tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vitali Raag

Vitali Raag (15. oktoober 1929 Pankovo, Belgorodi oblast, Venemaa – 3. november 2011 Moskva) oli eesti päritolu Venemaa tehnikateadlane.
Elulugu.
Ta lõpetas 1951. aastal Thbilisi Lennundustehnikumi ja 1958. aastal Moskva Lennundusinstituudi lennuaparaatide elektromehaanika erialal. 
1958. aastast töötas lennukitööstuses. 1969. aastast oli Rakendusliku Hüdromehaanika Teadusliku Uurimise Instituudi osakonna juhataja, 1990– peakonstruktori asetäitja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: lennu- ja allveeaparaatide liikumise dünaamika ning nende automaatjuhtimissüsteemide väljatöötamine. 
NSV Liidu riiklik preemia (1980). 7 teaduspublikatsiooni, 17 autoritunnistust. (Tööd on salastatud).
Garri Raagmaa

Garri Raagmaa (sündinud 16. detsembril 1966 Tallinnas) on eesti inimgeograaf, Tartu Ülikooli regionaalplaneerimise dotsent ja Tartu Ülikooli Pärnu kolledži direktor. 
Tema peamised uurimisteemad on institutsionaalsed ja kultuurilised tegurid kohalikus ja regionaalses arengus ja -planeerimises, pikaajaliste tuleviku- ja strateegiliste planeeringute metoodika, stsenaristika, globaliseerumine ja Läänemere piirkonna regionaliseerumine. 
Haridustee.
Raagmaa lõpetas 1985. aastal Tapa 1. Keskkooli ja 1992. aastal Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna majandusgeograafi erialal bakalaureuseõppes "cum laude". 1994. aastal lõpetas ta sealsamas majandusgeograafia magistriõppe ja kaitses väitekirja "Uusettevõtlus ja Eesti regionaalne areng". 
Ta kaitses 2000. aastal Tartu Ülikoolis inimgeograafia doktoriväitekirja „Regional Identity and Public Leaders in Regional economic Development. Towards the New Approach in Regional Policy: Cultural Geography Theories in Explaining Economic Growth“ (juhendaja Ott Kurs). 
Raagmaa on end täiendanud mitmes Euroopa ülikoolis (näiteks Joensuu, Oulu ja Tampere Ülikoolis) ja osaleb regulaarselt erialakonverentsidel. 
Töökäik.
Garri Raagmaa oli 1994. aastal Eesti turu- ja arvamusteuuringu keskuse EMOR projektijuht ning 1994–1995 Jõgeva maavalitsuse arenguosakonna peaspetsialist. 1995. aastal oli ta Eesti Vabariigi Valitsuse regionaalministri büroo nõunik ning 1995–1996 Eesti Tuleviku-uuringute Instituudi projektijuht. 
Aastatel 1996–1997 oli ta Tartu Ülikooli geograafia instituudi lektor ning 1997. aastal Tapa linnapea. 1998–2001 töötas Raagmaa Tartu Ülikooli geograafia instituudi teadurina ning oli 2001–2009 Tartu Ülikooli Pärnu Kolledži direktor. 
Aastatel 2010–2011 töötas ta Tartu Ülikooli geograafia osakonna teadurina. 2011. aastast on ta seal regionaalplaneerimise dotsent ning 2018. aastast taas TÜ Pärnu Kolledži direktor. 
Raagmaa on regionaalse arengu ja planeerimise konsultant ja koolitaja alates 1996. aastast (2004. aastast OÜ Irbis konsultatsioonid). 
Teaduskorralduslik tegevus.
Garri Raagmaa on olnud Siseministeeriumi regionaalse arengu strateegia 2014–2020 ja kohalike omavalitsuste ettevõtlusarengu töörühma liige. Ta kuulub Eesti Majandusteaduse Seltsi, Eesti Planeerijate Ühingusse ning on Euroopa regionaalteadlaste assotsiatsiooni (European Regional Science Association, ERSA) Põhjamaade sektsiooni liige. 
Ta on olnud mitme rahvusvahelise konverentsi korraldaja ja korralduskomitee liige (nt 2016–2018 oli ta Eesti planeerijate konverentside korraldaja). 
Teoseid.
Temalt on ilmunud umbes 30 teadusartiklit ning ta on mitme õpiku kaasautor.
Vello Raagmets

Vello Raagmets (8. märts 1933 Kärevere vald, Tartumaa – 26. jaanuar 2020) oli eesti loomaarstiteadlane.
Elulugu.
Vello Raagmets oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1951 Tartu 6. Keskkooli ja 1956 Eesti Põllumajanduse Akadeemia veterinaararstina; veterinaariakandidaat (1956, Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituut (ELVI)), väitekiri "Tallede valgelihastõbi ja selle tõrje ENSV-s". 
Oli 1956–1959 Orajõe veterinaariajaosakonna juhataja, 1959–1965 Tõlla sovhoosi peaveterinaararst, 1965–1975 ELVI Orumäe lambakasvatusmajandis algul peaveterinaararst, aastast 1968 direktor. 1975–1985 ELVI Puka Lambakasvatuse Katsejaama direktor, 1985–1993 ELVI lambakasvatuse osakonna vanemteadur.
Teadustöö.
Uurinud lammaste aretust, söötmist, suurfarmis pidamise tingimusi ning soome valgepealiste ja prantsuse lihalambatõu sobivust eesti valgepealise lambatõu produktiivomaduste parandamisel. 30 teaduspublikatsiooni.
Elmar Raal

Elmar Raal (1. november 1927 Suislepa vald, Viljandimaa – 7. oktoober 1970 Tartu) oli eesti õigusteadlane.
Elulugu.
Lõpetas 1947 Tõrva Keskkooli, 1952 Tartu Riikliku Ülikooli ja 1956 samas aspirantuuri; õigusteaduste kandidaat (1957, TÜ), väitekiri "Kuriteoga puutumus nõukogude kriminaalõiguse järgi". 1952–1953 Elva rajooni prokuratuuri uurija ja Tartu oblasti prokuratuuris uurimisosakonna ülema asetäitja, 1953–1956 TÜ kriminaalõiguse ja -protsessi kateedri aspirant, 1956–1961 vanemõpetaja, 1961–1970 dotsent, 1968–1970 kateedri juhataja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: kriminaalõigus.
Isiklikku.
Tema poeg on Ain Raal.
Voldemar Raam

Voldemar Raam (12. märts 1880 Kaarli vald, Viljandimaa – 2. oktoober 1946 Rakvere) oli eesti pedagoog.
Elulugu.
Voldemar Raam oli mõisavalitseja poeg ja Villem Raami isa.
Lõpetas 1900 Pärnu Poeglaste Gümnaasiumi ja 1905 TÜ vanade keelte osakonna. Seejärel õpetaja Venemaal Orjoli kubermangus, Olonetskis ja Tveris, 1909–13 Pärnu Eesti Kooliseltsi progümnaasiumi direktor, 1915–19 Tallinna Poeglaste Kaubandus- ja Kommertskooli õpetaja ja direktor, osales Vabadussõjas. 1919–23 ja 1928–32 Rakvere Õpetajate Seminari direktor ja vahepeal samas õpetaja. Pärast seminari sulgemist 1932–37 Tartu Pedagoogiumi juhataja, 1937–40 Jõhvi Gümnaasiumi õpetaja, hiljem veel õpetaja Rakveres.
Teadustöö.
Voldemar Raam oli õpetajate seminaride organiseerijaid; propageeris reformpedagoogilisi ideid, pooldas õppetöös kasvatusliku osa esikohale seadmist.
Tõnis Raamot

