tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Gata Kamsky

Gata Kamsky (tatari keeles kirillitsas Гата Камский; vene keeles Гата Камский "Gata Kamski"; tegelik tatari nimi Гатаулла Рөстәм улы Сабиров "Ğataulla Rөstəm uğlı Sabirov"; sündinud 2. juunil 1974 Novokuznetskis) on Ameerika Ühendriikide maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1990). 
1989. aastast elab Kamsky Ameerika Ühendriikides. Suurmeistriks sai ta 16-aastaselt 1990. aastal. Ta on viiekordne USA malemeister (1991, 2010, 2011, 2013, 2014). Maleolümpiatel võitis ta USA võistkonna koosseisus kaks pronksmedalit (2006, 2008).
FIDE maailmameistrivõistlustel tuli ta 1993. aastal Bielis tsoonidevahelisel turniiril kolmandaks ja pääses MM-i turniirile (kestis 1994–1996), kus võitis veerandfinaalis Viswanathan Anandit ja poolfinaalis Valeri Salovit, kuid kaotas finaalis maailmameistriks tulnud Anatoli Karpovile.
2005. aastal maailma karikavõistlustel Hantõ-Mansiiskis (128 osavõtjat, nokautsüsteem) sai Kamsky 9. koha ja pääses 2007. aastal Elistas toimunud 16 osavõtjaga pretendentide turniirile, kus veerandfinaalis kaotas Boris Gelfandile.
Kamsky mängis novembris-detsembris 2007 Hantõ-Mansiiskis maailma karikal (128 osavõtjat), kus võitis veerandfinaalis Ruslan Ponomarjovi, poolfinaalis Magnus Carlsenit ja finaalis Alexéi Shírovit. Karikavõiduga sai ta õiguse kohtuda tiitlipretendentide matšis 2006. aasta MM-i tiitlimatši kaotaja Veselin Topaloviga. 2009. aastal Sofias toimunud matši Kamsky kaotas tulemusega 2½:4½. 
2009. aasta tiitlipretendentide matši kaotajana pääses ta 2011. aastal Kaasanis peetud 8 osavõtjaga pretendentide matšturniirile, kus võitis veerandfinaalis Topalovit, kuid pidi alistuma poolfinaalis turniiri võitnud Boris Gelfandile.
Baadur Džobava

Baadur Džobava (gruusia keeles ბაადურ ჯობავა; sündinud 26. novembril 1983 Galis) on gruusia maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2001). 
Džobava sai suurmeistriks 18-aastaselt 2001. aastal. Aasta varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. Ta on kolmekordne Gruusia malemeister (2003, 2007, 2012). 
2006. aastal võitis ta Moskvas peetud Aeroflot Openi A-turniiri.
Džobava võitis 2010. aastal Rijekas hõbemedali Euroopa meistrivõistlustel. Mängis FIDE Grand Prix 2014–2015 sarjas, kus sai 16 osavõtja seas 14. koha (eespool eksmaailmameister Rustam Qosimjonovist).
Rustam Qosimjonov

Rustam Qosimjonov (sündinud 5. detsembril 1979 Taškendis) on usbeki maletaja, FIDE maailmameister (2004–2005), rahvusvaheline suurmeister (1997). 
Qosimjonov on võitnud noorte maailmameistrivõistlustel U16-vanuseastmes kaks pronksmedalit (1994, 1995). 1996. aastal andis FIDE talle rahvusvahelise meistri nimetuse. Suurmeistriks sai ta 17-aastaselt 1997. aastal. 
Ta on 1998. aasta Aasia malemeister. 1999. aastal Jerevanis võitis Qosimjonov hõbemedali juunioride maailmameistrivõistlustel. 2002. aastal Hyderabadis toimunud maailma karikavõistlustel tuli ta Viswanathan Anandi järel teiseks.
Juunis-juulis 2004 Tripolis toimunud FIDE maailmameistrivõistlustel (128 osavõtjat, nokautsüsteem) võitis Qosimjonov finaalis Michael Adamsit ja sai maailmameistriks.
Septembris-oktoobris 2005 Potrero de los Funeses peetud 8 osavõtjaga FIDE maailmameistrivõistlustel jäi ta kuuendaks (uueks maailmameistriks tuli Veselin Topalov). 2004. aasta MM-i võitjana lülitati ta 2007. aastal Elistas peetud 16 osavõtjaga pretendentide turniiri koosseisu. Ta kaotas seal avaringis Boris Gelfandile.
Qosimjonov tegutseb ka malefunktsionäärina ja maletreenerina. Ta oli 2014. aastal Sergei Karjakini ja 2016. aastal Fabiano Caruana abilisi. Elab Saksamaal. Ta on Usbekistani Maleföderatsiooni asepresident.
Aleksandr Halifman

Aleksandr Valerjevitš Halifman (vene keeles Александр Валерьевич Халифман; sündinud 18. jaanuaril 1966 Leningradis) on Venemaa maletaja ja maletreener, FIDE maailmameister (1999–2000), rahvusvaheline suurmeister (1990), FIDE vanemtreener (2012). 
Halifman sai suurmeistriks 24-aastaselt 1990. aastal. Neli aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. Ta on 1996. aasta Venemaa malemeister. 
Halifman võitis 1999. aastal Las Vegases FIDE maailmameistrivõistluste turniiri (100 osavõtjat, nokautsüsteem) (Anatoli Karpov, Garri Kasparov ja Viswanathan Anand turniirist osa ei võtnud). 
Ta on võitnud Venemaa võistkonna koosseisus kolm kuldmedalit maleolümpiatel (1992, 2000, 2002) ja ühe kuldmedali võistkondlikel maailmameistrivõistlustel (1997). 
2017. aastal tuli Halifman neljaliikmelise Peterburi võistkonna koosseisus Kreetal seenioride võistkondlikuks maailmameistriks vanuseastmes 50+ (Halifman mängis esimesel, Sergei Ivanov teisel laual).
2008. aastal maleolümpial Dresdenis oli ta Eesti võistkonna juhendaja (treener).
Koos 43 teise Venemaa tippmaletajaga allkirjastas ta avaliku kirja Vladimir Putinile, milles protesteeriti Venemaa sissetungi vastu Ukrainasse.
Capital One

Capital One Financial Corporation on krediitkaartidele, autolaenudele, pangandusele ja hoiukontodele spetsialiseerunud pangandusettevõte, mille peakorter asub Ameerika Ühendriikides Virginia osariigis McLeanis.
Lisaks Ameerika Ühendriikidele tegutseb ettevõte Kanadas ja Ühendkuningriigis.
Capital One on varade järgi USA suurimate pankade loendis kümnendal kohal. See on Fortune 500-s 98. kohal, Fortune'i 100 parima ettevõtte nimekirjas 17. kohal. Pangal on 755 kontorit, sealhulgas 30 kohvikustiilis asukohta ja 2000 sularahaautomaati. Ettevõte aitas 1990. aastatel luua krediitkaartidele massiturundust. 2016. aastal oli see ostumahu järgi suuruselt viies krediitkaartide väljastaja American Expressi, JP Morgan Chase'i, Bank of America ja Citigroupi järel.
5-protsendise turuosaga Capital One on Ally Financiali järel ka Ameerika Ühendriikide suuruselt teine autofinantseerimisettevõte.
Bank of Montreal

