tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Gooti kirjad

Gooti kirjad, ka gooti kiri on sageli kasutatud üldnimetus kirjastiilide kohta, mida hakati ladina kirjas Euroopas kasutama alates 11. sajandist. Laisulega kirjutatud gooti kirjasid iseloomustab vähem või rohkem pikkusesse väljavenitatud tähekuju ja murtud kaared.
Jaotus.
Gooti kirjad jagatakse nelja rühma:
Lisaks eksisteeris hiliskeskajal paralleelselt normeeritud raamatukirjadega rida vähem formaalse kujuga gooti kursiivkirju.
Tavakeeles nimetatakse gooti kirjadeks ka hilise gooti bastardkirja (kantseleikirja) tähekujudel põhinevaid kirjutuskirju, nagu 19. ja 20. sajandil kasutatud saksa kurrentkiri ja selle vormid Sütterlini ja Offenbachi kiri.
Ajaloost.
Nimetuse "gooti kiri" võtsid kasutusele humanistid. Kirjanduses on gooti kirjasid seostatud gooti kunsti vertikaali rõhutava esteetikaga.
11.–12. sajandil hakkas esmalt Põhja-Prantsusmaal uus murtud kaartega stiil asendama karolingide minusklit (varagooti tekstuur). Järgneva kahe sajandi jooksul arenes see alguses vaid kalligraafiline erisus reaks reguleeritud kirjastiilideks, mis erinesid sõltuvalt kas piirkonnast või teksti liigist – raamatukiri erines dokumentide kirjapanekuks kasutatavast kirjast.
Gooti kirjade kasutuse periood oli Euroopa eri piirkondades erinev. Trükikunsti leiutamisega 15. sajandil loodi gooti trükikirjad kõigis kolmes tollal käibinud variandis ja trükiti neis raamatuid; Gutenbergi piibel ja Mainzi psalter on trükitud tekstuurkirjas, Hartmann Schedeli Nürnbergi kroonika ja Wanradti ja Koelli katekismus švaabi kirjas, mitmed itaalia inkunaablid, nagu Nicolas Jensoni 1474. aasta Decretum Gratiani rotundis. Neljas kirjastiilivariant fraktuur lisandus 16. sajandil ja sai peamiseks trükikirjaks. Renessansiperioodil hakkas gooti kirjade kasutamine, eriti Itaalias, Hispaanias ja Prantsusmaal, antiikva ees tasapisi taanduma. 15.–16. sajandil levisid Euroopas käsikirjades gooti kirja ja antiikva segakirjad ehk bastardkirjad. Saksamaal ja Saksa kultuuriruumis omandas eriti gooti kirja barokist mõjutatud hilisvorm rahvuskirja staatuse ning selles trükiti enamik raamatuid. Ka Eestis kasutati fraktuuri kuni 1940. aastani.
Muud üldist.
Gooti fraktuuri tähed:
𝔄𝔞 𝔅𝔟 ℭ𝔠 𝔇𝔡 𝔈𝔢 𝔉𝔣 𝔊𝔤 ℌ𝔥 ℑ𝔦 𝔍𝔧 𝔎𝔨 𝔏𝔩 𝔐𝔪 𝔑𝔫 𝔒𝔬 𝔓𝔭 𝔔𝔮 ℜ𝔯 𝔖𝔰 𝔗𝔱 𝔘𝔲 𝔙𝔳 𝔚𝔴 𝔛𝔵 𝔜𝔶 ℨ𝔷
Gooti kirjas on kasutusel pikk s, mille ligatuurist s-iga on kujunenud saksa kirjatäht ß.
Gooti kirjas ilukirjandust saab laenutada näiteks Tartu Linnaraamatukogu väliseesti ja vanema raamatu osakonnast.
2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused

2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused olid 20. maailmameistrivõistlused jalgpallis. Need toimusid 12. juunist kuni 13. juulini 2014 Brasiilias.
Brasiillased, kes viisid 64 aasta järel taas läbi maailmameistri välja selgitava turniiri, lubasid staadionitesse investeerida ligikaudu 0,8 miljardit eurot. Uue ilme sai ka Maracanã staadion Rio de Janeiros, millel Brasiilia kaotas 1950. aasta finaalis Uruguayle 1:2.
Rahvusvaheline Jalgpalliliit FIFA andis Brasiiliale turniiri korraldamise õiguse 30. oktoobril 2007 Zürichis. Kuna Colombia otsustas 2014. aasta MM-i korraldajamaa kandidatuurist loobuda, jäi Brasiilia ainsaks kandidaadiks. Sellist olukorda soovib FIFA president Sepp Blatter edaspidi välistada.
Brasiilias kasutati MM-i finaalturniiri raames esimest korda väravajoonetehnoloogiat ja karistuslöökide korraldamisel palli ning müüri asukohtade vahu abil märgistamist.
Bosnia ja Hertsegoviina oli ainuke jalgpalli MM-i finaalturniiride debütant (iseseisva riigina).
Maailmameistriks tuli Saksamaa jalgpallikoondis, kes alistas finaalis 1:0 Argentina jalgpallikoondise.
Mängude toimumiskohad.
Võistlused toimusid järgmistes linnades: Belo Horizonte, Brasília, Cuiabá, Curitiba, Fortaleza, Manaus, Natal, Porto Alegre, Recife, Rio de Janeiro, Salvador da Bahia ja São Paulo. Cuiabá ja Manaus on ajavööndis, mille vahe meiega on 7 tundi, idapoolsete mängupaikade aeg on Eestist 6 tundi taga. Alagrupimängud algasid Eesti aja järgi enamasti kell 19, 22 ja 1 öösel, avapäeval ja kolmandas paarismängude ringis kell 23. Nelja mängu päeval 14. juunil algas viimane alles kell 4 öösel.
Alagrupimängud.
B-alagrupp.
 (Itaalia)
Seelitz

Seelitz on asula Saksamaal Saksimaa liidumaal Kesk-Saksimaa kreisis, Seelitzi valla keskus.
Asulat on kirjalikult mainitud esimest korda 1174. aastal nimega "Seliz".
Laureaat

Laureaat (ladina "laureatus" 'loorberiga pärjatud, loorberiga kroonitud') märgib ametlikult auhinnatud kirjanikku, kunstnikku, muusikut, teadlast või ühiskonnategelast.
Vana-Roomas tähistas see nimetus loorberipärjaga autasustatud isikut, võitjat võistlustel.
Energiavampiir

Energiavampiir on inimene või muu olend, kes väidetavalt imeb teistelt elusolenditelt "elujõudu" ehk "-energiat" (praana, "chi"). Energiavampiirid esinevad erinevate kultuuride okultistlikes uskumustes ja ilukirjanduses. Teaduslikud või meditsiinilised tõendid energiavampiiride või nende poolt väidetavalt imetava kehalise või vaimse energia kohta puuduvad.
Mõistet "energiavampiir" kasutatakse ka metafoorselt, ilma "elujõudu" ja selle ülekannet ontoloogiliselt eeldamata. Sellega tähistatakse inimest, kellega suhtlemine mõjutab teisi inimesi nii, et need hakkavad end tundma väsinuna, kurnatuna, hajevil ja depressiivselt.
Arakani mäed

Arakani mäed on mäestik Loode-Myanmaris, Bengali lahe idakaldal. Mäestik kulgeb põhja-lõuna suunas ja idapoolsed nõlvad laskuvad Irrawaddy orgu. Kõrgeim tipp on Mount Victoria, mille kõrgus on 3053 meetrit.
Mäestik koosneb peamiselt kõrgendikest ja järskudest nõlvadest. Seal kasvavad tihedad troopilised ja subtroopilised metsad, kus elab palju erinevaid looma- ja taimeliike. Piirkond on bioloogiliselt mitmekesine ning pakub elupaika ka ohustatud liikidele.
Santa Fe saar

