tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ülo Ruubel

Ülo Ruubel (22. märts 1930 Tallinn – 1. aprill 2010 Tallinn) oli eesti insener, tippjuht ja ühiskonnategelane.
Elulugu.
Ta lõpetas 1948. aastal Tallinna 2. Keskkooli.
Ruubel töötas Tallinna Mererajooni täitevkomitee kommunaalosakonnas, organiseeris taastamistöid Pirital, oli Viljandi ehitusvalitsuse peainsener ja tootmistehnilise nõukogu esimees, 1958. aastast Kunda Tsemenditehase uue järgu ehituse juht (ehituse tootmistehnika osakonna juhataja), 1961–1964 Eesti Tööstusprojekti peainsener, 1964–1974 Eesti Maaehitusprojekti direktor, tegeles 1974. aastast olümpiaehitiste projekteerimise ja ehitustööde organiseermisega, oli 1980. aasta suveolümpiamängude organiseerimiskomitee Olümpia-80 Tallinna valitsuse ehitus- ja materiaal-tehnilise varustuse osakonna juhataja, hiljem Tallinna Kultuurivalitsuse asejuhataja.
Ruubel oli 1961. aastast NLKP liige ja aastatel 1992–2011 Isamaaliidu liige. Ta oli Mulkide Seltsi taasasutamise eestvedaja, seltsi vanem ja auliige, Tallinna Mulkide Seltsi vanem, Mulgi Kultuuri Instituudi asutajaliige, Eesti Rahva Muuseumi Sõprade Seltsi algatustoimkonna liige, Tallinna osakonna juhatuse esimees ja põhikirja töörühma juht, on uurinud ajalugu ja sugupuud. 26. mail 2018 avati Mulgi vallas Leeli külas Mulkide Seltsi tammemets, kuhu istutati ka Ruubelile pühendatud puu.
Isiklikku.
Tema onu oli insener Hans Ruubel, pojad on füüsik ja ettevõtja Rein Ruubel ning võrkpallur ja sporditegelane Aare Ruubel, tütar on ajaloolane Margit-Mariann Koppel.
Henno Aherma

Henno Aherma (13. juuni 1929 – 7. november 2013 Tallinn) oli eesti insener.
Ta lõpetas 1948. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1953. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi kütuste keemilise tehnoloogia erialal.
Aherma oli Eesti NSV Ministrite Nõukogu Riiklikus Teaduslik-Tehnilises Komitees peaspetsialist, hiljem Eesti NSV Teaduste Akadeemia Spetsiaalse Konstrueerimisbüroo esimene direktor ja ülesehitaja.
René Hammer

René Hammer (7. oktoober 1924 Tallinn – 14. jaanuar 2011 Tallinn) oli laulja, kultuuritegelane ja kergejõustiklane.
Elulugu.
Ta lõpetas 1948. aastal Tallinna 2. Keskkooli, 1952. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi tööstusökonoomika erialal "cum laude" ja 1957. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi Aleksander Arderi klassi.
1941. aastal mobiliseeriti René Hammer Punaarmeesse ja ta kuulus aastatel 1942–1947 Eesti laskurkorpusesse. Ta oli aastatel 1952–1958 EKP Keskkomitee teadus- ja kultuuriosakonna instruktor, 1958–1959 Estonia teatri direktor-korraldaja ja 1959–1973 direktor, 1973–1975 Tallinna Kinofikatsiooni Valitsuse juhataja, 1975–1987 Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri direktor, 1987–2004 Tallinna Kalaspordiklubi direktor.
René Hammer oli Ühingu NSVL-Soome Eesti osakonna juhatuse liige alates selle asutamisest 1958. aastal ja aastatel 1962–1977 Eesti NSV Teatriühingu liige.
Tegevus sportlasena.
René Hammer hakkas sportima Antsla Alevi Algkoolis ja noorkotkaste suvepäevadel. Aastatel 1942–1943 alustas ta regulaarseid treeninguid koos Vello Kaaristo, Paul Pahla jt suusatajatega Eesti laskurkorpuse tagavarapolgus. Ta võitis noorsuusatajate Uurali karika, tuli 1945. aastal 800 m jooksus ja aastatel 1945–1946 kolmel korral 4 x 400 m ja 4 x 1500 m teatejooksus Eesti meistriks, võitis meistrivõistlustel individuaalselt lisaks kolm hõbemedalit ja ühe pronksmedali, võistles Tallinna Ohvitseride Maja ja Dünamo liikmena. René Hammer oli Tallinna spordiveteranide koondise liige.
Heino Kahro

Heino Kahro (12. september 1926 – 8. aprill 2010) oli eesti koolijuht ja õpetaja.
Elulugu.
Ta lõpetas 1948. aastal Tallinna 2. Keskkooli.
Kahro oli 1950. aastate algul Viimsi 7-klassilise Kooli matemaatika ja füüsika õpetaja ning aastatel 1954–1986 Prangli 8-klassilise Kooli direktor, töötades ka õpetajana, pärast seda 2001. aastani Prangli postkontori juhataja.
Kahro oli Prangli külanõukogu esimees, ta juhendas näitetruppi ja tegutses ka ise näitlejana.
Tema õpilaste hulgas on Tõnu Viik.
Isiklikku.
Tema poeg on Valdur Kahro.
Anne Kuusksalu

Anne Kuusksalu (sündinud 26. juulil 1959 Lihulas) on eesti keemik ja molekulaarbioloog.
Ta on lõpetanud 1977. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1982. aastal Tartu Riikliku Ülikooli orgaanilise keemia erialal ning sai 2003 Tallinna Tehnikaülikoolis (TTÜ) filosoofiadoktori kraadi väitekirjaga „2-5A synthetase from the marine sponge Geodia cydonium.”
Kuusksalu oli aastatel 1982–1986 Eksperimentaalbioloogia Instituudi molekulaarbioloogia labori insener, 1986–2004 Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudi molekulaargeneetika labori teadur, 2005–2016 TTÜ geenitehnoloogia instituudi molekulaardiagnostika õppetooli vanemteadur. Tema uurimisvaldkonnad on nukleotiidide metabolismis osalevad ensüümid, nende genoomne struktuur ja aktiivsus evolutsiooniliselt madalamates hulkraksetes loomades. Ta on avaldanud üle 30 teaduspublikatsiooni ja on ühe patentse leiutise kaasautor.
Tippkeskus Fundamentaalne Universum

Tippkeskus Fundamentaalne Universum (TK 202; inglise keeles "Centre of Excellence: Foundations of the Universe") on aastatel 2024–2030 tegutsev tippuurimiskeskus, mis koosneb rahvusvaheliselt kõrge tasemega uurimisrühmadest, mis töötavad ühise juhtimise all ja omavad selgelt määratletud ühiseid eesmärke.
Tippkeskus Fundamentaalne Universum teostab interdistsiplinaarseid uuringuid, mille eesmärk on ristkorreleerida gravitatsioonilainete vaatluste tulemusi käimasolevate teoreetiliste ja eksperimentaalsete jõupingutustega kosmoloogias, osakeste füüsikas ja gravitasiooniuuringuis.
Tippkeskuse liikmed õpetavad ja juhendavad Tallinna Tehnikaülikoolis ja Tartu Ülikoolis doktorante, magistrante ja bakalaureuseõppe üliõpilasi, korraldavad suvekoole ja koolitavad CERN-is keskkooli füüsikaõpetajaid ning edendavad teadust populariseerimise kaudu kirjalikus ja elektroonilises meedias.
Tippkeskust juhib akadeemik Martti Raidal.
Tippkeskuse tegevust toetab Eesti Teadusagentuur, mis aastatel 2024–2030 rahastab teadus- ja arendusprojekti TK 202 "Fundamentaalne universum" 7 000 0000 euroga.
Tippkeskuse töös osalised.
Põhitäitja on Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudi kõrge energia ja arvutusfüüsika laboratoorium, partneriteks Tallinna Tehnikaülikool, Tartu Ülikooli arvutiteaduse instituut, Tartu Ülikooli teoreetilise füüsika labor ja Tartu observatoorium.
Oskar Kleini keskus

