tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Toomhospidal

Tallinna Toomhospidal (rootsi k "Doms Fattighuus") oli Rootsi kuninganna Kristiina käsul rajatud ja aastatel 1652–1710 Kassisaba piirkonnas tegutsenud hoolekandeasutus.
Toomhospidal asus Tallinna tänapäeva Adamsoni 14 ja Eha tänava 8 nurgal. Asutus oli vaeste haigla, kus haigeid ravis Toompea lossi ja Tallinna garnisoni velsker, Toomhospidal oli Toompea haldusalas ja rahastati Toompeale kuuluva Mõigu mõisa sissetulekutest. 1705. aastal muudeti Toomhospidal ajutiselt Tallinna garnisoni haiglaks.
Põhjasõja järel maha põletatud Toomhospidal, taastati samal kohal Toomkiriku koguduse hooldatud vaestemajana. Tänapäeva Eha tänav tänavat on nimetatud saksa keeles ka nimega "Armentrasse" (Vaeste tänav) selle ja praeguse Adamsoni tänava nurgal (Nikitini tänav 14) paiknenud Tallinna Toompea koguduse Toomkoguduse vaestemaja järgi.
Kui Kaarli kiriku kalmistu Tõnismäel suleti Eestimaa kuberneri korraldusega 2. novembrist 1748. aastal, õnnistas pastor Johann Georg Tiedeböhl sisse 1748. aastal, Toomhospidali taga uue kalmistu. Toomkoguduse uut kalmistut hakati nimetama eeslinna uueks kirikuaiaks või uueks Kaarli kiriku (surnu)aiaks.
India keiser

India keiser ja India keisrinna (inglise keeles "Emperor of India" ja "Empress of India", hindi keeles "क़ैसर-इ-हिन्द", urdu keeles "قیصرِ ہند") oli tiitel, mida Briti monarhid kasutasid 1. maist 1876 (koos 1876. aasta kuninglike tiitlite seadusega) kuni 22. juunini 1948, tähistamaks nende valitsemist Briti India üle keiserlike riigipeadena. Keisri või keisrinna kujutist kasutati Briti autoriteedi tähistamiseks – nende profiile näiteks valuutal, valitsushoonetes, raudteejaamades, kohtutes, kujudel jne. "God Save the King" (või alternatiivina "God Save the Queen") oli Briti India endine hümn. India kindralkubernerid, vürstid, kubernerid ja volinikud andsid keisrile või keisrinnale ja nende seadusjärgsetele järglastele truudusevande sellistel sündmustel nagu keiserlikud durbarid.
Tiitel kaotati 1947. aasta India iseseisvusseaduse alusel kui George VI tegi kuningliku teadaande, et sõnad India keiser jäetakse tema tiitlitest ja stiilist välja. See juhtus peaaegu aasta pärast seda, kui temast sai India ja Pakistani dominioonide kuningas. Vastavad monarhiad kaotati India Vabariigi loomisel 1950. aastal ja Pakistani Islamivabariigi loomisel 1956. aastal.
Clermont-Ferrandi katedraal

Clermont-Ferrandi Maarja taevamineku katedraal (prantsuse keeles "Notre-Dame de l’Assomption", "Cathédrale Notre-Dame-de-l'Assomption de Clermont-Ferrand") on 13. sajandist pärinev gooti kirik Clermont-Ferrandi kesklinnas, roomakatoliku kiriku katedraal, mille ehitamist alustati 1262. aasta Île-de-France'i gooti katedraalide eeskujul. Tänapäevani säilinud välimuse andis kirikule ehitusmeister Eugene Viollet-le-Duc, kes kõrgendas kiriku läänetorne 1866. aastal 96,2 meetrini. Katedraal on üleni ehitatud mustast laavakivist ("pièrre de Volvic").
Ajaloost.
Eelromaani ja romaani ehitised.
Juba 450. aastal oli Clermont-Ferrandis katedraal, mis oli püstitatud piiskop Namatiuse eestvõttel. Kirik oli pühitsetud märtritele Agricolile und Vitalile, kelle säilmed toodi Bolognast Clermont-Ferrandi. Toursi Gregoriuse kirjelduse järgi oli kirik ristikujulise põhiplaaniga ja ümara apsiidiga, sel oli 42 akent, 70 sammast, kaheksa ust ja marmorist mosaiikidega kaunistatud seinad. 761. aastal purustati esimene kirik Pippin Lühikese sõjakäigus Akvitaania hertsogi vastu ja ehitati uuesti üles (piiskop Haldebert pühitses selle arvatavasti uuesti aastal 768).
946. aastal pühitses piiskop Etienne II uue katedraali neitsi Maarjale. Ta paigaldas kirikusse Neitsi skulptuur-relikviaari, mis oli kaetud kullaga ja mis asus seal Prantsuse revolutsioonini.
Gooti katedraal.
1248. alustati uue gooti katedraali ehitust piiskoppide Hugues de la Touri algatusel ja 1253. aastast alates tema vennapoja Guy ning kanoonikute kapiitli eestvõttel. Katedraali arhitektiks peetakse Jean Deschampsi, kelle tööd jätkas ta sugulane Pierre Deschamps. Koorilõpmik valmis 1262. aastal, kooriruum, transept ja pikihoone esimene travee 13. sajandi lõpul.
14. sajandi esimesel poolel ehitas arhitekt Pierre de Cébazat veel kaks traveed, mis toetuvad eelmise romaani kiriku tornidele. 1350. aasta paiku katkes ehitus 500 aastaks, põhjuseks rahvastiku vähenemine ja vaesus Saja-aastase sõja ja Musta surma tõttu. Katedraali taheti lõpetada leekestiilis fassaadiga, kuid see osutus liiga kalliks. Siseruumi täiendati Martin Gouge de Charpaignesi (1415-1444) loodud leekestiilis koorivahevõrega , mis hävis 18. sajandil, ja Jacques d'Amboise'i (1505-1516) kooritoolistikuga. Jacques d'Amboise asendas ka originaalkatuse tänapäevani säilinud seatinast katusekattega ja püstitas selle tippu Iisai puu ja seda krooniva Neitsi skulptuuri.
Arhitektuur.
Katedraali tornid on 96 m kõrged. Hoone ise on 99 m pikk, siseruumi pikkus 82,7 m. Kesklöövi kõrgus on 29,7 m ja laius 12,33 m. 
Kiriku ehitusstiili iseloomustavad "gothique rayonnant"' stiili tunnusjooned:
Viollet-le-Duci 19. sajandil lisatud täiendused - pikihoone kaks läänetraveed ja eeskoda - sobituvad keskaegse stiiliga.
Katedraali kooriosa all on ümbriskäiguga ja kabelitega krüpt, mis pärineb 10. sajandist ja on säilinud osa 946. aastal pühitsetud romaani kirikust.
Maailmameistrivõistlused Rubiku kuubiku lahendamises

Maailmameistrivõistlused Rubiku kuubiku lahendamises ehk WCA World Championship on kiirkuubimise maailmameistrivõistlused, mida korraldab Maailma Kuubikuassotsiatsioon ehk World Cube Association.
Esimesed meistrivõistlused kuubiku kokkupanekus korraldas Guinnessi rekordite raamat Münchenis 13. märtsil 1981. Võitja aeg oli 38 sekundit. Maailmameistrivõistlused peeti 5. juunil 1982 Budapestis ja seal oli võitja aeg juba 22,95 sekundit. Taas jõuti võistluste korraldamiseni 2002. aastal ning 2003 peeti Torontos järgmised maailmameistrivõistlused. Seejärel on MM-id toimunud Floridas (2005), Budapestis (2007), Düsseldorfis (2009), Bangkokis (2011), Las Vegases (2013), São Paulos (2015), Pariisis (2017) ja Melbourne'is (2019). 2021. aasta MM Hollandis tühistati koroonapandeemia tõttu ning järgmised maailmameistrivõistlused leidsid aset Soulis 2023. aastal.
Eestlased maailmameistrivõistlustel.
Eestlastest on maailmameistrivõistlustel osalenud Anti Ingel (2009, 2011, 2013, 2015 ja 2017), Alfred Saidlo (2017), Andreas Pung (2017), Jan Erik Soosaar (2017), Kaur Tuule (2023) ja Oliver Pällo (2023). Seejuures saavutas Anti Ingel 2015. aastal vähimate käikudega lahendamises 21. koha, Kaur Tuule 2023. aastal Rubiku kuubiku lahendamises 25. koha (keskmise ajaga 6,81 sekundit) ja Oliver Pällo samal aastal clocki lahendamises 21. koha (keskmise ajaga 6,00 sekundit).
Bush Tower

