Väike prints

"Väike prints" (prantsuse keeles "Le Petit Prince") on prantsuse kirjaniku ja lennunduspioneeri Antoine de Saint-Exupéry 1943. aastal ilmunud kirjandusteos.
Tegemist on loetuima ja tõlgituima prantsuskeelse jutustusega, mis on ilmunud umbes 300 keeles ja murdes, sealhulgas eesti ja setu keeles. Raamatut on müüdud üle 200 miljoni eksemplari.
Saint-Exupéry (1900–1944, "Mort pour la France"), endine sõjaväelendur ja kirjandusauhindade laureaat (Prantsusmaal Grand Prix du Roman ja USA-s National Book Award), kirjutas ja illustreeris käsikirja USA-s, kuhu ta pages II maailmasõja ajal.
Raamatus on esitatud sügavamõttelisi ja idealistlikke tähelepanekuid elu ja inimloomuse kohta ning lugejat kutsutakse kaasa mõtlema üksinduse, sõpruse, armastuse ja kaotuse üle.
Jutustusest on loodud mitmeid adaptsioone, sealhulgas kuuldemänge, filme, teatri- ja balletilavastusi.
Prantsuse ajaleht Le Monde valis selle 1999. aastal sajandi 100 parima raamatu hulka ning prantslased hääletasid selle 2000. aastal 20. sajandi parimaks prantsuse raamatuks.
Filosoofia.
Saint-Exupéry looming on pigem õhuline ja kaldub allegooriasse. Tema stiili on nimetatud ka luuleliseks proosaks. "Väike prints" sai kultusraamatuks rahututel 1960. aastatel ja 1970. aastate alguses.
Näiliselt lasteraamatuna kirja pandud "Väike prints" sisaldab sügavamõttelisi ja idealistlikke tähelepanekuid elu ja inimloomuse kohta. Loo keskne mõte on kätketud sõnadesse, mille rebane lausub printsile: "On ne voit bien qu'avec le cœur. L'essentiel est invisible pour les yeux." ("Ainult südamega näed hästi. Kõige tähtsam on silmale nähtamatu.")
Prantsuse filosoofi Jean-Philippe Ravoux' sõnul toonitab see jutustus iga läbielatud hetke hindamatut väärtust ja oleviku tähtsust. See on lugu, mis õpetab, et lapsepõlve naastes saame avastada elu põhiolemuse – asjad, mis on nähtamatud silmale, kuid tunnetatavad südamega. Ravoux väidab, et väikese printsi kaudu seisab Saint-Exupéry vastu eksistentsialistlikule uskumusele, nagu poleks surma paratamatuse tõttu mõtet elada kirglikku elu.
Mis raamatu sihtrühma puutub, väidavad ühed, et see on kirjutatud lastele, teised jälle, et täiskasvanutele. Kirjandusteadlane Howard Scherry leiab, et jutustus on kirjutatud lapselikus võtmes autobiograafiana, kus autori kaasaegseid nähtusi kehastavad antropomorfsed tegelased.
Süžee.
Loo alguses räägib jutustaja traumaatilisest lapsepõlvekogemusest, mille tõttu ta võõrdus joonistamisest ja hakkas lenduriks. Nimelt soovitasid suured inimesed tal jätta kinniste ja lahtiste boamadude joonistamise sinnapaika ning tegeleda pigem maateaduse, ajaloo, matemaatika ja grammatikaga. Ühel rännakul tabab suurte inimeste hulgas üsna mõistlikuks peetud mehe lennukit rike ja mees on sunnitud tegema hädamaandumise Sahara kõrbes. Seal kohtab ta päevatõusu ajal väikest printsi, kes palub endale joonistada lamba. Ükski joonistus ei tule printsi meelest piisavalt hea ning kui mehe kannatus katkeb, joonistab ta lõpuks kasti ja väidab, et lammas on seal sees. Tema üllatuseks oli prints just seda soovinud.