Santa Fe (inglise "Barrington Island") on saar Vaikses ookeanis, üks Galápagose saartest. Kuulub Ecuadorile.
Saare pindala on 24 km².
Santa Fe saar on künklik, kõrgusega kuni 259 m üle merepinna.
Saar on asustamata.
Vähendatud septim

Vähendatud septim on intervall, mille astmeline suurus on 7 ja tooniline suurus 4½ tooni. 
Vähendatud septimi enharmooniline intervall on suur sekst. Vähendatud septim on dissoneeriv intervall ja seepärast nõuab lahendust.
Vähendatud septimi lahendamine harmoonilises mažooris ja minooris.
&gt; 7 ehitub
Lahendamisel liiguvad mõlemad intervalli moodustavad kulgevad astmed laienevas suunas püsivaisse astmeisse: VII - I-sse ja VI - V-sse. Lahenduseks on puhas kvint.
 harmooniline mažoor harmooniline minoor
 7 
 6 VI VI 
 5 \ V \ V
 4 
 3 
 2
 1 /I /I
 7 VII VII
Suurendatud kvint

Suurendatud kvint on intervall, mille astmeline suurus on 5 ja tooniline suurus 4 tooni. 
Suurendatud kvindi enharmooniline intervall on väike sekst. Suurendatud kvint on dissoneeriv intervall ja seepärast nõuab lahendust.
Suurendatud kvindi lahendamine harmoonilises mažooris ja minooris.
&lt; 5 ehitub
Lahenemisel mažooris liigub VI aste V-sse. Kuna III aste on püsiv, siis jääb paigale. Minooris lahenemisel liigub VII aste toonikasse ja III aste jääb paigale.
 harmooniline mažoor harmooniline minoor
 3 III - III
 2 
 1 / I
 7 VII 
 6 VI 
 5 \ V 
 4 
 3 III - III 
 2
 1
Vähendatud kvart

Vähendatud kvart on intervall, mille astmeline suurus on 4 ja tooniline suurus 2 tooni. 
Vähendatud kvardi enharmooniline intervall on suur terts. Vähendatud kvart on dissoneeriv intervall ja seepärast nõuab lahendust.
Vähendatud kvardi lahendamine harmoonilises mažooris ja minooris.
&gt; 4 ehitub
Lahenemisel mažooris liigub VI aste V-sse. Kuna III aste on püsiv, siis jääb paigale. Minooris lahenemisel liigub VII aste toonikasse ja III aste jääb paigale.
 harmooniline mažoor harmooniline minoor
 7 
 6 VI 
 5 \ V 
 4 
 3 III - III III - III 
 2
 1 / I 
 7 VII
Vähendatud terts

Vähendatud terts on intervall, mille astmeline suurus on 3 ja tooniline suurus 1 tervetoon. 
Vähendatud tertsi enharmooniline intervall on suur sekund. Vähendatud terts on dissoneeriv intervall ja seepärast nõuab lahendust.
Lahendamisel liiguvad mõlemad intervalli moodustavad kulgevad astmed ahenevas suunas püsivasse astmesse (ainult üks lahendus): puhas priim.
 harmooniline harmooniline
 C-duur c-moll
 des \ as \
 c c g g
 h / fis /
Suurendatud sekst

Suurendatud sekst on intervall, mille astmeline suurus on 6 ja tooniline suurus 5 tervetoon. 
Suurendatud seksti enharmooniline intervall on väike septim. Suurendatud sekst on dissoneeriv intervall ja seepärast nõuab lahendust.
Lahendamisel liiguvad mõlemad intervalli moodustavad kulgevad astmed laienevas suunas püsivasse astmesse (ainult üks lahendus): puhas oktav.
 harmooniline harmooniline
 C-duur c-moll
 c g
 h / fis / 
 
 
 des \ as \
 c g
Väike septim

Väike septim on intervall, mille astmeline suurus on 7 ja tooniline suurus 5 tervetoon. 
Väike septimi enharmooniline intervall on suurendatud sekst. Väike septim on dissoneeriv intervall ja seepärast nõuab lahendust.
Väikese septimi lahendamine.
Väikese septimi lahenemisel liigub intervalli ülemine (dissoneeriv) heli väikese või suure sekundi võrra alla ja alumine heli teeb puhta kvardi hüppe üles või jääb paigale. Väikesele septimile on kõige iseloomulikum dominantseptakordi (D7) koostisosa. Lahendusel tajume väikese septimi helisid kui helirea V ja IV astet, mis lahenevad toonika kolmkõla helidesse.
 1. var. 2. var.
 
 4 IV IV
 3 \III \III
 2 
 1 I 
 7 / 
 6 /
 5 V V - V
Peale selle tüüpilise lahenduse võib väikest septimit lahendada igas helistikus vastavalt tema astmete kulgevusele.
Raun Juurikas

Raun Juurikas (sündinud 27. veebruaril 1982) on eesti džässpianist, helilooja, arranžeerija, muusikaprodutsent ja pedagoog.
Isiklikku.
Raun Juurika isa oli Tiit Juurikas, vanaisa oli Võru Muusikakooli asutaja ja esimene direktor Hendrik Juurikas. Tema õde on kontsertpianist Age Juurikas.
Väike terts

Väike terts on intervall, mille astmeline suurus on 3 ja tooniline suurus 1½ tooni. 
Väikese tertsi enharmooniline intervall on suurendatud sekund. Väike terts on konsoneeriv intervall ja on minoorse kolmkõla alumine terts.
Za Protšnõi Mir, Za Narodnuju Demokratiju!

Za Protšnõi Mir, Za Narodnuju Demokratiju! ("За прочный мир, за народную демократию!", 'Kindla rahu eest, rahvademokraatia eest!') oli Kommunistlike ja Töölisparteide Informatsioonibüroo ajaleht, mis ilmus aastatel 1947–1948 Belgradis ja 1948–1956 Bukarestis. See lakkas ilmumast, kui Informatsioonibüroo aprillis 1956 tegevuse lõpetas. 
Septembrini 1949 ilmus see kaks korda kuus, alates septembrist 1949 iga nädal. 
Alates 1952. aastast ilmus ajaleht 19 keeles.
Laenuleping

Laenuleping ehk krediidileping on tsiviilõiguses leping, millega üks isik (laenuandja ehk krediidiandja) kohustub andma teisele isikule (laenusaaja/krediidisaaja) rahasumma või asendatava asja (laenu) ning laenusaaja kohustub lepingus määratud ajaks tagasi maksma sama rahasumma või tagastama sama liiki asja samas koguses ja sama kvaliteediga. Laenulepinguga võidakse ka määrata, et laenusaaja maksab laenuandjale lisaks tasu laenu kasutamise eest. 
Laenulepingu esemeks võib olla ka tasuline maksetähtpäeva edasilükkamine, liising või muu abi finantseerimisel.
Eestis on laenuleping seisuga 31.10.2007 reguleeritud "Võlaõigusseaduse" paragrahvidega 396–400. 
Tarbijalaenuleping on leping, millega oma majandus- või kutsetegevuses tegutsev laenuandja annab või kohustub andma tarbijale laenu.
Saalfeld