Bush Tower on Midtown Manhattanil asuv 30-korruseline (132 m) kontoripindadega pilvelõhkuja. Uusgooti stiilis ehitis valmis aastatel 1916–1918.
McGraw-Hill Building

McGraw-Hill Building on Midtown Manhattanil asuv 33-korruseline (148 m) kontoripindadega pilvelõhkuja. "Art moderne" stiilis ehitis valmis aastail 1930–1931. Aadressil 330 West 42nd Street asuva kõrghoone mälestisväärtus on igati kaitstud.
Boston (ansambel)

Boston on 1975. aastal Bostonis loodud USA rokkansambel. Nende albumeid on müüdud üle 75 miljoni, sealhulgas USAs üle 31 miljoni.
Ansambli 1976. aastal ilmunud debüütalbum Boston tõusis müüduimaks popmuusika debüütalbumiks. Seda müüdi üle 17 miljoni eksemplari ja sai teemantplaadiks. Albumi lugu "More Than a Feeling" tõusis Billboard Hot 100 edetabelis 5. kohale.
Steffi Lemke

Steffi Lemke (sündinud 19. jaanuaril 1968 Dessaus) on Saksamaa poliitik, erakonna Liit 90/Rohelised liige. Ta oli 8. detsembrist 2021 kuni 6. maini 2025 Saksamaa keskkonna-, looduskaitse-, tuumaohutuse ja tarbijakaitseminister.
Ta sündis 1968. aastal Dessaus. 1984. aastal lõpetas ta Dessaus polütehnilise keskkooli ning 1986. aastal sai loomakasvatustehniku ​​kutsekvalifikatsiooni. 
Kuni 1988. aastani töötas ta postiljonina ning õppis õhtukoolis ja mainekas Dessau gümnaasiumis: Philanthropinumis. 1993. aastal lõpetas ta Berliini Humboldti Ülikooli, kus õppis põllumajandusteadusi. Lõpetas ülikooli 1993. aastal põllumajandusinsenerina, spetsialiseerudes loomakasvatusele.
1989. aastal oli ta üks roheliste partei asutajatest Saksa Demokraatlikus Vabariigis. Aastatel 1993–1994 oli ta Saksi-Anhalti liidumaa Roheliste eestseisja.
Aastatel 1994–2002 oli ta Bundestagi liige. Aastatel 2002–2013 oli ta erakonna Liit 90/Rohelised peasekretär.
2001. aastal kuulus ta Bundestagis nende kaheksa “rohelisi” esindava liikme hulka (erakond kuulus siis valitsevasse puna-rohelise koalitsiooni), kes valitsuse poliitikale vastandudes keeldus hääletamast Saksa sõjaväekontingendi Afganistani saatmise poolt. Neil päevil postitas ta oma veebilehele Kurt Tucholsky tsitaadi: "Jubel über militärische Schauspiele ist eine Reklame für den nächsten Krieg" ("Sõjalise vaatemängu põnevus on järgmise sõja reklaam").
2013. aastal naasis ta Bundestagi, juhtis fraktsiooni sekretariaati ja vahendas ajakirjandusele keskkonnakaitsealast tööd.
8. detsembrist 2021 kuni 6. maini 2025 oli ta Saksamaa keskkonna-, looduskaitse-, tuumaohutuse ja tarbijakaitseminister.
Isiklikku.
Perekonnaseisult on ta lahutatud. Ta on poja ema.
Toursi Gregorius

Toursi Gregorius ehk Gregorius Toursist (sündis 30. novembril umbes 538 Auvergne'is, suri 17. novembril 594 Toursis) oli gallorooma ajaloolane, hagiograaf ja Toursi piiskop, roomlaste Galliaks nimetatud piirkonna esivaimulik. Sündis Georgius Florentiuse nime all, hiljem kasutas nime Gregorius oma emapoolse vaarisa auks. Tema kirjutised on tähtsaim kaasaegne allikas Merovingide-aegse ajaloo kohta. 
Toursi Gregoriust austatakse pühakuna, tema mälestuspäev on 17. novembril.
Gregoriuse "Kümme ajalooraamatut" ("Decem Libri Historiarum") on Eestis käivitatud klassikalise ilukirjanduse tõlkeprogrammi Hieronymus soovitusnimekirjas.
Teosed.
Gregoriuse tähtsaim teos oli "Decem Libri Historiarum", mis on rohkem tuntud sellele hilisemate ajaloolaste pandud nime "Historia Francorum" all, kuid ta kirjutas ka hagiograafilisi teoseid pühakute imetegudest, sealhulgas neli raamatut Toursi püha Martinuse imedest. 6. sajandil oli püha Martini haud tähtis palverännukoht ja Gregoriuse kirjutised aitasid suuresti kaasa selle kultuse kujunemisele.
Jouarre'i klooster

Jouarre'i klooster ("Abbaye Notre-Dame de Jouarre") on 7. sajandist pärinev benediktlaste klooster Jouarre'is Seine-et-Marne'i departemangus Prantsusmaal. Tähelepanuväärseim osa sellest on kaks eelromaani krüpti. Alates 1840. aastast on ehitis mälestisena katse all.
Ajaloost.
Pärimuse järgi õnnistas iiri munk Columbanus Luxeuil'st umbes aastal 610 kohalikku isandat Authaire'i; üks tolle poegadest asutas 630. aastal Jouarre'i kloostri. Algselt oli Jouarre segaklooster, kus mungad ja nunnad elasid eraldi hoonetes. Kui Karl Suur kiitis heaks benediktlaste reegli ("Regula Benedicti"), võttis selle omaks ka Jouarre'i klooster. Kloostri 7. sajandist pärinevasse krüpti on maetud kloostri asutajate põrmud, algselt seisis krüpti kohal puust matusesaal. Pärast viikingite rüüsteretke purustatud klooster ehitati uuesti üles 10. sajandil. 11. sajandil ehitati Karl Suure ajast pärit kirikuhoonele juurde torn, mida kasutati ka vahitornina. Klooster rüüstati ja põles Saja-aastase sõja ajal ja asustati ning taastati uuesti alles 1433. aastal.
18. sajandil klooster õitses, Prantsuse revolutsiooni ajal 1790 läksid hooned riigi omandisse ja neid kasutati kivimurruna. Ristikäik ja kapiitlisaal lõhuti. 1821. aastal osteti osa hooneid tagasi ja taotleti kloostri taastamist. Kirik taastati 1863. aastal.
2017. aastal oli kloostris 30 nunna.
Arhitektuur.
Jouarre'i kloostri Merovingide-aegsed krüptid on ühed vanimad Euroopas ja neis leiduvad hästi säilinud reljeefidega kaunistatud sarkofaagid on tolleaegse dekoratiivkunsti säravad näited. Krüptide võlvlage toetavad kaks rida gallorooma sambaid, mida kroonivad heledast marmorist kapiteelid, mis on kujult antiikorderite kapiteelide jäljendused või vabad tuletised antiiksetest vormidest. Nende kõrval esineb ka primitiivsema vormikõnega kaunistusi.
Kirik on uusromaani stiilis, ehitatud 19. sajandil, 11. sajandist pärinev romaani torn on kunagise kiriku sissepääsu kohal. Enamik tänapäeval kasutusel olevaid kloostrihooneid pärineb 18. sajandist.
Charlie Musselwhite

