tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Joonmõõtkava

Joonmõõtkava on mõõtkava esitamisviis, mille puhul kasutatakse võrdseteks lõikudeks jaotatud sirgjoont. Jaotised näitavad, kui suur vahemaa looduses vastab ühele lõigule kaardil. Nullist vasakule jääv vahemik on jagatud lühemateks lõikudeks.
Joonmõõtkava abil saab mõõta kaugust ka juhul, kui arvmõõtkava ja võrdlusmõõtkava kaardi suurendamisel või vähendamisel muutusid.
Joonmõõtkava konstrueerimine.
Joonmõõtkava konstrueerimiseks kantakse ühele sirgjoonele teatavat lõiku, mida nimetatakse mõõtkava aluseks a (kusjuures alus on pikkusega 1–5 cm), millele vastab maastikul tüvenumbriga 1 algav lõik (1, 10, 100 m jne). 
Näiteks
Täpsuse suurendamiseks konstrueeritakse põik- e transversaalmõõtkava, valides sobiva aluse, nagu joonmõõtkaval. Vasakul olevad nn põikjooned ja alusega paralleelsed jooned jagavad aluse kümnendosa aluse sajandikosadeks.
Joonmõõtkava kasutamine.
Sirkli (ka joonlaua või pabeririba) abil mõõdame kaardil vajaliku vahemaa. Asetame sirkli vasaku haara joonmõõtkava nullpunktile. Nihutame sirklit nii palju vasakule, et sirkli parem haar jääks täisarvu tähistavale joonele. Tegeliku vahemaa leidmiseks liidame omavahel nullpunktist vasakule jääva haara kauguse nullpunktist ning nullpunkti ja sirkli parema haara vahelise kauguse.
Theodor Mommsen

Christian Matthias Theodor Mommsen (30. november 1817 – 1. november 1903) oli saksa ajaloolane. Tema tööd Rooma ajaloost omavad endiselt tähtsust. 1902. aastal sai ta Nobeli kirjandusauhinna. Samuti oli ta Preisi ja Saksamaa parlamentide liikmena oluline poliitik. Tema õigusteaduslikel töödel Rooma õigusest ja võlaõigusest oli suur mõju Saksa tsiviilkoodeksi (BGB) koostamisele.
Bjørnstjerne Bjørnson

Bjørnstjerne Martinus Bjørnson (8. detsember 1832 – 26. aprill 1910) oli norra kirjanik, 1903. aasta Nobeli kirjandusauhinna laureaat. 
Bjørnsonit peetakse Henrik Ibseni, Jonas Lie ja Alexander Kiellandi kõrval norra kirjanike "suure neliku" hulka kuuluvaks. 
Bjørnson on Norra hümni "Ja, vi elsker dette landet" sõnade autor. Hümni viisistas Rikard Nordraak, kes oli Bjørnstjerne Bjørnsoni nõbu.
Frédéric Mistral

Frédéric Mistral [freder'ik mistr'al] (provansi keeles Josèp Estève Frederic Mistral, Mistrali ortograafias Frederi Mistral; 8. september 1830 Maillane (Maiano), Provence, Prantsusmaa – 25. märts 1914 Maillane) oli provansi (oksitaani) luuletaja. 1904. aastal jagas ta Nobeli kirjandusauhinda Hispaania näitekirjaniku José Echegaray y Eizaguirrega.
Mistral oli tähtis provansi keele ja kultuuri edendaja. Tema peateos on provansikeelne poeem "Mireio", mis ilmus 1859. aastal ja on pühendatud prantsuse kirjanikule ja poliitikule Alphonse Lamartine'ile. Poeem tõlgiti umbes 15 Euroopa keelde, prantsuse tõlke tegi Mistral ise. 1863. aastal esietendus selle alusel loodud Charles Gounod' ooper "Mireille". 1906. aastal nimetati poeemi järgi asteroid 594 Mireille.
Oluline osa Mistrali elutööst oli leksikograafiline ja keelekorralduslik. Ta koostas mahuka oksitaani keele sõnaraamatu "Lou Tresor dóu Félibrige", mis ilmus kahes köites 1878–1886 ja on tänini kõige ulatuslikum provansi sõnaraamat. Kakskeelne (prantsuse-oksitaani) sõnaraamat hõlmab kõiki oksitaani keele harusid, sh provansi keelt. Ühtlasi lõi Mistral provansi keelele uue ortograafia, nn Mistrali ortograafia.
Mistral oli üks seitsmest provansi kultuuritegelasest, kes asutasid 21. mail 1854 provansi kultuuri edendamiseks organisatsiooni Félibrige, mis tegutseb tänini. Liikumine kaasas ka katalaani luuletajaid, kelle tegevus Hispaanias oli tollal riiklikult tõrjutud. Oma osa Nobeli auhinnarahast kulutas Mistral Arles'i muuseumi Museon Arlaten loomiseks, kus paikneb suurim Provence'i rahvakultuuri kogu.
Lisaks Nobeli auhinnale pälvis Mistral ka Auleegioni ordeni, mis on erandlik juhtum, kuna seda antakse teenete eest Prantsusmaa ees, Mistrali tegevus oli aga rõhutatult provintslik.
1943. aastal avati Mistrali kodukülas Maillane'is majas, kus Mistral elas aastatel 1875–1914, tema majamuuseum.
Tema (ja Gabriele d'Annunzio) järgi valis oma kirjandusliku pseudonüümi tšiili luuletaja Gabriela Mistral, kes esimese Ladina-Ameerika kirjanikuna pälvis Nobeli kirjandusauhinna 1945. aastal.
Dan Aykroyd

Daniel Edward Aykroyd (sündinud 1. juulil 1952 Ottawas Ontario provintsis Kanadas) on Kanada päritolu USA filminäitleja, koomik, stsenarist, laulja ja muusik. 
Ta oli osaline televisiooni meelelahutussaates "Saturday Night Live" ning ansambli The Blues Brothers üks loojaid ja soliste (koos John Belushiga).
EKP KK esimene sekretär

Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee esimene sekretär või lühemalt EKP KK esimene sekretär oli EKP KK (varem EK(b)P KK) sekretariaadi juht. Ta valiti EKP Keskkomitee pleenumil. 
See oli Eestimaa Kommunistliku Partei kõige kõrgem ametikoht ja kuni 1990. aastani sisuliselt Eesti NSV kõige kõrgem ametikoht. EKP KK esimese sekretäri kabinet oli Tallinnas Lenini puiesteel asunud EKP KK hoone (praegune Välisministeeriumi hoone aadressil Islandi väljak 1) 9. korrusel.
EKP KK I sekretärile allusid EKP KK osakonnad. 1940. aastal oli EK(b)P Keskkomitee I sekretär Karl Säre, kellele allus organiseerimise-instrueerimise osakond, erisektor, finantsmajandussektor ning tööstuse ja kaubanduse osakond. 1948. aastal allusid EK(b)P KK I sekretärile Nikolai Karotammele partei-, ametiühingu- ja komsomoliorganite osakond ja erisektor.
Ida-Euroopa lauskmaa

Ida-Euroopa lauskmaa ehk Vene tasandik on suur lauskmaa Euroopa idaosas. Piirneb Uurali mäestikuga idas ja Kaukasusega lõunas. Ida-Euroopa lauskmaale on omased suurte kõrgustike ja madalike vaheldumine.
Ida-Euroopa lauskmaal asuvad Venemaa lääneosa, Eesti, Läti, Leedu, Valgevene, Ukraina suurim osa, Moldova, Poola idaosa, Rumeenia lõuna- ja idaosa ning Kasahstani lääneosa.
Ida-Euroopa lauskmaa pindala on umbes 4 miljonit km².
John Belushi

John Adam Belushi (24. jaanuar 1949 Chicago, Illinoisi osariik – 5. märts 1982 Los Angeles, California osariik) oli USA filminäitleja, koomik ja laulja. 
Ta tegi kaasa meelelahutussaates "Saturday Night Live" ning oli üks ansambli The Blues Brothers asutajaid ja soliste (koos Dan Aykroydiga).
Ka tema vend James Belushi on näitleja.
Lääne-Siberi madalik

