tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Guy Fawkes

Guy Fawkes (ka Guido Fawkes; 13. aprill 1570 – 31. jaanuar 1606) oli Inglise katoliiklasest sõdur, kes kavatses Püssirohuvandenõu käigus 5. novembril 1605 lasta õhku Inglismaa parlamendi.
Fawkes sündis ja sai hariduse Yorkis. Tema isa suri, kui Fawkes oli kaheksa-aastane, seejärel abiellus ta ema katoliiklasega, kes keeldus käimast anglikaani kiriku teenistustel. Hiljem pöördus ka Fawkes katoliiklusse ja lahkus Inglismaalt. Ta võitles Kaheksakümneaastases sõjas katoliikliku Hispaania poolel protestantlike Hollandi reformistide vastu. Sellal võttis ta ka nime Guido Fawkes. Hiljem reisis ta Hispaaniasse, kus otsis edutult toetust katoliiklikule ülestõusule Inglismaal. Ta kohtas Thomas Wintouri, kellega koos naasis Inglismaale.
Wintour tutvustas Fawkesi Robert Catesbyle, kes kavatses mõrvata Inglismaa kuninga James I ja seada taas troonile katoliikliku kuninga. Vandenõulased lordide koja hoone keldris, viisid sinna 36 vaati püssirohtu ja panid Fawkesi seda valvama. Anonüümkirjast saadud vihje ajel otsisid ametivõimud 5. novembri algustundidel Westminsteri lossi läbi ja leidsid Fawkesi püssirohtu valvamas. Järgmistel päevadel teda küsitleti ja piinati, kuni ta lõpuks murdus ning andis välja ka teised asjaosalised. 31. jaanuaril 1606 hüppas Fawkes alla lavalt, kus ta pidi poodama, murdis kaela ja pääses seega edasisest piinamisest.
Guy Fawkes kultuuris.
Fawkesi nimi on hakanud tähistama kogu Püssirohuvandenõu, mille läbikukkumist on Inglismaal pidulikult tähistatud alates 5. novembrist 1605. Suurbritannias nimetatakse 5. novembrit Guy Fawkesi päevaks. Tavapäraselt põletatakse sel puhul Fawkesi kuju tuleriidal. 1650. aastatest on kombeks saanud korraldada tulevärk ning alates 1673. aastast hakati põletama ka teiste ebapopulaarsete tegelaste kujusid, näiteks Rooma paavsti oma.
Guy Fawkesi on kujutatud paljudes kirjandusteostes, sealhulgas ka sümpaatsena. Muu hulgas on teda nimetatud ainsaks inimeseks, kes sisenes Parlamenti ausate kavatsustega.
1982. aastal ilmus Alan Moore'i koomiks "V for Vendetta", mis kujutab tuumasõjajärgset totalitaarset düstoopiat Suurbritannias 1980.–1990. aastatel. Koomiksis kannab Guy Fawkesi maski ennast V-ks nimetav anarhistlik revolutsionäär, kes püüab valitsevat režiimi kukutada. Moore'i süžeed on levitanud 2006. aastal ilmunud samanimeline film.
Koomiksi mõjul võttis Guy Fawkesi maskid kasutusele internetipõhine rühmitus Anonymous, samuti on neid kasutanud Occupy liikumine, muu hulgas meeleavaldusel Occupy Wall Street. Maske on kantud ka 2012. aasta ACTA-vastastel demonstratsioonidel: 2012. aasta jaanuaris ilmusid Poola Seimi ACTA-vastased liikmed parlamendi istungile Guy Fawkesi maskides.
Guy Fawkesi maskide kasutamine anonüümsetel meeleavaldustel inimõiguste ja kodanikuvabaduste kaitseks on muutnud ka Guy Fawkesi kui ajaloolise kuju tõlgendust. Koomiksi illustraatori David Lloydi sõnul oli Fawkes "meie suur ajalooline revolutsionäär".
Harry Potteri romaanide sarjas on Sigatüüka kooli direktoril Albus Dumbledore'il fööniks Fawkes.
Daniel-François-Esprit Auber

Daniel-François-Esprit Auber [ob'eer] (29. jaanuar 1782 Caen – 12. mai 1871 Pariis) oli prantsuse helilooja, Prantsuse Instituudi liige alates 1826.
Ta mängis lapsena viiulit, lõi romansse, missasid, avamänge, kuid vanemad sundisid kommertskarjäärile. Õppis viiulit Ignaz Ladurneri ning klaverit ja kompositsiooni Luigi Cherubini juures, 1842-70 oli Pariisi konservatooriumi hinnatud direktor, alates 1857 Napoleon III õukonna-helilooja ja kapellmeister. Koos Giacomo Meyerbeeriga viljeles (enamasti) koomilist ja nn suurt ooperit.
Õppeaine

Õppeaine (inglise "subject") on õppeasutuses õpetatav teadus‑, tehnika‑, kunsti‑ või ametiala sisu. Õppeained on õppekavade osa. Õppeained võivad olla rühmitatud moodulitesse. Ühte õppeainet võib õpetada üks või mitu õpetajat või õppejõudu. Pikema kestusega (nt mitu õppeveerandit või semestrit) õppeainet nimetatakse ka kursuseks. Elektrooniliste sidevahendite abil toimuvat õppeainet, kus õpetav ja õppiv isik ei asu samas ruumis, nimetatakse e-õppeaineks või e-kurususeks.
Koolis õpitakse ja õpetatakse õppeaineid enamasti koolitunni, kõrgkoolis loengute ja seminaride vormis. 
Üldharidusõppekavades tüüpilised õppeained on emakeel, loodusõpetus, matemaatika, ajalugu, bioloogia, kirjandus, füüsika, keemia, geograafia, inimeseõpetus, kodaniku- või ühiskonnaõpetus, muusika ja mitmesugused võõrkeeled (Eestis enamasti inglise, saksa ja vene, harvem rootsi, soome, ladina, prantsuse, hispaania jt). Mõned õppeained on kohustuslikud, mõned on vabatahtlikud (nt filosoofia, usundiõpetus ja psühholoogia). 
Kõrgharidusõppekavades sõltub õppeainete nomenklatuur konkreetsest erialast. Kõrgkoolides jagunevad õppeained kohustuslikeks-, valik- ja vabaaineteks. Kohustuslikud õppeained peavad läbima kõik vastavale õppekavale immatrikuleeritud üliõpilased; valikained on õppekavas ette nähtud valitavad õppeained, millest üliõpilased peavad valima ettenähtud mahus õppeaineid vastavalt oma huvidele ja spetsialiseerumissuunale; vabaained on õppeained, mis ei ole õppekavas ette nähtud, vaid mida üliõpilane võib valida vabalt, lähtudes oma huvidest. Sisu järgi jagunevad kõrgharidusõppekavade õppeained erialasteks ja üldaineteks. Erialased õppeained on mõeldud vastaval erialal töötamisel ja edasiõppimisel oluliste pädevuste omandamiseks, üldained on mõeldud nn ülekantavate pädevuste ehk üldoskuste omandamiseks, mis on vajalikud igas elu- ja töövaldkonnas, sõltumata õpitavast erialast. Näiteks matemaatika õppekaval on matemaatika erialane õppeaine, aga väljendusõpetus, võõrkeel jmt on üldaine.
Georges Auric

 
Georges Auric [žorž or'ikk] (15. veebruar 1899 Lodève – 23. juuli 1983 Pariis) oli prantsuse helilooja, 1862. aastast Prantsuse Instituudi liige. 
Ta õppis Montpellier's klaverit ning seejärel Pariisi konservatooriumis kontrapunkti ja fuugat Georges Caussade'i juures, ka kompositsiooni Schola Cantorumis Vincent d'Indy juures. Heliteoseid hakkas kirjutama 10-aastaselt, oma romanssidega esines juba 15-aastaselt. Ta kuulus 1920. aastail rühmitusse Les Six ning oli koos Francis Poulenciga Igor Stravinski fänn. 
1954. aastast oli ta autorikaitseorganisatsiooni president, 1957–1969 L´amore kontsertide president, 1962–1968 Pariisi ooperiühingu (Grand Opera &amp; Comic) peadirigent.
Punane viiul

