tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Glenn Gould

Glenn Herbert Gould (25. september 1932 Toronto – 4. oktoober 1982 Toronto) oli Kanada pianist, kellest kujunes üks 20. sajandi olulisemaid ja kuulsamaid klaverikunstnikke. 
Gould oli tuntud eeskätt Johann Sebastian Bachi loomingu interpreedina, seda peamiselt tänu isikupärasele klaverimängu tehnikale ja interpretatsioonile.
2013. aastal pälvis ta postuumselt Grammy elutööauhinna.
Elinor Ostrom

Elinor Claire Ostrom (sünninimi Elinor Claire Awan; 7. august 1933 – 12. juuni 2012) oli Ameerika Ühendriikide majandusteadlane. 
Elinor Ostrom uuris eelkõige ühisomandit. Ta on tuntud selle poolest, et lükkas ümber ühisomanditragöödia teooria, mille pakkus 1968. aastal välja bioloog Garrett Hardin. 
2009. aastal pälvis Elinor Ostrom koos Oliver E. Williamsoniga Nobeli majanduspreemia. Elinor Ostrom on esimene kahest Nobeli majanduspreemia pälvinud naisest, teine on Esther Duflo. 
Ostromi haridustee sai alguse Beverly Hillsi keskkoolis. California Ülikoolis Los Angeleses õppides omandas nii bakalaureuse-, magistri- kui ka doktorikraadi politoloogias. Pärast lõpetamist kolis Ostrom Bloomingtoni ja töötas politoloogiaprofessorina Indiana Ülikoolis Bloomingtonis. 
Teadustöö.
Ostromi varasem töö rõhutab kodanike valiku rolli ühisomandis olevate ressursside ja teenuste üle otsustamise juures. Nii näiteks uuris ta politsei funktsioonide polütsentrilisust Indianapolises. Tema hilisem ja ühtlasi ka kuulsam töö keskendub inimeste suhetele ökosüsteemidega, et säilitada pikaaegsed jätkusuutlikud ühisomandis olevate ressursside varud. Sellisteks ressurssideks on näiteks metsad, naftaväljad, karjamaad ja kalavarud. Ostromi tööd on välja toonud, kuidas ühiskonnad on välja töötanud mitmekesised institutsionaalsed korraldused loodusvarade haldamiseks ja ökosüsteemi hävimise vältimiseks. Ta on rõhutanud inimese-ökosüsteemi suhete mitmekülgsust ja on vastu põhimõttele, et sotsiaalökoloogiliste probleemide lahendamiseks saab kasutada universaalset meetodit.
Elinor Ostrom defineeris 8 põhimõtet, kuidas juhtida ühisomandis olevaid ressursse jätkusuutlikult ja kogukondlikult võrdselt: 
1973. aastal asutasid Ostrom ja tema abikaasa Vincent Ostrom poliitilise teooria ja poliitika analüüsi töötoa, kuna olid veendunud, et üliõpilaste uurimisoskusi on kõige parem arendada, andes neile võimalus teha praktilist koostööd kogenud teadlastega. Aastate jooksul sai töötoast üliõpilaste ja teadlaste seas rahvusvahelisel tasandil töötav kogunemispaik. Töötuba oli oluliseks praktiliseks osaks Ostromi teadustööl, mis puudutas kollektiivseid tegevusi.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli majandusteadlane Vincent Ostrom (25. september 1919 – 29. juuni 2012), kelle eriala oli samuti avaliku sektori ökonoomika.
Mariano Rajoy

Mariano Rajoy Brey (sündinud 27. märtsil 1955 Santiago de Compostelas) on Hispaania poliitik, kes oli 21. detsembrist 2011 kuni 2. juunini 2018 Hispaania peaminister.
Mariano Rajoy õppis Santiago de Compostela ülikoolis õigusteadust.
Ta on alates 2004. aastast Rahvapartei esimees.
Aastatel 1996–1999 oli ta José María Aznari valitsuses avaliku halduse minister, 1999–2000 haridusminister, seejärel siseminister ja 2000–2003 asepeaminister.
Aastatel 2004–2011 oli ta opositsiooniliider.
1. juunil 2018 avaldas Hispaania parlament 180 häälega tema valitsusele umbusaldust ja 2. juunil 2018 astus uue peaministrina ametisse Pedro Sánchez.
Fāyaz aţ-Ţarāwnah

Fāyaz aţ-Ţarāwnah (araabia keeles فايز الطراونة‎; 1. mai 1949 ‘Ammān – 15. detsember 2021 ‘Ammān) oli Jordaania poliitik ja diplomaat.
Ta oli 2. maist 11. oktoobrini 2012 Jordaania peaminister ja ühtlasi kaitseminister.
Ta õppis Lõuna-California ülikoolis majandusteadust.
Aastatel 1993–1997 oli ta Jordaania suursaadik USAs ja Mehhikos.
Ta oli peaminister ka 20. augustist 1998 kuni 4. märtsini 1999. Pärast seda oli ta kuningliku kohtu esimees.
Hugh McLeod

Hugh McLeod (sündinud 1944) on Suurbritannia ajaloolane, kes on spetsialiseerunud kirikuloo ja religiooni sotsiaalajaloo uurimisele.
McLeod omandas ajalooalase hariduse Cambridge'i Ülikoolis, sama ülikooli juures kaitses ta ka doktorikraadi. 
Õppejõu karjääri alustas McLeod Warwicki Ülikoolis. Alates 1973. aastast on ta olnud Birminghami Ülikooli õppejõud, töötades esialgu teoloogia (2004. aastani) ja hiljem lähiajaloo osakonnas. Aastatel 1994–2011 oli ta Birminghami Ülikooli kirikuloo professor ja 1995–1997 teoloogiaosakonna juhataja. Alates 2011. aastast on ta sama ülikooli emeriitprofessor.
Külalisõppejõuna on professor McLeod õpetanud Uppsala Ülikoolis ja Amsterdami Ülikoolis.
Aastatel 2002–2003 oli ta Briti Kirikuloo Seltsi esimees ja aastatel 2005–2010 rahvusvahelise kirikuloolaste ühenduse "Commission Internationale d'Histoire et d'Etudes du Christianisme" president.
Hugh McLeodi peamiseks uurimisvaldkonnaks on religiooni ajalugu Euroopas 19. ja 20. sajandil. Ta on uurinud inimeste religioossuse ja kiriklikkuse muutusi, selle taga peituvaid sotsiaalseid, majanduslikke ja poliitilisi tegureid. Ta on tegelenud põhjalikult sekularisatsiooni ja antiklerikalismi ilmingutega Euroopa kirikuloos. Samuti on McLeod uurinud religiooni ja kriminaalsüsteemi ning religiooni ja spordi vastastikuseid mõjusid.
Teoseid.
Siin on loetletud ainult Hugh McLeodi monograafiad ja tema koostatud kogumikud.
Aleksandr Polunov

Aleksandr Jurjevitš Polunov (vene "Александр Юрьевич Полунов"; sündinud 8. detsembril 1966 Harkovis) on vene kirikuloolane, kelle uurimisvaldkonnaks on Vene Õigeusu Kiriku ajalugu 19. sajandil ja 20. sajandi alguses.
Ta õppis aastatel 1984–1989 Moskva Riikliku Ülikooli ajaloo osakonnas ja kaitses 1992. aastal ajalookandidaadi kraadi.
Polunov töötab Moskva Riikliku Ülikooli avaliku halduse teaduskonna dotsendina. Ühtlasi on ta pidanud külalisõppejõuna loenguid Ameerika Ühendriikides Columbia Ülikoolis.
Tema eriliseks uurimishuviks on keiser Aleksander III ja Pühima Valitseva Sinodi ülemprokuröri Konstantin Pobedonostsevi kirikupoliitika. Laiemalt on ta uurinud kiriku ja riigi suhteid Venemaa Keisririigi hilisel perioodil, usuvabaduse ajalugu Venemaal, poliitiliste ja kirikureformide ning vastureformide ajalugu.
Seoses Aleksander III kiriku- ja venestamispoliitika uurimisega on Polunov käsitlenud ka Eesti kirikulugu, eelkõige 1880. aastate usuvahetust Läänemaal.
Teosed.
Siin on loetletud ainult Aleksandr Polunovi monograafiad.
Demokratiseerimine