Bank of Montreal (prantsuse keeles: Banque de Montréal), mis tegutseb BMO Financial Groupina, on Kanada rahvusvaheline investeerimispank ja finantsteenuseid osutav ettevõte, mille peakontor asub Kanadas Quebecis Montrealis. 
See on üks Kanada viiest suurest pangast, turukapitalisatsiooni ja varade järgi Kanada suuruselt neljas pank ning üks Põhja-Ameerika kümnest suurimast pangast. Tavaliselt tuntakse seda akronüümi BMO kaudu, mis on ühtlasi nii Toronto kui ka New Yorgi börsil oma aktsiasümbol.
Pank alustas äritegevust 3. novembril 1817 ja on tänapäeval tegutsevatest Kanada pankadest vanim. Kanadas tegutseb pank kui "BMO Bank of Montreal" ja sellel on enam kui 900 kontorit, mis teenindavad üle seitsme miljoni kliendi.
Morgan Stanley

Morgan Stanley on Ameerika rahvusvaheline investeerimispank ja finantsteenuseid pakkuv ettevõte, mille peakontor asub 1585 Broadwayl Morgan Stanley Buildingus Midtown Manhattanil New Yorgis. Ettevõtte, millel on esindused enam kui 42 riigis ja töötajaid üle 60 000, klientideks on ettevõtted, valitsused, asutused ja eraisikud. 
Morgan Stanley on kogutulude järgi Ameerika Ühendriikide suurimate kontsernide 2018. aasta Fortune 500 nimekirjas 67. kohal.
Algne Morgan Stanley, mille moodustasid JP Morgan &amp; Co partnerid Henry Sturgis Morgan (JP Morgani pojapoeg), Harold Stanley jt, tekkis 16. septembril 1935 vastusena Glassi-Steagalli seadusele, mis nõudis äri- ja investeerimispanganduse ettevõtetelt aktsiate nimiväärtuste tükeldamist. Esimesel tegevusaastal tegutses ettevõte 24% turuosaga (1,1 miljardit USA dollarit) avalike pakkumiste ja erainvesteeringute valdkonnas.
Praegune Morgan Stanley on algse Morgan Stanley ja Dean Witter Discover &amp; Co 1997. aastal aset leidnud ühinemise tulemus. Dean Witteri esimehest ja tegevjuhist Philip J. Purcellist sai ühinenud ettevõtte Morgan Stanley Dean Witter Discover &amp; Co. esimees ja tegevjuht. 
2001. aastal muudeti ettevõtte nimi siiski tagasi Morgan Stanleyks. Tänapäeval on ettevõtte peamised ärivaldkonnad institutsionaalsed väärtpaberid, varahaldus ja investeeringute haldamine.
Credit Suisse

Credit Suisse Group AG on Šveitsis asutatud ja baseeruv rahvusvaheline investeerimispank ja finantsteenuseid osutav ettevõte. Selle peakorter asub Zürichis ja esindused kõigis maailma suuremates finantskeskustes. 
See on üks kaheksast globaalsest Bulge Bracketi pangast, mille teenused hõlmavad investeerimispangandust, privaatpangandust, varahaldust ja jagatud teenuseid. Credit Suisse on tuntud oma rangete panga-klientide konfidentsiaalsuse ja pangasaladuse hoidmise tavade poolest.
Credit Suisse asutati 1856. aastal Šveitsi raudteesüsteemi arendamise rahastamiseks. See andis välja laene, mis aitasid luua Šveitsi elektrivõrku ja Euroopa raudteesüsteemi. 1900. aastatel hakkas see üle minema jaepangandusele vastusena keskklassi tõusule ning UBS-i ja Julius Bäri konkurentsile Šveitsis. Credit Suisse tegi koostööd First Bostoniga 1978. aastal. Pärast suurt ebaõnnestunud laenu sattus First Boston rahalistesse raskustesse ja nii ostis Credit Suisse 1988. aastal kontrollitava osaluse pangas. Aastatel 1990–2000 tegi ettevõte mitmeid omandamisi, suurendades dramaatiliselt oma turuosa, ostes muu hulgas Winterthur Groupi, Swiss Volksbanki, Swiss American Securities Inc. (SASI) ja Bank Leu.
Ettevõte korraldas end ümber aastatel 2002, 2004 ja 2006. See oli üks ülemaailmse finantskriisi ajal kõige vähem mõjutatud pankasid, kuid hakkas pärast seda vähendama oma investeerimisäri, korraldama koondamisi ja kärpima kulusid. Pank oli mitme maksustamise vältimisega seotud rahvusvahelise uurimise keskpunktis, mille tulemuseks oli süüdimõistmine ja 2,6 miljardi USA dollari suuruste trahvide konfiskeerimine aastatel 2008–2012. 2017. aastal oli Credit Suisse hallatavate varade maht 1,376 triljonit Šveitsi franki, mis on 9,9% rohkem kui 2016. aastal.
2010. aastate lõpul ja 2020. aastate algul sattus pank mitmesse skandaali, mis kahjustas selle mainet.
2023. aasta märtsis tabasid panka rahalised raskused ja teine Šveitsi suurpank UBS tegi ostupakkumuse, mille väärtus oli 3,25 miljardit dollarit (3 miljardit Šveitsi franki). Ülevõtmise käigus kirjutati maha 17 miljardi USA dollari väärtuses Credit Suisse võlakirju ning Šveitsi keskpank kohustus tagama 100 miljardi frangi ulatuses rahalisi vahendeid, et pangal oleks piisavalt likviidseid varasid.
Mart Võrklaev

Mart Võrklaev (sündinud 30. mail 1984 Tallinnas) on Eesti poliitik, Reformierakonna liige, kes oli aastatel 2023–2024 Eesti rahandusminister.
Haridus.
Ta lõpetas 2003. aastal Jüri Gümnaasiumi. 2008. aastal lõpetas ta Eesti Maaülikooli geodeesia erialal. 2009. aastast õppis Tartu Ülikoolis õigusteadust.
Töökäik.
Ta töötas aastatel 2006–2007 ettevõtte Empower Engineering OÜ nooremgeodeedina ja 2007–2012 Rae vallavalitsuses maakorraldajana. 
Poliitiline karjäär.
2012. aastal oli ta Rae valla abivallavanem ja aastatel 2012–2019 Rae vallavanem.
28. aprillil 2010 astus Reformierakonda.
30. septembrist 2019 oli ta (seoses Kalle Pallingu tagasiastumisega) XIV Riigikogu liige.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 4 (Harju- (v.a Tallinn) ja Raplamaa) 908 häält ning osutus valituks.
Alates 13. juulist 2025 on ta Rae vallavolikogu esimees.
Keelatud annetus.
Juunis 2025 otsustas Erakondade rahastamise järelevalve komisjon (ERJK), et Škoda Auto (Rohe Auto AS) reklaamklipp, milles Mart Võrklaev osales, oli keelatud annetus. ERJK kohustas Võrklaeva maksma AS-le Rohe Auto tagasi reklaamklipi väärtuse umbes 5000 eurot.
Isiklikku.
Tal on kaks poega. Tema elukaaslane on Kertu Laadoga. Tema hobid on golf, jalgrattasport ja reisimine.
2018.–2019. aasta Iraagi meeleavaldused

2018.–2019. aasta meeleavaldused tööpuuduse ja korruptsiooni vastu algasid Bagdadis ning teistes, peamiselt Iraagi kesk- ja lõunaosa linnades 2018. aasta juulis. Oktoobris 2019 tapsid riigiüleste protestide käigus julgeolekujõud üle 100 meeleavaldaja, rohkem kui 6000 sai vigastada; riigi president Barham Aḩmad Şāliḩ nimetas julgeolekujõudude käitumist lubamatuks. Meeleavalduste käigus on hukkunud ka politseinikke. Tegu on ohvriterohkeima ajaga kodusõjajärgses Iraagis.
Bartmann-kann

