tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vilis Lācis

Vilis Lācis (12. mai 1904 Rīnūži – 6. veebruar 1966 Riia) oli läti kirjanik ja hilisem Läti NSV riigitegelane.
Elulugu.
Sadamatöölise perest pärit Lācis töötas aastatel 1921–1933 sadamatöölise, kaluri, meremehe ja metsatöölisena.
1928. aastast oli ta Läti Kommunistliku Partei liige. 1933. aastast kuni Nõukogude okupatsioonini töötas Lācis raamatukoguhoidjana.
Raamatuid kirjutas ta vabal ajal. Trükis avaldati tema loomingut alates 1921. aastast. 
Tema tuntumad teosed olid aastatel 1933–1934 ilmunud "Kaluri poeg" ja 1946–1948 ilmunud triloogia "Torm". Viimase teose eest anti talle Stalini preemia (1949). Teise Stalini preemia pälvis ta 1952. aastal ilmunud romaani "Uuele rannale" eest.
Pärast Nõukogude võimu kehtestamist Lätis 1940. aastal edutati Lācis poliitilistele ametikohtadele. Juunist augustini 1940 oli ta Läti Vabariigi siseminister. Alates 28. augustist 1940 kuni augustini 1946 oli ta Läti NSV Rahvakomissaride Nõukogu esimees, aastatel 1946–1959 Läti NSV Ministrite Nõukogu esimees.
Aastatel 1946–1962 oli Lācis NSV Liidu Ülemnõukogu saadik ja 1954–1958 ühtlasi NSV Liidu Ülemnõukogu Rahvuste Nõukogu esimees.
Vilis Lācis on maetud Riia metsakalmistule.
Elmar Araste

Elmar Araste (kuni 1936 Elmar Martinson, 30. jaanuar 1894 Mäksa vald, Tartumaa – 2. aprill 1981 Tartu) oli eesti õpetaja ja näitleja.
Ta koostas õpikuid ja metoodilisi materjale.
Virginia Rappe

Virginia Rappe (Virginia Caroline Rapp, 7. juuli 1891 Chicago – 9. september 1921 San Francisco) oli USA filminäitleja.
Roscoe Arbuckle'i süüdistati tema vägistamises, mis olevat tema surma põhjustanud. Kuigi Arbuckle kohtus õigeks mõisteti, hävitas protsess tema maine.
Jaan Antik

Jaan Antik (11. november 1859 Rannu, Tamme vald, Tartumaa – 9. november 1930 Tartu) oli eesti õpetaja.
Ta oli õpetaja Äksi-Vedu, Haaslava, Äksi-Orge (1893–1913) vallakoolides ja Tartus "Hilfsvereini" algkoolis. Aastatel 1919–1929 oli ta Tartu 12. algkooli juhataja. Kokku töötas ta kooliõpetajana 51 aastat. Orge koolis olid tema õpilasteks Mait Metsanurk (1889–1893) ja Jaan Koort (1893–1896).
Ta oli ajalehe Olevik kaastööline ja lasteraamatute autor. Kuulus Eesti Kirjameeste Seltsi.
Isiklikku.
Ta oli Richard Antiku isa.
Jaan Ruus (õpetaja)

Jaan Ruus (24. aprill/6. mai 1881 Pangodi vald, Tartumaa – 31. jaanuar 1942 Sevurallag, Sverdlovski oblast) oli eesti õpetaja.
Alates 1907. aastast oli ta õpetaja Ambla 2-klassilises koolis. 1917. aastal sai koolist 4-klassiline alamalgkool + 4-klassiline kõrgem algkool) ning 1919. aastal muudeti see gümnaasiumiks. Aastatel 1919–1924 oli Ruus Ambla ühisreaalgümnaasiumi ja 1927–1940 Virumaa rahvaülikooli juhataja.
Küüditati 1941. Ta suri eeluurimise ajal aastal 1942 Sverdlovski oblastis Sevurallag-is.
Arnold Mikiver

Arnold-Eduard Mikiver (21. august 1896 Kolga vald, Kuusalu kihelkond, Harjumaa – 31. oktoober 1968 Tallinn) oli eesti õpetaja.
Õppis Peterburi ülikoolis metsandust.
1920–1944 Loksa Algkooli õpetaja ja juhataja, 1944–1950 Loksa Mittetäieliku Keskkooli direktor, 1940–1950 Loksa Töölisnoortekooli direktor.
Isiklikku.
Tema lapsed olid Virve Rõigas, Mai, Mikk ja Tõnu Mikiver.
Taavet Rootsmäe

Taavet Rootsmäe (kuni 1936 David Rootsmann; 27. juuni 1885 Kastre-Võnnu vald, Tartumaa – 27. juuni 1959 Tartu) oli eesti astronoom.
Ta lõpetas Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumi, aastatel 1906–1912 õppis Tartu ülikoolis matemaatikat, matemaatikakandidaat 1913. Pärast ülikooli lõpetamist töötas Tallinnas matemaatika-, füüsika- ja astronoomiaõpetajana.
Aastatel 1919–1959 oli Taavet Rootsmäe Tartu ülikooli astronoomiaõppejõud (alates 1931 professor), 1919–1948 Tartu tähetorni direktor. Ta arendas erialast oskuskeelt ja pühendas palju aega nii ülikooli kui ka keskkoolide õppekavade ja reaalainete õpetamise metoodika ning didaktika väljatöötamisele. 1922–1940 tegutses Tartu ülikooli juures didaktilis-metoodiline seminar keskkooliõpetajate ettevalmistamiseks, kus Rootsmäe juhatas astronoomia (kosmograafia) osakonda. Koos matemaatik Juhan Langiga avaldas ta 1926 esimese eestikeelse algupärase astronoomiaõpiku ("Kosmograafia koolidele ja iseõppimiseks"). 1924. aastal hakati välja andma astronoomiat populariseerivat Tartu Tähetorni kalendrit.
Tema juhatuse all täitis Tartu tähetorn mitut riiklikku ülesannet – Eesti riiklik õige aja teenistus (1920–1940) ja Eesti geodeetilise põhivõrgu rajamine (koostöös Balti geodeesiakomisjoniga ühendati see Läänemerd ümbritsevate riikide ühise võrgustikuga). Geodeetiliste töödega tegeles peamiselt Robert Livländer. 
Tartu ülikooli õppejõuna õpetas Rootsmäe kursusi taevamehaanikast, sfäärilisest astronoomiast, stellaarastronoomiast, kõrgemast matemaatilisest analüüsist ja statistikast. Tema enda peamine uurimisvaldkond oli stellaarastronoomia. Ta esitas tähtede vanuse määramise statistilised kriteeriumid liikumise põhjal ja rakendas saadud tulemusi tähesüsteemide evolutsiooni kirjeldamiseks. Suure õpetamiskoormuse ja enesekriitika tõttu jäi aga teadusartiklite arv väikeseks. See-eest pidas T. Rootsmäe väga oluliseks astronoomia populariseerimist, pidas sellealaseid loenguid ja kirjutas populaarteaduslikke artikleid. 
Isiklikku.
Tema poeg oli arst, ornitoloog ja kodu-uurija Lemming Rootsmäe, minia oli arst ja ornitoloog Ilse Rootsmäe, pojapoeg on laulja ja kitarrist Andrus Rootsmäe ning tütretütrepoeg kunstnik Imat Suumann.
Kivilõppe Kalevipoja kivi

Kivilõppe Kalevipoja kivi on rändrahn Viljandi vallas Kivilõppe külas.
Kivi asub Võrtsjärves kalda lähedal roostikus paadisadama juures. Kivi on hästi nähtav ja leitav, kui seda ümbritseb 0,5 m sügavune vesi. Kivi on 3 m kõrgune ning 15 m ümbermõõduga.
Kivi on alates 1959. aastast kaitse all. Kivi kõrval vee tõttu tähistust ei ole, see on kaldal.
Kiviga on seotud muistend, mille järgi Kalevipoeg ja Vanapagan võistelnud Võrtsjärve põhjakaldal kiviheitmises. Kalevipoja kivi lennanud järveäärsesse sohu, Vanapagana oma jäänud veidi põhja poole Majori oja äärde pidama (Vanapagana kivi).
Shariif Shiikh Axmed

