tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Põhja-Wales

Põhja-Wales (inglise keeles "North Wales", vanades tekstides ka "Northgalis"; kõmri keeles "Gogledd Cymru" ehk "Y Gogledd") on mitteametlik piirkond Walesis. 
Lõuna poolt piirneb ta Kesk-Walesiga. 
Põhja-Wales hõlmab Anglesey saare, Lleyni poolsaare ja Snowdonia mägiala ning Conwy, Clwydi Dee jõe valglad. 
Põhja-Wales on põhiliselt maapiirkond. Paljude mägede ja orgude ning Iiri mere ranniku tõttu on piirkonna põhiliseks sissetulekuallikaks turism. Kunagi põhilisel kohal olnud põllumajanduse tähtsus on vähenenud. 
Sissetulek elaniku kohta on Suurbritannia väikseim. Suurel osal piirkonnast on Euroopa Liidu regionaalpoliitikas staatus "Eesmärk 1". 
Piirkonda kuuluvad järgmised krahvkonnad ja linnkrahvkonnad: 
Suurem osa asustusest paikneb rannikul, sealhulgas populaarsed puhkekohad Rhyl, Llandudno ja Pwllheli. 
Kiirtee A55 ühendab neid linnu Põhja-Inglismaaga ning Holyheadi sadamast väljuvate parvlaevade kaudu Iirimaaga. Põhja-Walesist Lõuna-Wslesisse läheb vähe teid. 
Põhja-Walesis on kaks piiskopilinna, Bangor ja Saint Asaph, ning hulk keskaegseid losse, sealhulgas Harlechi loss, Caernarfoni loss, Beaumarise loss ja Conwy loss).
Põhja-Walesis on ülejäänud Walesist mõnevõrra erinev identiteet. Sealne kõmri keele murre erineb mõneti Lõuna-Walesi murdest. Näiteks ei ole 'piim' mitte "llaeth", vaid "llefrith". Põhja-Walesi inimesi, eriti neid, kes kõnelevad murret või kellel on aktsent, nimetatakse inglise keeles "North Walian". Kasutatakse ka väljendit "gog" (kõmri sõnast "gogledd" 'põhi'), mis võib olla solvav.
Mõnikord jaotatakse Wales ainult kolmeks piirkonnaks: Põhja-Walesiks, Lõuna-Walesiks ja Lääne-Walesks, nii et Kesk-Wales jaotub nende vahel ära. Sellisel juhul kulgeb Põhja- ja Lääne-Walesi vaheline piir piki Ceredigioni ja Powyse piiri. Powys ise jaguneb traditsioonilise Brecknockshire'i krahvkonna (Lõuna-Wales) ja Montgomeryshire'i krahvkonna (Põhja-Wales) vahel.
Ilja Uljanov

Ilja Nikolajevitš Uljanov (vene keeles Илья Николаевич Ульянов, 31. juuli 1831 Astrahan – 24. jaanuar 1886 Simbirsk) oli Venemaa Keisririigi haridustegelane, Vladimir Lenini isa.
Ilja Uljanov oli isa poolt mordvalane ja ema poolt kalmõkk, kuid rahvustunnetuselt kindlasti venelane. Ta oli keisririigi patrioot, kes lootis, et Venemaa võib moderniseeruda ka tsaarivalitsuse all. Eriti lootis ta Aleksander II reformide peale.
1869 nimetati Uljanov Simbirski kubermangu rahvakoolide inspektoriks ja 1874 Simbirski kubermangu rahvakoolide direktoriks.
Uljanov kaitses kõigi õigust saada võrdset hariduse, sõltumata soost, rahvusest ja päritolust. Ta oli väga tööle pühendunud ja sihikindel inimene.
Uljanov ülendati 31. augustil 1860 titulaarnõunikuks, 20. veebruaril 1862 kolledžiassessoriks ja 12. juulil 1863 õuenõunikuks. 19. novembril 1865 anti talle Püha Anna ordeni 3. järk. 4. juulil 1867 ülendati ta kolledžinõunikuks ja 25. novembril 1871 riiginõunikuks. 22. detsembril 1872 anti talle Püha Stanislavi ordeni 2. järk ja 25. detsembril 1874 Püha Anna ordeni 2. järk. 26. detsembril 1877 anti talle tõelise riiginõuniku auaste, mis andis õiguse pärusaadliku tiitlile. 1. jaanuaril 1882 anti talle Püha Vladimiri ordeni 3. järk ja 1. jaanuaril 1886 Püha Stanislavi ordeni 2. järk.
Ilja Uljanov suri ootamatult 1886. aastal arvatavasti peaaju verevalumi (ateroskleroosi) tagajärjel. Ta oli siis 54-aastane. Kokkusattumusena suri Lenin samuti ateroskleroosi tagajärjel peaaegu 54-aastaselt.
Isiklikku.
Ilja Uljanov abiellus 1863 Maria Aleksandrovnaga (sündinud Blank), kes oli isa poolt juut, ema poolt pooleldi sakslane ja pooleldi rootslane. Neil sündis 8 last, kellest kaks surid pisikesena:
Kõmri keel

Kõmri keel (varem "uelsi keel"; kõmri keeles "Cymraeg" [kõmr'aaig], artikliga "y Gymraeg") on keldi keelerühma briti alarühma kuuluv keel. Ta on p-keldi keel. Tema lähemad sugulaskeeled on korni ja bretooni keel.
Kõmri keelt kõneldakse põhiliselt Walesis, kus seda kõneleb umbes 500 000 inimest. Keldi keeltest on kõmri keel emakeeleks kõige suuremal hulgal inimestel. Walesis on kõmri keel inglise keele kõrval ametikeel ja koolikeel, kohalik televisioon edastab kõmrikeelseid saateid.
Murded jagunevad põhja- ja lõunarühmaks. Üheteistkümnest loost koosnev kõmri eepos kannab koondnime Mabinogion.
Jiddah

Jiddah (araabia جدة) on linn Saudi Araabia lääneosas Punase mere ääres. 
Jiddah asutati üle 2500 aasta tagasi kalurikülana. Praegu on ta suurim sadam Punase mere basseinis ja ühtlasi suuruselt teine linn Saudi Araabias. Jeddah on peauks pühasse linna Mekasse, mis jääb umbes 60 km kaugusele sisemaale.
Praegune elanike arv on üle 3,4 miljoni. Vastukaaluks sõpruslinnas Dubais asuva maailma kõrgeimale hoonele – Burj Kalifale (828 m) on kavandatud 2014. aastaks ehitada esimene üle kilomeetrine pilvelõhkuja Kingdom Tower, mis saab Jiddah'st põhja poole jääva uue ärikeskuse Kingdom City naelaks. Rajatise lõplik kõrgus pole veel teada, kuid ka Dubai kavandab juba rohkem kui 1400 m kõrgust nõela, mille lõplikuks kõrguseks võib kujuneda terve miil (1609 m). Vastus taevavallutamisele on plaanis ka Hiina linnal Shanghail, kuhu on projekteeritud 1228-meetrine kõrghoone. Jiddah' kõrghoonet rajab terrorist Osama bin Ladeni isa Mohammed bL-i asutatud firma Bin-Ladin Group koos Kingdom Holdinguga, mille omanik on megarikas Saudi prints Al-Waleed bin Talalil.
Sõpruslinnad.
Jiddah'l on 23 sõpruslinna.
Mägi

