tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
All Nippon Airways

All Nippon Airways (jaapani keeles 全日本空輸株式会社, "Zen Nippon Kūyu Kabushiki-gaisha") lühendatult ANA on suuruselt teine lennufirma Jaapanis Japan Airlinesi järel. Lennufirma kuulub Star Alliance'i. Lennufirma opereerib 138 rahvusvahelisel liinil 49 sihtkohta ja 35 riigisisesel liinil 22 sihtkohta. Lennufirmas töötab 33 045 inimest. All Nippon Airways astus Star Alliance'i 1999. aastal.
ANA on tunnustatud lennufirma oma suurepärase teeninduse poolest nii maal kui õhus.
Lennukipark.
ANA lennukipargis on järgmised lennukid (29. aprilli 2010 seisuga):
Air New Zealand

Air New Zealand Limited on Uus-Meremaa rahvuslik lennufirma, mille kodulennujaamaks on Aucklandi lennujaam. 
Lennufirma teenindab 52 linna 15 riigis nii Aasias, Euroopas, Põhja-Ameerikas kui ka Okeaanias. Samuti on sellel 26 sihtkohta Uus-Meremaal. 
Air New Zealand astus Star Alliance'i 1999. aastal. Air New Zealandis töötab 10 500 inimest.
Koodijagamine.
Air New Zealandil on koodijagamislepingud järgmiste lennufirmadega:
Säriaeg

Säriaeg (inglise "shutter speed", "exposure time") on fotograafias ajahetk, mille jooksul objektiivi läbinud valgus paistab filmile või fotoaparaadi sensorile.
Fotograafias on säriaeg koos avaga (ehk apertuuriga) oluline parameeter, mis määrab, kui palju valgust jõuab filmile või sensorile. Ava ja säriaja koostoimes sensorile jõudvat valguse hulka nimetatakse särituseks. Fotot tehes sõltub säriajast, kui kauaks jääb katik avatuks. Säriaega mõõdetakse sekundites või sekundite murdosades.
Kasutades erinevaid säriaja ja avaarvu kombinatsioone, on võimalik saavutada sama säritamine. Sama säritamise annab välja näiteks: avaarv 1/11 ja säriaeg 1/15 s ning ava 1/8 ja säriaeg 1/30 s. Säriaja poole võrra lühendamine kahekordistab säritamise ehk valguse hulga. Avaarvu muutmine ühe stopi võrra muudab objektiivi läbiva valguse hulka kaks korda. Näiteks muutes avaarvu 1/4-lt 1/5,6 peale, muutub objektiivi läbiva valguse hulk kaks korda väiksemaks. 
Säriaeg võimaldab määrata, kuidas jäädvustatakse pildile liikumist. Väga lühikese säriajaga saab "külmutada" kiirelt liikuvaid objekte, näiteks spordi pildistamisel. Pikemat säriaega kasutades on võimalik liikuvat objekti häguseks muuta ja tekitada liikumisefekti ning luua kunstilist hõngu. Pikka säriaega kasutatakse ka öövõtetel, kus valgustingimused on kasinad. 
Fotograafia ajaloo alguses ei olnud säriaeg standardiseeritud, kuid tavaliselt võis see olla näiteks 1/10 s, 1/25 s, 1/50 s, 1/100 s, 1/200 s ja 1/500 s. 
Standardsäriajad on 1/1000 s, 1/500 s, 1/250 s, 1/125 s, 1/60 s, 1/30 s, 1/15 s, 1/8 s, 1/4 s, 1/2 s ja 1 s.
Pikemad säriajad võimaldavad fotograafidel jäädvustada fotole kiireid valguse sähvatusi.
Aeglasemad säriajad võimaldavad katiku pikema avatuse tõttu tabada tegevust. Seda kasutatakse, et jäädvustada fotole objekti liikumist. Näiteks jooksva inimese jalad on udused, kuid ülejäänud inimene ja pilt on terav. Liiga kiired säriajad võivad põhjustada liikuva objekti ebaloomuliku liikumise jäädvustamist. Näiteks jooksva hobuse kõik neli jalga on õhus ning kõik viited liikumisele puuduvad.
Kui säriaeg on pikem kui pool sekundit, jääb voolav vesi fotole uduselt. Seda kasutatakse tihti maastikufotograafias.
Albumiinfoto

Albumiinfoto on munavalgega immutatud fotopaber. 1850. aastast kuni 1920. aastateni kasutasid fotograafid oma fotode preserveerimisel albumiinfotot, kuna see oli senistest säilitusmeetoditest kõige efektiivsem. Selle leiutas Louis Désiré Blanquart-Evrard, kes jõudis albumiinfotoni 1850. aastal. 
Valmistamine.
Albumiinfoto saamiseks kasutatakse väga kvaliteetset õhukest paberit, mis kõige paremal juhul koosneb 100% puuvillast.
Paberile tõmmatakse peale kiht lahtiklopitud munavalget (segatuna soolaga). Seejärel kuivatatakse paber ja immutatakse 10% hõbenitraadilahusega, mis tagab paberi valgustundlikkuse, ning seejärel äädikhappelahusega. Tänu munavalgele jääb paberile läikiv kiht, mis tagabki fotode pikema säilivuse. Paber asetatakse kontakti negatiiviga spetsiaalses kopeerimisraamis ning seda hoitakse teatud aja päevavalguse käes. Seejärel lisatakse paberile tonaalsust, mis tavaliselt tähendab saadud foto leotamist kuldkloriidilahuses. See annab ülesvõttele pruunika koloriidi. Seejärel fikseeritakse foto immutis, pestakse, kuivatatakse ja paigutatakse raami.
Ajalugu.
Albumiinfotod ilmusid 1850. aastatel ja peagi sai sellest peamine fotopaber, mis oma olemuselt oli varem levinud soolaga immutatud või tavalisest paberist parem. Désiré Blanquart-Evrard leiutas albumiinfoto, toetudes Henry Fox Talboti meetoditele. Aastatel 1850–1855 arenes albumiintehnoloogia jõudsalt ja 1855. aastaks oli selgunud albumiinfoto kasutamislihtsus. Selle meetodiga paranesid nii fotode tonaalsus kui ka teravus ning albumiinpaberi kasutus kogus rohkelt populaarsust nende fotograafide hulgas, kes varem olid kasutanud fotode ilmutamiseks klaasalust.
Väga populaarseks sai albumiinfoto 19. sajandil levinud visiitkaartide (carte de visite) preserveerimisel.
1870. aastatel ei pidanud fotograafid enam ise tegelema tüütuks muutunud albumiinpaberi ettevalmistamisega (välja arvatud hõbenitraadiga immutamine), sest sestpeale olid olemas ettevõtted, kus toodeti albumiinkattega fotopabereid. Umbes samal ajal avastati asjaolu, et äädikhappe lisamine fotopaberile pikendab selle säilivusaega. Hakati tegema katseid, mille tulemuseks oli juba eelnevalt valgustundlikuks muudetud fotopaber. Uus tehnoloogia andis paremad tulemused nii toonides, kontrastis kui ka säilivuses. Samal ajal säästis uus tehnoloogia tohutult aega ja raha, sest ettevalmistatud fotopabereid sai levitada masstoodanguna. Suurim albumiinpaberi tootja oli Ameerika Ühendriikide firma E. &amp; H. T. Anthony &amp; Company. 
1900. aastatel hakkas albumiinfoto kasutamine hääbuma ja 1920. aastateks seda enam praktiliselt ei kasutatud.
Albumiinfoto olulisust ei saa siiski alahinnata. Suur osa fotodest, mis dokumenteerivad aastate 1855–1920 fotograafiaajalugu, olgu selleks portreed või igapäevaelufotod, säilitati just nimelt sel meetodil.
Richard Sagrits