Lääne-Siberi madalik (ka "Lääne-Siberi lauskmaa", vene keeles "За́падно-Сиби́рская равни́на") on suur madalik Aasia lääneosas Venemaal. Läänes piirneb Uurali mäestiku, idas Jenisseiga. 
Lääne-Siberi lauskmaa pindala on umbes kolm miljonit ruutkilomeetrit, pikkus põhjast lõunasse 2500 km, läänest itta 1900 km. 
Peamised jõed on Ob, Irtõš ja Jenissei. 
Taimkate on tundra põhjaosas, taiga keskosas ja stepp lõunas. 
Lavamaal on suured nafta ja maagaasi varud.
Induse madalik

Induse madalik on madalik Aasia lõunas, Induse-Gangese madaliku lääneosa. See on ulatuslik, ülitiheda asustusega madalik, mis jaguneb kaheks suuremaks piirkonnaks – Pandžabiks ja Sindhiks.
Madalikul paiknevad Pakistani idaosa ja India põhjaosa.
Induse-Gangese madalik

Induse-Gangese madalik on suur alluviaalne madalik Aasia lõuna osas. Madalikul paiknevad India põhja- ja idaosa, Pakistani kõige tihedamalt asustatud osa ja peaaegu kogu Bangladeshi territoorium. 
Madaliku nimi pärineb Induse ja Gangese jõe nimest.
Gangese madalik

Gangese madalik on madalik Aasia lõunaosas, Induse-Gangese madaliku idaosa. Sellel madalikul paikneb India idaosa ja suurem osa Bangladeshist. 
Nepali piiril asub kitsas (umbes 20 km lai) Gangese madaliku soine ala, mida nimetatakse teraiks.
Henryk Sienkiewicz

Henryk Adam Aleksander Pius Sienkiewicz (5. mai 1846 Wola Okrzejska – 15. november 1916 Vevey, Šveits) oli poola kirjanik. 1905. aastal sai ta Nobeli kirjandusauhinna. Ta oli 19. ja 20. sajandi vahetuse populaarsemaid poola kirjanikke.
Henryk Sienkiewicz on kõige tuntum oma ajaloolise romaani "Quo vadis?" (1896) poolest, mis kujutab varaste kristlaste tagakiusamist Nero-aegses Roomas ja tõi talle rahvusvahelise kuulsuse. Tema triloogia – "Tule ja mõõgaga" (1884), "Uputus" (1886) ja "Pan Wołodyjowski" (1888) – on Poola kirjanduse nurgakivi, kujutades 17. sajandi sõdu ja Poola iseseisvusvõitlusi. Sienkiewiczi teosed, mis on täis patriotismi ja ajaloolist sügavust, tõid talle 1905. aastal Nobeli kirjandusauhinna.
Suur Hiina tasandik

Suur Hiina tasandik ehk Põhja-Hiina tasandik on madalik Aasia idaosas, kus elab Hiina rahvastiku suurim osa. See on tasane (absoluutsed kõrgused vähem kui 100 m üle merepinna) madalik, mille pindala on umbes 325 000 km2.
Hiinas mõiste "Suur Hiina tasandik" puudub, selles piirkonnas eristavad Hiina geograafid Põhja-Hiina tasandikku (hiina keeles "Huabei pingyuan", 華北平原，华北平原), mis hõlmab Suur-Hiina tasandiku põhja-, kesk- ja osaliselt lõunaosa ning Jangtse kesk- ja alamjooksu tasandikku (hiina keeles "Changjiang zhongxiayou pingyuan", 長江中下游平原，长江中下游平原）), mille põhjaosa asub Suure Hiina tasandiku lõunaosas.
Rudolf Christoph Eucken

Rudolf Christoph Eucken (5. jaanuar 1846 – 15. september 1926) oli saksa filosoof, 1908. aasta Nobeli kirjandusauhinna laureaat.
Retseptsioonist Eestis.
25. septembril 1926 pidas temast loengu Tartus Walter Freymann.
Elstertrebnitzi vald

Elstertrebnitz on vald Saksamaal Saksimaa Leipzigi kreisis.
Paul von Heyse

Paul Johann Ludwig von Heyse (15. märts 1830 Berliin – 2. aprill 1914 München) oli saksa kirjanik. Ta sai 1910. aastal Nobeli kirjandusauhinna ja aadliseisuse.
Maurice Maeterlinck

Maurice Polydore Marie Bernard Maeterlinck (29. august 1862 Gent – 6. mai 1949 Nice) oli Belgia luuletaja, näitekirjanik ja esseist, kes kirjutas prantsuse keeles. Ta oli krahv.
Ta alustas kirjanduslikku tegevust luuletajana, kuulsaks sai aga muinasjutu- ja legendiaineliste sümbolistlike näidenditega.
Ta sai Nobeli kirjandusauhinna 1911. aastal.
Elulugu.
1920. aasta paiku reisis Maeterlinck USA-sse ja kirjutas seal Samuel Goldwyni tellimusel mõned filmistsenaariumid. Neist on säilinud kaks, kuid ühestki filmi ei tehtud. Näiteks ühe filmi kangelane pidi olema mesilane ja Goldwyn arvas, et selline film ei ole menukas.
Maeterlinck oli ka looduseuurija ning kirjutas raamatuid ämblike ja sipelgate elust. 1926. aastal ilmus tema teos "La Vie des Termites" ("Termiitide elu"). Lõuna-Aafrika luuletaja ja loodusteadlane Eugene Marais süüdistas teda 1928 oma Lõuna-Aafrika Vabariigis afrikaani keeles ilmunud teose "Termiidi hing" plagieerimises. Ehkki Maeterlincki emakeel oli prantsuse keel, valdas ta belglasena vabalt hollandi keelt, millest afrikaani keel on arenenud. Londoni ülikooli zooloogiaprofessor David Bignell on nimetanud seda akadeemilise plagiaadi tüüpiliseks juhtumiks.
1932. aastal andis Belglaste kuningas Albert I talle krahvitiitli.
Maeterlinck elas peamiselt Prantsusmaal, 1940–1949 USA-s. Ta uskus, et ta oleks oma vaadete tõttu kohe hukatud, kui ta oleks jäänud okupeeritud Euroopasse, sest mõned tema näidendid olid teravalt saksavaenulikud. Esimese maailmasõja ajal pidas ta kõnesid Saksamaa vastu, keda ta sõja alustamises süüdistas, ja püüdis astuda Prantsuse võõrleegioni, kuhu teda vanuse tõttu ei võetud.
1940. aastatel oli Maeterlinck PEN-klubi president. 
Isiklikku.
15. veebruaril 1919 abiellus Maeterlinck 27-aastase näitlejatari Renée Dahoniga. 1925. aastal sündis neil surnud laps, rohkem lapsi neil polnud.
Espenhaini vald

Espenhain on vallaosa ja endine vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Leipzigi kreisis.
2015. aastal liideti ta Rötha linnaga.
Gerhart Hauptmann

Gerhart Johann Robert Hauptmann (15. november 1862 – 6. juuni 1946) oli saksa näitekirjanik. 
Aastal 1912 sai ta Nobeli kirjandusauhinna ja 1932 Goethe auhinna.
Varasem looming on naturalistlik ja kritiseerib teravalt vaesemate ühiskonnakihtide viletsust (nt "Kangrud" Sileesia kangrute ränkraskest elust).
II maailmasõja ajal kirjutatud nn Atriidide tetraloogia tugineb antiikmüütidele. 4 näidendit on kõik süngeimalt pessimistlikud: pole ühtegi helget kuju, kõik on täis vaid mõttetut julmust ja ebainimlikkust.
Eulatali vald

Eulatal oli vald Saksamaal Saksimaa Leipzigi kreisis.
2009 liideti Frohburgi linnaga.
Vallaosad.
Flößberg, Frankenhain, Hopfgarten, Prießnitz, Elbisbach, Trebishain, Tautenhain, Ottenhain, Alt-Ottenhain
Romain Rolland