"Bartmann"-kann ehk habemikkann, ka Bellarmino-kann on reljeefse habemikmaskiga kaunistatud kõhuka kujuga ja soolaglasuuriga kaetud kivikeraamikakann. Seda tüüpi kannusid valmistati Saksamaal Reini aladel, eelkõige Kölnis 16.–19. sajandil ja neid kasutati õlide, hapete, droogide ja muude vedelike hoidmiseks.
Bellarmino-kannuks nimetati nõu protestantlikes maades Itaalia jesuiidi teoloogi kardinal Roberto Bellarmino järgi, kes arvati olevat groteskse habemikuportree prototüübiks.
Habemikkanne ja -kannude katkendeid on leitud varauusaja arheoloogilises materjalis Tallinnas, Tartus, Viljandis jm.
Heilbad Heiligenstadt

Heilbad Heiligenstadt on kuurortlinn Saksamaal Tüüringi liidumaal. See on Eichsfeldi kreisi keskus.
Heiligenstadt on umbes 14 km idas kolmikpunktist, kus Tüüringi, Hesseni ja Alam-Saksi liidumaa kohtuvad. Alleri lisajõe Leine ülemjooks voolab läbi linna idast läände ja kesklinna lähedal suubub sellesse Geislede jõgi.
Linnast lõunas on Iberg, 453,2 m kõrge mäetipp Heiligenstadt Stadtwaldis, mis moodustab osa Eichsfeld-Hainich-Werratali looduspargist.
Ajalugu.
Linna nimi.
Hoolimata linna ametlikust määrangust "spaa" 1929. aastal ja linnavolikogu 1950. aasta otsusest lisada selle nimele sõna "Soleheilbad" (soolase vee spaa), jäi see Ida-Saksa perioodil ametlikult "Heiligenstadtiks". 1990. aastal kasutas linnavalitsus veel Heiligenstadti.
Postkontor kasutas aga "Heilbad Heiligenstadti", nagu ka postkaardiettevõtted ja kohalik hoiupank. Tegelikult viidati linnale aastatel 1950–1990 kolmel viisil: Heiligenstadt, Heilbad Heiligenstadt või Heiligenstadt (Eichsf.) (viide Eichsfeldile).
1990. aastal hakkas linnavolikogu ja eriti linnapea spaaäri laiendama ja see nõudis üha suuremat tähtsust. Lisaks oli pärast Saksamaa taasühinemist Saksamaal mitu Heiligenstadti. Esialgu keeldus valitsus linna "Heilbad Heiligenstadtiks" ümber nimetamast, kuna puudusid tõendid selle kohta, et tegemist on spaaga, kuid linn esitas apellatsiooni ja kasutas 1,5 aastat enne ametlikku visiiti ning suhtelist järelevalve puudumist kohe pärast taasühinemist luua spaahooned ja integreerida sõna "Heilbad" ametlikku kasutusse. Seejärel anti luba ümbernimetamiseks, kuna linn oli ilmselgelt spaa ja kasutas seda nime.
Kultuur ja vaatamisväärsused.
Regulaarsed üritused.
Heiligenstadt, nagu ülejäänud Eichsfeldki, on traditsiooniliselt katoliiklik, nii on siin mitu iga-aastast religioosset sündmust, eriti rongkäik läbi vanalinna Palmipuudepühal koos elusuuruses figuuridega Kristuse passioonist, mis meelitab arvukalt usklikke piirkonnast ja ülejäänud Saksamaalt.
Ibergrennen.
Ibergrennen on iga-aastane maanteesõit, mida peetakse aastast 1994 juuni viimasel nädalavahetusel liidumaa maanteel 2022 (Holzweg) Ibergi läänejalamil. Saksamaa mäekarika ja Saksamaa mäemeistrivõistluste sponsoreerimisel on see hõlmanud sport- ja turismiautosid alates 1998. aastast, kui tee pinda uuendati ja tõkkeid tugevdati. Aastal 2000 pikendati rada 1,96 km-lt 2,05 km-ni. Tõus on 200 m. Seega on see üks lühemaid mägivõistluse marsruute Saksamaal, kuid mitte ilma väljakutseteta.
Autojuhtide leer rajatakse traditsiooniliselt Heiligenstadti keskuse lähedale, tankla ja supermarketi, mis on pühapäeviti avatud, kõrvale.
Esimene sõit peeti 1925. aastal, kuid ainult mootorratastele.
Mosaiikklaas

Mosaiikklaas on klaasanum või -ese, mis on kokku sulatatud eelnevalt ette valmistatud, näiteks mustriks või kujundiks laotud väikestest klaasitükkidest või -kiududest. Tehnikat kasutatakse mosaiikvarraste või muude mosaiikosade valmistamiseks ja nende edasiseks töötlemiseks, näiteks helmeste, inkrustatsioonide, anumate ja muude esemete valmistamiseks.
Sõnavara.
"Murrine".
Mosaiikklaasitehnika esimene etapp on mosaiikklaasvarda valmistamine. Nimetus igasugustele mosaiikvarda lõikudele, mida kasutatakse mosaiikklaasitehnikas, on erinevates kirjapiltides "murrine" või "murrhine" (ainsus on "murrina"). Termin pärineb 19. sajandi Veneetsiast (Murano meistrid nimetasid Rooma mosaiikvaagnate väga häid reproduktsioone, mida nad hakkasid valmistama 1870. aastatel, "vetri murrini") ja tänapäeval kasutatakse sõna "murrine" kaubanduses pooltoodetena ringlevate mosaiikvardalõikude nimetusena.
"Millefiori".
Lille- või mõne sarnase radiaalse motiiviga mosaiikvardadetaile kasutatakse "millefiori"-klaasi valmistamisel. Mõnikord kasutatakse kogu mosaiikklaasitehnika kohta sõna "millefiori". See termin pärineb tegelikult 15. sajandi Veneetsiast ja sõna "millefiori"-klaas kasutamist antiikmaterjali kontekstis mosaiikklaasi sünonüümina peavad klaasikunstnikud ebatäpseks ja desorienteerivaks.
Ajalugu.
Mosaiikklaas kuulub puhumiseelsete klaasitehnikate hulka. Vanimad mosaiikklaasi näited pärinevad Mesopotaamiast ja Egiptusest umbes 15. sajandist eKr. Seejärel võeti see tehnika pärast sajanditepikkust pausi uuesti kasutusele nii hellenistlikus kui Rooma ühiskonnas. Väga kõrge taseme saavutas mosaiikklaasi valmistamine Roomas ajavahemikus 30. aastaist eKr kuni 50. aastateni. Hellenistlik ja rooma mosaiikklaas oli omakorda inspiratsiooniallikaks järgnevate perioodide klaasimeistritele. Pärast puhumistehnika leiutamist avastati sajandeid varjus olnud mosaiiktehnika taas islami kunstis eelkõige Lähis-Ida maades 8.–9. sajandil ja pärast katkestust uuesti 15. sajandi Veneetsias. Pärast 16. sajandit vajus mosaiikklaasi tehnika uuesti unustusse ja selle taasilmumine toimus 19. sajandi keskel Veneetsias, kust see levis üle Euroopa ja on tänapäeval kujunenud paljude klaasikunstnike väljendusvahendiks kogu maailmas.
Georgi Prokopenko