"Punane viiul" on 1974. aastal linastunud Eesti draamafilm, mille lavastas Kaljo Kiisk. Linateos räägib viiuldaja Eduard Sõrmusest.
Eesti Lennuakadeemia

Eesti Lennuakadeemia (lühend ELA; inglise keeles "Estonian Aviation Academy") on lennundusalast õpet andev rakenduskõrgkool.
Kool asutati 1993. aastal Tartu Lennukolledžina ning 2008. aastal nimetati see ümber Eesti Lennuakadeemiaks. 
Õppehoone.
2011. aastast on akadeemial oma õppehoone Tartumaal Kambja vallas Reola külas (Lennu 40) Tartu lennujaama kõrval. Tiivikukujuline õppehoone pälvis 2011. aastal konkursi "Aasta tegu Eesti lennunduses" rändauhinna Kotkas. Enam kui 4000 ruutmeetri suuruses hoones on ruumi 300 üliõpilasele ning 60 õppe- ja teadustöötajale, ehituseks eraldasid Eesti riik ja Euroopa Regionaalarengu Fond 4,35 miljonit eurot.
Rektorid.
Lennuakadeemia rektorid on olnud Villu Mikita, Jaan Tamm ja Jaanus Jakimenko. Alates 2. jaanuarist 2020 on akadeemia rektor Koit Kaskel.
Erialad.
Eesti Lennuakadeemias saab õppida nelja rakenduskõrghariduse eriala: lennuliiklusteenindus, õhusõiduki juhtimine, lennunduskorraldus ja lennundustehnika. Koostöös Eesti õhuväe ja lennukite hooldusettevõttega Magnetic MRO pakub lennuakadeemia ka kaheaastast kutseõppeprogrammi õhusõidukite hooldustehniku õppekaval.
2018. ja 2019. aastal oli Eesti Lennuakadeemia üks populaarsemaid kõrgkoole Eestis, kus kõikide erialade keskmine konkurss oli viis või enam huvilist ühele õppekohale. Neil aastatel olid populaarsemad erialad lennuliiklusteenindus, õhusõiduki juhtimine ja lennunduskorraldus.
Tartu Kultuurkapitali juurde asutati 2006. aastal Tartu Lennukolledži Fond, mis nüüdseks kannab nime Eesti Lennuakadeemia Fond. ELA Fondil on viis stipendiumifondi, mis annavad välja stipendiume lennuakadeemia õppuritele.
Lennuakadeemias on Eesti ainus lennundusalane raamatukogu. Seal on arvel ligi 7000 teavikut.
Fotobiont

Fotobiont ehk fükobiont on üks osapool seene (mükobiondi) ja fotosünteesiva organismi vastastikku kasulikus kooselus, mille tulemusena
moodustub samblik. Fotobiondina võib samblikus toimida kas rohevetikas (sageli ümarad rohelised rakud) või tsüanobakter (nt sinakate
rakkude kogumikud või pärlikeesid meenutavad ketid).
Nauplius

Nauplius on teatud vähkide esimene vastsejärk, seda esineb näiteks aerjalalistel. 
Naupliusele järgneb metanauplius. 
Naupliusel on üks silm ja kolm paari jäsemeid.
Georgica (film)

"Georgica" on 1998. aastal valminud eesti mängufilm.
Filmi režissöör on Sulev Keedus. Filmi tootis Allfilmi stuudio. Film sai pealkirja Vergiliuse samanimelise teose järgi.
Filmi tegevus toimub pärast teist maailmasõda ühel üksildasel Eesti saarel.
"Georgica" valiti 1998. aasta parimaks eesti filmiks ja 2006. aastal parimaks filmiks alates Eesti iseseisvumisest. Filmi on näidatud mitmel rahvusvahelisel filmifestivalil.
Istmik

Istmik ehk tuharad (tavakõnes ka "tagumik", "perse", "kannikad" või "pepu") on inimese kehaosa, mille moodustavad vaagna taga olevad pehmed koed ja lihased.
Inimesel.
Inimeste tagumik on proportsionaalselt loomariigis suurim, tuharad on arenenud tõenäoliselt kahel jalal kõndimise tõttu. Kahel jalal kõndima hakkamine vormis ümber inimese vaagnaluu ja koos sellega ka lihased (lad k "gluteus maximus"), millele lisandus rasvakiht, mis võib toimida energiavaruna.
Viktors Lorencs

Viktors Lorencs (30. juuli 1927 Riia – 26. jaanuar 1992 Riia) oli läti näitleja ja stsenarist.
Ta mängis peaosa filmis "Punane viiul" ning oli filmi "Hullumeelsus" stsenarist.
Pargi tänav (Raadi)

Pargi tänav on tänav Tartumaal Tartu vallas Raadi alevis.
Tänav algab Mõisa puiesteelt, ristub seejärel Paruni, Aadliku ja Mõisaproua tänavaga ning lõpeb ristudes Mõisapiiri tänavaga. 2022. aastani kuulus tänav Vahi alevikku.
Pargi tänav on nime saanud Raadi mõisa pargi järgi, mis paikneb tänava läheduses.
Kolm õde

"Kolm õde" on Anton Tšehhovi näidend, mis valmis 1900. aastal.
Näidend esietendus 31. jaanuaril 1901 Moskva Kunstiteatris.
"Kolme õe" peategelased on Prozorovide perekonna kolm õde Olga, Maša ja Irina ning nende vend Andrei. Õed on üles kasvanud Moskvas, kuid pidanud veetma viimased üksteist aastat provintsilinnas. Näidendi keskne sümbol on Moskva kui õnneseisund, kuhu õed igatsevad naasta, ent mis neist üha kaugemale libiseb. Laiemas plaanis kujutab realistlik näidend Vene kõrgklassi allakäiku ja tähenduseotsingut moodsas maailmas.
Kolme õe prototüüpideks on peetud õdesid Brontesid (Charlotte, Emily ja Anne), kuid tõenäolisemalt on neiks Permis elanud õed Zimmermannid.
Näidendit on korduvalt trükitud ja lavastatud ka Eestis.
Maria Karamzina

Maria Vladimirovna Karamzina (sündinud Maria Maksimova; 19. jaanuar 1900 Peterburi – 17. mai 1942 Novõi Vasjugan) oli vene ja Eesti luuletaja, proosakirjanik, kirjanduskriitik ja tõlkija.
Elukäik.
Pärast 1917. aasta revolutsioone kolis tema pere Prahasse. Seal abiellus tollane Maria Maksimova Praha ülikooli vene õigusteaduskonna privaatdotsendi Ivan Davidovitš Grimmiga, kelle isa David Grimm oli 1910–1911 olnud Peterburi ülikooli rektor. 1927. aastal asusid mõlemad elama Tartusse.
Eestis kohtus Maria Grimm Vassili Aleksandrovitš Karamziniga, ajaloolase Nikolai Karamzini venna pojapojaga. Abiellunud, kolisid Karamzinid Kiviõlisse, kus Vene kodusõja järel elas rühm vene valgeid emigrante. Maria Karamzinal oli kolm poega: üks esimesest, kaks teisest abielust.
Pärast Eesti liitmist NSV Liiduga 1940. aastal arreteeriti aadlik ja endine rittmeister Vassili Karamzin 17.märtsil 1941, 1941. aasta 30. juunil lasti ta maha. Tema naine ja alaealised lapsed küüditati 14. juunil 1941 Volkovo asulasse Narõmi krais Siberis. Maria Karamzina suri 1942. aasta mais nälja ja haiguste kätte haiglabarakis Tomski oblastis, Novõi Vasjugani asulas.
Hiljem võttis üks Maria Karamzina kunagisi Kiviõli naabreid lastekodust enda juurde ühe tema poja, Mihhaili.
Looming.
Maria Karamzina luulekogu "Ковчег" ilmus Narvas 1939. aastal vene kirjaniku ja Nobeli laureaadi (1933) Ivan Bunini soovitusel, kellega Maria Karamzina oli kohtunud 1938. aastal Tallinnas. Karamzina pidas kirjavahetust ka Vladislav Hodasevitši, Ivan Šmeljovi ja peapiiskop Joann Šahhovskoiga. Tema luuletused ilmusid ka kogumikus "Поэзия узников ГУЛАГа" 2005. aastal.
2008. aastal ilmus Tallinnas raamat "Ковчег: стихотворения, судьба, памятные встречи, письма И. А. Бунина к М. В. Карамзиной".
Halobiondid

