tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
José Fonte

José Miguel da Rocha Fonte (sündinud 22. detsembril 1983 Penafielis) on Portugali jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Portugali kõrgliigaklubis Braga ja Portugali jalgpallikoondises.
Klubikarjäär.
Ta alustas klubikarjääri Portugali klubis Lissaboni Sporting, mille noorteakadeemiaga liitus ta 1994. aastal. Aastatel 2002–2004 mängis ta klubi reservmeeskonnas Portugali esiliigas.
Portugali kõrgliigas debüteeris Fonte hooajal 2005–06 Vitória Setúbali ridades. 2006. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Lissaboni Benficaga, kuid klubi põihimeeskonnas ei mänginud ta kordagi. Hooaja 2005–06 teises pooles oli ta Benficast laenul Portugali kõrgliigaklubis Paços de Ferreira ja hooajal 2006–07 Estrela da Amadoras.
2007. aastal läks ta Benficast laenule Inglismaa esiliigaklubisse Crystal Palace, kellega sõlmis hooaja 2007–08 lõpus püsiva lepingu.
2010. aasta jaanuaris liitus ta Southamptoniga, mis mängis toona Inglismaa tugevuselt kolmandas liigas. Hooajal 2010–11 aitas ta klubil tõusta Inglismaa esiliiga. Samal hooajal valiti Fonte liiga hooaja sümboolsesse koosseisu ja Southamptoni hooaja parimaks mängijaks. Hooajal 2011–12 kindlustati pääs Inglismaa kõrgliigasse. Southamptoniga mängis Fonte Inglismaa kõrgliigas neli ja pool hooaega. 2015. aastal valiti Fonte taas Southamptoni hooaja parimaks mängijaks. 2017. aasta jaanuaris siirdus ta West Ham Unitedi.
2018. aasta veebruaris liitus Fonte Hiina kõrgliigaklubiga Dalian Yifang.
2018. aasta juulis sõlmis ta lepingu Prantsusmaa kõrgliigaklubiga Lille. Seal mängis ta kokku viis hooaega. 2020. aastal sai ta Lille'i kapteniks. Hooajal 2020/21 tuli ta Lille'iga Prantsusmaa meistriks.
2023. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Bragaga.
Koondisekarjäär.
Portugali jalgpallikoondises tegi Fonte debüüdi 18. novembril 2014 sõprusmängus Argentina vastu. Koondisekarjääri esimese värva lõi ta 9. oktoobril 2021 sõprusmängus Katari vastu.
2016. aastal tuli ta Portugali koondisega Euroopa meistriks. Portugali koondisse on ta kuulunud veel ka 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.
Isiklikku.
Tema noorem vend Rui Fonte on samuti jalgpallur.
Liveta Jasiūnaitė

Liveta Jasiūnaitė (sündinud 26. juulil 1994 Rokiškises) on leedu odaviskaja.
2015. aasta Euroopa U23 meistrivõistlustel Tallinnas võitis ta odaviskes oma hooaja parima tulemusega 55.77 pronksmedali.
2018. aasta Euroopa meistrivõistlustel Berliinis võitis ta tulemusega 61.59 pronksmedali.
2019. aastal Napolis toimunud 2019. aasta suveuniversiaadil võitis ta tulemusega 60.36 kuldmedali.
Tema isiklik rekord odaviskes on 15. juunil 2019 Ogres visatud 63.98, mis on ühtlasi ka Leedu rekord.
Taldrik

Taldrik on lame sööginõu.
Kõige levinumad on keraamilised taldrikud. Samas võivad taldrikud olla valmistatud ka metallist, paberist, puidust või mõnest muust materjalist.
Suppide ja teiste vedelamate toitude serveerimiseks kasutatakse kausse.
Samokov

Samokov on linn Bulgaarias Sofia piirkonnas, Samokovi valla halduskeskus. Samokov asub Sofia kesklinnast ligi 45 km lõunakagus.
Samokov asub Iskǎri jõe ääres, keskmiselt 950 meetri kõrgusel merepinnast. Samokov on rajatud 15. sajandi alguses muinasasula varemetele. 16.–18. sajandil oli Samokov oluline rauatootmise keskus. Samokovist 10 km lõunas asub Bulgaaria vanim mägikuurort ja talispordikeskus Borovets.
Nahasisene süstimine

Nahasisene süstimine ehk intraepidermaalne manustamine (lühendatult ID (Intradermal (injection))) on vedela aine manustamisviis, mille käigus toimeaine (nt tuberkuliin, vaktsiin) süstitakse epidermise ja hüpodermise vahel olevasse nahaalusesse koesse (dermis).
Diplomaatiline ametiaste

Diplomaatiline ametiaste on välisteenistuses seadusega kehtestatud välisministeeriumi ja välisesinduste diplomaatiliste koosseisude ametiastmed. Vastavalt neile kehtestab välisasjadega tegeleva ametkonna juht (välisminister) välisteenistuse diplomaatilised ametikohad.
Eesti.
Riigiteenistust diplomaatilisel ametikohal käsitlev välisteenistuse seadus hõlmab ka Välisministeeriumi ja välisesinduste koosseisude ametiastmeid, samuti diplomaatidele antavaid diplomaatilisi au- ja teenistusastmeid.
Eestis kasutati diplomaatilise ametiastme mõistet 1936. aastal ja 1995. aastal avaldatud välisteenistuse seaduses. Vastavalt neis toodud ametiastmetele kehtestas välisminister välisteenistuse diplomaatilised ametikohad.
2006. aasta välisteenistuse seaduses.
2006. aastal ilmunud ja tänini kehtivas välisteenistuse seaduses (hakkas kehtima 2007. aastast) diplomaatilise ametiastme mõiste sootuks puudub. Küll aga on loetletud diplomaatilised ametikohad ja palgaastmed.
Mantoux' proov

Mantoux' proov ehk Mendel-Mantoux' proov ehk tuberkuliiniproov, kõnekeeles kopsuproov on tuberkuloosi sõeluuringu ja diagnoosimise vahend, mille käigus patsiendi naha alla süstitakse tuberkuliini.
Proovile vastuse saamiseks mõõdetakse süstekohal tekkinud nahareaktsiooni ulatust 48–96 tunni pärast (72 tundi ehk 3 ööpäeva on parim).
Zdravko Krivokapić

Zdravko Krivokapić (kirillitsas Здравко Кривокапић; sündinud 2. septembril 1958) on Montenegro masinaehituse professor ja poliitik. 
Zdravko Krivokapić lõpetas 1981. aastal Montenegro Ülikooli masinaehituse teaduskonna. 1983. aastal astus ta aspirantuuri Belgradi Ülikooli masinaehitusteaduskonnas, kandidaaditöö masinaehituse alal kaitses 1989. aastal. Doktorikraadi sai Montenegro Ülikooli masinaehitusteaduskonnas 1993. aastal. 1983. aastal valiti ta Montenegro Ülikooli masinaehitusteaduskonna tootmise tehnoloogia kateedri assistendiks. Dotsendiks valiti ta 1994. aastal ja professoriks 2004. aastal. 2015–2017 oli ta Montenegro Ülikooli doktoriõppe keskuse juhataja.
4. detsembrist 2020 kuni 28. aprillini 2022 oli Zdravko Krivokapić Montenegro peaminister.
Lihasesisene süstimine

Lihasesisene süstimine ehk intramuskulaarne manustamine (lühendatult IM (Intramuscular (injection))) on vedela aine manustamisviis, mille käigus ravim süstitakse patsiendi lihaskoesse. Süst tehakse tuharalihase ülemisse (välimisse) veerandikku, reielihase külgmisse ossa või õlavarre deltalihasesse.
Greenwichi poolsaar

Greenwichi poolsaar on Ida-Londonis asuv poolsaar, mida ümbritseb kolmest küljest Thamesi jõgi.
Poolsaare läänekallast läbib nullmeridiaan.
Sarajevo katedraal