Charles Douglas Musselwhite (sündinud 31. jaanuaril 1944) on Ameerika elektrilise bluusi suupillimängija ja bändijuht, üks valgetest bluusimeestest, kes tõusis esile 1960. aastate alguses koos Mike Bloomfieldi ja Paul Butterfieldiga. Teda on sageli määratletud kui "valge bluusimees" ("white bluesman"). Musselwhite oli väidetavalt filmitegelase Elwood Bluesi aluseks, keda mängis Dan Aykroyd 1980. aasta filmis "The Blues Brothers".
Master Apartments

Master Apartments on luksuslik 29-korruseline Manhattani kortermaja aadressil 310 Riverside Drive (West 103rd Street tänava nurgal). Upper West Side'is asuva kõrghoone korrustelt avaneb lummav vaade üle Hudsoni jõe.
The Dorilton

The Dorilton on luksuslik 13-korruseline Manhattani kortermaja aadressil 171 West 71st Street. Upper West Side'is asuva ohtras "beaux-arts" stiilis projekteeritud kõrghoone tänavapoolsetelt akendest avanevad vaated üle Broadway ja Amsterdam Avenue.
The Ansonia

The Ansonia on luksuslik 17-korruseline Manhattani kortermaja, endine majutusasutus, aadressil 2109 Broadway (West 73rd Streeti ja West 74th Streeti tänava vahel). Upper West Side'is asuv kõrghoone on projekteeritud ohtras "beaux-arts" stiilis.
Kadi Jaanisoo-Kuld

Kadi Jaanisoo-Kuld (varem Kadi Jaanisoo; sündinud 11. aprillil 1983) on eesti tele-, raadio-, ja taskuhäälingusaatejuht ning terapeut.
Isiklikku.
Tal on koer.
Ta on põdenud ärevushäiret.
Richard Rogers

Richard George Rogers (23. juuli 1933 – 18. detsember 2021) oli Itaalia päritolu Suurbritannia arhitekt, kes viljeles modernismi ja funktsionalismi stiile "high-tech"'i arhitektuuris.
Frýdlant

Frýdlant (vahel ka Frýdlant v Čechách, saksa keeles "Friedland in Böhmen") on linn Tšehhis Libereci maakonnas Libereci ringkonnas. Frýdlant asub Poola piirist 5 km kaugusel, Liberecist ligikaudu 17 km põhjas.
Frýdlant paikneb merepinnast 295 meetri kõrgusel.
Frýdlanti lossi on esmamainitud 1278. aastal.
Frýdlanti vanalinn on alates 1992. aasta septembrist ajalooline linnakaitseala.
Rychvald

Rychvald (poola keeles "Rychwałd", saksa keeles "Reichwaldau") on linn Tšehhis Morava-Sileesia maakonnas Karviná ringkonnas. Rychvald asub Ostravast vahetult kirdes, Karvinást ligikaudu 12 km läänes. Poola piirini on Rychvaldist umbes 6,5 km.
Asulat on esmamainitud 1305. aastal. 1918. aastal läks Rychvald Poola võimu alla, kuid anti 1920. aastal Tšehhoslovakkiale. 1935. aastal sai Rychvald alevi staatuse. Poola armee hõivas Rychvaldi 11. oktoobril 1938. Saksa sõjavägi vallutas Rychvaldi 1. septembril 1939. Tšehhoslovakkiale tagasi läks alev pärast vabastamist 1. mail 1945. Linnaõigused sai Rychvald 1985. aastal.
Hrádek nad Nisou

Hrádek nad Nisou (saksa keeles "Grottau", poola keeles "Gródek nad Nysą") on linn Tšehhis Libereci maakonnas Libereci ringkonnas. Hrádek nad Nisou asub Neisse jõe ääres, Tšehhi, Saksamaa ja Poola piiride kokkupuutepunkti vahetus lähedaduses, Liberecist ligikaudu 17 km loodes.
Hrádek nad Nisoud on esmamainitud 1287. aastal.
Hrádek nad Nisou vanalinn on 2003. aasta septembrist ajalooline linnakaitseala.
Columbanus Luxeuil'st

Columbanus Luxeuil'st ehk Columbanus Bobbiost (sündis Leinsteris Iirimaal, suri 23. novembril 615 Bobbios Itaalias) oli iiri munk ja rändav misjonär, kes tegutses 7. sajandil Prantsusmaal ja Itaalias. Teda austatakse pühakuna nii katoliku kui ka õigeusu kirikus.
Tema mälestuspäev on 23. novembril.
Asutas mitu kloostrit, millest kuulsaimad on Annegray (tänapäeval säilinud vaid alusmüürid) ja Luxeuil' kloostrid Prantsusmaal ja Bobbio klooster Itaalias, kuhu maeti tema põrm. Kolm aastat pärast tema surma kirjutas Bobbio munk Jonas püha Columbanuse eluloo, milles kirjeldab abti õpetlasena, luuletajana ja müstikuna. On arvatud, et pärimus Columbanuse austusest ja armastusest looduse kui jumala loomingu vastu mõjutas ka Franciscust Assisist.
Kirjandus.
A. Breen. Columbanus' Monastic Life and Education in Ireland. - Seanchas Ardmhacha: Journal of the Armagh Diocesan Historical Society; Vol. 23, No. 2 (2011), pp. 1-21
James P. Allison

James Patrick Allison (sündinud 7. augustil 1948) on Ameerika Ühendriikide immunoloog ja Nobeli auhinna laureaat, kes on Texase ülikooli Andersoni vähikeskuse immunoloogia professor.
2018. aastal jagas ta koos Tasuku Honjoga Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinda.
Roman (Bulgaaria)

Roman on linn Bulgaarias Vraca piirkonnas, Romani valla keskus. Asub 70 km Sofiast kirdes.
Linna on esmamainitud 1430. aastal.
Sierra Leone kodusõda

Sierra Leone kodusõda (1991–2002) oli kodusõda Sierra Leones, mis algas 23. märtsil 1991, kui Revolutsiooniline Ühisrinne (RUF) Charles Ghankay Taylori Libeeria Rahvuslikku Patriootlikku Rinde (NPFL) toel üritas kukutada Joseph Momohi valitsust. Sellest tulenev kodusõda kestis 11 aastat ja nõudis üle 50 000 hukkunu.
Kodusõjas valati palju verd, kaasnesid massimõrvad, vägistamised ja lapssõdurite kasutamine.
Vraca

Vraca on linn Bulgaaria loodeosas, Vraca piirkonna keskus. Asub Stara planina põhjanõlva jalamil, 112 km Sofiast põhja pool.
Linna asutasid traaklased.
Vracas on tekstiili-, väetise- ja tsemenditööstuse ettevõtted.
Linnas on ajaloomuuseum, kus asub Rogozeni aare.
Oleg Kosjugini lugu

"Oleg Kosjugini lugu" on Genka 2011. aastal ilmunud lühialbum (EP).
Riverside Drive

Riverside Drive on edela-kirdesuunaline maantee New Yorgis Manhattanil. See kulgeb Upper West Side'is, üldiselt paralleelselt Hudsoni jõega, West 72nd Streeti ja West 181st Streeti tänava vahel. See lõppeb George Washingtoni silla lähistel.
Fuzz

"Fuzz-"efekt (ingl k mõra, hämu) on eriline äärmusliku moonutuse, täpsemalt ülevõimenduse (ingl k "distortion" või "overdrive") tüüp, mille algselt lõid kitarristid, kasutades vigaseid seadmeid (nt ületüüritud elektronlampseadmeid, mida on alates 1960. aastatest jäljendatud mitmete "fuzzbox" efektipedaalidega). 
Moonutusefekt leiutati algselt 1950. aastatel, kui (lamp)kitarrivõimendit mängiti nii valjusti, et võimendi ei suutnud puhtalt heli tekitada, kuid heli oli moonutatud. Lisaks võidakse kasutada katkist või läbitorgatud kõlarielementi, mis moonutab heli veelgi. Moonutus muutus peagi kitarristide seas nii populaarseks efektiks, et arendati välja omaette kitarriefektipedaal juba võimendisse mineva signaali ületüürimiseks. Hiljem on välja töötatud erinevad moonutusefektid, et tekitada soovitud moonutatud heli isegi vaiksema helivaljuste juures. 
Transistorvõimendi ületüürimiselemisele on omane nelinurklainekujuline moonutus: transistorvõimendi rõhutab Fourier' jada paarituid kordajaid, muutes heli mootorsaega sarnaseks. Transistorvõimendi ei kompresseri signaali nii pehmelt kui lampvõimendi, vaid järgib signaali lainekuju kuni katkestuspiirini ja lõikab seejärel amplituudi tipud järsult täielikult ära. Tulemuseks on terava nurgaga lainekuju, mis meenutab nelinurklainet.
Vaata ka.
Lainekuju
Jimi Hendrix
Harvey Mandel
Oleg Kosjugin X