Halobiondid on obligaatselt suure soolsusega keskkonda vajavad organismid.
Organisme, kes eelistavad suuree soolsusega keskkonda, nimetatakse halofiilideks. 
Halobiondid on kohastunud elama näiteks soolajärvedes.
Kalaparv

Kalaparv on ühevanuste ja bioloogiliselt seisundilt sarnaste, üksteise kaudu vastastikku orienteeruvate kalade rühm (parv). Ajalises mõttes on kalaparv pikemat ajavahemikku eksisteeriv kui suhteliselt ajutine kalade elementaarpopulatsioon.
Parvi moodustavad kalad (parvekalad) on eluviisilt tavaliselt pelaagilised ehk avavees elavad. 
Eestikeelses kirjanduses on mõnikord eristatud ka kalaparvest suuremat rühmitust, mida nimetatakse kalakarjaks või kalapopulatsiooniks.
Georg Lurichi mälestusvõistlused

Georg Lurichi mälestusvõistlused on Georg Lurichi mälestusturniir Kreeka-Rooma maadluses. 
Esimesed mälestusvõistlused peeti 26.–28. aprillil 1956 seoses Georg Lurichi 80. sünniaastapäeva tähistamisega.
Kristjan Palusalu mälestusvõistlused

Kristjan Palusalu mälestusvõistlused on võistlused Kreeka-Rooma maadluses, mida korraldatakse kahekordse olümpiavõitja Kristjan Palusalu auks alates 1988. aastast, laienedes toimuvad võistlused ka vabamaadluses.
Algselt korraldas võistlusi Spordiselts Kalev, hiljem Eesti Maadlusliit. 
Turniir toimus traditsiooniliselt oktoobri lõpul, 2017. aastast alates toimub kevadel. 
2018. aastal toimusid võistlused 31. korda, leidsid aset Kalevi spordihallis, teist korda olid võistlused ka vabamaadluses ning võistlused olid ka UWW kalendris. Saku Suurhallis toimus ka Euroopa suurim noorte maadlusturniir Tallinn Open 2018 - Kristjan Palusalu Noorte Maadlusvõistlus.
Stieglitzi kunstikool

A. L. Stieglitzi nimeline Peterburi Riiklik Kunsttööstusakadeemia (vene keeles "Санкт-Петербургская государственная художественно-промышленная академия имени А. Л. Штиглица"), eesti keeles ajalooliselt tuntud Stieglitzi kunstikoolina, on Peterburis asuv kunstikõrgkool. See on kandnud ka nimesid Tehnilise joonistamise keskõppeasutus ("Центральное училище технического рисования", ЦУТР) ja V. I. Muhhina nimeline Leningradi kõrgem kunsttööstuskool ("Ленинградское высшее художественно-промышленное училище им. В. И. Мухиной", ЛВХПУ).
Kool rajati 1876. aastal Aleksander II käsul vahendite eest, mille annetas pankur ja tööstur parun Alexander von Stieglitz (Александр Людвигович Штиглиц). Kool tegutses 1884. aastal Stieglitzi surma järel pärandatud kapitali (umbes 7 miljonit rubla) protsentidest. See valmistas ette nii tarbekunstnikke tööstuse tarvis kui ka joonistus- ja joonestusõpetajaid keskastme kunsttööstuskoolide tarbeks. 
Eesti kunstnikest on Stieglitzi kunstikoolis õppinud Lilly Walther (1888–1894), Karl Burman vanem (1901–1902), August Roosileht (1906–1907), Aleksander Promet (1897–1904), Hans Kuusik (1902), Peet Moorats, Jaan Koort, Konrad Mägi, Roman Nyman, Aleksander Tassa, Voldemar Mellik ja Nikolai Triik.
Akadeemia peakorpus asub hoones, mille projekteeris kooli esimene direktor, arhitekt Maximilian von Messmacher.
Aastatel 1953–1994 kandis õppeasutus Nõukogude skulptori Vera Muhhina nime, seepärast hüütakse seda vahel ka "Muhhina kooliks". 1994. aastal võeti õppeasutuselt Muhhina nimi ning 27. detsembril 2006 anti sellele tagasi Stieglitzi nimi.
Tänapäeval on akadeemias 1500 üliõpilast ja 220 õppejõudu. Selles on kolm osakonda: monumentaalkunsti, disaini ja dekoratiiv-rakendusliku kunsti osakond.
Pimeaed

Pimeaed on park Narva idaosas Vanalinna linnaosas, mis rajati Victoria bastionile 19. sajandi lõpus. Park on saanud nime kõrval asuva Pimevärava järgi.
Pargi osa Pax bastionil nimetatakse Väikeseks Pimeaiaks. Seal asub purskkaev.
Pimeaias asuvad 1882. aastal püstitatud mälestussammas 1704. aastal Narva vallutamisel langenud vene sõjameestele ning 1964. aastal püstitatud mälestusmärk 1918. aastal Joala lahingus hukkunud II Viljandi kommunistliku kütipolgu sõduritele.
1965. aastal paigutati Pimeaias Victoria bastionile 1918. aastal sõjategevuse käigus hukkunute matmispaigale dolomiitkiviplokkidest sein, reljeefse tekstiga "SIIA ON MAETUD / NARVA VABASTAMISE / LAHINGUTES NOVEMBRIS / 1918 LANGENUD VILJANDI / KOMMUNISTLIKU POLGU / JA TEISTE PUNAARMEE / VÄEOSADE VÕITLEJATE / PÕRM".
Punaarmeelaste mälestusmärk demonteeriti 19. septembril 2023 ning väidetavast ühishauast inimsäilmeid ei leitud.
Troonide mäng (telesari)

"Troonide mäng" (inglise "Game of Thrones") on Ameerika Ühendriikide telesari. Sarja loojad on Ameerika produtsendid David Benioff ja D. B. Weiss. Telesari põhineb George R. R. Martini romaanisarjal "Jää ja tule laul", sarja pealkiri pärineb romaanisarja esimese raamatu pealkirjast "Troonide mäng". 
Sarja filmitakse Belfasti stuudios, välivõtted filmitakse Horvaatias, Islandil, Maltal, Marokos, Põhja-Iirimaal, Hispaanias, Šotimaal ja Ameerika Ühendriikides. "Troonide mängu" esimene osa läks eetrisse 17. aprillil 2011 telekanalil HBO ja viimane osa oli eetris 19. mail 2019.
"Troonide mängu" muusika on loonud saksa helilooja Ramin Djawadi.
2011. aastal sai "Troonide mäng" 13 Primetime Emmy nominatsiooni, aga võitis ainult ühe auhinna. Auhinna sai Peter Dinklage draamasarja parima meeskõrvalosatäitja kategoorias. Sari on viie hooaja peale kokku võitnud 190 auhinda, nende seas 26 Emmyt.
"Troonide mäng" on üks maailma kallimaid telesarju – ühe osa tootmine maksab keskmiselt 6 miljonit dollarit. Sarja kalleim osa, milleks oli teise hooaja üheksas, "The Battle of Blackwater", maksis koguni 8 miljonit dollarit. "Troonide mängu" üht hooaega filmitakse terve aasta, näiteks viienda hooaja filmimine viies riigis vältas 240 päeva. Võttemeeskonda kuulus üle 1000 inimese, osatäitjaid oli 166 osatäitja ja massistseenides osalejaid 5000. Sarja kuues hooaeg on filmitud Põhja-Iirimaal, Hispaanis, Horvaatias ja Islandil. Sari on oluliselt tõstnud Põhja-Iirimaa külastatavust, tuues piirkonnale sisse hinnanguliselt 100 miljonit dollarit. 
Sarja jaoks loodud dothraki keel põhineb osaliselt eesti keelel, teisteks keelteks olid vene, türgi, inuktituti ja suahiili keel.
Sarja teise hooaja avaosa esilinastus HBO kanalil 1. aprillil 2012. Eestis on telesarja näidanud televisioonikanalid ETV2 ja Fox Eesti. Sarja 4. hooaeg jõudis vaatajateni kanalil Fox 7. aprillil 2014. Sarja 6. hooaeg jõudis teleekraanidele 24. aprillil 2016, Eestis esilinastus hooaja avaosa 25. aprillil kanalil Fox.
Knjažna Anastassija