Mägi on künkast kõrgem positiivne pinnavorm.
Ühest definitsiooni, mis määraks künka ja mäe piiri, ei ole olemas. Eestis levinud definitsiooni järgi on mäe suhtelise kõrguse alampiir 200 meetrit. Mujal maailmas on levinud ka näiteks definitsioonid, mille järgi on mäe kõrgus vähemalt 300 meetrit jalamist või vähemalt 610 meetrit (2000 jalga) üle merepinna.
Mäeks peetakse enamasti väljapaistvat pinnavormi, mis võib esineda üksikult või olla osa suuremast süsteemist – mäestikust. Mägedele on enamasti pandud nimed. Mägedele on omane mäetipu esinemine. See eristab teda tasastest platoodest, mille absoluutsed kõrgused võivad olla märksa suuremad kui paljudel mägedel. Mäel võib olla ka mitu tippu. Enamasti on mägedel suhteliselt järsud veerud, mis on sageli ka aluspõhjakivimite paljanditeks.
Mägede teke.
Mäed tekivad kas Maa tektooniliste liikumiste, erosiooniliste protsesside või vulkanismi tagajärjel. Mägede teke on reeglina seotud mäestike tekkega. Tektoonilistes survevööndites, milleks on näiteks kahe laama põrkepiirkonnad, tekivad kurdmäestikud. Sellised on näiteks Alpid või Himaalaja. Venituspingete väljas tekivad aga pangasmäestikud. Need mäestikud on seotud riftistumise ehk maakoore õhenemisega. Tüüpiliseks näiteks on Ida-Aafrika riftivöönd. Erosiooniliste mägede heaks näiteks on kuulsad Guilini karstimäed Hiinas. Vulkaanilised mäed on vulkaanid. Osad neist on moodustunud merepõhjas ja ulatudes merepinnast kõrgemale, moodustuvad nende tippudest saared ja saarestikud. Sellised saarestikud on väga omased näiteks Okeaaniale.
Mägede kõrgus.
Mägede kõrgust võib mõõta väga mitmest tasemest lähtudes. Levinuim lähtepind on kokkulepitud keskmine merepinna tase. Sellest tasemest mõõdetud mäetipu kõrgust nimetatakse vastava mäe absoluutseks kõrguseks. Suhteline kõrgus on aga mõõdetud mäe jalamilt. Absoluutse kõrguse poolest on Maa kõrgeim mägi Džomolungma, mis ulatub 8848 meetrit üle merepinna. Suhtelise kõrguse poolest on aga kõrgeim kilpvulkaan, mis moodustab Hawaii saare. Saare tipp kannab nime Mauna Kea ning see on ookeani põhjas olevalt jalamilt mõõdetuna ligikaudu 9000 meetri kõrgune. Kui arvestada kõrgust Maa keskpunktist, osutub kõrgeimaks tipuks hoopis Chimborazo Andide mäestikus, mille absoluutne kõrgus on vaid 6272 meetrit. Asi on selles, et Maa pole mitte päris ümmargune, vaid pooluste kohalt pisut lapik pöördellipsoid. Seega on ekvaatoril asuvad mäed Maa keskpunktist kõige kaugemal.
Ramsari konventsioon

Ramsari konventsioon (ka veelinnuelupaikadena rahvusvaheliselt tähtsate märgalade kaitse konventsioon) on rahvusvaheline leping, mille eesmärgiks on märgalade säilitamine ja nende jätkusuutlik kasutamine. Lepinguga tunnistatakse märgalade ökoloogilist tähtsust ja püütakse piirata nende kadu.
Konventsiooni täielik nimetus on "Rahvusvahelise tähtsusega märgalade, eriti veelindude elupaikade konventsioon". Konventsioon sõlmiti Ramsaris Iraanis 2. veebruaril 1971 ning see jõustus 21. detsembril 1975. Konventsiooni teksti muudeti Pariisi protokolliga 3. detsembril 1982 ja konventsiooni osapoolte erakorralisel konverentsil 28. mail 1987. Eesti suhtes jõustus konventsioon 29. juulil 1994.
2014. aasta septembri seisuga on konventsiooniga ühinenud 168 riiki ja territooriumi. Ramsari märgalade nimekirja on kantud kokku 2186 kaitstavat märgala.
Ramsari konventsiooni sõlmimise päeval, 2. veebruaril, tähistatakse ülemaailmset märgalade päeva.
Šovinism

Šovinism on mingi inimgrupi üleolekut pooldav mõtteviis.
Sõna päritolu ja kasutamine.
Sõna pärineb prantsuse sõnast "chauvinism", mis tuleneb prantsuse sõjaväelase Nicolas Chauvini nimest. Chauvini on vendade Théodore ja Hippolyte Cogniardi satiirilises näidendis "La cocarde tricolore" kujutatud naeruväärsuseni patriootilisena ja lojaalsena Napoleonile. Ta saab sõjas seitseteist korda haavata, kuid säilitab ustavuse Napoleonile ja tema üritusele ka pärast tolle lüüasaamist Waterloo lahingus.
Šovinismiks hakati kõigepealt nimetama mõtlematut, liialeminevat natsionalismi või patriotismi, millega tavaliselt kaasneb vihkamine ka rahvuste või maade vastu ning üleolev suhtumine nendesse.
Hiljem on šovinismi all hakatud mõistma eelkõige oma rahvuse, riigi, rassi, sugupoole või muu grupi pidamist teistest paremaks või tähtsamaks.
Šovinismi liigid.
Rahvusšovinism ehk marurahvuslus on ideoloogia ja poliitika printsiipe, mis avaldub rahvusliku eraldatuse idees ning teiste rahvuste umbusaldamise ja rahvustevahelise vaenu propageerimises.
Šovinism üldisemas tähenduses on mistahes inimgrupi üleolekut pooldav mõtteviis. Nii kasutatakse sõna "šovinism" või "meesšovinism" mitmesugustes feministlikes ja sugude võrdõiguslikkust taotlevates liikumistes.
Marurahvuslus.
Marurahvuslus käsitab teatud rahvust kõrgeima ja püsiva ühiskondliku väärtusena.
Šovinism võib esineda mitmetes vormides:
Rahvuslikku šovinismi põhjendatakse tavaliselt teooriatega mõne rahvuse ajaloolisest missioonist, kõrgematest ja madalamatest rahvastest ja rassidest. Šovinism on põhjustanud sõdu ja inimkannatusi.
Internatsionaal (organisatsioon)

Internatsionaalid on rahvusvahelised poliitiliste organisatsioonide (enamasti vasakpoolsete) ühendused.
Mare Puusepp

Mare Puusepp on nimeks mitmele eesti inimesele:
Mare Puusepp (arhitekt)

Mare Puusepp (neiupõlvenimi Mare Juurik) (10. jaanuar 1939 – 1. jaanuar 2005) oli eesti sisearhitekt.
Töö.
Oli aastatel 1957–1963 Vändra Keskkooli algklasside, joonistamise ja joonestamise õpetaja.
Töötas EKE Projektis sisearhitektina. Viimane töökoht oli AS Must-Valge Sisustuse sisearhitekt.
Isiklikku.
Lapsepõlv möödus Rakvere lähedal Hiiemäe suurtalus. Isa Evald Juurik oli spordimees, kes viibis Nõukogude vangilaagris Venemaal; ema Salme Juurik (Bild) kasvatas üksi kolme tütart. Õed Ell Süda (1937–2019) ja Tiiu Juurik (1944–1971).
Harrastas sportvõimlemist, kergejõustikku ja suusatamist.
Abiellus 19. detsembril 1969 Valdur-Rein Puusepaga (18. juuni 1939 – 23. juuli 2010). Neil on pojad Sanne Andi Bild ja Lauri.
Šelfiliustik

