Riistvaraline tagauks

Riistvaraline tagauks (inglise "hardware backdoor") on arvuti riistvara tasemel asuv tagauks, mis võimaldab pahalasel seadme kasutaja tegevust luurata või saata seadmele käske, mis tooksid endaga kaasa mingisugust kahju. On ka heatahtlikke tagauksi, näiteks võib mõnel seadmel olla see selleks, et seadmest lukustatud klienti abistada.
Tagaust on tihti keeruline leida, rääkimata veel selle parandamisest. 
Ligipääs arvuti riistvarale ja selle üle kontrollile avab ukse väga paljudele erinevatele rünnetele, kuna riistvara on kogu arvuti põhi, millelt kõik protsessid alguse saavad.
Tagauks võidakse seadmesse paigutada juba kahtlase tootja poolt, kuid seda on võimalik teha ka hiljem, vaja on vaid füüsilist juurdepääsu seadmele.
Tänapäeval ei piirdu riistvaraliste tagauste oht ainult arvutitega, vaid neid võidakse paigutada ka näiteks IOT-seadmetesse kui ka autodesse. 
Ohtlikkus.
Riistvaralised tagauksed on tihti ohtlikumad kui tarkvaraline pahavara: 
Implementatsioon.
Viise riistvaralise tagaukse paigutamiseks võib olla mitmeid:
Järgmise sammuna saab pahalane näiteks hakata koguma infot kasutaja tegevuste kohta ning seda ära kasutada või hoopiski laadida seadmesse mingit sorti pahavara olgu selleks siis lunavara, klahvinuhk või muu.
Reaalsus.
Tagaust on ülimalt keeruline avastada ning tihti ei jäägi üle muud kui lihtsalt usaldada seadme tootjat. Kui tootja peaks millegi sellisega vahele jääma, kaasneks sellega reputatsiooni ja usalduse kaotus, mis omakorda viib klientide kaotuseni, kuid sellisele ideele ei saa ülimalt kindlaks jääda.
Pole välistatud, et mõnes ettevõttes loob seadmesse tagaukse mõni pahatahtlik töötaja.
Selliste manipuleeritud seadmete loomine ja ümbertegemine nõuab märksa suuremat ettevõtmist kui lihtsalt tarkvaraline pahavara lahendus, kuid vaatamata sellele on see tehtav ning "autasu" üpriski suur, eriti kui rääkida riikidevahelisest spionaažist.
Tuvastus.
Juba alates 2000. aastast on riistvaraliste tagauste vastumeetmeid otsitud. 2014. aastal eraldas Semiconductor Research Council (SRC)) Ameerika Ühendriikides 9 miljonit USA dollarit selleks, et luua usaldatud semikonduktorite ja seadmete konsortsium.
Füüsiline vaatlus.
Kiht kihi haaval lõigatakse trükkplaadilt maha ja uuritakse elektronide ja muude voolude liikumist plaadil, neid nähtusi võrreldakse omakorda tootja originaalplaadi pildiga ning kui miski ei klapi, võib tegu olla kas tootmisel tekkinud defektiga või tagauksega.
Funktsionaalsuse testimine.
Monitooritakse plaadi sisendeid ja väljundeid ja uuritakse, kas muster klapid sellega, millega ta tegelikult peaks.
Sisseehitatud testid.
Kasutatakse lisatud loogikaelemente ja saadetakse nende abil käske plaadile edasi. Saadetud signaali mõjul peaks plaadilt tagasi tulema mingi oodatud muster, kui tuleb midagi kummalist siis võib plaadil jällegi midagi kahtlast olla. Selleks kasutatavad BIST ("Built in self test") ja DFT ("Design for test") on tüüpiliselt pärast tootmist välja lülitatud, kuna neil on võimendatud ligipääs ning neid võidakse kurjasti ära kasutada.
Kõrvalkanali analüüs.
Iga elektriliselt aktiivne seade kiirgab magnet- ja elektrisignaale. Neid samu elektrilisi signaale analüüsides on võimalik mõista mis andmed parasjagu seadmel liiguvad ja nii on võimalik ka seadmel toimuvaid anomaaliaid avastada.
Vastumeetmed.
New York University Tandon School of Engineeringus loodud lahendus paneb plaatidele kontrollimismooduli, mis arvutuste põhjal tõestab, et plaat tõest teeb seda mis ta peaks.
University College London on välja käinud idee, et jagada sarnase tootega kiibitootjad kokku, kus nad saaksid üksteise kiipe võrrelda ning kinnitada nende õigsuses. Siin tuleb ainult eeldada, et vähemalt üks tootjatest on aus. 
Matthew Hicksi, Illinoisi Ülikooli ja Pennsylvania Ülikooli koostöös loodud lahendus BlueChip. Disaini ajal eemaldatakse iga loogika, mis jääb kinnitamata.