Oskar Kleini keskus (rootsi keeles "Stockholms universitets Oskar Klein-centrum för kosmopartikelfysik"; inglise keeles "Oskar Klein Centre"; lühend OKC) on Stockholmis asuv Stockholmi Ülikooli teadusuurimisinstituut, mis on nimetatud füüsikateoreetiku Oskar Kleini järgi.
Oskar Kleini keskus koondab teadlasi Stockholmi Ülikooli füüsika- ja astronoomiaosakondadest ning Kuningliku Tehnoloogiainstituudi (KTH) füüsikaosakonnast.
Keskus asutati 2008. aastal.
Uurimisrühmad.
OKC-is korraldatakse teadusuuringuid peamiselt töörühmadena. Töörühmal on ühine uurimisteema. Teadlased võivad iseseisvalt otsustada panustada ühte või mitmesse töörühma vastavalt oma uurimisvaldkonnale või lihtsalt sellepärast, et nad soovivad konkreetse teema kohta rohkem teada saada. Iga töörühm saab oma uurimistöö eelarve.
Matti Selg

Matti Selg (sündinud 8.novembril 1950) on eesti füüsik. 
Ta on lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonna ja kaitsnud 1981. aastal Eesti TA Füüsika Instituudis kandidaadiväitekirja 
"Релаксация и горячая люминесценция автолокализующихся экситонов в кристаллах инертных газов" ("Autolokaliseeritud eksitonide relaksatsioon ja kuum luminestsents inertkristallides"; juhendajad Vladimir Hižnjakov ja Rein Kink). Talle anti füüsika-matemaatikakandidaadi kraad.
1976. asus Selg tööle Teaduste Akadeemia Füüsika Instituudi madalate temperatuuride laborisse (1986. aastast vanemteadur), mis hiljem liideti Tartu Ülikooliga. Hiljem millalgi liitus Selg Tartu Ülikooli teoreetilise füüsika laboriga, kus 2021. aastal sai kaasprofessoriks.
Ülikooli õppetöös on Selg alates 2017. aastast kogu õppetöö läbiviija kolmes kohustuslikus aines: kvantmehaanika magistrikursus, analüütiline mehaanika, kompleksmuutuja funktsioonid.
2010. aastal pälvis Matti Selg Tartu Ülikooli aumärgi.
Tunnustus.
2010 Tartu Ülikooli aumärk
Välislingid.
María José Guzmán Monsalve

María José Guzmán Monsalve (sündinud 26. mail 1988) on Tšiili füüsikateoreetik. 
Ta kaitses 2018. aastal Buenos Airese ülikoolis doktoritöö "Grados de libertad en teorías teleparalelas de gravedad modificada" ("Modifitseeritud teleparalleelsete gravitatsiooniteooriate vabadusastmed"). Talle anti filosoofiadoktori (PhD) kraad füüsikas.
Ta töötab alates 2021. aastast Eestis. Ta oli Tartu Ülikooli teoreetilise füüsika labori teoreetilise füüsika teadur (2021–2024). Alates 2024. aastast on ta samas kaasprofessor.
Heli Valtna

Heli Valtna (2008–2020 Heli Lukner; sündinud 1. novembril 1982 Tallinnas) on eesti füüsik ja teaduse populariseerija.
Elulugu.
Ta lõpetas aastal 2000 Tallinna Reaalkooli ja 2004 Tartu Ülikooli (TÜ) füüsika erialal, sai 2006 magistrikraadi optika ja spektroskoopia erialal väitekirjaga “Superluminaalsete lokaliseeritud valguslainete tekitamise võimalikkus” ja 2010 filosoofiadoktori kraadi füüsikas väitekirjaga “Superluminally propagating localized optical pulses” ning läbis 2013–2016 järeldoktorantuuri Max Plancki Valgusteaduse Instituudis. Ta täiendas end aastal 2006 Šveitsis Euroopa Tuumauuringute Keskuses (CERN), 2007 Leedus, 2007–2008 Kreekas ja 2008 Itaalias.
Valtna oli aastatel 2006–2007 TÜ füüsika instituudi (FI) insener, 2006–2008 loodus- ja tehnoloogiateaduskonna materjaliteaduse ja materjalide tehnoloogia doktorikooli erakorraline teadur, 2007–2008 Vilniuse Ülikooli kvantelektroonika osakonna nooremteadur, 2007–2010 TÜ FI erakorraline teadur, 2010–2012 teadur, 2012–2020 füüsikalise optika vanemteadur ja 2021–2024 kaasprofessor, 2021–2023 FI laborijuhataja ning on 2024. aastast majandusteaduskonna süvatehnoloogia ökosüsteemide nooremteadur. Ta oli aastatel 2016–2018 Swamp Opticsi teadus- ja arendusinsener, 2018–2019 Milrem Roboticsi autonoomiaarenduse juht, 2020–2023 LightCode Photonicsi juht (ka asutaja) ja 2022–2024 tajusüsteemide juht.
Valtna uurimisvaldkonnad on laineoptika, uute optika- ja spektroskoopiameetodite arendamine ja rakendamine materjali- ja plasmauuringutes, valguse levik optilistes kiududes, mittelineaarne optika, ülilühikeste impulsside ajalis-ruumiline vormistamine ja mõõtmine. Ta on avaldanud üle 30 teaduspublikatsiooni.
Valtna oli aastatel 2003–2007 TÜ füüsika-keemiateaduskonna nõukogu liige, 2005–2006 esineja ja projektijuht Terevisiooni füüsikaminutites, 2005. aastal Teadusbussi (Eesti teaduse populariseerimise auhinna esimene preemia; Descartes'i teaduskommunikatsiooni auhinna konkursi finalist) algne koordinaator ja meeskonna liige, 2012–2020 TÜ FI teadusnõukogu liige, 2011–2021 Rakett 69 kohtunik ja teadusmeeskonna liige, on olnud TÜ fotoonikaklubi juhendaja, 2006. aastast Eesti Füüsika Seltsi (EFS) liige, 2018. aastast Teaduskoja algatusrühma liige, 2018. aastast Eesti Noorte Teaduste Akadeemia liige, 2023. aastast Eesti Teadus- ja Arendusnõukogu liige.
Vääveltuukan