Šelfiliustik on liustik, mis ujub merepinnal, olles üht otsa pidi seotud teda toitva maismaaliustikuga. Et šelfiliustik ujub meres, tõuseb ja mõõnab ta koos alloleva merega.
Šelfiliustikud tekivad sageli merre voolanud maismaaliustikest ja on mingist servast sellega seotud. Kuid šelfiliustikku võib toita ka ta pinnale sadav ja jääks muutuv lumi. Enamasti on tegemist jääkilpide servadega. Tuntuim ja suurim (pindalalt umbes 10–11 Eestimaad) šelfiliustik on Rossi šelfiliustik Antarktikas, mida uhub Rossi meri. Mandri vastasküljel Atlandi ookeani poolel on pea sama ulatuslik (u 420 ruutkilomeetrit) Filchneri-Ronne šelfiliustik, mida uhub Weddelli meri. Teistel rannikutel on veel kümmekond tunduvalt väiksemat šelfiliustikku (Amery šelfiliustik, Larseni šelfiliustik, Riiser-Larseni šelfiliustik, Fimbuli šelfiliustik, Shackletoni šelfiliustik, George VI šelfiliustik, Westi šelfiliustik ja Wilkinsi šelfiliustik) mille pindala kliima soojenedes kiiresti kahaneb. Põhja-Kanadas kunagi olnud Ellesmere'i šelfiliustik, mis oma ligikaudu 9000 ruutkilomeetriga oli Arktika suurim, on aja jooksul lagunenud väiksemateks osadeks ja enamasti sulanud. Suurim allesolev osa Ward Hunt on vaevalt poole Hiiumaa suurune.
Šelfiliustik võis varem põhimõtteliselt ulatuda ka šelfi ehk mandrilava kohal asuvast madalast šelfimerest kaugemale avamerele, kuid praegu selliseid liustikke pole, kuna sügavama mere kohale ulatuv kinnisjää laguneb kevadtormidega jäämägedeks. 
Kohtades, kus mere põhi ulatub šelfiliustiku aluspinnani, läheb šelfiliustik üle maismaaliustikuks. Seejuures on maapinna tase sellises piirkonnas oluliselt madalam (šelfiliustiku süvise võrra) merepinnast.
Krakatau

Krakatau on vulkaaniline saar samanimelises saarestikus Sunda väinas Sumatra ja Jaava saare vahel. 
Enne 1883. aastat oli saar 9 km pikk ja 5 km lai. Saarel oli kolm vulkaanitippu: Rakata (820 m kõrge) lõunaosas, Danan (450 m) keskosas ja Perboewatan (120 m) põhjaosas.
1883. aastal raputasid Krakatau saart tugevad pursked ja plahvatused, neid oli kuulda tuhandete kilomeetrite kaugusel Indias ja Austraalias. Peaaegu 5000 km kaugusel tundus, nagu oleks läheduses suurtükist tulistatud. Tuhk, tolm ja kuumad kivid paiskusid kuni 50 km kõrgusele. Tuhapilved varjasid suurel maa-alal päikesevalguse täielikult. Läheduses asuvaid saari tabasid tulikuumad tuha- ja gaasipilved ning kuni 40 meetri kõrgused hiidlained. Nende tõttu hukkus ligi 36 000 inimest. Krakatau purske tagajärgi oli tunda kogu maailmas. Atmosfääri sattus niivõrd palju tuhka ja gaase, et maailma keskmine õhutemperatuur langes umbes 1 kraadi võrra.
Plahvatuste tagajärjel purunes suurem osa Krakatau saarest ning vajus merre. Järele jäi saare lõunaosa Rakata vulkaaniga.
1927. aastal tõusis endise Krakatau saare põhjaosas merest uus saar Anak Krakatau, mis on ajapikku järjest laienenud ning kus esineb tänini vulkaanilist tegevust.
On hinnatud, et selle vulkaani purse võis põhjustada ka 535.–536. aasta kliimakatastroofi, mis on olnud viimase kahe aastatuhande kõige ulatuslikum kliimakatastroof.
Daik

Daik on plaatjas enamasti aluselise koostisega kivimeist koosnev intrusioon.
Daikide paksus on palju väiksem pikkusest ja laiusest, jäädes reeglina vahemikku vähem kui sentimeetrist kuni kümne meetrini. Daikide pikkust saab määrata siis, kui nad paljanduvad maapinnal. See võib ulatuda sadadesse kilomeetritesse. 
Daikid on enamasti vertikaalse või pigem vertikaalse kui horisontaalse orientatsiooniga, mis eristab neid sillidest. Daiki definitsiooni seisukohalt pole see siiski määrav, sest hilisemate tektooniliste liikumiste tulemusena võib daikil olla mistahes orientatsioon. Oluline on see, et daikid lõikavad neid ümbritsevaid kivimeid ega jälgi ümbritsevate kivimite kildalisust või kihilisust, olles neist seega nooremad (lõikumissuhete printsiip).
Daikid on või olid seotud suurema magmakehaga, mis neid toidab või toitis. Daikid moodustuvad siis, kui magma on täitnud lõhed, mis on venituspingete tõttu maakoores tekkinud. Pingeid võibki tekitada ülespoole liikuv intrusioon, mis lõhestab teda ümbritsevaid kivimeid, täites lõhed seejärel magmaga. Kui vedelat magmat sisaldav daik jõuab maapinnale, nimetatakse teda lõhevulkaaniks. Sellised vulkaanid on levinud ookeani keskahelikes. Ka suur osa ookeanilisest maakoorest koosneb nn püstdaikide kompleksist.
Sageli esinevad daikid mitte üksikuna, vaid daikiparvedena. Daikiparved moodustavad sageli radiaalseid või kontsentrilisi kujundeid mingi plutoonilise intrusiooni, näiteks neki või vulkaanikoonuse ümber. Kontsentrilisi daike nimetatakse rõngasdaikideks.
Daikid on reeglina aluselise ehk basaltse/gabroidse koostisega. Sellest saab järeldada, et Maa ajaloos on vahevööst litosfääri tunginud väga palju basaltset magmat. Siiski võib koostis olla ka muusugune, ulatudes diabaasist graniidi ja rüoliidini.
Kuigi daikid koosnevad tardkivimeist, võivad ka settekivimid daikisarnaseid struktuure moodustuda. Need võivad tekkida näiteks igikeltsaga kaetud aladel, kus kivimite poorides olev vesi on täiesti külmunud. Kui niisugusse kivimisse tekib pragu, võib see täituda ülevalt langevate setetega, mis hiljem kivimiks moonduvad.
Eestile lähimad kohad, kus daikid maapinnal paljanduvad, on Soomes (näiteks Häme daikiparv) ja Rootsis (näiteks Breven-Hälleforsi daikiparv). Daikisarnaseid struktuure sisaldavad Eestis Osmussaarel Hunnebergi ja Billingeni lademed ning Pakri kihistu.
Piton de la Fournaise

Piton de la Fournaise on vulkaan Réunioni saarel. Mäe kõrgus on 2631 meetrit.
Réunioni saar on tekkelt kuuma täpi vulkanismi tulemus. Réunion on ookeaniline saar, mistõttu on saar vaid vulkaani merepinnast kõrgemale ulatuv tipp, mis moodustab vulkaani kogumahust väikse osa. 
Piton de la Fournaise'i tipp kerkib 2631 m kõrgusele üle merepinna. Praegu on see Réunioni saare moodustanud vulkaani ainuke aktiivselt purskav kraater. Vulkaan purskab peaaegu igal aastal, pakkudes suurejoonelisi ilutulestikega sarnanevaid vaatemänge, mida elanikud võivad ohtu kartmata imetleda. Enamasti avalduvad need Hawaii-tüüpi pursked pikkade vedela laava ojadena, mis ulatuvad mitmete kilomeetriteni. Saar kasvab laavavoolude mõjul korrapäraselt suuremaks.
Oranje jõgi

