tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tallinna mäetipp

Tallinna mäetipp on 6047 m kõrgune mägi Pamiiris.
Mäetipu vallutas 17. augustil 1984 eesti alpinistide grupp, mida juhtis Ilmar Priimets ja kuhu kuulusid Urmas Grauen, Enn Branno ja Rein Loik. Mäetipp nimetati Tallinna järgi.
18. augustil jõudis mööda teist marsruuti tippu Jaan Künnapi juhitud grupp, kuhu kuulusid Anu Kallavus, Kalev Muru, Andres Paris, Ants Stern ja Tõnis Lepik. 19. augustil käis tipus kolmandat marsruuti pidi Ivo Goldi grupp, kuhu kuulusid Helme Suuk, Edgar Haavik, Ants Salk, Jüri Treijar, Risto Tanner, Vello Park, Lembit Hiiesalu ja Peet Väinastu.
Pilte.
Jaan Künnapi pilte 1984. aasta ekspeditsioonist:
Läti mäetipp

Läti mäetipp (vene keeles Пик Латвия, läti keeles "Latvijas smaile") on mägi Pamiiris Taga-Alai mäeahelikus.
Algselt kandis mägi ametlikult teist nime: Nõukogude Läti mäetipp (vene keeles Пик Советская Латвия). 2009. aasta veebruaris Tadžikistani presidendi Emomalii Rahmoni Läti-visiidi eel ilmus Tadžikistani valitsuse määrus Nõukogude Läti mäetipu ümbernimetamise kohta Läti mäetipuks.
Mägi asub Tadžikistani ja Kõrgõzstani piiril. Halduslikult jääb ta Mägi-Badahšani (Tadžikistan) ja Oši oblastisse (Kõrgõzstan).
Mäe kõrgus on 6218 m. 
Ta asub Estonia mäetipu naabruses. Neid eraldab Nõukogude Läti kurusadul. Läti mäetipp kujutab endast suurt lääne suunas laugjat lumekuplit, mille juurest kulgeb lai lumehari Estonia mäetipu suunas, kagu suunas kulgeb sama lai lumehari Kõzõlagõni mäetipu suunas.
Alpinism.
1960. aasta suvel korraldasid lätlased Pamiiri ekspeditsiooni Taga-Alai ahelikku, et tõusta seni nimeta olnud ja kellegi poolt käimata üle 6000 meetri kõrgusse mäetippu. Oktjabski liustikult startinud tipputõusu lõuna poolt juhtis Egberts Imants (sündinud 1927). Esmavallutatud mäetipu registreerimisel kanti 6218 m kõrgune tipp registrisse ja hiljem kaartidele kui Nõukogude Läti mäetipp.
Tipu vallutus oli ühtlasi lätlaste kõrgalpinismi avalöök – esimene lätlaste ekspeditsioon, milles täideti kavandatud kõrgtõusu sooritus.
Hilisemad tipputõusud.
1979. aastal tõusid tippu Korženevskaja liustikult tõusu alustanud grupp mägimatkajaid Venemaalt.
45 aastat pärast esmavallutust.
Möödus 45 aastat, enne kui Lätist lähetati uus ekspeditsioon Läti mäetippu. 2005. aasta juuli teisel poolel lähenesid mäele põhja poolt Korženevskaja liustiku kaudu ja tõusid 1. augustil tippu uuel marsruudil alpiklubist Traverss Valdis Puriņš, Oleg Siļins, Viesturs Silenieks ja Andrei Kozakov ning paigaldasid tipus tipuplaadi kirjega "Latvija" (vaata fotol).
9. augustil 2005 kohtus Riias Pamiirist naasnud ekspeditsiooni liikmetega Läti president Vaira Vīķe-Freiberga.
Mõrtsuka

Mõrtsuka oli küla Otepää kihelkonnas. Tänapäeval asuvad küla maad Valgamaal Otepää vallas Päidla küla alal.
Mõrtsuka asub mitmest külast umbes ühekaugusel. Temast lõunasse jääb Päidla, edelasse Räbi, läände Mäelooga, loodesse Ketneri, põhja Laguja, kirdesse Kääni ja itta Nõuni.
Külas on Mõrtsuka järv, mis sai nime talurühmalt nagu külagi.
Seda kohanime esmamainiti 1627, kui nimetati talupoega "Martzug Juergen". 1638. aasta revisjonis kirjutati tema nimi "Mertschock Jürgen" ja lisati, et ta kolis Tartumaale Pärnumaalt. 1686. aasta kaardil on Päidla mõisa all kirjas juba viis "Merzica" lisanimega talupoega, kes on arvatavasti kõik Jürgeni järeltulijad, näiteks "Merzica Tinn". 1749–1762 nimetati seda mitut puhku juba külana, kasutades nimekujusid "Mörzika Dorf, Mortsuga külla, Mörtsuga külla" ja "Mörtsugaküll". Küla asus Otepää kihelkonnas ja kuulus Hellenurme mõisale. 1977. aastal liideti Mõrtsuka küla Päidlaga.
Nime päritolu.
Herbert Ligi uuris välja, et lisanimi "Martzug" või "Merzuck" tuli Lõuna-Eestis kasutusele 1620. aastatel ja enamik selle kandjaid on sisse rännanud. Mujal tarvitati seda lisanime juba pool sajandit varem.
Enn Tarveli arvates tähendas sõna "mõrtsuk(as)" sõjameest, kelleks oli lihtsalt kohalik talumees. Seegi tähendus tuli keelde 17. sajandi algul. Teisalt võib nime aluseks olla mehenimi Mertsi(k) või Mertsin, mis tuleb Läti nimest Smerts. Näiteks 1756 oli Aiaste külas talupoeg "Krisa Merzina Jurri". Soomeski on esinenud mehenime Mertti või Mertsi. Ajapikku muutusid sõjamehe tähendus ja mehenimi rahvale võõraks. Siis mugandati külanimi rahvale arusaadavamale ja ilmekamale kujule Mõrtsuka.
Mõrtsuka küla nimi on saanud paljude rahvajuttude allikaks. Üks neist on selline. Pärast sõdu käinud rüüstajate salk taludes röövimas ja tapmas. Rahvas põgenenud metsa peitu. Väärsi talu rahvas olnud aga kodus. Rüüstajad tulnud sinna ja vaadanud, et naised keedavad toas süüa. Selgunud, et need olid naisteriietes mehed. Nad piiranud röövijad sisse ja ajanud koos kõigi hobustega järve, kus kõik uppunud.
Žygimantas Vaičiūnas

Žygimantas Vaičiūnas (sündinud 19. jaanuaril 1982 Šakiais) on Leedu poliitik. Ta oli 13. detsembrist 2016 kuni 11. detsembrini 2020 Leedu energeetikaminister.
Ta sündis aastal 1982 Šakiais. Aastal 2000 lõpetas ta Šakiais keskkooli. Aastatel 2000–2004 õppis ta Vilniuse Ülikoolis bakalaureuseõppes politoloogiat, aastatel 2004–2006 magistriõppes Vilniuse Ülikoolis europistikat.
Aastatel 2004–2005 töötas ta analüütikuna Vilniuse piirkonna arenguagentuuris ja aastatel 2005–2009 Strateegiliste Uuringute Keskuses.
Kurgvere

Kurgvere oli küla Rakvere kihelkonnas. Tänapäeval jäävad küla maad Lääne-Virumaa Rakvere valla Mädapea külla.
Kurgvere asub Rakverest 5 km edelas. Temast loodesse jääb Mädapea, põhja Mätliku, kirdesse Eesküla, itta Tõrma, kagusse Metsküla, lõunasse Järni, edelasse Vasivere ja läände Uduküla.
Kurgveret esmamainiti 1726, kui nimetati Mädapea talupoega "Kurckfer Mart". Samal aastal esines lisanime "Kurgfer" veel Kloodi mõisas Järni, Lepna ja Tõrma külas. 1796 nimetati juba küla "Kurgfer". Kurgvere on ka Mellini atlases. See küla asus Rakvere kihelkonnas ja kuulus Mädapea mõisale. 1977 liideti Kurgvere Mädapea külaga.
Kurgvere nimi tuleb isikunimest. Isikunimi omakorda koosneb linnunimest "kurg", millele liitub -vere. Kurevere-nimelisi külasid on Eestis palju.
Herman Kalmo