Richard Sagrits (19. detsember 1910 Karepa – 11. detsember 1968 Tallinn) oli eesti maalikunstnik.
Elulugu.
Aastani 1928 õppis ta Rakvere Ühisgümnaasiumis, kus oli joonistusõpetajaks Ardo Sivadi. Rakveres esines Sagrits oma esimesel kunstinäitusel, kui tollased kunstiõpilased Hando Mugasto ja Voldemar Mölder kutsusid tema ja koolivend Roman Treumani oma näitusel kaasa lööma. 
Aastal 1928 jättis Sagrits gümnaasiumiõpingud pooleli ning asus õppima Riigi Kunsttööstuskooli. Algul õppis ta Roman Nymani juures teatridekoratsiooni alal ning hiljem läks üle graafika erialale Günther Reindorffi juhendamisel.
Rutjal, Sagritsa vanemate juures, suvitasid Tartu kunstnikud Voldemar Mellik ja Nikolai Triik, kes veensid noormeest astuma Kõrgemasse Kunstikooli Pallas, mida ta 1930. aastal ka tegi. Sagrits lõpetas Pallase 1936. aastal. Pallases õppis ta Nikolai Triigi maaliateljees ja Ado Vabbe juhendamisel graafikat . 
1935. aasta suvel sõitis Sagrits koos skulptorite Anton Starkopfi ja Ferdi Sannamehega oma venna Jakobi purjekal Helsingisse, Stockholmi ja Kopenhaagenisse.
Pärast Pallase lõpetamist töötas ta mõned aastad Tallinnas vabakunstnikuna ning kolis siis Tartusse. Seal illustreeris ta lasteraamatuid, kujundas raamatukaasi ning tegi palju tööd graafika alal. Aastal 1939 tuli Sagrits tagasi Tallinna. 1941. aastal asus ta tööle Eesti NSV Rahvakomissariaatide Nõukogu Kunstide Valitsuse kujutava kunsti vaneminspektorina. 
Nõukogude-Saksa sõja puhkedes evakueerus Sagrits Nõukogude tagalasse. Aastast 1942 töötas ta Kamõšlovis eesti diviisi kunstnikuna. Kui 25. aprillil 1942 moodustati kolmeliikmeline kunstnike organiseerimisbüroo koosseisus Adamson-Eric, Aino Bach-Liimand ja Richard Sagrits, kelle ülesandeks oli Nõukogude tagalas ja rindel viibivate kunstnike koondamine, sõitis Sagrits Jaroslavli. 
Looming.
Tema loomingu moodustavad peamiselt maastiku- ja meremaalid. Tema sügav armastus kuulus Põhja-Eestile, eeskätt oma kodukoha ümbrusele. Peale maastike on Sagrits loonud ka natüürmorte.
1943. aastal käis Sagrits Palehhis lakkmaali tehnikat õppimas. Selle tulemusena lõi ta aastatel 1943–1944 üle paarikümne lakkmaali: hulga plaate, karpe, taldrikuid.
Richard Sagrits on koos Elmar Kitse ja Evald Okasega Estonia teatri laemaali autor. Samuti on tema loodud Balti jaama Kalevipoja-ainelised pannood (1947, koos Evald Okasega) ja Friedrich Reinhold Kreutzwaldi "Kalevipoja" illustratsioonid (koos Evald Okase ja Alo Hoidrega).
Raamatugraafika alal on Sagritsa suuremaks tööks "Kalevipoja" illustreerimine koos Alo Hoidre ja Ott Kangilaskiga 1950. aastal . 
1954–1955 külastas ta Krimmi, kus lõi lühikese ajaga ligi viiskümmend etüüdi ja maali. Need on enamasti põgusad vaated lahesoppidele, rannakaljudele, tänavanurkadele. 1955. aastal käis Sagrits koos Elmar Kitsega Karjalas, kust tõi samuti kaasa mitmeid etüüde ja maale. 
Mälestuse jäädvustamine.
Richard Sagritsa sünnikodus Karepal on avatud tema majamuuseum, Karepa Kalame talumuuseum.
Isiklikku.
Ta oli abielus Alice Kõrveriga (1909–1997).
Rahad

Rahad on jõgi Aafrikas. 
Algab Etioopia mägismaalt. Voolab valdavalt loodesse, suubub paremalt Sinisesse Niilusesse. Jõgi on ligikaudu 480 kilomeetri pikkune.
Talviti kuivab jõgi ära.
San Francisco laht

San Francisco laht on laht Põhja-Ameerika mandri läänerannikul. Lahe ääres asuvad San Francisco ja Oakland.
Lahe pikkus on umbes 90 km, laius kuni 20 km, sügavus kuni 106 m. 
Kuldvärava väina kaudu on ta ühenduses Vaikse ookeaniga. 
Lahte suubuvad Sacramento ja San Joaquini jõgi.
Saared.
Lahes asub Alameda saar, mis oli algselt poolsaar. Seal asub suurem osa Alameda linnast ja see on kõige suurema elanike arvuga saar USA mandriosas väljaspool New Yorki.
Angel Island oli varem USA lääneranniku kõige olulisem sisserändejaam. Nüüdisajal on see kaitseala.
Seal on ka Yerba Buena saar ja sellega ühendatud Treasure'i saar. Üle Yerba Buena saare kulgeb San Francisco – Oaklandi lahesild.
Rahvusvaheliselt kõige tuntum on aga väike Alcatrazi saar, kus paikneb endine Alcatrazi föderaalvangla.
Silikageel

Silikageel on suure poorsusega amorfne hüdratiseerunud ränidioksiid (SiO2•xH2O), nn tahke geel, tavaliselt saadaval pulbrilisel või granuleeritud kujul. See on keemiliselt inertne, kuid väga hügroskoopne aine. 
Silikageeli pooride suur pindala (100–800 m2/g) soodustab märkimisväärselt vee absorbeerimist ja seetõttu on see laialt kasutatav kuivatava agendina: kasutatakse lahustite, gaaside jm kuivatamiseks ja puhastamiseks, enamasti spetsiaalsetes absorptsioonikolonnides. Veega küllastunud silikageeli saab kergesti regenereerida kuumutamisel paar tundi 120 °C juures. Silikageel on tuntud ka katalüsaatorite tahke kandjana ja liikumatu faasina kromatograafias (kolonn- ja õhukese kihi kromatograafias).
Silikageeli valmistamiseks töödeldakse tavaliselt naatriumsilikaati vesinikkloriidhappega; seejuures tekib ränihappe geel, mille pesemise, kuivatamise ja kuumutamise tulemusel saadakse ränidioksiidi kuiv geel.
Francisco J. Ayala