Oranje (afrikaani "Oranjerivier"; inglise "Orange", sotho "Senqu", koosa "iGqili") on jõgi Aafrika lõunaosas. Algab Draakonimägedest. Ülemjooksul voolab lõunasse. Keskjooksul voolab loogeldes valdavalt läände. Augrabiese joast langenud, voolab sügavas kuristikus. Suubub Atlandi ookeani.
Pikkus 1860 km, valgala 973 000 km2.
Laki

Laki (islandi "Lakagígar" 'Laki kraater') on vulkaan Islandi lõunaosas.
Vulkaani kõrgus on 818 meetrit.
8. juunil 1783 alanud ja 7. veebruarini 1784 kestnud purskes paiskas Laki koos kõrvalasuvate kraatritega välja 12–15 km³ laavat, mis kattis 565 km² suuruse ala. Laavafontäänid tõusid oletatavasti 800–1400 meetri kõrgusele. Vulkaaniline tuhk jõudis Euroopasse ja Põhja-Ameerika idarannikule. Atmosfääri ülakihtidesse levinud aerosoolid muutsid 1784. aasta suve jahedaks, "päikseta suveks".
Laki purse oli Islandi elanikele üks ajaloo suurimaid katastroofe. Vulkaanilised gaasid ja tuhk hävitasid viljasaagi ja heina, mürgistuse ja nälja tõttu suri kolmveerand kariloomadest. Nälga suri viiendik Islandi elanikest.
Uladzimir Karatkevitš

Uladzimir Sjamjonavitš Karatkevitš (valgevene "Уладзімір Сямёнавіч Караткевіч"; 26. november 1930 Orša – 25. juuli 1984 Minsk) oli valgevene romantiline proosakirjanik, luuletaja ja stsenarist.
Austraalia pealinna ala lipp

Austraalia pealinna ala lipp on Austraalia haldusüksuse Austraalia pealinna ala lipp.
Lõuna-Austraalia lipp

Lõuna-Austraalia lipp on Austraalia osariigi Lõuna-Austraalia lipp.
Austraalia pealinna ala vapp

Austraalia pealinna ala vapp on Austraalia haldusüksuse Austraalia pealinna ala vapp.
Lääne-Austraalia lipp

Lääne-Austraalia lipp on Austraalia osariigi Lääne-Austraalia lipp.
Põhjaterritooriumi lipp

Põhjaterritooriumi lipp on Austraalia haldusüksuse Põhjaterritooriumi lipp.
Lipp võeti kasutusele 1978. aastal. Lipu kujundas kunstnik Robert Ingpen. Lipp erineb teistest Austraalia haldusüksuste lippudest, sest see ei kasuta Suurbritannia lippu. Lipu värvideks on must, valge ja ooker. Lipp on jaotatud mustaks ja ookrikarva väljaks. Vardapoolsel kitsamal mustal väljal on Lõunaristi tähtkuju viis tähte. Ookrikarva väljal on seitsme õielehega stiliseeritud puuvillapõõsa perekonda kuuluva taime "Gossypium sturtianum" õis. Lipu küljepikkuste suhe on 1:2.
Queenslandi lipp

Queenslandi lipp on Austraalia osariigi Queenslandi lipp.
Lipu sinise plagu vardapoolses ülanurgas on Suurbritannia lipp ja teise poole keskel valgel kettal osariigi tunnus (helesinine Malta rist ja selle keskel Ühendkuningriigi impeeriumi kroon).
Osariigi lipu esimene variant loodi 1870. aastal, sellel oli osariigi tunnuse asemel kuninganna Victoria profiil. Üldjoontes praeguse väljanägemise omandas lipp 1901. aastal pärast Victoria surma.
Tasmaania lipp

Tasmaania lipp on Austraalia osariigi Tasmaania lipp.
See võeti kasutusele 25. septembril 1876.
Lipp koosneb sinisest plagust, mille vasakus ülanurgas on Suurbritannia lipp ja paremal pool keskel Tasmaania sümbol punane lõvi valgel kettal. Lipu küljepikkuste suhe on 1:2.
Uus-Lõuna-Walesi lipp

Uus-Lõuna-Walesi lipp on Austraalia osariigi Uus-Lõuna-Walesi lipp.
Metabasiit

Metabasiit on moondekivim, mille lähtekivimiks on aluselise koostisega tardkivim.
Metabasiidi lähtekivimiks võivad olla basalt, diabaas, gabro jms. Metabasiidid on magneesiumi- ja kaltsiumirikkad kivimid, mistõttu võib juhtuda, et metabasiidiks peetakse ka näiteks moondunud dolomiiti.
Termini "metabasiit" võtsid kasutusele Soome geoloogid.
Lamington

Lamington on tegev kihtvulkaan Paapua Uus-Guineas. 
Vulkaani kõrgus on 1680 meetrit.
Suurim teadaolev vulkaanipurse toimus 21. jaanuaril 1951; selle tagajärjel hukkus umbes 3000 inimest.
Noitalinna Huraa!

Noitalinna Huraa! oli soome ansambel. Aastatel 1986 kuni 1991 andsid nad välja neli albumit. Nende tuntuim lugu oli "Pikkuveli".
St Michael's Mount

Saint Michael's Mount on tõusu ajal saar La Manche'i väinas. Saare pindala on 8,5 hektarit, kõrgus üle 60 meetri. Mõõna ajal on see poolsaar, osa Suurbritannia saarest. See asub umbes 400 meetri kaugusel Suurbritannia rannikust, Cornwalli äärmises edelaotsas paiknevast Marazioni sadamast, millega on jalgtee abil ühendatud.
Meri tõusis tänapäevasele tasemele umbes 6. sajandil. Rahva mälus on säilinud mälestused üleujutuse-eelsest ajast. Näiteks Saint Michael's Mounti kornikeelne nimi "Carrack Looz en Cooz" tähendab 'hall kalju metsas'. Samal ajal ujutati üle ka lähedalpaiknev Lyonessi piirkond, mille täpset asukohta rahvalaulud ei näita, kuid mille jäänused võivad olla Scilly saared.
Teisel pool La Manche'i väina Normandias asub Mont-Saint-Michel, mis samuti on poole ajast saar ja poole ajast poolsaar.
Ajalugu.
Võimalik, et Saint Michael's Mounti on maininud Plinius Vanem Timaeust käsitledes Mictisena ja Diodorus Siculus Ictisena. Sel juhul oleks see Inglismaa vanim ürikutes mainitud täpselt määratletud koht.
Piirkonnana, mis on osa ajast saar ja osa ajast poolsaar, seoti St Michael's Mounti müstiliste jõududega. Juba Edward Usutunnistaja ajal oli see palverännakute sihtmärk; seal paiknes pühakoda. St Michael's Mount anti William Vallutaja vennale Robertile, kes oli Inglismaa üks suurimaid maaomanikke. 11. sajandil lubas paavst Gregorius VII pattude andeksandmist kõigile, kes St Michael's Mountis palverännakul käivad. Seal asus kõrvalklooster: klooster, kus abt ei elanud; abt elas peakloostris.
1414. aastal keelustas Henry V kõrvalkloostrid ja sellest algas St Michael's Mounti tähtsuse tõus. 15. sajandist pärinevad selle loss, sadam ja Püha Miikaeli kabel.
St Michael's Mounti pärast on sageli sõditud. Richard Lõvisüdame ajal vallutas selle John Maata. John de Vere, kolmeteistkümnes Oxfordi krahv kaitses seda 1473. aastal 23 nädalat 6000 Edward IV sõduri vastu. Perkin Warbeck hõivas selle 1497. aastal. 1549. aastal alustas St Michael's Mounti kuberner Humphry Arundell ülestõusu. Elizabeth I andis selle Salisbury krahvile Robert Cecilile, kelle poeg müüs selle Francis Bassetile. Kodusõja ajal pooldas St Michael's Mount kuningat ning Francis Basseti vend Arthur Basset sõdis selle pärast parlamendi vägede vastu juulis 1646. 19. sajandi lõpus avastati lossist salakamber ja sellest rojalistliku sõduri luukere. Arvatavasti oli too surnud nälga ja janusse. 1659. aastal müüdi St Michael's Mount kolonel John St Aubynile, kelle järeltulijad lord St Levanid elavad lossis tänapäevani.
Turismiobjekt.
Pääsu St Michael's Mountile kontrollib Ajalooliste ja Looduslike Vaatamisväärsuste Rahvuslik Ühing. 2004/05 hooajal külastas seda 206 557 turisti.
Alates 1. märtsist 2006 maksab St Michael's Mounti külastamine täiskasvanule 6 naela, lapsele 3 naela, perele 15 naela, üle 15-liikmelistele rühmadele 5,5 naela inimese pealt, aia külastamine 3 naela.
Ceará osariigi lipp

