tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Yerkesi-Dodsoni seadus

Yerkesi-Dodsoni seadus on aktivatsiooni ja soorituse vahelist empiirilist suhet kajastav seadus, mille töötasid 1908. aastal välja psühholoogid Robert M. Yerkes ja John D. Dodson. 
Selle seaduse järgi tõuseb füsioloogilise või psüühiilise aktivatsiooni korral soorituse tase, kuid seda vaid teatud punktini. Kui aktivatsiooni tase muutub liiga kõrgeks, sooritus langeb. Seda protsessi illustreeritakse sageli ümber pööratud U-kujulise kaarega, mis aktivatsiooni taseme tõustes alguses kerkib ja seejärel langeb. Lihtsate ülesannete sooritus on tõhusam kõrgema ja keerukate ülesannete sooritus madalama aktivatsioonitaseme puhul.
Aktivatsiooni tasemed.
Uuringutega on leitud, et erinevate ülesannete korral on optimaalse soorituse saavutamiseks vajalik erinev aktivatsiooni tase. Näiteks keerulised või vaimselt nõudlikud ülesanded võivad vajada madalamat aktivatsiooni taset (keskendumise hõlbustamiseks), kuid vastupidavust või kannatlikkust nõudvaid ülesandeid võib olla parem sooritada kõrgemate aktivatsioonitasemete korral (motivatsiooni suurendamiseks).
Ülesannete erinevuse tõttu võib mainitud ümber pööratud U-kujuline kaar olla joonistel väga erineva kujuga. Lihtsate edukalt õpitavate ülesannete korral võib aktivatsiooni ja soorituse vahelist suhet pidada lineaarseks, kusjuures aktivatsiooni suurenedes paraneb ka sooritus. Keeruliste, tundmatute või raskete ülesannete puhul muutub tegurite omavaheline suhe vastupidiseks ning aktivatsiooni suurenedes soorituse tase langeb.
See ülesande raskusega seotud efekt viis hüpoteesini, et Yerkesi-Dodsoni seadust saab jagada kaheks eraldi faktoriks. Ümber pööratud U-kujulise kaare ülespoole suunatud osa võib pidada aktivatsiooni energiat andvaks mõjuks. Allapoole suunatud osa on põhjustatud kognitiivsetele protsessidele, kuhu kuuluvad tähelepanu (nt "tunnelnägemine"), mälu ja probleemide lahendamine, mõjuvate aktivatsiooni negatiivsete omaduste (või stressi) poolt.
Uurimused on näidanud, et Yerkesi ja Dodsoni välja pakutud korrelatsioon on olemas (nt Broadhurst, 1959; Duffy, 1962; Anderson, 1988), kuid selle korrelatsiooni põhjust ei ole veel õnnestunud kindlaks teha (Anderson, Revelle &amp; Lynch, 1989).
Seos glükokortikoididega.
2007. aastal läbi viidud stressihormoonide (glükokortikoidide) mõju ja inimese tunnetuse analüüs leidis, et mäluga seotud soorituse suhe glükokortikoidide tasemesse näitas ümber pööratud U-kujulise kaare kujulist tulemust, mis sarnanes Yerkesi-Dodsoni tulemustega. Näiteks on pikaajalise mälu moodustamise protsess optimaalseim siis kui glükokortikoidide tasemed on mõõdukalt kõrgenenud. Peale adrenalektoomiat (seisund, mida iseloomustab madal glükokortikoidide tase) või välist glükokortikoidide manustamist (kõrge tase) täheldati aga olulist langust pikaajalise mälu protsessides.
See uurimus näitas ka, et stressivastuse esilekutsumiseks peab situatsiooni tõlgendama kui:
On ka leitud, et emotsionaalselt aktiveerivate sündmuste korral parandavad suurenenud glükokortikoidide tasemed mälu, kuid toovad stressi/emotsionaalse aktivatsiooni allikaga mitte seotud ainestiku korral reeglina siiski kaasa halvema meeldejätmise.
Korteriühistu

Korteriühistu (ka: "korterikooperatiiv") on mittetulundusorganisatsioon (ühistu), mis on loodud eesmärgiga majandada korteriteks jaotatud ehitist ja selle krunti ning esindada korteriühistu liikmete huvisid. 
Eestis reguleerib korteriühistutega seotut 2014. aastal vastu võetud Korteriomandi- ja korteriühistuseadus, eelnevalt 1994. aasta korteriühistuseadus.
Blake Lively

Blake Ellender Lively (sündinud 25. augustil 1987) on Ameerika näitleja. 
Ta on tuntud teismeliste telesarjast "Kõmutüdruk" ("Gossip Girl") ja ka paljudest filmidest, näiteks "Metslased". 
Praegu on ta abielus Kanada näitleja Ryan Reynoldsiga, aga tema endiste poiss-sõprade hulka kuuluvad ka näiteks Leonardo DiCaprio ja Penn Badgley.
Jõulud Vigalas

"Jõulud Vigalas" on 1980. aastal valminud Tallinnfilmi mängufilm.
Süžee.
Filmi tegevust leiab aset 1905. aasta sündmuste ajal. Vigala mõis rüüstatakse ja süüdatakse põlema. Kohale saabuvad karistussalklased ja algavad repressioonid. Edumeelne talupoeg ja rahvavalgustaja Bernhard Laipman mõisa rüüstamisest osa ei võtnud, kuid ametivõimud kavatsevad temaga arved õiendada. Hoolimata oma naise ja venna nõuannetest Bernhard Laipman ei sõida ära. Ta arreteeritakse ning sündmused lõpevad traagiliselt.
Filmi retseptsioon.
Film ei mahtunud mitte kuidagi filmi vastuvõtu komisjonide stampmõtlemise raamidesse ning oli seetõttu pikka aega üldse vastu võtmata. Kaaluti, kas anda filmile linastusluba või mitte. Esilinastus siiski toimus ning lõpuks jõudis film ka publiku ja kriitikute ette. Kuid ka siin tekkis väga palju eri arvamusi. Oli neid, kellele film meeldis, ja neid, kes ühinesid vastuvõtukomisjoni seisukohaga, et filmis on palju ajaloolist ebatäpsust, koguni ajaloo võltsimist. Filmile heideti ette Bernhard Laipmanni deheroiseerimist. Mõnede arvustajate meelest oli teda filmis kujutatud kõhkleva ja heitlikuna. Tegelikult oli ta olnud intelligentne, tasakaalukas ja põhimõttekindel. Filmi kunstilisele küljele pöörasid kritiseerijad palju vähem tähelepanu.
Assol (laevaklass)

Assol (vene keeles Ассоль) on Nõukogude Liidus massiliselt toodetud ja harrastajatele mõeldud lihtne purjejaht. See on tänapäevani kasutusel.
Ajalugu ja kirjeldus.
Jahi töötas välja konstrueerimisbüroo Neptun. Jahti toodeti 1970.–1980. aastail. Kere on valmistatud klaasplastist. Jaht on n-ö alapurjestatud, mis suurendab ohutust ja võimaldab turvaliselt sõita ka algajatel. Kiil ehk svert on ülestõstetav, mis võimaldab sõita madalasse vette. Merekõlblikkus on kuni 5 palli. Ahtrisse on võimalik kinnitada päramootor. Assolidele on korraldatud isegi spetsiaalseid regatte.
Jahi hind nõukogude ajal oli 3000–6000 rubla, tänapäeval on võimalik osta see 2500–5000 euroga.
Kaubanduskool