Jutuajamiste käigus tutvustab prints oma koduplaneeti, mis on vaevalt majasuurune. Seal on kolm vulkaani (kaks neist aktiivsed, üks kustunud). Kolmandal päeval saab jutustaja teada, et selle planeedi mullapind kubiseb hirmsate ahvileivapuude seemnetest, millest tõusnud võrseid prints igal hommikul kitkub. Jutustaja arvab, et see planeet on asteroid B 612.
Väike prints armastab päikeseloojanguid ja ühtainust roosi, mis sündis ühel hommikul koos päikesega. Viiendal päeval selgub jutustajale kogu väikese printsi elu saladus: see saladus puudutab roosi, mida ta armastab. Väike prints on mures, mis saab siis, kui joonistatud lammas selle üheainsa lille maailmas, keda ta tunneb, ära sööb. Jutustaja püüab nutvat printsi lohutada ja ütleb talle: "Lill, mida sa armastad, ei ole hädaohus ... Joonistan talle suukorvi, sellele sinu lambale ..." Õige pea saab jutustaja teada, et oma pisut pirtsaka enesearmastusega oli lill hakanud printsi piinama, nii et too otsustas planeedilt lahkuda. Enne lahkumist jättis ta siiski lillega jumalaga. 
Et endale tegevust leida ja õppida, külastab prints kuut asteroidi, mis kannavad numbreid 325, 326, 327, 328, 329 ja 330 ning mis kõik on asustatud väikese printsi silmis veidrate tegelastega. Esimesel elab alamateta kuningas, teisel uhkeldaja, kolmandal joodik, neljandal ärimees ning viiendal laternasüütaja koos laternaga. Kuuendal planeedil elab ja tegutseb geograaf, kes palub printsil kirjeldada oma planeeti. Kui too mainib roosi, teatab geograaf, et lilli ta üles ei märgi. "Lilled on üürikesed," ütleb ta. Siinkohal tabab printsi esimene kahetsushoog, et ta oma üürikese nelja okkaga roosi üksinda koju jättis.
Geograaf soovitab külastada planeeti Maa, mis olevat hästi kuulus.
Niisiis lähebki väike prints seitsmendale planeedile Maale. Kõigepealt kohtab ta seal madu, kes on justkui hõbedakarva võru, mis end liiva sees liigutas. Maoga vesteldes saab väike prints teada, et on kukkunud Aafrikasse Sahara kõrbesse. Väikest printsi hämmastab mao haprus – too on peenike kui sõrm ja ilma jalgadeta. Madu see aga ei häiri ja ta lausub enesekindlalt: "Selle, keda ma puudutan, annan ma tagasi mullale, kust ta on võetudki." Maol on väikesest puhtast tähe pealt tulnud printsist kahju ning ta väidab enesel olevat väge printsi ühel päeval aidata, kui too oma planeedi järele igatsust tunneb.
Järgmisena kõnetab prints kõrbelille ja uurib tema käest, kus on inimesed. Lill vastab, et kunagi palju aastaid tagasi nägi ta neid, aga ei või iial teada, kus nad parajasti on. "Tuul ajab neid kord siia, kord sinna. Neil pole juuri, see teeb nende elu väga raskeks," lausub lill.
Väike prints ronib kõrge mäe otsa, et näha korraga tervet planeeti ja kõiki inimesi, kuid näeb vaid kaljuteravikke. Tema hõigetele vastab kaja.
Lõpuks avastab prints teeraja, mis viib roosiaeda. Ta on õnnetu, sest tema roos oli jutustanud, et on ainuke omataoline maailmas. Siin aga on neid viis tuhat – ja kõik ühesugused! Prints heidab rohule ning puhkeb nutma.