Francisco José Ayala (12. märts 1934 Madrid – 3. märts 2023) oli hispaania päritolu USA bioloog ja filosoof. Ta oli neodarvinist, kes töötas populatsioonigeneetika ja evolutsioonigeneetika alal ning kirjutas muu hulgas bioloogiafilosoofiast ning religiooni ja teaduse vahekorrast.
Elukäik.
Francisco José Ayala lõpetas 1955. aastal Madridi Ülikooli. Ta õppis ka teoloogiat ning lõpetas 1960 Salamanca Ülikooli. Samal aastal oli ta lühikest aega katoliku preester ning tutvus Theodosius Dobzhanskyga. Ta õppis 1961–1964 viimase juhendamisel Theodosius Dobzhansky juhendamisel Columbia Ülikoolis, kust ta sai 1963 magistri- ja 1964 doktorikraadi. Algul töötas ta Rockefelleri Ülikoolis. Aastal 1971 sai ta USA kodakondsuse. 
1971. aastal sai ta geneetikaprofessoriks California Ülikoolis Davises. 1981. aastal oli ta peatunnistaja kohtuasjas McLean vs. Arkansas Board of Education Arkansases (vaidluse all oli evolutsiooniõpetus koolis). Aastal 1987 asus ta tööle California Ülikooli (Irvine) ökoloogia ja evolutsioonibioloogia osakonnas. Samas ülikoolis sai ta ka filosoofiaprofessori koha. 
Teadustöö.
Tema peamised uurimisvaldkonnad olid 
Vaated.
"Intelligent design" ei ole Ayala järgi usutav, sest organismid on halvasti ehitatud. 
Tunnustus.
Ta valiti ka Mehhiko Teaduste Akadeemia välisliikmeks ning mitme ülikooli, sealhulgas Kaug-Ida Föderaalse Ülikooli, audoktoriks.
Isiklikku.
Tal oli ettevõte, kus kasvatatakse viinamarja armulauaveini jaoks, ning ta oli kunstikoguja.
Ta oli 1984. aastast abielus Hana Ayalaga.
Helmut Piir

Helmut Evald Piir (24. märts 1924 Võru – 14. detsember 1976 Vancouver) oli eesti vaimulik.
Lõpetas Võru gümnaasiumi. Sõja ajal põgenes Saksamaale. Oli Saksamaal Ameerika tsoonis Bambergis põgenikelaagris. Hakkas aastal 1946 õppima usuteadust Erlangeni ülikoolis, kuulutades jumalasõna põgenikelaagreis, eelkõige Bambergis. Asus aastal 1948 USA-sse ning õppis usuteadust St. Olaf College'is ja Lutheran Theological Seminary St. Paulis. Viimase lõpetas ta 1952. aastal. 25. mail 1952 ordineeriti ta õpetajaametisse.
Aastatel 1952–1964 oli ta Ameerika koguduse abiõpetaja Minnesota osariigis Como Park Lutheran Churchis, hooldades ka eestlasi Winnipegi linnas Kanadas. Kuna praost Manivald Heinam Vancouveris läks emerituuri, kolis Helmut Piir Minnesotast Vancouverisse. EELK Vancouveri koguduse õpetaja oli ta 1965–1976. Aastal 1973 sai ta Kanada praostkonna abipraostiks, mõni kuu hiljem praostiks. Kanada praost oli ta aastatel 1973–1976.
Isiklikku.
Oli abielus Helme Põlluga. Sellest abielust sündis neli last. Poeg Gustav Piir oli Toronto Peetri ja Tallinna Toompea Kaarli koguduse õpetaja ning on praegu Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja. Abikaasa isa Peeter Põld oli teoloogi haridusega Eesti haridus- ja riigitegelane. Abikaasa vend Agu Põld oli Vigala ja Saarde koguduse õpetaja, abikaasa vend Toomas Põld oli luterlik pastor Saksamaal ja E.E.L.K. Saksamaa praostkonna praost. Tema emapoolse vanaisa vend oli Karula koguduse õpetaja Heinrich Ewald Paslack.
Richard Jõgis

Richard Jõgis (kuni 1926 Richard Jõg; 28. september 1898 Tallinn – 6. detsember 1978 Tallinn) oli eesti vaimulik.
Richard Jõgis õppis Tallinna linna algkoolis, Niklasseni-nimelises eraalgkoolis, 1908–1915 Tallinna Nikolai I Gümnaasiumis, 1915–1916 Petrogradi dr Schepowalnikovi eragümnaasiumis, 1916–1917 Tallinna Aleksandri Gümnaasiumis ja 1917–1918 Saratovi Poeglaste Gümnaasiumis, kus lõpetas ka gümnaasiumi. Aastatel 1918–1919 õppis ta Saratovi Ülikoolis arstiteadust. Eestisse opteerus ta 1920. aastal, aastatel 1921–1928 õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta Jüri koguduses praost Jakob Aunveri juures. Õpetajaks ordineeriti ta 17. veebruaril 1929.
Aastatel 1929–1945 teenis ta õpetajana Kose kogudust, seejuures oli 1935–1944 Ida-Harju praostkonna abipraost ja 1945. aastal praosti kohusetäitja. 1. mail 1945 ta arreteeriti NKVD poolt ning saadeti parandustöölaagrisse ja asumisele Siberisse. 
Kodumaale tagasi pääses ta 1954. aastal. Ta määrati teenima Järva-Peetri kogudust. Kuna tal puudusid seal elamisvõimalused, elas ta ühe poole nädalast Nõmmel, teise poole nädalast Järva-Peetris. Järva-Peetris korraldas ta kiriku remondi nagu varem Kosel. Lisaks hooldas ta aastatel 1954–1955 Järva-Jaani kogudust. Emerituuri jäi ta 1975. aastal.
Tema suurpäevaks sai 16. august 1977, mil ta oli kutsutud Kosele jutlustama. See jumalateenistus kujunes koguduse võimsaks austusavalduseks oma endisele õpetajale. Kosel peetud jutlus on ka trükis avaldatud.
Funktsioon (filosoofia)

Mingi asja, omaduse või protsessi funktsioon on ülesanne, mida see on mõeldud või määratud täitma. 
Funktsioonidest räägitakse nii inimese kavandatu kui ka elusloodusesse kuuluva puhul.
Funktsiooni mõiste analüüs.
Morton Beckner (1959) analüüsis funktsiooni mõistet nii: "asjal (või tegevusel) "a" on funktsioon "f" süsteemis "s"" tähendab, et on olemas selline asjaolude komplekt, millel "f" esineb, kui "s"-is on "a", ja "f" ei esine, kui "s"-is ei ole "a"-d (lk 113). Wrighti (1973) arvates paigutab see analüüs funktsiooni alla ka juhtumid, kus ei ole tegu funktsiooni, vaid vältimatu kõrvaltoimega; teiselt poolt, mingi funktsiooniga asi võib ka olla väljavahetatav millegi muu vastu.
John Canfield (1964) pakub bioloogilises kontekstis järgmise analüüsi: "asjal (või protsessil) "a" on süsteemis "s" funktsioon teha "t" tähendab, et kui "a" teeb "t" ja "t" tegemine on "s"-ile kasulik. Ent ühelt poolt, funktsiooni täitmine ei pruugi kõigil asjaoludel olla kasulik ning asi võib ka oma funktsiooni mitte kunagi täita; teiselt poolt, asi võib juhuslikult olla kasulik ka millekski, mis ei ole tema funktsioon (Wright 1973). Canfield analüüsis kasulikkust nii. Taimede ja loomade (mitte inimese) puhul tähendab "t" tegemine on "s"-ile kasulik", et "ceteris paribus" kui "s"-is "t"-d ei tehtaks, siis tõenäosus, et "s" jääb ellu või järglasi, oleks väiksem kui vastupidisel juhul. Wright (1973) toob vastunäiteks südame omaduse tekitada mürasid, millel on diagnostiline väärtus ka loomade puhul.
Funktsioonid eluslooduses.
Organismi anatoomilistele, füsioloogilistele ja käitumuslikutele omadustele (tunnustele) omistatakse bioloogias funktsioon, et nende teket ja säilimist seletada. 
Kirjandus.
"Spetsiifiliselt bioloogilist funktsioonimõistet puudutav kirjandus leidub alajaotuses Funktsioon (bioloogia)#Kirjandus.
Eve Kiiler