Herman Kalmo (7. juuni 1885 Narva-Jõesuu – 31. oktoober 1972 Tallinn) oli eesti omavalitsustegelane ja õpetaja.
Alates 1919. aastast oli ta Narva-Jõesuu algkooli juhataja ja alevivalitsuse sekretär.
Allan Tõemets

Allan Tõemets (2. juuni 1923 Tartu – 11. jaanuar 1989 Tallinn) oli eesti karikaturist.
Allan Tõemets arreteeriti 23.11.1950 Harjumaal, tribunali otsusega (09.03.1951) süüdistusega §58-1a ehk kodumaa reetmises. Karistuseks määrati 25+5 aastat, mida pidi kandma Vasalemmas.
Ta on maetud Liiva kalmistule.
Erika Ader

Erika Ader on Eesti alpinist.
Ta astus Alpiklubi Firn liikmeks 1981. aastal. Töötades 1990. aastatel Nõo Reaalgümnaasiumis, asutas ja juhendas seal Noorte Mägiklubi. Tema innustusel hakkasid klubis alpinismiga tegelema hiljem muudes valdkondades tuntuks saanud Kalli Samorodni, Priit Jaagant, Norman Aas, Kaari Kivikas, Karry Kukk, Peeter Kangur ja Ivar Mäerand.
Ader korraldas 1994. aastal esimese Eesti ekspeditsiooni Alpidesse Matterhornile (4477 m), mille käigus tõusid 7 Eesti alpinisti mööda klassikalist Hörnli marsruuti selle mäe tippu, teiste seas ka Aleksei Kovaltšuk, kes hiljem ronis kahe kaheksatuhandelise tippu.
2018. aastal korraldas ta ja viis osaliselt läbi Estonia mäetipu ekspeditsiooni Pamiiris.
Tõlkija.
Ta on 2013. aastal ilmunud Jaan Künnapi kakskeelse raamatu "Fotograafia minu elus" tõlkija.
Pille Saluvere

Pille Saluvere (sündinud 3. mail 1969) on eesti alpinist ja arst.
Ta on esimene eestlanna, kes alpinistina on tõusnud Lõuna-Ameerika kõrgema mäe tippu.
Erialalt arstina on ta oma teadmisi rakendanud mägironijate abistamiseks meditsiinilist abi vajavates juhtudes. Kui 2012. aastal Pamiiris Tartu ülikool 350 tipult eesti alpinistide grupi laskumisel üks rühma liikmetest murdis laskumisel jalaluu, oli dr Pille Saluvere üks neist, kes gruppi selles kiiresti lahendust vajavas juhtumis telefonitsi nõu oskas anda.
Lisaks alpinismile harrastab ta maratonijooksu ja on võistelnud sellel alal paljudes Euroopa riikides.
Haridus ja töökäik.
Ta lõpetas 1993. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna ravi erialal.
Ta töötab Põhja-Eesti Regionaalhaigla endoskoopiaosakonnas gastroenteroloogina, kus ta teostab 
gastrointestinaalset endoskoopiat.
Alpinism.
2007. aasta detsembris võttis ta ette eesti mägironijate seas väga populaarseks saanud Lõuna-Ameerika kõrgeima mäetipu Aconcagua (6960 m) vallutamise. 18. detsembril tõusis ta tippu kolme kaaslasega (kelle seas oli teinegi Tallinna arstist alpinist Priit Melnik). 
2012. aastal tõusis ta koos Priit Melnikuga esimeste eesti alpinistidena Peruus Andide mäestikus viietuhandelise Pequeño Alpamayo tippu.
Priit Melnik

Priit Melnik (sündinud 30. novembril 1961) on eesti alpinist ja arst.
Ta on alpinistina tõusnud Põhja-Ameerika, Lõuna-Ameerika ja Antarktise mandrite kõrgeimale mäetippu, seejuures Vinsoni mäemassiivi kõrgeimale tippu esimese eesti alpinistide rühma koosseisus. 
Erialalt arstina on ta oma teadmisi rakendanud mägironijate abistamiseks meditsiinilist abi vajavates juhtudes.
Lisaks alpinismile harrastab ta maratonijooksu ja on võistelnud sellel alal paljudes Euroopa riikides.
Haridus- ja töökäik.
Ta lõpetas 1979. aastal Tallinna 32. Keskkooli ja 1988. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna arstiteaduse erialal.
Ta töötab Põhja-Eesti Regionaalhaigla kirurgiakliinikus üldkirurgi, ülemarsti ja osakonnajuhatajana.
Alpinism.
2001. aastal võttis ta osa Jaan Künnapi Alpinismiklubi korraldatud eestlaste teisest ekspeditsioonist Põhja-Ameerika kõrgeimale mäele Mount McKinley'le ja tõusis koos Alar Siku ja Enn Nõmmikuga selle tippu. 
2007. aasta jaanuaris osales ta eesti esimesest mägiekspeditsioonist Antarktise mandri kõrgeimale mäele Vinsonile ja tõusis koos nelja kaaslasega (kelle seas varem kaheksatuhandelise tipus käinud Alar Sikk ja Tarmo Riga) esimeste eesti alpinistidena selle tippu. 
2007. aasta detsembris võttis ta osa eesti mägironijate seas väga populaarseks saanud Lõuna-Ameerika kõrgeima mäetipu Aconcagua (6960 m) vallutamise. 18. detsembril tõusis ta tippu kolme kaaslasega (kelle seas esimese eestlannana Pille Saluvere). 
2012. aastal tõusis ta koos Pille Saluverega esimeste eesti alpinistidena Peruus Andide mäestikus Pequeño Alpamayo (5425 m) tippu.
Dunkel

Dunkel (saksa keeles "dunkel" 'tume') on tume saksa laagriõlu ehk põhjakääritamisega õlu. Õlu on saanud nimetuse värvuse järgi, mis varieerub merevaigust tumepruunini. Õllele on iseloomulik linnaste maitse. 
Dunkeli õlu pärineb Baierimaalt, õlle kangus on 4,5–6%.
Milda Vainiutė

Milda Vainiutė (20. detsember 1962 Zirnajai, Zarasai rajoon – 13. september 2024 Rokiškis) oli Leedu jurist ja poliitik. Ta on töötanud leedu keele ja kirjanduse õpetajana, konstitutsiooniõiguse professorina Mykolas Romerise Ülikoolis, president Valdas Adamkuse nõunikuna. Ta oli 13. detsembrist 2016 kuni 8. märtsini 2018 Leedu justiitsminister.
Ta sündis aastal 1962 Rokiškises. Aastal 1981 lõpetas ta Rokiškises keskkooli. Aastal 1986 lõpetas ta Vilniuse Pedagoogilise Instituudi leedu keele ja kirjanduse õpetaja kvalifikatsiooniga. Aastatel 1987–1993 õppis ta Vilniuse Ülikooli õigusteaduskonnas. Aastal 1997 kaitses ta Gießeni ülikoolis õigusteaduse magistri väitekirja, aastal 2000 samas õigusteaduse doktori väitekirja.
Aastatel 1986–1993 töötas ta leedu keele ja kirjanduse õpetajana Rokiškise 3. Keskkoolis.
Kõrgalpinism