Jeesuse Südame katedraal (serbia-horvaadi keeles ja bosnia keeles "Katedrala Srca Isusova" / "Катедрала Срца Исусова") on roomakatoliku katedraal Bosnia ja Hertsegoviina pealinnas Sarajevos, mida tavaliselt nimetatakse Sarajevo katedraaliks ("Sarajevska katedrala" / "Сарајевска катедрала").
See on riigi suurim katedraal, mida juhib Vrhbosna peapiiskop, praegu kardinal Vinko Puljić. See on linna peamine jumalateenistuse keskus.
43,2 meetri kõrguste kellatornidega sakraalehitist tarindati uusgooti stiilis uusromaanika elementidega aastatel 1884–1887. Ehitust juhtisid Viini töövõtja parun Karl Schwarz ja arhitekt Josip Vancaš.
Katedraal sai 1990. aastatel Sarajevo piiramise ajal kannatada, kuid on tänaseks taastatud.
Marku Lamp

Marku Lamp (sündinud 13. juunil 1979) on Eesti riigiametnik, aastatel 2013–2023 Keskkonnaministeeriumi asekantsler.
Elukäik.
Marku Lamp on lõpetanud Elva Gümnaasiumi ja 2002. aastal Eesti Põllumajandusülikooli metsanduse erialal. Alates 2002. aastast on ta töötanud Keskkonnaministeeriumis: aastatel 2002–2007 metsaosakonna peaspetsialistina, 2007–2013 metsaosakonna juhatajana, 2013–2023 asekantslerina.
Kriitika.
2019. aasta alguses andis Eesti Keskkonnaühenduste Koda Marku Lambile 2018. aasta kõige keskkonnavaenulikuma teo tiitli ehk keskkonnakirve. Keskkonnaühenduste koda süüdistas Lampi ja Keskkonnaministeeriumi metsaosakonda vääriselupaikade kaitse takistamises. Sama aasta lõpus nõudsid mitmed keskkonnaühendused Lambi tagasiastumist Keskkonnaministeeriumi asekantsleri kohalt, sest süüdistasid teda loodusvaenuliku poliitika ajamises, ametivolituste ületamises ning protseduurireeglite eiramises.
Mati Valdma

Mati Valdma (28. november 1936 Tartu – 7. november 2023) oli eesti tehnikateadlane ja Tallinna Tehnikaülikooli professor.
Haridus.
Lõpetas Fr. R. Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkooli 1955; Tallinna Polütehnilise Instituudi elektrisüsteemide ja -võrkude erialal 1960; aspirantuur (eriala: energiasüsteemid ja nende juhtimine) TPIs 1962–1965.
Tehnikateaduste kandidaat (Исследование вероятностного оптимального планирования производственных процессов энергетических систем (Energiasüsteemide tootmisprotsesside tõenäosusliku optimaalse planeerimise uurimine, juh. Olaf Terno), NSV Liidu TA Energeetika Instituut Moskvas) 1967; tehnikateaduste doktor (Оптимизация режимов энергетических систем по непрерывным параметрам в условиях неполнои информации (Energiasüsteemi talitluse optimeerimine pidevate muutujate järgi mittetäieliku info tingimustes), Moskva Energeetika Instituut.) dotsent 1968; professor 1989. 
Töökäik.
TTÜs 1960–2016: vanemteadur 1960–1962, elektrisüsteemide kateedri assistent 1965–1966, vanemõpetaja 1966–1968; dotsent 1968–1989; professor 1989–1992; kateedrijuhataja 1979–1992; elektroenergeetika instituudi direktor, energiasüsteemide õppetooli juhataja ja professor 1992–2004; emeriitprofessor 2004; energiasüsteemide õppetooli erakorraline dotsent 2007–2010, teadur 2010–2016.
Teadustöö põhisuunad.
Loodusteadused ja tehnika, energeetikaalased uuringud: energiasüsteemide talitluse ja arengu optimeerimine deterministliku, tõenäosusliku, määramatu ja ebamäärase info alusel. Tema juhendamisel on loodud ja juurutatud üle 25 elektrijaamade ja energiasüsteemide optimeerimise tarkvarasüsteemi.
Avaldanud üle 50 teaduspublikatsiooni. Tema juhendamisel kaitsti 6 magistri- ja 7 doktoritööd.
Teaduskorralduslik tegevus.
Tallinna Tehnikaülikooli (TTÜ) energeetikateaduskonna nõukogu liige 1979–2004; TTÜ nõukogu liige 1979–1997; Eesti Elektroenergeetika Seltsi juhatuse liige 1992–2004; TTÜ elektroenergeetika instituudi nõukogu juhataja 1992–2004; Eesti Energia AS nõukogu liige 1995–2001; AS Elpec nõukogu esimees 1995–1998; EV Majandusministeeriumi Energeetikanõukogu liige 1995–2001; TTÜ nõukogu juhataja 1995–1998; Euroopa Komisjoni Teadusekspert 2000–2002; Eesti Elektroenergeetika Seltsi liige 1992–…; Eesti TA Energeetikanõukogu liige 1998–…; rahvusvaheliste konverentside orgkomiteede liige 2000–…; Riia Tehnikaülikooli Toimetiste kolleegiumi liige 2000–…; TTÜ elektroenergeetika instituudi nõukogu liige 2004–…; Teadusajaloo ja Teadusfilosoofia Eesti Ühingu liige 2005–… 
Harrastused.
ENSV Riikliku Raadio- ja Televisioonikomitee segakoori laulja 1957–1962; male, kirjandus, muusika. Korp! Leola liige.
Boulevard Haussmann

Boulevard Haussmann on Pariisi puiestee, mis läbib linna VIII ja IX ringkonda. Tee, mis ulatub boulevard des Italiens'ist kuni boulevard Montmartre'ini, pikkus on 2530 meetrit.
See on nimetatud linnaarhitekt Georges-Eugène Haussmanni järgi.
Andrus Nagel

Andrus Nagel (sündinud 14. oktoobril 1963 Pärnus) on endine eesti korvpallur ja korvpallitreener.
Aastatel 1983–1996 Eesti korvpallikoondisse kuulunud Nagel on Kalevi esindusmeeskonnaga tulnud 1991. aastal Nõukogude Liidu meistriks.
Haridus.
Nagel õppis aastatel 1979–1982 Tallinna Spordiinternaatkoolis (TSIK), lõpetas 1983. aastal Tallinna õhtukeskkooli ja autoremondi erialal kutsekeskkooli nr 19.
Sportima suunas teda Sindi keskkoolis õpetaja Taivo Sikk, korvpalli õppis Pärnu laste ja noorte spordikoolis Jaak Kurvitsa ja Lembit Rebase, TSIK-is Märt Kermoni juhendamisel.
Klubikarjäär.
Nagel on Eesti meistrivõistlustel võitnud 11 medalit: BC Kalevi meeskonnas 1992., 1993. ja 1995. aastal kulla, Harju KEK-i meeskonnas 1983. ja 1984. aastal hõbeda, Baltika meeskonnas 1986., 1989., 1994., 1997. aastal hõbeda ja 1996. aastal pronksi ning Maxime-HMR meeskonnas 1991. aastal pronksi.
Mänginud aastatel 1981–1983 Kalevi duubelkoosseisus (1982. aasta Nõukogude Liidu juunioride meistrivõistluste hõbe ja 1983. aasta pronks).
Kalevi esindusmeeskonnaga on Nagel tulnud 1991. aastal Nõukogude Liidu meistriks, saanud 1990. aastal 5. ja 1989. aastal 6. koha ning tulnud 1994. aastal Idaliiga võitjaks.
Koondisekarjäär.
Aastatel 1983–1996 Eesti korvpallikoondisse kuulunud Nagel saavutas koondisega 1993. aasta Euroopa meistrivõistlustel 6. koha.
Treenerikarjäär.
Nagel on olnud aastatel 1999–2000 Keila korvpallikooli treener ning omaaegse Keila Korvpalliklubi asutaja.
Riskirasedus