Knjažna Anastassija (vene keeles "Княжна Анастасия") on nelja tekiga Dmitri Furmanov-klassi (projekt 302 "teine seeria") Venemaa jõereisilaev, mis on ehitatud VEB Elbewerften Boizenburg/Roßlau laevatehases Saksamaal 1989. aastal. Laeva saksa tüübinimetus on BiFa 129M, Binnenfahrgastschiff 129 meetrit, moderniseeritud. Laev kannab suurvürstinna Anastassija (1901–1918) nime.
Ajalugu.
Kiil pandi laevale tehasenumbriga 396 VEB Elbewerften Boizenburg/Roßlau laevatehases ja alus lasti vette 27. mail 1988 ning 27. juunil 1989 kirjutati alla üleandmise-vastuvõtu aktile ja tõsteti NSVL lipp. Laevale pandi nimeks "Nikolai Bauman" ja see anti üle Moskvas asuvale Moskva Laevakompaniile (ГП Московское речное пароходство МРФ РСФСР). Riigiettevõte Moskva jõelaevandus, hiljem eraettevõte OAO Moskva jõelaevandus ning OAO Moskovskij turistitšeskij flot on kasutanud jõelaeva Nikolai Bauman kruiisidel Volgal, Moskva jõel ja Neeval. 12. augustil 2011 asus Knjažna Anastassija pikale reisile ja 2011. aasta septembrist kasutatakse laeva hotellina naftaleiukohal Kaspia merel.
Michael McCallum

Michael (Mike) McCallum (7. detsember 1956 Kingston, Jamaical – 31. mai 2025) oli Jamaica poksija. 
McCallum osales II keskkaalus (kuni 67 kg) 1976. aasta Montréali olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise hilisemale pronksmedalivõitjale Reinhard Skricekile (Lääne-Saksamaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
McCallum osales II keskkaalus (kuni 67 kg) 1. maailmameistrivõistlustel (Havanna, 1974), kuid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise hilisemale hõbemedalivõitjale Clinton Jacksonile (USA) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
McCallum poksis jaanuarist 1981 kuni veebruarini 1997 elukutselisena. Ta pidas kokku 55 kohtumist, millest võitis 49 (neist 36 nokaudiga) ja kaotas 5 kohtumist ning 1 kohtumine jäi viiki. Ta on olnud eri poksiorganisatsioonide ja kaalukategooriate maailmameister.
Henk Badings

Henk Badings (tegelikult Hendrik Herman Badings; 17. jaanuar 1907 – 26. juuni 1987) oli hollandi helilooja.
Haridus.
Autodidakt pluss kompositsiooniõpe Rotterdamis, Amsterdamis ja Haagis.
Looming.
Loomingus Bachi-stiili, bitonaalsust, lineaarsust, elektroonikat, A.D.Fockeri 31-tooni süsteemi.
Michael William Balfe

Michael William Balfe [baalf] (15. mai 1808 Dublin – 20. oktoober 1870 Ware, Hertfordshire) oli iiri viiuldaja, laulja (bariton) ja ooperihelilooja.
Ta õppis juures, debüteeris aastal 1823 viiuldajana Londonis ja Bar Norwichis, seejärel õppis laulu Itaalias juures, töötas ooperilauljana Pariisis ja Palermos.
Esimese ooperi kirjutas 1828 aastal (lavastati Londonis 1835), organiseeris Inglise ooperi 1857-63, millega edukad esinemised olid Venemaal ja Pariisis. Alates 1864 jäi peatuma Iirimaale. Oli juhtiv helilooja 19. sajandi Inglismaal.
Francisco Asenjo Barbieri

Francisco Asenjo Barbieri (3. august 1823 Madrid – 19. veebruar 1894 Madrid) oli hispaania helilooja, dirigent ja muusikateadlane.
Ta õppis Madridi konservatooriumis klaverit Pedro Albénizi, klarnetit R. Brocki, laulmist Baltasar Saldoni ja kompositsiooni Ramón Carniceri juures aastal 1837. Töötas ooperilaulja ja pianistina, oli sõjaväe-teatriorkestris klarnetimängijana, oli rändteatrite koormeister; asutas aastal 1847 ooperit propageeriva ajakirja La Espana musical; oli alates 1868 Madridi konservatooriumi harmoonia ja muusikaajaloo professor, rahvusliku "zarzuela" üks taaselustajaid, milleks 1856 avati spetsiaalne teater, alates 1866 juhatas Madridi kontserdiühingut; avaldas 1890 suure kogu vanu (15.–16. sajandi) hispaania laule.
Looming.
77 "zarzuela"'t, sh "Au ja parukas" 1850, "Mäng tulega" 1851, "Leib ja sõnnid" 1864, "Krooni briljandid" 1854, "Väike habemeajaja Lavapies'st" 1874, "Juan de Urbina" 1876, "Los fusileros" 1884. Mõned on Hispaanias populaarsed tänaseni.
Itaalia liir

Itaalia liir (itaalia keeles "lira italiana", tähis ₤, L. või Lit) oli Itaalia rahaühik 1861–2002. 1999–2002 oli liir ametlikult euro "rahvuslik allühik", kuid füüsilisi makseid sai teha ainult liirides.
Enne Teist maailmasõda jagunes liir sajaks tšenteesimoks ("centesimo" – 'sajandik').
Ehkki paberrahana võeti liir kasutusele 1882. aastal vaid 5- ja 10-liiriste kupüüridena, millele alles 1895. aastal lisandusid 25-liirised, viis inflatsioon 20. sajandi vältel selleni, et 1997. aastal lasti välja isegi 500 000-liirine rahatäht.
Euro tulekul olid kasutusel järgmiste nominaalväärtuste ja kujutistega paberliirid:
Liiri kasutati ka teistes Itaalia riikides: Parma hertsogiriigis enne 1802. aastat ning 1815–59, Napoleon I rajatud Itaalia kuningriigis 1807–1814, Sardiinia kuningriigis 1816–1861, San Marinos 1860. aastatest 2002. aastani, Kirikuriigis 1866–1870 ning Vatikanis 1929–2002. Samuti on liiri nimeline valuuta kasutusel olnud mõnes muus riigis (Iisrael, Malta, Türgi jt).
Sõna "liir" tuleneb ladina sõnast "libra", mis tähendab naela kui hõbeda massiühikut.
Paberraha