Demokratiseerimine on demokraatlike väärtuste ja demokraatlikule ühiskonnakorraldusele iseloomulike joonte tahtlik ja sihipärane juurutamine. 
Demokratiseerimine toimus näiteks pärast teist maailmasõda Lääne-Saksamaal.
Engern

Engern (ladina "Angria" või "Angaria") on ajalooline piirkond tänapäeva Saksamaal Alam-Saksi ja Põhja-Reini-Vestfaali liidumaades. 
Ajalugu.
Kroonik Widukind von Corvey märkis oma teoses "Res gestae saxonicae sive annalium libri tres", et see oli keskaegse Saksimaa hertsogkonna keskne piirkond, mis paiknes piki Weseri keskjooksu Vestfaali ja Ostfaali vahel. Selle nimi tulenes germaani hõimult angrivaaridelt, kes olid ühinenud sakside hõimuliiduga, ja selle keskus oli Minden, piiskopkonna residents aastast 803.
Angrivaaride maad vallutati Karl Suure poolt Saksi sõdades; "Annales regni Francorum" järgi sõlmisid Engerni juhid aastal 775 Bückeburgi lähedal Karolingide impeeriumiga eraldi rahuleppe. 
Seoses Saksi hertsogi Heinrich Lõvi kukutamisega keiser Friedrich I Barbarossa poolt aastal 1180 liideti enamus Engerni osi Vestfaali hertsogkonnaga, mida haldasid Kölni peapiiskopid, samas kui Askania soost Anhalti krahv Bernhard sai Saksi hertsogi tiitli. 
Engerni nimi hääbus pärast seda. 13. sajandil sai Weseri keskala Hoya krahvkonna tuumikuks, mis aastal 1582 läks Braunschweig-Lüneburgi hertsogkonnale.
Tapeet (koolileht)

Koolileht Tapeet oli Pärnu Hansagümnaasiumi õpilaste sõltumatu häälekandja. Koolilehe toimetusse kuulusid 10.-12. klasside meediasuuna õpilased. Koolileht on võitnud koolimeedia konkurssidel rohkelt auhindu.
Tunnustus.
2012.
Üleriigilisel koolimeedia võistlusel (korraldaja Noorte Meediaklubi):
2010.
Üleriigilisel koolimeedia võistlusel (korraldaja Noorte Meediaklubi):
2009.
Üleriigilisel koolimeedia võistlusel (korraldaja Noorte Meediaklubi):
2008.
Pärnumaa koolilehtede konkursil: 
Üleriigilisel koolimeedia võistlusel (korraldaja Noorte Meediaklubi):
2007.
Hansapanga konkursi "Kooli Häälekandja '07" preemia (10 000 krooni).
Pärnumaa koolilehtede konkursil:
Üleriigilisel koolimeedia võistlusel (korraldaja Noorte Meediaklubi):
2006.
Pärnumaa koolilehtede konkursil I koht.
Üleriigilisel koolimeedia võistlusel:
2005.
Üleriigilisel koolimeedia võistlusel:
2004.
Üleriigilisel koolimeedia võistlusel:
Kuressaare linnapea

Kuressaare linnapea oli Kuressaare linnavalitsuse juht. Alates 2017. aastast, mil ühinesid kõik senised Saaremaa saare kohalikud omavalitsused, täidab Saaremaa vallavanem ka Kuressaare linnapea esindusrolli.
Saaremaa valla koosseisus (2017–).
2017. aasta haldusreformi järel tekkinud Saaremaa vallas on vallavanem ametikohajärgselt ka Kuressaare linnapea.
Julius Peter Rehsche

Julius Peter Rehsche (vkj 19. juuli/31. juuli 1822 Prauliena mõis Lazdona kihelkond, Liivimaa – vkj 15. august/28. august 1901 Riia, Liivimaa) oli Kuressaare linnapea aastatel 1885–1893.
Julius Peter Rehsche sündis 1822. aastal Liivimaa Läti osas Lazdona kihelkonna Prauliena mõisa valitseja Peter Rehsche ja Eliese (sünd. Tiller) pojana.
Pärast isa surma tuli 1830. aastate lõpus asus J. P. Rehsche Saaremaale Lahetaguse mõisa valitsejaks, talviti töötas selle rentniku kaupmees Grubeneri äris Kuressaares. Peatselt sai iseseisvaks kaupmeheks.
1875. aastal omandas ta koos vennaga Kellamäe mõisa. J.P. Rehsche oli üks mudaravila "Roomassaare" asutajaid ja laevaühingu "Osilia" kaasdirektoreid. 
1885. aastal valiti J.P. Rehsche Saksamaa aukonsuliks. 
1885. aasta 12. augustist kuni 1893. aasta detsembrini oli Julius Peter Rehsche Kuressaare linnapea.
J. P. Rehsche suri 15. augustil 1901. aastal Riias.
Zaķusala

Zaķusala (läti 'Jänesesaar') on üks mitmest saarest Daugava jões Riia kesklinnas Lätis. 
Zaķusala saarel asub Riia tele- ja raadiotorn, saart ületab Saaresild (läti k. "Salu tilts").
Saare põhjaosas asuvad II maailmasõja ajal õhku lastud raudsilla jäänused.
Läti vabadussõja ajal asus saarel üks neljast Riia kommunistliku režiimi koonduslaagreist.
Näsinneula

Näsinneula on vaatetorn Soomes Tamperes. 
Torn ehitati aastatel 1970–1971. Selle on projekteerinud arhitekt Pekka Ilveskoski. Torni kõrgus on 168 meetrit; see on Põhjamaade kõrgeim vaatetorn. Torn avati 1971. aastal ja see asub Särkänniemi lõbustuspargis. Tornis asub 124 meetri kõrgusel pöörlev restoran. Ühe täispöörde teeb restoran 45 minutiga. Torni välimus oli inspireeritud Seattle'i Space Needle'ist ja pöörleva restorani idee võeti Puijo tornilt Kuopios.
Torn asub lähedal asuvast Näsijärvi järvest 15 meetrit kõrgemal. Tornis on kaks Valmet-Schliereni lifti. Liftid sõidavad 120 meetri kõrgusele Pilvilinna kohvikusse. Restoran on korrus kõrgemal.
Liftisõit tippu kiirusega 6 m/s kestab 27 sekundit. Liftid võtavad peale kuni 16 inimest. Liftid on siiani kiireimad avalikud liftid Soomes. Elektrikatkestuse korral käivitub torni enda avariigeneraator. Hädaolukorras võib inimesed evakueerida treppide kaudu, millel on 700 astet.
Pekka Ilveskoski

Pekka Juhani Ilveskoski (31. mai 1931 – 6. september 1987) oli soome arhitekt.
Särkänniemi lõbustuspark

Särkänniemi lõbustuspark on lõbustuspark Soomes Tamperes. 
Pargis on akvaarium, planetaarium, laste loomaaed, kunstimuuseum ja vaatetorn Näsinneula. Pargis oli maailma kõige põhjapoolsem delfinaarium. Särkänniemi on populaarseim lõbustuspark Soomes. Särkänniemi kuulub Tampere linnale.
Näsijärvi

Näsijärvi on järv Soomes Pirkanmaa maakonnas. Järv on Tampere regiooni suurim ja asub 95 meetrit merepinnast kõrgemal. Tampere linn ehitati Tammerkoskile, kust kaudu voolab vesi Pyhäjärvisse.
Näsijärvel asuvad mitmed paadikruiisi firmad. 1929. aastal juhtus Näsijärvel Soome siseveekogude ohvriterohkeim õnnetus, kui tugeva tuulega läks ümber ja uppus aurik Kuru. Õnnetuses hukkus 138 inimest.
Puijo torn