Saalfeld on linn Saksamaal Tüüringi liidumaa kaguosas Saale jõe ääres, Saalfeld-Rudolstadti kreisi keskus.
Elanike arv on 27 728 (31. detsember 2006). 
Majandus.
Suurim tööandja on masinatööstusettevõte Samag Saalfelder Werkzeugmaschinen GmbH. Meditsiiniinstrumente valmistab Trumpf Medizin Systeme GmbH. 
Šokolaadi tootis Saksa DV ajal tuntud ettevõte Rotstern, praegu valmistab seda Feengrotten. Pruulitakse õlut Saalfelder. 
Toodetakse ka telliseid, värve, linnaseid, sigareid, sukki ja äädikat. Linnas on trükikoda.
Saalfeldi lähedal Unterwellenbornis on metallurgiatehas, kus ka Saalfeldi inimesed tööl käivad. Läheduses kaevandatakse ookrit ja rauda.
Maxwelli võrrandid

Maxwelli võrranditeks nimetatakse lineaarsetest osatuletistega diferentsiaalvõrranditest koosnevat süsteemi, mis on koos Lorentzi seadusega klassikalise elektromagnetvälja teooria alus.
Maxwelli võrrandid kirjeldavad elektri- ja magnetvälja tekkimist ja nende omavahelist mõju. Võrrandid on nimetatud šoti füüsiku ja matemaatiku James Clerk Maxwelli järgi, kes kirjeldas neid nähtusi 1861. aastal ilmunud artiklis On Physical Lines of Force valemite kujul. 1884. aastal koondas inglise matemaatik ja füüsik Oliver Heaviside need praeguseks tuntud nelja võrrandi süsteemiks, kasutades tolleks ajaks juba väljaarendatud vektoranalüüsi tähistusviisi. Nende võrrandite põhjal ennustas Maxwell elektromagnetlainete olemasolu ja et need lained levivad niisama kiiresti kui valgus (paarikümne aasta pärast näitaski Heinrich Hertz niisuguste lainete olemasolu, mida me nüüd tunneme raadiolainetena).
Maxwelli võrrandid on see teoreetiline baas, millele tuginevad paljud elektrotehnika rakendused, nagu näiteks elektrimasinad, trafod, raadioside vahendid jm.
Võrrandite füüsikaline sisu.
Maxwell kirjeldab matemaatiliselt elektri- ja magnetisminähtuste nelja tähtsat omadust, mis tulenesid tolleks ajaks juba teada olevatest seadustest:
Olenevalt keskkonnast on kasutusel mikroskoopilised ja makroskoopilised võrrandid, mis esitatakse osatuletistega diferentsiaalvõrrandite süsteemina, makroskoopilised võrrandid ka integraalkujul.
"Märkus". Vektoreid tähistatakse noolega kaldkirjas tähe peal (nagu käesolevas artiklis) või paksu püstkirja tähega .
Mikroskoopilised ja makroskoopilised võrrandid.
Mikroskoopiliste võrranditega kirjeldatakse elektri- ja magnetväljade vahelisi seoseid vaakumis. Võrrandid seostavad elektrivälja tugevuse formula_1 ja magnetilise induktsiooni formula_2 laengu ruumtihedusega formula_3 ja voolutihedusega formula_4. Looduskonstantide "ε"0 ja "μ"0 korrutis on seotud valguse kiirusega "c": formula_5.
Väljade kirjeldamiseks materiaalses keskkonnas kasutatakse makroskoopilisi võrrandeid, mis sisaldavad lisaks kaht vektorsuurust:
Nendes valemites:
Tarmo Kink

Tarmo Kink (sündinud 6. oktoobril 1985 Tallinnas) on Eesti jalgpallur. Kink on vasakujalgne ründav poolkaitsja või ründaja. 
Klubikarjäär.
Kingi profikarjäär algas 2002. aastal Narva Transis. Aasta hiljem sõlmis ta Venemaa kõrgliigaklubi Moskva Spartakiga kaheaastase lepingu, olles 17-aastane. Põhikoosseisus pääses ta mängima kahel korral. Spartakis enamasti pingile jäänult tuli ta lepingu lõppedes Eestisse tagasi ja liitus 2006. aastal FC Levadiaga. 
Győri ETO.
Kink sõlmis 5. jaanuaril 2009 3,5-aastase lepingu Győri ETO-ga. Esimese kohtumise Ungari kõrgliigas tegi 8. märtsil, kui lõi kohtumises Kecskemeti TE-ga ka värava. Kink jõudis avahooajal Győriga Ungari karikafinaali ja lõi 12 liigamängus kolm väravat. 
Teisel hooajal lõi ta 28 mängus 12 väravat, millega oli Győri edukaim. Hooaeg lõpetati kolmanda kohaga, mis tagas pääsu Euroopa Liiga eelringile.
Middlesbrough FC.
2010. aastal 27. juulil sõlmis Kink 3+1-aastase lepingu Inglise Esiliiga meeskonna Middlesbrough FC-ga. Ta lõi seal oma kaks esimest väravat 14. septembril mängus Burnley vastu, kindlustades meeskonnale 2:1 võidu.
Lvivi Karpatõ.
2012. aasta veebruaris sõlmis Kink hooaja lõpuni kestva lepingu Ukraina kõrgliiga klubi Lvivi Karpatõga. Leping lõpetati enneaegselt sama aasta aprillis.
Mezőkövesd-Zsóry.
2016. aasta juulis sõlmis ta lepingu Ungari kõrgliigasse tõusnud Mezőkövesd-Zsóryga.
Koondisekarjäär.
Koondisedebüüdi tegi Kink 31. märtsil 2004 sõpruskohtumises Põhja-Iirimaaga (0:1). Väravatearve avas 27. mail 2008 sõprusmängus Gruusiaga, realiseerides penalti. 14. augustil Tallinnas andis ta söödu Indrek Zelinskile 2:1 võidumängus Andorra üle. Väravale oli ta lähedal 6. juunil 2008 Tallinnas Inglismaa vastu, kuid pealelöögi suutis napilt enne väravajoone ületamist blokeerida John Terry.
Priit Raudkivi

Priit Raudkivi nime kannavad mitmed tuntud inimesed:
Priit Raudkivi (ajaloolane)

Priit Raudkivi (sündinud 4. novembril 1954) on eesti ajaloolane, ajalookandidaat.
Ta lõpetas aastal 1980 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloolasena. 1987. aastast on ta ajalookandidaat.
Aastatel 1980–1981 töötas ta Keskarhiivis. Alates 1981. aastast töötab Raudkivi Ajaloo Instituudis. Ta on loenguid pidanud nii Tartu Ülikoolis, Eesti Humanitaarinstituudis kui ka Tallinna Ülikoolis, teemadeks Eesti ja Euroopa keskaeg ning Läänemere maade varasem ajalugu.
Raudkivi tegeleb peamiselt Eesti, Läti ja Britannia ajaloo uurimisega. Tema sulest on ilmunud mitu teost Inglismaa kuningate kohta, publikatsioone ja samuti kaalukas uurimus Liivimaa maapäeva algusest. 
Ta on ka mitme kooliõpiku autor.
Isiklikku.
Tema isa Priit Raudkivi oli näitleja ja ema Hilda Raudkivi oli raadioajakirjanik.
Shindaiwa

Shindaiwa (Shin-Daiwa Kogyo, Ltd.) on Jaapani ettevõte, mis toodab peamiselt aia-, metsa- ja haljastustehnikaseadmeid. Ettevõte loodi 1975. aastal.
Valmistab nii kahetaktiliste kui ka neljataktiliste väikemootoritega professionaalseks kasutamiseks sobivaid masinaid.
Tootevalikusse kuuluvad mootorsaed, võsalõikurid, trimmerid, lehepuhurid, hekilõikurid, elektrigeneraatorid.
Riina Aal