Tõnis Raamot (6. jaanuar 1932 Tartu – 26. aprill 2000 New York) oli eesti päritolu Ameerika Ühendriikide ehitus- ja tehnikateadlane.
Ta lõpetas aastal 1949 Lingeni Eesti Gümnaasiumi Saksamaal, 1955 Columbia Ülikooli USA-s ehitusinsenerina; "M.Sc." (1956, Columbia Ülikool), "Ph.D." (1962, Illinoisi Ülikool, USA), doktoriväitekiri "The Foundation Behavior of Ore Yards". 
Ta oli aastatel 1955–1956 Columbia Ülikoolis assistent, 1956–1959 USA sõjaväes ehitusinsener, 1962–1973 tsiviilinsener, professor (Newark College of Engi., Newark, N.J.), 1962–1969 nõuandev, hiljem peainsener ettevõttes Raymond Int, Inc. NYC. Aastast 1969 omas ta insenerifirmat Raamot Associates peakontoriga New Yorgis ja tegeles erapraksisega.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: süvaehitus.
Isiklikku.
Tema isa oli Ilmar Raamot, vanaisa Jaan Raamot, vanaema Mari Raamot; vanatädi oli laulja ja pedagoog Aino Tamm, vanaonu metsasarvemängija ja muusikategelane Jaan Tamm.
Henn Raave

Henn Raave (sündinud 21. augustil 1959 Raplas) on Eesti põllumajandusteadlane.
Elulugu.
Henn Raave on teenistuja poeg.
Lõpetas 1977 Rapla Keskkooli ja 1986 EPA agronoomiateaduskonna; "mag. agr." (1993, EPMÜ), väitekiri "Rohukasutust mõjutavatest faktoritest", põllumajandusdoktor (1999, EPMÜ), doktoriväitekiri "Kõrreliste puhaskülvis ja valge ristikuga segukülvis rajatud karjamaataimikute botaanilise koosseisu ja saagi dünaamika ning rohu söödavus gleistunud leetjal saviliivmullal". Oli 1986–89 Haapsalu rajooni Tuudi kolhoosi rohumaade agronoom, 1990–91 EPA rohumaaviljeluse ja botaanika kateedri aspirant ja 1995–2005 EPMÜ rohumaaviljeluse ja botaanika õppetooli teadur ja aastast 2005 EMÜ põllumajandus- ja keskkonnainstituudi teadur.
Teadustöö.
Uurinud erinevate seemnesegudega rajatud karjamaarohustute saagikust ning rohu söödavust ja toiteväärtust, võrreldes niiteliselt kasutatavate rohukamaratega; analüüsinud rohusöödavust sõltuvalt taimeliigist, rohusaagi suurusest ja kvaliteedist ning karjatamisrežiimist; tegelenud poolkoksi fütotoksilisuse põhjuste uurimisega.
Lembit Raave

Lembit Raave (22. august 1930 Tartu – 17. november 1989 Tallinn) oli eesti põllumajandusteadlane.
Elulugu.
Lembit Raave oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1950. aastal Tartu 6. Keskkooli ja 1955. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia (EPA) agronoomiateaduskonna; põllumajanduskandidaat (1969, EPA), väitekiri "Vasikakoplid ja nende kasutamine".
Oli 1955–1957 Teaduste Akadeemia Taimekasvatuse Instituudi Kuusiku filiaali nooremteadur, 1957–1969 Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudi (EMMI) kultuurrohumaade osakonna nooremteadur, 1969–1988 vanemteadur (grupijuht), 1988–1989 samas taimekasvatuse uurimiskeskuse juhtivteadur ja kultuurkarjamaade grupi juht Kuusiku katsebaasis.
Teadustöö.
Uurinud erinevaid rohukamaratüüpe, nende ratsionaalseid viljelus- ja kasutusviise, kultuurkarjamaade rajamise ja uuendamise viise; selgitanud erinevate rohukamaratüüpide intensiivse väetamise mõju saagile, saagijagunemisele vegetatsiooniperioodil ja rohukamarate kasutamiskestusele. 195 teadus- ja aimeartiklit.
Jaan Raeda

Jaan Raeda (1938. aastani Jaan Jürgenson; 2. detsember 1876 Kuivajõe vald, Harjumaa – 23. mai 1955 Sommerlingi külanõukogu, Harju rajoon) oli eesti aednik, sordiaretaja ja aiandusnõuandja.
Elulugu.
Jaan Raeda oli talupidaja poeg.
Iseõppija. Lõpetas 1897 Tallinna linnakooli. Oli 1897–1899 Harjumaal Uuemõisa vallakooli ja Triigi algkooli õpetaja. 1910–1924 Uuemõisa ministeeriumikooli juhataja, 1924–1948 Rae vallas talupidaja ja 1948–1955 Teaduste Akadeemia Taimekasvatuse Instituudi teadur. 
Rajas 1899. aastal Triigis puukooli (1000 istikut) ning hiljem Rae vallas oma talus puukooli ja viljapuuaia. Aretas kohalikest sortidest ristamise ja valiku teel uusi sorte: õunasordid 'Sõstraroosa' (koos isa ), 'Raeda suviõun', 'Rusikaõun', 'Rae ime', jahukastekindel karusmarjasort 'Rae 1' jmt. 
Raeda selektsiooniaed (1,2 ha) on looduskaitse all. 
Teoseid.
Avaldanud puuviljanduse, mesinduse ja ravimtaimede kasvatamise kohta 11 teaduspublikatsiooni.
Eduard Raehlmann

Eduard Raehlmann (19. märts 1848 Ibbenbüren, Saksamaa – 1. september 1917 Weimar) oli saksa päritolu Eesti arstiteadlane.
Elulugu.
Eduard Raehlmann oli sakslane ja arsti poeg.
Õppis Würzburgi ja Halle Ülikoolis, mille lõpetas 1872 meditsiinidoktori kraadiga, väitekiri "Ueber Farbenempfindung in dem peripheren Netzhantporthien". Oli 1872–1879 Strasbourgis professor L. Lagueri silmakliiniku assistent, ühtlasi 1875–1879 Strasbourgi Ülikooli eradotsent, 1879–1900 Tartu Ülikooli oftalmoloogia professor ja silmakliiniku juhataja. Aastast 1900 elas Münchenis. Tema ajal 1882 sai Tartu Ülikooli silmakliinik juurdeehitise.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: füsioloogiline optika, silmakudede patoloogilise muutused trahhoomi ja teiste haiguste puhul. Avaldas Tartus umbes 25 teaduspublikatsiooni. Elu lõpupoole tegeles ka kunstiajaloo küsimustega.
Aili Raendi

Aili Raendi (aastani 1960 Aili Suur; 12. august 1933 Tartu – 11. november 2002 Tallinn) oli eesti ajaloolane.
Elulugu.
Ta lõpetas 1952. aastal Tartu 3. Keskkooli ja 1958 Tartu Ülikooli ajaloo erialal (diplomitöö "Hispaania rahva võitlus fašistliku agressiooni vastu 1936.-1939. a."). Aastal 1975 kaitses ajalookandidaadi kraadi, väitekiri "Eesti põllumeeste seltside tegevusest (kuni 1905. a)". 
Aastatel 1958–1959 Misso Keskkooli õpetaja, 1960–1963 Elva koduloomuuseumi teadur, 1963–1979 Tartu Linnamuuseumi direktor, 1979–1989 EPA NLKP ajaloo ja teadusliku kommunismi kateedri vanemõpetaja, 1989–1990 EPMÜ ajaloo ja politoloogia kateedri dotsent-kohusetäitja, 1990–1994 filosoofia ja sotsiaalteaduste kateedri dotsent-kohusetäitja.
1960. aastal abiellus Aili Suur Tartu Jõesadama ülema Enn Raendiga (1908–1973).
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: Eesti põllumajanduse ajalugu, kultuurilugu, Tartu ajalugu. Üle 20 teaduspublikatsiooni ja aimeartikli.
Peeter Raesaar