Kõrgalpinism (inglise keeles "high altitude climbing") on mägironimine üle 6000 meetri kõrguste mägede tippu.
Alpinistide tõusmist üle 6000 m kõrguse mäe tippu eesmärgiga tippu jõuda nimetatakse kõrgtõusuks.
Kõrgalpinism on kõige vähema-arvulisem harrastajaskonnaga mägironimise vorme. 
Hapnikuvaegus ja selle kompenseerimine.
Suurel kõrgusel õhurõhu ja hapniku osarõhu langusest tingituna tekib inimese organismis hapniku puudujääk (hapnikuvaegus). 
Kõrgusvahemikku 6000–7000 m nimetatakse adaptatsioonitsooniks, kus inimorganism kohaneb vaid ajutiselt: kahe-kolme nädalaga kurnatakse kohanemismehhanismid välja. Kõrgusvahemikku 7000–8000 m nimetatakse osalise adaptatsiooni tsooniks, kus inimesel on võimalik viibida kuni nädal, kusjuures hapnikku ei jätku isegi elutähtsate organite küllaldaseks varustamiseks. 8000 m kõrgusel algab surmatsoon, kus ilma täiendava hapnikuta on võimalik viibida vaid 2–3 päeva.
Hapnikuvaeguse kompenseerimiseks hingab alpinist sisse sageli lisahapnikku, mida ta saab hapnikumaski kaudu kaasaskantavast hapnikuballoonist. Vähesed suudavad tõusta lisahapnikku kasutamata isegi Džomolungma (8848 m) tippu (esimestena Reinhold Messner ja Peter Habeler 1978. aastal).
Kõrgalpinismi sünd.
Andide kõrgmägede uurimine ja tipuronimised algasid 1879–1880, kui briti mägironija Edward Whymper ronis Chimborazole (6268 m) ja uuris Ecuadori mägesid. Lõuna-Ameerika kõrgeima mäe Aconcagua (6960 m) tippu üritas 1883. aastal jõuda saksa geoloog ja mägironija Paul Güßfeldt, kuid edutult. Tipputõus õnnestus alles 1897. aastal šveitslasel Matthias Zurbriggenil mitu kuud kestnud Edward FitzGeraldi juhitud ekspeditsiooni käigus.
Himaalaja ja Karakorami kõrgmägesid uurisid esimestena britid sõjalis-strateegilistel kaalutlustel. 1892. aastal uuris Karakorami mägesid inglane Martin Conway ja jõudis 7000 meetri kõrgusele. 1895. aastal üritasid Himaalajas inglise mägironijad Albert F. Mummery ja John Norman Collie ronida kaheksatuhandelise Nanga Parbati (8125 m) tippu. Tipputõus nurjus kui Mummery ja kaks gurkhat hukkusid lumelaviinis. 1899. aastal uuris briti mägironija Douglas Freshfield esimesena Kangchenjunga (8586 m) läänenõlva; selle mäe tippu üritas esimesena jõuda 1905. aastal inglise okultist ja mägironija Aleister Crowley, kuid tipputõus nurjus.
Eesti kõrgalpinism.
Eesti kõrgalpinismi alguseks võib lugeda 1960. aastat, kui rühm eesti alpiniste võttis ette Peeter Varepi juhtimisel mägiekspeditsiooni Pamiiri mäestikus kuuetuhandelise mäe tippu (vallutati Estonia tipp).
Vadja alamlade

Vadja alamlade on lokaalne kronostratigraafiline üksus, Narva lademe kõige alumisem alamlade. Litostratigraafiliselt vastab sellele Vadja kihistu. Selle stratotüübiks on lõik Narva karjäärist 10 kilomeetrit Sirgalast kagus. Selle vanem stratotüüp oli ühine Narva lademega – Narva jõe vasak kallas Gorodenka jõe suudme piirkonnas.
Alamlademe kivimid paljanduvad Kirde-Eesti põlevkivikarjäärides ning Narva jõe ja selle lisajõgede kallastel. Väljaspool Eestit on alamlade eristatav Valgevene idaosani.
Alamlademe moodustab põhiliselt dolomiitne mergel, tumehall kuni must savi ja kollakashall dolomiit, mis sisaldab püriidi, kaltsedoni või sfaleriidi druuse. Fossiilidest on sellest leitud taimede eoseid, mis on Narva lademe alamlademete seas ainulaadne. Lademest moodustava dolomiidialumised kihid on muutunud bretšaks.
Leivu alamlade

Leivu alamlade on lokaalne kronostratigraafiline üksus, Narva lademe keskmine alamlade. Litostratigraafiliselt vastab sellele Leivu kihistu. Selle stratotüübiks on Luutsniku 451. puurauk.
Alamlademe kivimid avanduvad vähesel määral Poruni ja Narva jõe ümbruskonnas, paljandid sel alamlademel puuduvad. Kirde-Eestis on selle paksus kuni viis meetrit, Kagu-Eestis aga kohati üle 60 meetri. Väljaspool Eestit on alamlade eristatav Valgevene idaosani.
Alamlademe moodustab põhiliselt dolomiitne mergel, mis moodustab bretšat. Ülemisest osast võib leida ka kiltkivi ja liivakivi kihte, alamlademe ülemiseks piiriks on aga tihe punaka tooniga dolomiit. Alamlademe alumises osas sisaldub märkimisväärses koguses titaniiti ja korundi. Fossiilidest on sellest leitud suures koguses brahhiopoodide jäänuseid, erinevalt teistest Narva lademe kivimitest puuduvad selles aga peaaegu täielikult kalade jäänused.
Kernavė alamlade

Kernavė alamlade on lokaalne kronostratigraafiline üksus, Narva lademe kõige ülemisem alamlade. Litostratigraafiliselt vastab sellele Kernavė kihistu. Selle stratotüübiks on Ledai puurauk, nime on alamlademele andnud aga Kernavė alev Leedus.
Alamlade Eestis ei avandu. Kagu-Eestis on selle paksus 17–28 meetrit, Viljandimaa lõunaosas aga kuni 70 meetrit. Väljaspool Eestit on alamlade eristatav Valgevene idaosani.
Alamlademe moodustab põhiliselt pruunikaspunane liivakivi, millel on kiltkivi, savi ja mergli vahekihte, alamlademe ülemiseks piiriks on aga tihe punaka tooniga dolomiit. Fossiilidest on sellest leitud suures koguses kalade jäänuseid (tegemist on Narva lademe fossiilide poolest kõige rikkalikuma alamlademega). Sellest on leitud ka halvasti säilinud ja raskesti määratletavaid taimejäänuseid.
Georg Friedrich von Creuz

Georg Friedrich von Creuz (Creutz, Georg Friedrich von Kreutzen), 31. oktoober/10. november 1619 – 3/13. mai 1670), Mõntu (Mento) mõisnik, Jämaja kihelkonnas.
Rootsi sõjaväelane, rittmeister. 11/21. augustil 1661 doneeris Carl XI talle (Georg Friedrich von Kreutzen) Mõntu mõisa koos Kaavi (Kavi) külaga. Tema lesk abiellus kolonelleitnant Claus Kräftingiga, kellele 7/17. augustil 1673 konfirmeeriti ka Mõntu. Epitaaf Jämaja kirikus.
Leho Muldre

Leho Muldre (sündinud 23. märtsil 1940 Tallinnas) on eesti orkestrijuht, metsasarvemängija ja muusikapedagoog.
1958. aastal lõpetas ta Tallinna Muusikakooli, 1963. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi metsasarveklassi. Orkestridirigeerimise alal täiendas end Neeme Järvi ja Gunars Ordelovskise juures. Aastatel 1962–2002 oli ta Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli dirigeerimisõpetaja, aastatel 1989–2000 sama kooli direktor. 
Aastatel 1980–1989 oli ta puhkpilliorkestri Tallinn peadirigent, aastatel 1962–2002 Tallinna Georg Otsa nimelise Muusikakooli puhkpilliorkestri ja 1967–1992 puhkpilliorkestri Kalev dirigent. Ta on juhtinud ka Vabariiklikku Orkestrijuhtide Puhkpilliorkestrit. 
Aastatel 1977–1990 oli ta Eesti Kooriühingu puhkpillimuusika sektsiooni juhatuse esimees. Aastatel 1980–2004 oli ta üldlaulupidude puhkpilliorkestrite üldjuht.
Piret (parvlaev)

Piret on reederile TS Laevad kuuluv parvlaev, mis on tellitud Virtsu–Kuivastu liini jaoks.
Piret ehitati 2017. aastal Gdanskis Remontowa laevatehases. Laeva ristiema on Mareli Ots ja kodusadam Kuivastu sadam. Piret alustas liiniliiklust 14. aprillil 2017.
Tiiu (parvlaev)