Georgi Prokopenko (vene keeles Гео́ргий Я́ковлевич Прокопе́нко (ukraina keeles Георгій Якович Прокопенко; 21. veebruar 1937 Kobeljaki, Poltava oblast, Ukraina – 5. mai 2021 Lviv) oli Nõukogude Liidu ujuja, kes oli spetsialiseerunud rinnuliujujaks. Ta oli 1964. aasta Tokyo suveolümpiamängude hõbemedalist 200 m rinnuliujumises. 
1962. aastal tuli ta Euroopa meistriks 200 m rinnuliujumises ning 1966. aastal 200 m rinnuliujumises ja 4x100 m kombineeritud teateujumises. 1963. aastast on ta NSV Liidu teeneline meistersportlane. Viiekordne NSV Liidu meister ja mitmekordne rekordiomanik. Ta kuulus 13 aastat NSV Liidu koondisse.
Ta on püstitanud neli maailmarekordit (1964) 100 m rinnuliujumises (2 korda), 220 jardi ja 4×110 jardi kombineeritud teateujumises ning üksteist Euroopa rekordit (1962–1964) 100 ja 200 meetri rinnuliujumises ning 4 × 100 m kombineeritud teateujumises. Teda on autasustatud medaliga "Töövapruse eest".
1946. aastal, pärast sõda, kolis ta koos perega Lvivi. 1951. aastal hakkas ta tegelema ujumisega. Ta õppis kõigepealt kommunikatsiooni tehnikumis ja lõpetas 1959. aastal Lvivi Riikliku Kehakultuuri Ülikooli.
1958. aastal võitis ta Bakuus 200 meetri rinnuliujumise. 1960. aastal tuli ta esmakordselt NSV Liidu meistriks, mis andis õiguse minna olümpiamängudele Roomas, kus ta oli 200 m rinnuliujumises kümnendal kohal.
1964. aastal parandas ta kaks korda maailmarekordit 100 meetri rinnuliujumises, võttes selle kuulsalt Ameerika ujujalt Chet Jastremskilt, kelle rekord sellel distantsil oli püsinud alates 1961. aastast. Samal aastal võitis ta Tokyo olümpiamängudel hõbemedali. Varem oli ta võistelnud ka 1960. aasta suveolümpiamängudel.
1966. aastal Hollandis Utrechtis toimunud Euroopa meistrivõistlustel sai ta kaks kuldmedalit, kinnitades sellega oma paremust parima rinnuliujujana.
1971. aastal lõpetas ta esinemised tippspordis. Kolm aastat töötas ta Lvivi spordiseltsis Dünamo ujumiskooli direktorina.
Ta töötas treenerina, õpetajana kehalise kasvatuse instituudis ja seejärel üle 30 aasta Lvivi ülikoolis kehalise kasvatuse osakonnas. 
50-aastaselt osales ta Lvivi piirkonna ülikoolide meistrivõistlustel, kus võitis kaks distantsi.
Krõmtšaki keel

Krõmtšaki keel (krõmtšaki "кърымчах тыльы") on turgi keelte kõptšaki rühma kuuluv keel, mida rääkisid Krimmis krõmtšakid. See sarnaneb krimmitatari keelega, kuid sisaldab palju laene heebrea keelest.
Krõmtšaki keel on peaaegu välja surnud, seda oskab umbes 200 vanainimest.
Giórgos Koumoutsákos

Giórgos Koumoutsákos (kreeka keeles Γιώργος Κουμουτσάκος; sündinud 17. septembril 1961 Ateenas) on Kreeka poliitik, ta kuulub paremtsentristliku erakonna Uus Demokraatia ridadesse.
Ta oli aastatel 2009–2014 Euroopa Parlamendi liige, europarlamendis kuulus ta Euroopa Rahvapartei/Euroopa Demokraatide (ERP/ED) fraktsiooni.
Fridman

Fridman (jidiši keeles פֿרידמאַן) on juudi perekonnanimi.
Valge Roos

Valge Roos oli Teise maailmasõja ajal natsionaalsotsialistliku Saksamaa vastu tegutsenud haritlaste vastupanuliikumise grupp. 
Organisatsiooni tuumiku moodustasid Müncheni ülikooli üliõpilased Hans ja Sophie Scholl, Alexander Schmorell, Willi Graf, Christoph Probst ning Müncheni ülikooli muusikateaduse ja filosoofia professor Kurt Huber.
Ühenduse eesmärk oli kutsuda üldsust üles teadvustama ja taunima natsistliku režiimi kuritegusid. Grupi tegevus väljendus eeskätt anonüümsete lendlehtede ja opositsioonilise sisuga grafiti levitamises. Avaldati kuus lendlehte kogutiraažiga 15 000 eksemplari.
18. veebruaril 1943 arreteeris Gestapo Hans ja Sophie Scholli Müncheni ülikooli peahoones, kus nad levitasid lendlehti. 22. veebruaril toimus kohtuprotsess (kohtunik Roland Freisler). Ühelgi süüdistataval ei lubatud sõna võtta. Osa grupi liikmeid hukati kohtuotsuse põhjal juba samal päeval. Teine kohtuprotsess toimus 19. aprillil ja kolmas 13. juulil 1943.
Kokku hukati seitse Valge Roosi liiget: tuumiku kõik kuus liiget ja Hans Konrad Leipelt, kes oli osalt juut. Enam kui kümnele mõisteti vanglakaristus.
5. veebruaril 2012 kuulutas vene õigeusu kirik Alexander Schmorelli pühakuks ja usukannatajaks.
Syöte rahvuspark

Syöte rahvuspark (soome keeles: "Syötteen kansallispuisto") on Soome rahvuspark, mis asub Pudasjärvi, Posio ja Taivalkoski vallas Lapi maakonnas.
Syöte rahvuspark asutati 2000. aastal ja selle pindala on 299 ruutkilomeetrit. Pargis on umbes 122 km tähistatud matkaradu, pikimad rajad on umbes 38 km ja lühimad 500 meetrit pikad.
Syöte rahvusparki külastas 2018. aastal umbes 69 000 inimest.
Võrkklaas

Võrkklaas ehk reticello (itaalia keeles "vetro a reticello", sõnast "reticello" 'võrk') on klaasikunsti tehnika, mille puhul kuumtöötlustehnikas valmistatud klaaseseme dekoori moodustavad klaasi sees omavahel ristuvalt kulgevad enamasti valged poolläbipaistvad klaasniidid ("latticini"). Võrkklaas liigitatakse filigraanklaasi ("filigrana") tehnikate alla. Eriti virtuoosselt viljeldi võrkklaasitehnikat 16. sajandi Veneetsias.
2019. aasta Ecuadori protestid

2019. aasta Ecuadori protestid on käimasolev meeleavalduste ja protestide puhang Ecuadoris, mis on suunatud riigi presidendi Lenín Moreno ning tema valitsuse poolt kehtestatud kütusesubsiidiumide kaotamise ja kasinuspoliitika vastu.
Taust.
President Moreno valiti aastal 2017, tema partei, Alianza PAISi peamine valimislubadus oli jätkata ametist lahkuva presidendi, Rafael Correa vasakpoolse majanduspoliitikaga ehk niinimetatud kodanikerevolutsiooniga. Correal oli õnnestunud kehtestada mahukaid sotsiaaltoetusprogramme ning vähendada vaesust, lisaks oli tema ametiajal tõusnud ka riigi keskmine elatustase. Valimiste ajal nähti Morenot 21. sajandi sotsialismi säilitajana Ecuadoris.
Pärast valimiste võitmist muutis Moreno Allianza PAISi kursi hoopis parempoolsemaks. Ta algatas niinimetatud decorreasatsiooni protsessi, millega kaotati paljud Correa poolt kehtestatud programmid. Eelistades paremaid suhteid Ameerika Ühendriikidega, viis ta Ecuadori välja alternatiivglobalistlikust organisatsioonist ALBA ning hakkas kehtestama neoliberalistlikku majanduspoliitikat, millega ta jäi ilma nii ekspresidendi kui ka suure osa oma partei valijate toetusest. Rahva seas ebapopulaarsed parempoolsed majanduspoliitised sammud kukutasid Moreno populaarsusreitingu rahva seas 70%-lt aastal 2017 30%-le aastal 2019.
Kulminatsiooniks oli Moreno otsus kaotada kütusesubsiidiumid, mis olid senini hoidnud bensiini- ja diislihindu ekuadorlaste jaoks taskukohasel tasemel. Kütusehindade tõus viis teatud ühiskonnakihtide rahulolematuse uuele tasemele ning algatati protestiliikumised.
Kiirmale