Peeter Raesaar (1. juuni 1940 Tallinn – 24. detsember 2023) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Peeter Raesaar on teenistujate poeg.
Ta on lõpetanud 1958. aastal kiitusega Tallinna Polütehnikumi ja 1963. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) elektrijaamade, -võrkude ja -süsteemide erialal; aastatel 1966–1969 õppinud TPI aspirantuuris, tehnikakandidaat (1971, Leningradi Polütehniline Instituut), väitekiri "Статистическое определение частичных удельных потерь при оптимизации режимов электрических систем". Täiendanud end 1992–93 Rootsi ettevõttes Vattenfall ja mitmel lühikursusel (1992 Hiina RV-s, 1992–1993 Lõuna-Stockholmi Suveülikoolis, 1998 Aalborgi Ülikoolis, 1999 Stralsundi Ülikoolis). 
1963. aastast TPI/TTÜ õppejõud: 1963–1964 tööstuselektroonika kateedri assistent, 1965–1966 ja 1969–1979 elektroenergeetika instituudi vanemõpetaja, 1979– dotsent. Peamised loengukursused: elektrivõrkude talitluse juhtimine ja analüüs, elektrirajatiste projekteerimine.
Teadustegevus.
Uurimisvaldkonnad: elektrivõrkude talitluse juhtimine ja analüüs, elektrivõrkude töökindlus ja arengu planeerimine, taastuvenergiaallikate kasutamine, energiasääst ja tarbimise juhtimine, energeetikaterminoloogia. Osalenud Eesti, Tallinna linna ja PHARE programmi raames mitme maakonna energiakavade ning Eesti elektrivõrkude arenguplaanide väljatöötamises, Eesti vee- ja tuuleenergia ressursside kasutusvõimaluste uurimises ning rea Eesti energeetikastandardite ja tehnikasõnaraamatu koostamises. 1993–1999 oli TTÜ Täiendkoolituskeskuse nõukogu liige, 1998–2003 majandus- ja kommunikatsiooniministeeriumi taastuv­energeetika nõukogu ja mitme taastuvenergia arendamisega tegeleva töörühma liige. 
Üle 40 teaduspublikatsiooni, aimekirjutisi.
Eve Raeste

Eve Raeste (sündinud 15. aprillil 1954 Tartus) on eesti keeleteadlane.
Elulugu.
Eve Raeste on teenistujate tütar.
Lõpetas 1972 Tartu 5. Keskkooli, 1977 Tartu Riikliku Ülikooli vene filoloogia erialal; 1996–1998 samas pedagoogika magistrantuur; M.A. (pedagoogika, 1998, TÜ), väitekiri "Majandusalase suhtluspädevuse kujundamise võimalusi õpikus "Turumajandus pro et contra"". Aastast 2003 eksternina TÜ doktorantuuris eesti ja soome-ugri keeleteaduse erialal. Täiendanud end Moskva ülikoolis (1986) ja New Brunswicki ülikoolis (1996). 
Aastatel 1977–1980 oli ta Viljandi 5. Keskkooli vene keele õpetaja. Alates 1980. aastast on olnud Tartu Ülikooli õppejõud: 1980–1996 vene keele metoodika kateedri õpetaja, 1996–1999 Tartu Ülikooli keelekeskuse eesti keele sektsiooni õpetaja, sh 1995–1997 keelekeskuse juhataja kohusetäitja, 1999. aastal Tartu Ülikooli avatud ülikooli prorektori abi, 1999. aastast Tartu Ülikooli keelekeskuse eesti keele lektoraadi lektor, 2002. aastast lektoraadi juhataja. Aastatel 2008–2010 oli Eve Raeste eesti keele ja kultuuri lektor M. V. Lomonossovi nimelises Moskva Riiklikus Ülikoolis, aastatel 2015–2020 eesti keele ja kultuuri lektor Vilniuse Ülikoolis.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: keele didaktika; eesti (oskus)keele kui teise keele õpetamise metoodika; majandus- ja meditsiiniline oskussõnavara; eri kultuuriruumide mõistesüsteemid. Välja töötanud erialakeele/oskuskeele õpetamise mudeli. Üle 30 teaduspublikatsiooni.
Marika Raftell-Tamm

Marika Raftell-Tamm (sündinud 1939 Eestis) on eesti biokeemik. 
Elulugu.
Lõpetas Stockholmis keskkooli 1958. "Fil. lic." (1967 Stockholmi Ülikool) "Ph.D." (biokeemia, 1974, Stockholmi Ülikool), väitekiri "Enzyme Active Membrane Antigenes in Post-Natal Rat Liver and Two-Dimethylaminoazo Benzene". Aastast 1974 Stockholmi Ülikooli Eksperimentaalbioloogia Instituudi dotsent.
Aigi Rahi-Tamm

Aigi Rahi-Tamm (aastani 1987 Petrova, 1987–2004 Rahi, sündinud 3. augustil 1965 Võrus) on Eesti ajaloolane, Tartu Ülikooli professor.
Ta tegeleb arhiivinduse ja lähiajalooga, täpsemalt on ta uurimiseks allikaõpetus ja Eesti ajaloo allikad, samuti 20. sajandi poliitiline vägivald ja sõjalised konfliktid ning sotsiaal-kultuurilised praktikad. Samuti on ta uurinud 1940.–50. aastate repressioonipoliitikat Eestis ja sellega seonduvaid probleeme.
Haridus.
Ta õppis aastatel 1980–1983 Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkoolis.
Keskkooli lõpetamise järel asus ta 1984. aastal õppima Tartu Riiklikku Ülikooli, omandades 1990. aastal bakalaureusekraadi. Sellele järgnesid aastatel 1992–1996 läbitud magistriõppe ja aastatel 1997–2004 doktorantuur. Rahi-Tamme magistritöö käsitles 1949. aasta märtsiküüditamist Tartu linnas ja maakonnas, tema doktoriväitekiri vaatles teise maailmasõja järgseid massirepressioone Eestis üldisemalt, keskendudes teemaga seotud uudse ja usaldusväärse allikmaterjali koondamisele ja käibesse toomisele ning üldisema uurimisseisu hindamisele. (juhendajaks Aadu Must).
Karjäär.
Rahi-Tamm on alates 1990. aastast töötanud Tartu Ülikoolis. 1991. aastani oli ta sealse ajaloo ja rahvastikuteaduse labori teadur ning seejärel 1993. aastani labori juhataja. 1993. aastal sai temast ajaloo osakonna arhiivinduse õppetooli juures teadur ja lektor. 2005. aastal ülendati ta vanemteaduriks, 2014. aastal sai temast arhiivinduse osakonna juhataja ning 2015. aasta veebruaris dotsent. 2021. aasta alul sai temast osakonna kaasprofessor ning Aadu Musta emeriteerumise järel valis Tartu Ülikooli senat ta 26. märtsil ühehäälselt uueks arhiivinduse professoriks. Oma inaugratsiooniloengu pidas ta teemal "Arhiivi ja inimese lugu ning selle mitu palet 1940.–1960. aastate oludes: "kontroll peab olema igal pool"".
Aastatel 1991–2000 oli ta teadusajakirja Kleio (hiljem Ajalooline Ajakiri) abitoimetaja ning kuulub 2014. aastast taas ajakirja toimetuskolleegiumisse.
Ta on kuulunud ka mitmetesse uurimisasutustesse: Okupatsioonide Repressiivpoliitika Uurimise Riiklik Komisjon (1997–2004), S-Keskus (a. 1999), Tartu Ülikooli Nõukogude aja uurimiskeskus (2004–2008), Eestit okupeerinud totalitaarsete režiimide tegevusest põhjustatud kahjude uurimise komisjon (a. 2017) Samuti on ta mitmete erialaorganisatsioonide liige, kuuludes Arhivaaride ühingusse (a. 1996), Õpetatud Eesti Seltsi (a. 1994), Akadeemilisse Ajalooseltsi (a. 1999), Eesti Digihumanitaariaseltsi (a. 2017), "The Association for the Advancement of Baltic Studies" (AABS; a. 2017).
Paul Rahno