Ceará osariigi lipp on Brasiilia Ceará osariigi lipp.
Lipu proportsioonid on 7:10. 
Lipp võeti ametlikult kasutusele 31. augustil 1967. Ta on kasutusel rahvuslipuna maal. 
Tõlgendus.
Roheline ja kollane sümboliseerivad metsi ja maavarasid. 
Tuletorn, purjekas "jangada" ja vaha-karnauubapalm sümboliseerivad vastavalt osariigi pealinna Fortalezat, Ceará elanikku ja lopsakat taimkatet. 
Ajalugu.
Lipu lõi kaupmees João Tibúrcio Albano, José Francisco da Silva Albano poeg. Ta asendas Brasiilia lipu taevasinise ringi Ceará osariigi vapiga. 
Aastal 1922 andis Ceará president Justiniano de Serpa välja dekreedi, mille kohaselt Ceará lipp ("pavilhão") koosneb Brasiilia lipu rohelisest ristkülikust ja kollasest rombist, mille keskel on valge ring ning selle keskel omakorda Ceará vapp. 
Seda dekreeti nr 1.971 25. augustist 1922 muutis Seadus nr 8.889 31. augustist 1967, mille kiitis heaks Ceará kuberner Plácido Aderaldo Castelo. Teda aitas ajaloolane Raimundo Girão, kes oli siis kultuurisekretär. Seaduse artiklis 2 on öeldud: "Võttes suvaliseks mooduliks M, peetakse lipu puhul kinni järgmistest proportsioonidest: kõrgus vastab 14m; pikkus 20m; rombi tipud on ristküliku külgedest kaugusel 1,7m; ringi raadius vastab 3,5m; vapi ülemise ja alumise osa kaugus ringist vastab 1m; ja külgede kaugus ringist vastab 2m."
Acre osariigi lipp

Acre osariigi lipp on Brasiilia Acre osariigi lipp.
Lipp on ametlikult kinnitatud 1. märtsil 1963.
Alagoase osariigi lipp

Alagoase osariigi lipp on Brasiilia Alagoase osariigi lipp.
Lipp on ametlikult kinnitatud 23. septembril 1963.
Amapá osariigi lipp

Amapá osariigi lipp on Brasiilia osariigi Amapá lipp.
Lipp kehtestati osariigi lipuks 23. aprillil 1984. Enne seda oli osariigil olnud puna-valge-punane lipp, mis sarnanes Peruu lipuga.
Lipu sinine osa sümboliseerib sinist taevast Amapá ja õigluse kohal, roheline sümboliseerib vihmametsa ja kollane osariigi loodusvarasid. Kitsad mustad triibud sümboliseerivad lahkunud esivanemaid, kes osariigi heaks töötasid, ning valge osariigi tahet elada rahulikult ja stabiilselt. Vasakul paikneb sümbol märgib São José kindlust, millest arenes osariigi keskus.
Amazonase osariigi lipp

Amazonase osariigi lipp on Brasiilia Amazonase osariigi lipp.
Lipp võeti kasutusele 14. jaanuaril 1982.
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 15:21. Lipp jaguneb kolmeks võrdse laiusega väljaks: punane all ning sinine ja valge ülal. Sinisel väljal on 25 valget tähte, keskmine täht on suurem kui teised. Tähed sümboliseerivad 1897. aastal riigi jaotamist 25 osariigiks. Valge värvus sümboliseerib lootust ning punane raskustest võitusaamist.
Bahia osariigi lipp

Bahia osariigi lipp on Brasiilia osariigi Bahia lipp.
Praegune lipp võeti kasutusele 11. juunil 1960. Lipu külgede pikkuste suhe on 2:3.
Espírito Santo osariigi lipp

Espírito Santo osariigi lipp on Brasiilia Espírito Santo osariigi lipp.
Lipp on trikoloor, mille värvid on ülalt alla helesinine, valge ja roosa. Valgel väljal on helesinine kaarekujuline suurtähtedes kiri "Trabalha e Confia", mis tähendab '[Espírito Santo osariik] töötab ja usaldab [Jumalat]', mis tuleneb jesuiitide deviisist "tööta, nagu kõik oleneks sinust, ja usalda, nagu kõik oleneks Jumalast". Selle valis lipule Jerônimo de Sousa Monteiro, kes oli osariigi kuberner 1908–1912.
Goiási osariigi lipp

Goiási osariigi lipp on Brasiilia Goiási osariigi lipp.
Rohelised triibud lipul sümboliseerivad kevadet ja kollased kulda. Sinine nelinurk vasakus ülanurgas sümboliseerib taevast ning sellel olevad viis valget tähte kujutavad Lõunaristi tähtkuju. Lipp võeti kasutusele 30. juulil 1919. Lipp on tuletatud lipust, mis oli kasutusel Brasiilia lipuna 15–19 novembril 1889.
Brasiilia Liiduringkonna lipp

Brasiilia Liiduringkonna lipp on Brasiilia haldusüksuse Liiduringkonna lipp.
Valge värvus lipul sümboliseerib rahu, roheline ja kollane on pärit Brasiilia lipult. Kollased nooled tähistavad Brasiilia põlisrahvaid, nende ristikujuline asetus sümboliseerib ka Lõunaristi tähtkuju.
Lipu kujundas luuletaja ja heerold Guilherme de Almeida, see võeti kasutusele 25. augustil 1969.
Maranhão osariigi lipp

Maranhão osariigi lipp on Brasiilia Maranhão osariigi lipp.
Lipu kujundas Joaquim Sousa de Andrade ning see kinnitati 6. detsembril 1889.
Mato Grosso osariigi lipp

Mato Grosso osariigi lipp on Brasiilia osariigi Mato Grosso lipp.
Osariigi lipul on samad värvid mis Brasiilia lipul. Sinine sümboliseerib taevast, roheline taimestikku, valge rahu. Kollane täht sümboliseerib kulda. Lipp võeti kasutusele 31. jaanuaril 1890. 8. oktoobril 1929. aastal tunnistati lipp kehtetuks, kuid selle staatus taastati 11. juulil 1947.
Mato Grosso do Suli osariigi lipp

Mato Grosso do Suli osariigi lipp on Brasiilia Mato Grosso do Suli osariigi lipp.
Lipu kujundas Mauro Michael Munhoz. Lipul on diagonaalne valge triip, mis eraldab rohelist vasakpoolset ülanurka helesinisest väljast. Paremas alanurgas on kollane täht. Valge sümboliseerib lootust, roheline osariigi rikkalikku taimestikku, sinine taevast ja kollane täht tasakaalu ja rahu.
Minas Geraisi osariigi lipp