Romain Rolland [rom'ä(n) rol'a(n)] (29. jaanuar 1866 – 30. detsember 1944) oli prantsuse kirjanik. 1915. aastal sai ta Nobeli kirjandusauhinna.
Großpösna vald

Großpösna on vald Saksamaal Saksimaa Leipzigi kreisis.
Vallaosad.
Großpösna, Seifertshain, Güldengossa, Störmthal, Dreiskau-Muckern
Uueturu tänav

Uueturu tänav asub Tartu kesklinnas Vabaduse puiestee ja Ülikooli tänava vahel. Uueturu tänav algab Turuhoone juurest, ületab Küüni tänava ja lõpeb Ülikooli, Vanemuise ja Uueturu tänava ristmikul. Tänava pikkus on umbes 250 meetrit. 
Tänavale jäävad turuhoone, Tartu uus kaubamaja ja Keskpark.
20. sajandi alguses ja varem on tänav kandnud Neumarktstraße ja Novorõnotšnaja ulitsa nime, 1920. aastatest Uueturu tänava nime. Osa nõukogude ajast oli Uueturu tänav Vanemuise tänava osa.
Kitzeni vald

Kitzen on endine vald Saksamaal Saksimaa Leipzigi kreisis.
1. jaanuarist 2012 on valla alad Pegau linna koosseisus.
Lobstädti vald

Lobstädt oli vald Saksamaal Saksimaa Leipzigi kreisis. 2008 liideti Neukieritzschi vallaga.
Vallaosad.
Kahnsdorf, Großzössen ja Lobstädt
Narsdorfi vald

Narsdorf on vallaosa ja endine vald Saksamaal Saksimaa Leipzigi kreisis.
2017. aastal liideti ta Geithaini linnaga.
Endised vallaosad.
Bruchheim, Dölitzsch, Kolka, Narsdorf, Niederpickenhain, Oberpickenhain, Ossa, Rathendorf ja Wenigossa
Neukieritzschi vald

Neukieritzsch on vald Saksamaal Saksimaa Leipzigi kreisis.
Vallaosad.
Neukieritzsch, Lippendorf, Kahnsdorf, Lobstädt ja Kieritzsch
Löbau-Zittau kreis

Löbau-Zittau oli 1994–2008 kreis Saksimaa idaosas. Piirnes idas Poolaga ja lõunas Tšehhiga.
Kreis moodustati 1994 Löbau ja Zittau kreisi liitmisel. 2008. aastal sai ta osaks uuest Görlitzi kreisist.
Kreisi omavalitsusüksused.
Sulgudes on antud elanike arv seisuga 31. detsember 2006.
Linnad:
Vallad:
Oudenaarde

Oudenaarde on linn Belgias, Ida-Flandria provintsi Oudenaarde haldusringkonna keskus.
Rahvastik.
2012. aasta 1. jaanuaril elas Oudenaardes 30 318 inimest.
Asulad.
Kolmes järgus (1964, 1971 ja 1977 aastal) toimunud ümberkorralduste järel kuuluvad 1825. aastal linnaõigused saanud Oundenaarde halduspiiridesse järgmised asulad, osavallad ja piirkonnad:
Majandus.
2003. aastal oli Oudenaarde SKP ühe inimese kohta 13 654 €, mis moodustas 62% Euroopa Liidu keskmisest (21 740 €).
Töötus oli 1. jaanuaril 2006. aastal 6,51%.
Margarita Armstrong-Jones

Margarita Elizabeth Rose Alleyne Armstrong-Jones (sündinud 14. mail 2002) on Linley vikondi David Armstrong-Jonesi ja Linley vikontessi Serena Armstrong-Jonesi ainus tütar. Margarita sündis kolm kuud pärast oma vanaema, printsess Margareti, Snowdoni krahvinna surma. Margarita praegune tiitel on "auväärne" ("Honourable"), kuid kui tema isast peaks saama Snowdoni teine krahv, saab Margarita leeditiitli.
2022. aasta seisuga on Margarita Briti troonipärimisjärjekorras 26. kohal. Oma nimed sai ta isapoolse vanaema, printsess Margareti, vanavanaema kuninganna ema Elizabethi ja kuninganna Elizabeth II järgi, nime Rose valis ta vend Charles ning Alleyne on üks ta ema nimesid.
Suur Rannavärav

Suur Rannavärav oli Tallinna linnamüüri kaitserajatis linna põhjaküljel Pikal tänaval. See rajati 14. sajandil ja lammutati 1779. aastal.
Suurt Rannaväravat on esimest korda selle nimega mainitud 1359. aastal. Siis kandis värav saksakeelset nime "Strantporte", "vor den groten Strantporten". 
Tänini säilinud Suure Rannavärava eesväravat koos aastatel 1518–1529 ehitatud suurtükitorniga Paks Margareeta on nagu Viru värava eesväravatki peetud ekslikult linnaväravaks. Keskaegsed Suure Rannavärava linnaväravad asusid linnasüdame pool ja olid aga nelinurksed ning varustatud langvõrede ja tugevdatud puitustega. Põhiväravate ees asusid kaitse-eesmärgil loodud eesväravad.
Esimene Suure Rannavärava ehitis rajati kohta, kus kohtusid linnamüür ja Pikk tänav. Väravast mereni oli siis vaid 100 meetrit. Esimest väravat pole enam alles, see asus säilinud Suure Rannavärava eesväravatest umbes 15 meetrit Toompea pool. Uuringud on näidanud, et värav sarnanes teiste väravatega, näiteks Viru, Karja, Nunna- ja Väikese Rannaväravaga. Esimene Suur Rannavärav oli neljakorruseline ja 14,4 meetrit kõrge.
16. sajandi lõpul kui Liivimaale jõudis uus haigus, Itaalia, Prantsusmaa ja Hispaania kaudu Ida-Euroopasse jõudnud süüfilis ehk hispaania rõuged, lasi Tallinna linn selle ravimiseks Suure Rannavärava ette eraldi Rõugemaja (pocken hus) ehitada.
Charles Armstrong-Jones

Charles Patrick Inigo Armstrong-Jones, Linley vikont (sündinud 1. juulil 1999) on Linely vikondi David Armstrong-Jonesi ja Linely vikontessi Serena Armstrong-Jonesi poeg ja George VI pojapojapoeg. Charles sündis Londonis ning tal on noorem õde, auväärne Margarita Armstrong-Jones. 
Charles on isa kantud Snowdoni krahvi tiitli pärija, kandes praegu tiitlit "Linley vikont". Varem kandis ta tiitlit "auväärne" ("Honourable").
Esimese nime sai ta vanaema õepoja prints Charlesi auks; teine nimi pandi püha Patricku järgi (Serena Armstrong-Jones on pärit Iirimaalt) ning kolmas nimi 17. sajandil elanud Inglise arhitekti Inigo Jonesi järgi.
Suur tasandik

Suur tasandik (inglise keeles "Great Plains") on mägede-eelne lavamaa USA-s ja Kanadas Kaljumäestikust ida pool. Tasandiku kõrgus on umbes 700–1800 m üle merepinna, pikkus on umbes 3000 km ja laius 500–800 km.
Suurem jagu sellest on kaetud preeria, stepi ja rohtlaga. USA osariikidest jäävad Suure tasandiku alale Colorado, Kansas, Montana, Nebraska, New Mexico, Põhja-Dakota, Oklahoma, Lõuna-Dakota, Texas ja Wyoming, Kanada provintsidest Alberta, Manitoba ja Saskatchewan. Mõned geograafid arvavad Suure tasandiku hulka ka osa Mehhiko territooriumist, kuid paljud peavad piiriks Rio Grande jõge.
Nimetust "Suur tasandik" (Great Plains) kasutatakse Ameerika Ühendriikides, kirjeldamaks üht osa veelgi suuremast füsiograafilisest üksusest – Sisetasandikust (Interior Plains), mis hõlmab enamikku Põhja-Ameerika sisealadest. Seda tarvitatakse ka inimgeograafilise regiooni kohta, viidates tasandikuosariikidele ("Plains States") või tasandikuindiaanlastele ("Plains Indians").
Kanadas kasutatakse seda nimetust harva. Kanada loodusvarade amet peab Sisetasandikku üksuseks, mis koosneb reast omavahel seotud platoodest ja tasandikest. Ka "The Atlas of Canada" ei kasuta sellist nime nagu Great Plains. Kanada inimgeograafias tarvitatakse tavaliselt terminit "preeria" ning seda piirkonda tuntakse Preeriaprovintside ("Prairie Provinces") nime all.
Samuel Chatto