Shariif Shiikh Axmed (araabia شريف شيخ أحمد "Sharīf Shaykh Aḩmad"; sündinud 25. juulil 1964) on Somaalia poliitik.
Ta oli 31. jaanuarist 2009 kuni 20. augustini 2012 Somaalia president.
Shariif Axmed õppis mitmes ülikoolis, sealhulgas Liibüas ja Sudaanis araabia keelt, geograafiat, õigusteadust ja islamiseadust. Ta on muu hulgas õpetanud koolis araabia keelt, geograafiat ja religiooniõpetust. 
Shariif Axmedi peetakse mõõdukate islamistide liidriks. Kuni 2006. aasta lõpuni juhtis ta äärmuslike mässuliste vastu võidelnud Islamikohtute Liitu, kes moodustas läänemeelse vahevalitsuse peamise opositsiooni ning oli 2006. aastal võimul suures osas Lõuna-Somaaliast. 
Aastatel 2007–2008 elas Shariif Axmed paguluses Eritreas ning juhtis Somaalia taasvabastamise allianssi ARS. ÜRO algatatud läbirääkimiste tulemusel sõlmis ARS 2008. aastal valitsusega rahuleppe ning saatis seejärel oma esindajad parlamenti.
Pärast seda, kui president Cabdulaahi Yuusuf Axmed 29. detsembril 2008 tagasi astus, valis jaanuaris 2009 Djiboutis kogunenud Somaalia parlament presidendiks Shariif Shiikh Axmedi.
Jüri Nuut

Jüri Nuut (10. juuli 1892 Peterburi – 31. mai 1952 Tallinn) oli eesti matemaatik, kosmoloog ja ühiskonnategelane, Eesti NSV Teaduste Akadeemia liige (1946).
Haridus.
J. Nuut lõpetas Peterburi saksakeelse Püha Anna Koguduse Kooli 1909, Peterburi Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna matemaatika erialal I järgu diplomiga 1914, õppis kahurväekoolis Petrogradis 1916–1918. Dr. phil. nat. 1926 (Tartu Ülikool); füüsika-matemaatikadoktor 1946.
Töökäik.
J. Nuut töötas Petrogradis metallitööstuses 1915, mobiliseeriti sõjaväkke, oli Rumeenia rindel. Teenis Punaarmee inseneriväeosades 1918–1920; opteerus Eestisse 1921. Narva Reaalgümnaasiumi õpetaja 1921–1923; Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlaste Eragümnaasiumi (Tartus) matemaatikaõpetaja 1923–1928; Tartu Ülikooli õppeülesande täitja 1926–1928, matemaatikadotsent 1928–1936.
Tallinna Pedagoogilises Instituudis 1936–1941: matemaatika ja mehaanika erakorraline professor 1936, korraline professor 1937–1941; matemaatika- ja mehaanikalaboratooriumi juhataja 1936–1939; TTÜ rektor 1939–1941.
Tšeljabinski, hiljem Moskva põllumajanduse kõrgkoolides matemaatika professor, kateedrijuhataja 1941–1944; Eesti NSV Hariduse rahvakomissar 1944–1946; Eesti NSV TA akadeemik-sekretär 1946–1950 (1950. aastal süüdistati kodanlikus natsionalismis ja tagandati akadeemia juhtkonnast); Matemaatika, Füüsika ja Mehaanika Instituudi vanemteadur 1950–1952.
Teadustöö põhisuunad.
Reaalsirge aksiomaatika; neljavärviprobleem; Lobatševski geomeetria rakendus paisuva universumi evolutsiooni seletamiseks. Avaldas publikatsioone mainitud uurimisaladel ja monograafia; Moskvas ilmus kõrgkooli ja keskkooli matemaatika õpikuid ning populaarteaduslikke artikleid.
Teaduskorralduslik tegevus.
J. Nuudi doktoriväitekiri (1926) algatas geomeetria aluste uurimissuuna Eestis; Akadeemilise Matemaatika Seltsi esimees 1927–1932; matemaatika õpetamise komisjoni liige 1924–1937, aseesimees 1927–1937; TTÜ toimetiste toimetaja 1937–1940; Eesti Loodusuurijate Seltsi liige 1950–1952.
Ühiskondlik tegevus.
Ta oli alates 24. oktoobrist 1939 I Riiginõukogu liige ja 1940–1950 NSV Liidu Ülemnõukogu I ja II koosseisu liige.
Jüri Nuut suri 31. mail 1952 Tallinnas ja ta maeti 4. juunil 1952 Metsakalmistule.
Isiklikku.
Tema poeg tehnikateadlane Ilmar Nuut oli aastatel 1975–1986 Eesti NSV kõrg- ja keskerihariduse minister.
Eugen Niclasen

Karl Eugen Niclasen (4. juuli 1853 Türi – 17. juuli 1915 Tallinn) oli eesti õpetaja ja botaanik.
Ta sündis Türi kirikumõisas.
Asutas 1887 Tallinnas omanimelise poeglaste algkooli, mida juhatas oma elu lõpuni.
Terapeutiline kontsentratsioon

Terapeutiline kontsentratsioon ehk terapeutiline aken on ravimi kontsentratsioon organismis (tavaliselt vereseerumis, kuid tuleb ka kõne alla seljaajuvedelikus), mille piires antud ravim omab soovitavat toimet. Väiksemad kontsentratsioonid on ebaefektiivsed, suuremad kontsentratsioonid on juba toksilised.
Terapeutilise kontsentratsiooni alam- ja ülempiir võivad üksteisest suurel määral erineda. Mida suurem on erinevus, seda ohutum on ravimi kasutamine. Näiteks liitiumkarbonaadi (kasutatakse bipolaarsete meeleoluhäirete raviks) terapeutiline kontsentratsioon kõigub üsna väikestes piirides: 0,6–1,2 mmol/L, mistõttu tuleb selle aine manustamisel sageli määrata tema veresisaldust, et vältida toksikoosi arenemist. Morfiini terapeutiline kontsentratsioon on tunduvalt laiem: 16–364 mg/ml. Penitsilliinil aga pole toksilist annust tavatingimustes praktiliselt võimalik saavutada – hiirtele on penitsilliini toksiline doos 0,5 g/kg süstituna veenisiseselt.
August Miljan

August Miljan (7. september 1889 Pilkuse vald, Tartumaa – 25. august 1973 Tartu) oli eesti agronoom ja poliitik, Rahvuskogu, I Riigivolikogu ja Põllutöökoja liige.
Aastatel 1929–1940 oli ta Jäneda põllutöökeskkooli juhataja. Hiljem oli erinevatel aegadel Tooma Soouurimise Katseinstituudi direktor, Tartu Riikliku Ülikooli põllumajandusteaduskonna taimekasvatuse kateedri juhataja ja Tartu Botaanikaaia juhataja.
August Busch

August Busch (23. märts 1868 Keila kihelkond, Harjumaa – 9. märts 1922 Keila vald) oli eesti ajakirjanik, trükikoja omanik ja kirjastaja.
Busch töötas 1886–1893 ajalehe Postimees toimetuses ja 1888. aastal ajutiselt ka Virulase toimetuses. 1893. aastal ostis Jakob Tülkilt Eesti Postimehe, tõi selle Tartust Tallinna ja kirjastas seda aastani 1904. 
Oli 1895–1896 Estonia seltsi esimees ja VI üldlaulupeo peamisi korraldajaid. 1899 rajas moodsa trükikoja ning tegeles 1913. aastani kirjastamise ja raamatukaubastamisega, seejärel hakkas Keila vallas põllumeheks.
Temale kuulus Karl Burman vanema projekteeritud nn Buschi maja Tatari tänav 21b.
Pere.
Tema poeg oli Harald Busch.
Jaan Depman