Paul Rahno (kuni 30. detsembrini 1936 Paul Habermann; 25. detsember 1901 Tallinn – 3. juuli 1980 Tallinn) oli eesti mikrobioloog.
Elulugu.
Paul Rahno oli ehitustöölise poeg.
Lõpetas keskkooli eksternina ja 1951 kaugõppes Leningradi Ülikooli; bioloogiakandidaat (1954, Leningradi Ülikool), bioloogiadoktor (1966, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri "Сезонная кoличественная динамика почвенных бактерий и факторы, обуславливающие ее". 
1945–1947 Teaduste Akadeemia Põllumajanduse Instituudi direktor, 1947–1950 sama instituudi Kuusiku filiaali juhataja, 1950–1951 nooremteadur, 1951–1954 TA Taimekasvatuse Instituudi nooremteadur (1951–1952 direktori kohusetäitja), 1954–1961 Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudi (EMMI) mikrobioloogia osakonna juhataja, 1961–1970 Eesti NSV TA Eksperimentaalbioloogia Instituudi mikrobioloogia sektori juhataja, 1970–1980 samas vanemteadur-konsultant.
Ta on raamatu "Väike Andi Nõmmel" (Eesti Raamat, 1978; Koolibri, 2007 ja 2010) autor.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: mulla mikrobioloogia, mulla mikroorganismide aastaringne arengudünaamika ja seda põhjustavad tegurid, mikroorganismide arengu seaduspärasuste selgitamine madala mullatemperatuuri tingimustes ning nende tähtsus mulla lämmastikusisalduses ja viljakuses. Umbes 100 teaduspublikatsiooni ning kodu-uurimuslikke kirjutisi Nõmme ja Harku kohta. Eesti NSV teeneline teadlane (1979), Nõukogude Eesti preemia (1972).
Marje Rahnu

Marje Rahnu (alates 2005 Olsen, sündinud 7. jaanuaril 1971 Viljandis) on eesti maakorraldusinsener.
Elulugu.
Lõpetas 1989 Viljandi C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli ja 1993 EPMÜ; magister (maakorralduse erialal) (2001, EPMÜ), väitekiri "Valla maainfosüsteemi loomise alused"; (2003, Stockholmi Kuninglik Tehnikaülikool), väitekiri "Land Reforms during 17th and 20th Century in Estonia". Oli 1993–1995 Eesti Maaülikooli maakorralduse õppetooli magistrant, 1994–2000, 2004–2005 maamõõduinstituudi assistent.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: maakorraldus, katastrimõõdistamine ja topograafiline joonestamine, maainfosüsteemid.
Mati Rahu

Mati Rahu (sündinud 30. jaanuaril 1942 Varbla vallas Pärnumaal) on eesti meditsiinigeograaf ja epidemioloog.
Elulugu.
Mati Rahu on õmbleja ning meremehe ja hilisema maalri poeg.
Lõpetanud 1960. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1968. aastal meditsiinigeograafina Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna; bioloogiakandidaat onkoloogia erialal (1976, NSV Liidu Meditsiiniakadeemia Eksperimentaalse ja Kliinilise Onkoloogia Instituut), väitekiri "Распространение злокачественных опухолей желудка, легких и кожи в Эстонии (статистика и нозогеография)". Olnud Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudis aastast 1968 nooremteadur, vanemteadur ja juhtivteadur, 1991–2003 epidemioloogia ja bio­statistika osakonna juhataja; Tervise Arengu Instituudis 2003–2013 epidemioloogia ja bio­statistika osakonna juhataja ja 2013– juhtivteadur. Ühtlasi 1991–1993 TÜ külalislektor, 1993–1998 ühisprofessor ja 1998–2012 külalisprofessor. Lühiajaliselt täiendanud end USA ülikoolides ja instituutides (1979, 1983, 1993). Eesti Vähiregistri rajajaid. Osalenud Siberi ja Kaug-Ida Geograafia Instituudi meditsiinigeograafia ekspeditsioonides 1973 Angara-Jenissei piirkonda ja 1978 Taga-Baikalimaale.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: moodne epidemioloogia, nosogeograafia, haiguste registreerimine ja epidemioloogia, vähistatistika ja epidemioloogia terminoloogia. Loengukursused moodsast epidemioloogiast, epidemioloogilise uuringu metoodikast, teadustöö alustest (TÜ). Tõlkinud inglise keelest, sh Anders Ahlbomi ja Staffan Norelli õpiku "Sissejuhatus moodsasse epidemioloogiasse" (Tallinn, 1993). Umbes 170 teaduspublikatsiooni ja 60 aimeartiklit.
Maido Rahula

Maido Rahula (kuni 1. augustini 1936 Maido Mironov; sündinud 20. mai 1936 Alliku vald, Järvamaa – 2. aprill 2017 Elva) oli eesti matemaatik.
Elulugu.
Maido Rahula oli talupidaja poeg.
Pere küüditati 1949 Eestist. Lõpetas 1954 Krasnojarski krai Krasnoturinski keskkooli, 1959 Tomski Ülikooli ja 1963 Tartu Riikliku Ülikooli aspirantuuri; füüsika-matemaatikakandidaat (1964, TRÜ), väitekiri "К дифференциальной геометрии высшего порядка", füüsika-matemaatikadoktor (1989, Thbilisi Ülikool), doktoriväitekiri "Инфинитезимальная связность в расслоении и дифференциальные инварианты отображений". 
Oli 1962–1963 TRÜ algebra ja geomeetria kateedri assistent, 1963–1965 vanemõpetaja, 1965–1971 ja 1989–1990 TÜ dotsent, 1990–1992 TÜ professor. Oli 1967–1971 mitme Alžeeria ülikooli õppejõud, 1972–1989 Odessa Toiduainete Tööstuse Tehnoloogia Instituudi kõrgema matemaatika kateedri juhataja ja dotsent, 1992–2002 TÜ puhta matemaatika instituudi professor, 2002–2017 emeriitprofessor.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: diferentsiaalgeomeetria ja rakendused (kujutuse invariandid ja singulaarsused, rakendused diferentsiaalvõrrandite teoorias). Eesti Matemaatika Seltsi, Ameerika Matemaatika Seltsi ja Euroscience'i liige. Üle 60 teaduspublikatsiooni.
Eimar Rahumaa

Eimar Rahumaa (sündinud 20. augustil 1948 Pöide vallas Saaremaal) on eesti õigusteadlane.
Elulugu.
Eimar Rahumaa on sündinud Saaremaal, Pöide vallas.
Lõpetas 1966 Orissaare Keskkooli, 1971 "cum laude" Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna; õigusteaduste kandidaat (1980, Moskva Riigi ja Õiguse Instituut), väitekiri "Функция консула в области гражданского и военного мореплавания". Oli 1974–1977 TRÜ aspirant, täiendas end 1983–1984 Rooma Ülikoolis.
Oli 1970–1973 ELKNÜ Keskkomitee lektor, 1974–1975 Justiitsministeeriumi bülletääni Nõukogude Õigus vanemtoimetaja, 1975–1981 Tartu Riikliku Ülikooli riigi- ja haldusõiguse kateedri vanemõpetaja, 1982–1987 dotsent, 1985–1987 õigusteaduskonna dekaan. 
1987–1991 NSV Liidu Välisministeeriumi Stockholmi saatkonna Eesti asekonsul, 1991–1992 Vabariigi Valitsuse valitsuse välispoliitika nõunik. Hiljem töötanud Rootsis firmade konsultandina. Avaldanud artikleid välispoliitikast eesti ajakirjanduses.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: rahvusvaheline õigus ja õigusteaduse ajalugu.
Teoseid.
Üle 20 teaduspublikatsiooni, arvukalt aimeraamatuid.
Imbi Rahumaa