Kaubanduskool oli ühe- või kolmeaastase õppeajaga kutsekool, mille eesmärgiks oli õpilaste ettevalmistamine tööks kaubandus- ja tööstusettevõtetes ning kontoritööks erinevates ametiasutustes. 
Kooli sisseastumiseks oli vajalik kaheklassilise ministeeriumikooli või kihelkonnakooli lõpetamine. Kaubanduskoole pidasid üleval nii eraisikud kui ka õpetajate ühingud (Tallinnas ka Tallinna Linnavalitsus). Kaubandusekooli võisid astuda nelja-aastase kursusega linna-algkoolide lõpetajad, kaubandusekool oli oma õiguste poolest alama järgu kool, nagu kõrgem linna-algkool, kooliõpetajate seminar, progümnaasium ja kunst-käsitöökool. Kaubandusekooli lõpetajatel ei olnud õigust astuda kõrgematesse õppeasutustesse, sest kaubandusekoolid on selleks asutatud, et neis kontoritele ja kauplustele raamatupidajaid ja kirjavahetajaid ette valmistada.
1905. aastal asutati Tartus Jaan Thomsoni Poeglaste Kaubanduskool ja Hans Margensi Tütarlaste Kaubanduskool. 1906. aastal asutas Gustav Narusbek Tallinnas Gustav Narusbeki Kaubanduskooli ja Tallinna Linna Tütarlaste Kaubanduskool (1906–1936), 1909. aastal avati Tallinna Linna Poeglaste Kaubanduskool. 1919–1936 ja 1938–1944 (vaheajaga) tegutses Tallinna Linna Poeglaste Kaubanduskooli ja Kommertskooli direktorina Otto Johannes Kiisel. 
1906. aastal asutati Valgas, Uus tänav 14 Andres Kamseni era-kaubanduskool (1906–1913), 1910. aastal Tartu I Kooliõpetajate Ühisuse era-ühiskaubanduskool (1910–1919), 1912. aastal Valga Kooliõpetajate Ühisuse kaubanduskool, 1913. aastal Pärnu II Kooliõpetajate Ühingu kaubanduskool.
Eestis Vabariigis arendati kommerts- ja kaubanduskoolide võrk välja esimese vabariigi ajal ja see säilis 1944. aastani. 7. detsembril 1922 võeti vastu avalike keskkoolide seadus: selle põhjal kuulusid keskkoolid kas humanitaar-, reaal-, kaubandus-, majapidamis-, tehnika-, aiandus-, põllumajandus- või sotsiaalharusse. 1937. aastal võeti vastu kutsehariduslike õppeasutuste seadus, millega viidi kutsehariduslikud õppeasutused ühtluskooli süsteemi. Kehtestati kolmeastmeline süsteem: alam-, kesk- ja kõrgema astme kool ning nelja-aastase õppeajaga kaubanduskoolid muudeti kaubanduskeskkoolideks. 
Saksa okupatsiooni ajal allusid kaubandus- ja kommertskoolid Eesti Omavalitsuse Haridusdirektooriumile. Vastavalt haridusdirektori 30.09.1941 määrusele jätkasid nad tegevust 1937. aastal vastu võetud kutsehariduslike õppeasutuste seaduse alusel. Nõukogude okupatsiooni oludes korraldati need koolid ümber majandus- ja kaubandustehnikumideks. Kutsehariduslikud õppeasutused anti järk-järgult üle Eesti Vabariiklikule Tööjõureservide Valitsusele ja mõned oma profiilile vastavatele ametkondadele, enamik kaubandus- ja kommertskoole reorganiseeriti mitmesugusteks tehnikumideks.
Tühjus (eetika)

Tühjus ehk tühjustunne on vaimse kriisi, leina, eluaegse vangistuse ja depressiooni puhul kogetav olukord, kus väärtused on tuhmunud ja maailm on kaotanud külgetõmbavuse. Tühjust võidakse kogeda kõige tähendusetusena, vahetegemise ja väärtusetunde kaotusena, täieliku relativismi peadpööritava tundena, isegi vooruse ja vooruslike täieliku vihkamisena, armastuse täieliku puudumisena.
Risti Johannese järgi saadab Jumala arm usklikule kriisi, kus talle tundub, et ta on Jumala armastusest ilma jäänud. Kaob Jumala kohalolu tunne ja usk enese väärtuslikkusse. See annab võimaluse vabaneda enesekesksusest ja armastada Jumalat tõelisemalt. 
Kui tühjust ei taluta ega aktsepteerita, tekitab see kiusatuse täita see lohutavate fantaasiatega. Simone Weili järgi tekitab aktsepteerimata tühjus vihkamist, kibestumist ja trotsi.
Weili järgi võib tühjusest päästa armastus Jumala vastu, Murdochi järgi ka armastus mõne inimese vastu. 
Murdoch kujutab tühjust romaanis "Inglite aeg".
Olev

Olev (kreeka keeles "to on", keskaja ladina keeles "ens", saksa keeles "Seiendes") on Martin Heideggeril kõik see, millest me kõneleme ning mis ja kuidas me ise oleme. Olev on hoopis teistsugusel viisil kui olemine.
Filosoofias olev võib olla ka üksik asi või tõsiasi ning kõik see, mis eksisteerib, kogu ruumiliselt ja ajaliselt määratletav maailm.
Igal oleval on olemine. Olev on saamises, mööduv ning saanud võimalik. Vahel olevale vastandatakse olemist. 
Ontoloogia peamine eesmärk oli kõige oleva olemuse uurimine. 20. sajandi teisel poolel ei uurita filosoofias enam olemusi, vaid olevat.
Mir (Valgevene)

Mir on alev (endine linn) Valgevenes Hrodna oblastis Kareličy rajoonis. Alev on Miri külanõukogu halduskeskus. Asula nimi on leedu keeles "Myrius". Alevi nime kohta on mitu hüpoteesi, ühe järgi puhkasid seal rahulikult rüüsteretkel olnud tatarlased, teise järgi sõlmiti seal mingi rahulepe Vene vürstide ja leedulaste vahel, kolmanda järgi tuleb nimi ladinakeelsest sõnast ime kohta.
Miris asub Miri loss, mis on üks neljast UNESCO maailmapärandi nimistus olevast objektist Valgevenemaal.
Alevis on keskkool, lisaks asuvad seal veel kaks raamatukogu ja kultuurimaja. Alevis on viinavabrik. Vaatamisväärsusteks on lisaks Miri lossile veel vanalinn, katoliku kirik aastast 1599, õigeusu kirikud aastast 1533 ja 1910. Sünagoogist on säilinud õu, lisaks asub alevis veel mitu kabelit ja nüüdseks hävinu häärberi juures asunud mõisakompleks XIX sajandist.
Ajalugu.
Alevit mainitakse esimest korda aastal 1345, järgmist korda aga aastal 1395, mil Konrad von Jungingen asula maha põletas. Pärast seda andis Vytautas asula oma vennale Žygimantas Kęstutaitisele. Aastal 1434 läks Mir Petras Simonas Gedgaudaitise valdusse. 
Aastast 1486 kuulus Mir Iliniczitele, kes rajasid asula juurde lossi. Aastast 1583 sai Mir kohaliku krahvkonna keskuseks. Iliniczite kätte jäi Mir kuni aastani 1569, mil asula pärandati Radziwillidele.
Radziwillid rajasid asulasse nii katoliku kui ka õigeusu kiriku. Aastal 1579 sai Mir linnaõigused. Aastal 1655 rüüstasid Miri kasakad. Põhjasõja ajal hõivasid Miri Karl XII väed. XVIII sajandi esimesel poolel hakati Miris tootma riiet ja tegema tikandeid. Rzeczpospolita ajal kuulus Mir Navahradaki vojevoodkonda.
Mirist oli kujunenud paljurahvuseline asula. Miri alevis oli suur juutide kogukond, mis tegeles kaubandusega, lisaks neile elas seal veel palju mustlaseid. Alevis peeti kaks korda aastas laata, tähtis osa laadast oli hobusekaubandus, millega tegelesid põhiliselt mustlased. Miris elas veel palju tatarlasi, kes tegelesid aiandusega. Valgevenelased tegelesid põhiliselt käsitööga.
Aastal 1792 pidasid taganevad Poola väed Vene vägedega linna all Miri lahingu. Alates kolmandast Poola jagamisest aastal 1795 oli linn Venemaa koosseisus, kuuludes nüüd Minski kubermangu. Asula kaotas linnaõigused. Napoleoni sissetungi ajal aastal 1812 toimus Miri all jälle lahing. Selle käigus sai Miri loss kannatada ja asula uued omanikud rajasid uue mõisakompleksi. Aastast 1828 kuulus asula Wittgensteinidele, aastast 1891 aga Światopełk-Mirscytele.
Pärast Esimest maailmasõda kuulus Mir Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu. Kuni Teise maailmasõjani oli Miris suur juutide kogukond, mis hävitati peaaegu täielikult (pääses viiskümmend inimest). Miri mustlaste kogukond hävitati aga täielikult. Nii oli pärast sõda Miri rahvaarv ligikaudu poole väiksem.
Hydromorphus