Vääveltuukan ("Ramphastos sulfuratus") on linnuliik rähniliste seltsist, tuukanlaste sugukonnast ja "Ramphastose" perekonnast. Tuukanlasi on kokku 40 eri liiki. 
Leviala.
Vääveltuukan on looduslikult levinud Ladina-Ameerikas, valdavalt Lõuna-Mehhikost Kolumbiani. Liigi isendid ööbivad kuni 1900 meetri kõrgusel troopiliste, subtroopiliste ja vihmametsade puude latvades. Linnud suruvad magamisks saba ja noka keha lähedale, et kehatemperatuuri hoida.
Kirjeldus.
Vääveltuukan on ligikaudu 42–55 sentimeetrit pikk. . Liiki iseloomustab värviline nokk, mis on tavaliselt 12–15 sentimeetrit pikk. Keskmiselt kaalub emane isend 380 grammi ja isane 500 grammi. Vääveltuukanid elavad 15–20 aasta vanuseks. 
Vääveltuukani sulestik on seljal must ja kaelal ning põskedel kollane, harva ka punakate laikudega. Sabasuled on punased, sabaots must. Vääveltuukanid sulgivad tavaliselt kord aastas.
Vääveltuukanitel on sinakad jalad, kaks varvast suunaga ettepoole ja kaks tahapoole. Varvaste asetus on oluline okstest haaramiseks ja okstel püsimiseks.
Eluviis.
Vääveltuukanid elavad gruppidena. Ühes grupis on tavaliselt 6 kuni 12 isendit, vanalinnud ja järglased. Tuukanid peavad omavahel duelle ja mängivad "pallimängu", kus üks lind viskab nokaga puuvilja õhku ja teine haarab sellest kinni.
Toitumine.
Vääveltuukan on omnivoorne metslind, kelle toiduks on puuviljad, seemned, putukad, selgrootud, sisalikud, maod ning väikelinnud ja munad.
Pesitsemine.
Vääveltuukanid on monogaamsed linnud, paar on koos vähemalt aasta. Paarid loovad pesa looduslikesse või rähni tekitatud puuõõnde, kuhu emane muneb 1–4 valget muna. Isane ja emane hoolitsevad munade eest koos, kordamööda haududes. Munad kooruvad umbes 15–20 päeva pärast munemist. Kui pojad kooruvad, pole neil sulgi. Poegade silmad avanevad umbes 3 nädalat peale koorumist. Emane ja isane lind toidavad poegi kordamööda. Pojad jäävad pesasse 8–9 nädalaks, kuni nokk areneb ning nad on valmis iseseisvalt pesast välja lendama.
Lennuviis.
Nagu paljud teised tuukaanid, on ka vääveltuukanid väga sotsiaalsed linnud ning harva näeb neid üksinda. Nende lend on tavaliselt lühike, sest tuukanite tiivad on rasked ja lendamine võtab palju energiat. Tuukani lend on aeglane. Kiiremad tiivalöögid vahelduvad etapiga, mil lind laugleb ja sirutab noka ette.
Kaitsestaatus.
Vääveluukani populatsioonid on hetkel soodsas seisundis, kuid viimastel aastatel on populatsioonide arvukus hakkanud vähenema. Vääveltuukaneid ohustab enim elupaikade kadumine. Elupaikade kadumise põhjuseks on metsaraie. Lisaks ohustab neid ebaseaduslik küttimine. Linde kütitakse tihti liha ja noka pärast, mis on jahitrofeeks Ladina-Ameerikas. Linde jahitakse ka püünistega lemmikloomakaubanduseks.
Gert Hütsi

Gert Hütsi (sündinud 3. jaanuaril 1975) on eesti astrofüüsik ja kosmoloog, KBFI kõrge energia ja arvutusfüüsika laboratooriumi vanemteadur.
Tema peamised uurimisvaldkonnad on astronoomia, astrofüüsika ja kosmoloogia; universumi suuremastaabilise struktuuri teke ja areng; ruumstruktuuri statistika; kosmilised difuussed kiirgusväljad; reliktkiirguse füüsika; 21 cm lainepikkuse füüsika; gravitatsioonilainete tekkimine ja gravitatsioonilainete astronoomia ning musta augu füüsika.
Haridustee ja töökäik.
Hütsi on lõpetanud Tartu Ülikooli bakalaureusekraadiga füüsikas (1998, "cum laude") ning teadusmagistri ("MSc") kraadiga teoreetilises füüsikas ja astrofüüsikas (2000). Kaitstud magistritöö "Models with a steplike initial spectrum and large-scale structure of the Universe" (juhendaja Mirt Gramann).
2006. aastal kaitses Hütsi Müncheni ülikoolis doktoritöö "Cosmic sound: Measuring the Universe with baryonic acoustic oscillations" (juhendaja Rašid Sjunjajev). Talle anti loodusteaduste doktori ("Dr. rer. nat.") kraad.
Aastatel 2006–2009 oli ta järeldoktor University College Londonis ja hiljem järeldoktor Potsdamis asuvas Leibnizi Astrofüüsika Instituudis (2011–2014). Pärast naasmist töötas ta vanemteadurina Tartu observatooriumis (2014–2019) ja alates 2020. aastast töötab vanemteadurina Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudi kõrge energia ja arvutusfüüsika laboratooriumis.
Akadeemikukandidaat.
2021. aastal Eesti Teaduste Akadeemia akadeemikute valimistel astronoomia ja astrofüüsika ainsale vakantsele kohale esitasid akadeemik Martti Raidal koos KBFI teadusnõukoguga Gert Hütsi kandidatuuri. Akadeemia üldkogu valis akadeemikuks Tartu Ülikooli senati esitatud akadeemikukandidaadi Elmo Tempeli.
Haut-Loquin

Haut-Loquin on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Haut-Loquin asub 18 km Saint-Omerist läänes, tee D216 ääres.
Journy

Journy on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Journy asub 16 km Saint-Omerist läänes, tee D191 ääres. Küla ümbruses asus kunagi nõmm nimega "Les Dornes", mis süttis regulaarselt Anvini - Calais' raudteeliini ääres, võib-olla mootorist tekkinud sädemete tõttu. Kohalik ajaleht "l'Independent" teatas näiteks, et 1908. aasta aprillis põles korduvalt 280 000 m² Dornes'i ja 140 000 m² "iidse Journy lääni" metsamaad, kusjuures tulekahju möllas veel 3 tundi pärast rongi möödumist, mis õigustas politseiuurimist.
Transport.
"Chemin de fer Anvin - Calais" avas Journy raudteejaama 1881. aastal. Raudtee suleti 1955. aastal.
Kosmoloogiline mudel

Kosmoloogiline mudel on Universumi matemaatiline kirjeldus, mis püüab selgitada selle praegust käitumist ja evolutsiooni aja jooksul.
Kosmoloogilised mudelid põhinevad otsestel vaatlustel. Nad on võimelised tegema ennustusi, mida saab kinnitada järgnevate uurimistega ja tuginevad üldrelatiivsusteooriale.
Kosmoloogilised mudelid põhinevad ka kahel põhieeldusel:
Esimene kosmoloogiline mudel, mis tugines üldrelatiivsusteooriale, oli Einsteini universum (kirjeldab staatilist universumit), mille Albert Einstein esitas 1917. aastal, kuid sellest mudelist loobuti pärast universumi paisumise avastamist 1920. aastate lõpul. 
Willem de Sitter pakkus välja 1917. aastal De Sitteri universumi. See kirjeldab positiivse ruumikõverusega universumit, mis on tühi tavalisest ainest, kuid millel on positiivne kosmoloogiline konstant. Sellest mudelist on samuti loobutud.
Tänapäeval põhinevad kõik elujõulised kosmoloogilised mudelid katoliku preestri Georges Lemaître'i väljapakutud Suure Paugu mudelil, mille kohaselt universumis oli umbes 13,7 miljardit aastat tagasi väga tihe ja väga kuum faas. Siiski on võimalikud stsenaariumi teatud variandid, mis kirjeldavad selle tiheda ja kuuma faasi kõige kaugemaid hetki ja konkureerivad omavahel erinevate astronoomiliste vaatluste (eriti kosmiline mikrolaine-taustkiirguse) selgitamise nimel.
Jaak Palmse

Jaak Palmse (7. veebruar 1931 Tallinn – 14. detsember 1980) oli eesti tele- ja filmikunstnik.
Elulugu.
Ta lõpetas 1948. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1955. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi nahkehistöö erialal.
Jaak Palmse töötas aastatel 1956–1976 Eesti Televisioonis, kus tegi tiitrikirju, jooniseid ja kavandeid sadadele saadetele (tema on ka 1962. aastal sündinud Telepoisi autor), hiljem oli Eesti Reklaamfilmi peakunstnik. Tema kutsumiseks oli joonisfilm – "Huviline filmikaamera" oli esimene Eesti Telefilmi esimene animafilm. Palmse tegeles iga-aastaste Balti regattide ja olümpiaregati ettevalmistamisega, oli purjeregati kujunduse ja trükiste ettevalmistamise ekspertnõukogu kunstiline juht ja mitmete trükiste kujunduse autor. Ta tegeles nahkehistööga kogu elu.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli võimleja, treener ja spordipedagoog Liia Palmse.
United States (laev)

