diktatuuri) kehtestanud isik, kes valitseb enamasti teatud kitsa ringkonna (kas ühe partei, sõjaväe või muu rühmituse) toel. Tavaliselt on võim enda kätte haaratud piiramatuks ajaks või maskeeritakse seda pseudodemokraatlike valimiste korraldamisega. 20. ja 21. sajandil pole ükski valitseja endale ametlikult diktaatori nimetust võtnud, sest see on omandanud rõhuvalt negatiivse tähenduse. Seetõttu on paljud erakorraliste volitustega ametnikud kandnud muid nimetusi kui "diktaator".
Diktaator oli 18.–19. sajandil mõnede erakorraliste volitustega ametiisikute tiitel Poolas ja Ladina-Ameerikas.
Tänapäeval diktaatoriteks nimetatud isikud on endale võtnud erinevaid tiitleid, üks populaarsemaid on "Juht" ("Führer", "Caudillo", "Il Duce" jne).
Viljandimaa

Viljandimaa on ajalooline maakond Eestis, mis eksisteeris Sakala näol juba muinasajal.
Tänapäevane Viljandi maakond hõlmab ajaloolisest Viljandimaast vaid keskosa (millele lisandub Karksi ja Halliste ümbrus ajaloolisest Pärnumaast). Mitu Pilistvere kihelkonna asulat kuulub nüüdisajal Järvamaa koosseisu.
Muinasaeg.
Muinasajal kuulusid Viljandimaale muistsed maakonnad Sakala, Mõhu ja Nurmekund.
Liivimaa ordu aeg.
1224. aastast kuulus piirkond Mõõgavendade ordule ning jagunes Viljandi komtuurkonnaks ja Põltsamaa foogtkonnaks. Liivimaa orduriigis liideti 1480. aastal Põltsamaa foogtkond Viljandi komtuurkonnaga. Paistu piirkond kuulus aga Karksi foogtkonda.
Liivimaa sõja ajal, alates 1560. aastast läks suurem osa Viljandimaad järk-järgult Moskva tsaaririigi võimu alla.
Rzeczpospolita aeg.
Aastast 1582 kuulus Viljandimaa ala Poola-Leedu Liivimaa hertsogkonda, halduslikult jagunes Pärnu ja Tartu presidentkonda, ning aastast 1598 jagunes Pärnu ja Tartu vojevoodkonna vahel ja jagunes omakorda Helme, Põltsamaa, Tarvastu ja Viljandi staarostkonnaks.
Rootsi aeg.
1621. aastast oli Viljandimaa Rootsi valduses ja kuulus Pärnu kreisi, välja arvatud Tartu kreisi kuulunud Põltsamaa ala.
Venemaa keisririigis.
1721. aasta Uusikaupunki rahu põhjal ühendati Viljandimaa Venemaa keisririigiga; ta moodustas 1783–1796 Viljandi kreisi, mis hõlmas ka Kursi, Palamuse ja Laiuse kihelkonda, kuulus seejärel Pärnu-Viljandi kaksikmaakonda ja sai 1888. aastal politseireformiga uuesti omaette Viljandi kreisiks.
16.–18. sajandil välja kujunenud ajaloolise Viljandimaa piirid jäid suuresti kehtima kuni 1950. aasta haldusreformini (välja arvatud Helme ümbruse viimine Valgamaa alla 1920. aastatel ning Põltsamaa piirkonna viimine vastloodud Jõgeva maakonna alla aastal 1949), mil Eesti NSV-s moodustati maarajoonid.
Saaremaa (maakond)