Jaan Depman(n) (5. juuli (vkj)/ 17. juuli 1885 Tarvastu kihelkond, Viljandimaa – 26. märts 1970 Leningrad) oli eesti matemaatik.
Elulugu.
Ta õppis vallakoolis, Tarvastu kihelkonnakoolis, Tartu Õpetajate Seminaris aastatel 1900–1904 koos Jaan Anveltiga ja töötas pärast seminari lõpetamist kooliõpetajana Virumaal, Toilas ja Iisaku kihelkonna Porskovo ministeeriumikoolis. 
Aastatel 1906–1907 oli ta Peterburis A. Jansoni reaal- ja kaubanduskooli õpilane. 1907. aastal lõpetas eksternina gümnaasiumi Peterburis ja astus õppima Peterburi Ülikooli füüsika-matemaatika teaduskonda, mille lõpetas 1912. aastal "cand math", oli PEÜS liige. Ülikooli lõpetamise järel töötas õpetajana Jamburgi kommertskoolis, Smolenski Pedagoogilises Instituudis, Peterburi eesti koolides, Vjatka Pedagoogilises Instituudis, siis jälle Peterburis.
Aastatel 1912–1914 oli ta bolševistliku Narva ajalehe Kiir kaastööline. 1917. aasta revolutsioonile eelnenud ajal tegutses koos bolševistliku suunitlusega sotsiaaldemokraatidega, avaldas Juhan Lilienbachi "Külvaja" kirjastuse vahendusel proletaarset kirjandust ning eesti ajakirjanduses ilmus sageli J. Depmani artikleid loodusteaduslike küsimuste kohta.
1925. aastast oli ta õppejõud Nõukogude Venemaal. Ta nimetati A. Herzeni nim. Pedagoogilise Instituudi matemaatikaprofessori kohale, kus ta töötas ta elu lõpuni, viimastel aastatel professorina-konsultandina. Tema eriala oli matemaatika ajalugu ja metoodika. Tema artikleid avaldati ka Eestis "Keeles ja Kirjanduses", "Loomingus" ning "Sirbis ja Vasaras".
1961. aastal autasustati teda Lenini ordeniga. Jaan Depman elas viimastel eluaastatel Leningradis ning töötas Leningradi Keemia- ja Tehnoloogiainstituudi matemaatikaprofessorina.
Jakob Aunver

Jakob Aunver (kuni 1924 Jakob Albrecht; 22. mai 1891 Vana-Antsla, Urvaste kihelkond, Võrumaa – 18. jaanuar 1978 Uppsala) oli eesti vaimulik.
Aunver lõpetas Valga kroonu reaalkooli ja võitles Vabadussõjas.
Ta õppis aastatel 1914–1915 ja 1920–1922 Tartu Ülikoolis ajalugu ning 1915–1916 ja 1922–1923 usuteadust. Prooviaastal oli ta Tartu Peetri ja Ülikooli koguduses. Ordineeriti pastoriks 13. aprillil 1924.
Aastatel 1924–1944 oli ta EELK Jüri koguduse õpetaja, 1935–1944 Ida-Harju praostkonna praost ja 1935–1939 E.E.L.K. Konsistooriumi assessor. Aastatel 1926–1936 oli ta ka Tallinna Linna 2. Tütarlaste Gümnaasiumi usuõpetaja.
1944. aastal põgenes Saksamaale ja sealt 1947. aastal Rootsi, kus oli aastatel 1947–1978 E.E.L.K. Uppsala koguduse õpetaja ja 1959–1978 E.E.L.K. Konsistooriumi assessor.
Ta oli aastatel 1924–1939 ja 1941–1944 ajakirja Eesti Kirik vastutav ja tegevtoimetaja kodumaal ning 1954–1978 Rootsis.
Isiklikku.
Tema poeg Avvo (sünd 1915) mobiliseeriti Punaarmeesse ja jäi sõjas kadunuks, teine poeg Ago oli Rootsis arst.
Tema vennatütre pojapoeg on endine peaminister Juhan Parts.
Valter Metti

Valter Metti (5. mai 1902 Võtikvere vald, Tartumaa – 19. aprill 1989 Tartu) oli eesti õpetaja.
Õppis Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas 1923–1932 (lõpetas) ja 1940–1942, üliõpilasseltsi Concordia vilistlane.
Aastail 1939–1940 oli Torma vallavanem.
Aastail 1946–1966 oli Tartu 1. Keskkooli õpetaja.
Joosep Aavik

Joosep Aavik (17. november 1899 Kuressaare – 20. november 1989 Tallinn) oli eesti organist, koori- ja orkestrijuht, helilooja ning muusikaõpetaja.
Kaupmees Jakob Aaviku perekonnas sündinud Joosep Aavik alustas kooliteed 1908. aastal saksakeelses Charlotte Grubeneri erakoolis, õppides ühtaegu orelit Kuressaare Laurentiuse kiriku organisi August Feyerabendi juures.
lõpetas 1919. aastal Saaremaa Eesti Segagümnaasiumi. Edasi õppis ta 1919–1920 Tallinna Kõrgemas Muusikakoolis Peeter Süda oreliklassis, 1920–1923 Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas keemiat ja samal ajal Tartu Kõrgemas Muusikakoolis ja 1923–1927 Tallinna Konservatooriumis (lõpetas August Topmani oreliklassi).
Aastatel 1923–1925 töötas Aavik Tallinnas Hans Kubu eragümnaasiumis muusikaõpetajana, Estonia muusikaosakonnas koori repetiitorina, Muusikalehe korrektorina ja Tallinna Konservatooriumis elementaarteooria- ja solfedžoõpetajana. 1927. aastal kolis ta Tartusse, kus oli 1927–1929 Tartu Ülikooli kiriku organist ja segakoori Cantate Domino koorijuht, 1928 Tartu ühiskommertsgümnaasiumis ja kaubanduskoolis õpetaja. Aastatel 1929–1964 töötas ta Saaremaa koolides, sh Kuressaare naiskutsekoolis, Kuressaare 6-klassilises algkoolis ja 1. keskkoolis muusikaõpetajana, 1969–1970 Kuressaare lastemuusikakoolis muusikaliteratuuri-, solfedžo- ja klaveriõpetajana.
Aaviku õpilaste seas olid Maie Haavel, Heidi-Ingrid Maaroos, Maie Saar-Tamra, Neeme Saar, Lembit Tiivas jpt.
Saaremaal tegutses Aavik ka organistina kirikutes, juhatas 1931–1933 Kuressaare suveorkestrit, 1929–1935 Kuressaare Eesti Seltsi segakoori, 1945–1964 Kingissepa kultuurimaja segakoori ja kommunaaltöötajate ametiühingu naiskoori. Võttis kooridega osa kõigist laulupidudest, oli aastast 1932 Saaremaa laulupäevade üldjuht.
Joosep Aavik avaldas muusikaarvustusi Saaremaa ajalehtedes, Postimehes ja Muusikalehes. Ta kirjutas mitmeid soololaule, segakoorilaule ja "Romansi" sümfooniaorkestrile (avaldati 1960).
Mälestuse jäädvustamine.
Joosep Aaviku nime kannab Joosep Aaviku nimeline Kuressaare Muusikakool (Kuressaare, Komandandi tänav 9).
Kuressaares Jänesteküla linnajaos aadressil Vallimaa 7 tegutseb 1992. aastast Aavikute majamuuseum, mis on pühendatud Joosep Aavikule ja tema onupojale, keeleuuendajale Johannes Aavikule. Selles hoones elas Johannes Aavik kooliõpilasena aastail 1898–1902 ja uuesti Saaremaa Ühisgümnaasiumis õpetajana töötades 1919–1926, Joosep Aavik aga 1961–1989.
Kivilõppe Vanapagana kivi

Kivilõppe Vanapagana kivi on rändrahn Viljandi vallas Kivilõppe külas.
Anton Anson