Samuel David Benedict Chatto (sündinud 29. juulil 1996 Londonis) on Daniel Chatto ja Leedi Sarah Chatto (neiupõlvenimega Armstrong-Jones) vanim poeg. 
Ta on printsess Margareti lapselaps. Tema ema on printsess Margareti ainus tütar. Samuel on 2022. aasta seisuga Briti troonipärimisjärjekorras 28. kohal. 
Ta õppis Eton College'is ja töötab skulptorina.
Eusébio

Eusébio da Silva Ferreira (25. jaanuar 1942 – 5. jaanuar 2014) oli Mosambiigi päritolu Portugali jalgpallur, ründaja, tegev 1957–1979. Teda peetakse üheks aegade parimaks mängijaks.
Ta aitas Portugali koondisel jõuda 1966. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel kolmandale kohale. 1966. aasta MM-il oli ta tippväravakütt ja nimetati 1965. aastal Euroopa parimaks jalgpalluriks. 
Ta mängis Lissaboni Benficas 16 aastat ning oli nende tippväravalööja 317 väravaga 301 mängus. Kogu profikarjääri jooksul kogunes tema kontole 733 väravat 745 matšis. 
Lissabonis Benfica kodustaadioni Estádio da Luzi värava ees on talle püstitatud mälestusmärk.
Isiklikku.
Eusebio oli 174 sentimeetrit pikk. Ta oli abielus Floraga, neil on kaks last.
Arthur Chatto

Arthur Robert Nathaniel Chatto (sündinud 5. veebruaril 1999 Londonis) on Daniel Chatto ja leedi Sarah Chatto noorim poeg. Ta on printsess Margareti lapselaps.
Arthur on 6. kohal katkematuna püsinud vereliinis, mis algas kuninganna Victoria poja Edward VII-ga. Ta on 2022. aasta seisuga Briti troonipärimisjärjekorras 29. kohal.
Xan Windsor, parun Culloden

Xan Windsor, Cullodeni lord (Xan Richard Anders Windsor) (sündinud 12. märtsil 2007) on Ulsteri krahv Alexanderi ja Ulsteri krahvinna Claire'i esimene laps. 
Kuna Xan'i isapoolsed vanavanemad on Gloucesteri krahv Richard ja Gloucesteri krahvinna Birgitte, on Xan praegu Gloucesteri krahvi tiitli järjekorras teisel kohal. 2015. aasta seisuga on ta Briti troonipärimisjärjekorras 26. kohal.
Alexander Ogilvy

Alexander Ogilvy (Alexander Charles Ogilvy) (sündinud 12. novembril 1996) on Briti kuningliku perekonnaga kaugelt sugulane ning 2011. aasta seisuga Briti troonipärimisjärjekorras 41. kohal. 
Tema isa on James Ogilvy ja ema Julia Ogilvy. Tema isapoolne vanaema, printsess Alexandra oli George V lapselaps. 
Lisaks on Alexander suguluses ka Kreeka ja Taani kuningaperedega, kuna ta vanavanaema printsess Marina oli sündinud Kreeka ja Taani printsessina.
Otto Heinze

Otto Heinze VR I/2; VR II/3 (11. märts 1877 Kotlõ mõis, Jamburgi maakond (praeguse Kingissepa lähedal), Peterburi kubermang, Venemaa keisririik – 8. juuni 1968 Bad Windsheim, Saksamaa) oli Venemaa keisririigi ja Eesti (kindralmajor) sõjaväelane.
Elulugu.
Otto Heinze omandas põhihariduse neljaklassilises Narva linnakoolis. 
Teenistus Venemaa keiserlikus armees.
6. oktoobril 1897 astus Otto Heinze vabatahtlikuna 92. Petseri jalaväepolku Narvas ja peagi suunati siit õppima Peterburi jalaväe junkrukooli, mille lõpetamisele 1. septembril 1901 järgnes teenistus nooremleitnandina 1. Soome Kütipolgus. 5. detsembril 1901 viidi ta üle 2. Soome Laskurpolgu õppekomando nooremohvitseriks. 
1905. aastal lõpetas Oranienbaumis ohvitseride laskekooli kursuse ja teenis seejärel 2. Soome laskurbrigaadi kuulipildujaroodus. Samal aastal viidi ta üle 5. Soome laskurpolku, kuhu jäi teenima kuni Venemaa keisririigi sõjaväe lagunemiseni. Selle koosseisus võitles ka Esimese maailmasõja ajal Ida-Preisimaal, Karpaatides ja Leedus, kus sai kolm korda põrutada ning korra haavata. 
Otto Heinze sõjatee algas rooduülemana, tõusis peagi pataljoniülemaks, seejärel polgu ülema abiks ja alates 17. maist 1917 polguülemaks. 1916 sai polkovniku auastme. 
Tema teeneid Esimeses maailmasõjas märgiti Püha Stanislavi III ja II järgu, Püha Anna III ja II järgu, Püha Vladimiri IV järgu ordenitega, Püha Georgi IV ohvitseri ja sõduriristidega ning Püha Georgi kuldmõõgaga . 
1918. aastal läks erru ja asus Narva elama. 
Vabadussõjas.
Peale Venemaa kodusõja algust 1918 aasta 1. novembril sai Otto Heinzest Põhjaarmee (hilisema Loodearmee) 3. Režitsa polgu ülem, kust aga juba 21. detsembril 1918 tuli üle Eesti kaitseväe teenistusse ja temast sai 1. jalaväepolgu ülem, mille ridades ta võitles Viru rindel. 
21. oktoobril 1919. a. määrati Otto Heinze 1. Diviisi ülema asetäitjaks ja mõne aja mõõdudes ka diviisi ülemaks. 13. veebruaril 1920 ülendati polkovnik Otto Heinze Vabariigi Valitsuse otsusega kindralmajoriks vanusega 19. jaanuarist 1920.a. ja tema teeneid Eesti Vabadussõjas hinnati I liigi 2. järgu ja II liigi 3. järgu Vabadusrist, Läti Karutapja III ja II järgu orden, Poola Sõjarist ja 59-hektarilise talumaaga Ämaris Harjumaal.
Teenistus Eesti sõjaväes.
1920. aasta lõpul viidi Heinze üle Eesti sõjaväe 2. Diviisi ülemaks ning sealt juunis 1921 tagasi 1. diviisi ülemaks. Diviisiülem oli ta 1. oktoobrini 1921, misjärel viidi Kaitseministeeriumi Nõukogu liikmeks. 
17. oktoobrist 1932 kuni 20. maini 1933 oli veel kord 1. diviisi ülem, seejärel taas Kaitseministeeriumi Nõukogu liige kuni 1. maini 1936, mil ta läks seoses vanusepiiri täissaamisega erru. 1933–1935 oli ta väeosaülemate aukohtu eesistuja.
Esimese Nõukogude okupatsiooni ajal Eestis õnnestus tal saksa päritolu tõttu 1941. aasta märtsis Saksamaale ümber asuda. Sellega pääses ka repressioonidest. 
29. aprillil 1964 valiti Otto Heinze Eesti Ohvitseride Kogu Rootsis auliikmeks. 
Otto Heinze suri Bad Windsheimis Saksamaal 8. juunil 1968 (91-aastaselt).
Flora Vesterberg

Flora Vesterberg (sünninimi Flora Alexandra Ogilvy; sündinud 15. detsembril 1994) on Briti kuningapere kauge sugulane.
2011. aastal oli ta Briti troonipärimisjärjekorras 42. kohal ja 2021. aastal 58. kohal.
Tema isa on James Ogilvy ja ema Julia Ogilvy. Flora isapoolne vanaema, printsess Alexandra oli George V lapselaps.
2020. aastal abiellus ta Timothy Vesterbergiga.
Kesktasandik