Hydromorphus on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Hydromorphus" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Levila.
Need maod elavad Kesk-Ameerikas ja Colombias.
Olev (täpsustus)

Olev on see, mis on. 
Olev kääne ehk olev ehk essiiv on üks käänetest.
Olev on eesti mehenimi.
Olev on eesti perekonnanimi.
Olev on laev. 
Olev on kartulisort.
Hypsiglena

Hypsiglena on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Hypsiglena" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
2014. aasta.
Smithsoniani teadlane taasavastas Mehhikos kadunuks peetud maoliigi: 
Levila.
Need maod elavad Mehhikos ning Ameerika Ühendriikide edela- ja lääneosas.
Miri loss

Miri loss (valgevene keeles "Мірскі замак") on endine Iliniczite ja Radziwillide loss Valgevenes Hrodna oblasti Kareličy rajoonis Miri alevis. Loss kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse, ühtlasi on see üks seitsmest "Valgevene imest".
Ajalugu.
Linnuse ehitamist alustati arvatavasti 1506. aasta paiku, mil Mir kuulus Iliniczitele. Algne ehitis oli puidust. Aastast 1568 läks loss üle Radziwillide suguvõsale, kes rajasid kivilinnuse Valgevene gooti arhitektuuri stiilis. Linnuse juurde ehitasid Radziwillid renessansspalee, lossimüüride taha rajati aga bastionid.
Aastal 1655 rüüstasid lossi kasakad, aastal 1705 rootslased, aastal 1785 venelased.
Aastal 1812 pidasid Miri all lahingu vene väed ja prantslased. Kuigi venelased võitsid, taganesid nad Miri alt ja lasid lossi lahkudes õhku. Uued omanikud, Wittgensteinid, rajasid lossist eemale uue mõisakompleksi. Aastast 1891 kuulus Miri loss aga Światopełk-Mirscytele. Nemad hakkasid vana lossi rekonstrueerima, kuigi ei jõudnud sellega kuigi kaugele.
Aastal 1941 võeti Miri loss kasutusele juudi getona. Aastail 1944–1956 oli loss kasutusel majutusasutusena, mis tõi lossi interjöörile veel enam kahju.
Uus rekonstrueerimine algas 1980. aastatel ja jõudis lõpule 2010. aastaks. 2000. aastal arvati Miri loss UNESCO maailmapärandi nimistusse. Kaitsealuse ala pindala on 27 ha.
Praegu asub Miri lossis muuseum.
Arhitektuur.
Miri loss on ebakorrapärase nelinurkse põhiplaaniga. Gooti stiilis kindluse neljas nurgas on tornid, lisaks sellele on linnuse juures veel viies torn, mis on teistest kõrgem. See torn oli kasutusel väravatornina. Kindluse müüride vahel asus Radziwillide renessansspalee.
XVII sajandil rajati lossi juurde itaalia aed, kus lisaks kohalikele puudele ja põõsastele kasvasid ka sellised eksootilised puud nagu apelsini- ja sidrunipuud. Ka lisandus Miri lossile barokseid vorme, kui lossi pärast rüüsteretki taastati.
Lossi ümber asuvad muldvallid. Lisaks keskaegsele lossile on kaitse all veel XIX sajandil lisandunud osa: tiik, park, kabel, Światopełk-Mirscytele kuulunud mausoleum, väravavahi maja koos väravatega, mõisavalitseja maja. XIX sajandil ehitatud häärber on hävinud.
Sapotillipuulised

Sapotillipuulised ("Sapotaceae") on õistaimede sugukond.
Sapotillipuuliste hulka kuulub umbes 800 liiki igihaljaid troopilisi puid ja põõsaid, mis on jagatud 35–75 perekonda.
Paljudel taimedel on söödavad viljad. On ka õlirohkete seemnetega taimi.
Lila Tretikov

Lila Tretikov (; sünninimi Ljalja Tretjakova (Ляля Третьякова); sündinud 25. jaanuaril 1978 Moskvas) on vene päritolu USA äritarkvaratehnoloog ja ettevõtja. 
Ta oli Wikimedia Foundationi tegevdirektor 1. juunist 2014 kuni märtsini 2016.
Haridus.
16-aastaselt kolis ta Ameerika Ühendriikidesse, kus õppis California Ülikoolis Berkeleys arvutiteadust ja disaini ning uuris masinõpet.
Karjäär.
1999. aastal alustas Tretikov karjääri Sun Microsystemsis insenerina Sun-Netscape Alliance'is, töötades Java serveritega. Peagi rajas ta tehnoloogiaturundusfirma GrokDigital.
2007–2014 oli Tretikov äritarkvaratootja SugarCRM (2011. aastal kliendibaasilt maailmas kolmas CRM-tarkvarafirma) infodirektor ("chief information officer") ja asepresident insenerinduse alal. Ta on ka Zamurai Corporationi nõukogu nõunik.
2012. aastal pälvis ta 9. Stevie' auhinna (Stevie Awards) naisettevõtjate kategoorias.
Patendid.
Lila Tretikovile kuulub terve rida patente intelligentse andmekaardistuse ja dünaamiliste keelerakenduste vallas.
Teokonsekventsialism

Teokonsekventsialism on moraalifilosoofias seisukoht, mille järgi teo moraalne õigsus või väärus sõltub täielikult teo tagajärgedest. Tegu on õige, kui tal on parimad võimalikud tagajärjed. 
Teokonsekventsialism on laiem mõiste kui teoutilitarism, sest tagajärgede headuse hindamisel võidakse arvestada ka õigluskaalutlusi.
Valgetiib-pirk

Valgetiib-pirk ("Sarothrura ayresi") on ruiklaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Ta kuulub kriitilises seisundis liikide hulka.
Valgetiib-pirki on kohatud Etioopias, Zimbabwes ja Lõuna-Aafrika Vabariigis; kinnitamata andmetel ka Sambias ja Rwandas. Ainsad teadaolevad pesitsuspaigad on Kesk-Etioopia märgaladel 2200–2600 meetri kõrgusel merepinnast tihedate kiirestikasvavate rohttaimede keskel. Lind pesitseb 20–40 cm kõrguste taimede vahel piirkondades, mis ei ole liiga üle ujutatud. On täheldatud, et üsna pea pärast poegade koorumist kolitakse pesakond tihedama rohuga alale, mis on püsivamalt vee all.
Linnu eluviisi ja käitumise kohta on vähe kindlaid andmeid. Pole ka teada, kas levila põhja- ja lõunaosas kohatud linnud esindavad sama populatsiooni või on paiksed.
Valgetiib-pirk toitub seemnetest, putukatest, ämblikest, ussidest ning väikestest konnadest ja kaladest. Pesas on tavaliselt 4–6 muna. Arvatav haudeaeg on 15–16 päeva.
Populatsiooni ohustavad eelkõige sobilike rohumaade hävimine karjapidamise tõttu, niitmine, kuivendamine ja paisutamise tagajärjel tekkinud üleujutused. Populatsioon väheneb väga kiiresti.
Matteo Renzi

