T-90

T-90 on moodsaim Venemaal toodetav lahingutank. T-90 põhineb T-72BM-il. Lisaks Venemaa relvajõududele on T-90 kasutusel ka Indias ja Alžeerias ning Saudi Araabia teatas 2008. aastal tehingust nende ostmiseks. 
Eellugu.
T-72-l põhinev T-90 loodi 1993. aastal Kartsevi-Venediktovi konstrueerimisbüroos Uurali Vagunitehases (Uralvagonzavod) Nižni Tagilis. Tanki peakonstruktor on Vladimir Potkin. Tanki nimeks pidi algselt saama T-72BU, kuid kuna T-72 omandas Lahesõjas halva maine kui "põlev Iraagi tank", nimetati uus mudel T-90-ks. Oma eelkäijalt päris see põhikorpuse, torni, veermiku ja mootori, kuid samal ajal on kõiki põhikomponente uuendatud. Näiteks kui T-72 oli valatud terasest torniga, siis T-90 toodetakse ka keevitatud terasest torniga.
Mitmed uuendused on üle võetud T-80-lt. Aastal 1995 teatas Vene Kaitseministeerium, et tootmiseks valitakse üks ja ainus põhitank. Kandidaadid olid T-80 ja T-90. Kuigi T-80-l oli võimsam mootor, polnud see usaldusväärne ja kulutas palju kütust. T-80-e tootmine oli ka kallim. T-80 tanke kasutati Esimeses Tšetšeenia sõjas Groznõi lahingutes, kus need kandsid suuri kaotusi. T-80-e ootamatult suured kaotused kallutasid kaalukausi T-90 kasuks. Jaanuaris 1996 teatas kindralpolkovnik Aleksander Galkin kaitseministeeriumist, et T-90 on valitud Venemaa ainsaks põhilahingutankiks.
Kirjeldus.
T-90 on sarnaselt varasemate vene tankidega madala siluetiga. Ümar torn paikneb masina keskel ja soomust katab teise põlvkonna aktiivsoomus, mis annab tornile selle nurgelise ilme. Torni keskmest paremal asub komandöri vaatlustorn. Vasakul paikneb sihtur, juht on ees keskel, tema jaoks on eraldi luuk. 
Relvastus.
T-90S-i põhirelv on 125 mm sileraudne kahur 2A46M. See on horisontaal ja vertikaalteljel stabiliseeritud ning vooderdatud. Kahurist saab lasta mitut tüüpi laskemoona: APDS (soomustläbistav), HEAT, HE-FRAG (kildmürsk) ja šarpnelle. Samuti saab lasta juhitavaid tankitõrjerakette 9M119M Refleks (NATO tähis AT-11 Sniper), mille laskeulatus on 100–4000 m ja mis on mõeldud aktiivsoomusega tankide ja madalalt lendavate õhusõidukite (nt kopterite) vastu. Viimasel juhul laskeulatus kuni 5 km. Suurtükk on automaatse laadijaga, mis laeb nii mürske, kui ka rakette. 
Lisaks pearelvale on kahuriga paralleelselt üks 7,62 mm PKT kuulipilduja ja torni lael paikneb üks 12,7 mm õhutõrjekuulipilduja. Lisaks paikneb üks 5,45 mm AKS-74 välimises hoidikus. Torni külgedel paiknevad suitsugranaadi heitjad. 
T-90S-il on 1A4GT automaatne integreeritud tulejuhtimissüsteem (IFCS, inglise keeles "integrated fire control system"), kuid komandöril on võimalus käsitsi sekkuda. IFCS sisaldab sihturi päevasihikut, termosihikut (sihtur suudab sihtmärgi identifitseerida 1,2–1,5 km kaugusel), raketi juhtimisseadmeid, ballistilist arvutit ja kaugusmõõtjat. Komandöril on päeva- ja öösihik, mis suudavad sihtmärgi identifitseerida öösel kuni 700 m kaugusel, päeval 800 m kaugusel. Juhil on infrapuna öövaatlusseade.
Kaitse.
T-90 soomust katab aktiivsoomus (ERA). Lisaks sellele on tankidele paigaldatud aktiivkaitse süsteem Štora, mis segab tankitõrjerakettide juhtimisseadmeid ja kaugusmõõdikuid. Štora on kõige efektiivsem, kui seda kasutada koos aktiivkaitsesüsteemiga Arena. Kui Štora ainult tuvastab ja segab tankitõrjerelvi, siis Arena peaks tanki pihta tulistatud mürsu või raketi hävitama enne, kui see tanki tabab. Lisaks on T-90S varustatud tuuma-, bioloogilise ja keemiarelva vastaste kaitsesüsteemide ning automaatse tulekustutussüsteemiga.