Kesktasandik on Põhja-Ameerika siseosa tasandik Ameerika Ühendriikides ja Kanadas. Tasandik piirneb kagus Apalatšide, läänes Suure tasandiku ja lõunas Mehhiko madalikuga. 
Kesktasandikuks võidakse nimetada ka Suure tasandiku osa, mis asub Platte jõe ja Arkansase jõe vahel. 
Sealne elanikkond on tuntud suure kartuliarmastuse poolest.
Kõrksaar

Kõrksaar (ka Kõrgesaar, Kõrgessaare laid, Kõrksa) on 91 hektari suurune saar Pärnumaal Lääneranna vallas Saulepi küla territooriumil. 
Asend.
Kõrksaar asub Tõstamaast 12 kilomeetrit läänes ja Sõmeri poolsaarest idas. Saarest umbes 700 meetrit itta jääb Rootsiklaid.
Loodus.
Saar on pikliku kujuga ja madal. Saarel kasvavad valdavalt kadakad ja männid.
Saar kuulub Pärnu lahe hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.
Ajalugu.
Nõukogude ajal toimusid saarel Pärnu Noorte Tehnikute Maja korraldatud sõjalis-sportlikud poistelaagrid, nõukogude tingimustele kohandatud versioon skautlikust liikumisest. Seetõttu hüüti saart ka Poistesaareks. Veel nimetati saart Kõrglaiuks. 1990. aastatel toimusid saarel ka skautide ja gaidide suurlaagrid, millest teadaolevalt viimane toimus 1996. aastal Sissisaare suurlaagri nime all.
Saarel on osaliselt säilinud ka mõned laagriehitised: laagri köök, saun, kämpinguhooned. Saare tipus on alles vana hoone vundament.
Saarele saab kas veesõidukiga või jalgsi mööda vana kitsast muuli. Muul on enamjaolt vee all. Suurem osa saarest on tänapäeval eraomandis. Saarel asub 2003. aastal valminud suvila.
Dorotea

Dorotea (lõunasaami keeles "Kraapohke") on tiheasustusega paikkond Rootsis Västerbotteni läänis, Dorotea valla keskus.
Asula on saanud nime 1799. aastal Rootsi kuninganna Frederica Dorothea Wilhelmina (1781–1826) järgi.
Nikolai Helk

Nikolai Helk (kuni 18. detsembrini 1922 Nikolai Tšistjakov; 25. jaanuar 1886 Laiuse Kirikuküla – 14. mai 1941 Tallinn (teistel andmetel 14. oktoober 1941)) oli Eesti sõjaväelane (kindralmajor, 1937) ja jurist.
Päritolu ja haridus.
Nikolai Helk sündis Tartumaal (praegu Jõgevamaa) Laiuse kihelkonnas Laiuse vallas (praegu Jõgeva vald) Kirikukülas (praegu Laiusevälja) kohaliku Laiuse Jumalaema Sündimise õigeusu koguduse köstri Nikolai Tšistjakovi peres. 1897–1908 õppis Riia Vaimulikus Koolis ja Seminaris. Seejärel õppis õigusteadust Varssavi ülikoolis, mille lõpetas 1913. 1916. aasta 3. mail astus Aleksandri sõjakooli, mille lõpetas sama aasta 1. oktoobril lipnikuna.
Teenistus.
Varssavi Ülikooli lõpetamise järel asus ta teenistusse kohtuametniku kandidaadina Varssavi kohtupalatisse. 1914. aastast alates töötas Moskva kohtupalatis. Pärast sõjakooli lõpetamist 1916. aastal oli aasta aega Vene sõjaväes, 62. polgu ja seejärel 183. tagavara-jalaväepolgu nooremohvitser ja polgukohtu asjaajaja. Pärast punaste võimuletulekut töötas varustuse ja toitluse alal 1921. aastani, mil tuli Eestisse. 20. aprillist 1921 töötas 4. jaoskonna sõjaväekohtu uurijana ning nimetati 1. novembril Sõjaringkonnakohtu alaliseks liikmeks. Sama aasta 18. detsembril muutis Riigikohus ta perekonnanime Helk'iks (varem oli tal venepärane perekonnanimi Tšistjakov). Oli järgnenud aastatel kommunistide protsesside eesistuja. Karistas 1. detsembri 1924. aasta mässu korraldajaid. 1924 leitnant, 1925 kapten, 1928 major, 1933 kolonelleitnant. 
28. veebruarist 1935 sai Sõjaringkonnakohtu (alates 1938 Sõjaväe Kõrgem Kohus) esimeheks, mõistis kohut vapside üle 1935.–1936. aastal, sai 24. veebruaril 1937 koloneliks ja 1. märtsil 1937 (vanusega samast päevast) kindralmajoriks ametikoha (Sõjaringkonnakohtu esimees) alusel. 
Eesti okupeerimisel vallandati ta 15. september 1940 ametist ja arreteeriti kaks päeva hiljem. Balti Sõjaväeringkonna sõjatribunal mõistis ta 7. aprillil 1941 § 58-4 ja § 58-13 alusel surma. Esitas kassatsioonikaebuse, mis 12. mail 1941 lükati tagasi. Ta lasti maha 1941. aasta 14. mail Tallinnas, teistel andmetel hukati ta alles 14. oktoobril 1941. Tema matmispaik on teadmata.
Isiklikku.
1914. aastal abiellus Tatjana Daniloviga, neil oli kaks poega: Jüri (1918–1943, reservlipnik) ja Nikolai (1924–1926). Helk oli Konstantin Pätsi venna Nikolai naisevend. 
Gustav Kunnose atestatsioon 1923. aastast: "Välja arenenud kohusetundega ning täidab tema peale pandud kohustusi väga põhjalikult. Tähelepannes, et kohtu tegevus on seadusega piiratud, ei ole sel alal kohtunikul võimalik oma initsiatiivi näidata, siiski peab tähendama, et algatuse võim on suur. ... Kohtualaga väga vilunud ning on läbiviinud mitmed suured protsesid; rahulikult ning väga osavalt juhatab kohtuistanguid; kiirelt otsustab keerulisi küsimusi."
Amasoonia

Amasoonia ehk Amazonase madalik on madalik Lõuna-Ameerika põhjaosas; kõige suurem madalik maailmas (pindala üle 6,9 miljonit km²). Madalik paikneb Andidest kuni Atlandi ookeani rannikuni, piirneb Guajaana mägismaaga põhjas ja Brasiilia mägismaaga lõunas.
Madalikul asuvad Amazonase jõgikond ja troopilised vihmametsad moodustavad keevalise elustikuga kohati eluohtliku koosluse.
Liigirikkus.
Amasoonias on kirjeldatud 427 imetajaliiki, kellest 173 on endeemsed. Suurima imetajate rühma moodustavad käsitiivalised, keda on kirjeldatud 158 liiki. Närilisi on 110 liiki, kellest suurim on rohkem kui meetri pikkuseks kasvav kapibaara. Piirkonnas leidub vähemalt 15 perekonda ja 81 liiki kuuluvaid primaate, kellest üks sugukond (saakilased, "Pitheciidae"), kolm perekonda (20% maailmas leiduvaist) ja 69 liiki on endeemsed. Madusid on kirjeldatud 196 liiki, neist 82 on endeemsed, ja sisalikke 138 liiki, kellest 111 on endeemsed. 406 konnast on tervelt 348 (85%) endeemsed. Linnuliike on umbes 1300, kellest viiendik, ehk 260 liiki, on endeemsed. Amasoonias leidub maailma liigirikkaim mageveekalastik. Liike on kirjeldatud umbes 3000 (30% maailma mageveeliikide koguarvust), kuid neid võib oletuslikult kokku leiduda isegi kuni 9000. Puuliike, mida Amasoonias on ühel hektaril loendatud kuni 300, võib terves piirkonnas oletuslikult kasvada kuni 30 000.
Metsmaasikas