Matteo Renzi (sündinud 11. jaanuaril 1975 Firenzes) on Itaalia poliitik, kes oli alates 22. veebruarist 2014 kuni 12. detsembrini 2016 Itaalia peaminister. Ta on kõigi aegade noorim Itaalia peaminister.
Ta õppis Firenze ülikoolis õigusteadust.
Matteo Renzi oli aastatel 2004–2009 Firenze provintsi president ja 2009–2014 Firenze linnapea. 
Peaministrina soovis Mattoe Renzi Itaalia parlamenti reformida. Selleks esitati kõigepealt 8. aprillil 2014 senatile eelnõu, mille esimene lugemine toimus senatis 13. oktoobril 2015 ja saadikutekojas 11. jaanuaril 2016, teine lugemine toimus senatis 20. jaanuaril 2016 ja saadikutekojas 12. aprillil. Kuna eelnõu ei võetud mõlemas kojas vastu vajaliku kahe kolmandiku hääleenamusega, korraldati põhiseaduse artikli 138 kohaselt 4. detsembril 2016 rahvahääletus. Matteo Renzi lubas kaotuse korral ametist tagasi astuda. Rahvahääletusel hääletas 59,11% reformide vastu ja Renzi astuski 12. detsembril tagasi. Tema asemel sai Itaalia peaministriks senine välisminister Paolo Gentiloni.
Matteo Renzi oli kuni 2019. aastani Demokraatliku Partei liige ja alates 15. detsembrist 2013 selle peasekretär. 2019. aastal sai temast erakonna Italia Viva esimees.
Tammām Salām

Tammām Şā'īb Salām (araabia keeles تمام صائب سلام; sündinud 13. mail 1945 Beirutis) on Liibanoni poliitik, kes oli 15. veebruarist 2014 kuni 18. detsembrini 2016 Liibanoni peaminister. 
25. mail 2014 läksid talle ajutiselt üle ka Liibanoni presidendi volitused, sest president Mīshāl Sulaymāni ametiaeg lõppes ning parlament ei suutnud enne seda riigile uut riigipead valida. Presidendi kohuseid täitis ta kuni 31. oktoobrini 2016. 
Ta on mitu korda peaministri ametis olnud Şā'īb Salāmi poeg. 
Tammām Salām ei kuulu ühtegi erakonda. Aastatel 2008–2009 oli ta kultuuriminister.
Kõne Tallinna juutkonnale

Kõne Tallinna juutkonnale oli 29. mail 1926 Johan Laidoneri peetud kõne Tallinnas toimunud nn Palestiina koosolekul. Üritus toimus luuletaja Leib Jaffe külaskäigu puhul. Kõne stenogrammi põhjal tehtud saksakeelne tõlge on säilinud Jeruusalemma Sionistlikus keskarhiivis ja eesti keeles avaldatud tagasitõlkena ajakirjas Akadeemia.
Kontekst.
Johan Laidoner viibis 1925. aastal Lähis-Idas juhtides Rahvasteliidu komisjoni esimehena Iraagi ja Türgi vahelise piiri demarkeerimist. Seejärel ei pöördunud ta kohe Eestisse tagasi, vaid suundus Palestiinasse, kus arvatavasti viibis inkognito. Seda reisi mainis ta ka oma kõnet alustades, nentides, et viibis Palestiinas lühikest aega ja "on halvasti kursis sionismiküsimuse ja liikumisega".
29. mail 1926 toimus Tallinnas juutide Palestiinasse asutamise eest vastutava sionistliku keskorganisatsiooni Keren Hayessodi esindaja Leib Jaffe külaskäigule pühendatud kõnekoosolek, kuhu kutsuti esinema ka Johan Laidoner ja toonane haridusminister Jaan Lattik. Viimane kõnekoosolekul isiklikult ei osalenud ja tema pöördumine loeti ette.
Kajastus.
Nii Leib Jaffe kui sündmusest kirjutanud Eesti ajakirjandus tõid hiljem välja Laidoneri Palestiina-visiidi. Jaffe mainis Laidoneri esinemist oma aruandes koosoleku kohta, lisades juurde, et too on "väga populaarne isiksus Eestis ja Rahvasteliidu delegaat Mossuli küsimuses". Ajaleht Kaja leidis Palestiina koosoleku kohta kirjutatud ülevaates, et Laidoner on Palestiina reisilt hulga huvitavaid muljeid kaasa toonud ja ühtlasi nimetab ka tema kõnet "reisimuljeteks Palestiinast". Samuti mainis Laidoneri Palestiina-reisi kõnekoosolekust kirjutanud Päewaleht.
Päewaleht refereeris Laidoneri kõnet pikalt ja leidis, et seda "kuulati suure huvi ja tähelepanekuga". Ka Kaja pühendas kõne sisule rohkelt leheruumi ja rõhutas, et "kõne kutsus […] kiiduavaldused esile ja erilise tänukõne hra L. Jaffe poolt".
Kõne teksti eripärad.
Laidoneri kõnest on teadaolevalt säilinud ainult üks eksemplar, mida säilitatakse Jeruusalemma Sionistlikus keskarhiivis. Ehkki Laidoner kõneles eesti keeles, on säilinud tekst tema kõne stenogrammi põhjal kiiruga tehtud saksakeelne tõlge, milles leidub mitmeid vigu. Michael Heltzeri väitel ei olnudki Laidoneril kirjutatud teksti, vaid ta kõneles peast.
1993. aastal ilmus ajakirjas Akadeemia saksakeelsest tekstist tagasi eesti keelde tehtud tõlge koos Heltzeri joonealuste märkustega tekstis sisalduvate vigade kohta.
Võimalik mõju.
Michael Heltzer on pidanud võimalikuks, et Laidoner "tolle aja Tallinna juutidele oma kõnega mõju avaldas ja et nii mõnigi perekond selle mõjul nüüd Iisraelis elab".
Eugen Bachblum

Eugen Bachblum (14. märts 1921 Narva – 13. september 1994) oli eesti õpetaja. 
Ta võttis osa Teisest maailmasõjast Eesti Laskurkorpuse ridades. Ta on olnud Tallinna Pedagoogilise Instituudi eelkooliealise pedagoogikateaduskonna dekaan.
Ta töötas aastakümneid Tallinna 20. Keskkoolis tööõpetuse õpetajana.
Eugen Bachblumi põrm maeti 20. septembril 1994 Tallinna Aleksander Nevski kalmistule.
Hartsõzk

Hartsõzk on linn Ukrainas Donetski oblastis. Linn asub umbes 30 km Donetskist idas.
Asula tekkis 1869. aastal raudteejaama juurde. 1938 sai linnaõigused. Hartsõzki linnanõukogu haldusalas on lisaks veel 2 linna, mitu alevit ja küla.
13. aprillil 2014 vallutasid linnavalitsuse hoone relvastatud venemeelsed mässulised.
Hartsõzk on metallurgiatööstuse ja kivisöe tootmise keskus.
Jäätmemajandus