Riina Aal (sünninimi Riina Leis; 17. juuli 1952 – 12. mai 2012) oli eesti füsioterapeut.
Urmas Aal

Urmas Aal (13. märts 1971 Aluvere – 15. aprill 2001 Tartu) oli Eesti sõjaväelane. 
Ta oli pärit kümnelapselisest perest.
Ta sai 3. detsembril 1992 lipniku, 21. veebruaril 1994 nooremleitnandi, 21. juunil 1995 leitnandi ja 4. septembril 1998 kapteni auastme. 
Ta tegeles ohvitseride väljaõppega. 23. augustist 1999 kuni surmani oli ta Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste Kõrgema Sõjakooli ülema kohusetäitja. 
Ta langes kolmikmõrva ohvriks koos Tartu Ülikooli II kursuse stomatoloogiatudengi Tiina ja viimase isa Ermoga. Väidetavalt oli kõiki ohvreid tulistatud pähe. Kuritegu on 2024. aasta seisuga lahendamata. 
Alates 2002. aastast kannavad Kõrgema Sõjakooli suundorienteerumise võistlused tema nime.
292. Kaitse Vahipataljon

292. Kaitse Vahipataljon ("Schutzmannschaft Wacht Bataillon nr. 292") moodustamist alustati oktoobris 1942 kasarmeeritud Omakaitse malevate üksikutest kompaniidest. 
Omakaitse kasarmeeritud üksustest, kes jäid pärast territoriaalse omakaitse allutamist 1. oktoobril 1942 väegrupi Nord tagala ülemale, jäi Eestimaa SS- ja politseijuhi juures asuvale korrapolitsei ("Kommandeur der Ordnungspolizei beim SS- und Polizeiführer Estland") kolonel ("Oberst") Wilhelm von Thadeni alluvusse liiga vähe mehi 8 täiemahulise pataljoni formeerimiseks nagu oli esialgu planeeritud. 
292. Kaitse Vahipataljon likvideeriti veebruaris 1943.
291. Kaitse Vahipataljon

291. Kaitsepataljon ("Schutzmannschaft Wacht Bataillon nr. 291", 291. Kaitse Vahipataljon) oli sõjaväeline üksus, mille moodustamist alustati oktoobris 1942 kasarmeeritud Omakaitse malevate eraldiseisvatest kompaniidest. 
Omakaitse kasarmeeritud üksustest, kes jäid pärast territoriaalse omakaitse allutamist 1. oktoobril 1942 väegrupi Nord tagala ülemale, jäi Eestimaa SS- ja politseijuhi juures asuvale korrapolitsei ("Kommandeur der Ordnungspolizei beim SS- und Polizeiführer Estland") kolonel ("Oberst") Wilhelm von Thadeni alluvusse liiga vähe mehi 8 täiemahulise pataljoni formeerimiseks nagu oli esialgu planeeritud. 
291. Kaitse Vahipataljon likvideeriti veebruaris 1943. 
291. Kaitsepataljon.
Juhtkond ja koosseis.
Pataljoniülemad:
Härgla mõis

Härgla mõis (saksa keeles "Herküll") oli rüütlimõis Harjumaal Juuru kihelkonnas, tänapäeval jääb mõisakompleks Rapla maakonna Rapla valla territooriumile.
Härgla mõisa on esmamainitud 1516. aastal, kui see kuulus Maydellide aadlisuguvõsale. 17. sajandil oli mõis pikka aega Uexküll-Güldenbandide valduses. 18. sajandil vahetas mõis korduvalt omanikke, olles järjest Rehbinderite, Fersenite, Stackelbergide, Douglaste, Mohrenschildtide ja Wrangellide omanduses. Alates 1822. aastast kuni 1919. aasta võõrandamiseni oli mõis Rosenthalide (Wetter-Rosenthalide) omanduses.
1920. aastal paigutati hoonesse kool, hiljem on seal olnud ka kolhoosi kontor. Nüüd on peahoone eravalduses.
Härgla mõisahoone on ehitatud mitmes järgus, vanimad osad pärinevad ilmselt 17. sajandist. 1747. aastast pärit ajaloolises dokumendis on mainitud kivist mõisahoonet. 18. sajandi IV veerandil ehitati keskaegse mantelkorstnaga hoone ulatuslikult ümber. Praeguse kuju sai hoone aga 19. sajandi alguses.
Härrastemaja on üldjoontes barokne kahekorruseline kõrge kelpkatusega hoone. Esifassaadis klassitsistlik kuue joonia sambaga portikus. Saal ja muud amfilaadses järjestuses esindusruumid paiknevad I korrusel, II korrus on projekteeritud "mezzanino"'na. Tegemist on ajastu klassitsistlikku mõisaansamblisse kuuluva tüüpilise härrastemaja näitega.
Vabakujunduslik park on rajatud 19. sajandi alguses, fragmente leidub ka varasemast baroksest perioodist. 
Parki suundub maanteelt kaks pikka alleed. Algselt ühendas üks neist Härgla mõisat lähedal asuva Pirgu mõisaga, teine suundub lõuna poole. Praeguseks on alleest alles vaid katkendid.
Ettesõit peahoonele toimub küljelt. Mõisahoone ees asub poolringikujuline teega piiratud esiväljak. Puud (peamiselt pärnad) väljaku äärtel on istutatud vabade rühmadena või ridamisi. Esiväljaku keskele on rajatud ringikujuline madala hekiga ääristatud lillepeenar. 
Peahoone taha jääb avar pargiala koos endise viljaaiaga.
Tagaväljakut ilmestavad vaba istutusega üksikud puud ja paar suurt euroopa lehist. Peahoone lääneküljel on veidi tihedama istutusega puistu.
Endine viljaaed on lage kahelt küljelt kuusehekiga piiratud ala. Seal on märgata ka kunagi mõisapargi piiriks olnud kiviaeda. Peamise pargipuistu moodustavad pärnad ja saared. Ka mõisa juurde suunduv allee koosneb põhiliselt saartest. Park on piirkonna 19. sajandisse kuuluva mõisaansambli segastiilis pargi tüüpiline näide. Allee on 19. sajandi mõisasüdametele tüüpiline, mõisakompleksi kuuluv maastikumärk.
Pinan

Pinan (kanjis 平安 'rahu, rahulik meel'; nt Shotokanis kasutatakse hääldust "Heian") on üks tänapäeval enamikus karatestiilides harjutatavatest katade seeriatest.
Pinani/Heiani seeria koosneb viiest järjekorras õpetatavast katast (shodan, nidan, sandan, yodan, godan – jaapani keeles 'esimene aste', 'teine aste' jne). Kuigi Pinani ja Heiani katad on sama algupära, on need siiski üksikasjade osas küllaltki erinevad. Enamasti peetakse Pinani katade algupäraks Kushanku katat ja veel lisaks mõnda (nt Bassai, Gojushiho), aga on ka teistsuguseid arusaamu, näiteks osutatakse Channanile kui võimalikule algupärale.
Katade õpetamise järjekord stiiliti erineb, näiteks Shotokanis õpitakse esimesena Heiani katat, millele vastab Wado-ryu teine Pinani kata, seega vastab Shotokani Heian shodan hoopis Wado-ryu Pinan nidanile ja Wado Pinan shodan Shotokani Heian nidanile.
Pinani katad.
Pinani katad töötas välja Itosu Anko vastukaaluks keerulisematele katadele, et oleks võimalik õpilastele jõukohaselt karatet õpetada. Pinaneid õpitakse tänapäeval Wado-ryus, Kyokushinkais, Shito-ryus.
Heiani katad.
Heiani katad on Gichin Funakoshi poolt ümber nimetatud ja modifitseeritud Pinani katad ning neid õpitakse tänapäeval Shotokanis.
Teises maailmasõjas osalenud eesti väeosade loend