Minas Geraisi osariigi lipp on Brasiilia Minas Geraisi osariigi lipp.
See on vanim brasiillaste kavandatud lipp, mis on kasutusel osariigilipuna. Ametlikult on see osariigi lipp alates 1963. aastast.
Lipul on ladinakeelne kiri "Libertas quæ sera tamen", mis on jagatud valgel taustal oleva punase kolmnurga külgedele.
Pará osariigi lipp

Pará osariigi lipp on Brasiilia osariigi Pará lipp.
Valge diagonaaltriip lipul sümboliseerib sodiaaki, ekvaatorit ja Amazonase jõge. Sinine täht lipu keskel on Spiika Neitsi tähtkujust. Kaks punast ala lipul sümboliseerivad osariigi inimeste energiat ja elujõudu.
Paraíba osariigi lipp

Paraíba osariigi lipp on Brasiilia Paraíba osariigi lipp.
Lipul olev valgete suurtähtedega kiri NEGO tähendab portugali keeles 'keelan' ning see viitab 1920. aastate lõpu protestidele, mis olid suunatud Júlio Prestese presidendikandidatuuri vastu. Ülestõusu toetas Paraíba kuberner João Pessoa Cavalcânti de Albuquerque, kes 1930. aastal mõrvati. Lipu punane värv sümboliseerib mõrvatud João Pessoa verd ning must leina tema surma järel.
Piauí osariigi lipp

Piauí osariigi lipp on Brasiilia Piauí osariigi lipp, mis võeti ametlikult vastu 24. juulil 1922. 
Lipul on riigilipuga samad värvid, millest
Rio Grande do Norte osariigi lipp

Rio Grande do Norte osariigi lipp on Brasiilia Rio Grande do Norte osariigi lipp.
Lipp on horisontaalseks jaotatud kaheks: ülemine väli on roheline ja alumine valge. Lipu keskel on osariigi vapi kujutis. Lipu küljepikkuste suhe on 2:3.
Lipu kujundas Luís da Câmara Cascudo. Lipp võeti kasutusele 3. detsembril 1957.
Rondônia osariigi lipp

Rondônia osariigi lipp on Brasiilia Rondônia osariigi lipp.
Lipu kujundas Silvio Carvalho Feitosa ning see võeti kasutusele 22. detsembril 1981. Lipul on esindatud kõik Brasiilia lipu värvid. Lipu keskel on valge täht, mis sümboliseerib Brasiilia kohal sinisesse taevasse tõusvat uut osariiki.
Roraima osariigi lipp

Roraima osariigi lipp on Brasiilia Roraima osariigi lipp.
Lipp on diagonaalselt jaotatud kolmeks laiuks: vasakul ülal sinine (sümboliseerib osariigi puhast õhku ja taevast), keskel valge (sümboliseerib rahu) ja paremal all roheline (metsad ja väljad). Lipu keskel on kuldne viieharuline täht tähistab osariiki kui tähte Brasiilia lipul ja sümboliseerib osariigi maavarasid. Lipu allosas olev horisontaalne punane joon sümboliseerib ekvaatorit, mis osariiki läbib.
Lipu kujundas kunstnik Mário Barreto ja see võeti kasutusele 14. juunil 1996.
Sergipe osariigi lipp

Sergipe osariigi lipp on Brasiilia Sergipe osariigi lipp.
Lipul on vaheldumisi kaks rohelist ja kaks kollast horisontaalset laia triipu, mis sümboliseerivad osariigi kuulumist Brasiiliasse. Lipu vasakus ülanurgas on sinisel taustal viis valget tähte, mis sümboliseerivad osariigi viit jõge (Serjipe, Vaza-Barris, São Francisco, Poxim ja Cotinguiba).
Tocantinsi osariigi lipp

Tocantinsi osariigi lipp on Brasiilia osariigi Tocantinsi lipp.
Lipp on ametlikult kinnitatud 17. novembril 1989.
Kangas on jagatud diagonaalselt kolmeks väljaks, vardapoolne ülemine väli on sinine, keskmine valge ja lehvipoolne alumine kollane. Valge välja keskel on kollane päike 16 lühikese ja 8 pika kiirega.
Lipu proportsioonid on 7:10 (14:20). Kolmnurksete väljade (sinine ja kollane) külgede pikkus on 13 ja kõrgus 9,1 ühikut, päikese raadius pikemal kiirel on 4 ja lühemal 2,3 ühikut.
Nobiliteet

Nobiliteet (ka aadel või ülikkond ladina keeles "nobilitas") oli Vana-Rooma aristokraatia, mis kujunes 3. sajandil eKr patriitside ja plebeide vahelise võimuvõitluse tulemusena.
Kujunemine.
Pärast 6.–3. sajandini eKr kestnud vastasseisu saavutasid plebeid ligipääsu preestriametile ("Lex Ogulnia", 300 eKr) ja täieliku poliitilise võrdõiguslikkuse patriitsidega ("Lex Hortensia", 287 eKr).
Patriitsid ja plebeisuguvõsad, kes jõudsid kõrgematesse riigiametitesse, moodustasid nüüd teenistusaadli või teenistusaristokraatia. Kui näiteks keegi oli olnud konsul (enne nobiliteedi kujunemist), kuulus tema suguvõsa sellest ajast saadik nobiliteeti.
Nobiliteedi riigiametid.
Reeglina valiti konsul nobiliteedi seast, erandeid oli vaid vabariigiaja lõpul. Ka senati liikmed valiti reeglina nobiliteedi seast.
Poliitiline tähtsus.
Hilise vabariigi ajal seisid paljud nobiliteedi liikmed lähedal optimaatidele. Viimased toetusid oma poliitiliste sihtide läbiviimisel senatile. Populaarid seevastu tahtsid oma poliitilised ideed ellu viia lihtrahva toetusel. 
Eluviis.
Maaomand.
Aadlikele (nobiliteedi liikmetele; ladina keeles "nobiles", ainsuses "nobilis") peeti seisusekohaseks tööks ainult tegelemist põllumajandusega (nad olid sageli suurmaaomanikud). Kõik muud tööd, eriti palgatöö olid neile häbiväärsed. 
Aadlike rikkus tulenes maaomandist, kuid Rooma riigi laienemisega hakkasid aadlisuguvõsad domineerima ka kaubanduses ja rahanduses. Aastal 218 eKr anti Gaius Flaminiuse eestvõttel välja seadus, mille kohaselt senaatorid ja nende perekonnaliikmed tohtisid omada ainult maad. Sellega taheti ära hoida nobiliteedi lõhenemist. Seadus jäi nobiliteedi vastuseisust hoolimata kehtima vabariigiaja lõpuni. See sundis aadlikke omandama järjest rohkem maad, jättes palju väiketalupoegi elatusvahenditest ilma. Sellega kaotas riik palju leegionäre, sest suurem osa vägedest koosnes väiketalupoegadest. 
Vabariigiaja lõpul hakati leegionäre värbama maaomandita kodanike seast. Väejuhid Julius Caesarist Octavianusele tasusid oma leegionärile maaga, mille nad võtsid ära oma poliitilistelt vastastelt. Nii kasutasid paljud senaatorite suguvõsad suure osa oma maavaldustest. 
Vaba aeg.
Vabariigiaegsel aadlikul ei olnud lubatud elada jõudeelu ja oma varandust maha prassida. Ideaalis pidi aristokraat olema riigi vastutustundlik teener ning osalema kogu riigi või oma linna valitsemises. See suurendas tema mõju riigis ning aitas ühtlasi riiki tugevdada. 
Haridus oli vabariigiaegsete aristokraatide seas suure au sees. Nende maamõisates oli palju suuri eraraamatukogusid. Mõisates peeti koosviibimisi, milles osalesid ka literaadid, kes oma teoseid ette lugesid. Samuti arutati tähtsaid poliitika ja kultuuri küsimusi.
Vabal ajal olid seisusekohased ka jalutuskäigud ja saunaskäimine. Ka nendega kaasnesid vestlused. Samuti oli aristokraadile kohane käia õppereisidel Kreekas, Väike-Aasias ja Egiptuses. 
Muutused keisririigi ajal.
Keisririigi ajal nõuded aristokraatide eluviisile lõdvenesid.
Radiotehnika