Tiiu on reederile TS Laevad kuuluv parvlaev, mis telliti Rohuküla–Heltermaa liini teenindamiseks.
Tiiu ehitati Türgis Sefine laevatehases 2017. aastal. Laeva ristiema on Helen Kõmmus ja kodusadam Heltermaa. Tiiu alustas liiniliiklust 9. aprillil 2017.
Karen Pryor

Karen Pryor (neiupõlvenimega Karen Wylie; 14. mail 1932 New York – 4. jaanuar 2025) oli Ameerika Ühendriikide kirjanik, käitumispsühholoog, mereloomade bioloog ja loomatreener (peamiselt delfiinid, koerad ja hobused).
Õpingud ja töö.
Karen Pryor lõpetas Cornelli ülikooli. 
Taylor A. Pryor ("Tap" Pryor), K. Pryori esimene abikaasa, asutas mereloomade keskuse Hawaii's Sea Life Park and Oceanic Institute ning 1963. aastal alustas Karen Pryor seal treenerina. 
Karen Pryor pooldas B. F. Skinneri ja Konrad Lorenzi vaateid ning jõudis delfiinidega töötades positiivse kinnistamise ja klikkertreeningu põhimõteteni. Ta on kirjutanud loomade käitumisest ja treenimisest, alates 1987. aastast pidanud koerte treenimise seminare ja loenguid ülikoolides ning olnud USA valitsuse mereimetajate spetsialist ja konsultant . Lisaks on ta loomatreenerite koolitamise keskuse Karen Pryor Academy for Animal Training &amp; Behavior (KPA) rajaja. 
Loometöö.
Karen Pryor kirjutas ülikooliaastatel näidendeid, luulet ja artikleid ajakirjadele, hiljem teadusartikleid ja väga populaarseid raamatuid loomade psühholoogiast, käitumisest ja treenimisest.
Jumdžaagijn Tsedenbal

Jumdžaagijn Tsedenbal (mongoli Юмжаагийн Цэдэнбал; 17. september 1916 Uvsi aimakk – 20. aprill 1991 Moskva) oli Mongoolia kommunistlik partei- ja riigitegelane.
Ta oli aastatel 1939–1940 rahandusminister. 8. aprillist 1940 kuni 4. aprillini 1954 oli Jumdžaagijn Tsedenbal Mongoolia Rahvarevolutsioonilise Partei Keskkomitee peasekretär, 22. novembrist 1958 kuni 30. maini 1981 Keskkomitee esimene sekretär. 30. maist 1981 kuni 24. augustini 1984 Keskkomitee peasekretär. 28. maist 1952 kuni 11. juunini 1974 oli Tsedenbal Mongoolia Rahvavabariigi Ministrite Nõukogu esimees, 11. juunist 1974 kuni 24. augustini 1984 Suure Rahvahuraali Presiidiumi esimees.
Pärast võimult kõrvaldamist 1984. aasta augustis (ametlikult tervislikel põhjustel) asus Jumdžaagijn Tsedenbal koos oma venelannast abikaasa Anastassija Tsedenbal-Filatova ning poegade Vladislavi ja Dzorigiga elama Moskvasse. Uued võimulolijad ei lubanud tal enam Mongooliat külastada. Tema matustel Ulaanbaataris 1991. aastal olid ainult sugulased ja lähimad sõbrad.
Toomas Liivak (vehkleja)

Toomas Liivak (30. juuli 1941 Tallinn – 25. jaanuar 2017) oli eesti vehkleja ja vehklemistreener.
Vehklemisega hakkas tegelema 1958. aastal treener Helga Kala juhendamisel. Aastail 1961–1962 oli tema treener Klavdi Jadlovski.
Liivak võitis individuaalselt hõbemedali 1960. aasta ja 1962. aasta Eesti meistrivõistlustel. Individuaalse pronksi võitis ta 1961. aasta Eesti meistrivõistlustel. Meeskondlikult tuli ta Eesti meistriks 1959 ja 1966. Aastail 1960–1964 kuulus Eesti epeekoondisse.
Tema käe all on teiste seas treeninud Meelis Loit, Viktor Zuikov, Merle Esken, Anatoli Jasnov ja Viktor Kirpu. Treenerina osales 2000. aasta Sydney olümpiamängudel.
Isiklikku.
Ta on Andres ja Mari Liivaku vend.
Ta on olnud abielus Kadri Liivakuga.
Eugene Galanter

Eugene Galanter (27. oktoober 1924 Philadelphia – 9. november 2016 New York) oli ameerika psühholoog. 
Ta õppis Swarthmore College'is ja Pennsylvania Ülikoolis. 
Ta tegeles matemaatilise psühholoogiaga ja kirjutas ka mitu raamatut programmeerimisest.
Park Bo-gum

Park Bo-gum (korea keeles 박보검; sündinud 1993 Seoulis) on Lõuna-Korea näitleja.
Team Fortress Classic

"Team Fortress Classic" on 1999. aastal ilmunud, Valve Corporationi loodud ja avaldatud, tiimipõhine mitmikmängul põhinev esimese isiku vaates tulistamismäng. Mäng põhineb 1996. aasta "Quake'i" modifikatsioonil "Team Fortress" ning see porditi Valve'i poolt GoldSrc mängumootorile Half-Life'i tarkvaraarenduskomplekti propageerimiseks.
2013. aasta 12. augustil ilmus mäng ka MacOS-ile ja Linuxile.
Kriitiline vastuvõtt.
Videomänguarvustuste agregaator GameRankings andis Team Fortress Classicule 85,43% reitingu.
"Team Fortress Classic" on kantud 2010. aastal ilmunud raamatu "1001 Video Games You Must Play Before You Die" loendisse.
Klikker (loomade treenimise vahend)

Klikker (ehk plõksuti) on väike mehaaniline treeninguvahend loomade käitumise kujundamiseks. Klikkeri metallribale vajutamisel kostab metalne klõks, mis on looma jaoks muudest häältest ja helidest hästi eristatav ja seda saab seostada positiivse kinnitajaga. 
Ajaloost.
Klikkerite kasutamisele treeningul ehk klikkerkoolituse alusepanijaks peetakse Karen Pryorit ja tema raamatut "Klikkerkoolitus koertele". Klikkertreening järgib Burrhus Frederic Skinneri kirjeldatud operantse tingimise põhimõtteid. Põhjalikumalt käsitletakse positiivseid ja negatiivseid kinnitajaid (kasutatakse ka terminit "sarrustus") Karen Pryori raamatus "Ära koera maha lase!" .
1000 meetri jooks

1000 meetri jooks on kergejõustiku keskmaajooksu ala. Seda distantsi joostakse suurtel ametlikel spordivõistlustel harva. Pigem võib see olla kavas kommertslikel spordivõistlustel. Seda ala pole kunagi olnud olümpiamängude, maailmameistrivõistluste ega Euroopa meistrivõistluste kavas.
1000 m jooksu maailmarekordi omanik on keenialane Noah Ngeny (2.11,96), kes püstitas selle 5. septembril 1999 Rietis. Naiste maailmarekord kuulub venelanna Svetlana Masterkovale (2.28,98), kes jooksis selle 23. augustil 1996 Brüsselis.
60 meetri tõkkejooks

60 meetri tõkkejooks on kergejõustiku ala (üks tõkkejookse). 60 meetri tõkkejooks on sisekergejõustiku ala, mis on kavas nii meestel kui ka naistel. 60-meetrisel rajal on viis tõket.
60 meetri tõkkejooksu maailmarekordi omanik on Grant Holloway (7,27), kes püstitas selle 16. veebruaril 2024 Albuquerques. Naiste maailmarekord kuulub Devynne Charltonile (7,65), kes jooksis selle 3.märtsil 2024 Glasgow's.
80 meetri tõkkejooks

