Alternatiiv Saksamaale

Alternatiiv Saksamaale (saksa keeles "Alternative für Deutschland", lühend AfD) on paremäärmuslik Saksamaa partei.
Partei Alternatiiv Saksamaale asutamiskongress toimus Berliinis 14. aprillil 2013.
2017. aastal toimunud Saksamaa Liidupäeva valimistel sai Alternatiiv Saksamaale 12,6% häältest, mis andis parlamendis 94 kohta.
Juhid.
4. juulist 2015 kuni 29. septembrini 2017 olid partei kaasesimehed Frauke Petry ja Jörg Meuthen. 29. septembrist kuni 2. detsembrini 2017 oli partei Alternatiiv Saksamaale esimees Jörg Meuthen. 2. detsembrist 2017 kuni 30. novembrini 2019 oli partei esimehed Jörg Meuthen ja Alexander Gauland. 30. novembrist kuni 28. jaanuarini 2022 olid partei esimehed Tino Chrupalla ja Jörg Meuthen. Alates 28. jaanuarist 2022 on partei esimees Tino Chrupalla.
Vaated.
Partei kritiseerib teravalt Angela Merkeli immigratsioonipoliitikat, mis viivat kuritegevuse vohamise, masside vastuvõtmiseni, keda ei ole võimalik integreerida, ja suveräänsuse kaotamiseni.
Pärast Venemaa sissetungi Ukrainasse on partei võtnud rohkem Venemaad ja Hiinat toetava ja NATO- ja USA-kriitilise hoiaku.
Parteis eristatakse kahte peamist tiiba: traditsioonilised parempoolsed/rahvuskonservatiivid (Meuthen ja Petry, tänaseks on mõlemad parteist lahkunud), kelle jaoks pole CDU/CSU ja FDP piisavalt konservatiivsed; ja Der Flügel (saksa keeles 'tiib'), mis on etno-natsionalistlike ("völkisch") kalduvustega, mida esindab partei Tüüringi haru esimees Björn Höcke. On arvatud, et partei liikmetest kuulub Flügelisse umbes viiendik, ja et 2019. aastal toetas Ida-Saksamaal ligi 40% partei liikmetest Flügelit.
Äärmuslus.
Alates märtsist 2021 on partei täielikult siseluureteenistuse Põhiseadusekaitseamet (BfV) jälgimise all. 2020. märtsis kuulutas BfV, et Der Flügel oli vastuolus põhiseaduse vaba demokraatliku baaskorraga ("freiheitliche demokratische Grundordnung"), mispeale partei nõudis Flügeli laialisaatmist, mis sai teoks, kuid Flügeli liikmeid parteist välja ei heidetud. Seega, kuigi ametlikult on Der Flügel likvideeritud, siis selle liikmed on endiselt partei liikmed. Seepeale lahkus parteist 2022. aastal esimees Jörg Meuthen, põhjendades, et partei on muutunud liiga äärmusparempoolseks ja on vaba demokraatliku baaskorraga tugevas vastuolus. Ka partei Saksi-Anhalti haru oli juba jaanuarist 2021 BfV jälgimise all, seda peetakse isegi riikliku parteiga võrreldes väga ekstreemseks. Lisaks kuulutas BfV 26. aprillil 2023, et neli aastat jälgimise all olnud partei noorteorganisatsioon Junge Alternative, mis ametlikult on parteist iseseisev, on kuulutatud ekstremistlikuks organisatsiooniks.
Teised põhiparteid (CDU/CSU, FDP, SPD, rohelised ja Vasakpartei) on AfD suhtes seadnud sisse "cordon sanitaire"'i, ehk parteid valitsusse ei kaasata.
Siseluureteenistus BfV määratles kogu AfD partei (osutades varem vaid selle partei osadele) 2025. aasta kevadel paremäärmusliku organistatsioonina, viidates partei ksenofoobsetele, diskrimineerivatele seisukohtadele. Ameti hinnangul ohustab AfD demokraatiat ja põhiseaduslikku korda. Ameti hinnangu põhjal saaks Saksamaa parlament nõuda partei tegevuse lõpetamist, kuid seda peetakse ebatõenäoliseks.