Jäätmemajandus (ka: "jäätmendus, jäätmeasjandus"; inglise "waste management") on majandusharu, mis tegeleb jäätmete valdkonnaga.
Jäätmemajandusega on tihedalt seotud jäätmekäitlus (inglise "waste treatment").
Eestis reguleerib jäätmemajandust 1998. aastal vastu võetud jäätmeseadus.
Koodivahetus

Koodivahetus on kahe või enama keele või keelevariandi kasutamine ühe lausungi või vestluse piires.
Vahekord lähedaste mõistetega.
Koodivahetuse erinevus laenamisest, interferentsist, keelevahetusest ja koodikopeerimisest on hägus. Mõistete piirid on autoriti erinev. Terminite rohkus ja nende tähenduse varieerumine on seotud mitmekeelsuse teooriate rohkusega.
Koodivahetus ja laenamine.
Kontaktlingvistikas on vaieldud koodivahetuse ja laenamise eristuse üle. Alternatiivsed seisukohad on, et: 
Koodivahetuse uurimine.
Uuritakse valdavalt lausesiseselt toimuvaid mitmekeelseid üleminekuid, kusjuures "uuritakse koodivahetuse struktuuri, koodivahetuse asukohta lauses, koodivahetuse jagunemist sõnaliikide ja lauseliikmete lõikes, koodivahetuse elementide fonoloogilist, morfoloogilist ja süntaktilist integreerumist vestluse põhikeelde, vestluse põhikeele määramist, koodivahetuse piiranguid, koodivahetamise ja laenamise eristamist".
Entitas

Entitas ('olev-us') on skolastikas oleva olemus, mis teeb ta selleks, mis ta on, ning ilma milleta teda ei saaks olla. 
Sellest sõnast pärineb sõna "entiteet".
Perekond Männard

"Perekond Männard" on 1960. aastal Tallinna Kinostuudios valminud mängufilm. 
Filmist.
Film esilinastus 30. oktoobril 1960 Tallinnas kinos Sõprus, NSV Liidu esilinastus oli 27. septembril 1961. Filmivõtted toimusid Tallinnas ning lõpu lahingustseen filmiti Vääna-Jõesuus.
Perekond Männard on esimene Teise maailmasõja järel valminud film, mille tegevus toimus ainult Eesti Vabariigis. Film oli märgilise tähendusega — nn Eesti aega kujutavaid filme ju ei tehtud.
Filmis jälgitakse kahe töölisperekonna elusaatust Eesti Vabariigi algusaastatel (1918–1924), sündmuste keskmes on perekonnad Männardid ja Neiderid. Männardid jäävad ustavaks töölisliikumisele ka pärast proletariaadi võitluse lüüasaamist 1924. aastal, kuid Neiderid näevad oma elu eesmärki ainult haljale oksalejõudmises.
Režissöör Aleksandr Mandrõkin lavastas filmi stalinliku filmikunsti sotsialistliku või kriitilise realismi võtmes, kus "pahad on pahad ja head on head".
Kommentaare.
Filmi stsenarist Valter Kruustee (1960): "Stsenaariumi kirjutamisel tuli rohkesti uurida meie töölisliikumist käsitlevaid dokumente. Siit tekkiski mõte, et rikkalik materjal töölisliikumise juhtide Viktor Kingissepa, Vilhelmine Klementi ja teiste revolutsiooniliste tegelaste kohta peaks leidma kasutamist uute stsenaariumide koostamisel.
Isiklikult on kavas kirjutada sündmustikule “Perekond Männard” veel teine ja kolmas osa. Seal tuleks vaatluse alla juuniülestõusu-eelne ja Suure Isamaasõja aegne periood, viimane osa oleks seotud aga tänapäevaga."
Jaan Ruus (1995): "See film kuulub Eesti filmiloole kui nähtus, mis filmiajalooliselt näitab, et vanad klišeed toimivad kaua aega ja filmi uutmiseks peab tulema peale uus põlvkond."
Isikumaks

Isikumaks ehk pearaha (ka: "pearahamaks") on maks, mida kindlaks määratud suuruses võetakse igalt inimeselt (täiskasvanult), mõnikord on maksust vabastatud näiteks vaesed.
Isikumaksud on näiteks tulumaks, omandimaks, koolimaks, kogukonnamaks.
Aruküla männik

Aruküla männik on männik Harju maakonnas Raasiku vallas Aruküla lõuna- ja lääneosas.
Männikut läbib Lagedi-Aruküla-Peningi tee.
Enese ja teise asümmeetria

Enese ja teise asümmeetria (inglise keeles "self-other asymmetry", "self/other asymmetry") on tavamoraalis ehk tervemõistuslikus moraalis esinev samalaadsete tegude või tegematajätmiste erinev moraalne staatus olenevalt sellest, kas tegu on suunatud enesele või kellelegi teisele.
Mõiste võttis kasutusele Michael Slote (1984).
Tavamoraali järgi on muude asjaolude võrdsuse korral 
Enese ja teise asümmeetria on vastuolus teokonsekventsialismiga. Seetõttu, kui enese ja teise asümmeetria on õigustatav (kas moraaliintuitsiooniga või muul moel), sunnib see teokonsekventsialismi modifitseerima. Teisest küljest, teokonsekventsialism võib olla nii usutav, et see põhjendab tavamoraali revideerimist.
Enese ja teise asümmeetria avaldub ka sõnade tähendustes:
Enese ja teise asümmeetria rikub tavamoraali üldist printsiipi, et mida lähedasem on inimene mulle, seda suuremad kohustused mul tema ees on.
Enese ja teise asümmeetriat on raske seletada.
On väidetud, et põhjus, miks mul on lubatud ennast kahjustada või mingit kasu vältida, kuna aga pole lubatud teist inimest kahjustada või takistada tal sarnase kasu saamist, on endale tehtavates tegudes kätkevas implitsiitses nõusolekus. Siis võib nimetatud asju ka teistele teha, kui nad on sellega nõus. Ent niisugune seletus ei ole piisav. Kui keegi irratsionaalselt palub mul teda tappa, siis on mul väär teda tappa, igatahes vääram kui irratsionaalselt ennast tappa, kuigi nõusoleku koha pealt vahet pole. (Võidakse öelda, et teise nõusolekut ei võeta nii tõsiselt või sõna-sõnalt kui enda oma, aga see on enese ja teise asümmeetria teisel kujul.) Kui ma saan vältida kas enda pikaajalist valu või sinu lühiajalist valu, siis võime olla mõlemad nõus, et minust oleks rumal vältida sinu valu; sa võid mitte nõustuda sellega, et ma võtan enda peale pikaajalise valu, et vältida sin lühiajalist valu, kuigi selles ei ole terve mõistuse seisukohast midagi moraalselt väära. Ja kui ma võin vältida kas enda lühiajalist valu või sinu pikaajalist valu, siis on moraalselt õige, et ma teeksin viimast, ja eeldatavasti sa ei oleks nõus, et ma teeksin esimest, ja see oleks väär. Nii et paistab, et õigsuse ja vääruse vaheline erinevus ei tule nõusolekust või mittenõusolekust.
Sõjavägede Juhataja

Sõjavägede Juhataja oli Eesti relvastatud jõudude rahuaegne juht ajal, mil polnud ametisse nimetatud suuremate volitustega Sõjavägede Ülemjuhatajat.
Sõjavägede Juhataja oli ameti poolest Riiginõukogu liige ja võttis sõnaõigusega osa Vabariigi Valitsuse koosolekutest.
Eesti iseseisvusajal pole Sõjavägede Juhatajaid ametis olnud. Nõukogude Liidu okupatsiooni ajal 1940. aastal oli Sõjavägede Juhatajaks nimetatud Gustav Jonson, kuid tema ülesandeks jäi peamiselt Eesti sõjaväe likvideerimise ja "rahvaväeks" ümberkujundamise juhtimine.
Ülemnõukogu