Puijo torn on 75 meetri kõrgune vaatetorn Ida-Soomes Kuopios Puijo mäe tipus. Tornis on 100-kohaline pöörlev restoran, mis on töötanud 1963. aastast alates. Puijo restoran oli esimene pöörlev restoran Põhjamaades. Puijo torni on külastanud üle 5,5 miljoni turisti.
Praegune Puijo torn on juba kolmas. Eelmine torn ehitati 1906. aastal ja lammutati praeguse Puijo torni ehituse jaoks. Esimene torn ehitati 1856. Tornist läänes asub kolm suusahüppemäge, kus korraldatakse ka suusahüppe maailmameistrivõistlusi.
Pyhäjärvi (Tampere)

Pyhäjärvi on järv Lõuna-Soomes. Järve kaldal asuvad Tampere ja Nokia linn ning Lempäälä vald.
Järve pindala on 121,61 km². Keskmine sügavus on 5,5 m.
Kuigi järve nimi tähendab soome keeles pühajärve, tähendas see algselt ilmselt piirijärve. 
Järves asub Viikinsaari. Saarel asub kirik, kus võib näha paganlikke sümboleid ja rusikajälgedega ust. Rusikajäljed jättis meeleheitel naine, kes tapeti kodusõja ajal.
Suvel toimuvad Tampere sadamast saarele regulaarreisid.
Andrus Kasemaa (kirjanik)

Andrus Kasemaa (sündinud 18. juunil 1984 Dirhamis) on eesti luuletaja, proosakirjanik ja kriitik. 
Ta on lõpetanud Alatskivi Keskkooli (2005) ning saanud kõrghariduse Tartu Ülikoolis (2009), kus õppis kirjandust ja kultuuriteadusi.
Kasemaa varase loomingu tegevuspaik on Poeedirahu – kirjaniku loodud alternatiivmaailm, Peipsi-äärset omakandi mütoloogiat vahendav autori nn omailm. Kasemaa esimesed luulekogud "Poeedirahu" (2008) ja "Lagunemine" (2009) said kriitikute huvi ja sooja vastuvõtu osaliseks: arvustuse avaldasid näiteks Tõnu Õnnepalu ja Paul-Eerik Rummo. Luulekoguga "Poeedirahu" oli Kasemaa Betti Alveri debüüdiauhinna kandidaat.
Oma esimeses proosaraamatus "Leskede kadunud maailm" (2012) laiendab Kasemaa luulekogudest tuttavaks saanud motiive. Proosaraamatut täiendab meeleolupiltidega luulekogu "Kustutamatud õhtud" (2012). Samale ainesele tuginedes on Kasemaa koostanud ka kodulooraamatu "Ajapüüdja. Mälestusi Kokora mailt" (2017). Rohkem autor Poeedirahust otsesõnu kirjutanud ei ole, kuid mõned esikkogust pärinevad motiivid korduvad tema loomingus hiljemgi (näiteks lesed, motiiv "kui ma kord suren" jm).
Romaanis "Minu viimane raamat" (2014) käsitleb Kasemaa üksikisiku sobitumist ühiskonda. Luulekogud "Kui ma kord suren" (2018) ja "Muusa" (2019) sisaldavad peamiselt armastusluulet. Luuleraamatud "Olla luuletaja" (2017), "Mees otsib naist" (2019) ja proosateos "Vanapoiss" (2019) on kõik omal moel provotseerivalt ühiskonnakriitilised: luulekogu "Olla luuletaja" põhiteema on patsifism, luulekogu "Mees otsib naist" tekstid on ajendatud täiskasvanutelehe kuulutusterubriigist leitavast ning "Vanapoisis" käsitletakse tänapäeva Eesti tabuteemasid.
Üheks Kasemaa loomingut läbivaks motiiviks võib pidada imestust selle üle, kuidas inimesed alati ihkavad seda, mida neil parasjagu ei ole – nii ajastut (elu vabas Eestis "vs". Vene aeg) kui ka asju (ilusad uued riided "vs". taaskasutus) ja muid ainelisi võimalusi (vaene ida "vs". rikas lääs). Kasemaa kirjutab enamasti minavormis, kasutab kohati autobiograafilist ainest ning valdab meisterlikult eri stiile – tulemus võib lugejat nii vaimustada kui ka segadusse ajada. Kirjandusteadlased on nimetanud tema kirjutamise viisi uuslihtsuseks, samuti uusnaivismiks ja uussiiruseks.
Andrus Kasemaa publitsistikat on ilmunud ajalehes Sirp ja ajakirjas Looming. Muu hulgas on Kasemaa arvustanud Jürgen Rooste, Veronika Kivisilla ja Jüri Kolgi loomingut ning avaldanud mõtteid Loomingu rubriigis "Kirjanik loeb". Omaenese kirjanikukreedost kõneleb Kasemaa intervjuus "Olla luuletaja – see on jääda inimeseks", mis ilmus Sirbis Eesti Vabariigi 100. sünniaastapäeva eel.
Andrus Kasemaa pälvis 2018. aastal Juhan Liivi luuleauhinna luuletusega "Oma kaasaegsetele", mis on ilmunud ajakirjas Vikerkaar ja luulekogus "Olla luuletaja". Kasemaa looming on andnud ainest teaduslikeks uurimistöödeks ja säravateks arvustusteks: näiteks analüüsib Brita Melts oma doktoritöös Poeedirahu, Johanna Ross aga esimeses Ants Orase nimelise kirjanduskriitika auhinnaga pärjatud arvustuses Kasemaa romaani "Minu viimane raamat".
Kasemaa "Leskede kadunud maailma" ainetel valmis Ugala teatris 2021. aastal lavastus.
Flora

Flora oli vanarooma mütoloogias viinapuude, puu- ja teravilja, lillede ning kevade jumalanna, sümboliseerides viljakust. Tema auks peeti suuri pidustusi – "Floraliaid", mis leidsid aset 28. aprillist 3. maini ning millega tähistati uue elutsükli algust. Flora vanakreeka mütoloogia ekvivalent on Chloris. 
Maalikunstnikest on Florat oma teostes kujutanud Élisabeth-Louise Vigée-Le Brun, Louise Abbéma, Rembrandt van Rijn, Sandro Botticelli, Jean-Baptiste Carpeaux jt.
Alstom

Alstom on rahvusvaheline konglomeraat, mille põhilisteks tegevusaladeks on elektrienergia ja rööbassõidukite tootmine. Firma peakorter asub Pariisi lähedal Levallois-Perret's. 
Alstomi tuntumad tooted on AGV, TGV ja Eurostari rongid ja Citadise trammid.
TGV

TGV (prantsuse keeles Train à Grande Vitesse) ehk kiirrong on Prantsusmaa riikliku raudteeoperaatori SNCF Voyages poolt opereeritav kiirrongiteenus. TGV-võrk ühendab suuremaid linnu üle kogu Prantsusmaa ning ulatub ka mitmetesse naaberriikidesse, nagu Belgia, Saksamaa, Šveits, Itaalia ja Hispaania.
TGV ronge toodab Prantsuse rongitootja Alstom, ning need on tuntud oma suure kiiruse ja mugavuse poolest. Tavapäraselt sõidavad TGV-rongid kommertskasutuses kiirusega kuni 320 km/h, mis võimaldab oluliselt lühendada reisiaegu näiteks Pariisi ja Nice'i vahel – see teekond kestab rongiga alla kuue tunni.
TGV süsteem alustas tööd 1981. aastal liinil Pariis–Lyon ning oli üks esimesi kiirrongivõrke maailmas. Aja jooksul on see laienenud ulatuslikuks võrgustikuks, mis ühendab Prantsusmaa suuremaid linnu ning pakub ka rahvusvahelisi ühendusi. TGV-d kasutavad kaasaegset tehnoloogiat, sealhulgas aerodünaamilist disaini ja lahendusi, mis vähendavad müra ning parandavad sõidumugavust ja ohutust.
TGV-d peetakse üheks Euroopa edukaimaks kiirrongisüsteemiks ning see on oluliselt kaasa aidanud Prantsusmaa transpordivõrgu efektiivsusele ja keskkonnasõbralikkusele.
AGV

