Émile Zola

Émile Édouard Charles Antoine Zola [emil zɔla] (2. aprill 1840 Pariis – 29. september 1902 Pariis) oli prantsuse kirjanik, kes on tuntud eelkõige naturalismi esindajana. 
1901. ja 1902. aastal kandideeris ta Nobeli kirjandusauhinnale. Ta taotles mitmel korral ka Prantsuse Akadeemia liikmesust, kuid tulutult.
Elukäik.
Émile Zola sündis Pariisis. Tema isa François Zola (varem Francesco Zolla) oli Kreeka päritolu Itaalia insener ning ema Émilie Auber prantslanna. Kui poiss oli kaheaastane, kolis pere Prantsusmaa kaguossa Aix-en-Provence’i. 1847. aastal isa suri ning pere jäi vaesusse. 1858. aastal kolis Zola koos emaga tagasi Pariisi.
Juba Aix-en-Provence’i koolis õppides oli Zola sõbrunenud Paul Cézanne’iga ning nende sõprus jätkus Pariisis. Kooli ajal hakkas Zola kirjutama romantistlikke jutukesi. Ema lootis, et poeg seob oma tuleviku juuraga, kuid tal tekkis raskusi gümnaasiumi lõpetamisega ja ta kukkus lõpueksamitel kaks korda läbi. 
1862. aastal sai ta naturalisatsiooni korras Prantsuse kodanikuks. 
Pärast kooli lõpetamist oli Zola mõne aasta töötu. 1862. aastal pääses ta tööle kirjastusse Hachette ning hakkas ajalehtedele artikleid ja kunstiretsensioone kirjutama. Kunstiarvustustes hindas ta kõrgelt impressionismi. 1866. aastal alustas ta tööd vabakutselise kirjanikuna.
1865. aastal tutvus Zola Éléonore-Alexandrine (Gabrielle) Meleyga. Nad abiellusid 1870. aastal. Nad hooldasid koos Zola ema, kes elas koos Zolaga kogu ta elu kuni surmani 1880. aastal. Gabrielle’i ja Zola abielust lapsi ei sündinud, kuid naisel oli varasemast elust laps, kelle ta oli pärast sündi ära andnud ning kes oli peagi surnud. 1888. aastal armus Zola tema koju palgatud teenijasse, tollal 20-aastasesse Jeanne Rozerot’sse ning naisest sai ta armuke. 1889. ja 1891. aastal sündis neil poeg ja tütar. 1891. aastal sai Zola abikaasa afäärist teada ning ähvardas temast lahutada.
Aastal 1898 kirjutas Zola Prantsuse vabariigi presidendile Félix Faure’ile avaliku kirja "Ma süüdistan...!" (pr "J’accuse...!"""). Kirjas kritiseeris ta väidetava Saksa spiooni Alfred Dreyfusi kohtuasja. Dreyfus oli kaudsete asitõendite põhjal sõjasaladuste Saksamaale reetmises süüdi mõistetud ja sunnitööle saadetud. Kirjaga sekkus Zola Dreyfusi afääri, misjärel mõisteti ta laimamises süüdi. Karistuse vältimiseks pages ta aastaks Inglismaale. 
Émile Zola suri 29. septembril 1902 Pariisi eeslinnas Médanis oma kodus vingumürgistuse tagajärjel. Ta maeti algselt Montmartre’i kalmistule, aga 1908. aastal viidi ta tuhk Panteoni, kus ta säilmed on ühes krüptis koos Victor Hugo ja Alexandre Dumas’ga.
1985. avati Zola Médani kodus muuseum, kus eksponeeritakse kirjanikule kuulunud mööblit ning säilitatakse ta dokumente ja fotosid.
Looming.
Aastal 1864 ilmus Émile Zolalt raamat "Jutud Ninonile" ("Contes à Ninon"), 1865. aastal järgnes esimene romaan "Claude’i pihtimus" ("La Confession de Claud"e).
Aastal 1867 järgnes esimene menuteos "Thérèse Raquin", millele ta tegi 1873. aastal ka dramatiseeringu.
Aastatel 1871–1893 avaldas Zola 20-köitelise romaanitsükli "Rougon-Macquartid" ("Les Rougon-Macquart"). Tsükli tähtsamad romaanid on
Aastal 1879 ilmus Zolalt teaduslik kirjutis "Eksperimentaalromaan" ("Le Roman expérimental"), kus ta selgitas oma teooriat romaani kui psühholoogilise eksperimenteerimisvõimaluse kohta. Selle kirjutisega pani ta aluse naturalismile.
Aastatel 1894–1898 kirjutas Zola romaanitriloogia "Kolm linna" ("Les Trois villes") ja avaldas arvukalt esseid.
Tema viimane romaanitsükkel "Neli evangeeliumi" ("Les Quatre évangiles") jäi lõpetamata.