Anton Anson (3. jaanuar 1852 (vkj 22. detsember 1851) Seli vald, Pärnumaa – 12. juuni 1918 Tartu) oli eesti ühiskonnategelane ja õpetaja, Eesti Aleksandrikooli juhataja.
Haridustee.
Anson õppis Seli vallakoolis ning lõpetas 1874. aastal Riias Baltimaade Õpetajate Seminari. Sai 1879. aastal Tartu Ülikoolist gümnaasiumi vene keele õpetaja kutse. Õppis aastail 1886–1887 Peterburi Õpetajate Instituudis, kus omandas linnakooli õpetaja kutse.
Töökäik.
Töötas aastail 1874–1879 Pärnu Nikolai õigeusu kihelkonnakoolis, 1879–1886 Lätis Bauska kreiskoolis ja 1887–1888 Võru linnakoolis õpetajana.
Oli aastail 1888–1905 Põltsamaa lähedal Kaarlimõisas Eesti Aleksandri Linnakooli inspektor (juhataja) ja õpetaja. Aleksandrikooli juhtimisel järgis küll venestusideoloogiat, kuid koondas eestlastest õpetajaid ja soodustas eesti keele õppimist. Eesti keele õpetajatena töötasid koolis kirjanikud Jakob Tamm ja Karl Ernst Särgava. Anson andis Aleksandrikoolis aritmeetika, geomeetria, ajaloo, maateaduse, loodusõpetuse ja vene keele tunde. Kuigi kaasaegsete meenutuste kohaselt polnud tema õpetamise tase kuigi kõrge, pälvis ta õpilaste ja õpetajate silmis suure lugupidamise oma vastutulelikkuse, tasakaalukuse ja erapooletuse eest.
1905–1907 oli Riia Peeter-Pauli linnakooli juhataja, seejärel 1907–1909 Järvamaa rahvakoolide inspektor. Eestimeelse tegevuse ja eesti keele õpetamise propageerimise pärast saadeti Anson 1909. aastal sundpensionile. Aastail 1910–1918 töötas Anson Tartu Kaubanduskooli inspektorina.
Ühiskondlik tegevus.
Pärnus töötamise ajal võttis Anson elavalt osa eesti rahvusliku liikumise üritustest, olles Endla seltsi asutajaliikmeid ja selle esimene president aastail 1878–1880. Anson osales Pärnu Eesti Põllumeeste Seltsi tegevuses seltsi kirjatoimetajana. 1878–1879 tegutses Anson ka ajakirjanikuna, olles Pärnu Postimehe tegelik toimetaja ning Sakala kaastööline. Pärast Pärnust lahkumist tõmbus ta avalikust ühiskondlikust tegevusest tagasi. Aleksandrikooli juhatajana oli Anson tegev ka Põltsamaa Põllumeeste Seltsis, mis oli ainuke kohalik eesti organisatsioon. Samal ajal lävis ta ka nii venelastest ametnike ja õigeusu preestritega kui ka baltisakslastega.
Väluste rändrahn

Väluste rändrahn on rändrahn Viljandi vallas, Väluste külas, Mustla-Väluste mnt 7 km, 250 meetrit Võrtsjärvest, Riuma kraavi ääres. 
Ümbermõõt 16,0; pikkus 5,2; laius 4,7; kõrgus 2,4 meetrit.
August Arold

August-Erik Arold (12. märts 1882 Roela vald, Palamuse kihelkond, Tartumaa – 3. veebruar 1947 Tartu) oli eesti õpetaja, kultuuri- ja ühiskonnategelane.
Ta õppis Maarja-Magdaleena kihelkonnakoolis. 
Ta töötas aastast 1899 kuni elu lõpuni Roela valla Vassevere-Kallivere kooli juhatajana (aastast 1924 Leedimäe 6-klassiline algkool).
Asutas Roela Rahvaraamatukogu Seltsi, oli selle juhataja ja raamatukoguhoidja.
Voore Põhikooli ees asub tema mälestuskivi.
Isiklikku.
Tema pojapoeg oli Mart Arold.
Daniel Palgi

Daniel Palgi (2. märts 1899 Võõpsu, Võrumaa – 18. jaanuar 1988 Elva) oli eesti kirjandusteadlane.
Ta õppis aastatel 1908–1916 Räpina valla Lokuta algkoolis, Raadama ministeeriumikoolis ja Räpina kõrgemas algkoolis. Aastal 1917 omandas ta algkooliõpetaja kutse. Aastatel 1916–1920 töötas ta õpetajana Saarekülas ja Petseris, aastatel 1920–1922 töötas ta õpetajana Petseri reaalgümnaasiumis. Aastal 1923 sooritas ta Tartus eksternina küpsuseksamid. Aastatel 1923–1928 õppis ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas eesti ja üldise kirjanduse alal, kaitses "mag. phil." aastal 1928 (atesteeriti aastal 1949 filoloogiakandidaadiks).
Ta töötas aastast 1924 Tartu kirjastustes ja Eesti Kirjanduse Seltsis. Aastail 1947–1950 oli Eesti TA Keele ja Kirjanduse Instituudi direktori kt. ning 1953–1959 Tartu Riikliku Ülikooli aspirantuuri juhataja. 
Isiklikku.
Tema tütar oli keemik Maret-Elo Mikkal (1931–2014), väimees Valdek Mikkal oli eesti keemik, Tallinna Tehnikaülikooli emeriitprofessor, poeg Laur Palgi oli füüsikateoreetik. Tema naisevend oli Paul Viiding.
August Maramaa

August Maramaa (kuni 1922 August Marfeldt; 6. aprill 1881 Aakre vald, Tartumaa – 26. detsember 1941 Vjatlagi vangilaager, Kirovi oblast) oli Eesti poliitik, õpetaja ning Viljandi linnapea aastatel 1919–1921 ja 1927–1939.
Ta lõpetas 1902. aastal Tartu Õpetajate Seminari, seejärel töötas Viljandimaal ja Viljandis õpetaja ja koolijuhina. Ta on avaldanud matemaatikaõpikuid.
August Maramaa oli alates 1. septembrist 1937 Riigi Viljasalve nõukogu liige (Linnade Liidu esindaja).
Isiklikku.
Maramaa abiellus 1909. aastal Anna Roossoniga (Anna Maramaa, küüditati juuni 1941). Peres sündis viis last.
Tema väimees Harri Haamer oli Püha Jakobi koguduse, Tartu Pauluse koguduse, Tarvastu Peetri kogudus ja Kõpu Peetri koguduste õpetaja, tütrepoeg Eenok Haamer on Mustvee ja Lohusuu koguduse õpetaja, tütretütar Maarja Haamer-Renter on eesti laulja. Tema vend oli keemik Jaan Maramaa.
Mälestuse jäädvustamine.
2007. aastal avati Viljandi raekoja kõrval August Maramaa skulptuur. Viljandis asub ka August Maramaa puiestee.
Kalvi Aluve

Kalvi Aluve (7. mai 1929 Rakvere – 28. september 2009 Tallinn) oli eesti arhitekt ja arhitektuuriajaloolane.
Ta lõpetas 1948. aastal Tapa Keskkooli ja 1954. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi arhitektina. 
Pühendas oma elu ajaloolise arhitektuuri uurimisele ja restaureerimisele. Töötas aastatel 1957–1995 Tallinnas Teadusliku Restaureerimise Töökojas ja selle järglasasutustes. Spetsialiseerus eesti vanema ehituspärandi uurimisele, mille vanuse selgitamisel rakendas dendrokronoloogilist meetodit. Hilisemas perioodis tegeles vanema kiviarhitektuuri uurimisega, peamiselt linnustega. 
Tegeles ka akvarelli ja õlimaaliga.
Jakob Kents