Paberraha (ka kupüür ja rahatäht) on paberist, riidest, metallist või plastist valmistatud seaduslik maksevahend, enamasti ristkülikukujuline. See on teine sularaha liik müntide kõrval.
Paberraha nominaalväärtus on muutumatu ja see on tavaliselt trükitud suurelt paberrahale. Paberraha on tavaliselt suurema nominaalväärtusega kui mündid, ehkki mitte alati.
Esimesed paberrahad võeti kasutusele Tangi ja Songi dünastiate aegses Hiinas alates 7. sajandist. See arenes kaupmeeste hoiusetšekkidest Tangi dünastia ajal, kuna kaupmehed soovisid vältida suurte tehingutega kaasnevaid vaskmündikoguseid. Yuani dünastia ajal võttis paberrraha kasutusele mongolite riik. Euroopasse jõudis paberraha 14. sajandil, tänapäevasel kujul võeti see tarvitusele 17. sajandil.
Ehkki tänapäeval tagab paberraha tavaliselt riik, võib see põhimõtteliselt kehtida ka üksnes panga tagatisega. Ka nüüdisajal ei väljasta paberraha kõigis riikides üksnes riigipank.
Riigi paberraha on tavaliselt, kuid mitte igal maal seaduslik maksevahend, mis tähendab, et nendega saab tasuda kõiki võlgu ja muid rahalisi nõudeid. Tavaliselt kehtib paberraha kõikjal riigis ühtmoodi ja tavaliselt kehtib ühes riigis ainult üht liiki paberraha, ehkki näiteks Hiinas ringlevad tänapäevani kolme liiki paberrahad: lisaks Hiina jüaanile veel Hongkongi dollarid ja Macao patakad.
Ajalooliselt on pangad püüdnud tagada, et kui nad väljastavad paberraha, siis saaksid nad sama koguse maksta müntidegagi. Seda nimetatakse tagatiseks. Tänapäeval paberrahadel üldjuhul tagatist ei ole. Seda nimetatakse fiat-rahaks. Fiat-rahagi võeti esimest korda kasutusele Hiinas 12. sajandil.
Paberraha valmistamine on suhteliselt odav ja kontroll selle üle, missuguses koguses seda tehakse, on üsna nõrk. Kui paberrahal pole tagatist, tekitab see valitsustes kiusatuse trükkida ebamõistlikult palju raha. Liigne rahatrükk põhjustab inflatsiooni ja raskematel juhtudel hüperinflatsiooni.
Paberraha võltsimise takistamiseks kasutatakse mitmesuguseid turvameetmeid, näiteks vesimärke. Paberraha võltsimise eest on ette nähtud karmid karistused.
Arnold Bax

Arnold Edward Trevor Bax (8. november 1883 London – 3. oktoober 1953 Cork) oli inglise helilooja.
Bax sündis hollandi päritolu kõrgkeskklassi perekonnas. Perekonna mõju tõttu ei pidanud ta kunagi tööd raha pärast tegema, vaid üksnes sellepärast, et see talle meeldis.
Juba nooruses paistis Bax silma intellekti ja suure muusikaandega, eriti klahvpillidel. Teda õpetati kodus, formaalselt käis ta esimest korda koolis alles 1898–1900 oma kodulinnaosas asuvas Hampsteadi konservatooriumi nimelises erakolledžis. Ta õppis klaverit Tobias Matthay ja kompositsiooni Frederick Corderi juures Londoni Kuninglikus Muusikaakadeemias.
1941 sai kuningliku muusikameistri tiitli. Seda tiitlit kannab Suurbritannias korraga ainult üks inimene ja tollal oli see eluaegne amet.
Bax töötas pianisti ja dirigendina. Teda mõjutasid Richard Wagner, Nikolai Rimski-Korsakov, romantism ja prantsuse impressionistid. Ta on avaldanud autobiograafia "Farewell my youth" (1943).
Luulet ja jutustusi kirjutas ta varjunime Dermot O'Byrne all.
Amy Beach

Amy Marcy Cheney Beach (5. september 1867 Henniker, New Hampshire – 27. detsember 1944 New York) oli Ameerika Ühendriikide pianist ja helilooja. Ta oli üks esimesi professionaalseid naissoost heliloojaid Ameerikas ning saavutas tuntuse nii interpreedi kui ka heliloojana.
Beach oli esimene Naisheliloojate Assotsiatsiooni (The Society of American Women Composers) president.
Looming.
Tema loomingusse kuulub kammer- ja klaverimuusika, sümfoonilised teosed, koorimuusika ja laulud. Tema tuntumaid teoseid on "Gaelic Symphony" (1896).
Georg Anton Benda

Georg Anton Benda (õieti Jiří Antonín Benda; 30. juuni 1722 Benátky nad Jizerou – 6. november 1795 Köstritz) oli tšehhi viiuldaja, dirigent ja helilooja.
Ta õppis muusikat Kosmonosy (1735) ja Jičíni (mõlemad Kesk-Tšehhi maakonnas) (1739–1742) gümnaasiumides, töötas 1742–1749 Berliinis kammermuusikuna, alates 1750. aastast Gothas, kus oli 1770–1778 õukonna kapellmeister, esines oma kapelli dirigeerides Berliinis, Potsdamis jm Euroopas.
Looming.
Tema loomingus on 13 ooperit, sh melodraamad "Ariadne Naxosel" 1774, "Medeia" 1775, "Pygmalion" 1779, "Almanzor ja Nadine" 1779, "singspiel"'id, sh "Metsad" 1776; "Külalaat" 1775 (kõige edukam), veel "Puuraiuja ehk Kolm soovi" 1778, "Romeo ja Julia", "Tatari seadus" 1786, missad, sümfoonilised kantaadid "Amynti kaebed" 1774, "Cephal ja "Aurora" 1775, "Blenda kaebed" 1792.
Kratt

Kratt (ka pisuhänd, puuk, tulihänd) on eesti folklooris nõiduslik olend, kes tule- või sädemejoana ringi lennates mitmesugust vara (vilja, rõivaid, raha jne) kokku veab.
Varasemate uskumuste kohaselt käis inimese hing ise nõiasõnade mõjul kratiks. Hiljem on levinud arusaam mitmesugustest esemetest valmistatud krattidest. Üldine on olnud usk, et inimkätega valmistatud krati elluäratamiseks on vaja kuradile kolm tilka verd anda, oma hing talle müüa.
Tulihändasid kujutatakse enamjaolt inimestena, kes on võimelised punasteks tulejugadeks muutuma ja naabertaludes varastamas käima. Muutumiseks kasutavad vargakommetega inimesed toa nurgas lebavat kivi, mida nuusutades nad tulihändadeks moonduvad. Sellisel juhul seostataksegi tulihända rohkem inimese kui üleloomuliku olendiga ning pererahvas, kes ise on endale tulihänna muretsenud, annab talle ka putru süüa. Tavaliselt kirjeldatakse tulihända tumedas riietuses, habemega, kukesulega musta kübaraga mehena.
Kratti seevastu seostatakse pigem inimese loodud olendina, kellel puuduvad inimlikud omadused. Krati tegemise kohta on üpris detailseid õpetusi. Kõige levinum neist on see, et kratt tuleb teha kolmest vanast raaguviheldud saunavihast, need luuavarre ümber siduda, hõõguv süsi südameks panna ja kõige pimedamal ja pilvisemal täiskuu-neljapäeva ööl kolme tee ristil vanakuradiga leping sõlmida. Lepingu sõlmimiseks tuleb krati hõõguvale südamele kolm tilka enda verd poetada. Jällegi, erinevates tekstides on õpetused erinevad, mõned neist väidavad, et kõige õigem krati tegemise aeg on iga kuu kolmanda neljapäeva ööl ning et kolme tee ristumise asemel tuleb rituaal viie tee ristumise kohas läbi viia.
Kratti kirjeldatakse kui üleloomulikku pool inimest, pool looma. Tal on tavaliselt punane habe ning kratile peab kogu aeg tööd andma, et too peremehele kallale ei läheks ning teda endaga vanapagana juurde maa alla ei viiks. Kratist lahti saamiseks tuleb elukale anda töö, millega too hakkama ei saa, näiteks liivast köie tegemine."„Korra jäänud vaene sant ühte talusse öömajale. Ööse kuulnud sant kobistamist, härganud ülesse ja näinud, et kõik majarahvas üksteise järele taha nurka läinud, seal halli kivi nuusutanud ja siis tuhknai! laest välja lennanud. Kui kõik ära kadunud, tõusnud sant maast ülesse, sidunud ennast jalgu pidi taari astja külge kinni ja läinud ka kivi nuusutama. Oh sa pala silk! Nii pea kui sant nuusutanud, lennanud ta taari astjaga tükkis laest välja ja otse kohe teise talu aita teistele järele. Teised ajanud parajasti kotte vilja täis, kui sant taari astjaga mürinal, kolinal järele tulnud. Üks seal olija ütelnud: "Tasa, tasa, suure tasi mees! Sa viid korraga palju ära ja jätad jälle maha, kust kinni ei saa!" Need talurahvas olnud tulihännaks käijad ja vedanud nõia kivi abil teiste aitadest vilja kokku.”"
Arthur Benjamin