AGV ("Automotrice à grande vitesse", mitmevaguniline kiirrong) on Prantsuse elektrikiirrong, mida toodab Alstom.
Rong on mõeldud sõitma standardrööpmelisel raudteel. Ronge valmistatakse seitsme- kuni neljateistvagunilistena, mis mahutavad vastavalt 245 kuni 446 reisijat.
Maksimaalne kiirus on 360 km/h.
Seni ainsana on AGV ronge ostnud Itaalia ettevõte Nuovo Trasporto Viaggiatori.
SNCF

Société Nationale des Chemins de fer français; lühend SNCF, on Prantsusmaa riiklik raudteekorporatsioon, mis käitab muuseas TGV-ronge. SNCF tekkis Prantsuse raudteede riigistamisel 1938. aastal.
Aastatel 1949–1953 oli SNFC peadirektor Louis Armand.
Fakaofo

Fakaofo (varem ka Bowditch Island) on atoll Vaikses ookeanis Polüneesias, üks kolmest Tokelau atollist. Kuulub Uus-Meremaale.
Atolli saarte pindala on 3 km². Laguuni pindala on 45 km².
2006. aasta rahvaloenduse järgi elas atollil 483 inimest, kuid neist vaid 370 olid loendushetkel kohal.
Esimene kirjalik teade atollist pärineb 14. veebruarist 1835, mil seda märgati ühelt Briti laevalt.
Semen Tõmošenko

Semen Tõmošenko (venepäraselt Semjon Timošenko; ukraina keeles "Семен Костянтинович Тимошенко"; 18. veebruar 1895 – 31. märts 1970) oli NSV Liidu sõjaväelane.
Elukäik.
Semen Tõmošenko sündis Ormani külas Bessaraabia kubermangus tänapäeva Ukraina aladel talupoja peres.
Ta õppis külakoolis. 1914. aasta detsembris läks Timošenko sõjaväkke. Võttis osa Esimesest maailmasõjast. 1918. aastal liitus Punaarmeega, 1919. aastal astus bolševike parteisse.
Vene kodusõja ajal võitles mitmetel rinnetel, märkimisväärseim neist oli Tsaritsõni lahing, kus kohtus Jossif Staliniga. 
Pärast kodusõda oli ta sõjaväeringkonna komandör Valgevenes (al 1933), Kiievis (1935), Kaukaasias, Harkivis ja veel kord Kiievis (1938).
1939. aasta septembris võttis ta osa Poola vallutamisest ja novembris 1939 lahingutest Soome vastu Talvesõjas.
7. mail 1940 anti talle Nõukogude Liidu marssali auaste ning nimetati NSV Liidu Kaitse Rahvakomissariaadi kaitse rahvakomissariks.
22. juunil 1941, kui Saksamaa alustas sõda NSV Liiduga, võitles Timošenko läänerindel Smolenskis ja Kiievis. 19. juulil 1941 võeti kaitse rahvakomissari ametilt maha.
1942. aasta mais võitles ta Harkivis ja juulis Stalingradi all.
Pärast sõda juhtis mitmeid sõjaväeringkondi ning oli tööl inspektorina NSV Liidu Kaitseministeeriumis.
Semen Tõmošenko suri 31. märtsil 1970 ning on maetud Punasele väljakule Kremli müüri äärde.
Isiklikku.
Semen Tõmošenkol oli abikaasa, kaks tütart ja poeg.
Antioquia departemang

Antioquia departemang on 1. järgu haldusüksus (departemang) Colombias. Ta asub riigi loodeosas ning piirneb põhjas Kariibi merega.
Departemang jaguneb 126 vallaks, mis rühmitatakse 9 piirkonda. 
Antioquia halduskeskus on riigi suuruselt teine linn Medellín.
Chocó departemang

Chocó departemang on 1. järgu haldusüksus (departemang) Colombias.
See asub riigi loodeosas. Piirneb läänes Vaikse ookeaniga, põhjas Panamaga ja kirdes Kariibi merega. Ühendusteed Panamaga puuduvad (Dariéni lünk).
Departemang jaguneb 31 vallaks. 
Departemang moodustati 1944. aastal.
Chocó departemangu halduskeskus on Quibdó, kus elab ligikaudu 100 000 inimest.
2018. aasta seisuga elas departemangus hinnanguliselt 534 826 inimest.
Daniel Agger

Daniel Munthe Agger (sündinud 12. detsembril 1984 Hvidovres) on endine Taani jalgpallur, keskkaitsja.
Ta alustas ja lõpetas klubikarjääri Taani klubis Brøndby. Aastatel 2006–2014 mängis ta Liverpoolis.
Agger mängis Taani rahvuskoondises aastatel 2005–2016 kokku 75 korda ja lõi 12 väravat. Debüüdi koondises tegi Agger 2005. aastal kohtumises Soomega. Aastatel 2012–2016 oli ta Taani koondise kapten.
Aastatel 2007 ja 2012 valiti ta Taani aasta jalgpalluriks.
Länsisatama

Länsisatama (eesti keeles 'Läänesadam', rootsi keeles "Västra hamnen") on reisisadam, varasem kauba- ja konteinerisadam Jätkäsaari asumis Helsingis Soomes. Sadam asub Helsinginniemi poolsaare kaguosas. Sadama juurde kuulub ka Munkkisaari kai Munkkisaari lääneosas, mida kasutavad kruiisilaevad.
Länsisatama uut reisiterminali T2 kasutavad peamiselt Helsingi ja Tallinna vahet sõitvad reisilaevad. Eelmist, 1995. aastal avatud reisiterminali T1 kasutatakse Peterburi-liini reisilaevade jaoks. Pärast kaubasadama kolimist Vuosaari sadamasse hakati ehitama uusi maju 15 000 elanikule.
Kohe Länsisatama kõrval asub Munkkisaari, kus asub Hietalahti Aker Finnyardsi laevatehas. See ala ei kuulu Länsisatama alla.
Linnasiire

Linnasiire on inimese kujundatud linnakeskkonna territoriaalne laienemine ja tema ruumilise struktuuri muutumine.
Jagaspace

Jagaspace on 2010. aastal loodud eesti ansambel, mis kombineerib eksootilisi instrumente elektroonilise muusikaga.
Alexander Rosenberg (filosoof)

Alexander Rosenberg (ka Alex Rosenberg; sündinud 1946) on ameerika teadusfilosoof ja kirjanik. 
Ta sai doktorikraadi 1971. aastal Johns Hopkinsi Ülikoolist. 1970–1975 töötas ta Kanadas Dalhousie Ülikoolis, 1976–1986 Ameerika Ühendriikides Syracuse'i Ülikoolis, 1986–1995 California Ülikoolis Riverside'is, 1995–2000 Georgia Ülikoolis. Alates 2000. aastast on ta Duke'i Ülikooli filosoofiaprofessor.
Ta on olnud külalisõppejõud 1975. aastal Minnesota Ülikoolis, 1978–1979 California Ülikoolis Santa Cruzis ja 1994–1995 Oxfordi Ülikoolis.
Filosoofia.
Algul tegeles ta sotsiaalteaduse filosoofiaga, eriti majandusteaduse filosoofiaga. Tema doktoritöö, mis ilmus 1976 raamatuna "Microeconomic Laws", oli majandusteaduse loomuse esimene käsitlus nüüdisaegses teadusfilosoofias. Ta muutus aina kriitilisemaks neoklassikalise koolkonna kui empiirilise teooria suhtes. 
Hiljem hakkas Rosenberg tegelema bioloogia teadusfilosoofiliste probleemidega. Eriti huvitas teda molekulaarbioloogia ja bioloogia teiste harude vahekord. Rosenberg hakkas bioloogiateooriate vaheliste suhete käsitlemiseks kasutama kaasumise mõistet. 
Fodori kriitika.
Andes hinnangu filosoof Jerry Fodori evolutsiooniteooriat käsitleva raamatu "What Darwin Got Wrong" ("Milles Darwin eksis", 2010) kohta, leidis Rosenberg, et Fodoril on vale arusaam loodusliku valiku toimemehhanismide kohta, märkides seejuures, et "kui filosoof üritab kindlalt juurdunud teadusliku teooria puhtalt aprioorsetel alustel kahtluse alla panna, siis ei ole probleem teoorias, vaid filosoofis."
Nordalbingien

