Bosnia ja Hertsegoviina ajalugu keskajal

Järgnev on Bosnia ja Hertsegoviina ajalugu keskajal, eriti pärast Illüüria ja Rooma perioodi ja enne Osmanite perioodi.
Slaavlaste ränded.
6. sajandiks vallutas keiser Justinianus I piirkonna Bütsantsile tagasi. Slaavlased, sisserändajad Kagu-Euroopast, asusid 6. sajandil liitu avaaridega ja üheskoos tungisid nad 6. ja 7. sajandil Ida-Rooma riiki, asudes sinna, kus nüüd on Bosnia ja Hertsegoviina ning ümbritsevad maad. Veel lõunaslaavlasi tuli teise lainena ja mõne teadlase arvates kutsus neid keiser Herakleios I, et ajada avaarid Dalmaatsiast välja.
Väga vähe on teada perioodi kohta 700. ja 1000. aasta vahel. Slaavlased, kes pärinesid tänapäeva Lõuna-Poola aladelt, allutati avaaride poolt. Üheskoos tungisid nad 6. sajandist alates Bütsantsi, asustades maid Sava jõest lõunas kuni Aadria mereni, sealhulgas Bosnia ja Zahumlje.
Varakeskajal tuleb esimene säilinud märge Bosnia nimest raamatust "De Administrando Imperio", peatükist 31, kus mainitakse "väikest maad" (χοριον) "Bosonat" (Βοσωνα), mis paiknes Bosna jõe kallastel tänapäeva Sarajevo ja Visoko väljadel. Ala arvatakse olevat varem asustatud illüüria hõimu desitiaatide poolt. Kahest töös kirjeldatud asustatud linnast (Kotor/Katera ja Desnik) pole Desniki asukoht ikka veel teada, kui Katera asus tänapäeva Sarajevost lõunas. Katerast tekkis Vrhbosna.
Duklja preestri kroonika, dateeritud arvatavasti 12. sajandi lõpust, nimetab Bosniat samuti kui mõnevõrra suuremat piirkonda, viidates varasemale allikale aastast 753 - "De Regno Sclavorum" (slaavlaste riigist).
Rooma Bosnia romaniseerunud rahvastik hakkas pärast slaavlaste saabumist ja avaaride korraldatud veresaunu olema esindatud peamiselt karjuste poolt mägedes, neid kutsuti "vlasi" (valahhid). Õpetlase Marko Vego järgi olid nad Bosnia-Hertsegoviinas suurel arvul esindatud 14. sajandini.
Varaslaavi ühiskonnad.
Tänapäevased teadmised Bosniast Balkani poolsaare lääneosas Pimedal keskajal on lünklikud. Avaaride ja slaavlaste sissetung 6. -9. sajandini, tuues kaasa slaavi keeled, liikus ilmselt feodalismi alles frankide survel, kes tungisid piirkonda 9. sajandi lõpul (Bosnia oli ilmselt üks selline eelfeodaalne üksus). Umbes sel ajal bosnialased ristiti. Bosnia oli oma geograafilise asukoha ja maastiku tõttu arvatavasti üks viimaseid piirkondi, mis selle protsessi läbis, mis pärines arvatavasti linnkeskustest piki Dalmaatsia rannikut. Umbes samal ajal, kui Bosnia idaosa ristiti, tegelesid kristliku misjonitööga Kyrillos ja Methodios.
Mõiste "Bosnia" levis hiljem enamusele sellest, mis praegu on Bosnia ja Hertsegoviina.
Bütsantslased taastasid kontrolli Bosnia üle 10. sajandi lõpul, kuid mitte kauaks, kuna varsti võttis selle Bulgaaria tsaar Samuil. Aastal 1019 võitis Bütsantsi keiser Basileios II Samuili, Bosnia pidi tunnistama Bütsantsi ülemvõimu. 11. sajandi keskpaigas asendus Bütsantsi mõju Horvaatia Petar Krešimir IV mõjuga, kuid tema surmaga aastal 1074 Horvaatia kontroll Bosnia üle nurjus. Duklja suurvürst Mihailo Vojislavljević pühitseti paavst Gregorius VII poolt aastal 1077 kuningaks.