Ülemnõukogu on mingi riigi kõrgeim võimuorgan. 
Ülemnõukogu oli nt NSV Liidus (NSV Liidu Ülemnõukogu), sh selle liiduvabariikides (nt Eesti NSV Ülemnõukogu); oli ka Eesti Vabariigi Ülemnõukogu.
Tamme tänav

Tamme tänav on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Maarjamäe asumis. Tamme tänav algab Kose teelt, ristub Paju tänava, Kase tänava ja Künnapuu tänavaga ning lõpeb seejärel umbtänavana. Tamme tänav on põhja-lõunasuunaline ning ligikaudu 435 meetri pikkune.
Tamme tänav sai nime 1900. aastal. Tänava saksakeelne nimi oli "Eichenstrasse" ja venekeelne nimi "Дубовая улица". Tänav on nime saanud seal kasvavate tammede järgi.
Tõru tänav

Tõru tänav on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Maarjamäe asumis. Tõru tänav algab Kose teelt, ristub Kase tänava ja Künnapuu tänavaga ning lõpeb seejärel umbtänavana. Tõru tänav on enam-vähem põhja–lõunasuunaline ja ligi 440 meetri pikkune.
Tõru tänav sai nime 21. mail 1946. Tänav on nime saanud sealsete tammede tõrude järgi.
Ain Heinaru

Ain Heinaru (3. oktoober 1943 Tallinn – 30. aprill 2022) oli eesti geneetik.
Töökäik.
Aastatel 1990–1995 oli Heinaru Tartu Ülikooli molekulaar- ja rakubioloogia instituudi juhataja, 1992. aastast geneetikaprofessor, 1995–1998 Haridusministeeriumi teaduse ja kõrghariduse osakonna juhataja ning 1998–2002 Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna dekaan.
Aastatel 2002–2007 töötas Heinaru Tartu Ülikooli teadusprorektorina ning 2009. aastast oli ta Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste teadus- ja arendusnõunik.
Teadustöö.
Professor Ain Heinaru on oma tööga aluse pannud biodegradatiivsete plasmiidide uurimise suunale Eestis ning kasvatanud sellega tegeleva uue teadlaste põlvkonna. Ta saavutas edu teadustulemuste rakendamisel keskkonnasaaste vähendamiseks. Üks tema hilisemaid projekte oli bakterite keskkonnastressiga kohastumise molekulaarsete mehhanismide uurimine.
Ain Heinaru koostas esimese eestikeelse üldgeneetika õpiku "Geneetika", mis sisaldab eestikeelset geneetikasõnastikku, mis on leitav ka veebilehelt geneetika.ee ja Androidi rakendusest GenDi. 2020. aastal ilmus Ain Heinaru ja Sulev Kuuse täiendatud eesti-inglise-eesti geneetikasõnastik.
Isiklikku.
Ain Heinaru abikaasa oli mikrobioloog Eeva Heinaru ning tütred Piret Kusche ja Maris Heinaru.
Maire Annus

Maire Annus (aastani 1963 ja aastatel 1965–1971 Maire Vaino, aastatel 1963–1965 Maire Toomingas; 26. aprill 1941 Tallinn – 22. aprill 2014) oli eesti arhitekt.
Ta lõpetas aastal 1960 Tallinna 2. Keskkooli ja aastal 1966 ERKI arhitektina.
Ta töötas aastatel 1966–1984 Eesti Maaehitusprojekti Pärnu osakonnas, aastal 1971 töötas ta Mongoolias, aastatel 1984–1996 töötas ta Eesti Maaehitusprojekti Tallinna osakonnas. Aastatel 1992–2004 pidas ta Tallinnas omanimelist arhitektuuribürood.
Tema projekti järgi on ehitatud modernistlikud Uulu ranna puhkebaas (1972), Taebla Keskkooli juurdeehitis (1979) ja Pärnu hotell Emmi (1986). Postmodernismist on mõjutatud suurekatuselised Viimsi rida- ja vaipelamud ning sektsioonelamu, Pirital asuv Erika Salumäe eramu ja eramu Pargi tänavas. Ta projekteeris Baikali-Amuuri magistraalil Kitšera jaamahoone.
Tõru tänav (täpsustus)

Tõru tänav on tänav mitmes Eesti asulas:
Ulric Neisser

Ulric Gustav Neisser (8. detsember 1928 Kiel, Saksamaa – 17. veebruar 2012 Ithaca, New Yorgi osariik) oli Saksamaal sündinud Ameerika psühholoog ja Ameerika Ühendriikide Teaduste Akadeemia liige. Tal oli oluline roll kognitiivse teaduse arengu ning biheiviorismilt kognitiivsetele psühholoogia mudelitele ülemineku juures.
Varasem elu ja haridus.
Olles sündinud Saksamaal Kielis, kolis Neisseri perekond 1933. aastal Ameerika Ühendriikidesse. Neisser sai oma "summa cum laude" bakalaureusekraadi 1950. aastal Harvardi Ülikoolist, magistrikraadi Swarthmore College'ist ning doktorikraadi 1956. aastal Harvardi Ülikooli ühiskondlike suhete osakonnast. Enne Cornelli Ülikooli tööleasumist õpetas ta mõnda aega Brandeisi Ülikoolis ja Emory Ülikoolis.
Töö ja karjäär.
Kognitiivse psühholoogia nüüdisaegne areng sai olulise tõuke Neisseri 1967. aastal ilmunud esimesest ning kõige mõjukamast raamatust "Kognitiivne psühholoogia" ("Cognitive Psychology").
Oma 1976. aastal ilmunud raamatus "Tunnetus ja reaalsus" ("Cognition and Reality") sõnastas Neisser oma kriitika kognitiivse psühholoogia valdkonna suhtes. See koosnes kolmest üldisest aspektist:
Oma raamatus jõudis Neisser järeldusele, et kognitiivsel psühholoogial on vähe lootust oma potentsiaali saavutamiseks kui see ei õpi Gibsoni tajualasest tööst, mis väitis, et kõigepealt sisaldab inimese käitumise mõistmine mistahes tajuva organismi jaoks saada oleva informatsiooni hoolikat analüüsi.
Aastal 1981 avaldas Neisser raamatu "John Deani mälu: juhtumianalüüs" ("John Dean's memory: a case study"), mis rääkis Ameerika Ühendriikide presidendi Richard Nixoni nõuniku John Deani tunnistustest Watergate'i skandaali ajal.
Pöördel

"Pöördel" on 1957. aastal Tallinna Kinostuudios valminud mängufilm. Filmis mängis tolleaegne Eesti näitlejate eliit.
Süžee.
Raivo Kotkas saadetakse juhtima viletsas seisus kolhoosi Võit. Tema eelkäija Mihkel Vutt on majandi käest lasknud. Olulist osa majandi allakäigus on etendanud ka sulist raamatupidaja Olep. Uus esimees aga suudab võita kolhoosnike usalduse ning viia kolhoosi paremale järjele.
Filmi tegemisest.
Filmi (esilgne pealkiri "Järsul kurvil") välisvõtted toimusid Viljandimaal Abja rajooni Karksi kolhoosis, mille töötajad tegid pingelisi ettevalmistusi, sest vastavalt Tallinna Kinostuudioga sõlmitud lepingule pidi kolhoos "...andma stuudiole üürile 3 hektaari kesapõldu, millele kolhoos kohustub ühtlasi külvama hiljemalt 21. juuniks k.a. stuudio poolt antava kaeraseemne. Kolhoos kohustub andma tähendatud kesapõllule päältväetist, arvestusega, et külvatud kaer kasvaks 40 cm kõrguseks veel käesoleva aasta jooksul. Stuudio omab vaieldamatu õiguse nimetatud põllul kasvava kaera üle, samuti selle niitmiseks stuudiole vajalikul ajal ja viisil." Leping sõlmiti ka Karksi külanõkogu Karksi kolhoosi kohaliku talumehega, kes üüris filmimise ajaks Tallinna Kinostuudiole oma individuaalaiamaa ja elumaja.
Sündmused pidid käsikirja järgi aset leidma hilissügisel, ent võtete ajal oli alles september. Kõik Karksi ja Polli külade vahel asuva Longi kooli 25 õpilast pandi tööle, et nad mõnesajameetrise allee ühe poole kased lehtedest paljaks korjaksid, sest sinnapoole jäi filmitav põld. Selleks kulus neil nädal aega, kuid vajalik töö sai tehtud.
Osa võtteid tehti Kaalil, kus seisis võteteks sobiv Polli mõisa Kaali karjamõisa maakivist karjalaut. Karjalaut sobis ka seepärast, et oli poole jalani sõnnikut täis.
Bruno Sõmeri