Metsmaasikas ("Fragaria vesca") on roosõieliste sugukonda maasika perekonda kuuluv mitmeaastaste rohttaimede liik.
Välimus.
Metsmaasikas on 5–20 cm kõrgune. Juurmised lehed on kolmetised ja asuvad pikkadel karvastel leherootsudel. Õied on valget värvi, kuni 17 mm läbimõõduga ja asuvad väheseõielises õisikus. Õieraod on siidiläikeliselt liduskarvased. Tupplehed on tagasi käändunud ja ei ümbritse marja.
Viljad.
Metsmaasika viljad ei ole marjad, vaid koguviljad, mida nimetatakse maasikateks. Need on kirgaspunased, munajad kuni peaaegu kerajad, pinnal asetsevate seemnistega ja aromaatsed.
Paljunemine ja geneetika.
Paljuneb pikkade sõlmedest juurduvate võsunditega ja seemnetega. 
Metsmaasikas õitseb mai lõpul ja juunis. Viljad valmivad juunis. 
Metsmaasikas annab hübriide nii aedmaasika kui ka muulukaga.
Kõik maasikaliigid on kromosoomiarvuga, mis põhineb haploidsel 7 kromosoomil. Metsmaasikas on diploidne: sel on kaks kromosoomikomplekti kokku 14 kromosoomiga.
2010. aastal sekveneeriti metsmaasika genoom.
Levik.
Metsmaasikas on levinud Euroopas ja Kesk-Aasias. 
Ta kasvab kuivadel puisniitudel, loodudel, raiesmikel, teeservadel, põllupeenardel. Levila põhjaosas, sealhulgas Eestis, eelistab ta kuivi päikesepaistelisi kohti ega talu varju. Seevastu levila lõunaosas eelistab ta kasvada varjus, sest päike on seal tema jaoks liiga ere. Metsmaasikas talub kerget tulekahju ja taastub pärast põlengut kiiresti.
Ökoloogia.
Metsmaasikalehti söövad meeleldi sõralised, näiteks hirved ja põdrad. Maasikamarju söövad väga mitmesugused elukad alates tigudest ja herilastest kuni lindude ja karudeni. Linnud aitavad ühtlasi maasikaseemneid levitada: pärast lindude soolestiku läbimist lähevad seemned kenasti kasvama.
Ajalugu.
Arheoloogiliste väljakaevamiste andmetel on inimesed metsmaasikaid söönud juba kiviajal. Kultiveerima hakati metsmaasikat antiikaja Pärsias. Hiljem levisid maasikaseemned Siiditeed mööda nii itta kui läände. 18. sajandi keskpaiku aretati virgiinia ja tšiili maasikast aedmaasikas ("Fragaria × ananassa"), mis hakkas metsmaasikat põlluviljana välja tõrjuma, sest aedmaasika viljad olid märksa suuremad.
Kasutamine.
Metsmaasikas on Eesti üks väärtuslikemaid marjataimi. Kirgaspunased, aromaatsed ja maitsvad marjad sisaldavad suurel hulgal inimorganismile vajalikke aineid ja vitamiine: neis on suhkruid 3,6–6,4%, happeid 1,4% (peamiselt sidrunhapet), mineraalainetest kaltsiumi (rohkem kui lihas), rauda (marjadest kõige enam), fosforit, eeterlikke õlisid, pektiini, parkaineid jm. C-vitamiini keskmine sisaldus on 51,0 mg 100 g metsmaasikate kohta.
Maasikas on hinnatud lauamari (toorelt söömise mari), aga väga sobiv ka hoidiste, eriti toorhoidiste valmistamiseks. Kompoti valmistamiseks metsmaasikas aga ei sobi, sest seemnistest eralduv fragariamiin muudab kompotivedeliku mõrkjaks.
Metsmaasikat kasutatakse ka ravimtaimena. Kasutatakse põhiliselt kuivatatud vilju, harvem õisi.
Kiltmaa

Kiltmaa ehk kõrgtasandik ehk kõrglava on suure pindalaga tasane ala, mis tavaliselt paikneb kõrgusel üle 500 meetri merepinnast. Kiltmaad tekivad seal, kus mäestikud on kulunud või tasane maapind on kerkinud. Vahel tekivad kiltmaad ka laavaplatool. Kiltmaa on näiteks Tiibeti kiltmaa.
Aleksander Einseln

Aleksander Einseln (25. oktoober 1931 – 16. märts 2017) oli Eesti kindral ja poliitik, varem Ameerika Ühendriikide maaväe kolonel. Ta oli Eesti Kaitseväe juhataja 4. maist 1993 kuni 4. detsembrini 1995.
Sünd ja põgenemine Eestist.
Ta sündis Eestis, kuid põgenes siit Nõukogude okupatsiooni eest koos emaga septembris 1944 Saksamaale.
Siirdus 1949. aastal USA-sse ja sai peagi Ameerika Ühendriikide kodakondsuse.
Teenistus Ameerika Ühendriikide relvajõududes.
Astus 1951. aastal Ameerika Ühendriikide sõjaväkke ja osales Korea ja Vietnami sõjas. Ameerika Ühendriikide sõjaväes teenis aastani 1985 (USPACOM) ja läks pensionile koloneli auastmes.
Teenistus Eesti kaitseväe juhatajana.
1993. aastal naasis Einseln Eestisse. Eestis asus ta elama Tallinnas Tõnismäele.
4. mail 1993 sai temast Kaitseväe juhataja.
Einseln ülendati kindralmajoriks 17. juunil 1993. 22. juunist 1995 sai temsat kindralleitnant, 3. detsembrist 1995 kindral. Ajaloolase Mati Õuna hinnangul oli Einselni rahuaegne kosmiliselt kiire tõus täiskindraliks hämmastav. Ta viitas, et Johan Laidoner ülendati Vabadussõja lõpus vaid kindralleitnandiks, täiskindraliks sai ta alles veebruaris 1939.
Einseln korraldas Tallinna Õpetajate majas kaitseväe ohvitserkonnale vastuvõtte, kus tutvustas Eesti ohvitserkonnale ametikohast etiketti. Einselni teeneteks kaitseväe juhatajana on julgeolekuekspert ja riigikaitsekomisjoni liige Peeter Tali pidanud Eesti kaitseväe arendamist lääne eeskujul, ohvitseride rahvusvahelise hariduse soosimist ja rahvusvahelise sõjalise koostöö alustamist.
Ta oli sunnitud kaitseväe juhataja ametikohalt lahkuma erimeelsuste tõttu kaitseministriga. Häältega 55 poolt, 22 vastu ja 3 erapooletut otsustas Riigikogu 19.12.1995 vabastada kindral Aleksander Einselni kaitseväe juhataja ametikohalt. 19. detsembri 1995 Kaitseväe juhataja ametist vabastamise otsus avaldati Riigi Teatajas, Einselni vabastamine jõustus päev pärast otsuse ilmumist 20. detsembril 1995. Ta oli alates 22. detsembrist 1995 arvatud kaitseväe reservi Vabariigi Presidendi käskkirjaga nr 61. 
Poliitikuna.
Einseln on osalenud poliitikas: ta kandideeris Riigikokku 1999. aastal Sinise Erakonna ja 2007. aastal Eesti Kristlike Demokraatide nimekirjas.
Surm.
Kindral Einselni mälestustseremoonia toimus Tallinna Jaani kirikus ja Kaitseväe kalmistul. Ta maeti Arlingtoni riiklikule kalmistule Virginia osariigis Ameerika Ühendriikides.
Troopika (täpsustus)