Kiirmale (inglise keeles "fast chess") on võistlusmale liike, kus igale mängijale antakse partii mängimiseks 10–60 minutit. 
Kiirmalereeglid on kehtestanud Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE). Maailmameistrivõistlusi korraldatakse 2012. aastast.
Filigraanklaas

Filigraanklaas (prantsuse keeles "verre filigrané", inglise keeles "filigree glass", "filigrana", saksa keeles "Fadenglas") on üldnimetus klaastoodetele, mida hakati tegema Muranol 16. sajandil ja mis ühendab kuumtöötlustehnikas valmistatud klaasesemeid, mille dekoori moodustavad opaaksest valgest klaasist ("lattimo"), või vahel värvilisest klaasist niidid läbipaistva klaasimassi sees.
Tehnika õitseaeg oli Veneetsias 16. sajandil, mil toodetud nõude kvaliteet ja peenus on jäänud tänini raskesti saavutatavaks, kuid filigraanklaasist esemeid loovad ka tänapäeva klaasikunstnikud. 20. sajandil loodud disainiklassika hulka kuuluvad filigraanklaasitehnikas loodud "fazzoletto"-nõud.
Tehnoloogia.
16. sajandi filigraanklaasist esemed valmistati Muranol alates 16. sajandi algusest ja oletatavasti olid need inspireeritud rooma võrkmosaiikkaussidest. Rooma võrkmosaiikanumaid valmistati võrkmosaiikvarrastest ning samasuguste varrastega ääristati ka teist tüüpi mosaiiknõude servi. Veneetsia filigraananumad on puhumistehnikas valmistatud klaasesemed, mille võrgutaolise mustri saavutamiseks kasutati spetsiaalseid võrkmosaiik- ehk
filigraanvardaid. Vardas on enamasti opaakvalged, aga vahel punased, sinised ja kollased klaasniidid koos läbipaistva põhimassiga. Ühe anuma puhul võidi kasutada nii ühte tüüpi filigraanvardaid kui ka paljude erinevate varraste kombinatsioone. Ettevalmistatud filigraanvardad võeti kuumale "cristallo-"klaasi kogumile, vormiti ja puhuti keerukate vormidega anumateks. Olenevalt klaasniitide paigutusest vardal saavutatakse erinevaid võrkmustreid, mille kirjeldamiseks olid kasutusel ka erinevad nimetused:
Borislav Ivkov

Borislav Ivkov (12. november 1933 Belgrad – 14. veebruar 2022) oli serbia maletaja ja malekohtunik, rahvusvaheline suurmeister (1955), rahvusvaheline arbiiter (1986).
Ivkov tuli 1951. aastal Birminghamis juunioride maailmameistriks. Suurmeistriks sai ta 22-aastaselt 1955. aastal. Aasta varem sai FIDElt rahvusvahelise meistri nimetuse. Ta on kolmekordne Jugoslaavia malemeister (1958, 1963, 1972).
Ivkov on mänginud maailmameistrivõistlustel. Tsoonidevahelisel turniiril 1964. aastal Amsterdamis sai ta 7. koha ja kvalifitseerus pretendentide turniirile, kus kaotas 1965. aastal veerandfinaalis Bent Larsenile. Mängis hiljem veel neljal tsoonidevahelisel turniiril: 
1967. aastal Sousse'is (12.–13. koht), 1970. aastal Palma de Mallorcas (14. koht), 
1973. aastal Petrópolises (9.–10. koht) ja 1979. aastal Rio de Janeiros (5.–6. koht).
Ivkov on mänginud Jugoslaavia võistkonna koosseisus ajavahemikus 1956–1980 12 maleolümpial. Ta on võitnud seal viis hõbe- (1962, 1964, 1968, 1970, 1974) ja kolm pronksmedalit (1956, 1960, 1972).
Elektrituruseadus

Elektrituruseadus on Eesti seadus, mis reguleerib elektrienergia tootmist, edastamist, müüki, eksporti, importi ja transiiti ning elektrisüsteemi majanduslikku ja tehnilist juhtimist. See seadus kehtestab elektrituru toimimise põhimõtted, mille eesmärgiks on tagada tarbija vajadustele vastav tõhus elektrivarustus, mis on põhjendatud hinnaga ja keskkonna nõuetele vastav ning kontrollib, et energiaressursid oleksid tasakaalustatud, keskkonnasäästlikud ja pikaajaliselt kasutatavad. 
Praegune elektrituruseadus võeti vastu 22. veebruaril 2003. 
2018. aasta juunis tehti seadusesse muudatused, mille kohaselt ostetakse taastuvenergiat turupõhiselt vähempakkumise teel ning käivitub statistikakaubandus.
Süsteemivastutus.
Süsteemivastutuse all mõistetakse kohustust tagada süsteemi varustuskindlust ja bilansi igal ajahetkel. Süsteemi eest vastutab süsteemihaldur. Süsteemihalduriks on põhivõrguettevõtja. Tema ülesanneteks on näiteks varustuskindluse tagamiseks tegevuskava koostamine ja täiendamine, bilansihalduriga bilansilepingu sõlmimine, süsteemi arengusuunade korrapäraselt teatavaks tegemine avalikkusele, teabe andmine võrguettevõtjale, kelle võrk on ühendatud tema võrguga, et tagada süsteemi ohutu ja tõhus toimimine ja elektrienergia importi kavandavale turuosalisele hinnangu andmine.
Bilansivastutus, bilansi selgitamine ja bilansienergia.
Bilansivastutus.
Turuosaline peab tagama, et tema poolt võrku antud ja/või ostetud elektrienergia kogus oleks igal kauplemisperioodil võrdne tema poolt võrgust võetud ja/või müüdud elektrienergia kogusega.
Bilansi selgitamine.
Igal kauplemisperioodil selgitatakse välja turuosalise bilanss. Bilansi selgitamiseks peab turuosaline tagama, et bilansi selgitajale on esitatud vajalikud andmed, mis on sätestatud elektrituruseadusega ja elektrituru toimimise võrgueeskirjaga. Bilanss selgitatakse välja kauglugemisseadmega elektrienergiat mõõtes, tehes kombineeritud mõõtmisi elektrienergia koguse jaotamisega ajagraafiku (tüüpkoormusgraafik) alusel ja võttes arvesse määratud tarneid. Bilansi selgitamise tulemuseks on turuosalise avatud tarne suuruse kindlaks tegemine igal kauplemisperioodil.
Bilansienergia.
Kui bilansi selgitamise tulemusena ilmneb, et bilansihalduri bilanss on mis tahes kauplemisperioodil negatiivne, loetakse, et süsteemihaldur on sellel kauplemisperioodil müünud bilansihaldurile bilansienergiat koguses, mis on vajalik bilansihalduri bilansi hoidmiseks sellel kauplemisperioodil, aga kui bilansihalduri bilanss on mis tahes kauplemisperioodil positiivne, loetakse, et bilansihaldur on sellel kauplemisperioodil müünud süsteemihaldurile bilansienergiat koguses, mis on vajalik bilansihalduri bilansi hoidmiseks sellel kauplemisperioodil. Bilansihaldurile müüdud või bilansihalduri enda poolt müüdud bilansienergia hinna määrab elektrituruseaduse ja bilansihalduriga sõlmitud bilansilepingu kohaselt süsteemihaldur pärast kauplemisperioodi lõppemist.
Boris Gelfand