80 meetri tõkkejooks on endisaegne kergejõustiku ala (üks tõkkejookse). 80 meetri tõkkejooksu on jooksnud vaid naised. 80-meetrisel rajal on kaheksa tõket ja tõkke kõrgus on 76,2 cm.
80 meetri tõkkejooksu joosti esimest korda ametlikult 1926. aastal. Aastast 1949 oli see tõkkejooks naiste viievõistluse kavas. Aastatel 1932–1968 oli see tõkkejooks suveolümpiamängude kavas. 1972. aastal asendati see 100 m tõkkejooksuga.
Potsdami päev

Potsdami päev (saksa keeles "Tag von Potsdam") oli Potsdami Garnisonikirikus 21. märtsil 1933 toimunud pidulik tseremoonia, milles osalesid 5. märtsil 1933 valitud uue Riigipäeva liikmed. Sotsiaaldemokraadid keeldusid osalemast, kommunistidel oli osalemine keelatud. Uue Riigipäeva koosseisu esimene päris istungjärk toimus sama päeva pärastlõunal Berliinis Krolli ooperimajas.
Potsdami päev pidi sümboliseerima konservatiivsete jõudude ja natsionaalsotsialistide liitu ja teineteisemõistmist.
Joseph Goebbelsi juhtimisel tehti Potsdami päevast oluline propagandasündmus, mille kandsid üle kõik Saksa raadiojaamad.
Émile Allais

Émile Allais (25. veebruar 1912 Megève – 17. oktoober 2012 Sallanches) oli Prantsusmaa mäesuusataja.
Allais oli neljakordne maailmameister. Ta tuli maailmameistriks kiirlaskumises, slaalomis ja Alpi kahevõistluses 1937. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlustel ja 1938. aasta maailmameistrivõistlustel Alpi kahevõistluses. 
1936. aasta Garmisch-Partenkircheni olümpiamängudelt võitis ta Alpi kahevõistluses pronksmedali.
Osman I

Osman I Gazi (osmanitürgi keeles عثمان غازى "Osmān Gazi", tuntud ka kui Osman Bei ja Osman Alp; 1258 – 1. august 1326) oli Osmanite riigi esimene bei aastatel 1299–1326, Osmanite dünastia ja Osmanite riigi rajaja. 
Osman oli Ikonioni sultanaadi piirimaakonna valitseja, türkmeeni hõimupealiku Ertuğruli poeg. Ta sai isa surma järel 1281 selle maakonna (beilik'i) valitsejaks ning Ikonioni sultanaadi lagunedes Osmanite beiks. Osmani esivanemad pärinevad oguusi turkidest, kes olid pärit Kayi suguharust.
27. juulil 1302 võitis Osman I juhitud armee Konstantinoopoli lähedal toimunud Bapheuse lahingus ülekaalukalt Bütsantsi sõjaväge. Selle lahinguga langes enamik Bitüüniast – Anatoolia poolsaare Bosporuse väinade poolsest loodeservast – lõplikult Osmanite kätte. Konstantinoopol koos lähiümbrusega jäi siis veel kristliku riigina püsima.
Franz Zingerle

Franz Zingerle (11. detsember 1908 Axams – 12. juuni 1988 Axams) oli Austria mäesuusataja.
Zingerle tuli maailmameistriks kiirlaskumises 1935. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlustel.
Suur aruhein

Suur aruhein ("Festuca gigantea") on rohttaimeliik kõrreliste sugukonna aruheina perekonnast.
Kirjeldus.
Suure aruheina pööris on kuni 30 cm pikk, tipust longus, hõre, laiuv, hallikasroheline. Pähikud 10–15 mm pikad, 3–5 õiega. Libled 4–5 mm pikad, teravatipulised ja kileja servaga. Välissõklad pikaohtelised, ohe 2–3 korda sõklast pikem. Keeleke tömp, kuni 1 mm pikk, kõrvakesed suured, sirpjalt kõrt ümbritsevad. Lehelaba kuni 15 mm lai, sügavroheline ja alt läikiv. Suur aruhein kasvab kuni 150 cm kõrguseks. Taimed õitsevad juunist augustini. 
Kasvukoht.
Suur aruhein kasvab leht-ja segametsades, vanades parkides, võsastikes ja veekogude kallastel.
Levik.
Tavaline üle Eesti.
Kõrvakesed

Kõrvakesed on taime vart ümbritsevad väikesed hõlmakesed lehelaba alusel (lehetupe üleminekul lehelabaks).
Fernando Ocáriz Braña

Fernando Ocáriz Braña (sündinud 27. oktoobril 1944) on Hispaania päritolu Rooma Katoliku Kiriku vaimulik. Ta on 23. jaanuarist 2017 Püha Risti Preestrite Ühingu ja Opus Dei prelaat.
Fernando Ocáriz Braña sündis Prantsusmaal Pariisis Hispaania kodusõja põgenike peres viimase lapsena. Ta õppis Barcelona ülikoolis füüsikat, omandas 1969 Paavstlikus Lateraani Ülikoolis litsentsiaadikraadi teoloogias ja 1977 Navarra ülikoolis doktorikraadi teoloogias. Ta ordineeriti 1977 preestriks. 
Ocáriz Braña on alates 1986 Usudoktriini kongregatsiooni nõunik, 2003. aastast Vaimulikkonna Kongregatsiooni ja 2011. aastast Uue Evangelisatsiooni Paavstliku Nõukogu liige. Ta on ka Paavstliku Teoloogia Akadeemia liige ja tegutsenud Rooma Paavstlikus Püha Risti Ülikoolis fundamentaalteoloogia professorina.
Ocáriz Braña oli 1994. aastast Opus Dei generaalvikaar ja 2014. aastast abivikaar. Tema hobiks on tennis.
Roog-aruhein

Roog-aruhein ("Festuca arundinacea") on rohttaimeliik kõrreliste sugukonna aruheina perekonnast.
Kirjeldus.
Roog-aruheina pööris on kuni 35 cm pikk, kahekaupa männases asetsevate väga pikkade harudega. Alumises paaris on üks haru teisest veidi lühem. Pähikud on piklikmunajad 8–12 mm pikkused, sisaldavad 3–5 õit, hallikasrohelised ja enamasti lillaka varjundiga. Lehed on 3–10 mm laiad, tuhmrohelised, karedad. Kõrvakesed on poolenisti kõrt ümbritsevad. Alumised lehetuped on karedad. Kasvab tiheda puhmikuna. Roog-aruhein kasvab 50–150 cm kõrguseks. Taimed õitsevad juunis-juulis. 
Kasvukoht.
Roog-aruhein kasvab niisketel liivadel, mererannas, teeäärtel, puisniitudel, võsastikes. 
Levik.
Lääne-ja Põhja-Eestis sage, Lõuna-ja Ida-Eestis paiguti.
Pakiautomaat

Pakiautomaat on automaat postipakkide saatmiseks ja vastuvõtmiseks.
Eestis on pakiautomaatide võrk Itella SmartPOST-il, Omnival, DPD-l ja Cleveronil. Cleveron toodab ise ka pakiautomaate.
Toimepõhimõte.
Automaadid asuvad käidavates kohtades: ostukeskuste juures ja muude avalike asutuste lähistel või sees. Pakiautomaadid võimaldavad inimestel pakke saada ja saata ühes punktis ning selle eest kohapeal maksta. Eestis on iga elaniku jaoks pakiautomaat ligikaudu 15-minutise sõidu kaugusel.
Erinevalt postkontoritest ja kullerteenusest saab pakke saata ja vastu võtta 24 tundi päevas. Automaadid on varustatud elektrooniliste lukkudega, makseterminaliga ja turvakaameraga. Pakisaatja- ja saaja saavad paki liikumist elektrooniliselt jälgida ning selle laekumise ja kättesaamise kohta oma mobiiltelefonile ja meilile vastava sõnumi. Automaatidel on erisuuruses kapid, kasutaja valib kapi vastavalt oma paki suurusele. Logistikafirma töötaja käib automaati tühjendamas ja täitmas.
Ajalugu.
19. sajandi lõpul paigaldati USA-s kirjakastide juurde pakikastid. Esimesed pakiautomaadid loodi 2000-aastate alguses. Nende loomist ei saa omistada ühele isikule, asutusele või riigile, neid hakati looma ja kasutusele võtma üheaegselt mitmes piirkonnas. 2001. aastal katsetati Saksamaal pakiautomaatide prototüüpe.
SmartPost paigaldas esimese pakiautomaadi 2008. aastal Viljandis Selverisse.
Eesti Posti esimene pakiautomaat paigaldati 2010. aastal Tallinnas Viru keskuse juurde.
Eestis alustati 2022. aastal raamatute laenutusplatvormide kaudu pakiautomaatidesse teoste saatmisega.
Punane aruhein