Troopika võib tähendada:
Erich Hartmann

Erich Alfred Hartmann (19. aprill 1922 Weissach – 20. september 1993 Weil im Schönbuch) oli Saksa sõjaväelane, kõigi aegade edukaim hävituslendur ja edukaim lendur Teises maailmasõjas. Erich Hartmann tulistas alla 352 vastase sõjalennukit.
Elukäik.
Hartmanni ema Elisabeth Hartmann, üks Saksamaa lennunduspioneeridest, oli lennusportlane, kes 1936. aastal aitas kaasa purilennuklubi asutamisele Weilis Stuttgardi lähedal 1939–1945, kui Erich oli alles väike. Erich õppis juba noorukina lendama purilennukil ja aastast 1938 oli ta purilennuõpetaja.
1940. aastal astus Hartmann vabatahtlikuna Luftwaffesse. Erichil oli õnne läbida kogu Luftwaffe hävituslenduri ettenähtud väljaõpe täismahus. 15. oktoobril 1940 alustas ta õppimist Luftwaffe 10. rügemendis Königsbergi lähedal Neukuhris Ida-Preisimaal. Lennuväljaõpe algas 1941. aasta märtsis, seejärel sõjalennukool Berlin-Gotowis. Kui Hartmanni lennuõpetaja otsustas, et nüüd kõlbab Erich jahilenduriks küll, viidi ta üle hävituslendurite kooli Zerbsti (Sachsen-Anhalt). 20. sünnipäeval sooritas Hartmann oma esimese iseseisva lennu hävituslennukil Messerschmitt Bf 109.
1943. aastal sai Vene õhutõrje Hartmanni lennukile pihta ja langevarjuga alla hüpanud Erich võeti vangi. Ülekuulamisele vedamiseks paigutati ta koos vene sõduritega lahtise veoauto kasti, mis sattus aga Junkers Ju 87 rünnaku alla. Vene sõdurid jooksid autost eemale ühes suunas ja Hartmann teises. Tal õnnestus põgeneda, ületada rinne ja jõuda neli tundi pärast allatulistamist tagasi omade juurde.
Hartmann ei sõdinud ainult idarindel Punaarmee vastu. Rumeenia kohal tulistas ta alla ka seitse lääneliitlaste hävituslennukit P-51 Mustang. Arvatakse, et tema tulistas alla ka USAAF-i 334. lennugrupi ässa leitnant Ralph Hofferi (15 võitu õhus + 14 maapinnal hävitatut).
Oma viimase vastase lennuki (Jak) tulistas Hartmann alla II maailmasõjas 8. mail 1945 Brno linna kohal.
Pärast sõja lõppu õnnestus Hartmannil anda end vangi USA üksustele, kes aga andsid ta 17. mail 1945 üle venelastele. Hartmann mõisteti süüdi: "... "suure materiaalse kahju tekitamise eest Nõukogude Liidule"". Ta viibis 10 aastat Siberis vangistuses ja vabanes 1955.
Pärast kodumaale Saksamaale naasmist paluti tal uuesti asuda lennuväe teenistusse. Esialgu Hartmann keeldus, kuid 1956. aastal siiski nõustus teenima Lääne-Saksamaa lennuväes. Ta oli sõjaväes Manfred von Richthofeni-nimelise 71. eskadrillis lennuinstruktor. See eskadrill lendas reaktiivhävituslennukeil F-86 Sabre ja hiljem Lockheed F-104 Starfightereil.
Hartmann pidas aga F-104 suurte puudustega ohtlikuks lennukiks ning oli vastu selle relvastusse võtmisele. Kuigi tal oli õigus – F-104 oli alla kukkunud 282 ja neis katastroofides oli hukkunud 115 Saksa pilooti mittesõjaväelistel missioonidel, ei olnud Hartmanni kriitika tema ülemuste seas populaarne –, ütles lennuväekomandör kindral Werner Panitzki, et "Erich on hea piloot, aga mitte hea ohvitser", ning ta sunniti koloneli auastmes 1970. aastal enneaegselt erru minema.
Erich Hartmann suri 1993. aastal.
Norra troonipärimisjärjekord

Norra troonipärimisjärjekord on nimekiri inimestest, kellel on õigus Norra kuningriigi troonile juhul, kui eelnev inimene peaks surema. Praegu on troonipärimisjärjekorras esimesel kohal kroonprints Haakon, kes saab Norra kuningaks, kui praegune kuningas sureb.
Alates 1990. aastast, mil muudeti Norra konstitutsiooni, kehtib Norras võrdne ehk absoluutne primogenituur, mis tähendab, et vanim laps, sõltumata soost, on troonipärimisjärjekorras eelispositsioonil. Muudatus pole tagasiulatuv, mistõttu esimene inimene, kelle kohta see kehtib, on printsess Ingrid Alexandra. Konstitutsioonimuudatuse tõttu on tema eespool oma nooremast vennast, kuid tema isa Haakon on jätkuvalt nimekirjas oma vanemast õest, printsess Märtha Louisest eespool.
Norra konstitutsiooni järgi on alates 1990. aastast troonipärimisjärjekorras olemise õigus kuninga või kuninganna ametlikust seaduslikust abielust sündinud lastel, või nende järglastel nii, et (valitsevale monarhile) lähima liini vanemad lapsed on eelisseisus kaugemate ja nooremate ees.
Troonipärimisjärjekord 2007. aasta 1. augustil.
1. kroonprints Haakon (s. 1973), kuningas Haraldi poeg
2. Printsess Ingrid Alexandra (s. 2004), kroonprints Haakoni esimene laps
3. Prints Sverre Magnus (s. 2005), kroonprints Haakoni teine laps
4. Printsess Märtha Louise (s. 1971), kuningas Haraldi tütar.
5. Maud Angelica Behn (s. 2003), printsess Märtha Louise vanem tütar
6. Leah Isadora Behn (s. 2005), printsess Märtha Louise teine tütar 
7. Emma Tallulah Behn (s. 2008), printsess Märtha Louise kolmas tütar
P-51 Mustang

P-51 Mustang oli Ameerika Ühendriikides firmas North American Aviation loodud ühe kolbmootoriga ühekohaline monoplaan-hävituslennuk. Kokku ehitati 15 875 P-51 lennukit. Mustangi loetakse teise maailmasõja üheks täiuslikumaks propeller-hävituslennukiks. Hävitaja oli kasutusel aastatel 1942–1957.
P-51 kasutuselevõtt lahendas edukalt Saksamaad pommitavate liitlasvägede pommituslennukite kaitsmise probleemi. Mustangist kiiremad hävituslennukid ilmusid alles päris sõja lõpus.
Ajalugu.
Suurbritannia õhujõudude (RAF) hankekomisjon USA-s soovis, et North American Aviationi lennukitehas hakkaks Suurbritannia jaoks ehitama hävituslennukeid P-40 Kittyhawk, mis polnud juba sel ajal just kõige paremad lennukid. Tehase peakonstruktor lubas ehitada hoopis kiiremini uue ja parema lennuki kui P-40, mille litsentsi alusel konveierile saamine võtnuks rohkemgi aega. 
RAF oli ettepanekuga nõus ja tellis kohe 320 lennukit. Uus lennuk projekteeriti ja sai valmis vähem kui poole aastaga. Lepingu sõlmimisest valmis lennukini kulus 102 päeva. 
Uuel lennukil, tüübinimega NA-73X oli jõuallikaks veel Allisoni mootor Allison V-1710. Britid suurendasid lennukite tellimuse arvu 620-ni. Lennuk sai nimeks Mustang, mille esmalend toimus 26. oktoobril 1940.
Uuel lennukil oli esmakordselt kasutusel laminaarne tiivaprofiil. Kerealusesse jahutussüsteemi tunnel koos sellesse paigutatud mootori radiaatoriga moodustas omalaadse jahutusdüüsi, mis tekitas radiaatori õhutakistust kompenseeriva reaktiivtõuke. Kokkuvõttes oli Mustang märgatavalt kiirem kui P-40.
Inglismaal Mustangile paigaldatud Merlini mootoriga proovilende teinud Rolls-Royce'i katselendur Ron Harker soovitas kõik tellitavad lennukid varustada Merlini mootoritega, sest P-51 lennuomadused olid Merlini mootoriga palju paremad. USA-s hakkas Merlini mootoreid litsentsi alusel valmistama firma Packard (Packard V-1650-7).
Esimeste Suurbritanniale üle antud lennukite P-51 üheks puuduseks oli piiratud vaateväli kabiinist, sest ruleerimisel segas piloodi vaatevälja ettepoole lennuki kõrge ninaosa, mis oli järsu nurga all ülespoole suunatud. Vaatevälja segava karkassiga kabiin oli ajale jalgu jäänud, mistõttu britid sobitasid mitmele lennukile klaaspindade keskmise avaneva osa asemele Robert Malcolmi kujundatud tilgakujulise kupli, millel puudus segav raamistik. Sellest eeskujust lähtudes tehti USA tehastes järgmistele Mustangidele iseloomulik uus raamistikuvaba tilgakujuline lükandkuppel.
Kohort