Arthur Leslie Benjamin (18. september 1893 Sydney – 10. aprill 1960 London) oli austraalia pianist, pedagoog ja helilooja.
Ta õppis aastatel 1911–1914 Londoni Kuninglikus Muusikakolledžis klaverit Frederic Cliffe ja kompositsiooni Charles Villiers Stanfordi juures, aastail 1919–1921 oli Sydneys õppejõud, elas aastast 1922 Inglismaal, kus üheks ta õpilaseks oli Benjamin Britten, 1941–1946 dirigeeris Vancouveri sümfooniaorkestrit Kanadas, pianistina esitas peamiselt oma teoseid.
Looming.
Ooperid "Kurat teda võtaks" ("The devil take her") 1931, "Primadonna" 1933, "Lugu kahest linnast" (Charles Dickensi järgi) 1950, "Tartuffe" 1964, TV-ooper "Mariana" 1956, ballett "Orlando hõbepulm" 1951; Sümfoonia 1945, klaverikontserdid 1928 / 49, Romantiline fantaasia viiulile ja vioolale orkestriga 1935, Oboekontsert keelpillidega 1942, kontsert akordionile 1953, Pastoraalne fantaasia keelpillide kvartetile 1924, Sonaat tšellole klaveriga 1945, klaverisüit 1927. Populaarne oli ta "Jamaica rumba" 2 klaverile.
Richard Saaremets

Richard Saaremets (ka Richard Saremõts; 7. august 1911 Vaabina vald – 1. oktoober 2001 Kihelkonna) oli eesti vaimulik.
Ta lõpetas aastal 1934 Võru Rahvahariduse Seltsi Ühisgümnaasiumi. Ta õppis aastatel 1935–1940 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, aastatel 1940–1942 õigusteaduskonnas. Tunnistati usuteaduskonna lõpetanuks. Ordineeriti 23. augustil 1951 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1951–1952 Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja. Aastatel 1959–1960 oli ta Audru Püha Risti koguduse õpetaja. Aastatel 1960–1971 oli ta Kihelkonna ja Kärla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja. Ta oli ka Saarte praostkonna praost. Jäi aastal 1971 pensionile.
Emerituuris olles elas ta Tallinnas, kuid suviti oli ta Kihelkonnal, kus ta ka suri. Ta maeti 6. oktoobril 2001 Kihelkonna kalmistule.
Anthony Collins

Anthony Collins (21. juuni 1676 – 13. detsember 1729) oli Inglise filosoof, John Locke'i õpilane ja deismi pooldaja.
Collins sai tuntuks teosega "Arutlus vabamõtlemisest" ("A discourse on freethinking", 1713; prantsuse tõlge 1714), milles kaitses mõttevabadust. Raamatu esimeses osas tõestas ta vabamõtlemise õigust ja möödapääsmatust üleüldse, teises õigust piiramatule mõttevabadusele religiooni vallas ning kolmas on pühendatud poleemikale teiste autoritega. Collins tõi argumente hinge surematuse ja inimese vaba tahte vastu.
Teine Collinsi levinum teos oli "Arutlus kristliku religiooni alustest ja põhjustest" ("A discourse of the grounds and reasons of the Christian religion", ilmus anonüümselt 1724), mis püüdis näidata Uue Testamendi usaldusväärsusetust. Selles raamatus seadis Collins endale ülesandeks tõestada, et kristlus on rajatud valeväidetele. Näiteks on prohvetlikes ennustustes kirjeldatud mitte tulevikku, vaid minevikku. Erilist tähelepanu pööras Collins Taanieli raamatule.
Collinsi teosed ei jäänud kaugeltki tähelepanuta. Talle oponeerisid William Whiston, piiskop Hare, piiskop Benjamin Hoadly, Richard Bentley ja ka Jonathan Swift.
William Whiston

William Whiston (9. detsember 1667 – 22. august 1752) oli Inglise teoloog, ajaloolane ja matemaatik.
Whistonit tuntakse eeskätt tõlgete järgi Josephus Flaviuse "Antiquitates Judaicaest" ja teistest raamatutest. Samuti on tuntud tema teos "Uus Maa teooria" ("A New Theory of the Earth") ja Whistoni kalduvus ariaanlusse. 
Cambridge'i ülikoolis päris ta Lucase matemaatikaprofessori õppetooli oma õpetajalt Isaac Newtonilt.
Miloš Forman

Miloš Forman (õieti Jan Tomáš Forman; 18. veebruaril 1932 Čáslav – 13. aprill 2018 Connecticut) oli Tšehhi ja Ameerika Ühendriikide filmilavastaja ja stsenarist, Tšehhoslovakkia kino peamisi uuendajaid.
Elu.
Forman sündis Tšehhoslovakkias Čáslavi linnas. Tema ema Anna Forman (sündinud Švábová) pidas suvehotelli, tema isa Rudolf Forman oli professor. Tema vanemad olid protestandid. Natsiokupatsiooni ajal mainis üks põrandaaluse antifašistliku liikumise liikmeid Gestapos ülekuulamisel Rudolf Formani kui põrandaaluses liikumises osalejat. Ta arreteeriti süüdistatuna keelatud raamatute levitamises ning suri 1944. aastal Buchenwaldis. Formani ema suri 1943. aastal Auschwitzis. Forman on öelnud, et ta ei mõistnud täielikult oma vanematega juhtunut enne kui ta nägi 16-aastaselt filmikaadreid koonduslaagritest. Forman elas Teise maailmasõja ajal oma sugulaste juures. Hiljem sai ta teada, et tema bioloogiline isa oli tegelikult juudi päritolu arhitekt Otto Kohn.
Pärast sõda käis ta koolis Poděbrady kuurortlinnas, kus tema kaasõpilased olid näiteks Václav Havel, vennad Mašínid ning tulevased filmitegijad Ivan Passer ja Jerzy Skolimowski. Hiljem õppis ta stsenaristiks Praha Muusika ja Draamakunsti Akadeemias, mille lõpetas 1956.
Praha kevade ajal 1968. aastal oli ta Pariisis oma esimese USA filmi läbirääkimistel. Tšehhi kinostuudio, kus Forman töötas, vallandas ta süüdistatuna ebaseaduslikus maalt lahkumises. Forman emigreerus samal aastal USAsse ning sai 1977. aastal USA kodakondsuse. Lisaks filmitegemisele õpetas ta alates 1978. aastast Columbia ülikooli filmiteaduskonnas (emeriitprofessor).
Isiklikku.
Formani esimene abikaasa oli Tšehhi filminäitleja Jana Brejchová, kellega ta tutvus filmi "Štěňata" (1957) tegemisel. See abielu kestis 1958–1962. 
Formani teine abikaasa oli Tšehhi näitleja Věra Křesadlová, kellega tal on kaksikud pojad, Petr Forman ja Matěj Forman (sündinud 1964). See abielu kestis 35 aastat (1964–1999). 
28. novembril 1999 abiellus Forman Martina Zbořilovága, kellega tal on samuti kaksikud pojad, Jim ja Andy (sündinud 1999, saanud nime Jim Carrey ja Andy Kaufmani järgi).
Iivakivi