Boris Gelfand (valgevene keeles Барыс Абрамавіч Гельфанд "Barys Abramovič Hielfand"; vene keeles Борис Абрамович Гельфанд "Boriss Abramovitš Gelfand"; heebrea keeles בוריס גלפנד; sündinud 24. juunil 1968 Minskis) on Iisraeli maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1989). 
Gelfand sai suurmeistriks 21-aastaselt 1989. aastal. Kaks aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. 1998. aastast elab ta Iisraelis.
Gelfand võitis 1988. aastal Adelaide'is juunioride maailmameistrivõistlustel hõbemedali. 1990. aastal võitis ta Manilas MM-i tsoonidevahelise turniiri ja pääses 15 osavõtjaga pretendentide matšturniirile, kus jõudis 1992. aastal veerandfinaali. 1993. aastal võitis ta Bielis FIDE MM-i tsoonidevahelise turniiri ja pääses 13 osavõtjaga MM-i matšturniirile (kestis 1994–1996), kus Gelfand 1994. aastal võitis veerandfinaalis Vladimir Kramnikut ja 1995. aastal kaotas poolfinaalis turniiri võitnud ja FIDE maailmameistriks saanud Anatoli Karpovile. 
Detsembris 1997 Lausanne'is FIDE maailmameistrivõistlustel (100 osavõtjat, nokautsüsteem) kaotas Gelfand poolfinaalis Viswanathan Anandile. 
2005. aastal võitis ta Bieli suurmeistrite turniiri.
2005. aastal maailma karikavõistlustel (128 osavõtjat) sai Gelfand kuuenda koha ja kvalifitseerus 16 osavõtjaga pretendentide turniirile. Seal tuli ta nelja hulka, kes pääsesid septembris 2007 Mexicos toimunud kaheksa osavõtjaga MM-turniirile, kus tuli Anandi ja Kramniku järel kolmandaks. 
Detsembris 2009 võitis ta Hantõ-Mansiiskis maailma karikavõistlused (finaalis alistas Ruslan Ponomarjovi) ja pääses 2011. aastal Kaasanis peetud MM-i pretendentide turniirile. Seal võitis ta finaalis Aleksandr Grištšuki ja sai õiguse kohtuda tiitlimatšis valitseva maailmameistri Viswanathan Anandiga. 2012. aastal Moskvas tasavägiselt kulgenud tiitlimatši Gelfand kaotas tulemusega 6 (1½):6 (2½).
2013. aastal Londonis pretendentide turniiril tuli Gelfand viiendaks.
Gelfand on mänginud maleolümpiatel: Nõukogude Liidu (1990), Valgevene (1994, 1996) ja Iisraeli võistkonna koosseisus (2000–2010).
Nigel Short

Nigel David Short (sündinud 1. juunil 1965 Leigh’s) on inglise maletaja ja malefunktsionäär, rahvusvaheline suurmeister (1984).
Short on Rahvusvahelise Maleföderatsiooni (FIDE) viitsepresident. Ta on tegutsenud ka malekommentaatori ja maletreenerina. 
Males võitis ta kuni 17-aastaste kadettide maailmameistrivõistlustel 1978. aastal Sas-van-Gentis pronksmedali ja 1979. aastal Belfort'is hõbemedali. Juunioride maailmameistrivõistlustel tuli ta 1980. aastal Dortmundis Garri Kasparovi järel teiseks ja 1981. aastal Méxicos Jaan Ehlvesti järel kolmandaks. 
Suurmeistriks sai Short 19-aastaselt 1984. aastal. Neli aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. Ta on kolmekordne Briti (1984, 1987, 1998) ja Rahvaste Ühenduse (2004, 2006, 2008) malemeister. 
1985. aastal Bielis maailmameistrivõistluste tsoonidevahelisel turniiril sai Short 4. koha ja edasipääsu 16 osavõtjaga pretendentide turniirile Montpellier's, kus ta jäi 11-ks. Ta jagas esikohta 1987. aastal Suboticas tsoonidevahelisel turniiril. Seejärel mängis Short 1988. aastal 16 osavõtjaga pretendentide matšturniiril, kus aga veerandfinaalist edasi ei pääsenud.
Short mängis 1990. aastal Manilas 64 osavõtjaga tsoonidevahelisel turniiril. Saadud 3.–4. koht viis ta 15 osavõtjaga pretendentide matšturniirile (kestis 1991–1993), kus ta veerandfinaalis võitis Boriss Gelfandit, poolfinaalis eksmaailmameister Anatoli Karpovit ja finaalis (jaanuaris 1993 San Lorenzo del Escorialis) Jan Timmanit. Ta sai õiguse kohtuda tiitlimatšis valitseva maailmameistri Garri Kasparoviga. MM-tiitlimatš peetigi septembris-oktoobris 1993 Londonis, kuid mitte FIDE, vaid Professionaalse Male Assotsiatsiooni (PCA) egiidi all. Short kaotas matši tulemusega 7½:12½. 
1994. aastal mängis Short PCA pretendentide matšturniiril, kus veerandfinaalis võitis ta Boris Gulkod, kuid poolfinaalis kaotas Gata Kamskyle. Detsembris 1997 mängis ta FIDE maailmameistrivõistluste turniiril Groningenis (100 osavõtjat, nokautsüsteem), kus ta võitis 2. ringis Viktor Korchnoid, 3. ringis Andrei Sokolovi, kaheksandikfinaalis Alexander Beliavskyt ja veerandfinaalis Michał Krasenkowi. Poolfinaalis kaotas ta Michael Adamsile. 1999. aastal FIDE MM-i turniiril Las Vegases võitis Short 3. ringis Beljavskyt, kuid kaheksandikfinaalis kaotas Alexéi Shírovile.
2006. aastal tuli ta Liverpoolis Euroopa Liidu malemeistriks.
Võistkondlik esinemine.
Short on võitnud Inglismaa võistkonna koosseisus Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel Pukas kuldmedali (1997) ja võistkondlikel maailmameistrivõistlustel kaks pronksmedalit (1985, 1989). 
Ta on mänginud ajavahemikus 1984–2016 17 maleolümpial (võistkondlik pronksmedal 1990. aastal Novi Sadis).
Hans Scholl

Hans Fritz Scholl (22. september 1918 – 22. veebruar 1943) oli natsionaalsotsialistliku Saksamaa vastu tegutsenud ühenduse Valge Roos asutajaliige ja juht. 
Scholl oli lapsena kuulunud Hitlerjugendi ridadesse, kuid kiiresti pettunud selle tõekspidamistes. Hiljem õppis ta Müncheni ülikoolis meditsiini. 
Viibides sõjaväes kohustuslikul meditsiinipraktikal, oli ta šokeeritud nähes, kui ebainimlikult käitusid Saksa sõdurid juutidega.
1942. aasta suvel asutas ta koos sõpradega vastupanuliikumise grupi Valge Roos, mille tegevuse peamiseks sisuks sai kodumaa üldsuse teavitamine natsistliku režiimi kuritegudest. Organisatsiooni tegevus väljendus eeskätt riigikorda kritiseerivate grafitite ja lendlehtede levitamises.
Hans Scholl arreteeriti koos õde Sophiega 18. veebruaril 1943, kui ta levitas Müncheni ülikooli hoones lendlehti. 
Teda süüdistati kodumaa reetmises ning ta giljotineeriti juba mõni tund pärast kohtuotsuse väljakuulutamist. Ta oli üks väheseid sakslasi, kes osutas vastupanu natsionaalsotsialistlikule režiimile teise maailmasõja päevil.
Joachim Armbrust