Mihailo poeg Bodin vallutas Bosnia aastal 1082 ja pani oma õukondlase Stjepan Bosanski vürstiks. Pärast kuningas Bodini surma aastal 1101 tekkisid lahkhelid ja 12. sajandi lõpuks leidis Bosnia end Dukljast täielikult lahutatuna. Tehti mõned katsed taasühendada Bosnia ja Duklja, eriti Duklja kuninga Kočapar Branislavljevići (1102-1103) poolt, kes sepistas liidu Bosniaga Raška ja Zahumlje vastu, kuid mis tema surmaga täielikult nurjus.
Pärast Horvaatia astumist aastal 1102 personaaluniooni Ungari kuningriigiga muutus ka enamus Bosniast Ungari vasalliks. Aastast 1137 nõudis Ungari kuningas Béla II Rama hertsogkonda, piirkonda Hertsegoviina põhjaosas. Tema tiitlile lisati aastast 1138 "rex Ramae", pidades tõenäoliselt silmas kogu Bosniat. Siiski võitis Bütsantsi keiser Manuel I 1160. aastatel Ungarit ja taastas Bosnia mõneks ajaks Ida-Rooma riiki.
Banaat.
Kui Horvaatia oli omandatud Ungari kuningriigi poolt ja Serbia riik oli langusperioodis, võistlesid järgnevalt kontrolli eest Bosnias Ungari ja Bütsants. Aastal 1154 nimetas Ungari esimeseks Bosnia valitsejaks ja asekuningaks ban Borići. Bütsantsi survel nimetas järgmine Ungari kuningas baniks ühe Kulini, valitsema provintsi idavasallisõltuvuses. Siiski oli see vasallisõltuvus suuresti nominaalne.
Teine Bosnia valitseja, ban Kulin, elas väidetavalt ligi kolm aastakümmet rahus ja stabiilsuses, millal ta tugevdas riigi majandust lepingute kaudu Dubrovniki ja Veneetsiaga. Tema valitsemine tähistas ka sõnasõja algust Bosnia kirikuga, põlise kristliku sektiga, mida pidasid ketserlikuks nii katoliku kui ka Õigeusu kirik. Vastuseks Ungari püüetele kasutada kirikupoliitikat osas, mis puudutasid viisi nõuda suveräänsust Bosnia üle, korraldas Kulin aastal 1203 nõupidamise kohaliku kiriku juhtidega ketserlusest loobumiseks. Vaatamata sellele jäid Ungari ambitsioonid muutumatuks kauaks pärast Kulini surma aastal 1204, vaibudes alles pärast edutut sissetungi aastal 1254.
Kuningriik.
Bosnia ajalugu sealt kuni 14. sajandi alguseni tähistas võimuvõitlus Šubići ja Kotromanići perekondade vahel. See konflikt lõppes aastal 1322, kui Stjepan II Kotromanić sai baniks. Oma surma ajaks aastal 1353 oli tal õnnestunud annekteerida territooriume põhjas ja läänes, samuti Zahumlje ja Dalmaatsia osi. Tema järglaseks sai tema vennapoeg Tvrtko, kes pärast pikka võitlust aadli ja pereliikmetega saavutas aastal 1367 täieliku kontrolli riigi üle. Tvrtko ajal kasvas Bosnia nii suuruselt kui ka võimult, saades aastal 1377 lõpuks iseseisvaks kuningriigiks. Pärast tema surma aastal 1391 kukkus Bosnia pikka langusperioodi.
Osmanite riik oli juba alustanud vallutusi Euroopas ja kujutas suurt ohtu Balkani poolsaarele läbi kogu 15. sajandi esimese poole. Lõpuks, pärast kümneid aastaid poliitilist ja sotsiaalset ebastabiilsust langes Bosnia ametlikult aastal 1463, kuid vastupanu oli aktiivne ja äge veel mõned sajandid. Bosnia lõunapiirkonnad, praegu tuntud kui Hertsegoviina, järgnes aastal 1483, Ungari toetatud taastatud "Bosnia kuningriik" alistus lõpuks aastal 1527.