Eve Kiiler (sündinud 1. novembril 1960 Tartus) on eesti fotokunstnik ja kuraator. 
Elukäik.
Aastail 1972–1976 õppis ta Tartu Lastekunstikoolis. 
Eve Kiiler lõpetas 1986. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi sisearhitektuuri ja mööblidisaini erialal. Aastail 2001–2003 õppis ta Londoni Ülikooli Goldsmithsi kolledži kultuuriteooria magistrantuuris. Alates 2006. aastast õpib ta Aalto Ülikooli kunsti, disaini ja arhitektuuri kooli doktorantuuris. Ta on täiendanud ennast 1991. aastal Berliinis, 1995. aastal San Franciscos ja 1997. aastal Chicagos.
Aastail 1994–1998 töötas Eve Kiiler Eesti Kunstiakadeemia fotokeskuse õppejõuna ning aastail 1998–2003 fotograafia osakonna juhataja ja fotograafia eriala õppekava juhina. Aastail 2003–2005 jätkas ta tööd fotograafia professorina. Alates 2011. aastast on Eve Kiiler töötanud õppejõuna Tallinna Ülikooli Kunstide Instituudis ja alates 2015. aastast Balti filmi, meedia, kunstide ja kommunikatsiooni instituudis.
Alates 1996. aastast on Eve Kiiler Eesti Kunstnike Liidu liige.
Näitustel esineb Eve Kiiler alates 1984. aastast. Esimene isikunäitus „Kihilised maastikud“ oli 1984. aastal Tallinna linnamuuseumis Kiek in de Kök. Sellele järgnesid isiku- ja grupinäitused nii Eestis kui ka mujal, sealhulgas Lätis, Leedus, Slovakkias, Ungaris, Soomes, Taanis, Saksamaal, Belgias, Prantsusmaal, Suurbritannias ja USA-s.
Looming.
Eve Kiiler on üks 1990. aastail alguse saanud Saaremaa rahvusvaheliste biennaalide algatajaid. 1992. aastal kureeris ta koos Peeter Linnapiga Saaremaa fotofestivali. Samuti viidi koostöös läbi 1995. ja 1997. aasta Saaremaa biennaal. Saaremaa biennaalide organiseerimise eest on Eve Kiiler pälvinud Kristjan Raua ja Eesti Kultuurkapitali preemia. Samuti kureeris ta 1997. aastal Rotermanni Soolalaos näituse “Inventuur esteetika muuseumis”.
Eve Kiileri loomingus tuleb esile tema sisearhitekti taust. Kunstnikuna eelistab ta ainevaldkonnana avalikku ruumi – ta jälgib muutusi linnaruumis ning külastajaid muuseumides ja teistes näituseasutustes. 2015. aastal Tallinnas Vabaduse galeriis toimunud näitusel „Monumentide pilgu all“ esitati Euroopa linnade fotojäädvustusi, mis olid pildistatud aastail 2004–2014. Need kujutasid üsna tuntud, isegi turistide lemmikpaiku sellisel viisil, et ka vaatajail, kes on neis paikades viibinud, oli neid raske ära tunda. Eve Kiiler ei ole otsinud tuntud paikade ebatavalisi tagahoove või nurgataguseid, ta on esitatud vaatenurka nihestanud just nii palju, et eri paikadest kogutud fotod hakkavad koos mõjuma ühise linnaruumina. Lisaks suurlinnade motiividele on Eve Kiiler pildistanud tagasihoidlikke Tallinna linnavaateid. Näitusel „Linnavaatlused. Aiastatud aedlinn“ 2017. aastal Tallinna Fotomuuseumis esitati 2016. aasta suvel Mähe aedlinnas pildistatud fotosid.
Eve Kiileri töid on omandanud nii Eesti kui ka välismaa muuseumid, sealhulgas Eesti Kunstimuuseum, Eesti Arhitektuurimuuseum, Chicago Kaasaegse Fotograafia Muuseum ja Funeni Kunstikogu Taanis.
Harald Põld

Harald Wilhelm Põld (4. november 1874 Pikaristi, Viru-Nigula kihelkond – 20. august 1939 Tallinn) oli eesti vaimulik, piiblitõlkija ja grammatikate autor.
Lõpetas algkooli Jõhvis, õppis aastatel 1887–1891 Narva linnakoolis ja 1891–1896 Narva gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1896–1903. Prooviaastal oli ta Peterburi Jaani koguduses. Ordineeriti õpetajaametisse 18. augustil 1905.
Oli aastatel 1906–1928 Kose koguduse õpetaja, olles 1920–1928 veel Ida-Harju praostkonna praost. Aastatel 1921–1925 oli ta Konsistooriumi assessor. Aastatel 1928–1939 oli ta Eesti Misjoni Seltsi välismisjoni juhataja ja Meie Misjoni toimetaja.
Isiklikku.
Tema vend Peeter Põld oli teoloogiharidusega eesti kooli-, karskus- ja riigitegelane. Harald Põld oli abielus ning nelja poja ja ühe tütre isa. Poegadest Eerik Põld oli kunstiajaloolane, Hillar Põld oli kirikuõpetaja ja kirikuajaloo õppejõud, Naan (Naatan) Põld oli Hamburgi muusikaülikooli lauluprofessor ning oratooriumide ja kantaatide solist.
Refotograafia

Refotograafia ehk ülepildistamine on fotode tegemise meetod, mille puhul üht objekti pildistatakse eri ajahetkedel, luues „enne ja nüüd“ võrdluse. Sealjuures on oluline säilitada piltidel sama võttenurk, täpsuse huvides ka samad ilmastiku- ja valgusolud. Tähtis on võimalikult ligilähedaselt kopeerida algset fotot.
Refotograafia kasutamine.
Refotograafia on keskkonna fotograafilise vaatlemise meetod, mille eesmärgiks on ajas toimunud muutuste näitlikustamine, aja mõju nähtavaks tegemine, mis toimub kasutades semiootilisi fenomene nagu sarnasus ja erinevus, äratundmine, kordus.
Refotograafia sai populaarseks 1970. aastatel, kui ameerika fotograaf Mark Klett võttis osa projektist Rephotographic Survey, mille käigus pildistati üle rohkem kui 100 vaadet Ameerika Ühendriikide lääneosas, vanimad algupärased fotod pärinesid 1870. aastatest. Tehtud fotodest pandi kokku raamat „Second View, The Rephotographic Survey Project“. Klett külastas samu paiku oma meeskonnaga ka kolmandat korda aastatel 1997–2000 ja andis 2005. aastal välja raamatu „Third Views, Second Sights“.
Lisaks kasutatakse refotograafiat ka teaduslikel eesmärkidel, kui on vaja välja tuua maastiku pikemaajalist muutust (näiteks erosioon või jõesängi kujunemine) – nähtused, mis toimuvad aeglaselt.
Refotograafia Eestis.
1990. aastatel pildistas Peeter Tooming kohti, mida pool sajandit varem oli pildistanud Carl Sarap. Tema fotoraamatute sari „55 aastat hiljem“ on Eesti fotokunsti ajaloo seisukohalt väga oluline.
Eestis on refotograafiat propageerinud Vahur Puik ning selle toetamiseks on MTÜ Eesti Fotopärand alt loodud ühisloomeplatvorm Ajapaik.
Refotograafia täna.
Flickri keskkonda on 2008. aastal loodud mäluasutuste jaoks eraldi alajaotus „the Commons“, mille eesmärgiks on kaasata inimesi avalike fotokogude kirjeldamisse. Lisaks on võimalik igaühel lisada sinna uus foto, mis on tehtud vana foto asukohast, et jäädvustada ajas toimunud muutusi.
Refotograafia on koha leidnud ka rekreatiivses valdkonnas, näiteks korraldatakse huvilistele ülepildistamise retki, nn fotojahte, kus grupil tuleb ette antud aja jooksul üles leida fotol kujutatud paik ja siis seal uus pilt teha.
Paul Rebane