Nordalbingien (ladina "Nordalbingia") oli üks neljast keskaegse Saksimaa hertsogkonna halduspiirkonnast, teised olid Engern, Ostfaal ja Vestfaal. Piirkonna nimi põhineb Elbe jõe ladina nimel "Alba" ning viitab piirkonnale, mis peamiselt paiknes Elbe alamjooksust põhja pool; vastab jämedalt tänapäeva Holsteini piirkonnale. Paiknedes praeguse Põhja-Saksamaa territooriumil, oli see varaseim tuntud sakside asuala.
Geograafia.
Vastavalt Bremeni Adami 1076. aasta kroonikale "Gesta Hammaburgensis ecclesiae pontificum" koosnes Nordalbingien kolmest hõimualast ("gau"):
Nordalbingieni hõimud olid liidus saksidega, kes asusid Land Hadelnis ("Haduloha") Elbest lõuna pool. Idas moodustas "Limes Saxoniae", ligipääsmatu ala Elbe ja tänapäeva Läänemere-äärse Kieli lahe vahel, loodusliku piiri Wagria maadega, mida asustasid slaavi hõimud obotriidid. 
Ajalugu.
772. aastal alustas frankide valitseja Karl Suur sõda saksidega, et vallutada maad Põhja-Saksa tasandikul. "Annales regni Francorumi" järgi keeldus Vestfaali aadlik Widukind ilmumast 777. aasta Riigipäevale Paderbornis ja põgenes üle Elbe Nordalbingieni (või võib-olla edasi Taani kuninga Sigfredi õukonda). Isegi pärast Widukindi alistamist ja ristiusustamist 785. aastal jäid Nordalbingieni hõimud tõrksaks, kuni nad 798. aastal Bornhövedi lahingus frankide ja obotriitide ühendvägedega lõplikult alistati. Saksid kaotasid 4000 meest, 10 000 sakside perekonda küüditati Karolingide impeeriumi teistesse piirkondadesse. 
Alad Elbest põhja pool anti algul obotriitidele, samas Land Hadeln liidendati kohe. Siiski tungisid Nordalbingieni varsti taanlased ja alles Karl Suure poja Karl Noorema sissetung 808. aastal surus nad tagasi üle Eideri jõe. Järgmisel aastal püstitas keiser tänapäeva Itzehoe lähistele Esesfeldi kantsi ja kogu piirkond liidendati Frangi riigiga. Selleks, et kuningas Sigfredi järeltulija Godfredi juhitavale sissetungile vastu seista, rajasid frangid tõenäoliselt Taani margi, mis ulatus Eideri jõelt Danevirke kindlustusteni põhjas. Pärast kuningas Godfredi tapmist sõlmis tema järeltulija Hemming 811. aastal Karl Suurega Heiligeni rahu ning piiri Taani ja Frangi riigi vahel hakkas tähistama Eideri jõgi. Siiski jätkusid tülid mõlema poole vahel rohkem kui sajandi, kuni Ida-Frangi kuningas Heinrich Linnupüüdja alistas 934. aastal lõpuks kuningas Gnupa Taani väed Hedebys. 
Pärast Karl Suure surma 814. aastal anti Nordalbingieni saksidele armu ja nende maad tagastati neile obotriitidelt. Mitme allika kohaselt kavatses keiser luua Nordalbingienipiiskopkonna eesotsas preester Heridagiga. See plaan jäi katki pärast Heridagi surma ja piirkond anti keiser Ludwig Vaga valitsemise ajal Bremeni ja Verdeni piiskopkondadele, kui Ansgar nimetati Hamburgi peapiiskopiks 831. aastal.
Viesīte piirkond

Viesīte piirkond oli Läti 1. järgu haldusüksus. Piirnes lõunas Leeduga.
Piirkond moodustati 2009. aastal. 2021. aastal liideti Viesīte piirkond Jēkabpilsi piirkonnaga.
Butanool

Butanool on üldnimetus isomeersetele alkoholidele keemilise valemiga C4H9OH. Enamasti kasutatakse nimetust „butanool” "n"-butanooli tähenduses või tähistamaks nelja süsinikuaatomit sisaldavate isomeersete alkoholide segu: "n"-butanool (keeb 118 °C), "sek"-butanool (keeb 99–100 °C), isobutanool (keeb 107,5 °C) ja "tert"-butanool (keeb 83 °C).
Butanooli kasutatakse keemilises sünteesis, solvendina ja mootorikütusena. Butanool on oluliselt parem mootorikütus kui etanool.
Viimasel paaril aastakümnel on uuritud butanooli saamist suhkruid ja tärklist sisaldavatest põllukultuuridest "Clostridium"’i perekonda kuuluvate bakterite toimel. 2011. aastal teatasid USA Tulane Ülikooli teadlased vastleitud bakterist (nimetati TU-103), mille abil on võimalik valmistada biobutanooli tselluloosist (puidu laastud, vanad ajalehed, puuvill, teatud rohttaimed).
Napoleon von Ditmar

Napoleon von Ditmar (21. juuni/3. juuli 1834 Küdema mõis, Mustjala kihelkond – 17/28. juuli 1909 Kuressaare) oli Küdema mõisnik ja Kuressaare linnapea 1894. aastal.
Napoleon von Ditmar sündis Mustjala kihelkonnas Küdema mõisas, Loona, Ohtja, Küdema ja Jursi mõisniku Saaremaa maamarssali Georg von Ditmari (1789–1852) ja Wilhelmine (sünd von Moeller) pojana.
Ditmar oli Küdema ja Ohtja mõisaomanik, Venemaa keisririigi suurtükiväe reservporutšik, Saaremaa maakohtunik. 
1894. aastal oli ta 24. jaanuarist 5. maini Kuressaare linnapea.
Ernst von Nolcken (1838−1898)

Ernst von Nolcken (23. veebruar/7. märts 1838 Torgu mõis, Jämaja kihelkond, Liivimaa – 18/30. aprill 1898 Kuressaare, Liivimaa) oli Kuressaare linnapea aastatel 1894–1898.
Ernst von Nolcken sündis Torgu mõisa rentniku Alexander von Nolckeni (1804–1867) ja Wilhelmine (sündinud von Derfelden) pojana.
E. von Nolcken õppis Moskva ülikoolis ja aastail 1858–1861 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, mille lõpetas 1864. aastal.
E. von Nolcken oli Saaremaa Maakohtu assessor, aastail 1865–1866 Saaremaa rüütelkonna delegaat Baltimaade Keskjustiitskomisjonis, 1879–1888 Saaremaa kreisikohtu sekretär ja assessor. Ta oli ka Kaunispe mõisa omanik ning Saaremaa aadlikonvendi saadik.
Gerhard von Nolcken

Parun Gerhard Rudolf Ernst von Nolcken (517. jaanuar 1876 Kuressaare, Saaremaa, Liivimaa – 22. veebruar/7. märts 1913 Kuressaare ) oli Võhksa mõisaomanik ja Kuressaare linnapea aastatel 1906–1913.
Gerhard Rudolf Ernst von Nolcken sündis 1876. aastal Kuressaares kohtuametniku hilisema linnapea Ernst von Nolckeni ja Ida (sünd. von Toll) pojana. 
G. R. E. von Nolcken lõpetas Kuressaare gümnaasiumi, õppis Moskva ülikoolis ja aastail 1895 – 1899 ka Tartu Ülikooli ajaloo - keeleteaduskonnas, mida aga ei lõpetanud. 
G. R. E. von Nolcken oli Võhksa mõisa omanik, Saaremaa aadlikonvendi saadik, aurahukohtunik. 
G. R. E. von Nolcken oli Kuressaare linnapea 23. märtsist 1906. aastal kuni 22. veebruarini 1913. aastal, mil ta Kuressaares mõrvati.
Gerhard Rudolf Ernst von Nolcken mõrvati vkj 22. jaanuari / 4. veebruari 1913. aasta öösel Kuressaares tänaval koos noorema venna, ülemtalurahvakohtunik Wolfgang von Nolckeniga. Vennad tulid öösel klubist, kui neid rünnati ja tulistati. Kurjategijad põgenesid, Nolckenite surnukehad leidis hommikune voorimees.
Tenerife Põhjalennujaam