Jakob Kents (ka Jakob Kens; 3. veebruar 1883 Aru mõis, Lehtse vald, Ambla kihelkond, Järvamaa – 22. september 1947 Tartu) oli eesti geograaf, pedagoog ja haridusjuht.
Haridustee.
Ta õppis aastail 1892–1896 Läpi vallakoolis, 1900–1901 Aruküla õigeusu kihelkonnakoolis ja 1901–1902 Liiguste ministeeriumikooli pedagoogikaklassis, kus omandas vallakooliõpetaja kutse. 1924. aastal andis gümnaasiumi küpsuseksamid Hugo Treffneri Gümnaasiumis.
1925–1930 õppis ta Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas, ülikooli lõpetas gümnaasiumi ja kutsekooli loodusloo- ja matemaatikaõpetaja kutsega. 1935. aastast magister. Üliõpilaste Seltsi Raimla liige.
Töökäik.
Töötas aastail 1902–1906 Ambla valla Raka vallakoolis õpetajana, 1906–1909 Ufa kubermangus Krõmski eesti asunduses köster-kooliõpetajana, 1909–1911 Orenburgi kubermangus Beloretski linnakoolis õpetajana. Oli aastail 1911–1915 Kadrina Hariduse Seltsi kooli ja 1915–1917 Narva-Jõesuu Kooliseltsi kooli juhatajana. 1917–1918 õpetaja Tallinna 13. Algkoolis. Osales 1918–1919 Vabadussõjas, Tallinna 1. kaitsepataljonis.
Töötas 1919–1931 Tallinna Õpetajate Seminaris ja Tallinna Pedagoogiumis maateaduse- ja looduslooõpetajana. Lisaks sellele töötas õpetajana Tallinna Linna Poeglaste Gümnaasiumis (1920–1921), Jakob Westholmi Gümnaasiumis (1920–1925), Riigi Tehnikagümnaasiumis (1926–1929), Tallinna Tehnikumis (1929–1934), Tallinna Linna Poeglaste Kaubanduskoolis (1930–1934) ning Kõrgema Sõjakooli topograafiaosakonnas (1935–1937).
Oli aastail 1920–1935 Tallinna linnanõunik ja 1934–1940 ja 1941–1942 Tallinna linnavalitsuse haridusosakonna juhataja. 1940. aastast oli õpetaja Tallinna 10. Keskkoolis ja Tallinna 12. Keskkoolis. 1944. aastal õpetaja Jäneda Põllundustehnikumis.
Oli aastail 1945–1947 Tartu Riikliku Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna õppejõud, dotsent ja geograafiakateedri juhataja.
Ühiskondlik tegevus.
Kuulus aastail 1919–1920 ja 1922–1934 Eesti Õpetajate Liidu juhatusse. Oli Eesti Looduseuurijate Seltsi, Eesti Turistide Ühingu ja Eesti Lauljate Liidu liige. Oli tegev koolikirjastuses Töökool.
On avaldanud geograafiaõpikuid, artikleid koolist ja kasvatusest ning uurimusi geograafia alalt.
Isiklikku.
Tema poeg oli geoloog Paul Kents.
August Martin

August Martin (4. veebruar 1893 Jõhvi vald, Virumaa – 31. august 1982 Kohtla-Järve) oli eesti õpetaja ja kodu-uurija.
Elulugu.
August Martin sündis 4. veebruaril 1893 Jõhvi vennastekoguduse palvemajas külakoolmeistri peres. Pere oli paljulapseline.1909. aastal lõpetas August Martin Jõhvi Ministeeriumikooli juures pedagoogikaklassi. Samaaegselt sooritas ta õpetaja kutseeksami Narva Gümnaasiumi juures ja sai õiguse töötada algkooliõpetajana kogu Venemaal. 1909. aastal alustaski ta koolmeistriametit Kudrukülas olles kuueteistkümne aastane. 1910. aastal võttis vastu pakkumise Narva Joaoru kooli ja 1912. aastal Mäetaguse valla Kiikla kooli. Sinnagi sai ta jääda vaid üheks talveks, siis tuli mitte omal soovil lahkuda. 
1912. aastal toimus Peterburis I Ülevenemaaline Rahvahariduse kongress, kus Martin osales muulaste komisjoni töös. Oma kõnes nõudis ta õigust õpetada lapsi emakeeles ja see sai talle saatuslikuks: ta jäeti ilma õigusest töötada õpetajana Baltikumis ja Martin asus Kaukaasiasse, kus pidas ligi kümme aastat koolmeistriametit Ülem-Lindas. Suhhumis osales Martin aktiivselt osa Kaukaasia eestlaste elu organiseerimisel olles 1919 aastal valitud Abhaasia parlamendiliikmeks. 
Tagasi Eestisse tuli August Martin 1921. aastal koos perekonnaga. Abikaasa Annette Tohveriga tutvus ta Kaukaasias. Eestis jätkas ta tööd õpetajana ning 1931. aastal sai August Martinist Vaivara kihelkonnakooli]juhataja. Pärast sõda töötas õpetajana Kundas, Jõhvis, Laagnal ja Mäetagusel. 1957. aastal siirdus pensionile ja siis sai ta pühenduda koduloo uurimisele. Kirjandusmuuseumi kaastöölisena kogus ta andmeid Jakob Hurda kaastööliste kohta, oli ka aktiivne Virumaa rahvaluulekoguja ja eesti kultuuriloo uurija. 
Eesti Rahva Muuseumi kirjasaatja alates 1941, aukorrespondent 1979.
August Martin suri 31. augustil 1982. aastal ja on maetud Jõhvi kalmistule.
Oskar Paas

Oskar Paas (ka Oskar Wilhelm Paas) (26. oktoober/8. november 1900 Valjala, Saaremaa – 4. september 1990 Toronto) oli eesti õpetaja, koolijuht ja Õpetajate Koja nõukogu liige.
Ta sündis Valjala kihelkonna koolijuhataja ja köster Jaan Paasi kümnenda lapsena. Vabadussõjas teenis Tallinna Kooliõpilaste pataljonis.
Haridus.
1920. aasta kevadel lõpetas Tallinna I Peetri Reaalkooli. Aastal 1926 lõpetas Tartu Ülikooli matemaatika alal.
Töökäik.
Aastast 1923 töötas õpetajana mitmes koolis (näiteks 1927. aasta alguses oli Koeru täienduskooli juhataja ning sama aasta sügisest Tartu tehnikagümnaasiumi matemaatika ja füüsika õpetaja, 1931. aastal valiti Tartu 11. algkooli õpetajaks, 1932 valiti Tallinna poeglaste humanitaargümnaasiumi matemaatikaõpetajaks). Aastal 1936 oli Gustav Adolfi gümnaasiumi matemaatikaõpetaja. Aastal 1937 valiti Tartu Õpetajate Seminari inspektoriks, alates 15. novembrist 1939 koolide inspektor Harjumaal ja 1. jaanuarist 1940 Petserimaal. Oktoobrist 1941 kuni lahkumiseni Saksamaale septembris 1944 oli Tartu Õpetajate Seminari direktor. Siirdus Torontosse 1950. aastate alguses.
Ühiskondlik tegevus.
Valiti esindama Eestit ja Eesti Keskkooliõpetajate Kogu 19. rahvusvahelisel keskkooli- ja gümnaasiumiõpetajate kongressile 2.–5. augustuni 1939 Kopenhaagenis.
Oskar Paas oli aastaid Toronto Eesti Seltsi täiendusalgkooli juhataja ja eesti keskkooli esimene juhataja.
August Lubi

August Lubi (17. november 1877 Ambla vald (Ambla kihelkond), Järvamaa – 19. aprill 1944 Ambla) oli eesti õpetaja ja poliitik.
14. aprillil 1906 valiti ta ühena neljast eestlasest Venemaa I Riigiduuma liikmeks.
August Lubi oli Jäneda valla koolmeister, Ambla vallakooli õpetaja poeg, lõpetanud Tallinna linnakooli juures pedagoogikaklassi.
Riigieelarve

Riigieelarve on valitsussektori mingi perioodi tulude ja kulude finantsplaan. Riigieelarve on tavaliselt kõrgeima otsustusorgani poolt vastu võetud dokument, milles kajastuvad valitsussektori planeeritud kulutused ning on näidatud eelarve tuluallikad.
Majandusliku sisu järgi liigendatakse riigieelarve vahendid tuludeks, kuludeks, investeeringuteks ja finantseerimistehinguteks.
Eestis.
Eestis kinnitab riigieelarve Riigikogu.
Siegfried Fleischer

Siegfried Fleischer (19. detsember 1903 Tartu – 5. detsember 1924) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant).
Teenis Lennuväerügemendis, langes 1. detsembril 1924 kommunistide kätte vangi. Hukati hiljem sõjakohtu otsusel neile vastupanu mitteosutamise eest.
Hermann Rätsepp

Hermann Rätsepp (8. detsember 1896 Aru vald, Tartumaa – 5. detsember 1924) oli Eesti sõjaväelane (leitnant, 1920).
Teenis Lennuväerügemendis, langes 1. detsembril 1924 kommunistlike mässuliste kätte vangi. Hukati hiljem sõjaväljakohtu otsusel neile vastupanu mitteosutamise eest.
Inge Teder