Saaremaa (saksa keeles "Kreis Oesel") oli ajalooline Eesti maakond. 
Maakond sisaldas Saaremaa, Muhu ja väiksemaid saari. Looduslike piiride tõttu on see ainus Eesti ajalooline maakond, mille piirid langevad kokku praeguse maakonnaga.
Maakond on tekkinud Saare-Lääne piiskopkonna mandriosa (Haapsalu stifti) eraldumise järel (1576) ja olnud kuni 1645. aastani Taani, siis Rootsi, 1721–1918 Vene valitsuse all. Oktoobrist 1917 kuni novembrini 1918 oli Saaremaa okupeeritud Saksa vägede poolt, mis toimis ka Eesti Vabariigi väljakuulutamise ajal 24. veebruaril 1918. Varem Kuramaa piiskopkonnale ja Kuramaa hertsogiriigile kuulunud Ruhnu saar liideti 1624. aastal.
Saarelise asendi tõttu oli Saaremaal ajuti ja osaliselt tavalisest maakonnast kõrgem (provintsi) staatus, seal oli oma rüütelkond ja kuni 1890. aastani ka luteriusu konsistoriaalringkond, kuigi maakond allus siis Liivimaa kubermangule. 1917. aastal ühendati Saaremaa Autonoomse Eestimaa kubermanguga.
Ainus linn oli maakonnalinn Kuressaare.
Kihelkonnad.
Saaremaa kihelkonnad olid 20. sajandi algul:
Rahvaloendused.
1897. aastal oli maakonnas 60 263 elanikku.
1922. aastal loeti Kuressaares kokku elavat 2666 eestlast, 34 rootslast, 401 sakslast, 156 venelast ning 39 juuti. Maaelanike hulgas (ilma Ruhnuta) oli eestlasi 53 242, rootslasi 4, sakslasi 106, venelasi 99 ning juute 1. Protsentuaalselt loeti maakonnas eestlaste arvuks 1922. aasta rahvaloenduse ajal 98,9 ning 1934. aastal 99.
1934. aastaks oli rahvaarv veidi muutunud. Kuressaares elas 3938 eestlast, 24 rootslast, 321 sakslast, 199 venelast ning 22 juuti. Valdades (taas ilma Ruhnuta) elas 50 833 eestlast, 5 rootslast, 79 sakslast, 75 venelast ning 1 juut.
O-shima

O-shima ehk Izu Ōshima on saar Izu saarestikus. Kuulub Jaapanile. 
Saar asub Tokyost umbes 100 km kaugusel lõunas ja Izu poolsaarest 22 km idas. 
Saarel asub Miharayama vulkaan (kõrgus 758 meetrit), mis viimati purskas 1990. aastal.
O-shima on populaarne turismisihtkoht. Saarega on hea parvlaevaühendus, samuti lendavad sinna mitu korda päevas lennukid Tokyost.
2013. aastal taifuuni põhjustatud maalihke tõttu hukkus seal 35 inimest.
Soundgarden

Soundgarden oli Ameerika Ühendriikides Seattle'is tegutsenud rokkansambel, mis viljeles peamiselt grungemuusikat. 
Soundgarden kuulus Seattle'i ansamblite suurde nelikusse, kuhu kuulusid veel ka Nirvana, Alice in Chains ja Pearl Jam. Bänd lagunes 1997. aastal, aga jätkas tegutsemist 2010. aastal. Varsti pärast Chris Cornelli surma 2017. aastal kuulutas Soundgarden oma tegevuse lõppenuks, kuid korraldas 2019. aastal siiski veel Cornelli mälestuskontserdi.
Prõpjats

Prõpjats (valgevene keeles "Прыпяць" (Prypiać), ukraina keeles "Прип'ять" (Prõpjat)) on jõgi Ukrainas ja Valgevenes. 
Prõpjats saab alguse Volõõnia oblastist, voolab läbi Valgevene Bresti ja Gomeli oblasti ning suubub Ukrainas Kiievi oblastis Tšornobõli linna juures Dnepri jõel olevasse Kiievi veehoidlasse. 
Jõe pikkus on 710 km.
Prõpjats voolab läbi Tšornobõli katastroofi tsooni ja on seetõttu radioaktiivselt reostatud.
Suuremad lisajõed on Turja, Stohhid, Jasselda, Stõr, Gorõn, Ptsitš ja Už.
Ugala