Riskirasedus on rasedus, mille puhul ema, loote või vastsündinu risk haigestumiseks või surmaks enne või pärast sünnitust või sünnituse ajal on tõusnud ja on kõrgem kui rahvastikus keskmiselt.
Algirdas Saudargas

Algirdas Saudargas (sündinud 17. aprillil 1948 Kaunases) on Leedu poliitik.
Algirdas Saudargas lõpetas 1972. aastal biofüüsikuna Kaunase Meditsiiniinstituudi. 
1972–1977 oli ta Matemaatika ja Infotehnoloogia Instituudi teadur. 1977–1982 oli ta Leedu Põllumajanduse Akadeemias matemaatikaõppejõud. 1982–1990 töötas ta Kaunase Meditsiiniinstituudi teadurina. 1988–1990 oli ta Sąjūdise poliitilise komisjoni esimees. 1990. aastal valiti ta Leedu Ülemnõukogusse. Ta oli Leedu Kristlik-Demokraatliku Partei üks asutajatest ja aastatel 1995–1999 Kristlik-Demokraatliku Partei esimees. 1990–1992 oli ta Leedu välisminister. 1992–1996 oli ta Leedu Seimi liige. 1996–2000 oli ta teist korda Leedu välisminister.
2000–2004 oli ta Leedu Seimi liige. 2004–2008 oli ta Leedu suursaadik Püha Tooli juures.
2009–2019 oli ta Euroopa Parlamendi liige. Ta kuulus Euroopa Rahvapartei fraktsiooni.
Hiina Kommunistliku Partei peasekretär

Hiina Kommunistliku Partei Keskkomitee peasekretär (hiina keeles 中国共产党中央委员会总书记) on Hiina Rahvavabariigi kõrgeim juht. Peasekretär on Hiina Kommunistliku Partei (edaspidi HKP) juht ja Hiina Rahvavabariigi (HRV) kõrgeim ametnik. HKP peasekretär on HKP Poliitbüroo alaline liige ja HKP Sekretariaadi juht.
Partei põhiseaduse järgi on HKP peasekretär Poliitbüroo Alalise Komitee – Hiina RV "de facto" kõrgeima otsustusorgani – "ex officio" liige. Aastast 1989 on, kui mõni erandlik periood välja arvata, peasekretär ühtlasi olnud ka Sõjalise Keskkomisjoni esimees ehk Rahvavabastusarmee vägede juhataja. Xi Jinpingi administratsiooni ajal on HKP peasekretär sisuliselt juhtinud ka Ülehiinalist Rahvaesindajate Kogu, Rahva Poliitilist Konsultatiivkonverentsi, Riiginõukogu, Rahva Ülemkohut ja Rahva Ülemprokuratuuri.
"De jure" peaks peasekretäri valima Keskkomitee, "de facto" on peasekretäri valimise protsessid ajas varieerunud. Praegune peasekretär Xi Jinping ja tema eelkäija Hu Jintao edutati esmalt Poliitbüroo Alalise Komitee liikmete valimise käigus Sekretariaadi esimeseks sekretäriks. Esimese sekretäri panid omavahel enne parteikongressi paika Poliitbüroo liikmed ning endised Poliitbüroo Alalise Komitee liikmed. Hiljem, parteikongressil, tehti esimesest sekretärist juhtkonnavahetuse käigus ka ametlikult partei peasekretär.
Xi Jinping on olnud peasekretär 15. novembrist 2012.
Ossip Zetkin

Ossip Zetkin (1850 Odessa, Venemaa Keisririik – 29. jaanuar 1889 Pariis) oli vene ja saksa revolutsionäär ja sotsialist, silmapaistva sotsialisti Clara Zetkini abikaasa.
Elulugu.
Ossip sündis 1850. aastal Odessas juudi perekonnas. Ka tema vanemad olid pärit Odessast. Nooruses osales Ossip Zetkin narodnikluses. Kartes Venemaa võimude tagakiusamist, põgenes ta Saksamaale Leipzigisse. Seal töötas ta puusepana ja astus sotsiaaldemokraatlikusse parteisse. Leipzigi vene üliõpilaste seltsis tutvus ta oma tulevase abikaasa Clara Eisneriga, kes võttis hiljem tema perekonnanime.
1880. aastal kohtumise ajal silmapaistvate sotsialistide August Bebeli ja Karl Liebknechtiga Ossip Zetkin arreteeriti ja saadeti Saksamaalt "soovimatu välismaalasena" välja. Pärast deporteerimist oli Zetkin sunnitud kolima Pariisi. 1882. aasta novembris liitus temaga ka ta naine Clara.
Pariisis vahetas noorpaar sageli üürikortereid, olemata võimeline järjepidavalt üüri maksma. Noored pidid vahetama tihti töökohti: Ossip avaldas artikleid ja märkmeid vasakpoolsetes ajalehtedes, teenis raha tõlkimise ja võõrkeelte õpetamisega, Clara andis aga eraviisilisi tunde ja pesi jõukate perede pesu. Suurema osa ajast elas Zetkinite pere aga Montmartre'i pisikeses korteris. Seal sündisid nende kaks poega: Maksim (1883) ja Konstantin (1885).
1889. aastal suri Ossip Zetkin Tuberkuloosi.
Mõlemad Ossipi ja Clara Zetkini pojad, Maksim ja Konstantin, said arstideks.
Donika Gërvalla-Schwarz

Donika Gërvalla-Schwarz (neupõlvenimi Donika Gërvalla; sündinud 16. oktoobril 1971 Skopjes) on Kosovo poliitik.
Donika Gërvalla sündis Skopjes, kuid veetis varase lapsepõlve Prištinas. 1979. aastal põgenes ta isa poliitilise tagakiusamise eest Lääne-Saksamaale. Donika Gërvalla koos ema ja kahe vennaga kolis Lääne-Saksamaale 1980. aasta jaanuaris. Pärast kolme mõrvakatset asus Gërvallade perekond 1982. aasta alguses elama Albaaniasse Tiranasse. Gümnaasiumi lõpetamise järel õppis ta mõnda aega Tirana konservatooriumis muusikat. 1992. aasta juunis lahkus ta Albaaniast ja asus Hamburgi Ülikoolis õppima õigusteadust. Ta oli Kosovo Demokraatliku Liiga liige alates 1991. aasta veebruarist, 1993–1997 oli ta asepresident, 1997–1999 Saksamaa KDL-i filiaali juhtkonna liige. 2015. aastal valiti ta Saksamaa KDL-i esimeheks. Pärast partei sisereformide nurjumist astus ta 2018. aastal tagasi ja lahkus 2020. aastal KDL-ist.
Alates 22. märtsist 2021 on ta Kosovo välisminister ja Kosovo peaministri teine asetäitja.
Romaaniklassika

Eesti Päevalehe sari "Romaaniklassika" ilmus laupäeviti aastatel 2007–2008.
Sarjas ilmus 70 raamatut. Kõik need teosed on kirjanduslukku jätnud ereda jälje, mida omakorda on edasi kandnud teised raamatud, filmid, muusika ja kujutav kunst.
XX sajandi kirjandusklassika

Eesti Päevalehe sari "XX sajandi kirjandusklassika sari" ilmus aastatel 2005–2006.
Sarjas ilmus 40 raamatut, mis tõi lugejateni olulised kirjandusteost XX sajandi klassikast.
Lotte ja kadunud lohed

"Lotte ja kadunud lohed" on Eesti anima- ja koguperefilm. Filmi režissöörid on Janno Põldma ja Heiki Ernits. Film valmis 2019. aastal Eesti Vabariigi 100. aastapäevaks. 
Film esilinastus Tallinnas 2. jaanuaril, Eesti kinodes 4. jaanuaril ja Berliini filmifestivalil 11. jaanuaril 2019.
Kõrgeim juht