Paul Rebane (15. august 1901 Kuusalu, Harjumaa – 22. november 1942 Norillagi vangilaager, Krasnojarski krai) oli Eesti sõjaväelane (leitnant, 1937) ja insener.
Osales Vabadussõjas ja lõpetas 1920. aastal Tallinna Reaalkooli. Töötas Sõjaväe Varustusvalitsuse tehnikaosakonna inseneri ja varustusjaoskonna ülema kohusetäitjana.
Kaitses esimese eestikeelse diplomi elektrotehnika erialal Tallinna Tehnikumis 1926. aastal. 
NKVD arreteeris ta 14. juunil 1941 Tallinnas ning mõistis ta süüdi nõukogudevastases agitatsioonis. Suri Norillagi vangilaagris Venemaal.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli Zlata Rebane (Mikser) (1912–1990), nende poeg Raul-Vello Rebane (1934–2010) oli insener, rakendusteadlane, Cybernetica AS navigatsiooniseadmete osakonna projektijuht.
Leseleht (perekond)

Leseleht ("Maianthemum") on taimede perekond liilialiste sugukonnast.
Leseleht

Leseleht ("Maianthemum bifolium") on liilialiste sugukonda leselehe perekonda kuuluv rohttaim.
Taimel on tavaliselt kaks lühirootsulist lehte, kujult piklikmunajad, südaja alusega. Õisik on tipmine, 10–30-õieline kobar. Õied on väikesed, valged ja lõhnavad. Viljad on küpsenult punased, mürgised. Taime kõrgus on 7–25 cm.
Leseleht on levikult sage taim Eesti kuuse-, männi-, ja segametsades, võsastikes.
Max Braun

Max (Maximilian) Gustav Christian Carl Braun (13. september 1850 Myslowitz, Preisi Sileesia – 22. veebruar 1930 Königsberg) oli Tartus töötanud saksa zooloog. Ta tegeles eriti malakoloogia, helmintoloogia ja mereselgrootute uurimisega.
Ta oli 1880–1883 Tartu Ülikooli võrdleva anatoomia instituudi prosektor ja 1883–1886 zooloogia professor. Max Brauni juhtimisel arendati Tartu Ülikooli zooloogia kabinet zooloogia muuseumiks ning koostati juurde võrdleva anatoomia ja embrüoloogia ekspositsioon.
Ta koostas esimese ulatuslikuma ülevaate Baltimaade limustest ning Soome lahe keskkonna olukorrast.
Ta tõestas eksperimentaalselt, et inimene nakatub paelussiga mageveekalade kaudu.
Tartus oli üheks ta õpilaseks Jakob von Uexküll.
Aastal 1886 siirdus Max Braun Rostocki. Hiljem töötas ta Königsbergi Ülikoolis zooloogia ja võrdleva anatoomia professorina, zooloogiamuuseumi juhatajana ja rektorina (1901–1902).
Impressum

Impressum on trükises tiitellehe pöördel, viimase lehekülje pöördel või mujal trükise lõpus paiknevad andmed väljaandmise ja trükkimise kohta.
See võib sisaldada andmeid muu hulgas autoriõiguste, toimetaja või toimetajate, kujundaja või kujundajate, illustraatori või illustraatorite ja trükikoja kohta, tõlke puhul originaalväljaande või -väljaannete ning tõlkija või tõlkijate kohta ning ISBN-i.
Nõukogude ajal oli raamatul impressum nii tiitellehe pöördel kui ka raamatu lõpus. Tiitellehe pöördel oli märgitud liik ja koht raamatukoguriiulil, tõlke puhul originaali tiitel, vajaduse korral tõlkijad või vastutavad toimetajad ning märkused. Eestikeelse raamatu impressum sisaldas pealkirja tõlget vene keelde ning venekeelsena veel vähemalt autori nime ning kirjastuse nime ja aadressi, samuti eesti keeles toimetaja, kunstilise toimetaja, tehnilise toimetaja ning korrektorite nimesid, laduda andmise ja trükkida andmise kuupäeva, paberi formaati, liiki ja tootjat, trükipoognate, tingtrükipoognate ja arvestuspoognate arvu, trükiarvu, tellimise numbrit, trükikoja nime ja aadressi ning hinda. Impressum sisaldas tavaliselt ka kodeeritud tsensuurimärget.
Naan Põld

Naan Põld (kodanikunimega Nathan Benjamin Põld; 19. oktoober 1921 Kose – 27. jaanuar 1998 Hamburg) oli eesti laulja (tenor) ja laulupedagoog.
Naan Põllu lauluõpingud algasid 1940. aastal Tallinna Konservatooriumis Helmi Betlemi ja Arno Niitovi juures. Sõjakeerises põgenes ta Saksamaale. Muusikaõpingud jätkas aastatel 1946–1952 Detmoldis Loode-Saksa muusikaakadeemias, kus õppis tuntud laulupedagoogi professor Frederick Husleri käe all, kelle mõjul sai temast eelkõige kontserdi-oratooriumilaulja. Akadeemia lõpetas ta diplomi ja aurahaga.
Saksamaal oli palju põgenikelaagreid eestlastele, ent 1950. aastaks need likvideeriti ning põgenikud siirdusid Ameerikasse ja Rootsi. Naan Põld jäi Saksamaale ka pärast muusikaakadeemia lõpetamist. Aastatel 1962–1967 töötas ta Hannoveris Hochschule für Musik und Theater laulupedagoogina ning 1967–1988 Hamburgi Hochschule für Musik und Theater lauluprofessori ja lauluosakonna juhatajana.
Tema arvukate (ligi sada) õpilaste hulka kuuluvad Christina Hagen, Wolfgang Schöne, Bernd Weikl, Jan-Hendrik Rootering ja teised. Suurim rahvusvaheline tunnustus tuli Bachi passioonide, Mozarti ja Verdi reekviemi, Haydni oratooriumide ning Händeli ooperite solistina. Ainuüksi Evangelistina Bachi "Matteuse passioonis" esines ta 210 korral mitmel pool maailmas. Väga palju esitas ta ka eesti laululoomingu paremikku. Tema repertuaari kuulusid Eduard Tubina, Mart Saare, Tuudur Vettiku, Eduard Oja, Riho Pätsi ja Alfred Karindi laulud.
Mälestuse jäädvustamine.
2006. aastal asutati Eesti Rahvuskultuuri Fondi juurde Estonia Seltsi allfond, mille eesmärk on toetada noori artiste. Fond toetab Naan Põllu stipendiumiga Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia laulueriala üliõpilasi eesti heliloojate vokaalteoste esitamise eest, Klaudia Maldutise stipendiumiga Rahvusooper Estonia baleriine, Tiit Kuusiku stipendiumiga Rahvusooper Estonia noori lauljaid ja alates 2018. aastast Helmi Puuri stipendiumiga Tallinna Balletikooli andekaid õpilasi.
Isiklikku.
Tema isa Harald Põld oli Kose koguduse õpetaja, vend Eerik Põld oli kunstiajaloolane, vend Hillar Põld oli kirikuõpetaja ja kirikuajaloo õppejõud.
Kodulennujaam

Kodulennujaam on lennujaam, mida kasutab lennufirma oma reisijate kohale viimiseks ettenähtud sihtkohta. Paljude lennufirmade kodulennujaamad asuvad nende peakorteriga samas linnas.
Mõnel lennufirmal on ainult üks kodulennujaam, samas kui teistel võib neid olla mitu. Kodulennujaamu kasutatakse nii reisijate- kui ka kaubaveoks.
Paljud lennufirmad kasutavad ka võtmelinnu, mille funktsioonid võivad olla samad mis kodulennujaamadel.
Air China

