Koroonakeel

Koroonakeel on mitteametlik katustermin, mis osutab koroonapandeemia kontekstis alguse saanud ja/või laialdast kasutust leidnud keelelistele eripäradele. Siia alla kuuluvad näiteks uued sõnad (koroonaneologismid), kujundlikud väljendused jt kommunikatsioonistrateegiad. Koroonakeel peegeldab, missugust mõju avaldas pandeemia inimeste igapäevaelule ja ühiskonnale laiemalt.
Hoolimata koroonapandeemia negatiivsest mõjust paljudele eluvaldkondadele, oli keeleteadlaste seisukohast vaadatuna tegu väga huvitava ja rohkesti uurimisainest pakkunud perioodiga.
Peamised tunnusjooned.
Koroonakeele üks tähelepanuväärseimaid tunnusjooni oli kiirus, millega uus, pandeemiaga seotud sõnavara tekkis ja levis. See tulenes suuresti viiruse kiirest levikust, mis tingis vajaduse uute keeleliste väljendusvahendite järele, et kirjeldada ja mõista olukorda, mida varem poldud kogetud.
Pandeemia globaalse iseloomu tulemusena kujunes ka sellega seonduv keelekasutus üle maailma üldjoontes sarnaseks. Esiteks seisid inimesed ühel ajal silmitsi sarnase uue reaalsusega nagu liikumiskeeld, karantiin, kodukontor, distantsõpe jms. Meedia ja digitehnoloogiad soodustasid samuti pandeemiaga seotud sarnaste keelendite laiemat kasutamist: koroonaviirusest lähtuv fookus valitses üleilmset uudisruumi, jättes muud teemad tagaplaanile. Selline pikaajaline kokkupuude meedias kasutatava keelepruugiga pakkus uusi leksikaalseid ressursse ka tavainimestele, mida nad oma igapäevasuhtluses loovalt rakendasid.
Koroonakeele puhul tõstetakse esile ka rohket metafoorikasutust. See ei üllata, kui toetuda George Lakoffi ja Mark Johnsoni kognitiivsele metafooriteooriale, mille kohaselt mängivad metafoorid keskset rolli inimese tunnetuse kujundamisel, mõjutades seda, kuidas maailma tajutakse ja mõistetakse. Näiteks põhineb ka sõna "koronaviirus" metafooril, kuna viiruse osakesed näivad meenutavat kuninglikku kroonile või päikesekoroonale.
Koroonakeele ühe iseloomuliku tunnusena on välja toodud inglise keele keskset rolli muukeelse maailma koroonasõnavara kujunemisel, sh eesti keeles. Pandeemia ajal said varem üksnes kitsa eriala piires kasutatud terminid igapäevase keelekasutuse osaks. Peamiselt oli tegu meditsiini ja viroloogia erialaterminitega – need on valdkonnad, kus inglise keel on "de facto" keeleks. See tähendab, et koroonaviiruse ja sellega seotud haiguse käsitlemine teaduskirjanduses toimub suuremas osas inglise keeles. Et teadusinfo jõuab esmajoones inglise keele kaudu laia maailma, tekivad uued sõnad ja termind eeskätt inglise keeles, kust need siis teistesse keeltesse mugandatakse.. Sellest tulenevalt laenasid inglise keelt mitte kõnelevad riigid sageli kas otse inglise keelest (nt COVID-19, PCR-test) või kasutasid tõlkelaene ehk ingliskeelsete terminite sõnasõnalisi tõlkeid (nt ogavalk "vs." "spike protein"). Siiski on olnud juhtumeid, kus vähemuskeeled, näiteks Kanada prantsuse keel, on inglise keele domineerimisele vastu seisnud, vältides otsetõlkeid ja kasutades selle asemel piirkondlikke variante.
Koroonapandeemiaga seotud uute keelendite kasutuselevõtt demonstreeris keele erakordset võimet muutustega kiiresti kohaneda. Siiski on enamik koroneologisme kontekstispetsiifilised, peegeldades pandeemia ainulaadseid väljakutseid. See tähendab, et olukorra muutudes kaotab suurem osa neist oma aktuaalsuse ja hääbub kasutusest. Samuti on ootuspärane, et üldkeelde ilmunud erialaterminid tõmbuvad järk-järgult tagasi oma algsetesse, valdkondlikesse kasutusraamidesse.