Kõrgeim juht (lihtsustatud hiina kirjas 最高领导人, traditsioonilises hiina kirjas 最高領導人, "pinyin"is "Zuìgāo Lǐngdǎorén") on kaasaegses Hiina poliitikas Hiina Rahvavabariigi kõige mõjuvõimsama poliitilise juhi mitteametlik tiitel. Kõrgeim juht juhib Hiina Kommunistlikku Parteid (edaspidi HKP), Hiina valitsust ja Hiina Rahvavabariiki (HRV). Kõrgeim juht on tavaliselt Hiina Kommunistliku Partei peasekretär ja Sõjalise Keskkomisjoni (SKK) esimees. Kõrgeim juht ei ole ametlikult eraldi ametikoht. Mõiste kogus tuntust Deng Xiaopingi ajal (1978–1989), kuna ta oli riigi mõjukaim poliitik ka ametlikult kõrgel riigi- või parteikohal töötamata (ta ei olnud ei Hiina Rahvavabariigi president, peaminister ega HKP peasekretär).
Kuigi kõrgeima juhi ja juhtkonna tuuma positsioonid on sisuliselt erinevad, on nende hoidjad tihtipeale kattunud, enamik, kuid mitte kõik kõrgematest juhtidest on samal ajal olnud ka juhtkonna tuumaks. Dengi järeltulijaid Jiang Zemini, Hu Jintaod ja Xi Jinpingi on kõrgeimaks juhiks harvem nimetatud, kuna nad on ka "de jure" olnud HKP peasekretärid, HRV presidendid ja SKK esimehed. Jiangi, Hud ja Xid on rahvusvaheliselt nimetatud presidendiks, kuigi nad on oma võimu "de facto" teostanud HKP peasekretäri, Hiina võimuhierarhia kõrgeima positsiooni kaudu. Asjatundjate hinnangul võib Hiina Rahvavabariigi kõrgeimaks juhiks pidada Hiina Kommunistliku Partei peasekretäri (ehk juhti).
Hiina Rahvavabariigi põhiseaduse järgi on presidendi ametikoht tseremoniaalne. [[USA|Ameerika Ühendriikide]] [[USA Kongress|Kongressi]] [[Ameerika Ühendriikide-Hiina Majanduse ja Julgeoleku Ülevaatekomisjon]] on Xi Jinpingi soovitanud kutsuda "peasekretäriks", mitte "presidendiks", kuna viimane jätab mulje nagu ta oleks valitud demokraatlikul teel. Augustis 2020 esitas USA Kongress eelnõu, millega taheti [[Ameerika Ühendriikide föderaalvalitsus|USA valitsusel]] keelata HKP peasekretäri "presidendiks" nimetamine.
Praegune kõrgeim juht, Xi Jinping, sai sellele positsioonile novembris 2012, kui ta tõusis HKP peasekretäriks, mitte märtsis 2013, kui temast sai riigi president. Xi [[Xi Jinpingi administratsioon|administratsiooni]] ajal on HKP peasekretär sisuliselt juhtinud ka [[Ülehiinaline Rahvaesindajate Kogu|Ülehiinalist Rahvaesindajate Kogu]], [[Hiina Rahva Poliitiline Konsultatiivkonverents|Rahva Poliitilist Konsultatiivkonverentsi]], [[Hiina Rahvavabariigi Riiginõukogu|Riiginõukogu]], [[Rahva Ülemkohus|Rahva Ülemkohut]] ja [[Rahva Ülemprokuratuur|Rahva Ülemprokuratuuri]].
Kõrgeimate juhtide loend.
 Esimene administratsioon
 Teine administratsioon
 Kolmas administratsioon
 [[Hu-Weni administratsioon]] [[Xi-Li administratsioon]]/[[Xi Jinpingi administratsioon|Xi administratsioon]]
Tumedalt on [[Hiina Kommunistlik Partei|Hiina Kommunistliku Partei]] kõrgeim ametikoht.
Kõrgeima juhi abikaasa.
Kõik kõrgeimad juhid on ametis olemise ajal olnud abielus. Xi Jinpingi abikaasa on [[Peng Liyuan]].
Viited.
[[Kategooria:Hiina poliitika]]
Palmyra

Palmyra (palmyra aramea dialektis "Tadmor"; "Tadmur") on iidne linn Süüria keskosas.
Ajalugu.
Vanimad arheoloogilised leiud linnast pärinevad neoliitikumi ajastust ja esimest korda mainitakse kirjalikes allikates linna teise aastatuhande alguses e.m.a. Palmyra kuulus mitmel korral eri impeeriumide koosseisu, enne kui sai esimesel sajandil m.a.j Rooma impeeriumi osaks.
Linn sai jõukaks karavanikaubanduse keskusena. Palmyralased said tuntuks kaupmeesteks, kes asutasid siiditee äärde mitmeid kolooniaid ja tegutsesid kogu Rooma impeeriumis. Palmyra rikkus võimaldas ehitada uhkeid monumente, nagu Suur kolonnaad (sammaskodadega ääristatud peatänav), Beli tempel ja iseloomulikke tornkalmeid. Etniliselt oli palmyralased segu amoriitidest, aramealastest ja araablastest. Linna sotsiaalne struktuur oli hõimuline ja selle elanikud rääkisid palmyra aramea dialektis, kasutades samal ajal koinee keelt kaubanduslikel ja diplomaatilistel eesmärkidel. Lääne-Aasia hellenistlik periood mõjutas tugevalt Palmyra linna kultuuri, eripärast kunsti ja arhitektuuri, mis ühendas erinevaid Vahemere piirkonna traditsioone. Linna elanikud kummardasid kohalikke semiidi, mesopotaamia ja araabia jumalusi.
Kolmandaks sajandiks m.a.j oli Palmyrast saanud jõukas piirkondlik keskus. Oma võimsuse haripunkti jõudis see 260. aastatel, kui Palmyra kuningas Odaenathus alistas Sassaniidide suurkuninga Shapur I. Tema järel sai võimule regendina valitsev kuninganna Zenobia, kes mässas Rooma vastu ja asutas Palmyra riigi. Aastal 273 hävitas Rooma keiser Aurelianus linna, mille hiljem taastas Diocletianus väiksemas ulatuses. Palmyralased pöördusid ristiusku neljanda sajandi jooksul ja islamisse pärast seda, kui linna vallutas 7. sajandil Rashiduni kalifaat, mille järel sai linnas valitsevaks keeleks araabia keel.
Enne 273. aastat oli Palmyra üldjoones autonoomne ja seotud Rooma Süüria provintsiga, tema poliitiline korraldus sarnanes Kreeka linnriikide mudelile esimesel kahel sajandil m.a.j. Linn sai Rooma kolooniaks kolmandal sajandil, mil Rooma valitsemisasutused linna valitsemise üle võtsid, enne kui Palmyra aastal 260 monarhiaks muutus. Pärast linna hävitamist aastal 273 oli Palmyra kohalik keskus Bütsantsi ja hilisemate impeeriumide koosseisus.
Palmyra hävitamine timuriidide poolt 1400. aastal muutis linna väikeseks külaks. Prantsusmaa kontrolli all 1932. aastal viidi kohalikud elanikud uude Tadmuri külla ja iidne paik muutus kaevetöödeks kättesaadavaks.
Süüria kodusõja ajal 2015. aastal hävitas Iraagi ja Levandi Islamiriik (ISIL) suure osa iidsest linnast. Süüria armee vallutas iidse linna tagasi 2. märtsil 2017.
Prantsuse Rahvuslik Komitee

Prantsuse Rahvuslik Komitee (prantsuse keeles "Comité national français"; lühend CNF) oli teise maailmasõja ajal kindral Charles de Gaulle'i Londonis loodud Vaba Prantsusmaa tööorgan, mis ühtlasi tegutses aastatel 1941–1943 Prantsusmaa eksiilvalitsusena. 
24. septembril 1941 lõpetas oma tegevuse Impeeriumi Kaitsenõukogu (esimees Charles de Gaulle). Samal päeval asutati Prantsuse Rahvuslik Komitee, mis tegutses kuni 3. juunini 1943 kui asutati Prantsuse Rahvusliku Vabastuse Komitee.
Aadu Luberg

