Tšau-tšau

Tšau-tšau ehk chow chow on koeratõug, kellel on sinine keel. Tšau-tšausid on kasutatud jahi-, valve- ja veokoertena, tänapäeval on nad pigem seltsikoerad, kellel siiski pole kadunud valveinstinkt.
Ajalugu.
Tšau-tšau on üks vanemaid tänapäevani säilinud koeratõuge. Hiinas on tšau-tšaud peetud üle 2000 aasta ning arvatakse, et nad jõudsid sinna nomaadidega Mongoolia kaudu. Saabunud koeri nimetati "man kou" ehk "barbarite koerad". Loomulikult erinesid need koerad praegustest tšau-tšaudest, kuid kirjelduse kohaselt oli neil ka siis "ruudukujuline keha", mis on säilinud tänini. 
Vanadest kroonikatest on leitud, et juba 11. sajandil eKr on kirjeldatud "tatarikoera, kes on suur ja pikakarvaline, sirgete tagajalgadega ja sinise keelega". Geneetikauuringute kohaselt eraldus tšau-tšau tõug Hiina algupärasest koeratüübist juba 8300 aastat tagasi. Lisaks tööeesmärkidele kasutati tšau-tšausid mõnede allikate kohaselt ka toidu ja karusnaha saamiseks.
Mujale maailma jõudis see tõug alles siis, kui Inglismaal ja Prantsusmaal läks moodi kõik, mis seotud Oriendiga. 18. sajandi lõpul jõudsid mõned tšu-tšau tõugu koerad Inglismaale meremeestega, kes loomad laevale smuugeldasid. Legendi järgi olevat neid olnud laeval väga keeruline toita, sest loomad keeldusid tavalisest koertele pakutavast tüüptoidust. Tänapäeval selgitataks seda tõu loomupärase umbusklikkusega, mitte otsese vastumeelsusega pakutu vastu. 
Tõu tänapäevase nime tekke kohta täpsed andmed puuduvad. Arvatavasti on see tuletatud 18. sajandi lõpus Inglismaal kasutatud hiina-inglise pidžini sõnast "chow chow", mida kasutati erinevate Hiinast toodud, kuid mitte laeva kaubalistis olevate väikeste asjade tähistamiseks. “Chow Chow” oli mugandus sõnast “"etcetera"”, ja nii kutsusidki meremehed neid koeri “chow chow” ehk "kõikvõimalikud muud asjad".
Iseloom.
Tšau-tšau on iseloomult pigem ühe inimese koer, kes on lojaalne ja ustav. Ta on julge ja iseseisev, kuid võõraste suhtes reserveeritud ja umbuskliku olekuga. Põikpäise ja kangekaelse koerana vajab ta kindlakäelist koolitamist ja alates varasest kutsikaeast sotsialiseerimist. Tšau-tšau on intelligentne, küllaltki kiire õppija, kes käib heal meelel treeningutel, kui omanik leiab õige motivaatori. 
Tal on hästi arenenud kaitse- ja valveinstinktid, kuid tegemist ei ole ründava, vaid saabunud ohust või võõrast häälega märku andva koeraga. 
Välimus.
Tšau-tšau on keskmist kasvu kikkis kõrvadega koer, turjakõrgus on emastel 46–51 cm, isastel 48–56 cm, kaal 20–32 kg. Aluskarvaga karvkate on tihe ja paks, olemas on nii lühikarvalisi kui ka pikakarvalisi tšau-tšausid. Värvustest on standardis lubatud punane, sinine, must, kaneelikarva ehk "fawn" (sama värvi kirjeldab mõnel puhul ka "cinnamon"), kreemjas ja valge. Karvkate vajab regulaarset hooldamist. Standardi kohaselt ei ole tõupuhta tšau-tšau kasukas lubatud mitut värvi ega laigulisust, samuti peab keel olema ühtlaselt värvunud – sellele tõule on iseloomulik mustjassinine keel.
Tšau-tšau tõugu koerad kunstis ja kirjanduses.
Eesti kunstnikul Juss Pihol on tšau-tšaud ning neid on ta ka oma maalidel kujutanud. 
Eestis on tšau-tšausid kujutatud lasteraamatutes ja laste aimeraamatutes. Kunstnikud Olivia Lipartia, Anna Ryazanova ja Piia Maiste on raamatuillustratsioonide modellina kasutanud koera Mei Hung Qamdo ehk Mustikas (s 2019). Tšau-tšaud on olnud inspiratsiooniks ka illustraator Ott Vallikule.