Ühtäkki ilmub sinna rebane, kes palub end taltsutada. Kui ta viimaks oma taltsutajaga jumalaga jätab, usaldab ta tollele lihtsa saladuse: "Ainult südamega näed hästi. Kõige tähtsam on silmale nähtamatu." Edasi räägib rebane, et printsi roos on tõeliselt eriline ja ainulaadne, sest see on ainus, keda prints armastab. "Aeg, mis sa oma roosi peale kulutasid, tegi sinu roosi nii tähtsaks," ütleb ta.
"Sa vastutad alati kõige selle eest, mis sa taltsutanud oled. Sa vastutad oma roosi eest," lausub rebane.
Maal kohtab väike prints veel rööpaseadjat ja kaupmeest. Rööpaseadja räägib printsile, kuidas reisijad ruttavad pidevalt ühest kohast teise, olemata kunagi rahul seal, kus nad on. Kaupmees tutvustab aga täiuslikke tablette, mis kustutavad janu ning aitavad sellega säästa 53 minutit nädalas. "Kui minul oleks viiskümmend kolm minutit aega, siis ma sammuksin üsna tasakesi allika poole," ütleb prints.
Jutustus jõuab taas lendurini, kes on juba nädal aega üritanud oma lennumasinat korda saada. Teda vaevab janu, kuid printsi abiga leiab ta kaevu. Hiljem näeb jutustaja printsi vestlemas ühega neist kollastest madudest, kes, nagu ta väidab, "teevad sulle kolmekümne sekundiga lõpu peale". Prints küsib maolt, kas tollel on ikka head mürki, mis ei lase tal koju pöördudes kaua piinelda.
Prints jätab lenduriga südamlikult hüvasti ja tahab säästa teda hingevalust, väites, et kuigi nii näib, ta tegelikult ei sure. "Ma ei saa seda keha kaasa viia. See on liiga raske," ütleb prints.
Jutustus lõpeb visandiga, mis kujutab kõige kaunimat ja kõige kurvemat maastikku maailmas. Just siin ilmus väike prints Maale ja siit ta kadus.
Inspiratsioon.
Sündmused ja tegelased.
Jutustuse tegevus hargneb kõrbes, kus loo jutustaja, lendur, on sunnitud lennuki rikke tõttu tegema hädamaandumise. See viitab selgelt Saint-Exupéry endaga juhtunule, millest ta räägib üksikasjalikult 1939. aastal ilmunud raamatus "Terre des hommes" (eesti keeles "Inimeste maa", ilmus esimest korda Loomingu Raamatukogus 1958. aastal).
Pärast 18 tundi ja 36 minutit väldanud lendu tegid Saint-Exupéry ja tema kaaspiloot André Prévot 1935. aasta 30. detsembril kell 14.45 hädamaandumise Sahara kõrbes. Lendurid püüdsid ületada Pariisi–Saigoni lennu kiiruse rekordit, mis toonuks neile auhinnaraha 150 000 franki. Nad lendasid Caudron C-630 Simouniga ja hädamaandusid arvatavasti Wadi el Natruni lähedal, mitte kaugel Niiluse deltast. Hoolimata suurest vedelikukaotusest jäid mehed imekombel ellu. Nende kaardid olid algelised ja ebatäpsed. Nad ekslesid düünide vahel, kaasas vaid mõned viinamarjad, termosetäis kohvi, apelsin ja pisut veini – kõigest päeva jagu vedelikku. Mõlemad nägid terendusi ja seejärel juba värvikaid hallutsinatsioone. Kolmandaks päevaks olid mehed vedelikupuudusest nii kurnatud, et lakkasid higistamast. Lõpuks, neljandal päeval, leidis nad üks kaamelil ratsutav beduiin ja päästis nad surmast.
Postilennuki piloodina üle Sahara kõrbe lennates nägi Saint-Exupéry fennekrebast ja tõenäoliselt andis just see talle inspiratsiooni luua jutustusse rebase tegelaskuju. Kirjas, mille Saint-Exupéry saatis õele Didile Lääne-Saharast Juby neemelt, kus ta oli 1928. aastal lennuposti vahemaandumisjaama juht, jutustab ta vaimustunult kodustatud fennekrebase kasvatamisest.