Aadu Luberg (7. aprill 1957 – 25. märts 2021) oli eesti jurist.
Ta lõpetas aastal 1975 Tallinna 2. Keskkooli ja aastal 1980 Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna.
Aastatel 1994–1996 oli ta Tallinna politseiprefekt. 
Eesti Advokatuuri liige oli Luberg alates 1996. aasta 18. juunist. Tegevust advokaadina alustas ta advokaadibüroos HETA. Alates maist 1998 oli ta vandeadvokaat. 2004. aastal asutas Luberg koos vandeadvokaat Madis Pätsiga advokaadibüroo Luberg ja Päts ning alates 2020. aastast töötas ta omanimelises advokaadibüroos.
2015. aastal Eesti Päevalehe koostatud mõjukate juristide nimekirjas sai ta 18. koha.
Ta kaitses teiste hulgas Hillar Tederit, Igor Mangi, Nikolai Tarankovi tapmises süüdi mõistetud Juri Vorobeid ja Rasmus Vesilood, kes mõisteti süüdi oma endise elukaaslase, seltskonnatähe Triin Tulevi peksmises.
Lubergi surma põhjuseks olid koroonaviirushaigusest tingitud tüsistused.
Edelweissi piraadid

Edelweissi piraadid oli mitteametlik, valdavalt aastatel 1939–1945 tegutsenud saksa noorte liikumine, mis vastandus tolle aja piirangutele-normidele, natsionaalsotsialistidele ning Hitlerjugendile. Liikumine tekkis pärast seda, kui Natsi-Saksamaal muud noorte liikumised peale riiklikult heakskiidetute (Hitlerjugend) ära keelati.
Kuigi liikumisel puudus poliitiline programm, katusorganisatsioon või ka selge visioon, nägi natsionaalsotsialistlik saksa töölispartei selles mitme tuhande liikmega "metsikute noorte" liikumises suurt ohtu.
Rühmad koosnesid peamiselt töölisklassi noortest, kes võitlesid Hitlerjugendi patrullidega, tegelesid sabotaažiga, jagasid lendlehti. Paljud liikmed peeti kinni, vangistati, piinati ja ka hukati (näiteks Bartholomäus Schink), kuid paljud elasid sõja üle.
Nimetuse päritolu.
Nime sai liikumine gestapo ohvitseridelt, kuna ühe märgina kasutati eedelveissi (alpi jänesekäpa) õit.
Tallinna Kultuuriamet

Tallinna Kultuuriamet (aastani 2016 "Tallinna Kultuuriväärtuste Amet") oli Tallinna ametiasutus, mis tegeles eeskätt linnaga seotud kultuuritegevuste korraldamisega. Amet asus aadressil Vabaduse väljak 10.
Põhimääruse järgi olid Tallinna Kultuuriameti tegevusvaldkonnad järgmised:
Tallinna Kultuuriameti ülesanneteks oli hallatavate asutuste tegevuse kureerimise kõrval kultuurivaldkonna arendamiseks vajalike investeeringute kavandamine ning nende korraldamine ja koordineerimine ameti haldusalas, kultuuriprojektide algatamine ja korraldamine linna kultuurielu mitmekesisemaks muutmiseks, kultuuriprojektide toetamise korraldamine, Tallinna kunstikogu haldamine, raamatusarja "Tallinna raamat" kolleegiumi töö korraldamine. 
Tallinna Kultuuriameti hallata olid järgmised asutused:
Varem Tallinna Kultuuriameti hallatavaks asutuseks olnud Tallinna Loomaaed on alates 1. juunist 2019 Tallinna Keskkonna- ja Kommunaalameti hallatav asutus.
Tallinna Kultuuriamet korraldas Tallinnas näiteks järgmisi kultuuriüritusi ja tähtpäevatähistamisi: Hiina uusaasta, Tallinna päev, Tallinna Merepäevad, kultuuriöö, rahvuskultuuride päev, Eesti taasiseseisvumispäev jms.
2020. aastal liideti Tallinna Kultuuriamet ja Tallinna Spordi- ja Noorsooamet Tallinna Kultuuri- ja Spordiametitks.
2021. aasta Vormel 2 hooaeg

2021. aasta Vormel 2 hooaeg oli Vormel 2 viiekümne viies hooaeg, viies Vormel 2 nime all. Sari asub FIA vormelisarjade teisel astmel. Hooaeg koosnes 24st etapist kaheksal rajal ning oli toetusüritus Vormel 1 Grand Prix'dele. Tegu oli spec-sarjaga, ehk kõik sõitjad ja meeskonnad kasutasid Dallara F2 2018 autot. Hooaeg algas 27. märtsil algusega Bahreinis.
Eelmise hooaja sõitjate tiitli võitja, Mick Schumacher, sõidab alates sellest hooajast Vormel 1-s. Prema Racing on meeskondade tiitlikaitsja.
Jüri Vips teeb antud hooajal oma F2 täiskohalise debüüdi. 2020. aastal osales ta kolmel etapil DAMS-i roolis, asendades vigastatud Sean Gelaeli.
Sõitjad ja meeskonnad.
Hooajal osaleb üksteist meeskonda, igas tiimis on kaks sõitjat. 
Tulemused.
Punktisüsteem.
Reedel toimuv kvalifikatsioonisessioon otsustab algusjärjekorra pühapäevaseks põhisõiduks. Kvalifikatsiooni võitja saab neli punkti. Laupäevase esimese sprindivõistluse algusjärjekord saadakse kvalifikatsioonisessiooni esikümne tagurpidi keerates. Teise sprindivõistluse algusjärjekord saadakse omakorda esimese võistluse esikümne tagurpidi keerates.
Põhisõidu punktid.
Punkte antakse põhisõidul esikümnele, lisaks antakse kaks punkti kiireima ringi sõitjale (FL). Punkt kiireima ringi eest antakse vaid juhul, kui sõitja lõpetab esikümnes.
Sprindivõistluse punktid.
Punkte antakse sprindivõistlustel esikaheksale, lisaks antakse kaks punkti kiireima ringi sõitjale (FL). Punkt kiireima ringi eest antakse vaid juhul, kui sõitja lõpetab esikümnes.
Prantsuse Vabariigi Ajutine Valitsus

Prantsuse Vabariigi Ajutine Valitsus (prantsuse keeles "Gouvernement provisoire de la République française") oli teise maailmasõja ajal vahetult enne liitlasvägede sissetungi okupeeritud Prantsusmaale Alžiiris moodustatud ajutine valitsus. 
Prantsuse Vabariigi Ajutine Valitsus loodi kolm päeva enne liitlasvägede maabumist Prantsusmaal Normandias 3. juunil 1944 Alžiiris. Ajutist valitsust asus juhtima Võitleva Prantsusmaa juht Charles de Gaulle. 
Viis päeva pärast Pariisi vabastamist (30. augustist 1944) asus Prantsuse Vabariigi Ajutine Valitsus Pariisi. 9. septembril 1944 formeerus nn "rahvusliku ühtsuse valitsus", mille koosseisus olid gollistid, kommunistid, sotsialistid, kristlikud demokraadid, natsionalistid ja anarhistid.
Kollaboratsionistliku Vichy valitsuse juhid Pierre Laval ja Philippe Pétain mõisteti pärast sõja lõppu surma (Pétaini puhul asendati see eluaegse vangistusega).
Ajutise valitsuse välispoliitiliste eesmärkide seas oli tähtsal kohal liitlastelt Prantsusmaale Prantsuse okupatsioonitsooni eraldamine ja pärast ÜRO Julgeolekunõukogu loomist sellesse alalise koha saamine. Tänu Prantsusmaa sõjalisele panusele teise maailmasõja läänerindel, need eesmärgid ka täitusid. 
Ajutine valitsus korraldas sõjajärgsed esimesed üleriigilised valimised (1945. aasta Asutav Kogu ja 1946. aasta Asutav Kogu).
Vastuolude tõttu kommunistidest ministritega astus Charles de Gaulle 20. jaanuaril 1946 valitsusjuhi kohalt tagasi. Uueks valitsusjuhiks sai esialgu sotsialist Félix Gouin, kuid juunis 1946 asus tema asemele kristlik demokraat Georges Bidault. 
Prantsuse Vabariigi Ajutine Valitsus lõpetas oma tegevuse 22. jaanuaril 1947.
Nadežda Kadõševa