Imbi Rahumaa (aastani 1971 Pärn, sündinud 29. mail 1947 Tallinnas) on eesti arstiteadlane ja kardioloog.
Elukäik.
Lõpetas 1965. aastal Põltsamaa Keskkooli ja 1971. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna; meditsiinikandidaat (1985, TRÜ), väitekiri "Комплекснаяа оценка состояния гемодинамики у больных ишемической болезнью сердца после операции аортокоронaрного шунтирования". Oli 1971–1975 Tallinna Lasnamäe Polikliiniku neuroloog, 1976–1980 Tartu Kliinilise Haigla kardioloog, 1981–1984 TRÜ Tartu Ülikooli üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi kardioloogia labori vanemlaborant, 1984–1986 nooremteadur, 1986–1987 vanemteadur.
1987. aastal asus ta koos NSV Liidu suursaatkonda tööle saadetud abikaasa Eimar Rahumaaga Rootsi, kus töötas kuni 2005. aastani perearstina, alates 2006. aastast Stockholmi Daleni haiglas insuldi rehabiliteerimise osakonnas ülemarstina, alates 2008 Lõuna-Stockholmi mälu uurimise vastuvõtus (Södra Stockholms minnesmottagning) ülemarstina.
On Rootsi kunstnike liidu liige (Svenska Konstnärsförbundet) ja Põhjamaade akvarellistide liidu liige (Nordiska Akvarellsällskapet) ning esineb kunstinäitustel.
Johannes Raicus

Johannes Raicus (u 1580 – 1632) oli Böömi päritolu arstiteadlane.
Elulugu.
Johannes Raicus (Jan Rajek)) sündis Böömimaal Schlackenwaldes ja õppis arstiks Wittenbergi ülikoolis aastatel 1603–1615. 1621. aastal sai temast Königsbergi toomkooli rektor, 1627. aastal Uppsala ülikooli meditsiiniprofessor. Elu viimased aastad veetis Johannes Raicus Tartus, olles 1630. aastal rajatud Tartu gümnaasiumi rektor. 
Tartus valmis ka tema viimane teadustöö "Disputatio physico-medica votiva εἰς ἱέρωμα surgenti jam Dorpati novo collegio regio" (e. k "Füüsikalis-meditsiiniline pühendusdisputatsioon pühenduseks Tartu juba sirguvale uuele kuninglikule kolleegiumile"). Selles töös arutleb autor Tartu kandi looduslike olude ja nende iseärasustest tekkida võivate haiguste üle, lähtudes antiikaegsest kehamahlade teooriast ning ka varauusaegsetest Paracelsuse ideedest. Muuhulgas käsitleb Johannes Raicus oma disputatsioonis balneoloogiat ja mineraalvett. "Disputatio physico-medica votiva ..." on esimene Tartu ülikooliga seotud teadustöö.
Hubert Raid

Hubert Raid (18. jaanuar 1932 Rakvere – 13. detsember 2016) oli eesti loomaarstiteadlane.
Elulugu.
Hubert Raid oli teenistuja poeg ja Raivo Raidi isa.
Lõpetas 1951 Tartu 1. Keskkooli, 1956 EPA ja Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituudi (ELVI) aspirantuuri; veterinaariakandidaat (1964, EPA), väitekiri "Diagnostiliste meetodite täiustamine ja piima füüsikalis-keemilise omaduste uurimine lüpsilehmade latentse streptokokilise udarapõletiku korral Eesti NSV tingimustes". Oli ELVI veterinaariaosakonna nooremteadur 1962–69, teadusinfo-osakonnas 1969–72 ja selle sektori juhataja 1972–84, ELVI veterinaariaosakonna mastiitide uurimise labori juhataja 1984–87 ja 1987–94, EPMÜ veterinaaria uurimise keskuse mastiitide uurimise labori juhataja. .
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: veterinaarmikrobioloogia, mastiidid.
Kristlik muusika

Kristlik muusika on muusika, mis on seotud kristliku usundiga.
Varaseimad andmed kristliku muusika kohta pärinevad kolmest allikast:
3.–2. sajandil eKr tõlgiti Vana Testament kreeka keelde. Kristlus levis algselt hellenistliku kultuuri piirkonnas ja liturgilise keelena kasutati kuni 3. sajandi lõpuni kreeka keelt. Kreeka muusika oli seotud paganliku kultusega ja tema otsene mõju oli ilmselt takistatud. Kristlikus liturgias oli pillide kasutamine keelatud (idakirikutes on see tänapäevani), kuid koduse laulmise juures kasutati lüürat ja kitarat. Selgete kreeka mõjudega (laad, rütm, noodikiri) on ka esimene säilinud kristliku hümni fragment, mis on leitud Egiptusest (papüürus Oxyrynchosest, 3. sajandi lõpp). Kõige enam on kreeka pärand mõjutanud kristlikku muusikaõpetust.
Varakristlikus muusikas eristatakse põhiliselt 2 laulužanrit:
Nendele lisandus ilmselt vaimulik laul vabas rahvalikus maneeris: varakristlikus koguduses oli laulmine üldine, õpetatud koore hakati eelistama alles 4. sajandil.
Psalmoodias ja hümnoodias olid kasutusel 2 põhilist ettekandeviisi:
395. aastal toimus Rooma riigi lagunemine Ida-Rooma riigiks ja Lääne-Rooma riigiks, mis tõi kaasa ka kiriku sisulise lõhenemise. Ametlik lõhenemine toimus 1054. aastal, kui Rooma paavst ja Konstantinoopoli oikumeeniline patriarh teineteist vastastikku kirikuvande alla panid. Seetõttu räägitakse eraldi ida- ja läänekristlusest.
Idakiriku muusika.
Kristlik liturgiline muusika sündis koos kristlusega Lähis-Idas ning sealsete rahvaste muusika on aluseks nii Ida kui ka Lääne kirikulaulule. Nii Idas kui ka Läänes puudus ühtne liturgia, ent Idas polnud ka ühtset liturgilist keelt. Kasutati rahvuskeeli ning igas piirkondlikus kirikus kujunes välja omapärane laulutraditsioon. Eristatakse süüria, bütsantsi, kopti (kristliku Egiptuse), abessiinia (Etioopia) ja armeenia kirikut. Lääne-Euroopal olid tihedaimad kontaktid kahe esimesega.
Läänekiriku muusika.
Läänekirik ei tundnud 1. aastatuhandel ühtset liturgilist muusikat. Kristluse algaegadel ei olnud Rooma keskvõim kuigi tugev ja suhteliselt iseseisvates piirkondades kujunesid ühtse põhiplaani alusel erinevad liturgiatüübid: Vana-Rooma liturgia, Milano liturgia, Vana-Hispaania liturgia, Vana-Gallia liturgia. 
Meloodiad olid tugevalt seotud oma regiooni folklooriga ning elasid veel ka ise "rahvalaululist" elu. Nad olid pidevas muutumises, musitseerimise juurde kuulus improviseerimine. Nende meloodiate täpne fikseerimine kirjas olnuks loomuvastane. Noodikirja tekkimine tähistab uut tüüpi muusikakultuuri algust. Laguneb muusika ja sõna algne ühtsus ning algab muusika kui kunsti iseseisvumine.
Lääne kirikumuusika sündi seostatakse sümboolselt püha Ambrosiusega. Ambroosius pani aluse milano liturgiale, mis koos omapärase lauluvaraga on tänaseni kasutusel Milanos ja mõnel pool Lõuna-Alpides. Milano liturgilist laulu nimetatakse alates 9. sajandist ambroosiuse lauluks.
Sotsialistlik Põllumajandus

Sotsialistlik Põllumajandus oli Eestis ilmuv maamajanduse teemaline ajakiri.
Ajakiri ilmus aastail 1949–1989.
Talle eelnes ajakiri "Eesti Põllumajandus" (1946–1949) ning järgnes ajakiri "Põllumajandus" (1989–2000), seejärel aga "Maamajandus".
Peatoimetajad on olnud Arno Talvoja, Heinrich-Ilmar Allikivi, Endel Mets.
Eesti Põllumajandus