Valimistulemused.
Partei on tugevaim endise Saksa Demokraatliku Vabariigi aladel, eriti Saksi ja Tüüringi liidumaadel, ka Flügeli tiib on seal tugevaim. 2021. aasta Liidupäeva valimistel saavutas partei kokku 10,3% häältest; Lääne-Saksamaal koos Lääne-Berliiniga oli partei 8,2% häältega viies, kuid endise SDV alal koos Ida-Berliiniga 20,5%ga koguni SPD järel teine.
2019. aasta Tüüringi maapäeva valimistel tuli AfD Vasakpartei järel 23,4% häältega teiseks ja sai 22 kohta. Liidumaa peaministri valimisel kandideerisid ametisolev Bodo Ramelow (Vasakpartei) ja Christoph Kindervater AfD-st. Kolmandas voorus kandideeris aga FDP Tüüringi haru juht Thomas Kemmerich, kes sai ootamatult enamuse (45 häält 90st). Kuna CDUl ja FDPl oli kahe peale kokku vaid 26 häält, ning SPD, rohelised ja Vasakpartei (42 häält) hääletasid Ramelow' poolt, sai järeldada vaid, et puudujäänud hääled pidid tulema AfD-lt. Hääletus osutus skandaalseks, kuna ilma AfD häälteta ei oleks Kemmerich võitnud. Toimunud meeleavalduste tõttu astus Kemmerich tagasi ning Ramelow' puna-puna-roheline koalitsioon jätkas tööd vähemusvalitsusena.
2023. aasta suvel saavutas AfD oma esimesed võidud: 25. juunil võitis partei liige Robert Sesselmann Tüüringi liidumaal Sonnebergi kreisiadministraatori valimised 52,8% häältega ja 2. juulil võitis Saksi-Anhalti liige Hannes Loth 9000 elanikuga Raguhn-Jeßnitzi linnapea valimised, kui oli saanud teises voorus 51,13% häältest.
17. mail 2024 ütles partei Euroopa parlamendi valimiste esinumber Maximilian Krah Itaalia ajalehele La Repubblica antud intervjuus, et "ta ei nimetaks igaüht, kes Waffen-SSi mundrit kandnud, automaatselt kurjategijaks". Väide kutsus esile tugeva furoori, ka Prantsusmaa Rahvarinne teatas, et ei istu valimistejärgselt AfDga samas fraktsioonis. 23. mail hääletas Euroopa Parlamendi parempopulistlik fraktsioon Identiteet ja Demokraatia AfD väljaheitmise poolt. Kuigi Krah arvati partei ridadest välja, ei nõustunud Euroopa fraktsioon parteid tagasi oma ridadesse võtma, selle asemel moodustas partei uue fraktsiooni Suveräänsete Rahvusriikide Euroopa (Europe of Sovereign Nations, ESN).
2024. aasta Euroopa Parlamendi valimistel tuli AfD kõigil viiel Ida-Saksa liidumaal esimeseks: Saksimaal võitis partei 31.8%, Tüüringis 30.7%, Saksi-Anhaltis 30.5%, Mecklenburg-Vorpommernis 28.3% ja Brandenburgis 27.5%. Lääne-Saksamaal oli partei tugevaim Saarimaal, kus sai 15.7% häältest.
2024. aasta septembris toimunud liidumaade maapäevade valimistel Ida-Saksamaal tuli AfD esimeseks Tüüringis, kus sai ligi kolmandiku häältest (32.84%) ja võitis kokku 32 mandaati 88st (36.36%), võites seega nn. vetovähemuse (Sperrminorität), mis tähendab, et teatud toiminguid, mis vajavad maapäevas kaht kolmandikku häälteenamust, ei saa teostada ilma partei osavõtuta. Saksimaal jäi partei napilt (30.63%) alla CDUle ja jäi napilt alla vetovähemuse (41 mandaati 120st, võitis 40 (33.33%)). Ka Brandenburgis jäi partei napilt SPDle alla (29.23%), kuid võitis kokku 30 mandaati 88st (34.1%), saavutades sealgi vetovähemuse.