Siin on loetletud Teise maailmasõja ajal Eestis ja eestimaalastest formeeritud sõjaväeosad.
Väeosad Saksamaa teenistuses.
Wehrmachti koosseisus.
Kaitsepataljonid I.
Kaitsepataljonid moodustati Saksa vägede poolt okupeeritud Eestis 1941. aasta Suvesõjas tekkinud Eesti Omakaitse liikmetest, välispolitseinikest, Punaarmeest ületulnutest ja mobiliseeritutest. Enamus väeosadest formeeriti, algselt kas Wehrmachti armeede juhtkondade või tagalapiirkonnas SS-i ja saksa Korrapolitsei komandöri korraldusel väegrupi Nord tagalateenistuse. 1942.–1943. aasta talvel reorganiseeriti Omakaitse senised palgalised üksused kas rinde- või vahipataljonideks ja viidi Omakaitse alluvusest välja. Kaitsepataljonid nimetati alates 9. detsembrist 1943. aastal ümber politseipataljonideks.
1941, suvi:
1941, sügis:
1943, kevad:
Politseipataljonid.
Kaitsepataljonid nimetati alates 9. detsembrist 1943. aastal nimetati ümber politseipataljonideks.
1943, detsember
Piirikaitserügemendid.
300. EoD ja 207. Jd op. alluvuses
Saksa Politsei ja SS-i juhi alluvuses.
Tollipiirkaitsepataljonid.
1942. aasta 22. märtsil allutati Idaalade Riigikomissariaadi kõrgema SS-i ja politsei juhi Friedrich Jeckelni poolt Eesti omakaitse piirikaitse kohalikule Saksa Korrapolitsei juhile ja 10. aprilli Saksa Korrapolitsei juhi Hermann Schallerti korraldusel saadeti Piiriomakaitse pataljonid ning piiri omakaitse juhtkond laiali 3. juulil ja piiripataljon lõpetasid tegevuse 6. augustist 1942. aastal. Piirikaitse funktsioon anti üle moodustatavale Saksa Tolli-piirikaitsele.
Lennuväe abiteenistus.
1944. aasta juunis kutsuti 16–17-aastaseid noormehi astuma vabatahtlikult lennuväe abiteenistusse. Lennuväe abiteenistuslased õpetati välja gruppidena õhutõrjekahurite, helgiheitjate ja tõkkeballoonide meeskondadeks. Kahuriõppustel pidi abiteenistuslane omandama vähemalt kolm meeskonnanumbri eriala. 3. augustil 1944 andis Eesti Omavalitsus välja määruse 1927. aastakäigu lennuväe abiteenistusse kutsumiseks.
Saksa õhutõrjeabiliste ("Flakmiliz aus Jugendlichen") organisatsioon, asutati 1942. aasta veebruaris. Hiljem nimetati ümber lennuväe abiteenistuseks. Organisatsiooni värvati Saksamaal vabatahtlikkuse alusel noormehi kesk- ja kutsekoolidest ning saadeti teenima oma elukoha lähedal paiknevatesse õhutõrjeüksustesse. Teenides oma kodukohas õhutõrjes, jätkasid noored samal ajal õpinguid. Selline õhujõudude vabatahtlik abistamine osutus küllaltki efektiivseks ja aitas täiendada õhutõrjeüksuste isikkoosseise, vabastades sealt rindele lahingutegevuseks kõlbulikke mehi.
Glive

Glive on Eesti levimuusikaansambel, mis asutati Gerli Padari eestvedamisel avaliku konkursi alusel 2. juunil 2005.
Stiili poolest ei saa Glive'i liigitada ühtegi kindlasse žanri, kuid sugemeid leidub nii rokkmuusikast, "metal"'ist, "funk"'ist, džässist. 
2005. aasta juulis ilmus neil esimene singel "Mental Abuse".
Gerli Padar võttis osa 2007. aastal Eurolaulu konkursist, mille ta võitis. Eelvoorus olid temaga koos laval ka Erko Laurimaa, Sten Kivistik ja Johanna Münter.
Debüütplaat.
2007. aasta detsembris ilmus Glive'i debüütplaat "Gerli Padar &amp; Glive", millel oli 9 + 3 lugu:
Erakond Vabad Radikaalid

Vabad Radikaalid loevad oma ühenduse alguseks 1998.–1999. aastat, kui tollased liikmed esitasid kohalikele valimistele Harju- ja Läänemaal valimisliidu “Eestimaa 3000. a.” kandidaatide nimekirja. Samas nimekirjas esinesid ka kolme üksikkandidaadi nimed (ei olnud ühenduse liikmed), kes vahetult enne valimisi liidu erinevate erakondade kasuks reetsid.
Valimiskomisjon ei registreerinud nimekirja seoses sellega, et parteidesse lahkunud kandidaadid ei kustustanud end valimisliidu inimekirjast. Protestist hoolimata ei võimaldanud halduskohus valimistel osaleda.
Pärast paari aastast varjusurma registreeris ühendus Vabad Radikaalid (rahvusradikaalid lahkusid 2003.a) end MTÜ-ks ja sõnastas tulevase parteiprogrammi. Nimevalik osutus ühendusele oodatust keerulisemaks.
Kohalikel valimistel 2004 taotlesid radikaalid endile Keskkonna Erakonna nime, kuid selle algatuse blokeeris Eesti Keskerakond seoses nime sarnasusega.
Peamisteks märksõnadeks jäid “eraisiku õigused”; “valikuvabadus”; neist tulenev “situatsioonipoliitika” ja selle läbi tavapärase traditsioonilise vasak-parempoolse jaotuse “tasakaalustamine” Eesti maastikul. Seega ei vastandu radikaalid otseselt kummalegi tiivale, mis võimaldab tulevasel erakonnal anda oma liikmeile õiguse eriarvamuseks partei põhisuunast. Samuti valib erakond partnereid vastavalt kujunenud situatsioonile.
Situatsioonipoliitika aluseks ongi tõdemus, et 2007. aastal on Eesti vajadused erinevad sellest, mis need olid näiteks 1992.–1993. aastal. Radikaalid annavad endale aru, et riik on protsess ja selle aluseks areng.
Näiteks pooldavad Vabad Radikaalid reformierakonna pakutavat maksu(alandus) poliitikat, kuid seisavad kiivalt vastu tuumaelektrijaama rajamise kavale. “Pole vaja uut Tshernobõli!”. Radikaalid pole Euroopa Liidu vastu, ent seisavad vastu igasugusele tsentraal-bürokraatlikule juhtimisele/valitsemisele.
Erakonna liikmete arv: 35
Baltic Queen