Iivakivi ehk Vanapagana kivi on gneisist hiidrahn Viljandi maakonnas Mulgi vallas Sudiste külas.
Kivi pikkus on 10,5 m, laius 5,8 m, kõrgus 3,0 m, ümbermõõt 25,7 m ja maapealse osa maht 46 m³. See on ümbermõõdu poolest Viljandi maakonna suurim rändrahn. Mahu poolest on suurim Labidakivi.
Rahn on piklik, korrapäratu põhiplaaniga, pealt sammaldunud ja murenenud. See on alusel laienev, mistõttu paikneb suures osas maa sees – moreenpinnases. Edelakülg on sirge ja tasane, lõhepinda jälgiv. Lõhesid on palju, kuid need ei moodusta korrapäraseid süsteeme. Rahnu keskel on lohk, milles püsib vesi, lõunaküljel on sammaldumata liulaskerada.
Rahvapärimuse järgi pääsenud põhjaküljelt põrgusse. Vanapagan tassinud rahnu Võrtsjärvele silla ehitamiseks, kukk aga laulnud, vanakuri kaotanud võlujõu, kivi kukkunud sülest.
Rahn on alates 1959. aastast üksikobjektina looduskaitse all.
Riho Hoolma

Riho Hoolma (enne eestistamist Richard Holberg; 19. aprill 1894 Türsamäe neem Vaivara lähedal, Ida-Virumaa – 5. oktoober 1945) oli eesti teatritegelane.
Riho Holberg sündis üheksalapselises perekonnas.
1924. aastal oli Richard Holberg Paide poolkutselise teatri asutaja ja näitejuht, ise ühtlasi kaasa mängides ja dekoratsioone valmistades. Aastatel 1928–1932 oli ta Virumaal Vaivara rahvamaja juures kutseline näitejuht. 1932–1940 töötas Hoolma jälle Paide poolkutselises teatris näitejuhi ja näitlejana, kuigi Paide teater riiklikku tunnustust ei leidnud ja majanduslikku toetust ei saanud.
1941. aastal töötas Hoolma ENSV Järva Riikliku Kultuurimaja juures asuva poolkutselise teatri ansamblis näitleja ja dekoraatorina. Ühtlasi oli ta kultuurimaja juhataja.
4. augustil 1941 vangistati ta segastel asjaoludel Saksa sõjaväelaste poolt, aluseks pealekaebus kommunismimeelsuse asjus. Esialgseks karistuseks määrati eluaegne sunnitöö, mis muudeti asjaolude selgitamise järel kolmekuuliseks vangistuseks.
Novembris 1941 jätkas tööd Hoolma Paide teatris samades ametites. 1944 sai ta uuesti Järva Rahvamaja juhatajaks ja oli Paide poolkutselise teatri juht.
5. oktoobril 1945. aastal suri Riho Hoolma ootamatult südame-veresoonkonna probleemide tõttu.
Hugo Pärno

Hugo Voldemar Pärno (ka Hugo Pärn; 7. veebruar 1903 Pala vald – 29. september 1984) oli eesti vaimulik.
Ta lõpetas 1930. aastal Tartu Õhtuühisgümnaasiumi. Aastatel 1930–1933 ja 1936–1940 (lõpetas) õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Lisaks õppis ta Tartu Muusikakoolis orelit ja muusikateooriat. 
Ta ordineeriti 6. aprillil 1941 õpetajaks.
Aastatel 1941–1944 oli ta Tallinna Oleviste koguduse ja 1944–1945 Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja. Ta oli ka Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku konsistooriumi assessor. 
1946. aastal ta arreteeriti, kuid 1956. aastal oli ta Eestis tagasi. Aastatel 1957–1963 oli ta Pilistvere Andrease koguduse õpetaja. 1963. aastal teenis ta lühikest aega Jõelähtme Püha Neitsi Maarja kogudust. Aastatel 1963–1975 oli ta Vändra ja Tori koguduse õpetaja.
Rocca al Mare ringristmik

Rocca al Mare ringristmik (Haabersti ring, Haabersti ristmik ja Haabersti ringristmik) on ringristmik Tallinnas Haabersti linnaosas, kus Paldiski maantee ristub Rannamõisa tee ja Ehitajate teega. 
Rocca al Mare ringristmik oli aastatel 2009–2011 suurima liiklusõnnetuste arvuga ristmik Eestis: 2009. aastal toimus seal 186, 2010. aastal 152 ja 2011. aastal 225 liiklusõnnetust. 
2018. aastaks valminud Haabersti ringristmiku rekonstrueerimisega ehitati üle Haabersti ringristmiku Rocca al Mare viadukt. Rekonstrueerimisega uuendati/ehitati Paldiski maantee ja Rannamõisa tee teelõike kokku 2,92 kilomeetri ulatuses, ehitati uus, 277 meetri pikkune ja viie meetri kõrgune Rocca al Mare viadukti, rekonstrueeriti jalg- ja jalgrattateid (u 1,70 km) ning ehitati jalg- ja jalgrattateid (u 2,30 km).
2019. aastal korraldatud nimekonkursi tulemusel valis Tallinna nimekomisjon välja parimad ja nende variantide vahel korraldati novembris rahvahääletus. Haabersti ringristmiku Rocca al Mare viadukti all on jalakäijate jaoks Loomaaia ja Suurhalli tunnel.
William Sterndale Bennett

Sir William Sterndale Bennett (13. aprill 1816 Sheffield – 1. veebruar 1875 London) oli inglise dirigent ja helilooja.
Ta oli pärit muusikute perest; juba kaheksa-aastaselt laulis Cambridge'i poistekooris ning kümneaastaselt hakkas õppima viiulit ja klaverit. Järgnesid kompositsiooniõpingud William Crotchi ja Cipriani Potteri juures Londoni Muusikaakadeemias. Aastal 1833 tutvus ta Felix Mendelssohn Bartholdyga, kes sattus temast vaimustusse, ja aastal 1836 tutvus ta Robert Schumanniga, kellelt mõlemalt sai ta teadmisi juurde. 
Aastast 1843 oli Bennett Londoni Muusikaakadeemia pedagoog; esines pianistina. Aastal 1849 asutas ta Bachi ühingu, 1856–1866 oli dirigent. Aastatel 1866–1872 oli ta Londoni Muusikaakadeemia direktor. Aastast 1870 oli ta Oxfordi ülikooli audoktor.
Looming.
Sümfooniad, avamäng "Najaadid", "Metsa-nümfid", "Paarisina" Byroni järgi, "Paradiis ja Peri" 4 klaverikontserti, klaverisonaat "Orléansi neitsi", klaveritrio, oratooriumid "The woman of Samaria", kantaat "The May Queen", vokaaltsükleid.
Luciano Berio

Luciano Berio (24. oktoober 1925 Oneglia (nüüd osa Imperiast) – 27. mai 2003 Rooma) oli itaalia helilooja.
Ta õppis lapsena isalt ja vanaisalt (organistid) orelit, 1945–1951 õppis Milanos kompositsiooni Giorgio Federico Ghedini ja dirigeerimist Carlo Maria Giulini juures ning suviti täiendas end Tanglewoodi kursustel Luigi Dallapiccola juures. Alates 1950. aastast huvitas teda seeriamuusika, 1952. aastast elektronmuusika (ta oli parima Itaalias asuva stuudio juht). 1961. aastal oli ta üks San Francisco eksperimentaalteatri asutajaid; kuni 1980 juhtis ta IRCAMi elektronmuusika sektorit Pariisis. Alates 1984 oli "Maggio Musicale Florentino" muusikajuht. 
Heliloojana harrastas ta äärmuslikku modernismi, kasutas nn optimaalset notatsiooni, arvestas elektroakustikat. Tema loomingut on jagatud elektronmuusikaks, eksperimentaalseteks vokaalteosteks ja lavamuusikaks.
Ta oli 1996. aastal Tallinna NYYDi nimihelilooja.
Looming.
Sümfooniaks (1969) on tsitaate andnud Gustav Mahler, Maurice Ravel, Richard Strauss jt.
Plokkflöödile on "Gesti" 1966, naishäälele, harfile, löökpillidele on teos "Ringid" (Circles).
Lennox Berkeley