Bruno Sõmeri (kuni 15. veebruarini 1940 Bruno Schön; 15. juuli 1923 Pärnu – 1. mai 2014 Pärnu) oli Eesti kunstnik ja pedagoog.
Elukäik.
Ühena viimastest alustas ta kunstiõpinguid sõjaaegses Pallase koolis Tartus. Kooli nimetuseks oli siis Kõrgemad Kujutavkunstide Kursused. Õpingud jätkusid Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis. Need katkestas ta 1946. aastal, kuna oli teeninud II maailmasõja ajal Saksa sõjaväes ja pidi seetõttu Nõukogude Liidu võimude ees madalat profiili hoidma.
Seejärel pidas ta Pärnus kunstiõpetaja ametit ning töötas aastakümneid tööstuskunstnikuna.
Ab esse ad posse valet, a posse ad esse non valet consequentia

Ab esse ad posse valet, a posse ad esse non valet consequentia ('olemisest olla võimise järeldamine kehtib, olla võimisest olemise järeldamine ei kehti') on traditsioonilise loogika printsiip, mille järgi tegelikkusest järeldub võimalikkus, aga võimalikkusest tegelikkus ei järeldu, st assertoorilisest otsustusest järeldub vastav problemaatiline otsustus, problemaatilisest otsustusest vastav assertooriline otsustus aga mitte. 
Metafüüsikas vastab esimesele poolele väide, et see mis eksisteerib, on võimalik. See esineb Christian Wolffi raamatus "Philosophia prima, sive Ontologia" (§ 170.) Sama raamatu §-s 171 öeldakse: "Mis on võimalik, see sellepärast ei eksisteeri".
See printsiip esineb modaalses lausearvutuses kujul formula_1.
Andruse õnn

"Andruse õnn" on 1955. aastal valminud Lenfilmi mängufilm, mille stsenaarium põhineb Hans Leberechti romaanil "Kaptenid".
Süžee.
Rannakülast pärit Andrus on unistanud kapteni ametist, kuid ta ei saa merekooli sisse. Juhuslikult sattub ta tööle Ida-Virumaale suurde gaasitehasesse. Seadistajana töötades näeb ta varsti kitsaskohti töökorralduses. Ta pakub välja uuendusi tööviljakuse suurendamiseks. Tehase peainsener Arulaid ei suuda esialgu noore töötaja plaane ja sekkumist tootmisprotsessi uuendamisse mõista. Samuti on juhtkonnal eriarvamusi noore tehnoloogi Koppeli novaatorlike plaanide suhtes. Andrus asub toetama edumeelse Koppeli uuenduslikke projekte ning astub avalikult välja Koppeli kaitseks. Andruse otsekohene käitumine tekitab kollektiivis vastakaid arvamusi. Vana tööline Vaga ja tema tütar Linda on nii mitmelgi korral tasakaalustajateks. Andrus leiab oma õnne töös, kollektiivis ning vastastikuses kiindumuses Lindaga.
Nõmme-Kase tänav

Nõmme-Kase tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Nõmme ja Hiiu asumis.
Nõmme-Kase tänav algab Lõuna tänavalt, ristub Jakob Mändmetsa, Tähe ja Hiiu tänavaga ning lõpeb Pargi tänaval.
Tänava pikkus on umbes 1060 meetrit.
Tänava ääres asub Vabaduse park.
Nõmme-Kase tänav on varem kandnud nimesid Kase tänav, Haamri tänav ja Alma Tiivase tänav. Praegust nime kannab tänav alates 3. augustist 1990. Nõmme-Kase tänav on saanud nime Kase-nimeliste majaomanike järgi. Nõmme-liide eristab Maarjamäel asuvast Kase tänavast.
Tänaval elab üks Eesti kuulsamaid oreliste, Andres Uibo.
Kase tänav

Kase tänav on mitme tänava nimi:
René Cornejo

René Helbert Cornejo Díaz (sündinud 1962 Arequipas) on Peruu poliitik. Ta oli 24. veebruarist 22. juulini 2014 Peruu peaminister.
Ta on hariduselt mehaanika- ja elektriinsener.
2011. aastast kuni peaministriks saamiseni oli ta eluasememinister.
Osvald Reier

Osvald Reier (28. märts 1928 Türi – 7. detsember 2002) oli eesti energeetik ja Vennastekoguduse peavanem 1990–2002.
Ta lõpetas aastal 1974 Tallinna Polütehnilise Instituudi automaatika ja telemehaanika erialal (õhtuses osakonnas).
Osvald Reier suri 7. detsembril 2002 ja tema põrm maeti 11. detsembril 2002 Tallinna Rahumäe kalmistule.
Uhe kalmistu

Uhe kalmistu on kalmistu Jõhvi kihelkonnas Virumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Rajaküla külas Alutaguse vallas Ida-Viru maakonnas. 
Kalmistu rajati 19. sajandi lõpul Koltsina kõrtsi omaniku Koltšini poolt kõrtsi maadele, sellepärast tuntakse ka nime "Koltsina kabeliaed". Kalmistule maetute üldarv ei ole teada, praegu on kalmistu jäetud maha.
Sündmus

 
Sündmus on piiritletud tervikuna võetav protsess või toiming. 
Üldkeeles nimetatakse sündmusteks lühiajalisi ja olulisi sündmusi, teaduses ja filosoofias niisuguseid piiranguid ei ole. Näiteks relatiivsusteoorias räägitakse ainult praktiliselt kestuseta sündmustest, ajakirjanduse kontekstis peab sündmus olema oluline, Martin Heidegger ja Alain Badiou kasutavad seda sõna erilistes tähendustes, mis nõuavad ka olulisust. 
Klassikaline sündmusemõiste filosoofias.
Klassikalise süstemaatilises ontoloogias (metafüüsikas) ja analüütilises metafüüsikas on sündmus protsess kui entiteet. Tal on kestus. 
Mõni metafüüsikasüsteem peab fundamentaalseteks asjade asemel sündmusi. See seletab muu hulgas väidetavalt paremini, kuidas objekt saab kvalitatiivselt muutuda, jäädes iseendaks. Seda vaadet on esindanud näiteks Alfred North Whitehead ja Donald Davidson. 
Davidsoni ideede mõjul on keeleteaduses välja töötatud sündmuste semantika. 
Badiou.
Alain Badiou filosoofias on sündmus üks põhimõisteid. Sündmus on miski ettearvamatu ja ennustamatu, mis ei asetu olemasolevasse süsteemi ega ole sellest tuletatav. Sündmus ei ole tema jaoks element teiste elementide hulgas, mis antud olukorra moodustavad, sündmus ei ole nimetatav, esitatav, võimalik. Sündmus on singulaarsus, mis muudab põhimõtteliselt antud olukorra ning kõigi sellele järgnevate olukordade tähendust.
Martial Mbandjock