"Oleg Kosjugin X" on Genka 2021. aastal avaldatud kogumikalbum, mis ilmus kümme aastat pärast "Oleg Kosjugini EP"-d.
Albumil on 31 laulu külalistega: Synne Valtri, Puuluup, Eliit, Beebilõust, Dead Furies, Koit Toome, Merimell, Meister Jaan, Bert on Beats, Marko Matvere, Ans. Andur, Planeet, Badda General (Jamaica), Tarvo Valm, Jarek Kasar, Forgotten Sunrise, Cool D, YASMYN, Paul Oja, MÖRT, fenkii, Jaan Pehk, Kaspar Uljas, Võmbaleidur, Rauno Pehka, Horn Element, STD, Djerro, Caspar Mágus, Surekoer ja Igor Tarasjuk.
The Ritz-Carlton New York

The Ritz-Carlton New York (endine Hotel St. Moritz) on New Yorgi luksushotell, mis asub Midtown Manhattanis tänavate Central Park South ja Sixth Avenue nurgal. "Art déco" stiilis ehitise projekteeris arhitekt Emery Roth ning see valmis aastal 1930. Kõrghoonest avanevad suurepärased vaated üle Central Parki.
Siluett (arhitektuur)

Siluett on piirjoon, mille kaugelt vaadatuna moodustavad maapealsed objektid, tavaliselt hooned, taeva taustal. Kõrgemad hooned paistavad siluetis üldjuhul paremini välja.
Igal linnal on iseloomulik siluett. Sellepärast kasutatakse vahel linnade sümbolitena nende siluette, eriti massimeedias ja logodel. Siluetti võidakse näidata filmides selleks, et vaataja sõnadetagi taipaks sündmustiku toimumiskohta.
Tänapäeva linnaarhitektid peavad uute hoonete projekteerimisel silmas, et need sobiksid kokku olemasoleva siluetiga.
Mõned linnad, näiteks Tallinn, on tuntud oma ilusaks peetava silueti poolest. Linna siluetti peetakse vahel isegi kaitset väärivaks.
Emery Roth

Emery Roth (ungari keeles Róth Imre, 17. juuli 1871 Gálszécs Austria-Ungari – 20. august 1948 New York New Yorgi osariik) oli ungari-juudi päritolu Ameerika Ühendriikide tunnustatud arhitekt, kes projekteeris 1920. ja 1930. aastatel paljusid New Yorgi hotelle ja kortermaju "beaux-arts" ja "art déco" stiilides. Tema pojad Julian Roth ja Richard Roth jätkasid pereettevõtet, laiendades firmat suuresti Emery Roth &amp; Sonsi nime all.
Sečovce

Sečovce on (ungari keeles "Gálszécs", ukraina keeles "Сечівці") on linn Slovakkia idaosas Košice maakonnas, Trebišovi ringkonnas.
Rahvastik.
Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Sečovce elanikest slovakke 87,31%, mustlasi 6,73%, tšehhe 0,35%, russiine 0,15%, ukrainlasi 0,15% ja ungarlasi 0,13%. Rahvus oli teadmata 4,93%-l elanikest.
Poitiers' Püha Johannese baptisteerium

Poitiers' Püha Johannese baptisteerium ehk Baptistère Saint-Jean on 5. sajandist pärinev roomakatoliku kirik Poitiers's Prantsusmaal. Seda peetakse vanimaks säilinud kristlikuks ehitiseks Lääne-Euroopas ja Merovingide arhitektuuri silmapaistvaimaks näiteks.
Ajaloost.
Hoone keskosa ehitati 360. aasta paiku 276. aastal lammutatud Rooma ehitiste alusmüüridele. Esimene Poitiers' piiskop Hilarius suri 368. aastal. 5. sajandil alustati piiskopkonna keskuse hoonestu rajamist: piiskopi maja, katedraal ja baptisteerium. Esialgsele hoonele tehti hiljem mitmeid muudatusi. 6. sajandil ehitati kirikusse suur ristimisbassein, sest sel ajal ristiti ristitava astudes üleni vette.
Läänegootide invasiooni ajal 5. sajandil sai hoone kõvasti kannatada. Ülesehitamine algas pärast seda, kui Chlodovech I lõi Alarich II vägesid 507. aastal Vouillé lahingus Poitiers' lähedal. Ehituse käigus parandati hoone keskosa müüride ülemisi osi, lisati kaks täisnurkset apsiidi põhja- ja lõunakülge, mis meenutavad transepti, ja ümar apsiid idakülge, ning raidkaunistused ehitise sisemusse ja välisseintele.
10. sajandil oli hoone hakanud hooletusse jäetuna lagunema ja seda parandati uuesti. Lammutati kaks algehitise väikest käärkambrit lääneküljes, mis olid mõeldud mõlemast soost katehhumeenidele ettevalmistuseks, samuti transept ja ehitati transepti asemele kaks ümarapsiidi. Algselt kandilisele narteksile anti tänaseni säilinud hulknurkne kuju. Umbes sel perioodil lõppes katoliku kirikus basseinis ristimise tava, ristimisbassein aeti kinni ja asendati ristimiskiviga. Baptisteeriumist sai kihelkonnakirik.
12.-14. sajandil kaunistati kiriku sisemus tänaseni säilinud freskodega. Neil on kujutatud Kristuse ülestõusmist, surematuse sümboleid paabulinde, lehvivate mantlitega ratsanikke, kellest üks kujutab keiser Constantinust, ja Püha Neitsi rinnakuju.
Prantsuse revolutsiooni ajal 1791. aastal hoone hüljati. Kirikult konfiskeeritud ehitise andis riik rendile eraisikule, kes kasutas hoonet laona. Lammutamisest pääses kirik täna avalikule palvele, mis viis kiriku uuesti kasutusele võtule 1834. aastal. 20. sajandi keskel hoone restaureeriti. Arheoloogilised uurimistööd võimaldasid ehitise täpsemalt dateerida.
Hoolimata lisandustest ja ümberehitustest on baptisteeriumi hilisantiikne väljanägemine tuntavalt säilinud. Pearuumi ristimisbassein on välja kaevatud. Praegu asub hoones väike muuseum, milles on eksponeeritud reljeefkaunistustega 5.-7. sajandi kivisarkofaagid ja raiddetailid, nagu Rooma sambad, ristimiskivid jm.
930 Fifth Avenue

930 Fifth Avenue on luksuslik Emery Rothi projekteeritud "art déco" stiilis kortermaja New Yorgis.
Warwick New York Hotel

Warwick New York Hotel on luksuslik Emery Rothi projekteeritud uusrenessanss-stiilis hotell New Yorgis.
Vienne'i Peetruse kirik