Printsi väike koduplaneet on inspireeritud väikeriigist El Salvadorist, mis on tuntud vulkaanide rohkuse poolest. Printsi lemmiku, edeva roosina kujutas autor tõenäoliselt oma El Salvadori päritolu abikaasat Consuelo de Saint Exupéryd. Vastuolulisest abielust hoolimata kandis Antoine Consuelot südames ja kujutas teda roosina, kes vajab kaitset ja hoolt. Saint-Exupéry truudusetust ja kõhklusi abielu suhtes sümboliseerib ääretu roosiväli, mille prints avastab Maal. Tark rebane, kelles nähakse autori lähedast sõpra Sylvia Hamilton Reinhardtit New Yorgist, ütleb printsile, et tema roos on ainulaadne ja eriline, sest see on ainus, keda prints armastab. Arvatakse, et jutustuse kõige tähendusrikkama lause – "ainult südamega näed hästi" – soovitas autoril kirja panna just Reinhardt.
On arvatud, et printsi planeeti ähvardavad ahvileivapuud on kujund, millega autor tähistas natsismi. Väikese printsi rahustav jutt, et tema surev keha on vaid tühi kest, sarnaneb aga sõnadega, mille Antoine Saint-Exupéry noorem vend François oli lausunud oma surivoodil: "Ära muretse. Minuga on kõik korras. Ma ei saa sinna midagi parata. See on minu keha."
Kirjanduslikku võtet esitada filosoofilisi ja sotsiaalseid kommentaare Maad külastava maavälise olendi muljetena on kasutanud ka filosoof ja satiirik Voltaire oma klassikalises loos "Mikromegas" (1752).
Prints.
Saint-Exupéry võis printsi tegelaskujuks ammutada inspiratsiooni omaenda lapsepõlvest, kuna sõbrad ja vanemad hüüdsid teda tema kuldsete lokkide pärast Le Roi-Soleil'ks ('päikesekuningas'). Arvatud on ka, et väikese printsi prototüübiks võis olla filosoof Charles De Konincki kaheksa-aastane poeg Thomas, keda autor kohtas 1942. aastal Kanadas Quebecis ja kes avaldas talle muljet nii blondide lokkide kui ka varaküpse arutluskäiguga. Kolmandad väidavad, et inspiratsiooniallikas võis olla hoopis Land Morrow Lindbergh, Ameerika lenduri Charles Lindberghi poeg, kellega Saint-Exupéry puutus kokku Long Islandil.
Saint-Exupéry üks varasemaid kirjanduslikke osutusi väikesele printsile pärineb 1935. aasta 14. mail Moskvast saadetud uudisloost. Pariisi päevalehe Paris-Soir erikorrespondendina kirjeldab ta rongireisi Prantsusmaalt Nõukogude Liitu. Hilisööl hiilis Saint-Exupéry oma esimese klassi vagunist kolmanda klassi vagunisse, kus nägi kössitamas kodumaale naasvaid Poola perekondi. Tema kommentaarid mitte ainult ei kirjeldanud pisikest printsi, vaid puudutasid teemasid, mis leidsid hiljem kajastamist ka filosoofilistes kirjutistes:
Jutustuse loomine.
Ajend.
Kuus kuud pärast Prantsusmaa langemist seilas Antoine de Saint-Exupéry Lissabonist New Yorki. Ta maabus USA-s 1940. aasta viimasel päeval ja kavatses viibida Ameerikas neli nädalat, et veenda USA-d alustama sõda Saksamaaga, kuid jäi sinna rohkem kui kaheks aastaks. Selle kohta, kuidas Saint-Exupéry jõudis "Väikese printsi" kirjutamiseni, on erinevaid versioone.
Kirjutamine.