Air China (hiina keeles 中國國際航空公司 / 中国国际航空公司 Zhōngguó Guójì Hángkōng Gōngsī) on riigile kuuluv ja pärast China Southern Airlinesi suuruselt teine lennufirma Hiina Rahvavabariigis. 
See opereerib 5090 lendu nädalas. Air China on suuruselt viies Aasias, maailmas viies riigisisestel liinidel veetud kauba arvestuses ja maailma 18. lennukipargi suuruse poolest. Lennufirma peakorter asub Tianzhu lennujaama tööstuspiirkonnas Shunyi rajoonis Pekingis. Lennufirmas töötab 20 211 inimest. Air China lennutas 2009. aastal 41,28 miljonit reisijat ja lennukite täituvus oli 76,53%.
Lennukipark.
Air Chinale kuuluvad järgmised lennukid (2010. aasta novembri seisuga):
Novembris 2010 oli Air China lennukipargi keskmine vanus 7,3 aastat.
Absorptsioonikolonn

Absorptsioonikolonn ehk absorber on absorbendiga täidetud toru, mida kasutatakse läbivoolutatava gaasi või vedeliku kuivatamiseks (näiteks silikageeliga täidetud kolonn) või mõne gaasisegus sisalduva komponendi absorbeerimiseks (näiteks aktiivsöega).
Kaija Kesa

Kaija Kesa (sündinud 1. märtsil 1978 Tallinnas) on eesti graafik. 
Õppis Eesti Kunstiakadeemias graafikat, täiendas end vahetusüliõpilasena Tampere Meedia- ja Kunstikoolis animatsiooni erialal, seejärel õppis EKA-s interdistsiplinaarsete kunstide erialal ja vahetusüliõpilasena Edinburgi Ülikooli kunstiosakonnas skulptuuri erialal ning sai magistrikraadi.
Kesa looming on enamasti inspireeritud loodusest ja ökoloogis-eetilisest mõtteviisist ning inimese sisemaailma arenguvõimalustest. Graafika kui rikkalike tehniliste võimalustega kunstivorm on kunstniku peamine väljendusvahend.
2000. aastast osaleb nii kohalikel kui rahvusvahelistel näitustel ja projektides. 2009. aastast juhib ühist graafikastuudiot (graafika.ee), korraldades erialaseid kursuseid ja töötubasid. Kesa on Eesti Kunstnike Liidu liige ja Eesti Vabagraafikute Ühenduse juhatuse liige. On pälvinud Network Baltic noore graafiku auhinna.
Grupinäitused.
2000
2001 
2002 
2003 
2004 
2005 
2009  
2010  
2011  
2012 
2013  
2015  
2016  
2017  
2018  
2018  
2019  
2020  
2021
2022
2023
Osalemine projektides.
2000  
2001  
2003  
2004  
2005
2015–2021
Netikuller

Netikuller Transport OÜ on eesti ettevõte, mida tuntakse kaubamärgi Netikuller ja veebikeskkonna netikuller.ee järgi.
netikuller.ee alustas tööd 2002. aastal.
Ettevõtte põhitegevuseks on kaupade toomine (import) neist välismaistest netipoodidest, mis muidu kaupa Eestisse ei saada. OÜ Netikuller osutab transpordi- ja maksevahendusteenust ega tegele kaupade müügiga. 
2014. aastal teatas ettevõtte tegevjuht Kristjan Toop, et firma sulgetakse vähese huvi tõttu.
Jo Strømgren Kompani

Jo Strømgren Kompani (JSK) on norra tantsu- ja teatritrupp. 
Selle asutasid 1998. aastal Norras Bergenis Jo Strømgren ja Agnes Kroepelien. Trupi loominguline juht Jo Strømgren on õppinud klassikalist balletti. JSK näol on tegu tantsu ja sõnateatrit sünteesiva nähtusega, mis annab suurema osa etendustest väljaspool Norrat (praeguseks 46 riigis).
Eesmärgid.
Asutamisel lubati kompromissitult liikuda püstitatud eesmärkide suunas:
Eripära.
JSK põimib oma lavastustes kokku tantsulise liikumise, sõnateatrile omase dramaturgilise joonise ja verbaalsuse, videokasutuse, elava muusika ning hiigelnukud. 
Erilisel kohal on absurdi piirimail liikuv pea tähendusevaba pseudokeel. Abstraktse keelekasutuse otsingutega on JSK tegelenud alates trupi asutamisest ning seda võib pidada üheks JSK imagomärgiks, mis on iseloomulik kõikidele Jo Strømgren Kompani lavastustele. Iga lavastuse aluseks on mingi konkreetne olemasolev keel, mida prooviprotsessis uuritakse, lammutatakse, õpitakse ning pannakse siis omal moel uuesti kokku nn pseudokeeleks. Nii on tehtud lavastusi prantsuse ("The Society"), slovaki, saksa ("The European Lesson"), soome ("The Orchestra") ja muude keelte põhjal. Töö keelega sisaldab ka vastava kultuuriruumiga tutvumist, vaadeldakse kultuuri- ja rahvusstereotüüpe, eelarvamusi, tabusid. 
Hoolimata huvist keele ja kõla vastu, peab JSK olulisemaks väljendusvahendiks kehakeelt ning verbaalse teksti osakaal on lavastustes minimaalne. 
JSK loomingu puhul on tõmmatud paralleele absurditeatriga (Ruus 2008). Absurdihuumori kaudu luuakse vaatajaga empaatiline side, mis samas jätab vaataja pingelisse ja distantseeritud positsiooni.
Lomograafia

Lomograafia (ingl. k. Lomography) on Lomographische AG kommerts kaubamärk Austrias, mis on seotud fotograafia erinevate toodete ning teenustega. Nimi on inspireeritud Venemaa vanima optiliste seadmete tootja, Peterburis asuva LOMO (ЛОМО, Ленинградское оптико-механическое объединение) nimest.
Lomograafia kui liikumine.
Lomo-kaamerate tähelend sai alguse aastal 1991, mil grupp Viini üliõpilasi ostis omale Prahast ЛОМО ЛК-А kaamera – nad avastasid pärast piltide ilmutamist, et fotodel on silmapaistev erilisus. Lomo-kaamerate populaarsus tõusis kiiresti ning see arenes omaette kultuseks. Lomo-filosoofias võib leida seoseid Kreeka filosoofi Platoni ideedeõpetusega: kõik, mida me näeme ning tajume, on tegeliku maailma vari. Üldjuhul püüab fotograafia jäädvustada reaalsust, lomo-fotograafia aga salvestab hetki ja momente nii, nagu me oma silmaga seda kunagi ei näeks – tulemuseks on veidrate värvikombinatsioonide ja optiliste moonutustega kunstipärased pildid, mis rikastavad meie tegelikkuse tajumist.
Lomo-kaamerad on näiteks Diana ja Fisheye. Diana kere on tehtud plastikust ja selle puhul kasutatakse laifilmi (120 mm) ja tavalist plastikust menisk-objektiivi. Pildistada saab kahes suuruses: formaadis 5,2 x 5,2 ja 4,2 x 4,2. Fisheye kaameral on 170-kraadine vaatenurk ning see on esimene 35mm lainurk-objektiiviga kaamera.
Lomograafia Eestis.
16.oktoober 2009 toimus Tartus lomograafiat tutvustav töötuba, mille eesmärgiks oli tutvustada lomograafiat kui fotograafia vormi ning anda ülevaade erinevatest kaameratest, näiteks: Fisheye, Colorsplash, Holga, Actionsampler, SuperSampler ja Diana.
Teine töötuba, nimega "Mina ja lomograafia", korraldati aastal 2009 festivali Plektrum raames Tallinnas. Kahepäevases töötoas tutvustati lomograafia kaameraid, erinevaid efekte ja pöörati tähelepanu filmi ning kaamera valimisele. Samuti pandi pildistatud töödest kokku näitus.
2010. aasta 1. mail toimus Tallinnas Lomoloome, Eesti esimene lomograafide kokkutulek. Sama üritust korrati ka sama aasta 26.aprillil.
10 lomograafia kuldreeglit.
10 lomograafia kuldreeglit aitavad defineerida lomograafia filosoofiat.
AE Páfou