Vienne'i Peetruse kirik (prantsuse keeles "Eglise Saint-Pierre-le-Bas") on 5. sajandist pärinev eelromaani kirik Vienne'is Isère departemangus ja üks vanemaid säilinud kirikuid Prantsusmaal. Alates 1862. aastast Prantsusmaa "monument historique" staatusega.
Kiriku rajamisaegne kavatis, küünitaoline risttahukakujuline madala karniisidega viilkatuse, ümar- ja ümarkaarakende ja ümara idaapsiidiga ruum, on müüride vaatlusel tänapäevalgi hästi leitav. Hoone on 40 m pikk ja 18 m lai.
Ajaloost.
Peetruse kirik ehitati 5. sajandi lõpul gallorooma linna müüride sisse rajatud kalmistu kõrvale. Basiilika pühitseti Peetrusele ja Paulusele ning seda kasutati matusekirikuna. Kirikusse on maetud enamiku Vienne'i piiskoppide maised jäänused, alates Mamertusest (surnud 475). Suurt osa neist varastest piiskoppidest austatakse pühakutena.
6. sajandil asus siis elama munkade kogukond ja rajas Vienne'i Püha Peetruse kloostri, mis oli terve keskaja vältel mõjukaim Vienne'i kloostritest. Kirikus asus arvukalt reliikviaid. Karolingide ajast pärineb arvukalt ehitusdetaile, sealhulgas kaunistatud koorivõre, mille osad müüriti hiljem torniseintesse.
Kõrgkeskajal lisati hilisantiiksesse siseruumi kaks piilaritele toetuvat pikisuunalist arkaadi, mis jagasid ruumi laiaks pealööviks ja kaheks kitsaks kõrvallööviks, samal ajal ehitati kiriku lääneotsa peafassaadile romaani kellatorn ja kaunistati lõunaportaal skulptuuridega.
Keskaja lõpul ja varauusajal konkurentsis kerjusmungaordudega ja hiljem ususõdade perioodil klooster nõrgenes. 1780.–1791. aastatel liideti kogukond Saint-Chefi kloostriga.
1809. aastal muudeti kirik muuseumiks ja ehitis restaureeriti 1860. aastatel. 1872. aastal hakati hoones eksponeerima raidkivide kogu (lapidaarium), mis on samasugune tänaseni.
Ludvigs Sēja

Ludvigs Sēja (2. juuni 1885 – 15. veebruar 1962 Riia) oli Läti diplomaat, Läti välisminister (1924), Läti saadik Leedus ja Ameerika Ühendriikides. Ta oli üks 17. märtsi 1944. aasta Läti Kesknõukogu memorandumile allakirjutanutest.
Ta sündis aastal 1885 Džūkste vallas talupidajate Jānis ja Luīze Sēja peres. Põhihariduse omandas Džūkste vallakoolis. 1904. aastal lõpetas ta Valmiera õpetajate seminari. Emigreerus 1905. aasta revolutsiooni ajal Prantsusmaale. 1906. aastal õppis ta Pariisis Vene Kõrgemas Ühiskonnateaduste Koolis, kuid 1909. aastal naasis Lätti pärast edukalt Grenoble'i ülikooli prantsuse keele ja kirjanduse kursuse läbimist. Ta oli mitu aastat prantsuse keele õpetaja Dubulti Gümnaasiumis, kus jälgis oma tulevast abikaasat, 12-aastast Herta Ozolat.
Esimese maailmasõja ajal, 1916–1918, oli ta Madona Poeglaste Proreaalkooli (hilisem Reaalkool) administraator. Ta töötas ka Madona Tütarlaste Gümnaasiumis. Pärast Läti riigi väljakuulutamist novembris 1918 pidas ta Madona Haridusseltsi saalis selle sündmuse auks Saksa sõjaväe juuresolekul kõne. Kui bolševikud 1918. aasta detsembri keskel Madona okupeerisid, arreteeriti ta, kuid Pļaviņase tribunali poolt talle karistust ei määratud.
Aastatel 1919 ja 1920 oli ta Läti Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei poolt Rahvanõukogu liige. 1919. aasta augustis sai temast välisministeeriumi pressiosakonna sekretär, Saksa osakonna juhataja ja poliitdiplomaatilise osakonna direktor. Alates märtsist 1921 oli ta valitsuse delegaat, augustis 1922 sai temast Läti ajutine täievoliline esindaja USA-s ja aprillis 1923 - Läti saadik Leedus. 25. jaanuarist 1924 kuni 17. detsembrini 1924 oli ta Voldemārs Zāmuēlsi valitsuses välisministriks.
1925. aasta maist kuni saatkonna likvideerimiseni 1927. aasta aprillis oli ta Läti saadik USA-s. Sama aasta augustis sai temast Läti peakonsul Londonis. 1932. aasta märtsis sai temast ka alaline esindaja Ühendkuningriigis. 1933. aasta juulis sai temast Välisministeeriumi haldusõigusliku osakonna direktor. Septembris 1934 sai temast taas Läti saadik Leedus.
23. augustil 1940, vahetult pärast Läti ja Leedu okupeerimist ja inkorporeerimist, naasis ta Riiga. Alates 1942. aastast sai ta õppejõuks Läti Riiklikus Ülikoolis ja Riia Ülikoolis Võttis osa Läti Kesknõukogu tööst alates esimesest koosolekust 13. augustil 1943, oli selle juhatuse liige ja peasekretär. 29. aprillil 1944 arreteeris Gestapo Sēja ja teised Läti Kesknõukogu liikmed. 1. septembril 1944 viidi nad Riia keskvanglast üle Salaspilsi koonduslaagrisse ja 10. septembril 1944 Danzigi ja sealt edasi Stutthofi koonduslaagrisse. Pärast laagri likvideerimist 1945. aasta kevadel jäi ta Poolasse.
1946. aastal arreteeris NKVD Sēja ja pani ta Lubjanka vanglasse, mis viidi hiljem üle Lefortovo vanglasse, kus ta mõisteti 25 aastaks vangi. Ta vabanes ennetähtaegselt 1954. aastal ja naasis mitu aastat hiljem Riiga.
Sēja suri 15. veebruaril 1962 ja maeti 20. veebruaril 1962 Riia metsakalmistule.
Isiklikku.
Tema abikaasa Herta suri USA-s. Neil olid poeg Uldis ja tütar Mirdza (sündinud 1925). Vend Alberts Sēja (1892–1980) oli piimandusspetsialist.
Pärja

Pärja on eesti naisenimi.
2021. aasta alguse seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 934. naisenimi, eesnimi Pärja oli 72 naisel. Pärja oli keskmiselt 70 aasta vanune (mediaanvanus oli 76). Kõige populaarsem oli eesnimi Pärja üle 85-aastaste vanuserühmas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 3,86.
Paalinka

Paalinka (ungari keeles "pálinka") on Ida- ja Kesk-Euroopa traditsiooniline puuviljadest valmistatud piiritus (ehk puuviljabrändi). See pärineb keskaegsest Ungarist ning on täpsemalt tuntud mitme nime all. Euroopa Liidu geograafilise tähisena kaitstud, ainult Ungaris püreestatud, destilleeritud, laagerdatud ja pudelisse villitud puuviljapiiritusjooke ning Austria neljast provintsist pärit sarnaseid aprikoosijooke võib sedasi nimetada. Sõna "tótpálinka" viitab nisust valmistatud jookidele. "Törkölypálinka", juriidilises mõttes teistsugune toode, on sarnaselt kaitstud jäägipiiritus, mida tavaliselt kasutatakse "pálinka" juurde. Kuigi seda võib valmistada mistahes kohapeal kasvatatud puuviljadest, on kõige levinumad ploomid, aprikoosid, õunad, pirnid ja kirsid.
Sarnane toode on olemas Tšehhis ja Slovakkias, kus seda tuntakse "pálenka" nime all, ning Rumeenias (eriti Transilvaanias), Itaalias ja Kreekas nimetuse "palincă" all.
Rakia

Rakia, Rakija või Raki on Balkanil populaarse puuviljadest valmistatud piirituse ehk puuviljabrändi koondnimetus. Rakia alkoholisisaldus on tavaliselt 40%, kuid kodus toodetud jook võib olla kangem (tavaliselt umbes 50%).
Kereiidid

