Kvantbitt

Kvantbitt (inglise keeles "quantum bit", lühendatult "qubit") on kvantinformatsiooni ühik, biti vaste kvantmehaanikas ning põhiline informatsiooniühik kvantarvutites.
Erinevalt bitist, mis rangelt esindab ühte väärtust kahest võimalikust väärtusest (0 või 1), on kvantbiti võimalikud väärtused 0, 1 või nende superpositsioon. 
Teoreetiline tähendus.
Kvantbitile omistatud kvantfüüsikaliste omaduste tõttu ei saa hoomata kvantbiti esitatud informatsiooni selgelt määratud väärtustega. Selle asemel, et esitatud väärtustest lugeda välja kindel 'jah' või 'ei', mängib kvantbitt rohkem üldistatud halli alaga nende kahe vastusevariandi vahel, mis tähendab, et kvantbitt esitab ennekõike vastuse kohta tõenäosuse kui vastuse enda. 
Kujutus.
Lineaaralgebras visualiseeritakse kvantbitti kui ühikvektorit tasandil, kus superpositsioonid on võrdsed lineaarsete kombinatsioonidega. Baasvektorid, mille lineaarsetest kombinatsioonidest superpositsioon moodustub, on formula_1 ja formula_2, kasutades bra-ket tähistust. Mõlemad baasvektorid sümboliseerivad kvantbiti kahte mõõdetavat seisundit.
formula_3
"Superpositsioon kujutatud lineaarse kombinatsioonina, kus α ja β on tõenäosusamplituudid ja põhimõtteliselt võivad olla kompleksarvud."
Blochi sfääriga on võimalik geomeetriliselt kujutada ühe kvantbiti võimalikke seisundeid, määrates põhjapooluse ja lõunapooluse vastavalt baaskvantseisunditeks formula_1'ks ja formula_2'ks. Superpositsiooni valem, võttes kasutusele polaarsed koordinaadid kompleksarvude asemel, oleks järgmine:
formula_6
"Kui kvantseisundid erinevad üksteisest ainult globaalse faasiteguri järgi, siis on nad samaväärsed."
"( formula_7 )"
"Lisaks sellele, taandab ka kehtiva tõenäosusvalemi poolt loodud piirang"
"( formula_8 )"
"antud geomeetrilise kujutuse vabadusastmete arvu ühe võrra."
Füüsiline kujutus.
Kvantbitti saab kujutada ükskõik missuguse kvantosakesena, olgu selleks kas elektron, footon või midagi muud sarnast; põhiline on, et sellel osakesel on kaks võimalikku kvantseisundit, mida on võimalik teistest eraldada, kui osakesel tõesti juhtub olema üle kahe võimaliku kvantseisundi.
Järgnev on poolik nimekiri füüsiliste kvantbittide teostamise võimalustest.
Mõõtmine.
Kvantfüüsika iseärasuste tõttu, kus igasugune interaktsioon vaatlusobjektiga mõjutab tema käitumist, muutub kvantbiti väärtus tema mõõtmisel. Võttes tulemuse formula_9 tõenäosuseks formula_10 ning tulemuse formula_11 tõenäosuseks formula_12, saavad tõenäosusamplituudid α ja β piiratud valemiga
formula_8
"Nii on tagatud, et kindlalt mõõdetud saab üks kvantseisunditest."
Seega kohe pärast reaalset mõõtmisprotsessi, läheb kvantbitt baaskvantseisundisse vastavalt mõõdetud tõenäosusele ning teistkordsel mõõtmisel on ainult võimalik mõõta 100% tõenäosusega saadud baaskvantseisundit ( formula_9 või formula_11 ).
Kahest kvantbitist koosneva kvantsüsteemi puhul on süsteemil võimalikke baaskvantseisundeid 4 ( formula_16, formula_17, formula_18, formula_19 ), kus iga süsteemis osaleva kvantbiti individuaalne baaskvantseisund on oluline ning süsteemi üldine kvantseisund võib olla üks neljast mainitud baaskvantseisundist või superpositsioon neist kõigist. Vaadeldava süsteemi superpositsioon'i valemisse seega lisanduvad uued konstandid:
formula_20
ning analoogiliselt muutub ka tõenäosust iseloomustav valem:
formula_21 
Kvantbittide paaride mõõtmisel muutub tähtsaks nähtuseks kvantfüüsikaline põimumine, mis võimaldab üksteisest määramata kaugusel asuvate kvantbittide seisundi, kus ei ole võimalik eristada ühte teisest. Tõenäosus põimunud seisundite puhul on igale osalevale kvantbitile sama ehk kui esimene kvantbitt saab mõõtmistulemuseks formula_9'i, siis kõik kvantfüüsilises põimumises osalevad kvantbitid saavad sama väärtuse.
Teoreetiline kasutus ja probleemid.
Kuna töötlemata informatsioonihulka kuhjub iga päevaga üha enam juurde igas valdkonnas, on tekkinud tugev vajadus intelligentsemate töötlusvahendite järele. Kvantfüüsikaliste omaduste rakendamisega, oleks teoreetiliselt võimalik luua suures mahus paralleelselt informatsiooni töötlevaid kvantbitipõhiseid kvantarvuteid, mis oleksid väga efektiivsed omapoolt üldistatud informatsiooni võrdlusel ja mustrite märkamisel, sarnanedes üha rohkem tehisintellekti ideega.
Tänapäevaste arvutitega pole ka võimalik adekvaatselt jäljendada kvantfüüsika süsteeme, mis aitaks mõista seal toimuvat paremini.
Kvantbittide realiseerimist raskendab nende ülitundlikkus välismõjule, mille tõttu nad ei püsi vajalikus seisundis kaua. Potentsiaalseks probleemiks on ka mõõtmistäpsuste puudus. Kuna kvantbiti mõõtmisel saab vastuseks kvantbaasseisundi, millesse kvantbitt muutub mõõtmise järel, läheb detailne 'peidetud' informatsioon protsessi kestel kaduma.
Teostus.
Kvantbitid ja kvantarvutid ei ole enam ainult puhas teooria.
Üks tähelepanuväärseimaid saavutusi hiljuti oli D-Wave One'i, nii nimetatud 'maailma esimese kommertslikult saadaoleva' kvantarvuti väljaarendamine firma D-Wave Systemsi poolt, mis töötab 128 kvantbitiga kiibistikul.
D-Wave One'i kasutatavad kvantbitid on vägagi mürased ning kõrge veasagedusega, kuna D-Wave'i väljatöötatud ülesehitus on spetsiifiliselt mõeldud kvantlõõmutamiseks.
D-Wave'i kvantbitid on moodustatud ülijuhtivatest integraallülitustest, mis omavahel paaris olles seonduvad ülijuhtivateks vool-kvantbittideks.
Teise hiljutise tähelepanuväärse saavutuse autorid on NIST füüsikud, kes on ehitanud kvantsimulaatori, mis suudab kavandada umbkaudselt sadade kvantbittide vahelisi interaktsioone. 
NIST kvantsimulaatori põhiline komponent on väike ühetasapinnaline kristall, mille läbimõõt on väiksem kui 1 mm ja mis koosneb sadadest berülliumioonidest. Kristall hõljub elektromagnetilises lõksus ning iga iooni väliseim elektron käitub väikse kvantmagnetina, mida saab kasutada kvantbitina.