Viljandi Draamateater Ugala on teater Viljandis Vaksali tänav 7.
2025. aasta 30. juunist juhib teatrit Heigo Teder. 1. septembrist 2023 on loominguliseks juhiks Liis Aedmaa. 
Varem on Ugala direktoriks olnud 
Varem on Ugala loominguliseks juhiks olnud
Truppi kuulub 26 näitlejat.
Ajalugu.
Ugala teater on üks Eesti vanemaid kutselisi draamateatreid, see on loodud 1920. aastal. Esialgu kandis see nime Teatri- ja Kunstiühing Ugala. Ühingu põhikiri registreeriti Pärnu Rahukogus 10. jaanuaril 1920, asutajaliikmeina kirjutasid sellele alla Armin Hunt, Ernst Hunt ja Jaan Altleis.
Teater on saanud nime Eesti muinasmaakondade Ugandi ja Sakala järgi, nime soovitas eesti kirjanik Friedrich Kuhlbars.
Esimestel tegutsemisaastatel rentis Ugala ruume Koidu Seltsilt, tegutsedes Koidu Seltsimajas. 6. jaanuaril 1920 kanti seal ette esimene näitemäng "Pansion Schöller ehk Kui onu hullumajas käis" (näitejuht Märt Mõrd).
1924. aastal koliti ümber Seasaare kõrtsi teisele korrusele. 1926. aasta 1. veebruaril sai teater direktor Oskar Härmi eestvõttel kutseliseks teatriks. Algas operettide ajastu. Seasaare kõrtsis tegutseti kuni 1941. aastani, mil hoone põles maha.
Ugala jätkas tegutsemist vanas tuttavas Koidu seltsimajas. 1948 loodi Ugala tiiva all eraldi osana nukuteater, mis avati 17. jaanuaril Enn Toona marionetinäidendiga "Sipelgas ja rohutirts". 1982 valmis Ugala oma teatrihoone.
2015. aastal, kui teatrihoone läks renoveerimisele, loodi video- ja valgusalajuhi Kristjan Suitsu juhtimisel Ugalale ajutine mängupaik Ugala "black box" ehk UBB, kus tegutseti 2017. aastani ja mille eest pälvis Ugala teater 2015. aastal Eesti Kultuurkapitali näitekunsti aastapreemia (nutikas ja õdus UBB 2015 (Ugala "black box").
Rägavere valla lipp

Rägavere valla lipp on endise Eesti haldusüksuse Rägavere valla lipp.
Lipp kinnitati 29. septembril 1994.
Lipu kirjeldus.
Kuuselõikega põigiti poolitatud lipu ülemise, sinise laiu vardapoolses ülanurgas on valge neljaharuline täht, alumine lipulaid on valge.
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 2:3 ning normaalmõõdud on 100x150 cm.
Põhjendus.
Kangast poolitav kuuselõige osutab sellele, et Rägavere vald asub metsarikkal alal ning mets on andnud elatist kohalikele elanikele juba vanast ajast. Valge neljaharuline täht (tähtrist) lipu vardapoolses ülanurgas sisendab elujaatavat usku, et töökaid ning hariduspõllul edasipürgivaid valla inimesi ootab ees parem tulevik. Ka lipu valge värvus sümboliseerib hingerahu ja -puhtust, mida saavutavad need, kes hindavad vaimseid väärtusi ja esivanemate vaimuvara.
Lipu heiskamine.
Kui Eesti riigilipp heisatakse koos mõne Eesti maakonna, linna või valla lipuga, paigutatakse need lipud maakondade kaupa ning linnade ja valdade kaupa nimede järjekorras eesti tähestiku järgi riigilipust lippude poolt vaadates vasakule, kusjuures maakonnalipud asuvad linnade ja valdade lippudest paremal.
Diktaator (Vana-Rooma)

Diktaator oli ametikoht Rooma vabariigis.
Rooma vabariigi kõrgeimad ametiisikud olid konsulid. Neid oli kaks. Nad olid volitustelt võrdsed ja võisid teineteise otsuseid tühistada. Sõjalise hädaohu korral võidi aga nimetada erakorralist võimutäiust omav diktaator, kellele mõlemad konsulid pidid kuuletuma. Tema käes oli "de iure" absoluutne võim, kuid tavaliselt ta seda ei kuritarvitanud. Diktaatori ametiaeg oli piiratud 6 kuuga, aga tavaliselt astus diktaator ise tagasi, kui hädaoht möödus.
Diktaatoreid nimetati vahel ka ilma sõjalise vajaduseta, puhtalt tseremooniate läbiviimiseks.
Pärast Teist Puunia sõda ei tunginud vaenlased tükk aega Itaaliasse, mistõttu diktaatoreid ei nimetatud. Kuid Sulla lasi end pärast kodusõda diktaatoriks nimetada, seejuures ilma võimuaja piiranguta. Diktaator oli ka Caesar, algul 10 aastaks, aga hiljem lasi ta end eluks ajaks diktaatoriks nimetada.
Pärast Caesari surma kaotas Marcus Antonius seadusega diktaatori ameti. Seda seadust pole tühistatud ega rikutud. Edaspidi kasutati Roomas muid erivolitustega ameteid ja tiitleid, näiteks imperaator ja augustus.
Hanila valla lipp