Inge Teder (8. jaanuar 1931 Tallinn – 9. august 2015) oli eesti kunstiajaloolane ja -kriitik, Tallinna Riikliku Kunstimuuseumi direktor (1966–1991).
Elulugu.
Ta lõpetas 1950. aastal Tallinna 20. Keskkooli ja 1955. aastal Tartu Riikliku Ülikooli.
Töötas 1957. aastast teadustöötaja ja tarbekunstikogu hoidjana Tallinna Riiklikus Kunstimuuseumis. 1966–1991 oli ta Tallinna Riikliku Kunstimuuseumi (praeguse Eesti Kunstimuuseumi) direktor. 
Inge Tederi juhtimisel kujunes kunstimuuseumist kõige olulisem eesti kunsti näitusepaik. Ta ei peljanud suhelda ka väliseesti kunstnikega, esimesed väliseesti kunstnike Herman Talviku ja Erik Haameri näitused toimusid just Tallinna Riiklikus Kunstimuuseumis.
Inge Tederi ajal avati viis kunstimuuseumi filiaali: Tarbekunstimuuseum, Niguliste Vana Kunsti muuseum, Adamson-Ericu ja Kristjan Raua muuseum ning kunstimuuseumi Kohtla-Järve filiaal. Hakkas välja kujunema tänapäevane Eesti Kunstimuuseumi struktuur.
Teder oli almanahhi "Kunst" koostaja ja toimetaja.
Isiklikku.
Tema oli abielus korvpalluri ja tehnikateadlase Peep-Teofil Tederiga, nende poeg on ettevõtja Hillar Teder.
Geolitoraal

Geolitoraal on mere või suure järve rannavöönd, mis jääb veekogu keskmise ja kõrgeima veetaseme vahele. 
Rannavööndit, mis jääb veekogu keskmise ja madalaima veetaseme vahele, nimetatakse hüdrolitoraaliks.
Kertu Köösel

Kertu Köösel (sündinud 10. jaanuaril 1979 Tapal) on televisiooni- ja dokumentaalfilmirežissöör.
Õppinud Tallinna Pedagoogikaülikoolis telerežiid, tal on bakalaureusekraad audiovisuaalkunstis. 
Teinud telesaateid Eesti Rahvusringhäälingus, 2013. aastal asutatud oma filmi- ja salvestiste firma Impro Pictures OÜ kaudu ka teistele telekanalitele.
Kertu Köösel on osalenud nii dokumentaalfilmide (nt "Hundi süda sees", 2015 ja "Sihtpunkt – olla õnnelik", 2016) kui ka mängufilmide (nt "Luuraja ja luuletaja", 2016; "Võta või jäta", 2018; "Eia jõulud Tondikakul", 2018, ja "Johannes Pääsukese tõeline elu", 2019 – kõigis režissööri assistendina) tegemisel. 
Kõrvalosades on ta mänginud näitlejana mitmes mängufilmis ja teleseriaalis (Kelgukoerad, Kättemaksukontor, Riigimehed).
Jaan Ruus

Jaan Ruus (23. november 1938 Tallinn – 30. jaanuar 2017) oli eesti ajakirjanik, filmikriitik ja toimetaja. 
Alates 1965. aastast ilmus tema sulest üle 2000 filmikirjutise. 
Haridus.
Jaan Ruus õppis aastatel 1945–1952 Ambla 7-klassilises koolis, 1952–1954 Tallinna 2. ja 1954–1956 Tallinna 7. Keskkoolis. Seejärel kaalus, kas minna õppima üleliidulisse kinematograafiainstituuti Moskvas või ajakirjandust või õigusteadust Tartu Riiklikus Ülikoolis, kuid valis lõpuks hoopis majandusõpingud. 1961. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna.
Töö ja looming.
Ta töötas aastatel 1961–1966 Eesti Raadios, 1973–1978 Tallinnfilmis, 1978–1979 ajalehes Sirp ja Vasar ning 1981–1988 ja 1991–1999 ajakirjas Teater. Muusika. Kino toimetajana; aastast 1996 oli ta ajalehe Eesti Ekspress filmitoimetaja. 
Lisaks tutvustas või arvustas filme sageli ka raadio- ja telesaadetes. Näiteks tegi ta Eesti Televisioonis filmivalgustuslikke saateid ”Staarid” (1974–1975), ”Teised linnud, teised laulud” (1993–1995), Raadio 2-s ”Eesti filminäitlejaid” (1994) ja ”Eesti filmilavastajaid” (1996), ülevaateid nädala kinoeeskavast Raadios Kuku (1994–2006) ning filmikommentaare ja intervjuusid Kanal 2-s.
Jaan Ruus toimetas aastail 1966–2009 üle 80 filmi 44 režissöörile. Ta kirjutas ka dokumentaalfilmide stsenaariume („Kivikasukas” (1969), kolm filmi eesti lenduritest koos Ülo Tambekiga) ning katsetanud režissööriametit: „Teise looduse tegijad” (1976; portreefilm leiutajast-ratsionaliseerijast Harry Hoyerist).
Tema enda lemmikfilmide hulka kuulusid näiteks "Persona", "Kodanik Kane", "8½" ja "Soomuslaev "Potjomkin"".
Jaan Ruus oli Eesti Filmiajakirjanike Ühingu algataja ja palju aastaid (1993–1998 ja 1999–2015) ka selle esimees. 
Isiklikku.
Tema isa oli näitleja ja lavastaja Aarne Ruus. Tema abikaasa oli kasvatusteadlane Viive-Riina Ruus.
Arno atoll

Arno on atoll Mikroneesias, osa Marshalli saartest. 133 saare kogupindala on 13 ruutkilomeetrit. Saared on madalad korallsaared. Kuuluvad Marshalli Saartele.
Atoll asub 20 km kaugusel Majuro atollist.
1999. aasta rahvaloenduse andmeil elas atollil 2069 inimest. Suurim küla on Ine.
Malabo

Malabo on Ekvatoriaal-Guinea pealinn ja Põhja-Bioko provintsi halduskeskus. Asub Bioko saare põhjakaldal.
Ajalugu.
Linna asutasid 1827. aastal britid ja selle nimi oli alguses "Port Clarence". See oli orjakaubanduse mahasurumiseks mõeldud laevastiku tugipunkt. Linna asus elama palju vabastatud orje. 1843 läks linn Hispaania kontrolli alla ja nimetati "Santa Isabeliks". 1969 viidi riigi pealinn üle Batast Santa Isabeli. Praeguse nime sai 1973. aastal osana president Francisco Macías Nguema kampaaniast euroopalike nimede asendamiseks aafrikapärastega. Nguema diktatuuri ajal hävitati ja sunniti kodudest põgenema Bioko põliselanikke bubisid ja linna asustati mandrilt fangi hõimu liikmeid. 
Kliima.
Linnas valitseb ekvatoriaalne kliima. Aasta keskmine õhutemperatuur on 25 °C.
Transport.
Linnast 9 km lääne pool asub lennujaam, kuhu lendavad Iberia, Swiss, Spanair, Air France, KLM, Astraeus ja Lufthansa lennukid.
Malabo on hea looduslik sadam, sest linn asub kustunud vulkaani kraatri serval.
Majandus.
Linna lähedal asuvad naftaleiukohad. Linnas on mitmed nafta- ja maagaasitootmisettevõtted, mis asuvad peamiselt Punta Europa tööstuslinnaosas.
Arhitektuur.
Malabos on 1916. aastal ehitatud gooti stiilis toomkirik, presidendipalee ja mitmeid hispaania koloniaalehitisi.
Kevin Lyde

Kevin Orez Lyde (sündinud 12. märtsil 1980 Washingtonis) on Ameerika Ühendriikide elukutseline korvpallur, kes mängis Eesti klubis BC Kalev/Cramo keskmängijana.
Kevin Lyde on 206 cm pikkune ja kaalub 122 kg. Ta on mänginud Temple'i kolledžis ning viimased hooajad NBA tütarliigas klubides Greenville Groove, Columbus Rivercats, Fayetteville Patriots ja Dakota Wizards.
Lyde mängis kolledžikorvpalli neli aastat. Temast sai kolledži läbi aegade kolmas mängija, kes on võtnud maha hooaja jooksul 1000 lauapalli ja visanud 1000 punkti. Peale selle blokeeris ta klubis Owls mängides kuni 219 viset. Oma esimesel hooajal NCAA liigas juhtis Lyde liigat ründelauapallide poolest (4,1 mängu kohta). 2002. aastal ei saanud Lyde NBA "draft"'is kohta ja alustas mängimist NBA tütarliigas. Sinna jäi ta mängima neljaks hooajaks. Neljandal hooajal olid tema keskmised näitajad mängus 9,6 punkti, 6,4 lauapalli ja 1,4 viske blokeerimist kuni 24,6 minuti kohta. 2008. aasta suvel oli Lyde taas väga lähedal NBA-sse sattumisele, kuid viimasel hetkel ütles temast ära klubi Utah Jazz. Järgmisena pakkus Lyde'ile lepingut BC Kalev/Cramo, selle võttis Lyde vastu ja alustas korvpalli mängimist Euroopas. Tema keskmised näitajad Balti korvpalliliigas on 12,8 punkti, 6 lauapalli ja 1,5 resultatiivset söötu. Balti korvpalliliiga edetabelis asub Lyde visete blokeerimises teisel kohal, blokeerides keskmiselt 1,4 viset.
Kevin Lyde on väga jõuline ja oma suuruse kohta kiire mängija. Enamiku punktidest viskab ta küll korvi alt, kuid on võimeline viskama ka kolmepunktiviskeid. Lyde tuli Kaleviga Eesti meistriks.
Tulejuht