Radiotehnika on endise A. S. Popovi nimelise Riia Raadiotehase kaubamärk. Kuni 1951. aastani kandis tehas nime Rīgas Radiotehnika (RT), edasi Rīgas Radio Rūpnīca (RRR). 
Riia Raadiotehases on toodetud mitmesuguseid elektroonikaseadmeid juba alates 1940. aastatest. Olmeelektroonikaseadmeid müüdi 1970. aastatel Radiotehnika brändinimega, valdavaks sai see 1980. aastatel, selle kõrval oli olmeelektroonikaseadmete kaubamärk ka Melodija. Kuni 1970. aastateni ühtne kaubamärk puudus – tooted kandsid ainult mudelinimesid (raadiod Riga, radioolad Daugava, Festival, Rigonda, Simfonija jne). 
Raadiotehas töötab tänini ja selle helitehnikaseadmeid müüakse nime VEF Radiotehnika RRR all.
Toodete loetelu.
Võimendid:
Kassettdekid:
Tuunerid:
Plaadimängijad:
Transistorraadiod:
Kõlarid
Ürgimetajad

Ürgimetajad ("Prototheria") on imetajate alamklass, kuhu paigutatakse selts ainupilulised.
Neid peetakse kõige algelisemate imetajate rühmaks. Nende kehaehituses ja sigimises on ühisjooni roomajatega. 
Tänapäevased emased ürgimetajad munevad ja hauvad mune (nokkloomlased) või kaitsevad mune kukrus (sipelgasiillased). 
Nende suguelundkond meenutab roomajate oma: kaks juha suubuvad kloaaki. 
Pärast koorumist imevad pojad piima piimaväljakult, kuhu piim voolab piimapooridest. Nisad puuduvad. 
Süstemaatika.
Ürgimetajad ei ole monofüleetiline takson. Sinna on arvatud kõik imetajad, kes ei kuulu rühma "Theriiformes" ("Theria", eluspoegijad imetajad). Seetõttu on hakatud selle taksoni kasutamisest loobuma. 
Traditsioonilised rööptaksonid.
See traditsiooniline nimetus võimaldab ürgimetajaid võrrelda alamimetajate ("Metatheria") ja pärisimetajatega ("Eutheria"), mida vaadeldakse kas imetajate alamklassidena või alamklassi eluspoegijad imetajad ("Theria") infraklassidena. 
Nimetused ""Prototheria", "Metatheria" ja "Eutheria"" pärinevad Thomas Huxleylt ning nad tähendavad umbes 'esimesed loomad', 'järgmised loomad' ja 'päris loomad'. 
Seltsid.
Retsentseid seltse on üks: ainupilulised ("Monotremata"). Ta kuulub infraklassi "Ornitodelphia".
Fossiilsed seltsid:
Pole kindel, kas väljasurnud seltsid on suguluses. Mõnikord arvatakse nad eraldi rühma "Allotheria" ehk "Nontheria", sageli ürgimetajatest erineva alamklassina.
Ühisjooned.
Kõigil neil seltsidel on rida ühisjooni. Neil on sarnane kolju (eriti alalõualuu), abaluud ja jäsemed. Kõik need tunnused lähendavad neid roomajatele. 
Tänapäevased ürgimetajad munevad ja imetavad. Arvatakse, et see kehtib ka fossiilsete vormide kohta, kuid seda ei saa kindlalt tõestada.
Leo Laks

Leonhard (Leo) Laks (11. märts 1931 Valga – 8. mai 2017) oli eesti ajaloolane, kirjanik ja tõlkija, ENSV parteitöötaja.
Ta lõpetas 1949. aastal Tallinna 2. Keskkooli. Aastatel 1980–1983 oli ta ajalehe Sirp ja Vasar peatoimetaja.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Nokkloomlased

Nokkloomlased ("Ornithorhynchidae") on imetajate sugukond ürgimetajate alamklassi ainupiluliste seltsist. 
Ta on sipelgasiillaste kõrval üks kahest ainupiluliste sugukonnast. 
Tänapäevastest loomadest kuulub sellesse ainult nokkloom (nokklooma perekonnast). 
Nokkloomlaste hulka arvatakse veel fossiilne perekond "Obdurodon", millesse kuuluvad liigid:
Sugukonna autor on John Edward Gray (1825). 
Nokkloomlastega seostatakse veel perekondi "Steropodon" ja "Teinolophos", mis pigem siiski sellesse sugukonda ei kuulu, kuigi on nokkloomlastega läheduses suguluses.
Grunge

Grunge ("Seattle Sound") on "hardcore punk"'i, "thrash metal"'i ja alternatiivroki mõjutustega "indie rock"'i stiil. Põhiline grungemuusika valitsemisaeg jäi 1980. aastate lõppu ja 1990. aastate algusse, populaarsuse tipp saabus aastatel 1991–1994. Grunge tekkis sellistes USA loodeosa linnades nagu Seattle, Olympia, Portland. Seattle'ist on pärit neli maailmas tuntud grungeansamblit: Alice in Chains, Mudhoney, Soundgarden ja Pearl Jam. Tuntuim grungebänd on Nirvana. 
Eestis on selle stiili üks pikemaajalisi esindajaid Pärnu bänd The Belka. Grungestiili viljeleteks on end nimetanud ka Ainus Seadus ja D.i.v..
Linda kivi

Linda kivi on rändrahn Tallinna linna piires olevas Ülemiste järves.
Kiviga seotud muistendeid.
"Ülemiste järves on suur kivi. Enne polnud seal järve. Mees kündnud seal kohal, korraga pilv tuleb, karjutud: «Eest ära!» Uputanud mehe ära, mees jäänud järvevahiks. Jaanilaupäeva öösel pidi käima küsimas, kas linn on valmis. Vastatud ikka, et ei ole valmis." (ERA II 114, 197/8 (2) &lt; Tallinn &lt; Kadrina - R. Põldmäe &lt; K. Lettner (1935).)
"Vana Kalev oli surnud. Linda kandas Kalevi hauale suuri kivisid leinates kokku, nii et Tallinna Toompää mägi sai. Väsind Linda juustest kukkus kivimürakas maha. Ta istus selle otsa maha ja hakkas kibedaste oma lesepõlve üle nuttama. Pisarad jooksid maha, kellest viimaks Ülemiste järv kogus. Kivi on järves praegu, keik Linda istumise kohtki pääl." (ERA II 198, 166 (226b) &lt; Haljala khk - H. Länts (1938).)
Ülemiste vanake

Ülemiste vanake on mütoloogiline tegelane eesti rahvausundis, kes pidavat elama Tallinna lähedal Ülemiste järves. Ta tahtvat Tallinna ära uputada, kui see valmis saab. Sellepärast peab talle alati ütlema, et Tallinn pole veel valmis.
"Ülemiste järves on suur kivi. Enne polnud seal järve. Mees kündnud seal kohal, korraga pilv tuleb, karjutud: "Eest ära!" Uputanud mehe ära, mees jäänud järvevahiks. Jaanilaupäeva öösel pidi käima küsimas, kas linn on valmis. Vastatud ikka, et ei ole valmis." (ERA II 114, 197/8 (2) &lt; Tallinn &lt; Kadrina - R. Põldmäe &lt; K. Lettner (1935))
Süsinikuringe