Hanila valla lipp on Lääne maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Hanila valla lipp.
Lipp kinnitati 23. jaanuaril 1995. 
Lipu kirjeldus.
Sinise ristküliku keskosas, 1/2 ühiku kaugusel ülaservast asub valge rõngasrist läbimõõduga 3 ühikut. Rõngasristi all on 1/2 ühiku laiune valge laineline horisontaalvööt, 1 ühiku kaugusel lipu allservast. 
Lipu laiuse ja pikkuse vahekord on 1:2 (5,5:11) ühikut; ning normaalmõõtmed on 82,5x165 cm. Kasutamiskõlbmatu lipp kuulub sündsal viisil hävitamisele. 
Põhjendus.
Hanila kirikaia vanadelt hauakividelt pärinev rõngasristi kujutis sümboliseerib viljakust - põllumehe töökuse tulemust ning jõukuse alust läbi aegade. Kanga sinine värvus ja lainelõikeline valge laid viitavad valla mereäärsele asukohale ja paljude elanike merega seotud tegevusaladele. 
Lipu kasutamise kord.
Vallalipu nõuetekohase heiskamise või kasutamise eest vastutab ametiisik või füüsiline isik, kes korraldab lipu heiskamist või kasutamist.
Katowice

Katowice on maakonnaõigustega linn Lõuna-Poolas. Katowice on Sileesia vojevoodkonna halduskeskus ning üks Poola suuremaid majandus-, teadus- ja tööstuskeskusi.
Katowice on Poola suurima linnastu, Ülem-Sileesia linnastu peamine linn. Lisaks Katowicele kuuluvad linnastusse Sosnowiec, Gliwice, Bytom, Zabrze, Ruda Śląska, Tychy jt linnad.
Katowices tegutseb Sileesia Ülikool (Uniwersytet Śląski w Katowicach).
Majandus.
Katowice on tuntud eeskätt kaevandusrajooni keskse tööstuslinnana. Viimastel aastakümnetel on tööstuse osakaal oluliselt vähenenud ning kasvanud teeninduse tähtsus; tööstushooneid on ehitatud ümber kaubanduskeskusteks, meelelahutuskeskusteks, galeriideks jne. 
Tööpuudus Katowices on umbes 8%.
Transport.
Katowices on bussi- ja trammiliinid, raudteejaam ja 8 rongipeatust. Samuti paikneb linnas Katowice-Pyrzowice rahvusvaheline lennujaam, kus lennuoperaatoriteks on LOT, Euro LOT, Lufthansa, Centralwings, Wizz Air jt.
Katowice asub suurte maanteede ristmikul, sealt saavad alguse ka kiirteed.
Lev Landau

Lev Davidovitš Landau (vene keeles "Лев Давидович Ландау"; 22. jaanuar 1908 Bakuu – 1. aprill 1968 Moskva) oli juudi päritolu nõukogude füüsik, NSV Liidu Teaduste Akadeemia akadeemik (1946), Nobeli füüsikaauhinna laureaat.
Landau oli imelaps, kes astus 14-aastaselt Bakuu ülikooli ning õppis korraga füüsika-matemaatika ja keemiateaduskonnas. 16-aastaselt läks ta üle Leningradi ülikooli füüsikateaduskonda, kus sai füüsikadoktoriks 19-aastaselt. Ta tegi olulisi täiendusi kvantmehaanika, tuumafüüsika, teist liiki faasisiirde, ülivoolavuse ja ülijuhtivuse teoorias.
1927 komandeeriti Landau välismaale. Ta õppis Taanis Niels Bohri juures, samuti Inglismaal ja Šveitsis. 1932–1937 juhatas ta Ukraina füüsika-tehnikainstituudi teooriaosakonda Harkivis.
1937–1962 juhatas ta NSV Liidu TA Füüsikaprobleemide Instituudi teooriaosakonda, mida on nimetatud ka Landau kooliks. Kõik sinna soovijad pidid läbima Landau koostatud testi, mida ta nimetas teoreetiliseks miinimumiks. See kattis kõik teoreetilise füüsika alad ja tema ajal suutis ainult 43 inimest selle läbida.
1962. aastal sai Landau Nobeli füüsikaauhinna ülivoolavuse, eriti vedela heeliumi teooria väljatöötamise eest. Ta on saanud Lenini preemia ja kolm Stalini preemiat. Ta on sotsialistliku töö kangelane, Taani, Hollandi ja USA Teaduste Akadeemia, Prantsuse ja Londoni füüsikaühingu ning Londoni Kuningliku Ühingu liige.
1962. aastal sai ta raskelt vigastada autoõnnetuses, millest ta enam täielikult ei paranenud.
Lev Landau on maetud Moskvasse Novodevitšje kalmistule.
Pjotr Kapitsa