Baltic Queen on Eesti laevafirma Tallink parvlaev, mis on ehitatud STX Europe'i laevatehases Raumas. Laev sõidab Tallinna–Mariehamni–Stockholmi liinil Tallinki kaubamärgi all.
Laeva ajalugu.
Laev telliti 11. aprillil 2007. Liin, mida laev sõitma hakkab, oli pikka aega lahtine ning kuigi Soome ajalehele Turun Sanomat intervjuu andnud Tallinki juhatuse liige Keijo Mehtonen jõudis juba teatada, et see laev asendab tõenäoliselt Silja Europa Turu–Maarianhamina–Stockholmi liinil, teatas 5. novembril Tallinki juhatuse esimees Enn Pant, et uus laev hakkab sõitma Tallinna–Stockholmi liinil. 22. aprillil 2008 pandi laevale Raumas kiil.
Laev lasti vette 5. detsembril 2008, mil see sai nime Baltic Queen. Laeva ristiemaks sai Tallink Silja Oy juhi Keijo Mehtose lapselaps Mea Mehtonen..
Tallink Grupi tütarfirma Tallink High Speed Line Ltd. võttis 16. aprillil 2009 Raumas STX Europe'i laevatehases laeva vastu. Baltic Queen jõudis Tallinna 19. aprillil 2009. 22. aprillil toimus Tallinki, Tallinna Sadama ja SEB Panga ühisüritus klientidele. 23. aprillil Tallinna Sadamas avatud uste päeval näitas Tallink huvilistele laeva. Esimese reisi tegi Baltic Queen 24. aprillil 2009.
26. novembrist 11. detsembrini 2009 asendas Baltic Queen remonti läinud Silja Europat liinil Turu–Stockholm.
Kuni 6. augustini 2014 sõitis Baltic Queen Tallinna–Mariehamni–Stockholmi liinil.
Alates 7. augustist 2014 sõitis Baltic Queen Tallinna–Helsingi liinil ning seoses sellega asendas Baltic Queeni Tallinna–Stockholmi liinil Romantika. Seetõttu jäi Riia–Stockholmi liinile vaid üks laev, Isabelle, mis väljus kummastki sadamast ülepäeviti.
12. septembril 2016 teatas Tallink, et laev naaseb Tallinna–Stockholmi liinile 13. detsembril, vahetades välja Romantika, mis hakkab taas sõitma Riia–Stockholmi liinil. Tallinna–Helsingi liinile jääb Silja Europa.
Seoses koroonapandeemiaga sõitis laev juulist 2020 kuni jaanuarini 2021 liinil Tallinn–Turu, lisaks tegi 2020. aasta suvel reise liinil Tallinn–Mariehamn.
Galina Grigorjeva

Galina Grigorjeva (sündinud 2. detsembril 1962 Simferopolis) on Eestis elav ukraina helilooja.
Grigorjeva on õppinud Simferopolis muusikakoolis ja Odessa konservatooriumis. 1991. aastal lõpetas ta professor Juri Faliku õpilasena Peterburi konservatooriumi ning täiendas end 1994–1998 Eesti Muusikaakadeemia magistriõppes Lepo Sumera juures. 
Praegu elab ta Tallinnas ja tegutseb vabakutselise heliloojana. Grigorjeva on 1994. aastast Eesti Heliloojate Liidu liige.
Looming.
Grigorjeva looming on tähelepanuväärne oma hingestatud ja peenekoelise kõlastiiliga. Tema muusika lähtepunktiks on meloodiline mõtlemine. Grigorjeval on tugevad seosed slaavi vaimuliku muusika traditsiooniga, aga ka vanema Euroopa mitmehäälsusega. Tema tööde kõlapilt on läbipaistev ja delikaatne. Ta on ülimalt tähelepanelik iga üksikintervalli ja intonatsiooni väljendusvõime ja tähenduse suhtes.
Teosed.
Sonaat soolotšellole "Recitativo accompagnato" (2003) on autori sõnul loodud rohkem sonaadi vaimus kui vormis. Teos on pühendatud Allar Kaasikule.
Margo Kõlar

Margo Kõlar (sündinud 2. oktoobril 1961 Tartus) on eesti helilooja, muusikapedagoog ja endine autovõidusõitja.
Elukäik.
Sportlasena.
Margo Kõlar on tegelenud kartautosõiduga ja tulnud aastatel 1978–1982 sel alal eri klassides kokku kuus korda Eesti NSV meistriks. Ta oli 1979. aastal Nõukogude Liidu meister Junior 125 cm³ klassis. 
Muusikaharidus.
Ta on lõpetanud Tallinna Riikliku Konservatooriumi 1986. aastal heliloomingu alal professor Eino Tambergi klassis ja 1999. aastal samas magistrantuuri. 2006. aastal sai ta muusikadoktori kraadi.
Töö muusika valdkonnas.
Ta töötas aastatel 1986–1993 Eesti Raadio helirežissöörina, on olnud aastast 1996 Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli heliloominguõpetaja. 
Margo Kõlar tegutseb ka koorijuhina. Aastast 1987 juhatas ta kammerkoori Gloria ja aastast 1996 juhatab sakraalmuusika ansamblit Heinavanker. 
Aastast 1999 juhatab ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia elektronmuusika stuudiot. Ta on Muusika- ja Teatriakadeemia dotsent.
Isiklikku.
Tema isa oli dirigent Erich Kõlar ja ema on baleriin Elena Poznjak-Kõlar.
Margo Kõlar on abielus Anu Kõlariga. Neil on kuus last. 
Üks tema poegadest on Juko-Mart Kõlar.
Monika Mattiesen

Monika Mattiesen (sündinud 4. juulil 1966) on eesti flötist.
Tegevus.
Monika Mattiesen on töötanud Pariisis IRCAMi stuudios, valmistades ette seal tegutsevate heliloojate (Saariaho, Manoury, Fedele, Jodlowski) teoseid. Ta on osalenud Stockhauseni kursustel Kürtenis, kus koostöös heliloojaga jõudsid tema repertuaari mitmed Stockhauseni elektroakustilised teosed. 2004. aastal IRCAMi/Acanthesi meistrikursustel Metzis kandis Monika Mattiesen ette Philippe Manoury elektroakustilise suurteose "Jupiter", muusikaliseks assistendiks helilooja ise.
Solisti ja kammermuusikuna on ta esinenud Eestis, Soomes, Lätis, Poolas, Rootsis, Venemaal, Kreekas, USA-s, Colombias. Monika Mattiesen on salvestanud ja toonud esiettekandele mitu spetsiaalselt temale kirjutatud uut flööditeost, autoriteks eesti heliloojad Kõrvits, Mart Siimer, Mirjam Tally, Grigorjeva, Tulev, Kõlar, Timo Steiner, Märt-Matis Lill, Tüür jt.
Monika Mattiesen, Küberstuudio kunstiline juht, on keskendunud nüüdismuusika interpreteerimisele. Ansambel kasvas välja tema soolokontsertidest, kus flötisti tähelepanu köitis järjest enam akustilise ja elektroonilise muusika sünteesimine teiste kunstivaldkondadega (valgus-, video-, maalikunst, samuti tants, kirjandus, film).
Keemiapilve vandenõuteooria

Keemiapilve vandenõuteooria väidab, et mõned reaktiivlennuki väljaheidetud jäljed erinevad välimuselt ja omadustelt tavalise lennuki heitgaasist. Gaas võib koosneda kahjulikest sihilikult toodetud keemilistest ainetest. Tegevuse eesmärgist on teadlik vaid valitsus.
Mõned vandenõuteoreetikud usuvad, et sellise tegevusega vabastatakse mingisugust keemilist ja/või bioloogilist mõjurit. Termin "keemiapilv" ei viita tavalisele aineheitmele õhu kaudu (põllumajanduslik saagi piserdamine, pilve seemendamine või tuletõrje õhust), vaid just süstemaatilisele tundmatu aine väljaheitmisele suurtel kõrgustel salastatud eesmärkide nimel.
Ene Nael