Martial Mbandjock (sündinud 14. oktoobril 1985 Roubaix's) on Prantsusmaa sprinter, kes on peamiselt spetsialiseerunud 60 meetri ja 100 meetri jooksule.
Ta võitis 2007. aastal Debrecenis U23 Euroopa meistrivõistlustel Simeon Williamsoni ja Craig Pickeringi järel pronksmedali. Aasta hiljem jõudis Mbandjock sisemaailmameistrivõistlustel ja suveolümpiamängudel poolfinaali. Samal aastal tuli ta 100 m jooksus Prantsusmaa meistriks. 2009. aastal pälvis Mbandjock Prantsusmaa võistkonnaga võistkondliku Euroopa meistrivõistluste pronksi ja individuaalselt Vahemere mängude kulla 100 meetri jooksus. 2010. aasta Euroopa meistrivõistlustel sai ta pronksi nii 100 m jooksus kui ka 200 meetri jooksus. Koos Prantsusmaa 4×100 m teatejooksu nelikuga tuli Mbandjock Euroopa meistriks, aidates muuhulgas kolmekordseks Euroopa meistriks Christophe Lemaitre.
Cédric Nabe

Cédric Mongha Ngonde Nabe (sündinud 16. juunil 1983 Dardagny's) on Kongo juurtega Šveitsi sprinter.
Tema karjääri tippsaavutus oli 7. koht 2011. aasta kergejõustiku Euroopa sisemeistrivõistlustelt.
Nabe on jäänud korra vahele dopingu tarvitamisega.
Vojtech Tuka

Vojtech Lazár Tuka (4. juuli 1880 Štiavnické Bane – 20. august 1946 Bratislava) oli Slovakkia poliitik ja jurist.
Vojtech Tuka oli pärit õpetaja Anton Tuka perekonnast. Ta õppis õigusteadust Budapesti, Berliini ja Pariisi ülikoolides. 1903. aastal sai ta rahvusvahelise õiguse õppejõuks Budapestis. 1907–1914 oli ta õppejõud Pécsis. 1914–1919 oli Tuka õigusfilosoofia ja rahvusvahelise õiguse professor Bratislavas.
Pärast Tšehhoslovakkia moodustamist 1918. aasta lõpus astus ta Slovaki Rahvaparteisse. Tuka oli ka aastatel 1925–1929 Tšehhoslovakkia parlamendi liige. 1923. aastal asutas ta sõjaväestatud organisatsiooni Rodobrana (keelustati 1931).
1. jaanuaril 1929 avaldas Vojtech Tuka artikli "Vacuum iuris" ("Juriidiline vaakum"), milles ta väitis, et 30. oktoobril 1918 vastu võetud Martini deklaratsioonil oli salajane lisa. Vastavalt sellele lisale olevat Slovakkia ühinenud Tšehhoslovakkiaga 10 aastaks. 30. oktoobril 1928 olevat salajane lisa oma kehtivuse kaotanud ning Tšehhoslovakkia keskvalitsusel ei ole enam õigust Slovakkiat valitseda. Tšehhoslovakkia võimud süüdistasid Tukat seepeale spionaažis ja riigireetmises ning mõistsid ta 15 aastaks vangi. Vanglast vabanes ta amnestiaga 1937. aastal.
Andrej Hlinka surma järel 1938. aasta augustis sai Vojtech Tuka Slovaki Rahvapartei peasekretäriks. Kui Slovakkia iseseisvus 1939. aasta märtsis, siis sai Tukast Slovakkia asepeaminister.
26. oktoobril 1939 määras president Jozef Tiso Tuka Slovaki Vabariigi peaministriks ja välisministriks. Tuka ajas peaministrina radikaalset ja saksameelset poliitikat ning oli vastuolus kleriakaal-konservatiivse presidendi Jozef Tisoga. Tuka mängis olulist rolli Slovakkia juutide deporteerimisel Saksa koonduslaagritesse.
1943. aastal halves Tuka tervis tõsiselt ning 1944. aasta alguses hakkas ta mõtlema ametist tagasiastumisele. 5. septembril 1944 astus ta peaministri ja välisministri ametist tagasi.
Sõja lõpul põgenes ratastoolis Tuka koos hooldajate, isikliku arsti ja naise Božena Tukovága Austriasse. Ta langes liitlasvägede kätte vangi ning anti välja Tšehhoslovakkia võimudele. 14. augustil 1946 mõisteti ta surma ning hukati 20. augustil 1946 poomise teel.
Frida (jääkaru)

Frida (ka Friida; sündinud detsembris 2002 Tallinna Loomaaias) on emane jääkaru, kes elab Tallinna Loomaaias. 
Frida vanemad on jääkaru Franz ja jääkaru Vaida.
Tallinna Loomaaia jääkarude perenaine Anne Saluneem kirjeldas Fridat järgmiselt: "Ta on meil siin omal kohapeal kasvanud, meie oma silma all, et me võime nii-öelda oma lapseks ka pidada, kasulapseks. Ta on nagu tulesäde, teda jätkub igale poole ja ta siin lollitab, teeb vigureid, ja niisugune mõnus tüdruk".
Tema paariliseks loomaaias oli isane jääkaru Nord, kes eutaneeriti 2019. aastal. 
Fridal ja Nordil sündis 24. novembril 2013 kell 22.18 emane karupoeg Nora. Nora, nagu teisedki elusalt sündinud jääkarupojad on sündides pimedad, kurdid, kaaluvad vaid 300–500 grammi ja on "äärmiselt abitud". Novembris 2016 sündis neil isane karupoeg Aron, kes viidi novembris 2020 Prantsusmaale La Flèche'i loomaaeda.
Pärast Nordi surma sai Frida uueks paariliseks Rasputin (hüüdnimega Raspi), kes on sündinud 19. novembril 2007 Moskva loomaaias ja jõudis Tallinna loomaaeda Inglismaa Yorkshire Wildlife'i loomapargist EAZA jääkarude paljundusprogrammi raames. Friida ja Rasputin kohtusid esimest korda 25. veebruaril 2021. 
2025. aasta märtsis kolitakse Frida ümber Taani Scandinavian Wildlife Parki ning Tallinna loomaaeda kolivad asemele kaks noort emast jääkaru Rostocki loomaaiast.
Õppeülesande täitja

Õppeülesande täitja (harvemini kirjutatud "õppeülesandetäitja") on kõrgkoolis tegutsev koosseisuväline töötaja. Inglise keeles eristatakse teaduskraadita ("adjunct instructor") ja teaduskraadiga ("adjunct lecturer") õppeülesande täitjat.
Lorenz-Heinrich Petersen

Lorenz-Heinrich Petersen (1805 Flensburg, Taani – 1895) oli Taani päritolu Eestimaa kunstnik.
Lorenz-Heinrich Petersen saabus Kopenhaagenist Tallinna 1835. aastal. Ta tegutses esialgu portreemaalijana ning joonistus- ja maaliõpetajana. 1846. aastal avas ta Tallinnas oma kunstikaupluse. 
Petersen andis välja alates 1846. aastast Tallinna vaateid kujutavaid litograafiaid, osaliselt käsitsi koloreeritud, osaliselt värvilise toonkattega paberil. Peamiselt on need panoraamsed, küllalki detailsed vaated Tallinnale Tallinna sadamast ja mere poolt vaadatuna. 
1860. ja 1870. aastatel ilmus mitu albumit ("Ansichten von Reval") tema litografeeritud Tallinna vaadetega.