Koroonasõnavara.
Laias laastus võib koroonapandeemiaga seotud sõnavara jagada kolmeks rühmaks.
Eesti koroonasõnavara puhul on täheldatud, et see koosnes peamiselt liitnimisõnadest, mis algasid kõige sagedamini esiosaga "koroona-" (nt koroonaravi, koroonahaige). Olulisemate slängisõnadena on esile tõstetud "desoma", "antivakser/antivaksik", "vaks" ja "koronts". Need sõnad viitavad pandeemiaga seotud olulistele aspektidele, sest sageli kasutatavad komplekssed sõnad lühenevad nagu ka emotsioone tekitavate teemadega (nt vaktsineerimine) seotud sõnad kipuvad, mis samuti kalduvad kõnekeele poole.
Terminikasutusest Eesti koroonapandeemia kontekstis.
2020. aasta kevadel koroonapandeemia puhkedes täitus meediaruum suure hulga mittespetsialistidele tundmatute meditsiini- ja epidemioloogiaterminitega. Seepärast võis juhtuda, et erialatermineid kasutati oskuskeele seisukohast vaadatuna ebatäpselt või vales tähenduses, nt "haigus haigustekitaja" asemel. Argisuhtluses ei pruugi vabam terminikasutus probleeme tekitada, kuid ametlikes tekstides on see oluline – näiteks keeleseadus nõuab eesti kirjakeele normi järgimist, et tagada keelekasutuse selgus ja ühtlus.
Ebajärjepideva terminikasutuse üheks põhjuseks koroonapandeemia kontekstis võib pidada pandeemia keskmes olnud peamiste terminite, "COVID-19" ja "koroonaviirus" problemaatilisust. Nii koroonahaiguse COVID-19 kui ka koroonaviiruse SARS-CoV-2 puhul on olnud selleks kitsaskohaks mõistet tähistavate terminite erinevate kirjakujude (nt COVID19 ja covid-19) ja sünonüümide paljusus (nt COVID-19 ja koroonahaigus). Samatähenduslikkus ja mittestandardsete terminivariantide kasutamine võivad aga põhjustada mõistmisraskusi. Eriti pandeemiaaegse infokorratuse ehk valeinfo leviku ja infodeemia kontekstis oli selline variatiivsus seega pigem üleüldist segadust suurendav kui vähendav asjaolu.
Haiguse nimetusena läks suurtähtlühendi ja arvu kombinatsioon "COVID-19" üleilmsesse kasutusse, sh Eestis. See, kas eelistatakse lähtekeelset lühendit või tõlgitud sõnaühendist saadud eesti lühendit, sõltub kujunenud tavast. Mõni võõrkeelne akronüüm leksikaliseerub (muutub n-ö tavaliseks sõnaks), eriti kui lühendit kasutatakse sageli ja see on ka sõnana hääldatav (nt AIDS → aids). COVID-19 puhul võib selliseks näiteks pidada kirjakuju "covid". Veelgi suupärasem ja ehk seetõttu ka levinum on COVID-19 sünonüüm "koroona", mis oli eesti keeles kasutusel juba enne pandeemiat. Koroona on mugandus inglise "corona"’st, mis on omakorda laen ladina "corōna"’st (’aupärg, kroon, pärg, vanik’) ning see on jällegi vanakreeka laen κορώνη ("korṓnē") (’kõver või painutatud ese; kroon’). Samasugune etümoloogia on sõnal "kroon" , mis jõudis eesti keelde alamsaksa laenuna XVII sajandi alguses.