1941. aasta jaanuarist 1943. aasta aprillini elasid Saint-Exupéryd New Yorgis kahes Central Parki katusekorteris, seejärel Bevin House'is Asharokeni külas Long Islandil.
Saint-Exupéry alustas raamatu kirjutamist Central Parki lõunaküljel paiknenud katusekorteris, peagi aga hakkas New Yorgi müra ja lämmatav suvekuumus teda häirima. Consuelo eestvedamisel leiti uus kodu – Bevin House, 22-toaline ookeanivaatega häärber Asharokenis. Kirjanik väljendas esiotsa rahulolematust: "Tahtsin onni, aga sain Versailles' lossi", kuid aja möödudes sukeldus ta töösse ja kodust sai ta enese sõnul "kirjaniku paradiis, parim koht, mis mul on eales elus olnud".
Saint-Exupéry kirjutas raamatut nii päeval kui ka öösel, turgutades end džinntooniku, Coca-Cola, sigarettide ning loendamatute arvustustega sõpradelt ja kaasmaalastelt, kes astusid läbi, et näha oma kuulsat kaasmaalast. Arvustajate hulgas oli ka Šveitsi kirjanik Denis de Rougemont, kes poseeris illustratsiooni jaoks, kus prints lebab kõhuli, jalad taeva poole. De Rougemont aitas hiljem Consuelol kirjutada autobiograafiat "The Tale of the Rose: The Love Story Behind The Little Prince" (Roosi lugu: armastuslugu "Väikse printsi" varjus), mis ilmus Pariisis 2000. aastal. Samuti kirjutas ta Saint-Exupéry biograafia.
"Väike prints" valmis 1942. aasta oktoobris. Käsikirjalise teksti trükkis kirjutusmasinal ümber Saint-Exupéry sekretär Marcelle Bouchu.
Raamatu juhatab sisse pühendus sõbrale, Prantsuse esseistile ja kunstikriitikule Leon Werthile, kellega kirjanik tutvus 1931. aastal. Saint-Exupéry pühendas Werthile ka poliitilise romaani "Lettre à un otage" (1943, "Kiri pantvangile"). "Väikese printsi" pühendust peetakse üheks lummavaimaks pühenduseks üldse.
Autor ise raamatu menust osa ei saanud. Aasta pärast "Väikese printsi" esmatrüki ilmumist jäi Antoine de Saint-Exupéry luurelennul üle Vahemere kadunuks.
Illustratsioonid.
Lugu tervikuks siduvad akvarelljoonistused on Saint-Exupéry enda loodud. Sarnaselt käsikirja mustandiga jagas ta vahetevahel sõpradele ja kolleegidele ka skitse. Osa neist vedeles kokku kägardatuna tema lennuki P-38 Lightningu kokpiti põrandal. Mõned "Väikese printsi" originaaljoonistused leiduvad New Yorgi kunstniku, skulptori ja eksperimentaalfilmide tegija Joseph Cornelli kogudes. 1994. aastal ilmus üks haruldane "Väikese printsi" originaaljoonistus välja kasutatud raamatute laadal Jaapanis.
Tähistamaks 50 aasta möödumist "Väikese printsi" ilmumisest, korraldas Pierpont Morgani raamatukogu mahuka näituse Saint-Exupéry mustandkäsikirjadest ja visanditest, mis olid saadud mitmelt poolt. Teiste hulgas olid näitusel väljas visandid, mille Saint-Exupéry andis New Yorgis elavale sõbrale Silvia Hamilton Reinhardtile, enne kui naasis Alžeeriasse, et jätkata teenistust vabastatud Prantsuse õhuväes. Välja olid pandud ka mõned joonistused, mille avaldamisest oli autor loobunud, näiteks visand hirmuäratavatest ahvileivapuudest, mis ähvardavad hävitada printsi koduplaneedi. Samuti ei ilmunud raamatus pilti loo jutustajast, abitust piloodist. Tõenäoliselt jäi see välja sellepärast, et autor ei soovinud hajutada lugeja tähelepanu arvukate detailidega.