AE Paphos (ametlikult Αθλητική Ένωση Πάφου, ka AEP) on Küprose jalgpalliklubi. See asutati 2000. aastal klubide APOP ja Evagoras ühinemisel. Klubi kodulinn on Paphos ja -väljak Pafiakó staadion.
Klubivärvid on sinine ja valge.
Aluseline oksiid

Aluseline oksiid on oksiid, mis reageerib hapetega, moodustades soola ja vee. 
Aluseliste oksiidide hulka kuulub enamik metallioksiide, näiteks kaltsiumoksiid, naatriumoksiid, raud(II)oksiid.
Jaan Muru

Jaan Muru (9. detsember 1900 Haaslava – 25. juuli 1987 Tartu) oli eesti vaimulik.
Jaan Muru lõpetas aastal 1922 "cum laude" Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1923–1928. Täiendas end mitu korda Saksamaal alates 1928, sh aastal 1935 Marburgi ülikoolis. Aastal 1939 kaitses ta teoloogiamagistri väitekirja. 1943–1944 õpetas ta tegeliku usuteaduse aineid. Prooviaastail oli ta Pilistvere ja Tallinna Toompea Kaarli koguduses. Õpetajaametisse ordineeriti ta 23. juunil 1929.
Kursi kogudust teenis ta aastatel 1929–1941. Tartu Peetri koguduse teist pihtkonda teenis ta aastatel 1941–1945 ja oli aastatel 1942–1944 Tartu Maarja koguduse hooldajaõpetaja. 1943. aastal nimetati ta Tartu raehärraks. Saksa ajal korraldas ta haavatud eesti sõjameeste abistamist. Seetõttu pidi ta aastatel 1945–1951 ennast varjama. Aastatel 1951–1955 viibis ta vangilaagris. Pärast vabanemist teenis ta aastatel 1957–1964 Paistu (hooldades samaaegselt Kõpu kogudust) ja 1964–1983 Torma kogudust. 
Maetud koos abikaasa Lydiaga Torma kalmistule.
Päite pank

Päite pank on pank, mis asub Ida-Virumaal Jõhvi vallas Päite külas.
Pank on 41 meetrit kõrge. Meri jääb pangast 50–70 meetri kaugusele.
Päite pank hõlmab Voka ja Sõtke klindilahe vahelise seitsmekilomeetrise osa Ida-Viru klindilõigust. Põhjakaarest ääristab seda 40 meetri kõrgune katkematu ja enam-vähem sirgjoo­­neline Ontika tüüpi klindiastang.
Päite panga kaitseks on loodud Päite maastikukaitseala.
Pank on Billingeni lademe Päite kihistiku stratotüüp. Stratotüübina kasutati algul pangal asunud kivimurdu, ent kuna paljand on aktiivselt uuenev, siis ei saa seal stratotüübiks lugeda kindlat läbilõiget, vaid kogu panka. Paljandi ülemised kolm meetrit moodustavad Toila kihistu glaukoniitlubjakivid, selle all on pool meetrit Päite kihistikku. Järgneb pool meetrit Leetse kihistu glaukoniitliivakivi, kõige alumise osa moodustab aga argilliit.
Air Canada

Air Canada on Kanada rahvuslik ja suurim lennufirma. 
Asutatud 1936, pakub Air Canada plaanipäraseid ja tšarterlende 178 sihtkohta üle maailma. Suurim kodulennujaam on Toronto Pearsoni rahvusvaheline lennujaam Ontario provintsis. Air Canada on maailma seitsmes lennukipargi suuruse poolest ja maailma suurima lennufirmade ühenduse Star Alliance'i üks asutajatest aastal 1997. 
Lennukipark.
Air Canadal on järgmised lennukid (21. veebruari 2010 seisuga):
Koodijagamine.
Air Canadal on koodijagamine järgmiste lennufirmadega:
Vintage-foto

"Vintage"-fotoks ehk autorikoopiaks nimetatakse fotograafias fotograafi enda tehtud või tunnustatud fotot tema enda negatiivist. Autori enda poolt samast negatiivist juba hiljem või teise fotograafi valmistatud foto on "late print" – hiliskoopia.
"Vintage"-fotot peetakse originaalseks kunstiteoseks, sest samast negatiivist on hiljem võimalik teha mitmeid koopiaid. Seetõttu on autorikoopiad sageli ka fotograafi poolt signeeritud.
Polünoom

Polünoom ehk algebraline hulkliige on matemaatikas hulkliige, mis on moodustatud muutujatest (ehk tundmatutest) liitmise, lahutamise ja/või korrutamise abil. 
Polünoome saab esitada üksliikmete, mis on muutujate naturaalarvuliste astmete ja konstantsete kordajate korrutised, summana. Vastavaid üksliikmeid nimetatakse polünoomi liikmeteks . Polünoomi liikmed on seega kujul
 formula_1
kus formula_2,formula_3, ... ,formula_4 on muutujad, formula_5 on üksliikme kordaja ja formula_6 on muutuja formula_7 naturaalarvuline astendaja. Antud üksliikme astmeks nimetatakse kõikide muutujate astendajate summat:
 formula_8
Polünoomi astmeks nimetatakse polünoomi suurima astmega liikme astet.
Polünoom üle korpuse "K" on polünoom, mille liikmete kordajad on korpuse "K" elemendid. Näiteks polünoomid üle reaalarvude korpuse formula_9 on sellised, mille korral polünoomi liikmete kordajad formula_10 on kõik reaalarvud (formula_11).
Ühe muutuja polünoomid üle reaalarvude korpuse on koolimatemaatikast tuntud ruutfunktsioon, kuupfunktsioon jne, vastavalt polünoomi astmele.
United Airlines

United Airlines on Ameerika Ühendriikide lennufirma. 360 lennuki ja 48 000 töötajaga on see maailma üks suurimaid lennufirmasid. United Airlinesi suurim kodulennujaam on O'Hare'i rahvusvaheline lennujaam Chicagos. 
United Airlines on maailma suurima lennufirmade ühenduse Star Alliance üks asutajaliige. 
Lennukipark.
Lennukipargi keskmine vanus on 13,5 aastat (11. jaanuari 2010 seisuga).
Gustav-Siegfried Rosenstein

Gustav Rosenstein (sündinud 27. juulil 1941 Szlichtyngowas) on eesti päritolu saksa vaimulik.
Gustav Rosensteini vanemad asusid ümberasumise korras Saksamaale Warthelandi. Tema isa oli endine Noarootsi Püha Katariina koguduse (aastatel 1937–1939) vikaarõpetaja Herbert Alexander Rosenstein ning ema eesti lastekirjanik ja luuletaja Salme Raatma-Rosenstein. Ta sündis Poolas Schlichtingsheimis (praeguses Szlichtyngowas Wschowa maakonnas Lubuszi vojevoodkonnas).
Ta oli pastor Kölnis ja Coburgis. 1981. aastast oli ta õpilas- ja üliõpilaspastor Tansaanias Moshis. Alates 1987. aastast oli pastoriametis Regensburgi Kolmainu Kirikus.
Promoveerus 1991. aastal Regensburgi ülikoolis doktoritööga „Die Stunde des Dialogs“. Samal aastal asutas lokaalne Religions-for-Peace-Gruppi, kus neli religiooni korrapäraselt kogunevad ning kogemusi vahetavad (RfP Regensburg).
2015. aastal avaldas ta oma ema Salme Raatma-Rosensteini biograafia ""Ihr steht schon auf unserer Liste!" : die estnische Exildichterin Salme Raatma“, eestindatud 2018: „Te juba olete meil nimekirjas. Eesti luuletaja Salme Raatma eksiilis“. Sinisukk 2018.
José González