Tenerife Põhjalennujaam (IATA:TFN, ICAO:GCXO), varem Los Rodeose Lennujaam, on üks Tenerife kahest rahvusvahelisest lennujaamast. Lennujaam asub San Cristóbal de La Lagunas, 11 kilomeetrit Santa Cruz de Tenerifest ja asub 633 meetrit merepinnast kõrgemal. 
1977. aastal toimus lennuväljal lennunduse ajaloo ohvriterohkeim õnnetus, kui kaks Boeing 747 lennukit tihedas udus hoovõturajal kokku põrkasid. Õnnetuses hukkus 583 inimest.
Tenerife Põhjalennujaama kasutasid 2011. aastal 4 095 103 reisijat. Tihedaim lennuliiklus oli Madridi lennuväljaga.
Bernhard Georg Behm

Bernhard Georg Behm (22. märts 1864 Vigala vald Läänemaa – 26. august 1923 Kuressaare Saare maakond) oli Kuressaare linnapea aastatel 1913–1914.
Bernhard Georg Behm sündis 1864. aastal Vigala vallas Läänemaal.
B. G. Behm tegutses õllepruulikoja kaasomanikuna Kuressaares ning oli valitud linnanõunikuks ja Kuressaare Linnavolikogu liikmeks. 
Bernhard Georg Behm oli 13. märtsist 1913. aastal kuni 5. veebruarini 1914. aastal Kuressaare linnapea.
Bernhard Georg Behm suri 26. augustil 1923 Kuressaares.
Tenerife Lõunalennujaam

Tenerife Lõunalennujaam (IATA:TFS, ICAO:GCTS), varem Tenerife Lõuna-Reina Sofia lennujaam on üks kahest rahvusvahelisest lennujaamast Tenerifel ja Kanaari saarte suuruselt teine lennujaam Gran Canaria lennujaama järel.
Alates avamisest 1978. aastal kuni 2006. aasta lõpuni on lennujaama läbinud ligi 174 miljonit reisijat. 2017. aastal läbis lennujaama 11,2 miljonit reisijat.
Lennujaam asub Granadilla de Abonas.
Bussifirma TITSA pakub odavat ja kiiret ühendust kogu saarega ja liin 343 ühendab Lõunalennujaama Põhjalennujaamaga.
Mario Mandžukić

Mario Mandžukić (sündinud 21. mail 1986 Slavonski Brodis) on Horvaatia jalgpallur (ründaja), kes mängis viimati Itaalia kõrgliiga klubis Milan.
Aastatel 2007–2010 mängis ta Horvaatia kõrgliiga klubis Zagrebi Dinamos. 2010. aasta juulis liitus Wolfsburgiga. Pärast edukat esinemist 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel siirdus Mandžukić Müncheni Bayernisse. Ta lahkus Bayernist 2014. aastal Madridi Atleticosse ja järgmine hooaeg juba Torino Juvetusesse.
2021. aasta jaanuaris naasis ta Itaalia kõrgliigasse, sõlmides lepingu Milaniga.
Aastatel 2012 ja 2013 on ta valitud Horvaatia aasta jalgpalluriks ning 2013. aastal ajakirja Sportske novosti poolt Horvaatia aasta sportlaseks.
Koondisekarjäär.
Debüüdi Horvaatia rahvuskoondises tegi ta 17. novembril 2007 mängus Makedoonia vastu. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 10. septembril 2008 MM-i valikmängus Inglismaa vastu.
UEFA Euro 2012 C-alagrupi mängus Iirimaa vastu lõi Mandžukić peaga kaks väravat. Horvaatia sai 3:1 võidu. Järgmises kohtumises Itaalia vastu viigistas ta seisu 72. minutil ja mäng lõppes 1:1 viigiga.
2014. aasta maailmameistrivõistluste teises alagrupimängus 18. juunil lõi ta kaks väravat Kameruni vastu.
2018. aasta maailmameistrivõistluste kaheksandikfinaalis 1. juulil lõi ta värava Taani vastu. Poolfinaalis Inglismaa vastu lõi ta lisaajal Horvaatia võiduvärava. Finaalis kohtuti Prantsusmaaga. Prantsusmaa läks Mandžukići omaväravast mängu juhtima. Teisel poolajal kasutas ta ära Prantsusmaa väravavahi eksimuse, tuues tabloole Horvaatia poolt vaadates seisu 2:4, kuid sellise seisuga mäng ka lõppes. Ta sai sellega teiseks mängijaks hollandlase Ernie Brandtsi kõrval (1978), kes on maailmameistrivõistlustel löönud ühes mängu värava nii kodu- kui ka vastasmeeskonna kasuks, ja esimeseks, kes on seda teinud finaalis.
Ta kuulus Horvaatia koondisse ka 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
2018. aasta augustis teatas Mandžukić koondisekarjääri lõpetamisest. Tema arvele jäi 89 koondisemängu ja 33 väravat. Ta on Horvaatia koondises Davor Šukeri järel läbi aegade paremuselt teine väravakütt.
Stadion Miejski

Stadion Miejski (Linnastaadion) on mitme Poola jalgpallistaadioni nimi:
Jaak Põldmäe

Jaak Põldmäe (6. november 1942 Tartu – 12. november 1979 Tartu) oli eesti kirjandusteadlane.
Elulugu.
Ta küüditati 1949. aastal koos emaga Siberisse, õppis 1950–1955 Omski oblasti Tšerlaki 1. Keskkoolis, lõpetas 1961. aastal Elva Keskkooli ja 1967. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna, 1970. aastal samas ka aspirantuuri. 1971. aastal kaitses Põldmäe Tartu Riiklikus Ülikoolis filoloogiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Eesti värsisüsteemid ja silbilis-rõhulise süsteemi arengujooni XX sajandil", mille nõukogu hindas doktorikraadi vääriliseks. 1976. aastal kinnitas VAK ta kandidaadiks. 1970–1972 oli ta eesti kirjanduse ja rahvaluule kateedri õpetaja, 1972–1977 vanemõpetaja, 1978–1979 dotsent. Põldmäe õpetas sissejuhatust kirjandusteadusse, kirjandusteooriat, eesti värsiõpetust, kirjandusteaduse tehnikat ja teose analüüsi ning koostas õppevahendeid.
Teadustöö.
Jaak Põldmäe avaldas uurimusi peamiselt eesti värsiõpetusest ja poeetikast. Tema monograafia "Eesti värsiõpetus" on mahukaim eesti luule poeetika käsitlus, see sisaldab palju uudseid seisukohti. Ta kirjutas artikleid eesti kirjandusest, tõlkis vanarooma ja vene luulet ning vene proosat. Samuti avaldas Põldmäe retsensioone kirjandusteooria- ja esteetikaalaste uurimuste kohta ning oli mitme kogumiku ("Studia metrica et poetica", "Folkloor ja poeetika", "Kirjanduse ja rahvaluule radadelt. 2.") toimetaja. Ta oli Emakeele Seltsi liige.
Isiklikku.
Jaak Põldmäe oli Rudolf Põldmäe ja Aino Põldmäe poeg, Mare Põldmäe ja Alo Põldmäe vend.
Marcus Valerius Messalla Corvinus