Koroonahaigust tekitavale viirusele andis Maailma Terviseorganisatsioon nimetuse SARS-CoV-2. See on nn kohversõna inglise nimisõnafraasist "severe acute respiratory syndrome coronavirus 2", eesti keeles ’ägeda raskekujulise respiratoorse sündroomiga koroonaviirus 2’. Number 2 on nimes seetõttu, et uus viirus sarnaneb geneetiliselt varem juba tuntud koroonaviirusega SARS-CoV, mis põhjustas 2002–2003 SARSi epideemia. Niisiis pole koroonaviirus SARS-CoV-2 ainuke omasugune, ehkki argikeeles selle nimetust just niimoodi kasutatakse. Milline sõnakuju saab termini staatuse ning millised on selle aktsepteeritud sünonüümid ja kirjakujuvariandid, on võimupädeva institutsiooni (nt Eesti Keele Instituudi) otsustada. See, et Maailma terviseorganisatsioon kasutab suurtähelist kirjakuju COVID-19 ning samal kujul on haigus leitav ka rahvusvahelisest haiguste klassifikatsioonist (RHK-10) ja rahvusvahelisest teaduskirjandusest, ei välista tingimata alternatiivseid kirjakujusid.
Eesti meedias oli mitmed sõnavõtte, kus arutleti selle üle, kas ja kui korrektsed on tugevalt inglise keelest mõjutatud tõlkelaenud, mugandused jms võõrapärane keelematerjal, mida pandeemiast ja viirusest kõneledes kasutati. Vaatluse all oli eeskätt "koroona" ja "koroona-" (nt koroonaviirus, koroonatest), millele heideti ette, et see „ingliskeelestab eesti keelt“. "Koroona"-variandi pooldajad märkisid vastulausena, et tegu on siiski sobiliku valikuga, kuna "koroona" on eesti keeles juba kanda kinnitanud sõnakuju, mille kasutus ulatub tagasi meditsiiniterminoloogide varasemale otsusele ning juba 1976. aastal kirja pandud terminivormile.
Koroonaviiruse eestipärasemate terminivariantidena on pakutud kroon- ja pärgviirust. "Kroon" on päritolu poolest alamsaksa laen, mitte eesti põlistüvi, nagu seda on "pärg". Küll aga on sõnad seotud semantiliselt: eesti murretes on sõnal kroon muu hulgas tähendus ’pärg, vanik’. Hoolimata mõne asjatundja soovitustest nimetada haigustekitajat eestipärasemalt, pole pakutud variandid aktiivses keelekasutuses siiski juurdunud. Korpusandmete põhjal on "koroonaviirus" eelistatuim variant, spontaanses argisuhtluses aga polüseemne "koroona", mis olenevalt kontekstist võib tähistada nii haigust kui ka viirust.
Sünonüümsed terminid.
COVID-19 levinuim sünonüüm on "koroona" ehk "koroonaviirushaiguse" lühivariant, kus alles on jäetud vaid termini esikomponent, kasutades sõna "koroona" n-ö "pars pro toto" põhimõttel, s.o osa terviku asemel. Siin ongi ebatäpse terminikasutuse üks peapõhjusi: sama loogika järgi on lühendatud ka koroonaviirus. Seetõttu selgub termini sisuline tähendus – viirus või haigus – kontekstist. Haiguse ja viiruse äravahetamise teiseks põhjuseks võib pidada ka kirjakujude liiga suurt sarnasust: koroonaviirushaigus COVID-19 ja koroonaviirus SARS-CoV-2 . Kirjeldatud situatsioon pole iseenesest midagi erakordset; analoogset segiajamist kohtab ka näiteks AIDSi (haigus) ja HIVi (viirus) puhul. Terminite (aga ka kirjakujude) variatiivsust on huvipakkuv uurida, kuna see peegeldab, kuidas eri inimesed eri kontekstides erialaspetsiifilisi käsitusi kategoriseerivad.
Kirjakujud.
COVID-19 alternatiivsete kirjakujudena on välja toodud "Covid" ja "covid", viimase eeskujuks on võinud olla Soomes kasutatud variandid, nt "covid-19", "covid-19-pandemia" . COVID-19 kirjakujude kohta on tähelepanekuid tehtud mujalgi maailmas. Näiteks USAs on eelistatud suurtähelist akronüümi, Ühendkuningriigis aga esisuurtähelist kuju "Covid-19". Portugalist on leidnud, et sagedasim kirjakuju on ülekaalukalt "covid-19". Dudenis, Saksamaa mõjukaimas sõnaraamatus, on kirjakujude kohta märgitud, et variant "Covid-19" on üldkeelsem, läbivate suurtähtedega variant on tarvitusel peamiselt oskustekstides.