Eesti Põllumajandus oli Eestis ilmuv maamajanduse teemaline ajakiri.
Ajakiri ilmus aastail 1946–1949.
Talle järgnes ajakiri "Sotsialistlik Põllumajandus" (1949–1989) ning seejärel ajakiri "Põllumajandus" (1989–2000) ja "Maamajandus" (alates 2000).
XI üldtantsupidu

XI üldtantsupidu oli üldtantsupidu, mis toimus Komsomoli-nimelisel staadionil 18.–20. juulil 1975. Ametlikult kandis pidu nimetust "Eesti NSV 1975. aasta rahvatantsupidu". Ühtekokku toimus viis etendust.
1975. aasta tantsupidu toimus üle kümne aasta taas koos laulupeoga. Selleks ajaks olid välja kujunenud konkreetsed rühmade liigid, mistõttu tuli tantsijail nüüd vähem tantse tantsida. Samas võimaldas liikidesse jaotamine joonistada murule üha rohkem ja keerulisemaid mustreid.
Peo avasid lokulööjad, kelle järel marssisid väljakule viiuldajad, kandlemängijad, pasunapuhujad, akordionistid ja torupillimehed. Kõlas Veljo Tormise muusika ja Laine Mesikäpa leelo.
Peol osales 6033 tantsijat. Etendusi jälgis hinnanguliselt 75 000 pealtvaatajat.
Etendused.
Esimest korda tantsupidude ajaloos toimus 5 etendust.
Peo kava.
I – Proloog
II – Süit eesti rahvatantsudest (seadnud Naima Ebrok, rahvamuusika)
Esitavad B- ja C-segarühmad
III – B-segarühmade esinemine
IV – Rahvamängud ja rahvamuusika. Koondorkestri esinemine
Esitavad B- ja C-segarühmad
V – D-sega- ja naisrühmade esinemine
VI – C-segarühmade esinemine ja helletused
VII – Süit Nõukogude rahvaste tantsudest
VIII – Lasterühmade esinemine
IX – Rahvatantsuansamblite esinemine
X – Naisrühmade esinemine
XI – Meestantsijate esinemine
XII – Finaal – ühendatud rahvatantsurühmade esinemine
Lõputseremoonia
Víctor Peralta

Víctor Peralta (6. märts 1908 Buenos Aires – 25. detsember 1995) oli Argentina poksija.
Peralta sai sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 1928. aasta Amsterdami olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Lambertus van Klaverenile (Holland).
Peralta poksis oktoobrist 1928 kuni juunini 1935 elukutselisena. Ta pidas kokku 20 kohtumist, millest võitis 9 (neist 3 nokaudiga) ja kaotas 7 kohtumist ning 4 kohtumist lõppes viigiga. Ta oli aastatel 1932-1933 elukutseliste Argentina meister kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg).
Nookur

Nookur on ümber kinnistelje vähem kui täispöörde ulatuses edasi-tagasi liikuv mehhanismilüli. Nookureid kasutatakse väga paljudes mehhanismides. Nookureiks on jäiga vardaga pendel, kella balanssiir ja ankur, nookurit kasutatakse kolbpumba kolvi liigutamiseks nafta pumpades.
Kakerdi järv

Kakerdi järv (ka Kakerdaja järv) on pruuniveeline düstroofne järv Järva maakonnas Järva vallas.
Järv asub Harju alamvesikonnas Kakerdaja raba keskel.
Kakerdi järve kaldajoone pikkus on 1211 meetrit ja veepeegli pindala 6,6 hektarit. Järve juurde pääsemiseks on rajatud laudtee. Järvest mööduvad Oandu–Ikla ja Peraküla–Ähijärve matkarada.
Kernu järv

Kernu järv (ka "Kõrveküla Kernu järv") on keskmise karedusega, kihistumata, kalgiveeline segatoiteline sissevooluga järv Lääne-Viru maakonnas.
Järve kaldajoone pikkus on 1209 meetrit ja keskmine sügavus 1,2 meetrit. Veepeegli pindala on 8,4 hektarit.
Lenin Poolas

"Lenin Poolas" on 1966. aastal Nõukogude Liidu ja Poola koostöös valminud mängufilm.
Süžee.
Filmi tegevus leiab aset 1914. aastal. Esimese maailmasõja puhkemise ajal viibib Vladimir Lenin tol ajal Austria-Ungari Keisririigile kuuluvas Poola osas. Vene Keisririigi kodanikuna sattub Lenin suurde hädaohtu ja ta vangistatakse. Lõpuks vabaneb ta vanglast ja tal õnnestub riigist lahkuda.
Ahitsõ järv

Ahitsõ järv (ka Ahitse järv või Ahitsejärv) on avalikult kasutatav väljavooluga looduslik järv Mustjõe alamvesikonnas. Järv asub Võru maakonnas Rõuge vallas Ahitsa küla külje all.
Järve pindala on 6,1 hektarit, kaldajoone pikkus 1058 meetrit ja keskmine sügavus 2,3 meetrit.
Turnhout

Turnhout on hollandikeelne linn ja vald Belgias Flandria piirkonnas Antwerpeni provintsis Turnhouti haldusringkonnas.
Turnhouti asulale andis 1212. aastal linnaõigused Brabanti hertsog Hendrik I.
Kaussjärv

Kaussjärv (ka Rõuge mõisa järv ja Rõuge Mõisajärv) on avalikult kasutatav eutroofne järv Võru maakonnas Rõuge vallas Rõuges.
Järve pindala on 2,3 ha.
Järv kuulub Peipsi alamvesikonda.
Järv asub Haanja looduspargis.
Ignalina rajoon

Ignalina rajoon (leedu "Ignalinos rajono savivaldybė") on 1. järgu haldusüksus (rajoon) Leedus endise Utena maakonna aladel. Piirneb idas Valgevenega.
Rajoon moodustati 1950. aastal, tänapäevastes piiridest on aastast 1974. Rajoon koosneb järgmistest valdadest: Ceikiniai, Didžiasalise, Dūkštase, Ignalina, Kazitiškise, Linkmenysi, Mielagėnai, Naujasis Daugėliškise, Rimšė, Tverečiuse, Vidiškėse vald. Eraldi üksuse moodustab veel Ignalina linn, mis moodustab eraldiseisva valla.
Halduskeskus on Ignalina linn. Teised tähtsamad asulad on Dūkštase linn ja Mielagėnai, Rimšė ning Tverečiuse alevid. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ignalina rajooni elanikest leedulasi 80,83%, venelasi 8,31%, poolakaid 7,05%, valgevenelasi 1,87% ja ukrainlasi 0,48%.
Rajoonis asub osa Aukštaitija rahvuspargist. Rajooni territooriumile jäävad osaliselt ka Sirvėta regionaalpark ja Gražutė regionaalpark.
Rajoonis on 209 järve. Suurim neist on Dysnai järv, teised suuremad järved on Apvardai, Asalnai, Ažvintis, Baluošas, Dringis, Dysnykštis, Dūkštase järv, Drūkšiai (osaliselt), Erzvėtase järv, Lūšiai, Ūsiai, Rūžas ja Prūtas. Pikim jõgi on Dysna jõgi, teine suurem jõgi on selle lisajõgi Birvėta. Kõrgeim punkt on Nevaišiai mägi (288 m).
Švenčionyse rajoon