Kereiidid (ka keraiidid; mongoli keeles Хэрэйд, hiina keeles 克烈) olid üks viiest suurest turgi-mongoli khanaadist 12. sajandi Altai-Sajaani piirkonnas. XI sajandi alguses pöördusid nad Idakiriku nestoriaanlasteks. Kereiitide juurest võis pärineda Preester Johannes.
Nende alad hõlmasid suures osas tänapäevase Mongoolia territooriumi. Ajaloolase Vasili Bartoldi hinnangul elasid nad Ononi, Herleni ja Tuuli jõe ääres. 1203. aastal alistas Tšingis-khaan kereiidid ning nad liideti Mongolite riigiga, mille võidukäigus nad märkimisväärset rolli mängisid. XIII sajandi jooksul sulandusid nad erinevate turgi-mongoli khaaniriikide alla.
Karakitai

Karakitai (ka Kara Kitai; hiina keeles 喀喇契丹, "Kālā Qìdān", mongoli keeles Хар Хятан, otsetõlkes "Must Kitai"; või Lääne-Liao dünastia (hiina keeles 西遼 või 西辽, "Xī Liáo"); ametlikult Suur-Liao (hiina keeles 大遼, 大辽, "Dà Liáo")) oli hiinastatud dünastiariik Kesk-Aasias. Karakitaid juhtisid kitanide Yelü hõim, see oli Liao dünastia riigi järglane. Dünastiale pani aluse Yelü Dashi (Liao keiser Dezong), kes põgenes koos enda rahvaga Jini dünastia sissetungi eest Mandžuuriast Kesk-Aasiasse. Aastal 1211 tungisid Karakitai aladele Kuchlugi juhtimisel naimanid ning riik sisuliselt lõppes. Viimane hoop tuli aastal 1218, kui nende ala vallutasid mongolid. Karakitai kõrglass oli ajaloolaste hinnangul Liao järeltulijatena Hiina legitiimne valitsusdünastia.
Hermann IV (Baden)

Hermann IV Badenist (1135 – 13. september 1190) oli Verona markkrahv ja Badeni markkrahv 1160. aastast.
Ta oli Hermann III ja Bertha Lotringist poeg. 1162. aasta paiku abiellus ta Tübingeni pfaltskrahvi Ludwigi tütre Berthaga (suri 24. veebruaril 1169).
Koos keiser Friedrich I-ga võttis Hermann osa Milano piiramisest ja hävitamisest. Aastatel 1176-1178 osales ta Friedrichi Itaalia-kampaanias ning oli osaline 1176. aasta Legnano lahingus. Hermann oli 1183. aastal Konstanzi rahu käendaja, millega Lombardia linnad iseseisvuse saavutasid. 
Hermann võitles keisri alluvuses Kolmandas ristisõjas, läbides Anatooliat teel Akko piiramisele. Friedrichi surm 1190. aasta juunis põhjustas tuhandete Saksa sõdurite lahkumise väest ning Kiliikia ja Süüria sadamate kaudu koju tagasi pöördumise. Saksa-Ungari ühendarmee jätkas lõunasuunas, kuid Antiookia lähedal tabas seda haiguspuhang, mis nõrgestas seda veelgi. Hermann suri laagris 13. septembril 1190. Ainult riismed algsest armeest saabusid piiramisele.
Magda Hermat

Magda Hermat (kuni 1939 Magda Hermann; 9. märts 1901 Tallinn – 9. aprill 1974) oli eesti ajaloolane ja arhivaar.
Ta lõpetas 1922. aastal Tallinna Linna 2. Tütarlaste Gümnaasiumi ning õppis aastatel 1922–1929 ja 1936–1938 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas.
Ta töötas Eesti Ajaloomuuseumis ja Eesti NSV Oktoobrirevolutsiooni ja Sotsialistliku Ülesehitustöö Riiklikus Keskarhiivis.
Ta töötas ajaloolasena Kultuurimälestiste Riiklikus Projekteerimise Instituudis (KRPI) ning on muuhulgas uurinud ka Kuressaare linnust. 
Teoseid.
Tema KRPI-perioodi uurimused on jäänud käsikirjadesse ning neid säilitatakse põhiliselt Muinsuskaitseameti arhiivis.
Isiklikku.
Tema vend oli kunstnik ja kunstipedagoog Karl Herman.
Räpina Lasteaed Vikerkaar

Räpina Lasteaed Vikerkaar on lasteaed Põlva maakonnas Räpina vallas Räpina linnas. 2001. aasta märtsist on Räpina Lasteaed Vikerkaar vastu võetud Tervist Edendavate Lasteaedade võrgusiku liikmeks. Räpina Lasteaed Virekaar direktor on Kairi Nagelmaa.
Räpina Lasteaed Vikerkaar õpetab J. Käisi üldõpetuse põhimõttel, mille tuumaks on kodulooline vaateõpetus.
Lasteaias tegutseb 9 rühma: Krõllide rühm, Lepatriinud rühm, Mõmmide rühm, Oravad, Õnneseente rühm, Päiksekiire rühm, Sipsikute rühm ja Tibude rühm.
Huvitegevus.
Ujumine.
Räpina Lasteaed Vikerkaar üheks liikluskasvatuse koostisosaks on ujumine. Lastel on võimalus vastavalt vanusele 1 kord nädalas ujumas käia. Lisaks ujumisõpetusele abistatakse ja harjutatakse ujumistundidega lapsi hügieeniharjumuste kujunemisel. 
Spordiring.
Väikestele pakub võimalust kehalise aktiivsuse suurendamiseks spordiring. Spordiringis tegelevad lapsed suusatamise, akrobaatika, kergejõustiku ja liikumismängudega. 
Eesti keel teiste õppekeelena.
Räpina ümbruskond on kultuuriliselt mitmekesine, seetõttu igas peres ei ole suguluskeeleks eesti keel. Selleks, et ka teiste suguluskeeltega lapsed tunneksid end mugavalt, selleks on Räpina vald ja lasteaed neile vastu tulnud ning püüavad igati toetada muukeelsete laste kooliharidust eesti keele oskuste osas. Laps peab läbi keeleõppe saama turvalise tunde suhtlemiseks eestikeelses keskkonnas. 
Keele ja kõne õpetuste eesmärkideks on:
Taitšuudid

Taitšuudid (mongoli keeles Тайчууд) oli üks kolmest 12. sajandi Mongoolia alade Khamag Mongoli liidu hõimust.
Nad elasid tänapäeva Venemaa Taga-Baikali krai ja Mongoolia Idaaimaki aladel. Kuigi taitšuudid ja kohalikud bordžiginid olid ühise esivanema Bodonchar Munkhagi kaudu lähedased sugulased, sõdisid nad Khamag Mongoli valitsemise pärast tihti. Hoolimata sellest, et bordžiginite hulka kuulunud Khabul-khaanil oli seitse poega, määras ta enda troonipärijaks taitšuudi soost Ambaghai. Nii vahetus võim Khamag Mongolis bordžiginite ja taitšuutide vahel tihti, kuni koondus bordžiginist Tšingis-khaani kätte.
Taitšuutide rivaalide hulka kuulusid muuhulgas naimanid ja Tšingis-khaan. Tõenäoliselt tehti koostööd Džamuha ja kereiitidega.
Kuigi taitšuudid alistusid Tšingis-khaanile, tegid nende järeltulijad Mongolite riigis silmapaistvat karjääri. Taitšuutidest põlvnes näiteks Džebe, kes alistas aastal 1219 Jini dünastia vallutamise käigus džurtšenid ning aastal 1223 Kalka lahingus polovetsid ja nende Euroopa liitlased. Taitšuut oli ka väejuht Baidžu, kes tegutses Pärsias. Taitšuutide lähedasest sugulashõimust suldusidest pärines üks Tšingis-khaani neljast lähikondlasest Tšilaun. Tema järeltulija Tšupan tegi karjääri Ilkhanaadi valitseja Abu Sa'id Bahadur-khaani ajal, aastal 1327 määras Yuani dünastia ta kõikide mongoli khaaniriikide ülemjuhatajaks.
Taitšuudid olid mõjuvõimsad Timuri valitsusajal. Kuigi taitšuudi juht Amir Musa oli Timuriga korduvalt vaenujalal, olid nad perekondlikult seotud, kuna Timur oli abielus nii tema tütre Tuman Agha kui õetütre Saray Mulk Khanumiga. Lisaks oli tema poeg abielus Timuri tütrega ning nende lapsest Sultan Husayn Taitšiuudistist sai mõjukas väepealik.
Taitšiuudi-nimelised inimesed elavad peamiselt tänapäeva Mongoolias, Sise-Mongoolias ja Kalmõkkias.
Naimanid