Marcus Valerius Messalla Corvinus (64 eKr – 8 pKr) oli Vana-Rooma sõjaväelane ning kunsti ja kirjanduse patroon.
Tema isa oli Marcus Valerius Messalla Niger, kes oli senaator, preetor 63. aastal eKr, konsul 61. aastal eKr ja tsensor 55. aastal eKr.
Messalla Corvinus sai hariduse Ateenas koos Horatiuse ja Cicero Nooremaga. 31. aastal eKr oli ta konsul ja võttis osa Aktioni lahingust.
Arvatakse, et Messalla Corvinus oli kaks korda abielus. Abielust Calpurniaga sündis tütar Valeria Messalina ja poeg Marcus Valerius Messalla Messallinus, kes oli konsul 3. aastal eKr. Teine poeg Marcus Aurelius Cotta Maximus sündis ilmselt abielust teise naisega.
Saksi dünastia

Saksi dünastia oli Saksa kuningate dünastia (919-1024), mis sai nime päritolu järgi, kuid mida selle esimese keisri järgi tuntakse ka kui Ottoonide dünastiat. Perekonda ennast tuntakse varaseima teadaoleva liikme Liudolfi järgi mõnikord ka kui Liudolfingid. Saksi dünastia valitsejaid loetakse ka Saksa-Rooma riigi esimeseks dünastiaks kui frangi Karolingide dünastia ja Karl Suure järeltulijad, keda üldiselt vaadeldakse Saksa-Rooma riigi asutajana.
Valitsemine Saksamaal ja Saksa-Rooma riigis.
Kuigi Saksimaa hertsog Heinrich Linnupüüdja ei saanud iial keisriks, oli ta siiski selle keiserliku dünastia asutaja, kuna tema valimine Saksa kuningaks tegi selle võimalikuks tema pojale Otto Suurele. Alates Otto I-st krooniti enamus Saksa kuningaid ka Saksa-Rooma keisriks. Saksi dünastiast valitsejate ajal sai Ida-Frangi riigist seoses Lotringi, Saksimaa, Frangimaa, Švaabimaa, Tüüringi ja Baieri hertsogkondade ühendamisega lõpuks Saksamaa.
Kui Otto I saabus 23. septembril 951 Paviasse, oli linn valmis avama oma värava Saksa kuningale. Vastavalt langobardide tavale krooniti Otto 10. oktoobril Lombardia raudkrooniga. Nagu Karl Suur enne teda, olid Otto ja tema järglased nüüd nii Saksa kuningad kui ka Itaalia kuningad.
Ka Saksamaa liit Püha Rooma riigiga, mis domineeris Saksa ajaloos aastani 1806, algas Otto Suure kroonimisega Roomas aastal 962. Kuid kavandatud Rooma riigi taastamine ebaõnnestus juba Otto III ajal.
Pärast Saksi dünastia hääbumist seoses Heinrich II surmaga aastal 1024 läks kroon Franki dünastiale. Keiser Otto Suure tütar Liutgard abiellus Lotringi hertsogi Konrad Punasega. Tema pojapojapoeg oli Saksa-Rooma keiser Konrad II.
Kui Burgundia kuningas Rudolf III 2. veebruaril 1032 suri, omandas Konrad II edukalt ka selle kuningatiitli pärimislepingu põhjal, mille keiser Heinrich II oli eelnevalt aastal 1006 välja pressinud, pärast sissetungi Burgundiasse lepingu pealesurumiseks pärast Rudolfi püüet seda aastal 1016 tühistada.
Saksi dünastiast kuningad ja keisrid:
Mõned muud selle dünastia kuulsad liikmed:
Rahvusvaheline Tsiviillennunduse Organisatsioon

Rahvusvaheline Tsiviillennunduse Organisatsioon (inglise keeles "International Civil Aviation Organization", lühend ICAO) on asutatud 7. detsembril 1944 Chicagos rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsiooni alusel. Asutamislepingule kirjutas alla 52 riiki. Organisatsiooni peakorter asub Kanadas Montréalis. 13. mail 1947 jõustunud ühinemisleppe alusel on ICAO-l ÜRO eriorganisatsiooni staatus ning 2011. aasta seisuga 191 liikmesriiki. 
Kokkuleppe kohaselt on Rahvusvahelise Tsiviillennunduse Organisatsiooni (ICAO) peamine eesmärk töötada välja rahvusvahelise lennuliikluse arengu põhimõtted ning kooskõlastada ja suunata tehnilist arengut üldise lennuliikluse turvalisuse eesmärgil.
Liikmed.
Rahvusvahelise Tsiviillennunduse Organisatsiooni liikmeteks on 191 ÜRO liikmesriiki ja Cooki saared. Liikmesriigid pole Liechtenstein, Dominica, Niue, Tuvalu, Vatikan ja osaliselt tunnustatud riigid.
ICAO lennuväljade (-jaamade) rahvusvahelised tunnusmärgid.
Neljatähelise tunnusmärgi esimene täht näitab asukoha ala, teine täht riiki. Esitäht E tähistab Põhja-Euroopat, L Vahemere ümbrust. Näiteks:
Rahvusvaheline Lennutranspordi Ühendus

Rahvusvaheline Lennutranspordi Ühendus ("International Air Transport Association", lühend IATA) on lennufirmade kaubandusühing. 290 lennufirmat, mis IATAsse kuuluvad, on peamiselt suured õhu teel vedajad. IATA toetab lennufirmade tegevust ning aitab sõnastada tööstuspoliitikat ja standardeid. IATA peakontor asub Kanadas Montréalis, administratiivkontor on Genfis.
IATA-l on üle maailma üle 50 kontori ja ta esindab lennufirmasid ligi 120 riigis.
IATA lennufirmakood.
IATA lennufirmakood on kahetäheline kood, millega IATA tähistab lennufirmasid. Need moodustavad lennu numbri kaks esimest märki (näiteks OV 177: Estonian Airi lend 177 Tallinn-Brüssel). IATA koode kasutatakse näiteks reiside lennuplaanides, piletite reserveerimisel.
IATA lennujaamakood.
IATA lennujaamakood on kolmetäheline kood, millega Rahvusvaheline Lennutranspordi Ühendus (IATA, "International Air Transport Association") tähistab lennujaamasid. Koode kasutatakse näiteks pagasilipikutel. Uuendatud koodide nimekiri avaldatakse kaks korda aastas, 1. juunil ja 1. detsembril.
Karl Axel Erwin von Rehekampff

Karl Axel Erwin von Rehekampff (29. august / 11. september 1879 Kaarma, Kaarma kihelkond – 24. detsember 1953 Darmstadt, Hessen, Saksamaa) oli Kuressaare linnapea 1915. ja 1918. aastal.
Karl Axel Erwin von Rehekampff sündis 1879 Kaarmal Suuremõisas Mõntu ja Triigi mõisa omaniku Saaremaa maanõuniku Karl von Rehekampffi (1846–1925) ja Emilie (sünd. von Rennenkampf) pojana.
K. A. E von Rehekampff lõpetas 1897. aastal Kuressaare Poeglaste Gümnaasiumi, õppis seejärel Berliini, Halle ja Jena ülikoolis keemiat, põllumajandust ja poliitökonoomiat ning kaitses 1901. aastal Jena ülikoolis filosoofiadoktori kraadi uurimusega Lääne-Eesti saarte majandussuhetest. 
Alates 1902. aastast majandas K. A. E von Rehekampff Triigi mõisa, kus tegeles muuhulgas Kesk-Euroopa metsa- ja viljapuude aklimatiseerimisega ning asutas Saaremaa esimese suure viljapuukooli.
1913. aastal määrati K. A. E von Rehekampff Riia Kommertspanga Kuressaare filiaali direktoriks. 
Karl Axel Erwin von Rehekampff oli 24. veebruarist 1914 kuni 5. septembrini 1915 Kuressaare linnapea, kuid Esimese maailmasõja ajal alanud saksavaenulike meeleolude ajendil saadeti ta sundasumisele Siberisse, kus viibis 1915. aasta sügisest kuni 1918. aasta alguseni.
Pärast Saksamaa ja Nõukogude Venemaa vahel sõlmitud Bresti-Litovski rahu tuli tagasi Eestisse ja määrati Saksa okupatsioonivõimude poolt teist korda Kuressaare linnapeaks. 
1919. aastal asus K. A. E von Rehekampff Saksamaale, kus tegutses kaupmehena, tarnides muuhulgas aastail 1929–1933 Kuressaare Linnavalitsusega sõlmitud lepingu alusel Suurlahe ravimuda Lääne-Euroopasse. 
Karl Axel Erwin von Rehekampff suri 24. detsembril 1953 Darmstadtis Saksamaal.
Sofia Vassilieva