 
Tulejuht (ka kaudtulejuht, suurtükiväe tulejuht) on sõjaväelane, kes tellib ja suunab peamiselt kinniselt tulepositsioonilt tulistavate kaudtulerelvade tuld. 
Ajalugu.
Tulejuhtimine võeti laiemalt kasutusele 19. sajandil seoses suurtükkide tehnoloogilise arenguga ja laskekauguse ning täpsuse märgatava tõusuga. Suurtükipatareide tulepositsioonidelt ei olnud enam alati võimalik näha tabamuste asukohti. Samuti olid selleks ajaks piisavalt arenenud tehnilised sidepidamise võimalused, mis võimaldas edastada informatsiooni kiiresti kauge vahemaa taha. Et tuld sihtmärgile juhtida, asus patareiülem kui suurtükiasjandust tundev ohvitser isiklikult laskesuunas ettepoole ja edastas vaatlustulemused patarei positsioonile, kus arvestati vastavad parandused laskenurkades. Patarei juurde jäänud vastutavat ohvitseri hakati nimetama patareiohvitseriks. 
Tulejuhtimise esmased ühesed protseduurid ja süsteem kujunesid täielikult välja Esimese maailmasõja ajal, kus tõusis drastiliselt suurtükiväe osatähtsus lahingus. Teises maailmasõjas protseduurid täpsustusid veelgi – oluliseks sai tule avamise ja ülekandmise kiirus ning hea koordineeritus lahinguüksustega. 
Tänapäeval on seoses side, kommunikatsiooni ja sõjalise väljaõppe arenguga hakatud loobuma 19. sajandil kujunenud patareipõhisest tulejuhtimissüsteemist. Selleks on asutud koguma tulejuhte kaudtulepataljonides eraldi tulejuhtimisallüksuseks või liitma väiksemate allüksustena ("Fire Support Team") orgaaniliselt otse lahinguüksuste koosseisudesse. Tulejuhi ettevalmistus antakse ka lahinguluure ja kaugluure allüksustele ning snaipritele.
Tegevus.
Tulejuhid kuuluvad orgaaniliselt kas lahinguüksuste või kaudtuleüksuste koosseisu sõltuvalt riigi relvajõudude tuletoetuse süsteemist. Eesti kaitseväes kuuluvad tulejuhid lahinguüksustesse.
Tavaliselt tegutseb tulejuht oma tulejuhtimisallüksuse (näiteks tulejuhtimisgrupp) ülemana ja koostöös lahinguallüksustega (näiteks rühm, kompanii). Tulejuhtimisallüksus allub üldjuhul allüksuse või üksuse tuletoetusohvitserile, pidades tihedat ühendust ja koostööd toetatava allüksuse ülemaga. Kaudtuld tellitakse suurtükiväelt või miinipildujatelt, erijuhtudel raketiväelt. 
Tule väljakutsumiseks edastab tulejuhtimisallüksus kaudtuleüksuse juhtimispunkti tuletellimuse, mis sisaldab: 
Täitmise konkreetse viisi valib tavaliselt kaudtuleüksus ise vastavalt saadud tellimusele ja oma võimalustele, teavitades sellest ka tulejuhti.
Varustus.
Tulejuhtimisallüksus on varustatud sidevahendite, orienteerumisvahendite, positsioneerimisvahendite või -seadmetega ning kaugus- ja suunamõõteriistadega. Liikumiseks kasutab tulejuhtimisallüksus tavaliselt soomustransportööri, jalaväe lahingumasinat või maasturit, millele on tavaliselt paigaldatud ka vastavad tulejuhtimisseadmed. Tulejuhtimisallüksus peab olema siiski võimeline tegutsema ka jalgsi.
Peeter Lõuk

Peeter-Jaan Lõuk (13. veebruar 1940 Pihtla vald, praegune Kaarma vald, Saaremaa – 23. aprill 2004 Saaremaa) oli eesti poksija. 
Ta hakkas spordiga tegelema, kui õppis Vaivere koolis.
Lõuk poksis aastatel 1956–1964 Tallinna Kalevis, tema treenerid olid Raimond Turja ja Evald Seepere. Ta pidas 126 kohtumist ja võitis neist 101.
Lõuk oli poolraskekaalus (kuni 81 kg) kolmekordne Eesti NSV meister (1959–1961) ja raskekaalus (üle 81 kg) Eesti NSV meister (1964). Ta osales 1958–1959 ja 1961. aastal kolm korda Eesti NSV – Soome maavõistlustel ning võitis kõik kohtumised.
Lõuk sai ametiühingute üleliidulistel meistrivõistlustel raskekaalus (üle 81 kg) III koha (1963).
Pika jala väravatorn

Pika jala väravatorn on Tallinna linnamüüri kaitsetorn, mis on rajatud 17. sajandi lõpul, ta paikneb ilmselt varasema puidust värava kohal. 
Pika jala väravatorn asub Tallinna vanalinnas Pika jala, Rataskaevu ja Nunne tänava ristumiskohal.
Ajalugu.
1380. aastal andis ordumeister Wilhelm von Friemersheim loa rajada kivist väravaehitis (1387 "porta longi montis", 1507 "de lange Domporte vor dem langen Berge", millest kujunes hiljem "Die Pforte unter dem Langen Domberge"). Põhiplaan oli trapetsikujuline (küljed 6,2x6,8 m), torni kõrgus umbes 11 m. 
Tõenäoliselt aastal 1450 torni rekonstrueeriti, seda laiendati kahest küljest ning kõrgendati vähemalt kahe kaitsekorrusega, lisati ka trepikäik. Võimalik, et ehitati ka üks lahtine kaitsekorrus, sel juhul oleks torni kiviosa ulatunud 20 meetrini. 1454 tasuti sepp Rozenbergile väravaseadmete ning 1455 Claus Denenile kahe tuulelipu valmistamise eest. 
1594 rajati Pika jala peavärava ette väravatõke. 
1608 ehitati ümber väravatorni ülaosa. 
19. sajandil olid torni paigutatud sõdurid. 
1926. aastal asus kunstnik Ludvig Oskar Pika jala väravatorni ümber ehitama. Selleks võttis ta pool miljonit marka pangalaenu, millega lammutas vana mantelkorstna, ehitas igale korrusele ahje ja pliite jms. Tallinna linnavalitsus sõlmis temaga üürilepingu, esialgu aastateks 1927–1939, kuid kolme aasta pärast pikendati tähtaega Oskari palvel veel 6 aasta võrra. Oskar elas Pika jala tornis kuni oma põgenemiseni Saksamaale 1944. aastal.
Tänapäeval kasutatakse torni eluruumide ja ateljeedena, pärast 1995. aastal toimunud tulekahju sai torn uue tornikiivri. Pika jala väravatorni tuulelipu sepistas metallikunstnik Heino Müller, kelle ateljee asus selles tornis.
Seegitagune torn

Seegitagune torn oli Tallinna linnamüüri kaitsetorn, mis asus Tallinna all-linna ja Toompea vahelisel müürilõigul kohas, kus Pikk tänav suubub Nunne tänavale ja kus asub Jaan Koorti kavandatud skulptuur "Metskits" (1929). 
Torn rajati tõenäoliselt 1450. aastatel, selle läbimõõt oli ainult 6,8 m ning üldkõrgus 16,5 m. 
Seegitagune torn lammutati 19. sajandil
Afganistani afgaani