Punane aruhein ("Festuca rubra") on rohttaimeliik kõrreliste sugukonna aruheina perekonnast.
Kirjeldus.
Punase aruheina pööris on kuni 6–10 cm pikk, rohekaslillakas, sageli ühe suhteliselt pika alumise haruga. Pähikud on 8–12 mm pikad, 4–7 õiega. Välissõkal on 0,5–2,5 mm pikkuse ohtega või ogateravikuga tipus. Keeleke on lühike või peaaegu puudub. Lehed on tume- või sinakasrohelised, ristlõikes enam-vähem kolmnurksed, kõrrelehed lamedad, pealt pikakarvased, sageli pikuti kokku käändunud. Juurmised lehed on niitjad. Juurmised vanad lehetuped on peaaegu alati punased. Punane aruhein kasvab 20–100 cm kõrguseks. Taimed õitsevad mais-juunis. 
Kasvukoht.
Punane aruhein kasvab niitudel, hõredates metsades, luidetel, kultuurtaimena karjamaadel ja murukülvides.
Levik.
Eesti sage.
Luide-aruhein

Luide-aruhein ("Festuca rubra" subsp. "arenaria") on rohttaimealamliik kõrreliste sugukonna aruheina perekonnast.
Kirjeldus.
Luide-aruheina pööris on kuni 7–8 cm pikk, piklikmunajas, kahe alumise haruga, helehallikas või roosakas. Pähikud on keskmiselt 1,5 cm pikad, 6–7 õiega ja karvased. Välissõkal 0,5-2 mm pikkuse ohtega tipus, tihedalt pikakarvane. Keeleke kuni 1 mm pikkune. Lehed on luide-aruheinal kokku rullunud, hallikasrohelised ja ristlõikes ovaalsed. Luide-aruhein kasvab 25–60 cm kõrguseks. Taimed õitsevad mais-juunis. 
Kasvukoht.
Luide-aruhein kasvab peamiselt rannaluidetel. 
Levik.
Eesti esineb teda paiguti.
Andmekaitsepäev

Andmekaitsepäev on rahvusvaheline tähtpäev 28. jaanuaril. Tähtpäeva eesmärk on tõsta inimeste teadlikkust ohtudest andmete kasutamisel, et säilitada oma privaatsus.
Andmekaitsepäev toimus esimest korda Euroopa Nõukogu initsiatiivil 2007. aastal.
Lamba-aruhein

Lamba-aruhein ("Festuca ovina") on rohttaimeliik kõrreliste sugukonna aruheina perekonnast.
Kirjeldus.
Lamba-aruheina pööris on kuni 3–7 cm pikk, enne ja pärast õitsemist kokku tõmbunud. Pähikud on 4–7 mm pikad, 3–6 õiega, lillakad või helerohelised. Välissõkla tipus on 1–3 mm pikkune ohe. Lehed on niitjad, peenikesed 0,35–0,7 mm läbimõõduga, välispinnal karedad ja oliivrohelised. Juurmised vanad kuivanud lehetuped on hallikad ja võsusid ümbritsevad. Kõrs on peenike, ümar ja paljas. Lamba-aruhein kasvab 20–60 cm kõrguseks. Taimed õitsevad mais-juunis. 
Kasvukoht.
Lamba-aruhein kasvab männi- ja segametsades, kuivematel niitudel.
Levik.
Eestis sage.
Liiv-aruhein

Liiv-aruhein ("Festuca sabulosa") on rohttaimeliik kõrreliste sugukonna aruheina perekonnast.
Kirjeldus.
Liiv-aruheina pööris on 6–12 cm pikk, kollakasroheline, peatelg ja pööriseharud lühikarvased. Pähikud on 6–8 mm pikad, 4–6 õielised. Alumised vanad lehetuped on liiv-aruheinal õlgkollased ja läikivad, sageli tumedama, tömbilt murdunud tipuga, jäigad. Lehed jäigad, torkavate tippudega. Kõrs ülemises osas tihedalt lühikarvane. Taime kõrgus on 20–60 cm. 
Kasvukoht.
Liiv-aruhein kasvab rannikul luidetel ja liivikutel. 
Levik.
Eestis paiguti.
Ameerika Ühendriikide presidendijärjekord

Ameerika Ühendriikide presidendijärjekord on nimekiri USA valitsusjuhtidest, kellel on õigus Ameerika Ühendriikide presidendiametile juhul, kui ametis olev president sureb, astub tagasi, tagandatakse, või muutub võimetuks oma tööülesandeid täitma.
"Täidesaatev võim ei salli lünki. Ta nõuab pidevat tegutsemist. Kui valitsusjuht on võimetu, võtavad suhteliselt väikesed vennad juhtimise otsekohe üle. Nad ei juhi egoistlikest kaalutlustest, nad lihtsalt usuvad, et keegi peab võimuohjad oma kätte võtma. Ja neil on täielik õigus – vastasel korral puhkeks anarhia." William Manchester. Presidendi surm. 1970. Lk. 200–201.
Presidendijärjekord on kehtestatud Ameerika Ühendriikide konstitutsiooniga ning 1947. aasta Presidendijärglusseadusega (Presidential Succession Act of 1947). Presidendijärjekord algab asepresidendiga, seejärel tuleb Esindajatekoha juht, peale neid ministrid järjekorras ministeeriumi loomise aja järgi (hiljem loodud ministeerium kõige viimasena).
Polesje aruhein

Polesje aruhein ("Festuca polesica") on rohttaimeliik kõrreliste sugukonna aruheina perekonnast.
Kirjeldus.
Polesje aruheina pööris on kollakasroheline, peatelg ja pööriseharud lühikarvased. Pähikud on 6–8 mm pikad, 4–6 õielised. Alumised vanad lehetuped on polesje aruheinal hallid, tömbilt murdunud tipuga, jäigad. Lehed jäigad, torkavate tippudega. Kõrs ülemises osas tihedalt lühikarvane. Taime kõrgus on 8–15 cm.
Kasvukoht.
Polesje aruhein kasvab rannikul luidetel ja liivikutel.
Levik.
Eestis haruldane.
Tallinna Kirjanduskeskus

Tallinna Kirjanduskeskus on loodud 2. jaanuaril 2017 ning koondab Eesti kirjanike A. H. Tammsaare, Mati Undi ja Eduard Vilde pärandit. Kirjanduskeskus haldab A. H. Tammsaare, Mati Undi ja Eduard Vilde muuseume ning osaleb Tallinna kirjanduselu mitmekesistamisel.
Keskus on endale eesmärgiks seadnud linna kirjanduspärandi kaardistamise (mälestustahvlid, monumendid) laiemalt, samuti Tallinnaga oluliselt seotud kirjanike uurimine ja nende mälestuse jäädvustamine, Tallinna kuvandi käsitlemine eesti (ja ka välis-) kirjanduses, rahvusvaheliste suhete arendamine jne.
Tallinna Kirjanduskeskus on Tallinna Kultuuriameti allasutus. Keskuse direktor on Maarja Vaino.
Kink-aruhein

Kink-aruhein ("Festuca trachyphylla") on rohttaimeliik kõrreliste sugukonna aruheina perekonnast.
Kirjeldus.
Kink-aruheina pööris on 8 cm pikkune, hallikasroheline ja sinaka kirmega. Pähikud on 5–9 mm pikad, 4–8 õiega. Lehed on sinaka kirmega, tipu osas karedad, alt läikivad. Alumised noored lehetuped või mõni neist on väga lühikarvased. Alumised vanad lehetuped on tume- või kollakashallid. Kink-aruhein kasvab 30–60 cm kõrguseks. Õitseb mais-juunis. 
Kasvukoht.
Kasvab kõrgendike lõunanõlvadel, männimetsade servaaladel, teede ja raudteede ääres.
Levik.
Eestis harvaesinev.
Ernst Hinterseer