 
José Gabriel González (sündinud 1978) on Argentina juurtega Rootsi "indie-folk"'i laulukirjutaja, kitarrist ja laulja.
Elulugu.
Göteborgi äärelinnast pärit González hakkas muusikaga tegelema 14-aastaselt. Peres oli aastaid olnud klassikaline kitarr, mida keegi ei mänginud, millel Jośe asus omal käel biitlite lugude akorde õppima.
Ta asus mängima basskitarri sõprade bändis, mis oli inspireeritud Black Flagi ja Mistfitsi muusikast. Ta hakkas ka kirjutama muusikat, millest kasvasid välja mitmed tema 2003. aastal ilmunud esikplaadi lood. 
2003. aastal ilmunud "Veneer" saavutas peatselt suure edu üle terve Rootsi ning ka Suurbritannias. González, kes õppis Göteborgi ülikooli doktorantuuris biokeemiat, jättis õpingud pooleli, et pühenduda täiel määral muusikale.
2007. aastal ilmus José Gonzáleze teine täispikk album pealkirjaga "In Our Nature".
Stiil.
Olgugi et González on nüüdisajal seotud plaadifirmaga Imperial, on temale omane "indie"-stiilis salvestusprotsess, mis tagab talle sõltumatu kontrolli lõpptulemuse üle. Mõlemad oma albumid on ta salvestanud kodustes oludes, akustilise kitarri ja üksikute käsimikrofonidega.
González on inspireeritud ladinaameerika muusikast ning see on tuntav ka tema kitarrimängus. Tema lemmikartist on Kuuba folkmuusik Silvio Rodríguez. Esimeseks kontserdielamuseks oli 12-aastaselt The Wailersi kuulamine.
Gonzáleze muusikat võrreldakse tihti Nick Drake'i omaga. Muusikale on omane tehniline kitarrimäng, millesse on põimitud keerulised sõrmitsemismustrid ja rütmid ning malbe meloodiline vokaal. González kasutab harva hispaania häälestust, vaid eelistab pigem muid häälestusi.
Gonzáleze laulusõnad on tihti ühiskonnakriitilised ja poliitilise alltekstiga. Plaadi “In Our Nature” tekstid on mõjutatud Richard Dawkinsi raamatust “The God Delusion” ja Peter Singeri raamatust “Practical Ethics”, mida González luges viimase albumi lindistamisprotsessi vältel. 
Kaverid.
Jose González on laialdaselt tuntud omanäoliste kaverite pärast, mis on tihti rohkem kõlapinda saavutanud kui tema enda lood. Kaverite hulgas on Massive Attacki "Teardrop", Kylie Minogue'i "Hand on Your Heart", Joy Divisioni "Love Will Tear Us Apart" ning The Knife'i "Heartbeats".
Teised projektid.
José González mängib kitarri ja laulab kolmeliikmelises "indie"-bändis Junip. 2005. aastal andsid nad välja oma esimese EP, esimene album on planeeritud aastasse 2010.
2006. aastal salvestas González Suurbritannia downtempo duo Zero 7 albumi "The Garden" jaoks taustavokaali lugudele “Futures”, “Left Behind”, “Today” ja “Crosses”.
2009. aastal osales José González Red Hot Organisationi, HIV ja AIDSi ennetustööga tegeleva organisatsiooni jaoks raha koguva albumi "Dark Was the Night" salvestusel.
Arno Kodu

Arno Kodu (sündinud 16. märtsil 1956 Antslas) on Eesti sõjaväelane ja poliitik, Kaitseliidu Alutaguse maleva pealik ja endine Maidla vallavanem.
Elulugu.
Ta on lõpetanud Tihemetsa Sovhoostehnikumi, töötanud erinevatel ametikohtadel põllumajanduses, kutsekoolis ja Antsla Tarbijate Ühistus.
Arno Kodu alustas teenistust Eesti kaitseväes 1992. aastal Kuperjanovi üksik-jalaväepataljonis.
1994. aastal lõpetas ta kaitsejõudude peastaabi nooremohvitseride ettevalmistus- ja täienduskursused ning tagalaohvitseri kursused. 2001. aastal lõpetas Kodu Soome maakaitsekõrgkooli kõrgema juhtkonna erikursuse.
Kaitseväe juhataja viitseadmiral Tarmo Kõutsi määras oma käskkirjaga sügisel 2003 major Arno Kodu Kaitseliidu Alutaguse maleva pealikuks, enne seda töötas Kodu Kaitseliidu peastaabi tagalakeskuse ülemana.
Alutaguse maleva pealiku kohalt lahkumise järel töötas Kodu Viru vangla majandusosakonnas.
2008. aasta 11. veebruarist aastani 2009 oli Arno Kodu Maidla vallavanem. Ta on taas tegevteenistuses Kaitseliidu Alutaguse maleva pealikuna.
Märtsis 2013 astus Kodu Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liikmeks. 2015. aasta Riigikogu valimistel oli ta erakonna esinumber Ida-Virumaal ja kogus 693 häält, kuid ei osutunud valituks. Pärast valimisi sai Arno Kodust erakonna Ida-Virumaa ringkonna esimees.
Tarmo Anton

Tarmo Anton (sündinud 2. novembril 1975) on endine Kaitseliidu Alutaguse maleva pealiku kohusetäitja 01.11.2007-29.02.2008.
2008. aastal sai ta kapteni auastme.
Ta oli sündinud ja kasvanud Kohtla-Järvel. Ta lõpetas 2007. aastal Sisekaitseakadeemia päästeteenistuse erialal.
Ta oli Päästeameti Ida-Virumaa päästepiirkonna juhataja.
Ain Krondel

Ain Krondel (sündinud 17. aprillil 1967 Valgas) on Eesti sõjaväelane (major). Ta oli Kaitseliidu Alutaguse maleva pealik aastatel 2008–2010.
Alkoksürühm

 
Terminit alkoksürühm kasutatakse orgaanilises keemias tähistamaks rühma R–O– (kus R on alküülrühm) kas funktsionaalrühma või molekuli osa tähenduses. Alkoksürühmas on hapniku aatom üksiksideme kaudu seotud alküülrühmaga. Lihtsaimad esindajad on metoksürühm CH3O– ja etoksürühm C2H5O–.
Alkoksürühm või -rühmad esinevad näiteks eetrites ROR’, vinüüleetrites ROCH=CH2, alkoksüklorometaanides ROCH2Cl, estrites ROC(=O)R’, poolatsetaalides ROC(OH)HR’, atsetaalides (RO)(R’O)CHR’’, ortoestrites (RO)3CR’, anisoolis CH3OC6H5 jt. ühendites.
Analoogset tüüpi on arüüloksürühmad, milles hapniku aatom on seotud arüülrühmaga.
South African Airways

South African Airways (lühend SAA) on Lõuna-Aafrika Vabariigi rahvuslik lennufirma. Afrikaani keeles on tuntud ka nimekuju Suid-Afrikaanse Lugdiens (SAL), kuid seda nime lennukite tähistuses ega kujunduses ei kasutata.
See on riigi suurim lennufirma nii rahvusvaheliste kui ka riigisiseste lendude reisijate arvestuses. SAA opereerib viit riigisisest liini ja 32 rahvusvahelist liini 26 riigis.
South African Airwaysi sihtkohad

See on loetelu South African Airwaysi sihtkohtadest (seisuga 4. juuni 2010).