Joachim Armbrust on 17. sajandi lõpul ja 18. sajandi algul Tallinnas töötanud skulptor ja puunikerdaja.
Eluloolist.
Joachim Armbrust saabus 1691. aastal Stockholmist Narva, et aidata skulptoril ja kiviraiduril Johann Georg Heroldil nikerdada Narva Jaani kiriku pinki. Kuid meistrite tüli ja kohtuprotsessi tõttu ei saanud Armbrust Narva linna vabameistrina jääda. Tüli põhjuseks olnud Armbrusti kõrge eneseteadlikkus, proklameerides puuskulptuuri mitte lihtsalt käsitööks, vaid üheks vabadest kunstidest. Narvast lahkunud Armbrust läks Tallinna, palus seal luba vabameistrina tegutseda ja Tallinna magistraat rahuldas tema palve. Tuleb märkida, et Armbrust saavutas oma vabaduse tänu Christian Ackermanni sissetallatud rajale, kes sai Tallinnas vabameistriks u. 20 aastat varem gildide ja all-linna seaduste mõjupiirkonnast lahkumisega.
Joachim Armbrust tegutses Tallinnas vähemalt 13 aastat. 1692. aastal sai ta raelt tellimuse lõpetada Elert Thiele alustatud Tallinna raekoja raesaali nikerdfriis. Töö lõpetas ta 1696. aastal, kusjuures nikerdfriisi ühel väiksemal paneelil on kujutatud peitliga meistrit ennast kahe tiibadega inglipea vahel. Järgmisel aastal valmis Armbrusti käe all ka Rootsi-Mihkli kiriku epitaafretaabel, mis on kõrvutatav stiilipuhtuse poolest toomkiriku altariga, mõlemaid iseloomustab kõrgbarokile iseloomulik suurejooneline lihtsus. Armbrustile on omistatud ka 1700. aastatel valminud Tallinna Niguliste kiriku ehisseina väärispaneelid, mis jäi arvatavasti tema üheks viimaseks tööks (teos on hävinud).
Armbrusti stiiliga Rootsi-Mihkli kiriku epitaafretaabli ja Niguliste kiriku väärispaneelide valmimise vahel 1697.–1700. aastail seostatakse Eesti Rahva Muuseumi kogudesse 1939. aastal jõudnud barokset akantusornamendiga ehisseina.
Viimased andmed Armbrusti Tallinnas oleku kohta pärinevad 1705. aastast. Tõenäoliselt jagas Joachim Armbrust paljude toonaste tallinlaste saatust ning suri 1710. aastal katku.
Rein Suurkask

Rein Suurkask (sündinud 25. mail 1968 Mustvees) on Eesti poliitik, ta kuulub Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna ridadesse. Ta oli 17. maist 26. oktoobrini 2019 XIV Riigikogu liige.
Ta on lõpetanud 1986. aastal Viljandi 5. Keskkooli.
Ta töötas aastatel 1996–1999 OÜ-s Rael Autokeskus, 1999–2005 Benefit AS-is, 2005–2010 Siller Auto OÜ-s, 2010–2011 Unistar Autokeskus OÜ-s, 2011–2012 OÜ-s Paalatee, 2012–2017 OÜ-s Latoog ja 2017–2019 OÜ-s Marketel.
Ta kuulub 2014. aastast Eesti Konservatiivsesse Rahvaerakonda ja ka selle juhatusse. 2017. aastast on ta Viljandi Linnavolikogu liige. Lisaks on ta Sakalamaa Vabadussõja Ausamba Taastamise SA juhatuse liige.
16. mail 2019 sai temast XIV Riigikogu asendusliige (Kert Kingo asemel).
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 8 (Järva- ja Viljandimaa) 364 häält ning ei osutunud valituks.
Isiklikku.
Tal on kaks tütart ja üks poeg. Tema hobid on poliitika, teater, muusika, kino ja autosport.
Leinefelde-Worbis

Leinefelde-Worbis on linn Eichsfeldi kreisis Loode-Tüüringis Saksamaal. Linn moodustati 16. märtsil 2004 endistest omaette linnadest Leinefeldest ja Worbisest koos Breitenbachi ja Wintzingerode vallaga. Juulis 2018 ühendati Leinefelde-Worbisega endine Hundeshageni vald ja jaanuaris 2019 Kallmerode. Enne liitmisi oli Leinefelde rahvaarv 14 387, Worbise 5541, Breitenbachi 1021 ja Wintzingerode 614. Leinefelde-Worbise kümme osa on Leinefelde, Worbis, Breitenbach, Kirchohmfeld, Birkungen, Beuren, Hundeshagen, Kaltohmfeld, Wintzingrode, Kallmerode ja Breitenholz.
Transport.
Leinefelde raudteejaam asub Halle–Hann. Mündeni ja Gotha–Leinefelde raudteel.
Karude varjupaik.
1997. aastast on Worbis tuntud oma karude varjupaiga Alternativer Bärenpark Worbis poolest, mida haldab Saksamaa loomade heaolu organisatsioon Aktion Tier – Menschen für Tiere (varem Deutsches Tierhilfswerk).
Inimesi.
Leinefeldes sündis Johann Carl Fuhlrott, Neandertali inimese avastaja.
Worbises sündisid Londoni kasutatud raamatute müüja ja kirjastaja Bernard Quaritch (1819–1899) ning Saksamaa poliitik, jurist ja tsiviilõiguse notar Barbara Saß-Viehweger (sündinud 1943).
Am Ohmberg

Am Ohmberg on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis. See moodustati 1. detsembril 2010 varem omaette valdade Bischofferode, Großbodungeni ja Neustadti ühendamise teel.
Niederorschel

Niederorschel on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis. Endised vallad Deuna, Gerterode, Hausen ja Kleinbartloff ühendati Niederorscheliks jaanuaris 2019. Veel kuuluvad sinna paikkonnad Niederorschel, Oberorschel ja Rüdigershagen.
Sonnensteini vald

Sonnenstein on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis. See moodustati 1. detsembril 2011 varem omaette valdade Bockelnhageni, Holungeni, Jützenbachi, Silkerode, Steinrode, Stöckey, Weißenborn-Lüderode ja Zwinge ühendamise teel.
Vladislav Zotin

 Vladislav Zotin (Владислав Максимович Зотин, sündinud 22. mail 1942) on Mari Eli Vabariigi esimene president (1991–1997). 
Sündinud Mari ANSV-s Kilemarõ külas. Rahvuselt mäemari. Isa Maksim Petrovitš Zotin töötas Kilemarõ rajooni ajalehe toimetajana. Ema Zoja Ivanovna Zotina oli õpetaja. 
Tema esimene töökoht oli 1959. aastal Mari ANSV Jelasovski rajooni Gorki-nimelises kolhoosis. Pärast instituudi lõpetamist töötas aastatel 1965–1967 Mari ANSV Parangi rajooni põllumajandusosakonna peainsenerina. 
Ta on lõpetanud Moskva Põllumajandusinseneride Instituudi (1965) ja NLKP Keskkomitee Kõrgema Majanduskooli. 
Oli komsomoli rajoonikomitee esimene sekretär, rajooni täitevkomitee aseesimees ja esimees, komsomoli Mari oblastikomitee sekretär ja aseesimees. Juunist detsembrini 1991 Mari ANSV Ülemnõukogu esimees. 
1991. aastast kuni 1997. aasta jaanuarini oli Mari Eli vabariigi president.
Vladislav Zotini ametiajal Eesti vabariigi ja Mari Eli vabariigi vahel sõlmitud kokkuleppe alusel võeti Eesti kõrgkoolidesse mitmel aastal õppima kuni 20 mäe- ja niidumari rahvusest üliõpilast. 
Eraelu.
Abielus, tal on kaks poega.
Verwaltungsgemeinschaft Eichsfeld-Wipperaue