Ene Nael (sündinud 13. jaanuaril 1971 Viljandis) on eesti klavessinist. 
Ta alustas muusikaõpinguid Karksi-Nuia Lastemuusikakoolis. Ta lõpetas 1989. aastal klaverierialal Tallinna Muusikakeskkooli (Ell Saviaugu ja Laine Metsa õpilasena) ja 1994. aastal Eesti Muusikaakadeemias professor Laine Metsa klaveriklassi. 2000. aasta kevadel sai ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemiast muusikamagistri kraadi kammeransambli erialal. Paralleelselt klaveriga on ta õppinud klavessiini Imbi Tarumi juures, täiendanud ennast barokkmuusika ja klavessiini alal meistrikursustel. 
Tegevus.
Ene Nael on olnud mitme eesti helilooja klavessiiniteoste esmaettekandja ning osalenud Toivo Tulevi, Helena Tulve ja Raimo Kangro teoste plaadistamisel.
Väike entsüklopeedia 2002

"Väike entsüklopeedia 2002" on Eesti Entsüklopeediakirjastuses 2001. aastal ilmunud entsüklopeedia, mis on universaalne ja kompaktne teatmeteos. See annab lühiinfo peamiste mõistete, inimeste ja kohtade kohta. Kokku on entsüklopeedias üle 30 000 artikli ja üle 5000 illustratsiooni. Väikese entsüklopeedia peatoimetaja on Rein Aro. 
Selle entsüklopeedia eelkäija on "Väike Entsüklopeedia", mis ilmus aastatel 1937–1939. 
2006. aastal ilmus väikese entsüklopeedia uus täiendatud trükk, kus on 31 650 artiklit.
Neeme Punder

Neeme Punder (sündinud 20. aprillil 1958) on eesti flötist ja kultuuritegelane. 
Ta on lõpetanudTallinna Riikliku Konservatooriumi flöödi erialal Elmar Peäske juhendamisel 1981. aastal ning täiendanud end Rootsis ja Hollandis.
Tegevus.
Ta on tegutsenud 1979–2005 varajase muusika ansambli Hortus Musicus solistina. On mänginud Soome-Eesti Barokkorkestris, Tallinna Kammerorkestris jm.
Neeme Punder on Andres Mustoneni kõrval olnud Eestis üks innukamaid varajase muusikaga tegelejaid. Ta on spetsialiseerunud varajase muusika interpretatsiooniprobleemidele ja juhendab varajase muusika interpretatsiooni kursust Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias, kuid on andnud sellelaadseid kursusi ka mujal Eestis, Soomes, Venemaal ja Saksamaal. Tema eestvedamisel on üle 30 aasta korraldatud Viljandi vanamuusika festivali, samuti on ta mitmete flöödiga seotud kontserdisarjade algatajaid ja esinejaid. On juhendanud vanamuusikakollektiive, sealhulgas Vanalinna Barokkorkestrit ja Viljandi Linnakapelli. 
Neeme Punder on tuntud ka nüüdismuusika interpreteerijana ja paljude eesti heliloojate (Peeter Vähi, Galina Grigorjeva, René Eespere, Helena Tulve, Toivo Tulev jt) teoste esmaesitajana, ta on ka nüüdismuusikaansambli Reval Ensemble liige.
Aastail 2004–2006 oli ta Viljandi Kultuuriakadeemia muusikaosakonna juhataja ja 2011–2014 Võru Muusikakooli direktor. 
2019. aastast töötab ta Valga Muuseumi direktorina.
Isiklikku.
Tema vend on Meelis Punder.
Mart Siimer

Mart Siimer (sündinud 27. oktoobril 1967) on eesti helilooja ja organist.
Haridus.
Mart Siimer lõpetas 1990. aastalTallinna Konservatooriumi professor Eino Tambergi õpilasena ja täiendas end aastatel 1992–1993 Norra Muusikaakadeemias. Aastatel 1996–1998 omandas ta magistrikraadi kompositsiooni erialal Eastmani Muusikakoolis Rochesteris, USAs, kus ta juhendajateks olid Christopher Rouse, Augusta R. Thomas ja James Willey. 
Tegevus.
Mart Siimer on töötanud õppejõuna Columbias Bogotá eraülikoolis Universidad Javeriana, praegu on ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia ning Tallinna Muusikakeskkooli õppejõud. 
Siimer on tegutsenud ka muusikakriitiku ja -uurijana ning muusikatoimetajana ajakirjas Teater. Muusika. Kino (1989–1991), ta on töötanud Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi muusikaosakonnas (1993–1996), olnud Tallinna Peeter-Pauli kiriku organist (vaheaegadega 1988–2004) ning klaveri- ja orelisaatja mitme koori (nt Tallinna Poistekoor 1993–1996) juures. 
2010. aastal töötas ta Norras Hordalandis Odda vallas organistina.
Siimer on ka EELK Rakvere Kolmainu koguduse organist.
Looming.
Mart Siimer kirjutab enamasti heakõlalist muusikat, milles võib leida ajalooliste stiilide ja uue muusika väljendusvahendite ootamatuid, peenekoelisi ühendusi. Tal on arvukalt koorimuusikat, milles on kasutatud tõsimeelseid vaimulikke tekste ja eesti ning välismaa väärtluulet, ka tema vähesed orkestriteosed kannavad liturgilisi ja eksistentsiaalseid sõnumeid.
Välislingid.
Mart Siimeri laul "Homme" ETV saates "Üks koorilaul"
Liikumisvõrrand

Liikumisvõrrandiks nimetatakse diferentsiaalvõrrandit, mis määrab keha või süsteemi dünaamika. Näiteks Newtoni mehaanika korral on keha (massiga "m") ühemõõtmeline liikumine jõu "F" toimel kirjeldatud võrrandiga (Newtoni II seadus)
 formula_1.
Mõnikord nimetatakse liikumisvõrrandiks ka eelpoolmainitud diferentsiaalvõrrandi lahendit, mis sätestab koordinaadi ("x", "y", "z") sõltuvuse ajast ("t"). Näiteks algkiirusega "v"0 vertikaalselt üles visatud keha liikumisvõrrand on järgmine:
 formula_2,
kus "g" on raskuskiirendus.
Aare Tammesalu