Nadežda Nikititšna Kadõševa (vene keeles Надeжда Никитична Кадышeва, sündinud 1. juunil 1959 Leninogorski rajoonis Tatarstanis) on ersa rahvusest Venemaa laulja.
Ta on Venemaa Föderatsiooni rahvakunstnik 1999, Mordva rahvakunstnik. Ta sai ka Kuldse Grammofoni 2008. aastal.
Luka Dončić

Luka Dončić (sündinud 28. veebruaril 1999 Ljubljanas) on Sloveenia korvpallur, kes mängib 2018. aastast NBA klubis Dallas Mavericks ja 2016. aastast Sloveenia rahvuskoondises. Aastast 2025 on Los Angeles Lakersi ridades.
Karjäär Euroopas.
Dončić mängis aastatel 2015–2018 Hispaania klubis Madridi Real, mille esindusmeeskonda pääses ta juba 16-aastaselt. 
2018. aastal juhtis ta Reali Euroliiga võiduni ning ta valiti põhihooaja ja Final Fouri kõige väärtuslikumaks mängijaks.
Karjäär NBA-s.
Dončići valis 2018. aasta NBA "draft"'ist kolmandana Atlanta Hawks, kes vahetas ta Trae Youngi vastu Dallas Mavericksi. Debüüthooajal keskmiselt 21,2 punkti, 7,8 lauapalli ja 6 resultatiivset söötu mängus kogunud Dončić valiti 2019. aastal NBA parimaks uustulnukaks.
Järgmisel, 2019/20. hooajal tõi Dončić keskmiselt 28,8 punkti, 9,4 lauapalli ja 8,8 tulemuslikku söötu mängus, mille eest valiti ta nii NBA tähtede mängule kui ka sümboolsesse esimesse viisikusse.
Rahvuskoondis.
Dončić kogus 2017. aasta Euroopa meistrivõistlustel keskmiselt 14,3 punkti, 8,1 lauapalli ja 3,6 resultatiivset söötu mängus ning aitas Sloveenia Euroopa meistriks.
Tokio olümpiamängudel 2021, vedas Dončić Sloveenia korvpallimeeskonna 4. kohale, jäädes kolmanda koha mängus alla Austraalia meeskonnale.
Mihkel Truman

Mihkel Truman (sündinud 12. oktoobril 1984 Rakveres) on eesti ajaloolane, kultuurikriitik ja produtsent.
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli üldkeeleteaduse erialal (BA 2006, MA 2008) ja üldajaloo erialal (BA 2017, MA "cum laude" 2019). 2019. aastast õpib Tartu Ülikooli doktorantuuris ning uurib Soome humanitaarteadlaste tegevust Tartu Ülikoolis 1920. aastail.
2017. aastast juhib eesti väärtmuusikat avaldavat plaadifirmat Vaiguviiul ning on produtseerinud üle 20 heliplaadi – nt Ruja "Põhi, lõuna, ida, lääs..." (2017), Kaseke "Põletussõnum" (2018), Gunnar Graps &amp; Ornament (2018), In Spe (2019) jpt.
2013. aastast kirjutanud teatri- ja muusikakriitikat, mis on ilmunud peaasjalikult ERR-i kultuuriportaalis.
Maksim Paskotši

Maksim Paskotši (sündinud 19. jaanuaril 2003 Tallinnas) on Eesti jalgpallur (kaitsja). Belgia kõrgliigas K.A.A. Gent. 
Klubikarjäär.
Tottenham Hotspur.
21. septembril 2020 liitus Maksim Paskotši Tottenham Hotspuriga, kus mängis klubi U18 meeskonna koosseisus. 
20. aprillil 2021 oli Paskotši Tottenhami U18 meeskonna ja West Ham United FC eakaaslaste vahelises kohtumises Tottenhami kapten.
Koondisekarjäär.
A-koondise debüüdi tegi Paskotši 24. märtsil 2021 MM valikmängus Tšehhi vastu. 
Karjääri statistika.
Klubi.
"Uuendatud seisuga 10. märts 2023"
Koondis.
"Uuendatud seisuga 10. märts 2023"
Sophia Lamar

Sophia Lamar (sündinud 6. juunil 1955 Havannas) on New Yorgis elav transsooline ööelu kuulsus, endine "club kid", modell ja näitleja. Ta pages Fidel Castro režiimi eest 1980. aastal Marieli paadiküüdi ajal Kuubalt üle väina Ameerika Ühendriikidesse. Pärast emigreerumist oli ta tegev performansi-esinejana. Enne New Yorki suundumist elas ja töötas ta Miamis, Dallases ja San Franciscos. 
Ta kandis noorpõlves nime Enrique Muñoz ning võttis osa koduriigi põrandaalusest skeenest.
Zaza Phatšulia

Zaza Phatšulia (sünninimi Zaur Phatšulia; sündinud 10. veebruaril 1984 Thbilisis) on Gruusia endine elukutseline korvpallur, kes mängis korvpalliliigas NBA kokku 16 hooaega. Golden State Warriorsiga 2017. ja 2018. aastal NBA meistriks tulnud Phatšulia töötab 2019. aastast samas klubis konsultandina.
Karjäär Euroopas.
Enne NBA-sse siirdumist mängis Phatšulia aastatel 1999–2003 Türgi klubis Ülkerspor.
Karjäär NBA-s.
Phatšulia värvati 2003. aasta NBA "draft"i 42. valikuna Orlando Magicusse, kus ta tõi debüüthooajal keskmiselt 3,3 punkti ja 2,9 lauapalli mängus. Seejärel ühe aasta Milwaukee Bucksis mänginud Phatšulia siirdus 2005. aastal seitsmeks hooajaks Atlanta Hawksi. Hooajal 2005/06 kogus Phatšulia Hawksi põhikeskmängijana keskmiselt 11,7 punkti ja 7,9 lauapalli mängus.
2013. aasta suvel Milwaukee Bucksiga taasliitunud Phatšulia vahetati 2015. aasta suvel Dallas Mavericksi, kus ta tõi keskmiselt 8,6 punkti ja karjääri parimad 9,4 lauapalli mängus.
2016. aasta suvel sõlmis Phatšulia lepingu Golden State Warriorsiga, kellega tuli 2017. ja 2018. aastal ka NBA meistriks.
Karjääri viimase hooaja Detroit Pistonsis mänginud Phatšulia lõpetas mängijakarjääri 2019. aasta augustis, misjärel asus ametisse Golden State Warriorsi juhtkonna konsultandina.
Rahvuskoondis.
Phatšulia esindas Gruusia korvpallikoondist aastatel 2003–2017 Euroopa meistrivõistluste valikmängudes ning 2011., 2015. ja 2017. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Koer Riku bareljeef

Koer Riku bareljeef on 2011. aastal Supilinna päevade ajal avatud mälestusmärk Tartus Supilinnas Tähtvere tänava ja Marja tänava nurgal, Tähtvere 25 maja küljes. Koer istus oma eluajal selle maja juures ja sai üle linna tuntuks. Riku jäi mööduva auto alla.
Supilinna selts tellis tema bareljeefi kunstnik Taavi Tiidorilt.
Amanda Hermiine Künnapas