Eichsfeld-Wipperaue on "Verwaltungsgemeinschaft" ("vallaliit") Eichsfeldi kreisis Tüüringis Saksamaal. Vallaliidu keskus on Breitenworbis.
"Verwaltungsgemeinschaft" Eichsfeld-Wipperaue koosneb järgmistest valdadest:
Untšo

Šorunža (vene keeles "Шоруньжа", mari keeles "Унчо") on küla Morki rajoonis Mari Eli vabariigis Venemaal. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 899 inimest.
2019. aastal oli Šorunža soome-ugri kultuuripealinn.
Eesti NSV Vabariiklik Kaitsekomitee

Eesti NSV Vabariiklik Kaitsekomitee oli 1941. aastal, Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi, Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu ja EK(b)P Keskkomitee 11. juulil 1941 ühise otsusega loodud organ, mis kuulutati kogu võimu kandjaks Eesti NSV-s.
Eesti NSV Vabariiklik Kaitsekomitee korraldas koos Punaarmee 8. armee juhtkonnaga hävituspataljonide tegevust, majanduse viimist vastavusse sõjaolukorraga, sõjaväe ja elanike varustamist, inimeste ja materiaalsete varade evakueerimist. 
24. juunil 1941 oli Eestis moodustud EK(b)P KK otsusel partei-, nõukogude ja sõjaväeliste organisatsioonide töö koordineerimiseks sõjaolukorras
vabariiklik operatiivstaap. Vabariiklik operatiivstaapi kuulusid EK(b)P KK I sekretär Karl Säre, Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu esimees Johannes Lauristin, Eesti NSV riikliku julgeoleku rahvakomissar Boris Kumm ning rahvakomissari
asetäitjad Aleksei Škurin ja Venjamin Gulst, Eesti NSV siseasjade rahvakomissar Andrei Murro, NSV Liidu siseasjade rahvakomissariaadi NSV Liidu Piirivalve Eestis asunud Balti piirivalvevalitsuse ülem kindralmajor Konstantin Rakutin, Eesti NSV sõjakomissar polkovnik Pavel
Ljusin ja Tallinna garnisoni komandant Konõšev. 30. juunil 1941 moodustati Moskvas NSV Liidu Riiklik Kaitsekomitee ja Eesti NSV-s, 11. juulil 1941 Eesti NSV Vabariiklik Kaitsekomitee.
Vabariiklik operatiivstaap reorganiseeriti Eesti NSV Vabariiklikuks Kaitsekomiteeks, mille koosseisu kuulusid:
Eesti NSV Vabariiklik Kaitsekomitee tegevus lõppes Eesti NSV juhtkonna evakueerumise järel Eestist 25. augustil 1941.
Verwaltungsgemeinschaft Ershausen/Geismar

Ershausen/Geismar on "Verwaltungsgemeinschaft" ("vallaliit") Eichsfeldi kreisis Tüüringis Saksamaal. Vallaliidu keskus on Schimberg.
"Verwaltungsgemeinschaft" Ershausen/Geismar koosneb järgmistest valdadest:
Verwaltungsgemeinschaft Hanstein-Rusteberg

Hanstein-Rusteberg on "Verwaltungsgemeinschaft" ("vallaliit") Eichsfeldi kreisis Tüüringis Saksamaal. Vallaliidu keskus on Hohengandern.
"Verwaltungsgemeinschaft" Hanstein-Rusteberg koosneb järgmistest valdadest:
Pjotr Rjabov

Pjotr Rjabov (vene keeles Пётр Владимирович Рябов), tuntud ka kui Kalaganon Kerjaz (Калаганонь Керяз, sündinud 6. septembril 1961 Podlesnaja Tavla külas Kotškurovo rajoonis Mordva ANSV-s) on Mordva skulptor-puunikerdaja . 
Sündis talupoja peres. Vene NFSV teenelise kultuuritegelase I. N. Mastini õpilane. Õppis N. P. Ogarjovi nimelises Mordva Riiklikus Ülikoolis filoloogiateaduskonnas, mille lõpetas 1989. Töötas Mordva ANSV kohaliku tööstuse ministeeriumi juures tegutsenud suveniiritöökojas ja juhtis Tavla suveniiride ühistut . Praegu elab Podlesnaja Tavla külas . 
Alates 1999. aastast juhib Rjabov Tavla meistrite liitu "Ermez", 2003. aastast Venemaa kunstnike liidu liige . Ta kuulub ersade ja mokšade piirkondliku liikumise nõukogusse. On osalenud paljudel puuskulptuurinäitustel. 
2006. aastal asutati Pjotr Rjabovi algatusel Podlesnaja Tavla külas muuseum "Etno-kudo", mis kannab rahvamuusikakollektiivi "Toorama" looja, folklorist Vladimir Romaškini nime. Pjotr Rjabov töötab muuseumi direktorina selle avamisest alates. 
6. septembril 2011 toimus Rjabovi eestvõttel III ersa iidse laulu festival “Toorama kutse”, mis oli pühendatud Vladimir Romaškini 60. sünniaastapäevale. .
Väinasališi keel

Väinasališi keel on sališi keelkonna rannikusališi keelte hulka kuuluv keel, mida kõneleb Kanadas Vancouveri saarel ja vähesel määral ka Ameerika Ühendriikides Washingtoni osariigis umbes 100 inimest.
Väinasališi keel jaguneb kuueks murdeks (Lummi, Saanich, Samish, Semiahmoo, T'sou-ke, Songhees) millel ühine omanimetus puudub ja millest neli on juba hääbunud.
Paschal Donohoe

Paschal Donohoe (sündinud 19. septembril 1974 Dublinis) on Iirimaa poliitik, ta kuulub erakonda Fine Gael. Ta on 17. detsembrist 2022 Iirimaa riigi kulutuste ja reformiminister (oli samal kohal ka alates 6. maist 2016 27. juunini 2020). Lisaks oli ta 14. juunist 2017 17. detsembrini 2022 Iirimaa rahandusminister. 2020. aastast on ta Eurorühma president.
Ta on õppinud Dublinis Trinity College'is politoloogiat ja majandusteadust.
Ta oli 12. juulist 2013 kuni 11. juulini 2014 Iirimaa Euroopa asjade minister. 11. juulist 2014 kuni 6. maini 2016 oli ta Iirimaa transpordi, turismi ja spordi minister.
Isiklikku.
Ta on aastast 2001 abielus ning on poja ja tütre isa.
Kai Rimmel

Kai Rimmel (sündinud 23. novembril 1952 Viljandis) on Eesti poliitik, kes kuulub Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna ridadesse. Ta oli 25. aprillist 2019 kuni 26. jaanuarini 2021 Mart Helme asendusliikmena XIV Riigikogu liige.
Kai Rimmel lõpetas 1971. aastal C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli ja 1977. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi toiduainete tehnoloogia erialal.
Ta töötas Tallinna Näidislinnuvabrikus (hilisemas Talleggis) aastatel 1977–1986 insener-tehnoloogina, 1986–1994 osakonnajuhatajana ja aastatel 1994–2003 müügidirektorina. 
Ta kuulus 2006. aastast Eestimaa Rahvaliitu, seejärel sai temast Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liige.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 4 (Harju- (v.a Tallinn) ja Raplamaa) 430 häält ning ei osutunud valituks.
Isiklikku.
Ta on abielus, peres on tütar ja poeg. Tema hobideks on sport, käsitöö, kirjandus ja ristsõnad.