Sofia Vladimirovna Vassilieva (vene keeles София Владимировнa Васильева; sündinud 22. oktoobril 1992 Minneapolises) on ameerika näitleja.
Ta on Novosibirskist pärit immigrantide tütar.
Tema tuntumad rollid on Eloise filmides "Eloise hotellis" ja "Eloise jõulud", Ariel DuBois telesarjas "Meedium" ja vähihaige tüdruk Kate Fitzgerald filmis "Oma õe hoidja".
Pitsa

Pitsa (itaalia keeles "pizza") on ahjus küpsetatav kettakujuline lahtine pirukas, mis kaetakse tomatipasta, juustu ja muude lisanditega. 
Pitsa sünnikohaks loetakse Napolit, kuigi sarnast toitu valmistati juba Vana-Kreekas. Tänapäeval on pitsa populaarne toit mitmel pool maailmas. Itaalia söögikohtades serveeritakse pitsat traditsiooniliselt lahti lõikamata kujul ning seda süüakse noa ja kahvliga. Tänavatoiduna aga lõigatakse pitsa sektoriteks ning seda süüakse käes hoides.
Ajalugu.
Nimetus "pitsa" ("pizza") tuleb kreeka päritolu ladinakeelsest verbist "pīnsere" – 'pressima'. Vana-Kreekas kaeti lameleib õli, ürtide ja juustuga. Keskaegses Kreekas kasutati sõna "πίτα" ehk "pita" ning sealt on see levinud türgi keelde kui "pide", bulgaaria, horvaadi ja serbia keelde kui "pita", albaania keelde kui "pita" ja tänapäeva heebrea keeles "pittāh". Roomlased mõtlesid välja piruka, mida kutsuti platsentaks. See oli juustu ja meega kaetud ning loorberilehtedega maitsestatud toit.
Tänapäeva pitsa pärineb Itaaliast, täpsemalt Napolist. Alexandre Dumas kirjeldas 1843. aastal palju erinevaid pitsasid Napolis, millest mõned olid kaetud tomatiga, kuid selge ei ole et mõni nendest sarnanes pitsaga nagu seda tuntakse täna. Kui Itaalia kuninganna Margherita 1889. aastal Napolit külastas, serveeriti talle Itaalia lipu värvides pitsat: punane (tomatid), valge ("mozzarella") ja roheline (basiilik). Sellist pitsat hakati kuninganna auks nimetama Margherita pitsaks ("Pizza Margherita"). See väide on seatud kahtluse alla, kuid sellele vaatamata nähakse Margherita pitsat Itaalias kui rahvussümbolit.
Pitsa koostis ja valmistamine.
Itaalia tüüpi pitsade tainakiht on üldiselt õhuke, kuid pannipitsade puhul võib pitsatainakiht ka paksem olla. Pitsa kaetakse tavaliselt tomatipasta ja juustuga, kuid ülejäänud komponendid varieeruvad kõvasti. Pitsade valmistamisele spetsialiseerunud söögikohti nimetatakse "pizzeria"'teks. Pitsat küpsetatakse ahjus.
Helli Sisask

Helli Sisask (neiuna Helli Põld; sündinud 24. veebruaril 1945 Tallinnas) on eesti kunstiajaloolane.
Ta lõpetas 1963. aastal Tallinna 21. Keskkooli. Aastatel 1963–1964 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis ajalugu, jätkas aastal 1964 õpinguid Leningradis Ilja Repini nimelises Maali-, Skulptuuri- ja Arhitektuuriinstituudis, lõpetades selle aastal 1969 kunstiteadlasena. Oli aastatel 1971–1974 sealsamas aspirantuuris ja kaitses 1975. aastal väitekirja "Эстонская иллюстрация к поэзии" ("Eesti illustratsioon luulele", juhendaja Jossif Brodski) ning sai kunstiteaduse kandidaadi kraadi.
Ta oli aastatel 1969–1971 ja 1974–1983 Eesti Riikliku Kunstiinstituudi lektor, aastatel 1983–1995 samas dotsent (aastatel 1986–1994 kunstiajaloo ja esteetika kateedri juhataja).
Aastatel 1995–2000 oli ta Tallinna Tehnikakõrgkoolis dotsent, 2000–2010 samas professor ning arhitektuuri ja keskkonnatehnika teaduskonna dekaan.
Aastatel 1998–2008 oli ta Euroülikooli/Euroakadeemia kujunduskunsti teaduskonna õppejõud, aastast 2008 oli ta Euroakadeemia professor.
Ta on uurinud raamatugraafikat, luulekogude illustratsioonidele.
Isiklikku.
Tema isa Eerik Põld oli eesti restauraator, vanaisa Harald Põld oli Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja ja Eesti Misjoni Seltsi välismisjoni juhataja.
Rapla kirikumõis

Rapla kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Rappel") oli kirikumõis Rapla kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Rapla valda Rapla maakonnas.
Jason Bateman

Jason Kent Bateman (sündinud 14. jaanuaril 1969 New Yorgi osariigis) on USA filminäitleja.
Särkänniemi (linnaosa)

Särkänniemi on Tampere 8. linnaosa, mis asub Näsijärvi kaldal Amuri ja Finlaysoni linnaosast põhja pool. 
Särkänniemi linnaossa kuulub ka Näsijärvi järves asuv Siilinkari laid.
Linnaosas asub Särkänniemi lõbustuspark.
Giorgio de Chirico

Giorgio de Chirico (10. mai 1888 Volos, Kreeka – 20. november 1978 Rooma, Itaalia) oli itaalia maalikunstnik. 
Õppis Ateena polütehnikumis ja Müncheni Kunstiakadeemias. De Chirico oli mõjutatud Arnold Böcklini loomingust ja Friedrich Nietzsche filosoofiast. 
Piiritles 1917. aastal koos kunstniku Carlo Carràga metafüüsilise maali põhimõtted, mis ilmnevad de Chirico kõrgaja (1910–1918) teostes, mis kujutavad ebatavalisi esemeid (mannekeenitaolisi olendeid, kipskujusid või nende osi, kummikindaid, absurdseid mehhanisme jms) salapärastes seostes tühjas pingestatud linnapildis või ruumis. Tema tolleaegsete teoste meeleolu on sageli painava alatooniga, mille esile toomiseks kasutas de Chirico liigselt rõhutud perspektiivi, mõistusevastaseid varje, rongide, kellade ja liialdatud suurusega objektide kujutamist. Nõnda rajas de Chirico looming teed sürrealismile.1920. aastatest alates aga maalis ta akadeemilisemas stiilis. Lisaks maalile on de Chirico tegelenud ka graafika, illustratsioonide ja teatridekoratsioonikavandite loomisega. De Chirico tähtsaimad teosed on "Sügisõhtu mõistatus" (1910), "Ühe tänava saladus ja melanhoolia" (1914) ja "Suur metafüüsiline figuur" (1916). Sylvia Plathi luuletus "Rahutuks tegevad muusad" on inspireeritud de Chirico samanimelisest maalist.
Ruleerimisrada

Ruleerimisrada (inglise "taxiway") on lennujaamas tee, mis ühendab maandumis-õhkutõusmisrada rampide, terminalide ja teiste ehitistega. Raja katteks võib olla betoon või asfalt, väiksemad lennujaamad kasutavad vahel ka looduslikku katet – muru või kruusa.
Tiheda liiklusega lennujaamad kasutavad tihti "high-speed"- või "rapid-exit"-ruleerimisradasid, et lennuk saaks lennurajalt lahkuda suurema kiirusega. See võimaldab lennuraja vabastada kiiremini, mis omakorda laseb teisel lennukil maanduda või lahkuda lühema ajakuluga.