Mobiilsus.
T-90-l on 840 hj (618 kW) diiselmootor V-84MS. See on 4-taktiline ja 12-silindriline. Lisaks diislikütusele võib kasutada ka bensiini T-2, TS-1 ja A-72. Tanki jõu ja massi suhe on 18,06 hj/tonni kohta, mis on vähem kui T-80U-l. Maksimaalne kiirus on 60–65 km/h maanteel ja kuni 45 km/h maastikul. Tank suudab pärast 20-minutilist ettevalmistust läbida kuni 5 m sügavusi veekogusid (snorklit kasutades).
Tootmine.
Tanke T-90 toodab Uralvagonzavod Nižni Tagilis nii Vene armee tarbeks kui ka ekspordiks. Lisaks on neid toodetud litsentsi alusel Indias. Üldiselt kulgeb tankide tootmine ja Venemaal relvastusse võtmine aeglaselt. Kuigi tank on juba 1993. aastast tootmises, oli 2001. aastal neid Venemaa relvastuses 120 tükki. 
2009. aastal kuulutas Venemaa Föderatsiooni president Dmitri Medvedev, et 2011. aastal algab Vene sõjaväe ümberrelvastamine ja moodsa tehnikaga varustamine. Rahvusvahelise Kaitseuuringute Keskuse nooremteadur Kaarel Kaas peab plaani ebareaalseks, kuna Venemaa ei suuda piisaval hulgal moodsat tehnikat toota. Näiteks Tanke T-90 said Vene maaväed aastatel 2000–2007 kokku 90 tükki.
Indias toodetakse T-90-t Tamil Nadus Avadis Raskemasina Tehases (HVF) "Bhishma" lisanimega. Indias toodetud tankidele on prantsuse infrapuna sihikud ja kasutatakse India aktiivsoomust. 2008. aasta aprillis küsis India pakkumisi Rafael'ilt, BAE Systems'ilt, Raytheon'ilt, Rosoboronexport'ilt, Saabilt, Saksamaa IBD Deisenroth Engineering'ult ja IMI-lt (Iisraeli Sõjaväetööstus) aktiivkaitse süsteemidele 987 T-90-le. Tehingu väärtuseks hinnatakse 270 miljonit dollarit. 
Kasutamine.
Suurem osa T-90 tankidest Vene armees paiknevad Kaug-Ida piirkonnas. T-90S on osalenud sõjategevuses Dagestanis. Algselt Indiasse saatmiseks mõeldud 8–12 masinat suunati ümber Dagestani. Kadari tsoonis sai üks T-90S pihta 7 RPG raketiga, kuid suutis lahingus jätkata. Ajakiri Moscow Defence Brief järeldab, et T-90S on kõige paremini kaitstud Vene tank, eriti kui kasutatakse Štora ja Arena aktiivkaitsesüsteeme.
India otsustas T-90 kasutusele võtta vastuseks Pakistani ostetud T-80UD-le ja kuna juba varasemast ajast oli kasutusel T-90 eelkäija T-72. Enamus T-90-d paigutatakse Pakistani piiri äärde, kuna India-Hiina piir asub Himaalaja mägedes, mis ei ole sobiv maastik tankide kasutamiseks.
Samas on India kogenud mitmeid probleeme T-90 kasutamisel. Tootmine ei edene nagu plaanitud, vaatlusseadmed kipuvad India kliimas katki minema, laskemoona napib ja tanke kiputakse ülekasutama. Laskemoona puudus on tingitud asjaolust, et pidevate õppuste tõttu on Venemaalt ostetud AMK-338 ja AMK-339 mürsud otsa lõppemas. Indias toodetavaid mürske AMK-340 pole aga suudetud kasutusele võtta, kuna need kipuvad defektsed olema. On toimunud ka vähemalt üks surmaga lõppenud õnnetus ja tankimeeskonnad keelduvad neid kasutamast. Ka Valgevenes toodetud optilisi sihikuid ja Prantsusmaal toodetud termokaameraid pole õnnestunud edukalt kokku sobitada.