Afgaani (dari ja puštu keeles افغانۍ "afghānī") ehk Afganistani afgaani ehk uus afgaani (ISO 4217 kood AFN) on Afganistani vääring (rahaühik). 
1 afgaani jaguneb 100 "pūl"'iks (پول).
Ajalugu.
Üleminek vanalt afgaanilt praegusele leidis aset 7. oktoobrist 2002 kuni 2. jaanuarini 2003 rahareformi käigus, et taastada toimiv rahasüsteem. 
President Burhānuddīn Rabbānī valitsuse poolt käibele lastud pangatähed vahetati välja kursiga üks uus 1000 vana vastu, Põhjaalliansi (‘Abdul Rashīd Dostumi režiimi pangatähed) kursiga üks 2000 vastu. 
Esialgseks kursiks määrati 43 afgaanit 1 USA dollari vastu.
Rahatähed ja mündid.
Aastal 2002 lasti käibele 1-, 2-, 5-, 10-, 20-, 50-, 100-, 500- ja 1000- afgaanised pangatähed. Aastal 2005 lasti käibele 1-, 2- ja 5-afgaanised mündid, mis vahetasid vastavad pangatähed välja.
Afganistani hurt

Afganistani hurt (lühemalt ka afgaani hurt) on Afganistanist pärit hurtade hulka kuuluv koeratõug. Tõu ametlik nimi Eestis on Afganistani hurt.
Ta aretati jahikoeraks Afganistani mägialadel leopardide ja gasellide küttimiseks. Samuti on temaga kütitud kõrberebaseid ja küülikuid ning tasandike sõralisi. Tema oletatav algne päritolupiirkond ulatub Najdist Põhja-Indiani. Sarnaseid koeri on kujutatud 5000–6000 aastat vanadel kujutistel.
Ta sobis loomade pikaks jälitamiseks kivisel maal. Afgaani hurt ei jahi saaki haistmise, vaid nägemise abil. 
Tal on kõrged ja laiad puusaluud ning pikad jalad. Kõrgus on umbes 65 cm ja kaal umbes 25 kg. Isase koera ideaalne turjakõrgus on 68–74 cm, emasel koeral 63–69 cm. Kõrvad on lontis, karv on pikk ja siidiselt läikiv, koonul ja sabal lühike. Kõik värvused on lubatud. Afgaani hurdal on uhke seisak, kaugusse vaatav pilk, väga suured käpad, väike ning otsast rõngas saba, elastsed liigutused. Nad on uhked ja iseseisvad koerad, kes vajavad palju liikumist. 
Euroopasse tõid ta 19. sajandil Briti sõdurid Afganistanist, mille järgi ta saigi nime. Tänapäeva afganistani hurt pärinebki algupärastest Euroopasse toodud afgaani hurtadest.
Läänes peetakse teda põhiliselt lemmikloomana, mõnel maal korraldatakse ka maastiku- ja rajajookse. 
Esimene kloonitud koer oli 2005. aastal sündinud afgaani hurt Snuppy.
Victoria (Seišellid)

Victoria on Seišellide pealinn.
Victoria asub Seišellide suurima saare Mahé kirderannikul. Linna koordinaadid on 
Aastal 2002 elas linnas 24 970 inimest, kes moodustasid umbes kolmandiku riigi elanikkonnast.
Linnas on botaanikaaed, staadion, ajaloomuuseum, loodusloomuuseum ja tehnikaülikool. Victoria lähedal asub Seišellide rahvusvaheline lennujaam.
2004. aasta India ookeani maavärin tekitas Victorias suuri purustusi.
Seišellide vapp

Seišellide vapp on Seišellide riigivapp.
Vapp võeti kasutusele aastal 1996.
Vapikilbil on roheline saar, mille taustal on meri ja purjekas. Saarel kasvab seišellipalm ning palmi all on hiidkilpkonn.
Kilpi hoiavad kaks purikala. Kilbi kohal on kiiver ja troopikalind.
Kilbi all on lint ladinakeelse rahvusliku deviisiga "Finis Coronat Opus" ('tulemus kroonib tööd').
Mahé

Mahé on Seišellide suurim saar. Saarel asub riigi pealinn Victoria. Mahé kirdeosas asub Seišellide rahvusvaheline lennujaam.
Mahé asub Seišellide kirdeosas. Saare koordinaadid on . Mahé saare ranniku lähedal asub hulk väiksemaid saari, nende hulgas Sainte Anne, Moyenne, Longue, Eden, Cerf ja Anonyme põhjas ning Thérèse ja Conception läänes.
Mahé suuremad naabrid on Silhouette'i saar loodes umbes 25 km kaugusel ja Praslini saar kirdes umbes 40 km kaugusel. Umbes 50 km Mahést ida pool on Frégate'i saar ja umbes 120 km lõuna pool Platte'i saar.
Mahé saar on kagu-loode suunas väljavenitatud kujuga, rannajoon on liigendatud. Põhja-lõuna suunas on maksimaalne pikkus umbes 30 km ja ida-lääne suunas maksimaalne laius umbes 10 km. Saare pindala on 155 km². Saarel elab üle 80 protsendi Seišellide elanikest. Suurem osa inimestest elab saare põhja- ja idaosas. Mahé saar hõlmab Seišellide 25 ringkonnast 22.
Mahé on saanud nime Bertrand-François Mahé de La Bourdonnais' järgi, kes oli Prantsusmaa kindralkuberner Mauritiusel.
Saare kõrgeim tipp on 905 meetri kõrgune Seychellois, mis asub Seychellois' rahvuspargis.
Mahél kasvab palju haruldasi endeemseid taimi, sealhulgas väljasuremisohus meduuspuu ("Medusagyne oppositifolia"), kohalik lihasööjataim ja mitu orhideeliiki.
Stalini preemiaga autasustatud teos

Stalini preemiaga autasustatud teos on NSV Liidus aastatel 1941–1954 Stalini preemia pälvinud kirjandusteos.
Eesti NSV-s oli sellenimeline aastatel 1948–1956 Eesti Riikliku Kirjastuse poolt välja antud raamatusari, milles ilmusid Stalini preemiaga autasustatud teosed. Koos mitmeköiteliste teoste ja kordusväljaannetega ilmus sarjas kokku 84 raamatut.
Vladimir Reznitšenko

Vladimir Reznitšenko (venepäraselt "Владимир Резниченко", saksapäraselt "Wladimir Resnitschenko", inglispäraselt "Vladimir Reznichenko"; sündinud 27. juulil 1965 praeguses Almatõs Kasahstanis) on Nõukogude ja Saksa vehkleja (epee). Tema isa oli kuubalane ja ema oli venelane.
Reznitšenko sai 1988. aasta olümpiamängudel Sŏulis epee individuaalarvestuses 8. koha ja meeskondlikus arvestuses Nõukogude Liidu meeskonnas pronksmedali. Ta võitis 1992. aasta olümpiamängudel Barcelonas epee meeskondlikus arvestuses Saksa meeskonna koosseisus kuldmedali.
Reznitšenko elas 1984–1990 Eestis. Ta oli 1986. aastal Eesti NSV meister nii epee individuaal- kui ka meeskonnaarvestuses ja Eesti NSV 1986. aasta parima spordivõistkonna liige.
Reznitšenko elas 1990–1993 Saksamaal. Ta oli 1992. aastal Saksamaa meister epee individuaalarvestuses. Ta elab alates 1993. aastast vaheldumisi Saksamaal ja Venemaal (Moskvas).
Metaboliit

Metaboliit ehk ainevahetussaadus on organismis metabolismi tagajärjel tekkinud aine.
Metaboliit võib olla bioloogiliselt toimetu või bioloogiliselt aktiivne. Bioloogiliselt aktiivsed metaboliidid võivad omakorda omada kas soovitud ravimtoimet (antidepressant amitriptüliini metaboliit nortriptüliin omab samuti antidepressiivset toimet) või vastupidi – võivad olla organismile mürgised: valuvaigisti paratsetamooli metaboliit N-atsetüül-P-bensokvinoon võib põhjustada maksakahjustusi.
Metaboliite, mis mõjutavad keskkonna kaudu teisi organisme, nimetatakse eksometaboliitideks.