SS United States on Ameerika Ühendriikide ookeaniliinilaev, mis ehitati 1950. aastate alguses Newport Newsis. 
Laev kurseeris aastatel 1952–1969 peamiselt Põhja-Atlandi ookeanil liinil Southampton - Le Havre - New York.
Juba oma esimesel reisil pälvis laev Atlandi ookeani kiireima ületusega (keskmine kiirus 35,59 sõlme, ehk 65,91 km/h) Sinise Lindi auhinna, ületades senise rekordiomaniku Queen Mary aega enam kui kümne tunniga. See kiirusrekord on jäänud ületamatuks tänaseni.
Laeva veeväljasurve on 45 400 t, kogupikkus 302 m, laius 30,9 m ja süvis 9,53 m. Masinate koguvõimsuseks oli 240 000 hj (180 000 kW), mis väidetavalt olevat proovisõidul hiigellaevale kiiruseks andnud kuni 43 sõlme (80 km/h). 
1044-liikmelise meeskonnaga laev mahutas kuni 1928 reisijat. 
Hoolimata ideedest laeva säilitada ja leida talle rakendus on alus viimased aastakümned seisnud lagunedes kasutult Philadelphias.
Lähitulevikus on laev plaanis uputada ja luua seeläbi maailma suurim rifipall.
Avo Lorents

Avo Lorents (ka Avo Loorents; 19. juuni 1929 – 7. märts 1986) oli eesti ajakirjanik, tõlkija ja sporditegelane.
Elulugu.
Ta sai alghariduse Türil, lõpetas 1948. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja õppis ajakirjandust Leningradi Riiklikus Ülikoolis (LRÜ).
Lorents töötas 1951. aastast Noorte Hääle toimetuses, kus asus peagi tegutsema spordiuudiste vahendajana, ja 1964. aastast vabakutselisena, peamiselt tõlkijana. Tema kaastöid avaldati Õhtulehes, Harju Elus, Pilt ja Sõnas, Nõukogude Naises, Pikris, Kehakultuuris ja Spordilehes.
Lorents mängis jalgpalli Türi meeskonnas ülevabariigilistel meistrivõistlustel, suusatas Tselluloosi meeskonnas, osales teatejooksus ümber Tallinna ning Viljandi ja Pärnu vallutamise aastapäevale pühendatud tähejooksudel, tuli Tallinna noorte kabemeistriks, oli Tallinna Koolinoorte Sportlike Ürituste Nõukogu maleorganisaator ja LRÜ malekoondise liige. Ta oli üks Tallinn–Keila–Tallinn suusavõistluse ellukutsujatest.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli näitleja Leida Rammo, nende tütar on bibliograaf Kai Lorents.
Endel Väljataga

Endel Väljataga (29. august 1929 – 16. aprill 1992) oli eesti õpetaja ja koolijuht.
Elulugu.
Ta lõpetas 1949. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1983. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi koolijuhtide täiendusteaduskonna.
Väljataga oli Prangli 7-klassilises Koolis õpetaja ja aastatel 1978–1989 Kostivere 8-klassilise Kooli direktor.
Väljataga tegutses Prangli saarel näiteringis ja oli Kalurikolhoosi Noor Kaardivägi kehakultuurikollektiivi nõukogu esimees, laulis Eesti Õpetajate Meeskooris.
Isiklikku.
Tema isa oli Nabala ja Vaida palvemaja jutlustaja Eduard Väljataga.
Last Resort

"Last Resort" on ansambli Papa Roach singel, mis ilmus 2000. aasta märtsis. See on esimene singel albumilt "Infest". Singel jõudis 2000. aasta detsembris USA Billboard Hot 100 edetabelis 57. kohale.
Lood.
UK CD1
UK CD2
Geffen Records

Geffen Records (kuni 2004. aastani Geffen Records Inc.) on Ameerika Ühendriikide plaadifirma, mille peakorter asub California osariigis Santa Monica linnas. Selle asutas 1980. aasta lõpus David Geffen.
Geffen Records'i artistide nimekirja on kuulunud Angels and Airwaves, Guns N' Roses, Rise Against, Papa Roach jpt.
In the Shadows

"In the Shadows" on Soome ansambli The Rasmus singel, mis ilmus 2003. aasta jaanuaris. See on esimene singel albumilt "Dead Letters".
Lood.
Skandinaavia maxi-CD singel
Euroopa CD singel
Üks Lust

Üks Lust oli laulu- ja mängukoor, mis tegutses aastatel 1984–2014. Asutaja ja dirigent oli Alari Tamm.
Torben Lange

Torben Lange (sündinud 6. juunil 1994) on saksa füüsik.
Tema peamised uurimisvaldkonnad on Higgsi boson, tauleptonid ja kõrge energia füüsika.
Ta on lõpetanud Hamburgi Ülikooli bakalaureusekraadiga ("BSc") füüsikas (2015) ja magistrikraadiga ("MSc") füüsikas (2018) ning kaitsnud Hamburgi ülikooli eksperimentaalfüüsika instituudis 2022. aastal doktoritöö "Search for rare Higgs Boson decays at a center of mass energy of Sqrt(s) = TeV with the CMS Experiment at the LHC". 
Alates 2021. aastast töötab Lange Eestis. Ta oli aastatel 2021–2023 Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudi kõrge energia ja arvutusfüüsika laboratooriumi teadur ja alates 2024. aastast töötab sealsamas vanemteadurina.
Kuusetümak

Kuusetümak ("Postia lactea"), varem "Postia tephroleuca", on "Dacryobolaceae" sugukonda kuuluv seen.
Tulostoma simulans

Tulostoma simulans on kandseente hulka kuuluv seeneliik.
Seent on leitud ka Eesti saartelt ja mandrilt, Valgerannast.
Sõnnikuliudik

Sõnnikuliudik ("Peziza fimeti") on kottseente hulka kuuluv seeneliik.
Seent on leitud ka Eestist.
Jüri Otsmaa

Jüri Otsmaa (sündinud 13. juunil 1943 Paides) on eesti kergejõustiklane ja insener.
Haridus ja töökäik.
Jüri Otsmaa lõpetas aastal 1965. aastal Tallinna 22. Keskkooli ja aastatel 1967–1969 õppis ta Tallinna Polütehnilises Instituudis ehitusökonoomikat.
Ta töötas aastast 1963 sõjaväestatud tuletõrjes ning oli samal ajal spordiühing Dünamo ja Nõukogude Liidu koondise stipendiaat. Otsmaa töötas projekteerimisinstituudis EKE Projekt veevarustus- ja kanalisatsiooniinsenerina aastatel 1972–1995. Aastast 1992 on ta töötanud OÜ Projektibüroo Teinos veevarustus- ja kanalisatsioonisüsteemide projekteerimise insenerina ja olnud ka nõukogu liige. 2023. aastast on Otsmaa Tallinna Spordiveteranide Koondise juhatuse liige.
Sportlikud saavutused.
Jüri Otsmaa alustas kergejõustikutreeninguid 1961. aastal Dünamos Viktor Vaiksaare juhendamisel. 
1966. aasta Euroopa meistrivõistlustel kergejõustikus tuli ta kümnevõistluses Rein Auna järel 6. kohale ja oli samal aastal maailma kümnevõistluse edetabelis 8. kohal. Otsmaa on võistelnud 5 korda NSV Liidu koondises ja 10 korda Eesti koondises.
Ta on olnud spordiühing Dünamo üleliiduline meister aastatel 1966, 1968 ja 1971 ning NSV Liidu üliõpilasmeister aastal 1966. Eesti meistrivõistlustel tuli kümnevõistluses 1964. aastal pronksmedalile. Eesti sisemeistrivõistlustel on võitnud aastal 1965 kuldmedali kõrgushüppes ja mitmevõistluses kuldmedali. Lisaks on tulnud Eesti meistriks kahel korral teatejooksudes. 1966. aastal kordas Eesti rekordit kõrgushüppes (2.01). Isiklikke rekordeid: 100 m 10,7; 400 m 49,3; kaugus 7.27 ja kuul 15.18 (kõik 1971), 200 m 22,0; 110 m tõkkejooks 14,7 ja oda 68.90 (kõik 1968). Tema kümnevõistluse parim tulemus on 7912 punkti (1971; 1985. a punktitabeli järgi 7776). Meistersportlaseks sai ta 1965. aastal.
Lõhnav narmasnutt