Naimanid (mongoli keeles Найман, hiina keeles 乃蠻, kasahhi keeles Найман, usbeki keeles "Nayman") oli keskajal tänapäeva Lääne-Mongoolia aladel elanud hõim. Tõenäoliselt oli nende kõrgaeg Uiguuri Kaganaadi ajal. Tänapäeval on Kasahstanis üle poole miljoni naimanide järeltulija.
Ümartangid

Ümartangid on koonusjate otste (mokkadega) tangid (näpitstangid). Käsitööriista kasutatakse montaažitöödel, isoleeritud käepidemetega tööriista elektritöödel.
Kutšluk

Kutšluk (ka Kutšlug, Kuchlug, Küchlüg, Küçlüg, Güčülüg või Quqluq; hiina keeles 屈出律) naimani väejuht, viimane Karakitai (Lääne-Liao dünastia) juht. Kui Tšingis-khaan naimanid alistas, põgenes ta läände Karakitaisse ning sai enda tulevase äia Yelü Zhilugu nõunikuks. Hiljem korraldas ta riigipöörde, kukutas Yelü Zhilugu ja Yelü dünastia ning asus ise troonile. Aastal 1218 tapeti ta mongolite poolt ning Karakitai liideti Mongolite riigiga.
Hoolimata sellest, et ta ei kuulunud Yelü dünastiasse, loetakse teda vahel viimaseks Lääne-Liao riigi valitsejaks, kuna ta nimetas ise enda riiki Suur-Liaoks.
Mangiidid

Mangiidid (mongoli keeles Мангуд) oli mongolite hõim. Nad rajasid 14. sajandil Nogai hordi ning 1785. aastal Buhhaara emiraadi. Kuna nad ei olnud Tšingis-khaani järeltulijad, võtsid nad valitsejatiitliks khaani asemel emiiri ning rajasid enda võimu islamile. Nende hõimu nime kasutasid ka Mongolite riigi eelväeüksused. Mangiitide järeltulijad elavad mitmetes paikades kunagise Mongolite riigi aladel.
Lapidaarium

Lapidaarium on raidkivide kogu (ladinakeelsest sõnast "lapis" 'kivi), mis sisaldab raiddekooriga ehituskive ja -detaile ja kivist skulptuure, reljeefe, epitaafe, hauaplaate, sarkofaage jm ning nende fragmente. Lapidaarium võib olla korraldatud eraldi ekspositsioonina muuseumis või olla osa arheoloogiakogust.
Näiteid Eestist.
Eestis on tuntumad lapidaariumid Raidkivimuuseum, lapidaarium Kaarma kirikus (osa kive kiriku müürides) ja kirikuaias, kunagine Dominiiklaste Kloostri Muuseum, Tallinnas Katariina käigus eksponeeritud raidkivid.
Mooste Rahvamuusikakool

Mooste Rahvamuusikakool oli Eestis tegutsev erahuvikool, mis alustas tegevust 7. septembril 2012 ja lõpetas tegevuse 31. augustil 2023. Rahvamuusikakool avati Mooste vallas (al 2017 Põlva vallas) endise Mooste mõisa viinakelder-elamus.
Kooli rajamise idee käisid välja MTÜ Folgisellide Seltsi juhatuse liikmed Ülle Podekrat ja Ülo Needo. Alates 2017. aasta jaanuarist sai koolipidajaks MTÜ Virbel. Õppekava kirjutas koolile ning koolijuhina tegutses MTÜ Virbli juhatuse esimees, pikaaegne koolitusjuht, etnomusikoloog ja muusikaõpetaja Krista Sildoja. MTÜ juhatusse kuulub lisaks pillimeister ja muusikaõpetaja Raivo Sildoja.
Õppekava eesmärk.
Mooste Rahvamuusikakooli ülesandeks ja eesmärgiks oli laste, noorte ja ka täiskasvanute loomevõimete avastamine ja kavakindel arendamine ning kohaliku kultuurielu edendamine pärimuskultuuri traditsioonidele toetudes. Motiveeritud ja teotahteliste õppijate puhul oli üheks lisaeesmärgiks professionaalse pärimusmuusikahariduse õppeks ettevalmistuse andmine.
Mooste Rahvamuusikakooli õppetöö sisuks oli peamiselt eesti pärimusmuusika traditsioonide tundmaõppimine, nende taasesitamine ja väärtustamine. Õpilased said üldmuusikaliste elementaaroskuste õppimise kõrval süveneda pärimusmuusika praktiseerimiskunsti tõdedesse ning neile anti sellel alal ka teoreetilised põhiteadmised.
Üksikpillimeeste kasvulava.
Mooste Rahvamuusikakoolis toimus õppetöö vastavalt EHIS-es kinnitatud rahvamuusika õppekavale nii individuaal- kui ka grupitundides, üldhariduskoolidega sama aastakalendri alusel. Kõige tähtsamaks eesmärgiks oli valmistada ette tugevaid üksikpillimehi – külapillimehi –, kes tunneksid end vabalt lisaks ka koosmängus ja jämmidel. Pillid, mida sai Mooste Rahvamuusikakoolis õppida: 
Kooli tuntumate vilistlaste seas on külakandlemängija ja helilooja Aia Rikka, lõõtspillimängijad Mihkel Sildoja ja Uku Zolgo, torupillimängija Reinhold Omel jt.
Koosmängust.
Koolis tegutses järjepidevalt pilliklubiliste seltskond, kus käis nii noori kui ka täiskasvanud pillimängijaid. Esinemas käidi nii kodu- kui välismaal, valmistati ette nii paikkondlikke kui vabariiklikke tähtsündmusi (nt täiskasvanute pillilaagrid, vabariiklik kesktalvine pillimeeste kokkutulek "Jaanuarijämm" jms). Igas vanuses kooli õpilased osalesid aktiivselt laulu- ja tantsupeoliikumise rahvamuusikapidudel muusikutena kaasa tehes.
Jordy Caicedo

Jordy Josué Caicedo Medina (sündinud 18. novembril 1997 Machalas) on Ecuadori jalgpallur, kes mängib ründajana Mehhiko kõrgliigaklubis Atlas ja Ecuadori jalgpallikoondises.
Ecuadori kõrgliigas debüteeris ta 2015. aastal Universidad Católica meeskonnas.
Aastatel 2019–2021 mängis ta Brasiilia esiliigaklubis Vitória.
2021. aasta veebruaris liitus ta Bulgaaria kõrgliigaklubiga Sofia CSKA. Hooajal 2021/22 lõi Caicedo Bulgaaria kõrgliigas 16 väravat, millega oli liigas paremuselt teine väravalööja. Caicedo valiti meeskonnakaaslase Jurgen Mattheijga 2021. aasta Bulgaaria kõrgliiga parimaks välismängijaks.
2022. aasta juulis siirdus ta Mehhiko kõrgliigaklubisse Tigres UANL. Hooaja 2022/23 teises pooles oli ta laenul Türgi kõrgliigaklubis Sivasspor. Seejärel läks ta laenule klubisse Atlas.
Ecuadori jalgpallikoondises debüteeris Caicedo 4. juunil 2021 MM-i valikmängus Brasiilia vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 25. märtsil 2022 MM-i valikmängus Paraguay vastu. Ta on kuulunud Ecuadori koondisse 2021. ja 2024. aasta Copa Américal.
Kiril Despodov