Ernst Hinterseer (sündinud 27. veebruaril 1932 Kitzbühelis) on Austria mäesuusataja, olümpiavõitja.
Hinterseer võitis 1960. aasta olümpiamängudel Squaw Valleys slaalomis kuldmedali ja suurslaalomis pronksi. 1956. aasta olümpiamängudel Cortina d'Ampezzos sai ta suurslaalomis 6. koha.
Aastal 1960 nimetati ta Austria aasta sportlaseks.
Ernst Hinterseeri poeg Hansi Hinterseer on tuntud laulja ja endine mäesuusataja, kes võitis 1974. aasta maailmameistrivõistlustel suurslaalomis hõbemedali. Lapselaps Lukas Hinterseer on jalgpallur, kes mängib ka rahvuskoondises.
Euroopa meistrivõistlused

Euroopa meistrivõistlused (lühend EM) on Euroopas toimuvad spordivõistlused, kust selgitatakse vastava spordiala meister. 
Meistrivõistlusi peetakse järgmistel aladel:
Golfiväljak

Golfiväljak (ingl "course") on spordirajatis, ala, mille piires mängitakse golfi.
Maailmas on 33 161 golfiväljakut, millest umbes 25 000 on avalikuks kasutamiseks. Golfiväljakuid leidub 208 riigis üle maailma. Enamik neist asub Ameerikas, Kanadas ja Jaapanis. Neile järgnevad Suurbritannia, Austraalia, Saksamaa ja Prantsusmaa.
18-rajalise golfiväljaku rajamine maksab umbes 35 miljonit eurot (arvestamata maa hinda).
Eestis asuvad golfiväljakud muu hulgas Valga maakonnas Mäha külas, Harju maakonnas Manniva külas ja Jõgeva maakonnas Mustvee linnas.
Pronksmedal

Pronksmedal on auhind (medal), mida antakse mingi saavutuse eest, näiteks spordivõistlusel. Enamasti saab pronksmedali inimene, kes saavutab kolmanda koha. Esikoha saavutanu saab kuld- ja teise koha saavutanu hõbemedali.
Kolme medali (kuld-, hõbe- ja pronksmedali) väljaandmise traditsioon ulatub keskaega, mil neid hakati andma sõjaliste teenete eest.
Hõbemedal

Hõbemedal on auhind (medal), mida antakse mingi saavutuse eest, näiteks spordivõistlusel, kooli lõpetamisel. Enamasti saab hõbemedali inimene, kes saavutab teise koha. Esikoha saavutanu saab kuld- ja kolmanda koha saavutanu pronksmedali.
Kolme medali (kuld-, hõbe- ja pronksmedali) väljaandmise traditsioon ulatub keskaega, mil neid hakati andma sõjaliste teenete eest.
Gümnaasiumi lõpetamisel Eestis pärjatakse hõbemedaliga õpilast, kellel kuni kahes õppeaines on kooliastmehinne vähemalt "hea" (numbrilise hindamise skaalal "4") ja ülejäänud õppeainetes "väga hea" (numbrilise hindamise skaalal "5") .
Kuldmedal

Kuldmedal (vanemas kirjanduses "kuldauraha") on auhind (medal), mida antakse mingi saavutuse eest, näiteks spordivõistlusel, kooli lõpetamisel. Enamasti saab kuldmedali inimene, kes saavutab esikoha. Teise koha saavutanu saab hõbe- ja kolmanda koha saavutanu pronksmedali.
Kolme medali (kuld-, hõbe- ja pronksmedali) väljaandmise traditsioon ulatub keskaega, mil neid hakati andma sõjaliste teenete eest.
Gümnaasiumi lõpetamisel Eestis pärjatakse kuldmedaliga õpilast, keda on kõigis õppeainetes hinnatud hindega "väga hea" (numbrilise hindamise skaalal "5") .
Ago Jaani

Ago Jaani (23. jaanuar 1937 Haapsalu – 19. aprill 2017) oli eesti hüdroloog ja karikaturist.
Ta lõpetas 1964. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna geograafi-hüdroloogina.
Ta töötas Keskkonnaministeeriumi veeosakonna nõunikuna ja kuulus Eesti-Vene piiriveekogude kaitse ja säästliku kasutamise ühiskomisjoni.
Ta oli Eesti Veeühingu asutajaliige.
Teosed.
Temalt ilmus raamat "Narva jõgi ja veehoidla" (Piiriülese Koostöö Keskus, 2000).
Tema karikatuure avaldati Õhtulehe huumorirubriigis "Mesilane".
Korporatsioon Sakala maja

Korporatsioon Sakala maja on Korporatsioon Sakala staap ja vaimne keskpunkt Tartus aadressiga Veski tänav 69. Maja on tunnistatud kultuurimälestiseks.
Maja tellis 1910 korporatsioon Sakala asutajaliige Oskar Rütli. Maja projekti tegid Armas Lindgren ja Wivi Lönn. Ehitustöid juhtis insener Fromhold Kangro. Maja valmis 1911.
II maailmasõja ajal sai maja tugevasti kannatada, ent maja järk-järgult taastati.
Nõukogude ajal kasutas hoonet Tartu Kunstikool.
Eesti taasiseseisvumise ajal anti maja tagasi korporatsioonile.
Salten-Schlern

Salten-Schlern (itaalia: "Salto-Sciliar") on ringkond (itaalia: "comprensorio"; saksa: "Bezirksgemeinschaft") Lõuna-Tiroolis Itaalias. See koosneb Eisacki jõe oru madalamast osast Waidbruckist Bolzanoni. See on nime saanud Salteni platoo ja Schlerni mäe järgi. Ringkonna keskus asub Bolzanos, mis ise ei ole ringkonna osa.
Ülevaade.
2001. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 77,15% rahvastikust emakeelena saksa keelt, 18,82% ladiini keelt ja 4,03% itaalia keelt.
Salten-Schlerni ringkonda kuuluvad järgmised vallad:
Provintsikeskus Bolzano on halduslikult ringkonnast eraldatud.
Schlern

Schlern (itaalia: "Sciliar"; ladiini: "Sciliër") (2563 m) on mägi Dolomiitides Lõuna-Tiroolis Itaalias. Tippu mäe loodeosas jõudis esimesena 1880. aasta juulis Johann Santner. Tema auks on nimetatud Santner Spitze.
Schlern valitseb Seis am Schlerni ja Völs am Schlerni külasid ja tippu võib mõlemast külast jõuda numbriga 1 tähistatud tsirkulaarset rada pidi.
1700 m kõrgusel on võõrastemaja "Schlernboden" ja tipuplatool 2457 m kõrgusel on võõrastemaja "Schlernhaus", mõlemad avatud 1. juunist 15. oktoobrini. Kõrgeim tipp on Petz (2564 m).
Schlern on laulus "Bozner Bergsteigerlied" kui üks Lõuna-Tirooli maamärke. Selle iseloomulik profiil ilmub ajakirjas "Der Schlern - Zeitschrift für Südtiroler Landeskunde" (Lõuna-Tirooli piirkondlike uuringute ajakiri) ja logo on pressitud Loackeri vahvliküpsistele.
Avarsoo

Avarsoo on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel anti perekonnanime Avarsoo isikutele, kelle senine perekonnanimi oli Tats. Hendrik Avarsoo palvel kanti Avarsoo perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 72 all (Siseministeeriumi teadaanne 26. aprillist 1935).
Patkuli vaateplats

Patkuli vaateplats (ka "Patkuli vaateplatvorm") on vaateplatvorm Tallinna vanalinnas aadressil Rahukohtu tänav 5.
Plats oli minevikus aed. Platsil kasvab neli pärna, millest mõni on üle 100 aasta vana.
Platsi servas on Patkuli trepi ülemine ots.
Ebre

Ebre on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel anti Ebre perekonnanimeks isikutele, kelle varasem perekonnanimi oli Eber (Tallinnas, 1938. aastal). Aleksander Ebre palvel kanti Ebre perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 351 all (Siseministeeriumi teadaanne 31. märtsist 1938).
Eerme