Lõhnav narmasnutt ("Inosperma bongardii") on šampinjonilaadsete seltsi narmasnutiliste sugukonda kuuluv liik.
Ville Vaskonen

Ville Antero Vaskonen (sündinud 18. oktoobril 1989) on soome kosmoloog.
Ta on lõpetanud Jyväskylä Ülikooli magistrikraadiga ("MSc") füüsikas (2013) ning kaitsnud samas 2016. aastal doktoritöö "Dark Matter and Baryogenesis in Higgs Portal Models". Talle anti filosoofiadoktori (PhD) kraad teoreetilises füüsikas.
Alates 2016. aastast töötab Vaskonen osaliselt Eestis. Ta oli aastatel 2016–2022 Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudi kõrge energia ja arvutusfüüsika laboratooriumi teadur ja alates 2022. aastast töötab sealsamas vanemteadurina.
Ühtlasi töötas Vaskonen teadurina aastatel 2018–2020 King's College Londonis ja 2020–2022 Kõrge energia füüsika instituudis Barcelonas. 2022. aastal pälvis ta MSCA teadusstipendiumi projekti eest, mis keskendub tumeaine gravitatsioonilainete sondidele ja varajase universumi kosmoloogiale ning alustas uurimistööd stipendiaadina 2022. aastal Padova ülikooli füüsika ja astronoomia osakonnas professor Francesco D'Eramo juhendamisel.
Wiljo Einar Tuompo

Viljo (Wiljo) Einar Tuompo (23. september 1893 Pornainen – 25. november 1957 Helsingi) oli Soome sõjaväelane, jäägrikindral (kindralleitnant), Põhja-Soome rühma komandör talvesõjas ja staabi juhtimisosakonna ülem jätkusõjas. Pärast sõdu töötas ta Tuompo pangajuhina.
Ta sündis aastal 1893 Pornai taluperekonnas. Ta abiellus aastal 1927 Ingrid Solweig Olsoniga.
We Don't Need to Whisper

"We Don't Need to Whisper" on ansambli Angels &amp; Airwaves debüütalbum, mis ilmus 2006. aasta mais.
Akbum saavutas Billboard 200 edetabelis neljanda koha. Albumit on müüdud 800 000 eksemplari.
Motor Music

Motor Music on Saksamaal asuv plaadifirma. Firma tegeleb muusika avaldamise, artistide haldamise, muusika tootmisega filmidele ning äri- ja muusika reklaamiga.
Jacob Hellner

Jacob Hellner (sündinud 19. märtsil 1961) on Rootsi muusikaprodutsent, laulukirjutaja ja helilooja.
Produtsendina on ta töötanud "metal"-, rokk-, pop-, hiphop- ja elektroonilise muusika stiilide esindajatega. 
Hellner on teinud koostööd ansambliga Rammstein.
Adieu

"Adieu" on ansambli Rammstein singel, mis ilmus 2022. aasta detsembris. See on viies singel albumilt "Zeit". Singli muusikavideo ilmus 24. novembril 2022.
The Eminem Show

"The Eminem Show" on Eminemi neljas stuudioalbum. See ilmus 2002. aasta mais.
Album debüteeris Billboard 200 edetabelis esikohal ja püsis seal kuus järjestikust nädalat.
Wiimane

"Wiimane" on ansambli The Tuberkuloited album, mis ilmus 2001. aastal.
Dead Reflection

"Dead Reflection" on ansambli Silverstein üheksas stuudioalbum. See ilmus 2017. aasta juulis.
Ledinghem

Ledinghem on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Ledinghem asub 19 km Saint-Omerist edelas, tee D128 ääres.
Kurisu mõis

Kurisu mõis (saksa keeles "Kurriso") oli Hiiu-Suuremõisa karjamõis Emmaste kihelkonnas Läänemaal..
Kurisu ehk Kurrisso väikemõis moodustati 17. sajandil talumaadele ratsuri eluasemeks, 1649. aastast rajati Kurisu rüütlimõis ("Haflägret Kurisu Hakapäh"), oli hiljem rendil ühe mõisavalitseja käes (saksa k. "Gelegenheit") ning 1779/1780 jaotati taludeks.
Black Roses

"Black Roses" on ansambli The Rasmus seitsmes stuudioalbum. See ilmus 2008. aasta septembris.
2009. aasta seisuga on albumit müüdud üle 400 000 eksemplari.
Engel

"Engel" on ansambli Rammstein singel, mis ilmus 1997. aasta aprillis. See on esimene singel albumilt "Sehnsucht".
Laulu ingliskeelne versioon ilmus albumi "Sehnsucht" USA eriväljaandes.
Artwork

"Artwork" on ansambli The Used neljas stuudioalbum. See ilmus 2009. aasta augustis.
Leulinghem

Leulinghem on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Leulinghemi vaherahu sõlmiti Leulinghemis 1389. aasta juunis.
Leulinghem asub 8 km Saint-Omerist edelas, tee D212 ääres, lähedalt möödub "Autoroute A26".
Marie Skłodowska-Curie teadusstipendium

Marie Skłodowska-Curie meetmed (inglise keeles "Marie Skłodowska-Curie Actions"; lühend MSCA) on Euroopa Komisjoni rahastamisprogramm doktoriõppe ja teadlaste järeldoktori väljaõppe jaoks.
MSCA asutati 1996. aastal. Selle eesmärk on edendada teadlaste karjääri arengut ja täiendõpet kõigil karjäärietappidel. Marie Skłodowska-Curie teadusstipendium edendab interdistsiplinaarset uurimistööd ja rahvusvahelist koostööd, toetades teadlasi mitte ainult Euroopast, vaid ka kogu maailmast.
Teadusstipendium on saanud oma nime Marie Skłodowska-Curie järgi.
Mucronella

Mucronella on kandseente hulka kuuluv perekond seeni.
Vestnik Tartu

Vestnik Tartu (Вестник Тарту) on Tartus ilmuv venekeelne ajaleht.
Ajalehe esimene number ilmus 13. aprillil 2017 tiraažiga 5000. Leht ilmub kaks korda kuus.
Ajalehe vastutav väljaandja on Alipi Borin.
Ajalehte jagatakse tasuta Tartu kaubanduskeskustes. Ajalehel on ka veebiportaal.
Decade (Live at the El Mocambo)

"Decade (Live at the El Mocambo)" on ansambli Silverstein kontsertalbum, mis ilmus 2010. aasta juunis. Kontsert salvestati 2010. aasta märtsis
Ernst Julius Öpiku stipendium

Ernst Julius Öpiku nimeline stipendium on Tartu Ülikooli koosseisu kuuluva Tartu observatooriumi stipendium, mis määratakse astronoomiat või sellega seotud eriala õppivale üliõpilasele stuudiumi kestel saavutatud tulemuste eest.
Stipendium makstakse ühekordselt Tartu observatooriumi eelarvest ning selle suuruse määrab igal aastal instituudi nõukogu.
Stipendium on nimetatud Ernst Julius Öpiku järgi.
Tartu Teataja

Tartu Teataja on Tartus ilmuv ajaleht.
Lehe peatoimetaja on Alipi Borin.
Leideni observatoorium