Pjotr Leonidovitš Kapitsa ("Пётр Леонидович Капица"; 9. juuli 1894 Kroonlinn – 8. aprill 1984 Moskva) oli vene füüsik, kes avastas 1937. aastal ülivoolavuse.
Elulugu.
Kapitsa sündis Kroonlinnas Bessaraabia-Volõõnia päritolu vanemate lapsena. Peres räägiti lisaks vene keelele ka rumeenia keelt. Tema isa Leonid Kapitsa (Leonid Petrovici Capiţa) oli sõjaväeinsener, ema oli poola Stebnicki aadlisuguvõsast. Tema emapoolne vanaisa oli Ieronim Stebnitski. 
Kapitsa lõpetas Kroonlinna reaalkooli ning asus 1912. aastal õppima Peterburi Polütehnilisse Instituuti elektromehaanika teaduskonda, kus tema õpetajate seas oli ka Abram Joffe. Õpingud katkestas Esimene maailmasõda ning Kapitsa teenis Poola rindel sanitaarpolgus kiirabiautojuhina. 1918 lõpetas ta ülikooli ning töötas 1919–1921 Petrogradi Füüsika ja Tehnika Instituudi õppejõuna. 1921 õnnestus tal Maksim Gorki abiga koos Abram Joffega Inglismaale komandeeringusse minna. Teel Inglismaale peatusid nad paar nädalat Tallinnas. Kapitsa jäi Inglismaale ning kaitses Cambridge'i ülikoolis 1922. aastal doktoriväitekirja "Alfakiirte läbitungimine materiaalsetest keskkondadest ja tugevate magnetväljade saamise meetodid".
Ta töötas üle 10 aasta Ernest Rutherfordi juures Cambridge'i ülikoolis, kuid 1934. aastal läks ta Nõukogude Liitu oma vanemaid külastama, kuid teda ei lubatud Inglismaale tagasi. 1934. aastal asutas ta Moskvas Füüsikaliste Uuringute Instituudi. 1946 langes ta põlu alla ja vallandati kõikidest ametitest. 1955 naasis ta Füüsikaliste Uuringute Instituuti.
Kapitsa keeldus osalemast Nõukogude Liidu vesinikupommi projektis.
Isiklikku.
Kapitsa oli kaks korda abielus. Esimene naine suri 1920. 1927. aastal abiellus ta professor Aleksei Krõlovi tütre Annaga. Neil oli kolm poega ja tütar, kellest on tuntumad Sergei Kapitsa ja Andrei Kapitsa.
Rahvusvahelised suhted

Rahvusvahelised suhted on suhted rahvusvahelises süsteemis peamiselt riikide vahel, aga ka rahvusvaheliste organisatsioonide ning hargmaiste ettevõtete (multinatsionaalsete korporatsioonide) vahel.
Akadeemilise distsipliinina on rahvusvahelised suhted politoloogia haru, mis uurib rahvusvahelisi suhteid. Rahvusvahelisi suhteid uuritakse nii positiivselt (rahvusvahelisi suhteid analüüsides) kui normatiivselt (välispoliitilisi eesmärke ette kirjutades).
Rahvusvaheliste suhete teooriad.
Seletamaks rahvusvahelises süsteemis toimivaid mudeleid ja mehhanisme on loodud mitmeid rahvusvaheliste suhete teooriaid. Rahvusvahelistes suhetes toimuva selgitamisel on teadlased lahkarvamustel, mis tuleneb sellest, et fakte tõlgendatakse erinevalt. Teooriad erinevad ennekõike selle poolest, keda või mida peetakse keskseks: mõnikord peetakse selleks toimijaid, teistel juhtudel süsteemi struktuuri ja piiranguid, mida toimijatele peale surutakse.
Fennoskandia kilp