Süsinikuringe on süsiniku liikumine ökosüsteemis erinevate ökosüsteemi komponentide vahel (atmosfäär, produtsendid, konsumendid, lagundajad, varis, huumus). Süsiniku koguhulk tasakaalulises ökosüsteemis (ehk suletud süsinikuringe korral) seejuures ei muutu.
Süsinikuringe tähtsad protsessid on fotosüntees (mil anorgaaniline süsinik saab orgaaniliste ühendite koostisosaks) ja hingamine (mil orgaaniline süsinik vabaneb õhku või vette süsihappegaasina). Tasakaalus ökosüsteemis on kogufotosüntees võrdne koguhingamisega.
Süsinikuringe toimub nii aeroobses kui ka anaeroobses keskkonnas.
Ökosüsteemi süsinikuringe on avatud ehk mitte tasakaalus, kui süsinikku lisandub aineringesse ringevälistest allikatest (näiteks fossiilkütuste põletamisel), või kui süsinikühendeid väljub aineringest organismidele kättesaamatus vormis (nt orgaaniliste setete või turba moodustumisel).
Inimese mõju süsinikuringele.
Inimtegevus mõjustab süsinikuringet peamiselt kolme protsessi kaudu.
Nokkloom (perekond)

Nokkloom ("Ornithorhynchus") on perekond ürgimetajate alamklassi ainupiluliste seltsi nokkloomlaste sugukonnast. 
Perekonna esmakirjeldaja on Johann Friedrich Blumenbach (1800). 
Tänapäevastest liikidest kuulub sellesse ainsana nokkloom ("Ornithorhynchus anatinus").
Obdurodon

Obdurodon on fossiilne perekond ürgimetajate alamklassi ainupiluliste seltsi nokkloomlaste sugukonnast. 
Erinevalt tänapäeva nokkloomast olid ka täiskasvanud "Obdurodon"'il hambad. 
"Obdurodon"'i perekonnas on teada kolm liiki:
Obdurodon dicksoni

Obdurodon dicksoni on fossiilne liik ürgimetajate alamklassi ainupiluliste seltsi nokkloomlaste sugukonna perekonnast "Obdurodon".
Ta on teada ühe kolju ja üksikute luude järgi, mis leiti Riversleigh'st (Austraalia, Uus-Lõuna-Wales). See pärineb Kesk- või Alam-Miotseenist.
Kolju avastasid 1984 Michael Archer, F. A. Jenkins, S. J. Hand, P. Murray ja H. Godthelp. 
Luid hoitakse Brisbane'is Queenslandi muuseumis.
Luud sarnavad väga nokklooma omadega, kuid on ka olulisi erinevusi. 
Põhilised erinevused: 
Nagu nokkloomalgi, on "Obdurodon dicksoni"'l lõikehammaste ja silmahammaste asemel lõikeharjad. 
Alalõualuul on kummalgi pool kaks eespurihammast ja kolm purihammast. Esimesel molaaril on kuus juurt, teisel molaaril viis ja kolmandal molaaril üks. 
Ülalõualuul on kummalgi poolel kaks eespurihammast ja kaks purihammast. Esimesel molaaril on kuus juurt ja teisel molaaril neli. 
Eespurihammastel on üks juur ja nende kuju erineb purihammaste omast suuresti. Neid lahutab lõikeharjadest hammasteta vöönd. 
Purihammaste juurte pikkus moodustab vaevalt kolmandiku krooni kõrgusest. Asjaolu, et on leitud koljust eraldunud purihambaid, näitab, et need ei olnud kuigi hästi kinnitunud.
Permikomi ringkond

Permikomi ringkond on omaette, eristaatusega haldusüksus Permi krais. 
Hõlmab endise Permikomi autonoomse ringkonna ala.
Moodustati 1. detsembril 2005, kui Permi oblast ja Permikomi autonoomne ringkond liideti Permi kraiks.
Ringkonna elanikest on 59% permikomid, 38% venelased, 0,8% tatarlased, 0,5% ukrainlased ja 0,5% valgevenelased.
Demokraatliku Valiku Ühendus

Demokraatliku Valiku Ühendus (vene "Сообщество демократического выбора") on valitsusi ja valitsusväliseid organisatsioone ühendav koostööfoorum, mille eesmärgiks on dialoog demokraatia arenguks ning kindlustamiseks Lääne-, Musta ja Kaspia mere piirkonnas. 
Deklaratsioon organisatsiooni loomisest võeti vastu 2. detsembril 2005 Kiievis. Organisatsiooni loomise idee pärineb Mihhail Saakašvililt ja Viktor Juštšenkolt. 
Deklaratsiooniga ühinenud riigid:
Lassen Peak

Lassen Peak on tegevvulkaan Põhja-Ameerikas Kaskaadides. 
Vulkaani kõrgus on 3187 meetrit.
Lindisfarne

Lindisfarne ehk Holy Island ('püha saar') on tõusu ajal saar Inglismaa kirderannikul Põhjameres. Mõõna ajal on ta ühendatud Suurbritannia saarega. Kuulub Suurbritanniale.
Ajalugu.
Saare dokumenteeritud ajalugu ulatub tagasi 6. sajandisse pKr. Lindisfarne'i klooster oli keldi kiriku tähtis keskus pühade Aidani, Cuthberti, Eadfrithi ja Eadberhti juhtimisel.
Viikingite rüüsteretke saarele 8. juunil 793 peetakse viikingiaja alguseks, kuigi sellele eelnesid Salme laevmatused. 
Northumbria kuningriigi kokkuvarisemisel põgenesid Lindisfarne'i mungad 875. aastal saarelt, võttes endaga kaasa püha Cuthberti säilmed (mis on nüüd maetud Durhami katedraali). 
Klooster taastati benediktlaste kloostrina 1082. aastal pärast Inglismaa vallutamist normannide poolt. Klooster kaotati lõplikult Henry VIII reformatsiooniga 16. sajandil.
1550. aastal ehitati saarele väike linnus.
Are valla lipp

Are valla lipp oli Pärnu maakonnas asunud Eesti haldusüksuse Are valla lipp.
Lipp kinnitati 14.oktoobril 1998 ja selle õnnistas sisse Pärnu-Jaagupi kirikuõpetaja Urmas Viilma.
Lipu autor on Priit Herodes.
Lipu kirjeldus.
Kollasel ruudukujulisel rohelise äärisega väljal on must otsavaatav metskitsepea. Lippu ääristavad kaheksa kollast ristikulehte. Lipp on ruudukujuline vapilipp. Kandelipu suurus on 105 x 105 cm.
Põhjendus.
Kollane ja must viitavad Pärnumaale, roheline tähistab metsa. Metskitsepea sümboliseerib jahindust ning ristikulehed põllundust, õnne ja heaolu.
Are valla vapp

Are valla vapp on Pärnu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Are valla vapp.
Vapp kinnitati 14. oktoobril 1998.
Vapi autor on Priit Herodes
Vapi kirjeldus.
Are valla vapiks on kuldne rohelise äärisega kilp, mille kuldsel väljal on must otsavaatav metskitsepea. Rohelisel äärisel kaheksa kuldset ristikulehte.
Põhjendus.
Kuld ja must viitavad Pärnumaale ning roheline tähistab metsa. Metskitsepea märgib jahindust, ristikulehed sümboliseerivad põllumajandust, õnne ja heaolu.