Kohort (ladina "cohors") oli Vanas-Roomas osa leegionist. Keisririigi ajal jaotati leegion 10 kohordiks. Esimeses kohordis oli 1105 jalaväelast ja 132 ratsanikku, igas ülejäänus 550 jalameest ja 66 ratsanikku. Kohort omakorda koosnes 5 tsentuuriast. Leegionis oli seega 50 tsentuuriat (6095 jalameest ja 726 ratsanikku), lisaks kuulus sellesse kergerelvastuses abivägesid. Leegion oli varustatud 10 onageri, 55 viskemasina ja muude vajalike masinatega ning iga liiki sõjamaterjaliga. Leegionil olid oma relvatöökojad.
Ülo Jõgi

Ülo Jõgi (12. märts 1921 Tallinn – 14. mai 2007 Tallinn) oli eesti sõjaväelane ja luuraja, üks Erna salga liikmetest.
Elukäik.
Ülo Jõgi lõpetas aastal 1940 Jakob Westholmi gümnaasiumi ja astus Tallinna Polütehnilisse Instituuti. 1940. aasta märtsis põgenes ta kolme kaaslasega suuskadel üle jää Soome, et osaleda Talvesõjas. Soukka saarestikus omandas raadiotelegrafisti oskused ja kutse. 1940 võitles Norra sõjaväes Saksa okupatsiooni vastu.
10. juulil 1941 maabus koos ERNA salgaga telegrafist Mihkel Theodor Simmo, 22. juulil 1941 saabusid langevarjudega Toomas Hellat ja Ülo Jõgi Kautlasse, ühinedes ERNA salgaga. 28. augustiks 1941 jõudis salk Tallinna.
Saksa teise okupatsiooni ajal töötas ta õpingute kõrvalt Tallinna linnavalitsuses. Ta põgenes märtsis 1943 koos abikaasaga mobilisatsiooni eest Soome, kus astus vabatahtlikuna Soome sõjaväkke. 
Juulis 1944 naasis radistina Eestisse. Peagi alanud uue Nõukogude okupatsiooni tõttu tagasisõiduvõimalust enam polnud. Ta arreteeriti 11. detsembril 1944 süüdistatuna spioneerimises Inglismaa kasuks ja kaks aastat hiljem määrati sunnitööle Siberisse. Vangistuskohtadena tuli olla Uhtas ja Intas. Abiellus pärast vangistust asumisel olles Aili Jürgensoniga. 
1971. aastal pöördus Ülo Jõgi tagasi Eestisse. Kuna perel ei lubatud elada Tallinnas, rajasid nad kodu Keilasse ning olid aastaid laskespordi eestvedajad.
Pärast Eesti iseseisvuse taastamist osales Erna seltsi töös. Oli Erna seltsi aupresident.
Isiklikku.
Tema poeg Ilmar Jõgi oli Eesti Põlevkivi juhatuse esimees.
Tribal Wars

"Tribal Wars" on Saksamaa ettevõtte InnoGames GmbH loodud veebipõhine rolli- ja strateegiamäng. Mäng koosneb mitmest ruudustikul põhinevast maailmast, millest igaühel on erinevad mänguseaded. Ühe kasutajakontoga on võimalik mängida kõikides mängumaailmades.
Tegevus.
Mängu tegevus leiab aset keskajas. Iga mängija saab alguses endale küla, kus saab maju ehitada ja maavarade (puit, savi, raud) kogumisel vajaminevaid rajatisi paremaks arendada. Mängus on võimalik luua endale hõim ning pidada nendega sõdu või sõlmida liite ja vaherahu.
Maailmad.
2007. aasta detsembri seisuga on mängus kasutusel 15 mängumaailma. Nendest 13 esimest on tavamaailmad, millest viimases kasutatakse "Tribal Warsi" versiooni 4.0. See sisaldab kõikide eelmiste maailmade võimalusi ja täiendavalt boonuskülasid, mis lisaks arenemisele annavad lisaboonuseid. Mahajäetud külasid asendavad barbarikülad, mis arenevad ja laienevad ise. Paladin saab nüüd sõdades võideldes relvi ja muud varustust leida.
Boonuskülade boonused:
Tasuline versioon.
Kuigi mänguraha eest saab osta teatud mugandavaid lisasid osta, ei anna need mängijale otsest eelist, sest erinevalt paljudest samalaadsetest mängudest ei ole tasuta versioon tugevalt piiratud.
Christian Mowatt

Christian Mowatt (Christian Alexander Mowatt) (sündinud 4. juunil 1993) on Marina Ogilvy ja fotograaf Paul Mowatti poeg. Ta sündis Londonis Portlandi haiglas.
Tema emapoolne vanaema, Kenti printsess Alexandra, on Kenti hertsogi George'i tütar. Et prints George'i abikaasa oli Kreeka ja Taani printsess Marina, on ta suguluses ka Kreeka ja Taani kuningaperedega.
2011. aasta seisuga asub ta Briti troonipärimisjärjekorras 44. kohal.
Zenouska Mowatt

Zenouska Mowatt (sündinud 26. mail 1990 Londonis) on Marina Ogilvy ja fotograaf Paul Mowatti tütar.
Tema emapoolne vanaema on printsess Alexandra, Kenti hertsogi prints George'i tütar, ning vanavanaema oli Kreeka ja Taani printsess Marina.
2011. aasta seisuga asub ta Briti troonipärimisjärjekorras 45. kohal.
Alexander Lascelles, vikont Lascelles

Alexander Lascelles (Alexander Edgar Lascelles) (sündinud 13. mail 1980) on Harewoodi krahvi David Lascelles'i ja tema esimese naise Margareti kolmas laps ja teine poeg. Tema õde Emily Lascelles (sündinud 1976) ja vend Benjamin Lascelles (sündinud 1978) on sündinud väljaspool abielu ja seega pole neil õigust ühelegi tiitlile. Lisaks on tal noorem vend Edward Lascelles (sündinud 1982). 
Oma isa kaudu on Alexanderil õigus Harewoodi krahvi tiitlile. 11. juulil 2011 sai ta pärast vanaisa surma tiitli "vikont Lascelles", mida selle ajani oli kandnud ta isa.
Tal on 2008. aastal sündinud poeg Leo Cyrus Anthony Lascelles, kuid ta ei ole lapse emaga abielus.
Briti troonipärimisjärjekorras on ta 2011. aasta seisuga 48. kohal.
Kesk-Siberi kiltmaa

Kesk-Siberi kiltmaa on kiltmaa Aasia idaosas. Kesk-Siberi kiltmaa asub kogu ulatuses Venemaal Leena ja Jenissei jõe vahel. Kesk-Siberi kiltmaal paiknevad Jakuutia, Krasnojarski krai ja Irkutski oblast.
Läänes piirneb see Lääne-Siberi madaliku, põhjas Põhja-Siberi madaliku, idas Verhojanski aheliku ja Kesk-Jakuutia madaliku ning lõunas Lõuna-Siberi mäestikega (Ida-Sajaanid jt). 
Kesk-Siberi kiltmaa keskmine kõrgus on 500–700 meetrit üle merepinna, kõrgeim punkt on Kameni mägi (1701 m) Putorana platool.
Espenhain

Espenhain on asula Saksamaal Saksimaa liidumaal Leipzigi kreisis Espenhaini vallas.
Kuni 31. juulini 2015 oli tegemist omaette haldusüksusega, hiljem sai see halduslikult osaks Rötha linnast.