Leideni observatoorium (taani keeles "Sterrewacht Leiden"; inglise keeles "Leiden Observatory") on Leidenis asuv Hollandi observatoorium. Kuulub astronoomia instituudina Leideni Ülikooli koosseisu.
Leideni ülikool avas observatooriumi 1633. aastal (vanim praegu maailmas tegutsev ülikooli observatoorium). Algset observatooriumihoonet enam astronoomilisteks vaatlusteks ei kasutata. 1860. aastal kolis Leideni observatoorium Witte Singelisse ja 1974. aastal kesklinna loodeossa.
Leideni observatoorium teostab maailmatasemel teadusuuringuid universumi struktuuride kujunemise ning galaktikate tekke ja evolutsiooni, eksoplaneetide tuvastamise ja iseloomustamise ning tähtede ja planeedisüsteemide tekke alal.
Instituudis töötas (2024. aasta seisuga) ligikaudu 40 õppejõudu ja 55 järeldoktorit. Magistrante oli 120 ja doktorante 100.
Tuntud teadlasi.
Observatooriumis on töötanud omal ajal sellised tuntud teadlased nagu Willem de Sitter, Jan Hendrik Oort, Ejnar Hertzsprung ja Jacobus Cornelius Kapteyn.
Space Telescope Science Institute

Space Telescope Science Institute (lühend STScI) on Ameerika Ühendriikides Marylandi osariigis Baltimore'is asuv teadusinstituut, mis on kosmoseobservatooriumide teadusoperatsioonide keskuseks.
Instituut tegeleb Hubble'i kosmoseteleskoobi (saadeti kosmosesse 1990. aastal), James Webbi kosmoseteleskoobi (kosmoses 2021. aastast) ning Nancy Grace Romani kosmoseteleskoobi (saadetakse kosmosesse 2027. aastal) teadusoperatsioonide haldamisega.
Instituut haldab Mikulski kosmoseteleskoopide arhiivi (MAST), mis on üks maailma suurimaid astronoomilise teabe andmebaase.
Ajalugu.
1970. aastatel algas Hubble'i kosmoseteleskoobi rahastamine ja arendamine. 1979. aastal esitas NASA taotluse esitada ettepanekud kosmoseteleskoobi teadusinstituudi loomiseks, sealhulgas selle kohta, kus instituut peaks asuma. Pärast mainekate institutsioonide ja ülikoolide taotluste läbivaatamist valis NASA 1981. aastal Astronoomiauuringute Ülikoolide Assotsiatsiooni (AURA), mis omakorda valis instituudi asukohaks Johns Hopkinsi Ülikooli Homewoodi ülikoolilinnaku Baltimore'is. Instituudi esimeseks direktoriks valiti Riccardo Giacconi (hilisem nobelist).
Žanis Ansons

Žanis Ansons (4. november 1911 Kandava vald – 24. november 1968) oli läti sõjaväelane. Ta sõdis Läti leegionis (19. Relvagrenaderide SS-diviisis) hauptscharführeri (vanemveebli) auastmes, teda autasustati jaanuaris 1945 esimese läti allohvitserina Raudristi Rüütliristiga.
Ta lõpetas Kandavas algkooli. Pärast ajateenistust Läti relvajõududes jätkas ta tööd isatalus.
Aastal 1942 astus ta 24. Talsi politseipataljoni ja osales lahingutes partisanide vastu Valgevenes ja Venemaal.
Gaasitanker

Gaasitanker on kaubalaev, mis on ehitatud veeldatud gaasi transportimiseks.
Olenevalt gaasi liigist ja selle vedeldamisviisist on gaasitankeritel erinev ehitus ja seadmestik. Gaasitankeritele on kehtestatud kõrgendatud ohutusnõuded.
Gaasi liigist tulenevalt kasutatakse nii LNG-tankereid (Liquified natural gas - veeldatud maagaas), LPG-tankereid (Liquified petroleum gas - veeldatud naftagaasid), kui ka CNG-tankereid (Compressed natural gas - surugaas).
Esimesed gaasitankerid võeti kasutusele 1934. aastal.
Infundibulicybe alkaliviolascens

Infundibulicybe alkaliviolascens on šampinjonilaadsete seltsi heinikuliste sugukonda kuuluv seente liik.
Astrokeemia

Astrokeemia on astronoomia ja keemia piiriteadus, mis uurib universumis molekulide arvukust ja nende reaktsioone ning molekulide interaktsioone kiirgusega. 
Terminit "astrokeemia" võib kasutada nii Päikesesüsteemi kui ka tähtedevahelise keskkonna kohta. Päikesesüsteemi objektide, näiteks meteoriitide elementide arvukuse ja isotoopide suhete uurimist nimetatakse ka kosmokeemiaks, tähtedevaheliste aatomite ja molekulide ning nende vastastikmõju kiirgusega uurimist nimetatakse mõnikord molekulaarseks astrofüüsikaks. Erilist huvi pakub molekulipilvede teke, aatom- ja keemiline koostis, areng ja saatus, sest just nendest pilvedest tekivad päikesesüsteemid.
Kosmokeemia

Kosmokeemia, ka keemiline kosmoloogia on aine keemilise koostise uurimine universumis ja nende koostisteni viinud protsesside uurimine. Seda tehakse peamiselt meteoriitide ja muude füüsikaliste proovide keemilise koostise uurimise kaudu. 
1950. ja 1960. aastatel hakati kosmokeemiat teadusena aktsepteerima. Harold Urey, keda peetakse üheks kosmokeemia rajajaist, tegeles uurimistööga, mis viis lõpuks arusaamiseni elementide päritolust ja tähtede keemilisest arvukusest. 1956. aastal avaldasid Urey ja tema kolleeg, saksa teadlane Hans Suess esimese kosmilise arvukuse tabeli, mis sisaldas meteoriidianalüüsil põhinevaid isotoope. 
Analüütiliste instrumentide, eriti massispektromeetria, jätkuv täiustamine 1960. aastatel võimaldas kosmokeemikutel teha üksikasjalikke analüüse meteoriitide elementide isotooprohkuse kohta. 1960. aastal tegi John Reynolds meteoriitides leiduvate lühiealiste nukliidide analüüsi abil kindlaks, et Päikesesüsteemi elemendid tekkisid enne Päikesesüsteemi ennast.
Meteoriidid on ühed tähtsamaid vahendeid, mis kosmokeemikutel on päikesesüsteemi keemilise olemuse uurimiseks.
Vaatlusastronoomia

Vaatlusastronoomia on astronoomia haru, mis tegeleb vaadeldava universumi andmete salvestamisega, erinevalt teoreetilisest astronoomiast, mis tegeleb peamiselt füüsikaliste mudelite mõõdetavate mõjude arvutamisega. Vaatlusastronoomia on astronoomiliste objektide vaatlemine ja uurimine teleskoopide ja muude astronoomiliste instrumentide abil.
Teoreetiline astronoomia