Kiril Despodov (bulgaaria keeles Кирил Десподов; sündinud 11. novembril 1996 Kresnas) on Bulgaaria jalgpallur, kes mängib Kreeka kõrgliigaklubis PAOK ja Bulgaaria jalgpallikoondises. Ta mängib põhiliselt äärepoolkaitsjana, kuid võib mängida ka ründajana.
Ta alustas klubikarjääri Bulgaaria klubis Loveči Liteks, debüteerides Bulgaaria kõrgliigas hooajal 2011–12.
Aastatel 2016–2019 mängis ta Bulgaaria kõrgliigaklubis Sofia CSKA.
2019. aasta jaanuaris liitus ta Itaalia kõrgliiga klubiga Cagliari, kuid seal läbimurret ei teinud. Hooajal 2019–2020 mängis ta laenul Austria kõrgliiga klubis Grazi Sturm. 2020. aasta oktoobris läks ta laenule Razgradi Ludogoretsi, kellega tuli hooajal 2020–21 Bulgaaria meistriks. 2021. aasta juunis sõlmis ta Ludogoretsiga püsiva lepingu. Bulgaaria meistriks tuli ta ka kahel järgmisel hooajal. Hooaegadel 2020/21 ja 2022/23 oli Despodov Bulgaaria kõrgliigas enim väravasööte andnud mängija (vastavalt 9 ja 15).
2023. aasta septembris sõlmis ta kolmeaastase lepingu PAOK-ga. 
Bulgaaria jalgpallikoondises tegi Despodov debüüdi 23. märtsil 2018 sõprusmängus Bosnia ja Hertsegoviina vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta sama aasta 13. oktoobril UEFA Rahvuste Liiga kohtumises Küprose vastu.
2017. aastal valiti Despodov Bulgaaria aasta noorjalgpalluriks ning aastatel 2018, 2021 ja 2022 Bulgaaria aasta jalgpalluriks. Ta oli pärast Hristo Stoichkovi esimene, kes valiti Sofia CSKA mängijana Bulgaaria aasta jalgpalluriks.
Neuciano de Jesus Gusmão

Neuciano de Jesus Gusmão (tuntud hüüdnime Cicinho järgi; sündinud 26. detsembril 1988 Belémis) on Brasiilia päritolu Bulgaaria jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Brasiilia kõrgliigaklubis Bahia ja Bulgaaria jalgpallikoondises.
Klubikarjääri algusaastatel mängis ta Brasiilias – aastatel 2007–2008 Remos, 2009. aastal Juventudes, 2010–2011 Brasilienses, 2012–2013 Ponte Pretas ja 2013–2015 Santoses.
Aastatel 2015–2022 mängis Cicinho Bulgaaria kõrgliigaklubis Razgradi Ludogorets. Aastatel 2016–2022 tuli ta klubiga seitse korda järjest Bulgaaria meistriks.
2023. aasta jaanuaris naasis Cicinho Brasiiliasse ja sõlmis üheaastase lepingu Bahiaga.
2018. aastal sai Cicinho Bulgaaria kodakondsuse. Bulgaaria jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 6. septembril 2020 UEFA Rahvuste Liiga mängus Walesi vastu.
Hiina litšipuu

Hiina litšipuu ("Litchi chinensis") liik puid, mis kuulub seebipuuliste sugukonda.
See on ainus litšipuu ("Litchi") perekonna liik.
Viljad on hiina litšipuul söödavad, neid nimetatakse litšideks.
Ernestas Galvanauskas

Ernestas Galvanauskas (20. november 1882 Zizonys – 24. juuli 1967 Aix-les-Bains) oli Leedu poliitik.
Ta sündis aastal 1882 Zizonyses (asub praeguse haldusjaotuse järele Biržai rajoonis) Kaunase kubermangus. Aastal 1902 lõpetas ta Miitavi gümnaasiumi. Aastatel 1902–1904 ja 1906–1908 õppis ta Peterburi riiklikus mäeinstituudis. 1912. aastal omandas ta Belgias mäeinseneri eriala, aastal 1913 sealsamas elektriinseneri diplomi.
1905 osales pöördelistel sündmustel Leedus, Leedu Talurahvaliidu ("Lietuvos valstiečių sąjunga") asutaja. Osales Vilniuse Suurel Seimil. 1906. aastal elas Soomes. Teinud kaastööd väljaannetele "Leedu põllumees", "Vilniuse uudised" jm. 1910. aastal korraldas koos teiste leedulastega Pariisis teabebüroo.
1913. aastal töötas ta Serbias Prantsuse pankade konsortsiumis.
1919. aastal nimetati Leedu valitsuse delegatsiooni liikmeks Pariisi rahukonverentsil.
7. oktoobrist 1919 kuni 19. juunini 1920 oli ta Leedu peaminister ning samal ajal Leedu rahandus-, kaubandus- ja tööstusminister. 19. juunist 1920 kuni 2. veebruarini 1922 kuni 2. veebruarini 1922 oli ta Kazys Griniuse valitsuses Leedu rahandus-, kaubandus- ja tööstusminister ja transpordiministri kohusetäitja. 2. veebruarist 1922 kuni 17. juunini 1924 oli ta teist korda Leedu peaminister, olles 29. septembrist 1922 kuni 17. juunini 1924 ka Leedu välisminister. Lisaks oli ta 23. veebruarist 1923 kuni 17. juunini 1924 veel Leedu valgevenelaste asjade minister.
Tema peaministriks oleku ajal asutati Kaunases 1922. aastal Vytautas Magnuse Ülikool, millest sai pärast Poola okupatsiooni Leedu “ajutine pealinn”, mida "de facto" tunnustas Rahvasteliit. 24. märtsil 1923 annekteeris Leedu omalt poolt Memeli piirkonna, Memelist põhja pool asuva Ida-Preisimaa osa koos Memeli sadamaga, praeguse Klaipėdaga, mis oli Rahvasteliidu halduses alates Esimese maailmasõja lõpust.
WolframAlpha

WolframAlpha on arvutuslik teadmusmootor, mis genereerib ning visualiseerib faktilisi ja statistilisi vastuseid kõikvõimalikele päringutele. Selle töötas 2009. aastal välja Wolfram Research. Lisaandmeid kogutakse nii akadeemilistelt kui ka kommertslikelt veebisaitidelt. WolframAlpha kogub andmeid akadeemilistelt ja kommertsveebisaitidelt, nagu CIA The World Factbook, Ameerika Ühendriikide geoloogiakeskus, Cornelli ülikooli raamatukogu väljaanne All About Birds, Chambers Biographical Dictionary, Dow Jones, the Catalog of Life, CrunchBase, Best Buy, ja FAA, et vastata päringutele. Hispaaniakeelne versioon ilmus 2022. aastal.
Riezi baptisteerium

Riezi baptisteerium on väike eelromaani ristimiskirik Riezi vallas Alpes-de-Haute-Provence'i departemangus Provence-Alpes-Côte d’Azuris. Ehitis on dateeritud 5.–6. sajandisse ja kuulub vanimate kristlike ehitiste hulka Prantsusmaal. Alates 1840. aastast on baptisteerium Prantsusmaa ehitismälestiste nimekirjast kui "monument historique".
Ajaloost.
Riezi piiskopkond loodi 5. sajandil. Varakristlik ristimiskirik püstitati 5. või 6. sajandil ja algselt oli see lääneosas ühendatud 5. sajandil ehitatud katedraaliga, millest on tänaseks säilinud vaid alusmüüride fragmendid. Piiskopkond saadeti laiali Prantsuse revolutsiooni ajal.
Arhitektuur.
Baptisteeriumi välismüürid moodustavad ruudu. Katus on allosas neljatahuline püramiid, ülal selle keskel on veidi kõrgem kaheksanurkne osa. Siseruum on kaheksanurkne ja selle keskel omakorda kupliga kroonitud oktogoon, mida toetab kaheksa graniitsammast marmorist korintose kapiteelidega, "spolia" Rooma ajast. Ruudu nurkade poole jäävais seintes on poolringikujulised nišid. Ruumi kattev kaheksasiiluline kuppel ehitati alles 12. sajandil ja kuulub romaanika ehitusfaasi. Ruumi keskel on põrandas kaheksanurkne sügav ristimisbassein, kuhu ristitav mahtus üleni.
Tänapäeval paikneb baptisteeriumis lapidaarium, kus on eksponeeritud antiikajast ja varakeskajast pärinevad raiddetailid ja ehitusfragmendid.