Švenčionyse rajoon on 2. järgu haldusüksus (omavalitsus) Vilniuse maakonnas Leedus. Piirneb lõunas ja idas Valgevenega.
Rajoon moodustati 1940. aastal, toona oli see Valgevene NSV koosseisus. Sama aasta 25. novembril läks see Leedu NSV koosseisu ja likvideeriti, kolm valda arvati aga Pastavy rajooni koosseisu. Taas moodustati see aastal 1950, tänapäevastes piiridest on aastast 1968. 
Rajoon koosneb järgmistest valdadest: Adutiškise, Cirkliškise, Kaltanėnai, Labanorase, Magūnai, Pabradė, Sariai, Strūnaitise, Svirkose, Švenčionėliai, Švenčionysi vald. Rajoonis on kolm linna (Pabradė, Švenčionėliai ja Švenčionys), mis moodustavad eraldi vallad. Selle aladele jääb kolm alevit (Adutiškis, Kaltanėnai, Labanoras) ja 602 küla.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Švenčionyse rajooni elanikest leedulasi 52,83%, poolakaid 25,98%, venelasi 13,28%, valgevenelasi 4,64% ja ukrainlasi 0,65%.
Rajoonis asub osa Aukštaitija rahvuspargist. Rajooni territooriumile jäävad osaliselt ka Sirvėta regionaalpark, Labanorase regionaalpark ja Asveja regionaalpark.
Rajoonis on 284 järve. Suurim neist on Kretuonase järv, teised suuremad järved on Baluošas, Peršoksnai, Vajuonis ja Žeimenys, osaliselt jääb rajooni aladele ka Asveja. Suurim jõgi on lõunapiiril voolav Neris, teine suurem jõgi on selle lisajõgi Žeimena, rajoonist algab Birvėta. Kõrgeim punkt on Girdžiuliškėse mägi (250 m), madalaim koht asub Nerise ja Žeimena ühinemispaigas (116 m).
Tiit Randla (majandusteadlane)

Tiit Randla (9. juuli 1943 Tallinn – 3. märts 2025) oli eesti majandusteadlane.
Elulugu.
Tiit Randla oli teenistuja poeg.
Randla lõpetas 1961 Rapla Keskkooli ja 1966 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) masinaehituse ökonoomika ja organiseerimise erialal; 1976–1980 oli ta TPI aspirant.
Ta on töötanud TTÜ 1970–1980 töö- ja juhtimise teadusliku organiseerimise labori juhatajana, 1980–1990 tootmise ökonoomika ja organiseerimise kateedri vanemõpetajana, 1990–2004 käitismajanduse instituudi tööteaduse õppetooli lektorina, majandusteaduskonna prodekaanina, 1991–2006 TTÜ majandusõpikonna juhatajana, TTÜ majandusteaduskonna dekanaadi juhatajana ja peaspetsialistina.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: töö- ja palgakorraldus Eesti tööstusettevõte- ja teenindusettevõtetes. Üle 20 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Tiit Randla oli 1967. aastast abielus telekunstnik Gunta Randlaga.
Nende tütar on arhitektuuri- ja kunstiajaloolane Anneli Randla.
Alfredo Copello

Alfredo Copello (15. märts 1903 – surmaaeg ja -koht on teadmata) oli Argentina poksija.
Copello sai kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) 1924. aasta Pariisi olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Hans Nielsenile (Taani).
Idle No More

Idle No More (inglise keeles "Aitab viivitustest") on Kanada indiaanlaste (First Nations), inuittide ja nende toetajate protestiliikumine, mis sündis novembris 2012 reaktsioonina Kanada peaministri Stephen Harperi valitsuse poliitikale Kanada põlisrahvaste lepinguõiguste suhtes, eelkõige seaduseelnõule C-45, ja saavutas kiiresti ülemaailmse toetuse.
Idle No More toetuseks on korraldatud mitu poliitilist aktsiooni, mida on ajendanud Attawapiskati pealiku Theresa Spence'i näljastreik ja mida on koordineeritud sotsiaalmeedia kaudu.
Šakiai

Šakiai () on linn Leedus, Šakiai rajooni ja Šakiai valla halduskeskus. Linn asub Siesartise jõe kaldal, merepinnast 79 meetri kõrgusel.
Haridust annavad keskkool ja gümnaasium, linnas on ka raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on Zanavykai piirkonna muuseum ning ajalooline vanalinn, kus asuvad raekoda, luteri kirik (aastast 1842) ja katoliku kirik (aastast 1940). 
Šakiai sõpruslinnaks on Gołdap.
Linna järgi on nimetatud Oandu lademe Šakiai kihistu.
Elanikkond.
1897. aasta rahvaloenduse andmetel oli Šakiai elanikest juute 74,08%, leedulasi 18,45%, sakslasi 4,25%, poolakaid 1,8% ja venelasi 1,26%.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Šakiai elanikest leedulasi 98,79% ja venelasi 0,39%.
Ajalugu.
Šakiaid on esimest korda mainitud aastal 1599. Toona oli see "Šakaičiai" nime kandev küla, mis kuulus Gelgaudiškise mõisale. Järgmine kord mainitakse seda küla alles aastal 1703, kuigi aastal 1689 püstitati sealne kabel. Aastal 1719 ehitati kabeli asemele kirik, toona nimetati asulat esimest korda Šakiaiks. Toona kuulusid sealsed alad Gelgaudiškise kihelkonda ja asula kuulus Czartoryskitele. Aastal 1776 sai alev.
Kui alev pärast Poola jagamist Preisimaa koosseisu kuuluma hakkas, hakkas see kuuluma Kendelite suguvõsale. Asula saksakeelsed nimekujud on "Schaken", ka "Schaki" või "Schacki". Aastal 1801 sai Šakiaist kohaliku kihelkonna keskus, järgmisel aastal hakkas seal tegutsema ka kihelkonnakool. Aastal 1805 ehitati sinna luteri kirik, mis on kohaliku luterlaste kihelkonna keskuseks. XIX sajandi alguses sai Šakiaist linn, kus oli kaks kirikut ja sünagoog.
Teise maailmasõja ajal hävitasid Saksa väed linna peaaegu täielikult, linna lähedal metsas tapeti 4000 elanikku. Pärast sõda oli Šakiaisse jäänud vaid 300 elanikku.
Munder

Munder on sõjaväelise või paramilitaarse organisatsiooni liikme auastmetunnustega vormiriietus.
Vormiriietus ja mundrid Eestimaal.
, "Venemaa keisririigi sõjaväelised auastmed"
Hans Groop

Hans Groop (s. 1932 Vaasas) on soome laevaehitusinsener ja paadikonstruktor. 
Ta kasvas viielapselises peres ja 1951 lõpetas Vaasas lütseumi.
Lapsepõlves huvitus Groop purilennukite ehitusest ja lendamisest, mistõttu tutvus ka aerodünaamikaga, mida hilisemas elus kasutas paatide kavandamisel. Hiljem jõudis ta arusaamale, et lennukitel pole Soomes turgu ning otsustas õppida laevaehitust.
Ta lõpetas "Tekniska läroverket i Helsingfors" (tänapäeval Arcada – Nylands svenska yrkeshögskola). 
Ta töötas Wärtsilä laevaehitustehases suhtekorraldajana ja hiljem enda asutatud ettevõttes Oy Scan Design Ab (01.03.1974–30.12.2004 Soome registrites).
Hans Groopi tuntuim looming on aastal 1965 alustatud ja 1967 veesatud H-paat. Ta on ühe vanema ja suurema Soome jahtklubi Helsingfors Segelsällskap liige. Purjesportlasena võistlemise lõpetas ta 75-aastaselt.
Disain.
jne
XII üldtantsupidu

XII üldtantsupidu oli üldtantsupidu, mis toimus Komsomoli-nimelisel staadionil 3.–5. juulil 1981. Pidu kandis ametlikku nime "ENSV 1981. aasta rahvatantsupidu". Ühtekokku toimus viis etendust.
Tantsupidu pidi harjumuspärast rütmi järgides toimuma 1980. aastal, kuid seoses olümpiaregati toimumisega otsustati lükata tantsupidu järgmisele aastale. 
Edasilükkamise põhjustena on välja toodud seda, et kardeti liiga suurte masside saabumist olümpialinna, mis võis häirida olümpiaregati korraldust. Ka nõudnuks mitme suurürituse korraldamine ühe suve jooksul ülemääraseid pingutusi. 
Peol osales 44 lasterühma, 91 naisrühma, 65 B-rühma, 64 C-rühma, 14 rahvatantsuansamblit, 400 rahvapillimängijat, 215 viiuldajat, 800 võimlejat ja 11 külalisansamblit. Kokku osales tantsupeol 7006 esinejat.
Mustajõgi