Sir Lennox Randal Francis Berkeley (12. mai 1903 Oxford – 26. detsember 1989 London) oli inglise helilooja.
Ta õppis Pariisis Nadia Boulangeri juures, saades mõjutusi prantsuse muusikast ja Igor Stravinskist. Ta oli Londoni Kuningliku Muusikaakadeemia professor.
Looming.
Ooper "Kutse lõunale" 1954, "Nelson" 1954, "Ruff" 1956, ballett "Parise kohus" 1938, 1940–1977 jooksul 4 sümfooniat, Sümfoniett 1950, Avamäng, Divertisment 1943, Nokturn 1946, koostöös Britteniga süit "Neli kataloonia tantsu", Serenaad keelpillidele, Variatsioonid Gibbonsi teemale, 2 klaverikontserti 1947/1958, Kontsert kahele klaverile 1948, Flöödikontsert 1952, Kitarrikontsert 1974, 2 keelpillikvartetti, Sonaat vioolale, oratoorium "Jonah" 1935.
Vahistamine

Vahistamine ehk arreteerimine on inimeselt liikumisvabaduse võtmine, tavaliselt seoses uurimisega, sooviga vältida edasisi õigusrikkumisi ja anda vahistatu (arestant) üle kriminaalkohtusüsteemile.
Arreteerimiseks on õigus politseil ja teistel uurimisorganitel. Mõnes riigis on see õigus üldisem; näiteks võib Inglismaal ja Walesis igaüks teatud tingimustel rakendada kodanikuaresti, arreteerides isiku, kelle kohta on põhjendatud kahtlus, et ta paneb toime või on juba pannud toime õigusrikkumise.
Inimõiguste ülddeklaratsiooni artikkel 9 ütleb: "Kedagi ei või meelevaldselt vahistada, kinni pidada või pagendada."
Franz Berwald

Franz Adolf Berwald (23. juuli 1796 Stockholm – 3. aprill 1868 Stockholm) oli rootsi helilooja.
Ta õppis viiulit isalt (Christian Friedrich) ja Jean Baptiste Édouard Du Puy juures, esinema hakkas üheksa-aastaselt. 1812–1818 oli ta Stockholmi õukonna-kapellis viiulimängija. 1819. aastast võttis ette reise Saksamaale, 1829. aastast elas Saksamaal, 1841. aastast Austrias. Ta õppis Berliinis füsioterapeudiks, asutas ortopeedia instituudi, kus töötas 1835–1844, seejärel pühendus kontsertidele ja loomingule. Tema loomingut iseloomustab julge vormilahendus, meloodiarikkus, kohati naiivne ilutsemine.
1842. aastal sai ta Stockholmi konservatooriumi õppejõuks ning Kuningliku Muusikaakadeemia liikmeks. Ta reisis 1846–1849 Pariisi, Viini, Salzburgi. Ta valiti "Mozarteumi" auliikmeks. Alates 1894 Uppsala ülikooli direktor, 1864–1867 Kuningliku Muusikaakadeemia pedagoog, 1867–1868 Stockholmi konservatooriumi professor. Muu hulgas oli ta 1850 Rootsi Sandö klaasitehase juhataja. Muusikas oli talle ideaaliks Felix Mendelssohn.
Looming.
11 ooperit, sh "Gustav Wasa" 1827 Stockholm, "Estrella de Soria" 1868 (lav Salzburg 1841), "Modehandlerskan" 1845 Stockholm, "Eine ländliche Verlobung in Schweden" 1847 Viin, "Colconda Printsess" 1864 Stockholm; kuus sümfooniat 1820–1845, sh nr. 1 tõsine, nr. 2 kapriisne, nr. 3 Singuliere, nr. 4 naiivne; sümfooniline poeem "Leipzigi lahing", Viiulikontsert 1820, Kontsert 2 viiulile 1820, Teema variatsioonidega viiulile 1816, Klaverikontsert 1855, Konzert-stück fagotile 1827, viis klaveritriot, kolm keelpillikvartetti, kolm klaverikvintetti, Septett keelpillidele, Kvartett puhkpillidele klaveriga, 5 kantaati.
Sogasus

Sogasus ehk hägusus on vedeliku või õhu vähene läbipaistvus heljumi-, hõljumi- või võõrisesisalduse tõttu.
Keskkonna sogasuse mõõtmiseks või hindamiseks on välja töötatud mitmeid meetodeid, näiteks turbidimeetria ja nefelomeetria.
Edmund-Aleksander Laansalu

Edmund Aleksander Laansalu (aastani 1936 Edmund Aleksander Landsmann; 29. november 1913 Vao vald, Virumaa – 6. juuli 1973 Paide) oli eesti vaimulik.
Ta lõpetas aastal 1932 Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Aastatel 1933–1937 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Aastal 1938 kaitses ta tööga "Uuemad voolud usuõpetuses. Kirjeldus ja hinnang." magistriväitekirja. Ta oli EÜS-i vilistlane. Ordineeriti 26. detsembril 1938 õpetajaks.
Ta oli pärast ordineerimist Randvere-Viimsi koguduse õpetaja kohusetäitja; aastatel 1941–1951 oli ta Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetaja. Ta arreteeriti 27. jaanuaril 1951, kuna Simuna kiriku tornist leiti relvi. 16. augustil 1956 vabanes ta vangistusest. Aastatel 1956–1973 oli ta Paide Püha Risti koguduse õpetaja.
Rocky (filmisari)

"Rocky" on Ameerika Ühendriikide spordifilmide sari.
Linateosed räägivad poksijast Rocky Balboast, keda kehastab näitleja Sylvester Stallone. Creedi filmid räägivad Adonis Creedist, kes on kuulsa poksija Apollo Creedi poeg. Adonis Creedi kehastab Michael B. Jordan.
Seni on filmisarjas linastunud: "Rocky" (1976), "Rocky II" (1979), "Rocky III" (1982), "Rocky IV" (1985), "Rocky V" (1990), "Rocky Balboa" (2006) "Creed" (2015) ja "Creed 2" (2018)
Evander Holyfield

Evander Holyfield (sündinud 19. oktoobril 1962) on USA profipoksija. 
Ta on olnud absoluutne maailmameister poolraskekaalus ja raskekaalus. Ta kannab hüüdnime The Real Deal. Pärast pronksmedali võitmist kergraskekaalus 1984. aasta suveolümpiamängudel hakkas ta 21-aastaselt profipoksijaks.
1985. aastal hakkas ta võistlema poolraskekaalus. Juba järgmisel aastal alistas ta WBA tiitlimatsil Dwight Muhammad Qawi. Siis avanes tal võimalus alistada Ricky Parkey ja Carlos De Leon ning ta tuli poolraskekaalus vastavalt IBF ja WBC meistriks. 1988. aastal läks ta üle raskekaalu, alistas Buster Douglas'e ja oli sellega WBC, WBA ja IGF meister 1990. aastal.
Ta on võitnud teiste seas selliseid kuulsaid poksijaid nagu George Foreman, Larry Holmes, Riddick Bowe, Ray Mercer, Mike Tyson (x2), Michael Moorer, John Ruiz, Michael Dokes ja Hasim Rahman.
Ta on neljakordne raskekaalu maailmameister, WBA, WBC ja IBF meister 1990. aastal, WBA ja IBF meister 1993. aastal ja WBA meister 1996. ja 2000. aastal.