Teoreetiline astronoomia on astronoomia haru, mis kasutab füüsika ja keemia põhimõtetel põhinevaid analüütiliste ja arvutuslike mudeleid astronoomiliste objektide ja astronoomiliste nähtuste kirjeldamiseks ja selgitamiseks. Astronoomiateoreetikud püüavad luua teoreetilisi mudeleid ja ennustavad tulemuste põhjal nende mudelite vaatluslikke tagajärgi. Mudeliga ennustatud nähtuse vaatlemine võimaldab astronoomidel valida mitme alternatiivse või vastandliku mudeli vahel, mis suudab nähtusi kõige paremini kirjeldada.
Kaasaegne teoreetiline astronoomia sai alguse Johannes Kepleri tööst, eriti Kepleri seadustest. Päikesesüsteemi teoreetiliste aspektide ajalugu ulatub enamasti 16. sajandi lõpust 19. sajandi lõpuni.
Teoreetiline astronoomia põhineb vaatlusastronoomia, astromeetria, astrokeemia ja astrofüüsika töödel. Astronoomia oli varakult kasutusele võtnud arvutustehnikad tähtede ja galaktikate moodustumise ning taevamehaanika modelleerimiseks. Teoreetilise astronoomia seisukohast ei pea matemaatiline avaldis mitte ainult olema piisavalt täpne, vaid eelistatavalt peaks see olema kujul, mis võimaldab konkreetsetes ülesannetes kasutada täiendavat matemaatilist analüüsi. Enamik teoreetilisest astronoomiast kasutab Newtoni gravitatsiooniteooriat, arvestades, et üldrelatiivsusteooria mõju on enamiku taevaobjektide puhul nõrk. Teoreetiline astronoomia ei püüa ennustada iga universumi objekti asukohta, suurust ja temperatuuri, vaid on üldiselt keskendunud taevaobjektide näiliselt keerukate, kuid perioodiliste liikumiste analüüsimisele.
Hooajaline depressioon

Hooajaline depressioon (hooajaline masendus, sesoondepressioon, kaamosmasendus, inglise keeles "seasonal affective disorder" ehk lühendina "SAD") on häire, mis on seotud vähesema päevavalgusega sügisesel ja talvisel perioodil. Ameerika Psühholoogide Assotsiatsioon on välja toonud ka suvega seotud meeleolulanguse. Sagedamini esineb kohtades, kus on pikad talveööd ja lühemad päevavalgusajad – eelkõige põhjapoolusel. Ekvaatori lähedal, kus päevavalguse kestus on aastaringselt suhteliselt püsiv, on hooajaline depressioon vähem levinud.
Hooajalised erinevused ja tunnused.
Sügistalvisel perioodil on seisundile iseloomulikud näiteks väsimustunne, suurenenud isu ja kasvav kehakaal, vajadus magusa järele, unisus, ärrituvus, häired suhetes. Tunnused taanduvad iseenesest kevadel ja suvel. 
Sümptomitelt on hooajaline ja kliiniline depressioon sarnased, täpse diagnoosi paneb vaimse tervise spetsialist.
Kevadel ja varasuvel esineb hooajalist depressiooni 6–7 korda harvemini kui talvekuudel. Suvehooajalist depressiooni võimendab indiviidi jaoks liigne päikesepaiste. 
Esinemine.
Skandinaavia on see probleemiks 3–4 protsendil elanikest. Naistel esineb meestega võrreldes märksa suurema tõenäosusega aastaajast tingitud depressiivseid sümptomeid ja need saavutavad haripunkti talvekuudel. Naised moodustavad haigestunutest 60–90 protsenti, valdavalt vanusevahemikus 20–40. Suuremal osal kannatanutest väljenduvad tunnused väsimusega, ligi 3 protsendil tekitab vaimseid häireid. Kuigi naistel esineb see sagedamini, võivad sümptomid olla meestel raskemad.
Põhjused ja leevendamine.
Põhjus pole üheselt selge, talvise meelemuutuse põhjustena oletatakse näiteks:
Pimedal ajal võib aidata ennetada läbimõeldud toitumine, eelistades heade valkudega toiduaineid, näiteks muna, kana, kohupiim, juust, taimne toit. Serotoniinitaset tõstavad toiduained, näiteks kalkuniliha, kodujuust, päevalilleseemned, ananass, tofu, spinat, banaan. Tuju võivad tõsta ka talvemaitsed, nagu kaneel, ingver ja kakao. Lahenduse võib anda toidulisandite tarvitamine, enamlevinud on igapäevase D-vitamiini koguse suurendamine ning magneesiumi tarvitamine. Kasutatakse ka päevavalgusteraapiat talvemasenduse ennetamiseks ja leevendamiseks.
Cambridge'i astronoomiainstituut

Cambridge'i Ülikooli astronoomiainstituut (lühend IoA) on Inglismaal Cambridge'is asuv Cambridge'i Ülikooli füüsika- ja keemiateaduskonna akadeemiline üksus.
Astronoomiainstituut loodi 1972. aastal, ühendades kolm varem tegutsenud institutsiooni. Need olid Cambridge'i ülikooli observatoorium, mis asutati 1823. aastal, Päikese füüsika observatoorium (1912) ja teoreetilise astronoomia instituut (1967).
IoA tegeleb teoreetilise ja vaatlusastronoomia valdkonna õpetamise ja uurimistööga.
Suur osa vaatlustööst keskendub suurte teleskoopide kasutamisele välismaal ja kosmoses kvasarite, galaktikate ja tähtede keemilise koostise uurimiseks.
Instituudis töötas 2024. aastal ligikaudu 90 akadeemilist töötajat, lisaks 45 kraadiõppurit.
Pliihall

Pliihall on hallide värvitoonide hulka kuuluv metalse tooniga tumehall värvus, mis sarnaneb plii värvusega. Eesti keeles on tinahall pliihalli sünonüüm.
Värvinimetust on kasutatud näiteks tumeda taeva või mere värvuse kirjeldamiseks.
Variatsioonid.
Loodusteadlaste ja linnuvaatlejate tarbeks koostatud värviõpik, 1886. aastal ilmunud "A nomenclature of colors for naturalists..." õpetab pliihalli ("plumbeous") segama lambitahmast, valgest ja smaltsinisest; toon on sinakas keskmine hall.
Pantone värvivaliku toon 17-4408 "Lead" on sinakashall , toon 17-1118 "Lead gray" on hallikaspruun 
ISCC-NBS-i värvide tähistamise süsteemi värvinimede käsiraamatu "Color: universal language and dictionary of names" järgi on värvus "plumbeous" kahvatusinine või sinakashall , "deep plumbeous" hallikassinine või sinakashall , värvused "dark plumbeous" ja "blackish plumbeous" on tume sinakashall ja "plumbeous-black" tume hallikassinine ; värvus "Lead" tume purpurjashall või tumehall ja toon "Lead grey" hele hallikas-oliivroheline või tumehall .
Veebivärv "Plumbeous" on sinakashall .
Cindy Õunpuu

Cindy Õunpuu (perenimi inglispäraselt ka Ounpuu; abielus Yelle; sündinud 11. novembril 1966 Torontos) on Kanada endine ujuja (oli spetsialiseerunud rinnuliujumisele) ning heategevus- ja sporditegelane.
Lõpetanud USA-s Florida Gainsville'i ülikooli.
Ta nimetati 13. veebruaril 2020 Kanada Olümpiafondi tegevjuhiks.
Sportlasena.
Hakkas ujumist harrastama koolieelikuna Mai Kreemi juhendamisel. Kuulus kuni 1979. aastani Toronto Kalevisse, hiljem Etobicoke'i ujumisklubisse. Tema treener on olnud Paul Bergen ja Randy Reese.
Juba 9-aastaselt pandi ta võistlema ja 12-aastaselt ujus oma vanusegrupi uue Ontario rekordi.
Ta oli kokku 5-kordne Kanada meister rinnuli- ja teateujumises. Kuulus aastatel 1983–1986 Kanada koondisse. Parandanud Kanada ja Briti Rahvaste Ühenduse rekordeid. 
Oli Los Angelese 1984. aasta suveolümpiamängude ujumisvõistlusel Kanada koondise varuvõistleja nii 100 meetri kui ka 200 meetri rinnuliujumises. Lõpuks ta koondise treeneri otsusega võistlema ei pääsenudki.
Olümpiamängude ajal korraldati ka üksikutele reservi jäetud võistlejatele katsevõistlusi ja sellel võistlusel Cindy Õunpuu saavutas 200 meetri rinnuliujumises aja, millega ta oleks lõppvõistlusel võinud võita pronksmedali.
13. Briti Rahvaste Ühenduse mängudel 1986. aastal Edinburghis sai ta 200 m rinnuliujumises hõbemedali.
Sai 5. ujumise maailmameistrivõistlustel 1986. aastal Madridis 100 meetri rinnuliujumises 8. ja 200 meetri rinnuliujumises 5. koha.
1. Vaikse ookeani mängudel 1985. aastal Tokyos võitis ta 100 meetri rinnuli- ja 4 × 100 meetri kombineeritud teateujumises kuldmedali. Need olid Kanada ainukesed kuldmedalid sellelt võistluselt. Ta sai ka 200 meetri rinnuliujumises hõbemedali.
Keisuke Suzuki

