Koloonia

Koloonia ehk asumaa on poliitilise ja majandusliku iseseisvuseta maa, mille mingi teine, harilikult sotsiaalselt ja majanduslikult enam arenenud riik (emamaa ehk metropol) on allutanud ning mille loodusrikkusi ja tööjõudu ta oma huvides kasutab. Sõna koloonia tuleb ladinakeelsest sõnast "colōnia" ehk asundus ja/või asulinn. See omakorda pärineb sõnast "colōnus", mis tähendab kolonisti, kuid võib tähendada ka farmerit.
Poliitikas ja ajaloos on kolooniat käsitletud kui territooriumi, mis on otseselt ühe kindla riigi poliitilise kontrolli all. Antiikajal lõid kolooniaid pigem linnriigid. Mõningad kolooniad võisid olla ka juba ajalooliselt välja kujunenud riigid, kuid oli ka neid, mis olid territooriumid ilma riikliku iseseisvuseta. Vana-Kreekas kutsuti koloonia rajanud linna metropoliks. Koloonias elavate inimeste jaoks oli metropolriik nagu emamaa. ÜRO on teinud ka nimekirja mitte-ise-valitsevatest/mitteiseseisvatest riikidest (Non-Self-Govering Territories). Üldjuhul on koloonia juhitud mõne teise riigi poolt või iseseisvalt. Erinevalt nukuriigist (marionettriigist) ja satelliitriigist ei ole koloonial iseseisvat rahvusvahelist esindust ja selle kõrgtasemeline juhtimine (administratsioon) on metropolriigi otsese kontrolli all.
Koloniaalsüsteemi ajalugu.
Koloniaalsüsteem hakkas kujunema koos varaindustriaalse tootmisviisiga, mis sündis 15. sajandil Euroopas eelkõige Itaalias ja levis seejärel Inglismaal, Madalmaades ja Prantsusmaal. Sestpeale ei arenenud maailma maad enam üksteisest lahus, vaid koos ja üksteist mõjutades. Need piirkonnad, mis ei suutnud kaasa minna Euroopast alguse saanud iseseisva industrialiseerimisega, sunniti sõltuvindustrialiseerimise teele. Seal võeti kasutusele industriaalne tootmisviis, mis üldjuhul ei asendanud traditsioonilisi tootmisviise, vaid tekkis nende kõrvale. Kohalik vastupanu suruti jõuga maha ning maa muudeti ilma poliitilise ja majandusliku iseseisvuseta kolooniaks.
Tekkisid ümberasumiskolooniad, millest said Euroopa ja esialgu eelkõige Vahemere maade ülerahvastatuse leevendajad. Seetõttu sobisidki selleks hästi parasvöötme või lähistroopika alad, kus põlisrahvastik (eelkõige indiaanlased) välja tõrjuti või kus nad koguni hävitati. Ümberasumiskoloonia on koloonia, mille rahvastiku põhiosa moodustavad ümberasujad emamaalt, pärismaalased on vähemuses. Suurimad ümberasumiskolooniad tekkisid Portugalil ja Hispaanial Lõuna-Ameerikas ja Kesk-Ameerikas ning Suurbritannial ja Prantsusmaal Põhja-Ameerikas. Ümberasujad ise olid pärit erineva kultuuri ning majandusliku arenguga maadest ning tõid kaasa emamaa elulaadi ja tootmisviisi.
Tänapäeva kolooniad.
Mõiste traditsioonilises tähenduses on maailmas väga vähe kolooniaid jäänud, kui allpool loetletud välja arvata. Mõned varasemad kolooniad on integreerunud ja moodustanud iseseisvaid piirkond või on tihedamalt seotud riigiga.
Eesti kui koloonia.
Eesti ala koloniseerimine toimus sõjategevus käigus eestlaste ja neid allutada püüdnud Riia piiskopi, Mõõgavendade ordu, Taani ja Rootsi vahel alates 1206. või 1208. kuni 1227. aastani, mil kõik eestlased olid alistatud. Peamine ajalooallikas selle kohta on Henriku Liivimaa kroonika.
Järgnevate sajandite jooksul olid Eesti alad Taani, Rootsi, Poola, Venemaa jt riikide ning ordude ja piiskopkondade võimu all.
Pärast Põhjasõda sai Eestist Venemaa koloonia, mille käigus toimus mitmeid venestamisi.
Aastatel 1920 – 1939 oli Eesti koloniaalvõimudest vaba, kuid Venemaa (tolleaegse nimetusega Nõukogude Liidu) ja Saksamaa vahelise sõja käigus sai Eestist uuesti Venemaa koloonia.
Eesti vabanes koloniaalsõltuvusest 1991. aastal.