Amanda Hermiine Künnapas (sündinud 20. veebruaril 1996) on eesti näitleja.
Haridus.
Amanda Hermiine Künnapas lõpetas põhikooli Tallinna Balletikoolis. Ta on õppinud Vanalinna Hariduskolleegiumi teatriklassis ja lõpetanud Tallinna Ülikooli koreograafia erialal.
Teatritöö.
Künnapas oli Polygonteatri lavastuse „Roheline nagu laulaks“ (2020) liikumisjuht ning on olnud Polygoni teatrikooli lavalise liikumise õpetaja.
Alates 2016. aastast on Künnapas mänginud mitmes Eesti Draamateatri lavastuses.
Isiklikku.
Amanda Hermiine Künnapase ema on näitleja Piret Kalda ja isa oli Priit Künnapas (1962–2013). Tema elukaaslane on muusik Uku Haasma.
Künnapas laulab ansamblis Dramanda. Ta osales omaloodud lauluga "Tule minu sisse" lauluvõistlusel Eesti Laul 2022, kus jõudis veerandfinaali.
Tallinna Lastekodu

 
Tallinna Lastekodu on lastekodu Tallinnas. See on Tallinna linna hallatav asutus. Tallinna Lastekodu keskus asub Tallinnas Vana-Pärnu maantee 9a/1.
Tallinna Lastekodu alustas tegevust 1. jaanuaril 2001. Asutus loodi viie Tallinnas paikneva lastekodu ühendamisega.
Tallinna Lastekodu koosseisu kuuluvad:
Lastekodu osutab järgmisi teenuseid:
Juhtimine.
Asutust juhib juhataja, kelle kinnitab ametisse ja vabastab ametist linnavalitsus linnapea ettepanekul.
Lisaks juhatajale koordineerivad tööd üksustes üksuste juhid.
Jaan Janno

Jaan Janno (sündinud 18. veebruaril 1961 Kuressaares) on eesti matemaatik ja professor. 
Haridus.
Õppis Leisi Keskkoolis 1968–1976, lõpetas Nõo Keskkooli 1979; lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli matemaatikateaduskonnas rakendusmatemaatika eriala 1984; TRÜ arvutusmatemaatika kateedri aspirant 1984–1987; füüsika-matemaatikakandidaat 1988. 
Doktorikraad ("Mäluga keskkonna karakteristiku määramise pöördülesanne", juh. Gennadi Vainikko), NSV Liidu TA Uurali osakonna Matemaatika ja Mehaanika Instituut, 1988; dotsent 2001; vanemteadur 2002; professor 2005.
Töökäik.
Eesti NSV TA Küberneetika Instituudi nooremteadur 1987–1988, vanemteadur 1988–2003; Chalmersi Tehnikaülikooli külalisteadur 1993; Eesti Merehariduskeskuse lektor tunnitasu alusel 1993; Tallinna Pedagoogikaülikooli dotsent (0,5) 1996; Freibergi Mäeakadeemia külalisteadur 1994–1997, 1999–2001; Milano Ülikooli külalisprofessor 2001; Zittau-Görlitzi Rakendusteaduste Ülikooli külalisteadur 2002;
TTÜs 1988–1990, 1997–…: matemaatika kateedri tunnitasuline õppejõud 1988–1990; matemaatika-füüsikateaduskonna matemaatikainstituudi rakendusmatemaatika õppetooli dotsent 1998–2001, numbrilise analüüsi professor 2002–2016, õppetooli juhataja 2004–2016; TTÜ Küberneetika Instituudi vanemteadur 2003–2016; matemaatika-loodusteaduskonna matemaatikainstituudi direktor ja professor 2010–2016; loodusteaduskonna küberneetika instituudi professor (aastast 2019 täisprofessor tenuuris) ja matemaatika osakonna juhataja 2017–…; küberneetika instituudi direktori kt 2020–2021, direktor alates 2021. , 
Teadustöö.
Loodusteadused ja tehnika, matemaatika: funktsioonid, diferentsiaalvõrrandid, jadad, Fourier' analüüs, funktsionaalanalüüs, mittekorrektsed ülesanded, pöördülesanded, regulariseerimismeetodid, integraalvõrrandid.
Avaldanud üle 120 teaduspublikatsiooni. Tema juhendamisel on kaitstud 2 magistri- ja 3 doktoritööd., 
Teaduskorralduslik tegevus.
TTÜ Küberneetika Instituudi nõukogu liige 2004–2010; Eesti Teadusfondi reaalteaduste ja tehnika ekspertkomisjoni liige 2006–2012; ajakirja The Open Acoustics Journal toimetuskolleegiumi liige 2008–2014; Eesti Matemaatika Seltsi asepresident 2012–2015; TTÜ nõukogu liige 2014–2015; ajakirja Mathematical Modelling and Analysis (indekseeritud WoS ja Scopus poolt) toimetuskolleegiumi liige 2004–…; Baltimaade ülikoolide konverentsivõrgustiku MMA teaduskomiteedes osalemine 2009–…; Eesti Operatsioonianalüüsi Seltsi juhatuse liige 2010–…; Tallinna Tehnikaülikooli loodusteaduskonna nõukogu liige 2017–…; ETAGi loodusteaduste ekspertkomisjoni liige 2020–…; ajakirja Fractional Differential Calculus toimetuskolleegiumi liige 2020–…; ECMI (European Consortium for Mathematics in Industry) nõukogu liige 2020–…; ajakirja Mathematics (indekseeritud WoS ja Scopus poolt) toimetuskolleegiumi liige 2021–….
Ta on olnud kutsutud plenaaresineja rahvusvahelistel konverentsidel 2009, 2016, 2017.
Isiklikku.
Ta on abielus ja tal on kaks last. Tema vanaisa Arnold Janno oli Kihelkonna Mihkli koguduse õpetaja, õde Tiina Janno on Audru Püha Risti koguduse õpetaja.
Prantsuse valgustus

Prantsuse valgustajad olid Euroopa valgustusliikumise kõige väljapaistvamad eestvõitlejad, kes uskusid optimistlikult, et uut ühiskonda, mis arvestab inimese vajadusi, on võimalik ehitada mõistuse toel. 
Valgustajad pidasid inimeste hädade põhjuseks harimatust ja vaimupimedust. Seega pidid mõistuse ja teaduse arenemine, hariduse ning teadmiste levitamine kindlustama õnneliku elu. 
Valgustusfilosoofia teiseks ideaaliks oli loomulik inimene. Looduse ees on kõik inimesed võrdsed ja neil on ka võrdne õigus ennast arendada ning teostada. Kunagi varem polnud filosoofide ideed nii otseselt mõjutanud rahvast ja sotsiaalseid protsesse kui valgustusajal. 
Valgustajate vabameelsed mõtted jõudsid kõikjale. Valgustajate huvide ring oli väga lai ning isiksustena olid nad erakordselt mitmekülgsed: tegutsesid ühtaegu filosoofidena, publitsistidena, ajaloolastena, majanduskriitikutena, teaduse edasiarendajatena; hindasid kõrgelt kirjanduse ja kunsti rolli ühiskonna arengus. Kuulutades vabadust ja võrdsust, uskusid nad samas „valgustatud monarhi“ teooriasse.
Prantsuse parlament

Prantsuse parlament (prantsuse keeles "Parlement français") on Prantsusmaa seadusandlik võimuorgan (parlament). See on kahekojaline parlament, mis koosneb rahvuskogust ("Assemblée nationale") ehk alamkoda ja senatist ("Sénat") ehk ülemkoda. 
Kokku kuulub parlamenti 925 valitud liiget. Rahvuskogus on 577 liiget ("députés") ja senatis 348 liiget ("sénateurs"). Rahvuskokku valitakse otsestel valimistel viieks ja senatisse üldistel kaudsetel valimistel kuueks aastaks. Viimati toimusid valimised parlamenti 2017. aastal: juunis rahvuskokku ja septembris senatisse.
Senat (Prantsusmaa)