Eerme on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel anti Eerme uueks perekonnanimeks isikutele, kelle varasem perekonnanimi oli Aermann, Eerman, Eermann, Ehrenpreis, Ehrlich, Ehrmann, Embek, Emberg, Erlagen, Ermann ja Luukas. August Eerme palvel kanti Eerme perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 406 all (Siseministeeriumi teadaanne 29. maist 1940).
Odintsovo rajoon

Odintsovo rajoon (vene keeles "Одинцовский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Moskva oblasti loodeosas. Rajooni keskus on Odintsovo linn.
Rajoon piirneb põhjas Istra rajooniga, kirdes Krasnogorski rajooniga, idas Moskva linnaga, lõunas Naro-Fominski rajooniga ja läänes Ruza rajooniga.
Rajooni pindala on 1245,11 km². Elanike arv oli 2012. aastal 316 060, 2009. aastal 285 708 ja 2002. aastal 286 033.
Odintsovo rajoonis on 198 asulat, mis kuuluvad seitsme linnaasunduse (Odintsovo, Kubinka ja Golitsõno linnade ning Bolšie Vjazjomõ, Zaretšje, Lesnoi Gorodoki ja Novoivanovskoje alevite) ja üheksa külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Setun, Vjazjomka, Storožka, Nahavnja, Ostrovnja, Tšatšenka, Žukovka, Dubešnja, Medvenka, Holjavka ja Malodelnja.
Paerand

Paerand on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel anti Paerand perekonnanimeks isikutele, kelle varasem perekonnanimi oli Pankovits, Perkman ja Soonberg. Karl Paeranna palvel kanti Paerand perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 139 all (Siseministeeriumi teadaanne 24. juulist 1935).
Mars Observer

Mars Observer oli NASA kosmosesond, mis startis 25. septembril 1992 uurima Marsi pealispinda, atmosfääri, kliimat ja magnetvälja. 
Sondi start oli edukas, kuid 21. augustil 1993, kolm päeva enne Marsi orbiidile sisenemist, kadus sellega side. Katsed sidet taastada nurjusid ja NASA kuulutas missiooni ebaõnnestunuks. Missiooni kaotust uurinud komisjoni lõppraporti kohaselt põhjustas Mars Observeri missiooni ebaõnnestumise ilmselt kütusepaagi purunemine.
Gerassim Vassiljev

Gerassim Semjonovitš Vassiljev (jakuudi keeles Герасим Семёнович Васильев; sündinud 30. augustil 1949 Viljuiski rajoonis Jakuudi ANSV-s) on jakuudi näitleja ja lavastaja, Venemaa teeneline kunstnik.
Alates 2012. aastast on ta Olongho Teatri pealavastaja.
Pärast Štšepkini-nimelise Kõrgema Teatrikooli lõpetamist 1974. aastal asus ta tööle Jakuudi Draamateatri (praeguse nimega Oiunski-nimeline Sahha akadeemiline teater) näitetruppi.
Vassiljev on mänginud mitmes jakuudi mängufilmis, sealhulgas 2009. aastal Andrei Borissovi lavastatud mängufilmis "Taina Tšingis Haana" ("Тайна Чингис Хаана"). Ta on tegutsenud ka õppejõuna Arktika Riiklikus Kunstide ja Kultuuri Instituudis.
Künnük Uurastõõrap

Vladimir Mihhailovitš Novikov, kirjanduslik pseudonüüm Künnük Uurastõõrap, (jakuudi keeles Владимир Михайлович Новиков; pseudonüüm jakuudi keeles Күннүк Уурастыырап ja vene keeles Кюннюк Урастыров; 9. mai (vkj 26. aprill) 1907 Amga uluss, Jakuudi oblast – 30. aprill 1990) oli jakuudi kirjanik (luuletaja), Jakuudi ANSV rahvaluuletaja.
Ta lõpetas 1942. aastal Jakutski pedagoogilise instituudi keele ja kirjanduse teaduskonna. Ta on töötanud ajakirjanikuna mitmes ajalehes (sealhulgas ajalehes Kõõm). 
Kirjanduslikku tegevust alustas ta 1925. aastal., esimene raamat avaldati 1932. aastal. 1941. aastal töötas ta poeetiliselt ümber olongho "Нуоҕалдьын кугас аттаах Тойон Дьаҕарыма Бухатыыр". 
Ta on tõlkinud vene kirjandusklassikute teoseid jakuudi keelde. Ta sai 1938. aastal NSV Liidu Kirjanike Liidu liikmeks.
Dancing in the Dark

"Dancing in the Dark" Ameerika rokklaulja ja laulukirjutaja Bruce Springsteeni ("The Boss") kirjutatud ja esitatud laul. "Dancing in the Dark" on tema 1984. aastal välja antud albumi "Born in the U.S.A." esimene singel.
Bruce Springsteen on laulu esitanud mitme turnee kontsertidel, samuti on laul kõlanud raadiotes. Hiljem on laul hakanud levima allalaaditava muusikafailina Spotifys, iTunesis jm.
"Dancing in the Dark" tõi Springsteenile 1985. aastal tema esimese Grammy kategoorias "Best Rock Vocal Performance"; teised nomineeritud selles kategoorias olid David Bowie – "Blue Jean ("live")", Eurythmics – "Would I Lie to You?", Talking Heads – "Once in a Lifetime ("live")" ja Tina Turner – "Better Be Good to Me".
"Dancing in the Dark" on lisatud 500 parima loo nimekirja "The Rock and Roll Hall of Fame's 500 Songs that Shaped Rock and Roll".
Laulu "Dancing in the Dark" muusikavideo.
Muusikavideo algversioon filmiti režissöör Brian De Palma juhtimisel Saint Paul Civic Centeris Minnesota osariigis 28. ja 29. juunil 1984.
Septembris 1985 võitis muusikavideo, milles tantsis ka Courteney Cox, auhinna MTV Video Music Award for Best Stage Performance.
Ülo Lepp

Ülo Lepp (29. detsember 1917 – 28. aprill 2003) oli eesti arst ja arstiteadlane.
1936. aastal lõpetas ta Hugo Treffneri Gümnaasiumi. 1937. aastal astus Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, samast aastast Eesti Üliõpilaste Seltsi liige. Lõpetas Tartu Ülikooli 1944. aastal.
1953. aastal kaitses ta Tartu Riiklikus Ülikoolis väitekirja "Suurte arterite pingsusseisundi võrdlev hinnang hüpertooniatõbiseil, eriti pulsilaine levimiskiiruse määramise alusel" ning sai meditsiiniteaduste kandidaadi kraadi.
Aastatel 1960–1991 töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna sisehaiguste kateedri dotsendina ja kardioloogiakliiniku arstina.
Ta harrastas suusatamist, tennist, ratsutamist ja matkamist. Matkates on ta käinud Elbruse tipus.
Isiklikku.
Tema isa oli arstiteadlane Feliks Lepp.
Pirita rannahoone

Pirita rannahoone on ehitis Tallinnas Pirita linnaosas aadressil Supluse puiestee 1.
Tallinna Linna Haljasalade Trusti Pirita rannahoone ehitati 1979. aastal ja selle projekteeris Mai Roosna.
Hoones oli algselt restoran, baar, söökla, kolm banketisaali ning tiibades peamiselt rannasolijaid teenindavad ruumid. 2000. aastate algul ehitati hoone peaaegu täielikult ümber korteriteks, arhitekt oli Ülo Peil. 
Maja ühes otsas on vetelpäästetorn.
Ajalugu.
Esimene Pirita rannahoone ehitati 1929. aastal Edgar Kuusiku ja Franz de Vriesi projekti järgi, lammutati 1975. aastal. Esimese rannahoone keskosas oli rõduga kuursaal, treppidest sai otse rannaliivale. Kõrval asusid riietuskabiinid, duširuumid, medpunkt ja postkontor. Lisaks restoranile oli hoones ka esimese järgu sanatoorium Kloostrimetsa.