Fennoskandia kilp ehk Balti kilp on kilp Põhja-Euroopas.
Fennoskandia kilbil asuvad täielikult Soome ning osaliselt Rootsi, Norra ja Venemaa.
Fennoskandia kilp on osa Ida-Euroopa kraatonist.
Aastal 1992 (Kyōtos 24–28. august) langetas "Commission for the Geological Map of the World" soovitusliku otsuse nimetada seda kilpi Fennoskandia kilbiks. Varem on teda nimetatud nii Fennoskandia kui ka Balti kilbiks. Termini "Fennoskandia kilp" on võttis kasutusele soome geoloog Wilhelm Ramsay 1909. aastal.
Kilbil avanevad eelkõige Arhaikumi ja Proterosoikumi, kuid piiratud ulatuses ka Fanerosoikumi kivimid. Suur osa kilbist on tekkinud Svekofenni orogeneesis (Paleoproterosoikumis). Orogeneesi käigus konsolideerunud vastavat maakoore osa nimetatakse Svekofenni kompleksiks.
Kilbi kivimiline koostis on mitmekesine. Levinud on mitut liiki moondekivimid ning neid lõikavad arvukad intrusioonid.
Samasugused kivimid, mis paljanduvad Fennoskandias, moodustavad ka Eesti aluskorra, mis on setenditega kaetud.
Kilbi ehituse kohta on saadud täiendavaid andmeid Koola ülisügava puuraugu abil.
Konsul (diplomaatia)

Konsul on avalik teenistuja, kes on lähetatud välisriiki oma kodanike huvide kaitseks selles riigis. Muu hulgas väljastab konsul viisasid ja pikendab passide kehtivust, kuid ajalooliselt on konsuli peamine funktsioon olnud kaubanduse edendamine. Konsul, erinevalt diplomaadist, ei tegele valitsustevaheliste suhetega. Kuigi konsulil ei ole diplomaatilist staatust, on paljudel riikidel konsulaarasutuse ja diplomaatilise esinduse funktsioonid ühitatud. Konsul asub ametikohustusi täitma peale asukohariigi ametivõimudelt nõusoleku (eksekvaaturi) saamist. Konsulid jagunevad aukonsuliteks ja ametikonsuliteks.
Savikilt

Savikilt on muda ja savi diageneesil tekkinud settekivim.
Savikilt koosneb valdavalt silikaatseist purdsetteist. Mõnikord peetakse savikildaks kõiki muda (aleuriit ja savi) kivistumisel tekkinud settekivimeid, kuid sageli on oluliseks ka kildalise tekstuuri olemasolu. Kildalisus eristab sel juhul savikilta mudakivimeist. 
Koostismineraalidest domineerivad savimineraalid, kvarts ning päevakivid. Lisaks võib savikilt sisaldada ka karbonaatseid mineraale (kaltsiit, dolomiit, sideriit), sulfiide (püriit, markasiit), raudoksiide (hematiit, götiit) ning kerogeeni.
Savikildad on väga tähtsad kivimid, sest nad moodustavad umbes poole kõigist settekivimeist. Nende rohkus on seletatav aleuriidi ja savi rohkusega settekeskkondades. Savi ja aleuriit settivad väheliikuva veega veekogudes. Näiteks meredes, mis on piisavalt sügavad, et nende põhi oleks lainetuse mõjuulatusest väljas. Seega on savikildad enamasti merelise päritoluga settekivimid. Vahel on savikilt moodustunud ka järve- või jõesetteist. Enamasti on savikildakihtidel suur lateraalne ulatus. Savikildad esinevad tihti koos liivakivi või lubjakiviga, moodustades vahekihte või olles eelmainitutega segunenud.
Savikilt ja kilt on erinevad kivimid. Esimene on sette-, teine aga moondekivim. Esimene on tihti teisele lähtekivimiks ehk teisisõnu on kilt savikilda moondumise tulem. Põhiline rusikareegel, mille alusel on lihtne savikilta kildast eristada, on läige. Savikilt on matt, kilt aga enamasti läikivama pinnaga. See tuleneb peamiselt savimineraalide moondumisest vilkudeks. 
Argilliit on kivim, mida peetakse sõltuvalt koolkonnast kas savikilda sünonüümiks või savikildast pisut enam tihenenud mudakivimiks.
Ka Eesti aluspõhja graptoliitargilliit kuulub savikiltade hulka.
Gondwana

Gondwana oli hiidmanner, mis eksisteeris paleosoikumis ja mesosoikumis perioodil umbes 510 kuni 180 Ma tagasi. Suure osa sellest ajast oli ta Pangea osa.
Gondwana moodustasid tänapäeva Antarktis, Austraalia, Lõuna-Ameerika, Madagaskar, Uus-Meremaa, Aafrika ning Araabia poolsaar. 
Gondwana paiknes lõunapoolkeral. 
Gondwana moodustus, kui hiidmanner Pangaea lagunes Lauraasiaks (Põhja-Ameerika ja Euraasia) ja Gondwanaks.
Nime "Gondwana" pakkus välja geoloog Eduard Suess. Nimi on võetud India idaosa Gondwana piirkonna järgi.