Ortograafiliste nüansside valik ja esinemissagedus korpustes on olulised indikaatorid keeleliste eelistuste mõistmisel. Eestis korraldatud uurimuses selgus, et korpuses kasutati ülekaalukalt kirjakuju "COVID-19", millele järgnes "Covid-19" ning veelgi tagasihoidlikumalt oli esindatud "Covid". Sama uuring vaatas ka eestlaste kirjakuju eelistusi spontaanses kirjalikus argisuhtluses, kus koroonahaigust tähistavatest "covid"-variantidest leidis enim kasutust läbivalt väiketäheline ja ilma arvuta variant "covid", millele järgnes esisuurtäheline "Covid". Tulemust selgitati veebisuhtluse eripäraga, mis on orienteeritud mugavusele ja kiirusele nagu ka üleüldist informaalsust, nt märgatavaid tüpograafilisi ja ortograafilisi kõrvalekaldeid normikirjakeelest . Teenekas keeleuurija David Crystal on seda fenomeni nimetanud väiketähtede vaikimisi eelistamiseks (ingl k "lower-case default mentality"). 
Koroonametafoorid.
Koroonateemalises keelekasutuses esines rohkesti metafoore, mis olid tihedalt seotud tervisekriisi eripäradega. Nende hulgast kerkisid esile teatud „lemmikmetafoorid”, mida pandeemiast rääkides korduvalt kasutati. Kõige silmatorkavamaks ja samal ajal kõige vastuolulisemaks võib neist pidada sõjametafoori. 
Pandeemia puhkedes nähti sõjametafoori pigem positiivses võtmes. Rõhudes kollektiivsele vastutusele ja solidaarsusele, aitas selline retoorika mobiliseerida ühiseid jõupingutusi viiruse leviku kontrolli alla saamiseks . Ühtlasi motiveeris see ka proaktiivset tervisekäitumist nagu maskide kandmine ja sotsiaalne distantseerumine. Militaarretoorika rõhutas ka meditsiinipersonali jt eesliinitöötajate kangelaslikkust ehk andis neile kangelasekuvandi, mis aidates neil toime tulla suure töökoormuse ja stressiga. Mitmetele positiivsetele külgedele vaatamata leidis sõjametafoori kasutamine ka tugevat hukkamõistu. Näiteks heideti ette, et see võimendab ühiskonnas niigi juba laialt levinud hirmutunnet ja suurendab polariseerumist, kuna tulemuseks oli teatud üksikindiviidide või inimrühmade ohtlikuks ja vaenulikuks kuulutamine, nende marginaliseerimine ja tagakiusamine. Lisaks sellele nähti sõjametafooride kasutamises autoritaarsete meetmete õigustamist.
Lisaks sõjametafooridele leidus ka teisi sageli esile kerkinud metafoore. Mõningaid neist soovitati kasutada nimme sõjametafoori asemel, et hoiduda sellega kaasnevatest negatiivsetest implikatsioonidest. Selliste metafooride hulka kuulusid näiteks JALGPALL, TULI, TORM, TSUNAMI. Pandeemia kujutamine loodusmetafooride kaudu, näiteks lainena või ka tsunamina oli väga levinud (nt koroonaviiruse teine laine, nakkuste tsunami). Laialdaselt kasutati ka tule metafoori, mis rõhutas ohtu ja selle pakilisust. Siia kuulub näiteks sõna "kolle" või koroonaviiruse võrdlemine tulekahjuga, nt „Arstitudeng aitab koroonaosakonnas tulekahju kustutada“ Spordimetafooridest võib välja tuua võrdlust maratoniga või võidujooksuga (vaktsiinide pärast).
Viirust on ka personifitseeritud ehk sellele on antud elusolendile omaseid tunnuseid. Viirust on nähtud vaenlase sõdurina, kelle vastu peab võitlema, aga kutsumata külalisena ja nähtamatu vaenlase või kurjategijana. "Meditsiinitöötajad töötavad eesliinil, et võidelda nähtamatu vaenlasega, samal ajal kui reakodanikud istuvad haiguspuhangu tagalas, et anda oma hädavajalik panus sõjas koroonaviiruse vastu. Nõnda saab patsiendi kehast lahinguväli, mida vaadates paneb arst-kindral kokku strateegia, kuidas salakaval haigus kotti võtta."