Keisuke Suzuki (jaapani keeles 鈴木 馨祐, Suzuki Keisuke; sündinud 9. veebruaril 1977 Londonis) on Jaapani jurist ja poliitik, ta on liberaaldemokraatliku partei liige. Ta oli 11. novembrist 2024 kuni 21. oktoobrini 2025 Jaapani justiitsminister Shigeru Ishiba valitsuses.
Ta sündis aastal 1977 Londonis, Inglismaal. Ta õppis õigusteadust Tokyo Ülikoolis, lõpetades selle 1999. aastal õigusteaduse kraadiga, mille järel asus tööle rahandusministeeriumis. Hiljem töötas ta Fukuoka kohalikus maksuameti kontoris ja asus seejärel New Yorgi asekonsuli ametikohale.
2005. aasta Jaapani parlamendivalimistel kandideeris ta liberaaldemokraatliku partei nimekirjas esindajatekotta, võites rahvahääletuse. Ta kandideeris ka 2009. aasta Jaapani parlamendivalimistel, kuid ei saanud vajalikku häälte arvu. 2012. aasta detsembris sai ta lõpuks oma koha parlamendis tagasi ja määrati hiljem maa-, taristu-, transpordi- ja turismikomisjoni aseesimeheks. 2016. aasta augustis sai temast partei noorteosakonna juht, ametikoht, mida ta pidas kuni 2018. aasta oktoobrini.
11. novembrist 2024 kuni 21. oktoobrini 2025 oli ta Jaapani justiitsminister Shigeru Ishiba valitsuses.
Tuula Teeri

Tuula T. Teeri (sündinud 20. juunil 1957 Espoos) on Soome molekulaargeneetika doktor, kes on spetsialiseerunud puidubiotehnoloogiale ja on Rootsi Kuningliku Inseneriteaduste Akadeemia (Kungliga Ingenörsvetenskapsakademien, IVA) tegevjuht.
Ta alustas Kuningliku Inseneriteaduste Akadeemia tegevjuhina 2017. aasta novembris. Enne seda oli ta Aalto Ülikooli esimene rektor. Tema viieaastane ametiaeg algas 2009. aasta aprillis ja teine viieaastane ametiaeg 2014. aasta aprillis. Tema järeltulijaks Aalto Ülikooli rektorina sai Ilkka Niemelä.
Enne seda töötas ta aastatel 2008–2009 Stockholmi Kuninglikus Tehnikaülikoolis prorektorina. Alates 1998. aastast oli ta ülikooli professor ja aastatel 2005–2007 biotehnoloogia osakonna prodekaan. Teeri on varem töötanud Soome Tehnikauuringute Instituudis (Valtion Teknologian tutkimuskeskus, VTT) aastatel 1985–1992 ja 1994–1997 ning California erasektoris (Genentech, 1993).
Ta kaitses VTT-s oma doktoritöö pealkirjaga "The cellulolytic enzyme system of Trichoderma reesei" ("Trichoderma reesei tsellulolüütiline ensüümisüsteem") (1987). Ta on avaldanud 181 originaalpublikatsiooni (1983–2008).
Detsember 2025

Detsember 2025, kroonika ja eelvaade.
2025. aasta detsember algas esmaspäeval ja lõppeb 31 ööpäeva hiljem kolmapäeval.
Kasarmus ja õppeväljal

"Kasarmus ja õppeväljal: jutustusi Vabariigi kaitseväest" ("Kenttä ja kasarmi: Kertomuksia tasavallan armeijasta") 
on Pentti Haanpää novellikogu aastast 1928. 
Esmatrüki andis välja kirjastus Kansanvalta. Aastal 1989 andis Otava välja uustrüki (ISBN 951-1-10820-4). Eesti keelde tõlkis selle Aleksander Aspel, selle andis välja kirjastus Noor-Eesti 1929.
Novellide tegevustik toimub 1920ndate Soome sõjaväes, mida need kujutavad realistlikult ja küünilis-humoristlikult. Raamat tekitas omal ajal tohutut poleemikat, jagades inimesed selle pooldajateks ja vastasteks. Haanpää oli ajateenistuses aastatel 1925–1926 Sakkola vallas Kiviniemi kasarmus ning kirjutas oma kogemuste põhjal selle novellikogu.
Haanpää algne kirjastaja WSOY ei nõustunud käsikirja avaldama ilma kohendusteta. WSOY nõudis novelli "Sotilasjunassa" täielikku eemaldamist ning novelli "Vähän päiviä" keskmise osa väljajätmist. Kirjastaja pidas neid toorelt realistlikeks ja leidis, et kunstilistel põhjustel ei saa neid kaitsta. Haanpää ei tahtnud teksti siluda ("pilt ei saa olla ilusam, kui on modell"), ja uueks kirjastajaks leidis ta sotsiaaldemokraatliku Kansanvalta.
Haanpää oli skandaaliks valmistunud juba enne raamatu ilmumist. Kirjas Erkki Valale 4. märtsist 1928 ütleb ta, et ei karda hoope: "Las siis rusikas langeb: nõrk murdub ja tugev vihastab. Ja kui tuleb välja, et jõudu ei ole, no eks ma siis jään vait ja rooman kirjanduspõllult peitu."
Tollaseid isamaalisi ringkondi solvas raamatu sisu sügavalt ja Haanpää oli aastatel 1930–1935 "kirjastamiskeelu" all. Sel ajal lükkas mitu kirjastust tagasi muu hulgas ka Haanpää teose "Noitaympyrä" ("Nõiaring", kirjutatud 1931, ilmunud 1956).
Kriitika.
Teose "Kasarmus ja õppeväljal" arvustused olid seinast seina.
1.11.1928 leidis Huugo Jalkanen ajalehes Iltalehti, et teos ilmutab küpset arusaamist ja eelarvamusteta jutustaja võimet käsitleda oma aja valulisi nähtusi.
Olavi Paavolainen arvustas raamatut ajakirja Tulenkantajat proovinumbris. Tema hinnang oli üsna karm: "Raamatu "Kasarmus ja õppeväljal" ei ole kirjutanud mitte kirjanik Pentti Haanpää, vaid sõdur Haanpää, Pentti, tsiviilametilt metsatöömees." Paavolainen leidis, et tegu ei ole kunstiteosega, vaid arvamusraamatuga. Tema arvates oli see raamat "kohmakas eksitus" ja "skandaal". Haanpää sõnavabaduse kohta ütles Paavolainen: "Kunstnikul on mõistagi oma vabadus, aga olgu öeldud, ainult suurel kunstnikul."
Ajalehe Helsingin Sanomat 20.6.1928 numbris pidas Lauri Viljanen seda raamatut autori vähemtähtsaks tööks ja rõhutas, et Haanpää arusaam sõjaväest on algeline ja ühekülgne. "See rutakus ja juhuslikkus, millega Haanpää nähtavasti on oma võimed uues ainevallas proovile pannud, ilmneb kõige selgemini raamatu kunstilises küljes. Psühholoogiline piiratus, mille all Haanpää naturalistlik mõttelaad seni kannatab, on niisuguses vahepealses töös talle rängalt kätte maksnud." Samalaadse hinnangu andis Rafael Koskimies ajalehes Uusi Suomi. Ei Viljanen ega Koskimies ei eitanud aga tolleaegse ajateenistuse ebakohti.