Mustajõgi (ka "Kirjaku peakraav", "Tamme peakraav") on Viru alamvesikonda kuuluv jõgi Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas ja Narva-Jõesuu linnas.
Jõgi saab alguse Kurtna järvestiku Peen-Kirjakjärvest ja on Narva jõe vasakpoolne lisajõgi (suubub Narva veehoidlasse).
Mustajõe pikkus on 32,6 km, jõgikond on Narva jõe vasakkalda suurim – 399,9 km².
Mustajõkke juhitakse põlevkivikarjääride valgvett ja sealt saab tööstusvett Eesti elektrijaam.
Serinchamps

Serinchamps on prantsuskeelne osavald ja asula Belgias Namuri provintsis Ciney vallas.
Kuni ühendamiseni Ciney vallaga 1977. aastal oli Serinchamps omaette vald.
Serinchamps asub 26,5 km kaugusel Dinantist ja 10,5 km kaugusel Rochefortist.
Osavallas paiknevad veel järgmised asulad: Haversin, Haid ja Les Basses.
Umbusi raba

Umbusi raba (ka Põltsamaa raba, Ruupa raba) on raba Jõgeva maakonna edelaosas Põltsamaa vallas. Raba on üks Umbusi soostiku soodest.
Maret (ajakiri)

Maret oli eestikeelne ajakiri, mis ilmus aastatel 1935–1940 ja 2013–2015.
1935–1940.
Ajakiri ilmus Tartus kirjastuselt "Maret", mille omanikeks olid Verner Kask ja Richard Puusepp.
Ajakirjas leidsid kajastamist moe-, kirjandus-, filmi-, spordi-, majapidamis- ja käsitööteemad. Maret oli üsna mitmekülgne, aga samas ka kaasaegne, selle analooge võis leida nii Rootsist kui ka Soomest. Inimesed said suhteliselt heade piltide, õpetuste ja lõikelehtede järgi oma kodu kujundada. Maretis avaldati ka moodsaid romaane, mida üsna kiiresti tõlgiti, filminäitlejate pilte ja moekülgi. Teatud mõttes oli Maret ka seltskonnaajakiri. Näiteks oli rubriigi “Meie kodude väikesi käskijaid” jaoks pildistatud tuntud inimeste järeltulijaid. Tundus, et see lähenemine toonasele lugejale sobis.
Naiste- ja koduajakiri Maret jõudis ilmuda viis aastat (1935–1940) ning oli oma mitmevärvitrüki, järjejutuna ilmunud romaanide, põnevate kultuurilugude ja rohkete praktiliste nõuannetega tolle aja populaarseim meelelahutuslik naiste- ja koduajakiri, mille trükiarv oli 1939. aastal koguni 37 000 eksemplari.
2013–2015.
Kirjastus Fookus Meedia alustas ajakirja Maret kirjastamist veebruaris 2013. Ajakirja esimese numbri tiraaž oli 27 500 eksemplari. Kirjastus tutvustas ajakirja inspireeriva koduajakirjana inimestele, kellele meeldib oma kätega asju teha. Ajakiri jagas nippe ja ideid kodu-, köögi-, aia- ja käsitööteemadel.
2015. aasta juulis lõpetati ajakirja Maret kui iseseisva väljaande ilmumine ja augustist liideti ajakiri ajakirjaga Nipiraamat.
Auderghem

Auderghem (ka "Oudergem", ) on üks üheksateistkümnest Belgia Brüsseli piirkonna vallast. Nagu ka ülejäänud Brüsseli vallad, on ka Auderghem ametlikult kakskeelne, hollandi- ja prantsuskeelne.
Héctor Méndez

Héctor Eugene Méndez (1. august 1897 – 13. detsember 1977) oli Argentina poksija.
Méndez sai kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 1924. aasta Pariisi olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Jean Delarge'ile (Belgia).
Méndez oli 1928. aasta Amsterdami olümpiamängudel Argentina koondise kapten ja avatseremoonia lipukandja, kuid ise ta ei võistelnud. Ta on olnud läbi aegade ainuke poksija, kes on olnud avatseremoonial Argentina delegatsiooni lipukandja.
Syväri

Syväri on järv Soomes. Ta asub Kuopio linna (varem Nilsiä linna) ja Lapinlahti valla alal.
Järve pikkus on 33–35 km ja laius 10 km. Rannajoone pikkus on 460,3 km.
Uncyclopedia

Uncyclopedia ehk Ebatsüklopeedia on Vikipeedia paroodia. See on üles ehitatud sarnaselt Vikipeediaga, kuid artiklite sisu on valdavalt absurdne, naljakas ja kaugel informatiivsusest. Sait loodi 2005. aasta jaanuaris ja augustis oli seal ligi 10 000 artiklit. 2015. aasta märtsis oli eestikeelses Ebatsüklopeedias 98 artiklit.
Ingliskeelse "Uncyclopedia" nimetus on sõnademäng: sõnas "encyclopedia" on algus "en-" asendatud eesliitega "un-" ('mitte-'). Analoogilisi absurdientsüklopeediaid on veel paljudes keeltes erinevate nimetustega. Need kõik on ühendatud ühisprojektiga "Uncyclomedia Foundation". 
Et tegemist pole tõsise entsüklopeediaga, muutuvad sealsed artiklid alalõpmata. Mõned naljad püsivad muidugi kauem, kuid paljusid artikleid muudetakse ja värskendatakse pidevalt. 
Hoolimata absurdsusest ei ole "Uncyclopedia" artiklid labased ega kedagi solvavad. Isegi tundlikke teemasid käsitletakse huumoriga. Administraatorid hoiavad artiklitel silma peal ja lauslollused siiski kustutatakse. Autoritel soovitatakse olla naljakas, kuid mitte nõme. Nii nagu vikipeediadki, kannatab ka "Uncyclopedia" aeg-ajalt ja kohati vandalismi all. 
Artikkel Eestist oli Uncyclopedia esilehel 26. augustil 2005 ja sel ajal oli see kogu selle saidi vaadatavuselt kaheksas artikkel.
Lõbusalt ja naljaga pooleks käsitletakse ka uskumusi ja religioone. Kristlus on näiteks "armastuse religioon, mis põhineb jumala piinamisel ja jõhkral tapmisel". Kristlased on "kannibalid, kes usuvad, et söövad jumala ihu ja joovad tema verd". Jne. 
Palju nalju tehakse ka kategooriate, linkide, ümbersuunamiste jm vikipeediliste vahenditega. Artiklite arutelud on siiski enamasti asjalikud.
Koekelberg

Koekelberg () on üks üheksateistkümnest Belgia Brüsseli piirkonna vallast. Nagu ka ülejäänud Brüsseli vallad, on ka Koekelberg ametlikult kakskeelne, hollandi- ja prantsuskeelne.
Koekelbergi on esmamainitud 13. sajandi keskpaiku. 1841. aastal sai Koekelberg valla õigused.
Evere

Evere (, ) on üks üheksateistkümnest Belgia Brüsseli piirkonna vallast. Sarnaselt ülejäänud Brüsseli valdadega on ka Evere ametlikult kakskeelne, hollandi- ja prantsuskeelne.
1927. aastal maandus pärast vahemaandumiseta lendu New Yorgist Pariisi Evere lennuväljale Charles Lindbergh.
Everes asub üks NATO peakortereist, millest osa jääb Hareni (Brüsseli osavald) territooriumile.