Senat (prantsuse keeles "Sénat") on Prantsuse parlamendi ülemkoda. 
Prantsuse senatis on 348 liiget ("sénateurs") ja neid valitakse üldistel kaudsetel valimistel kuueks aastaks. Viimati toimusid valimised senatisse septembris 2017.
Senati ametlikuks asukohaks on Luxembourgi palee Luxembourgi aias Pariisis. 
Kuigi Prantsusmaal on mitmikmandaadid tavalised, siis on ka siin mõned piirangud. Senaator ei saa samaaegselt olla Rahvusassamblee või Euroopa Parlamendi liige, ega olla rohkem kui ühel kohalikul ametikohal: 
Erandiks võib senaator olla kolmandal ametikohal, kui ta on alla 3 500 elanikuga valla volikogu liige, aselinnapea või linnapea.
Luxembourgi palee

Luxembourgi palee (prantsuse keeles "Palais du Luxembourg") on Luxembourgi aia põhjaküljel paiknev paleekompleks, mis majutab tänapäeval Prantsuse parlamendi ülemkoda Senatit. See asub Pariisi VI ringkonnas aadressil 15 rue de Vaugirard.
Hoonet ehitati aastatel 1615–1645 ja algselt oli tegemist Marie de' Medici (1575–1642) residentsiga. Selle arhitekt oli Salomon de Brosse, kelle jaoks oli Luxsembourgi palee tema kõige tuntum ehitis. Pärast Prantsuse revolutsiooni kujundati see 1799–1805 Jean Chalgrini käe all valitsushooneks. Aastatel 1835–1856 juhtis Alphonse de Gisors aga hoone olulisi laiendustöid.
Võidu tänav (Kunda)

Võidu tänav on tänav Kunda linnas ja paikneb linna keskosas.
Tänav on 559 meetrit pikk, keskmise laiusega 25 meetrit ning rajatud puiesteena, mille ääres on kahel pool kõnniteed. Võidu tänav saab alguse Selja teelt (20 Põdruse–Kunda–Pada tee) ning suundub põhja poole, ristub Kasemäe ja Koidu tänavaga ning lõpeb Kalevi ja Staadioni tänava ristmikul.
Hoonestus.
Tänava ääres on lisaks veel üksikuid korterelamuid ja eramuid.
Arvydas Sabonis

Arvydas Romas Sabonis (sündinud 19. detsembril 1964 Kaunases) on Leedu endine elukutseline korvpallur, kes töötab 2011. aastast Leedu korvpalliliidu presidendina.
Sabonis tuli Nõukogude Liidu korvpallikoondisega olümpiavõitjaks, maailmameistriks ja Euroopa meistriks ning võitis tiitlivõistluste medaleid ka Leedu rahvuskoondisega. Klubikorvpalli Leedu ja Hispaania kõrgliigades ning seitse aastat NBA-s mänginud Sabonis on valitud nii FIBA kui ka Naismithi nimelisse korvpalli kuulsuste halli.
Karjäär.
Leedu ja Hispaania.
Sabonis alustas profikarjääri Kaunase Žalgirises, kus mängis aastatel 1981–1989 ja tuli kolm korda Nõukogude Liidu meistriks.
1989. aastal siirdus Sabonis Hispaaniasse, kus mängis sealses kõrgliigas esmalt Valladolidis (1989–1992) ja seejärel Madridi Realis (1992–1995).
NBA.
Sabonise valis algselt 1985. aasta NBA "draft"'ist 77. valikuna Atlanta Hawks, kuid nende valik tühistati, kuna Sabonis polnud veel 21-aastane. Kuigi Sabonis vigastas järgmisel kevadel tõsiselt Achilleuse kõõlust, valis Portland Trail Blazers ta sellegipoolest 1986. aasta "draft"'ist 24. valikuna endale. Sabonis käis küll Portlandis 1988. aastal vigastust ravimas ja meeskonnaga treenimas, kuid tal ei lubatud USA-s mängida. 
Sabonis jõudis NBA-sse alles 1995. aastal, kui oli juba 30-aastane. Ta tõi debüüthooajal (1995/96) Portlandi kasuks keskmiselt 14,5 punkti ja 8,1 lauapalli mängus, sama hooaja väljalangemismängudes kerkisid tema näitajad aga 23,6 punkti ja 10,8 lauapallini.
Sabonise statistiliselt parim põhihooaeg oli 1997/98, kui ta kogus keskmiselt 16 punkti, 10 lauapalli ja 3 resultatiivset söötu mängus. Väljalangemismängudes jõudis Sabonis parimana läänekonverentsi finaali, kus Portland kaotas 1999. aastal 0 : 4 hilisemale meistrile San Antonio Spursile ja 2000. aastal 3 : 4 samuti hilisemale meistrile Los Angeles Lakersile.
Sabonis läks pärast 2000/01. hooaega NBA-st erru ja sõlmis aastase lepingu Kaunase Žalgirisega, kuid pidi vigastustest taastumise tõttu kogu 2001/02. hooaja vahele jätma. Sabonis taasliitus hooajaks 2002/03 Trail Blazersiga ning kogus oma viimasel NBA hooajal keskmiselt ligi 15 minutiga 6,1 punkti ja 4,3 lauapalli mängus.
Kokku seitse hooaeg NBA-s mänginud Sabonis tõi sealse karjääri jooksul Portlandi kasuks keskmiselt 12 punkti, 7,3 lauapalli ja 2,1 tulemuslikku söötu mängus.
Tagasi Leedus.
Sabonis mängis profikarjääri viimase hooaja (2003/04) oma esimeses koduklubis Žalgirises ja aitas meeskonna tol aastal Euroliigas 16 parema sekka.
Sabonis lõpetas mängijakarjääri 2005. aastal.
Koondis.
Sabonis on Nõukogude Liidu korvpallikoondisega võitnud olümpiamängudel 1988. aastal kulla, maailmameistrivõistlustel 1982. aastal kulla ja 1986. aastal hõbeda ning Euroopa meistrivõistlustel 1985. aastal kulla ning 1983. ja 1989. aastal pronksi. 
Leedu koondisega on Sabonis võitnud olümpiamängudel 1992. ja 1996. aastal pronksi ning Euroopa meistrivõistlustel 1995. aastal hõbeda.
Isiklikku.
Poeg Domantas Sabonis on samuti korvpallur.
Harry Pedaste

Harry Pedaste (kuni 1935 Harry Meenson; 18. oktoober 1908 Veriora vald, Räpina kihelkond, Võrumaa – 15. oktoober 1995 Perth, Lääne-Austraalia) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).
Teenistuskäik.
Teenis merekindlustes, muuhulgas ka Naissaare ja Suuropi Komandantuuris.
Ivan Kubrakoŭ

Ivan Kubrakoŭ (valgevene kirillitsas Іван Уладзіміравіч Кубракоў; sündinud 5. mail 1975) on Valgevene riigitegelane.
Ivan Kubrakoŭ on lõpetanud Valgevene Siseministeeriumi Akadeemia. Alates 1995. aastast töötab ta Siseministeeriumi süsteemis. 12. mail 2017 sai ta Viciebski oblastis Siseasjade osakonna ülemaks. 28. mail 2019 määrati ta Minski linna Siseasjade osakonna ülemaks.
31. augustil 2020 lisati Ivan Kubrakoŭ nende isikute nimekirja hulka, kellele määrati tähtajatu sisenemiskeeld Lätti, viieaastane Eestisse sisenemiskeeld ja Leetu sisenemiskeeld seetõttu, et oma tegevusega korraldas ja toetas ta 9. augusti presidendivalimiste võltsimist ja sellele järgnenud rahumeelsete meeleavalduste vägivaldset mahasurumist.
Alates 29. oktoobrist 2020 on ta Valgevene siseminister. 
Kubrakoŭ on Valgevene Vabariigi Julgeolekunõukogu liige.