Käsikiri.
Autogrammiga "Väikese printsi" käsikirja nagu ka mitmed mustandid omandas 1968. aastal Pierpont Morgani raamatukogu (nüüdisajal Morgan Library &amp; Museum) New Yorgis. Käsikiri sisaldab ka teksti, mis on maha kriipsutatud ega ilmunud seetõttu esimeses trükis. Lisaks käsikirjale on muuseumis hoiul mõned autori akvarellillustratsioonid, mis jäid raamatus avaldamata. 1993. aastal tähistas raamatukogu jutustuse ilmumise 50. aastapäeva Saint-Exupéry loomingu ulatusliku näitusega. USA kirjastus Harcourt Brace avaldas sel puhul "Väikese printsi" mälestustrüki, kus ilmus 20 originaalillustratsiooni.
Tõlked.
"Le Petit Prince" kuulub tihtipeale prantsuse keele algõppe lektüüri hulka. 2005. aastaks oli seda raamatut tõlgitud enam kui 250 keelde ja murdesse, sealhulgas udmurdi, esperanto ja aluri keelde. See on tänapäeval üks väheseid raamatuid, mis on tõlgitud ladina keelde (pealkirjaga "Regulus vel Pueri Soli Sapiunt"). 2005. aastal tõlgiti see ka Põhja-Argentina põlisrahva toba keelde (pealkirjaga "So Shiyaxauolec Nta'a").
Lingvistid on võrrelnud ühes keeles tehtud eri tõlgete stiili, ülesehitust, sõnakasutust, pealkirju ja genealoogiat. Näiteks 2011. aastaks oli korea keeles avaldatud "Väikesest printsist" 47 trükki. Hiina keeles on ilmunud umbes 50 tõlget (avaldatud nii Hiinas kui ka Taiwanil). Paljud neist kannavad tavapärase "Väikese printsi" asemel pealkirja "Prints tähelt" või "Täheprints". Sõnakasutuse ja sisu põhjal teevad lingvistid kindlaks, kas tõlke aluseks on prantsuskeelne originaalteos, selle esimene ingliskeelne tõlge, mille tegi Katherine Woods, või mõni arvututest hilisematest tõlgetest.
Saint-Exupéry kirjastaja Prantsusmaal, Gallimard, ei saanud jutustust enne teise maailmasõja lõppu avaldada, kuna autori väljendusrikkad, ent kriitilised kirjutised keelustati varsti pärast seda, kui Prantsusmaal tuli Natsi-Saksamaa toel võimule Vichy valitsus. Enne Prantsusmaa vabastamist levisid Saint-Exupéry kirjutised üksnes põranda all. Nii näiteks ilmus 1943. aasta veebruaris Lyoni salatrükikojas 1000 eksemplari tema bestsellerist "Pilote de guerre" ("Lahingulendur"), kus räägitakse Saksa invasioonist Prantsusmaale.
Tõlge eesti, setu ja võru keelde.
Eesti keeles ilmus "Väike prints" esmakordselt 1960. aastal Ott Ojamaa (1926–1996) tõlgituna ja Eesti Riikliku Kirjastuse väljaandena. Kordustrükid on ilmunud veel 1966. aastal (kogumikus "Öine lend"), 1993., 1999., 2002., 2003. ja 2009. aastal. 2017. aastal andis kirjastus Tänapäev välja "Väikese printsi" Sirje Keevalliku tõlkes.
2017. aastal anti välja ka setukeelne "Tsillokõnõ prints". Raamatu avaldas kirjastus Seto Kiri ja tõlkis Lea Ojamets.
2023. aastal ilmus võrukeelne "Väiku printś". Raamatu tõlkis Jüvä Sullõv.
Tuletatud teosed.
Saint-Exupéry jutustusest on ilmunud ka tuletatud teoseid, näiteks alljärgnevad.
Väikese printsi tegelaskuju on olnud ka