Aare Tammesalu (sündinud 20. detsembril 1960 Tallinnas) on eesti tšellist ja kontserdikorraldaja.
Õpingud.
Aare Tammesalu õppis tšellot Tallinna Muusikakeskkoolis Laine Leichteri juures ning Tallinna Riiklikus Konservatooriumis Ivo Juuli ja Toomas Velmeti juures. Hiljem täiendas ta end Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia magistrantuuris Peeter Paemurru juhendamisel. Ta on end täiendanud ka Moskvas professor Mihhail Homitseri juures ja osalenud professor Martin Osterdagi meistrikursustel.
Tšellist.
Tšellist Aare Tammesalu tegutseb solisti ja kammermuusikuna, esitades nii klassikalist repertuaari kui ka nüüdismuusikat. 
Tammesalu on osalenud enamikul Eesti klassikalise muusika festivalidel ning üles astunud rahvusvahelise mainega festivalidel Euroopas, Põhja- ja Lõuna-Ameerikas, Jaapanis, Venemaal ja Iraanis:
Ta on soleerinud soleerinud Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri, Rahvusooper Estonia Sümfooniaorkestri, Klaaspärlimäng Sinfonietta, Pärnu Linnaorkestri, XXI sajandi orkestri, samuti Kotka Linnaorkestri (Soome), Cathedral Bluff's Symphony Orchestra (Kanada) ning Eesti Rahvusmeeskoori ja Moskva Konservatooriumi segakoori ees. 
Kammermuusikuna on ta osalenud selliste muusikakollektiivide nagu Reval Ensemble, Tobiase Keelpillikvartett, Resonabilis töös.
Tammesalu teeb koostööd paljude eesti heliloojatega, ta on olnud näiteks Lepo Sumera, Eino Tambergi, Toivo Tulevi, Andres Uibo, Mirjam Tally, Andrus Kallastu, Marianna Liiki, Giovanni Bonato teoste esmaesitaja.
Kontserdikorraldaja.
Aare Tammesalu on aktiivne kontserdikorraldaja. Ta on töötanud muusikaprodutsendina Eesti Kontserdis ja Pärnu Filharmoonias. 
Ta on korraldanud interpretatsioonikonkursse: J. S. Bachi konkurss aastal 2000 EMTA-s, Pärnu viiuldajate konkurss 2008 ja 2010. 
Alates 1995. aastast on ta Saaremaal toimuva Mustjala festivali ja Kadrioru Lossimuusika kontserdisarja kunstiline juht.
Salvestised.
Heliplaatidele on ta salvestanud Artur Kapi, Tõnu Kõrvitsa, Kuldar Singi, Lepo Sumera, Toivo Tulevi, Mirjam Tally jt loomingut. 2010. aastal ilmus koostöös Eresega heliplaat "Tšello ja orel", millel kõlab eesti heliloojate tšellomuusikaka läbi aegade.
2008. aastal tegi Aare Tammesalu muusikalise kujunduse Theodor Lutsu ajaloolise tummfilmi "Noored kotkad" (1927) taasesitusele ning osales Eesti Televisiooni mängufilmi "Pimedad aknad" (režissöör Tõnis Kask) heliriba taastamisel ja muusika uuesti salvestamisel (helilooja Eino Tamberg).
Tunnustus.
Aare Tammesalu tegevust on tunnustatud Eesti Kultuurkapitali ja Eesti Muusikanõukogu aastapreemia, Eesti Teatriliidu žürii eripreemia ja Hendrik Krummi nimelise kultuuripreemiaga. 2023. aasta veebruaris premeeris Saaremaa vald Aare Tammesalu auhinnaga „Aasta tegu 2022“ Mustjala festivali korraldamise eest, 2023. aastal andis EELK nõukogu talle Aasta Kirikusõbra auhinna. Aare Tammesalu on Mustjala valla aukodanik ja teenetemärgi kavaler.
Toivo Tulev

Toivo Tulev (sündinud 18. juulil 1958) on eesti helilooja.
Ta lõpetas 1990. aastal Tallinna Konservatooriumi professor Eino Tambergi õpilasena, täiendas end Sven-David Sandströmi juures Stockholmi Kõrgemas Muusikakoolis (1991) ja elektroakustilise muusika alal Kölni Kõrgemas Muusikakoolis (1996) ning Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia magistriõppes (1995–1998).
Tegevus.
Toivo Tulev on Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia kompositsiooni eriala õppejõud, alates 2005. aasta sügisest kompositsiooniosakonna juhataja ning alates 2018. aastast heliloomingu juhtiv professor.
Looming.
Toivo Tulevi loomingus põimuvad ekspressionistlik ja sakraalne elutunnetus, eksistentsiaalne heitlus tasakaalu- ja pingeseisundite vahel. Tema helikeelt on mõjutanud tegevus mitmes vanamuusikaansamblis ja süvenemine gregooriuse laulu traditsioonidesse.
Isiklikku.
Taavi ja Triin Tulev on tema lapsed.
Sving

Sving (ka svingmuusika; inglise keeles "swing", "swing music") on džässmuusika stiil, mis sai alguse 1930. aastatel. Svingmuusikat esitavateks pillideks olid klarnet, saksofon, trompet, tromboon, klaver, kontrabass ja trummid, mis olid koondatud svingmuusika orkestrisse ehk bigbändi. Mõnikord esitati svingi ka oreliga.
Kuulsaid svingmuusikuid.
Orkestrijuhid.
Duke Ellington, Count Basie, Fletcher Henderson, Benny Goodman, Cab Calloway, Earl Hines, Artie Shaw, Glenn Miller.
Klarnetimängijad.
Benny Goodman, Artie Shaw
Saksofonistid.
Coleman Hawkins, Johnny Hodges, Ben Webster, Lester Young
Trompetimängijad.
Louis Armstrong, Roy Eldridge, Harry Edison
Pianistid.
Duke Ellington, Count Basie, Earl Hines, Art Tatum, Oscar Peterson, Jelly Roll Morton
Lauljad.
Ella Fitzgerald, Frank Sinatra, Nat King Cole, Billie Holiday
Vaba maailm

Vaba maailm oli külma sõja ajal kasutatud mõiste lääneliku demokraatiaga, või selle poole pürgivate riikide kohta, mille juhtriigiks peeti Ameerika Ühendriike; tuntud ka kui I maailm, millele vastandus kommunistlik ehk II maailm eesotsas Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei juhtkonnaga.
Vaba maailma loeti ka terve rida autoritaarse režiimiga riike, kes vastustasid kommunismi, ent ei tahtnud ise või ei suutnud vajalikul määral tagada kodanikuõigusi ega kõiki rahvusvaheliselt tunnustatud inimõigusi, näiteks mitmed diktatuurimaad Ladina-Ameerikas, Aasias ja Aafrikas.
Peeter Proos

Peeter Proos (sündinud 19. novembril 1983) on eesti trummar ja vandenõuteoreetik. Ta on mänginud trumme ansamblites The Creep, Vennaskond (pseudonüüm: Pet Creep) ja Chasper Kazparovich and The Deltahead (pseudonüüm Pete Green).
Proos kandideeris 2009. aasta valimistel Sindi linnavolikogusse.
Hiljem on ta tegelenud veebiportaali Vanglaplaneet.ee haldamisega, mis levitab vandenõuteooriaid, valeinfot ja Vene propagandat. 2015. aastal nimetas Proos vaktsiine "legaalseks mürgiks".
Mine

Mine (jaapani 美祢) on linn Jaapanis Yamaguchi prefektuuri keskosas.
Linnaõigused sai 1954. aastal. 2008 liideti linnaga Mine ringkond.
29. Kaitsepataljon

29. Kaitsepataljon (saksa keeles "Schutzmannschaft Front Bataillon nr. 29") ja "29. Politseipataljon (F)" oli Teise maailmasõja ajal Saksa okupatsioonivõimude poolt Eestis moodustatud sõjaväeüksus.
major Joann Peikner, Pataljoni ülem
major Kaarel Saimre (–17. novembrini 1942), pataljoni ülem
Isikkoosseis.
29. Kaitsepataljon moodustati vabatahtlikest ja 28. novembril 1941 Tallinna-Nõmme Omakaitse maleva kasarmeeritud 2.kompaniist. Pataljoni suuruseks oli 530 meest, staap asus Tallinnas.
Pataljoni ülesandeks pidi saama vahiteenistuse pidamine Tallinna linnas, kuid 5. märtsil 1942 lähetati pataljon ilma varustuse ja relvadeta Tallinnast Krasnogvardeiskisse (Gatšina) ja sealt edasi Volodarskisse, Leningradi piiravate Saksa vägede toetuseks Leningradi rindele, Oranienbaumi platsdarmile, Ligovo–Uritski piirkonda sealset Punaarmee läbimurret sulgema, kus väljaõppeta pataljon kandis lahingutes raskeid kaotusi.
Jaanuaris 1943 toodi pataljoni riismed rindelt ära ja saadeti Tartusse puhkusele, pärast puhkust suunati allesjäänud pataljoni ohvitserid ja võitlejad 30. Eesti Politseipataljonile täienduseks ja osa mehi astus Eesti Leegioni.
29. Kaitse(vahi)pataljon II.
Veebruaris 1943 pataljon kui rindeüksus likvideeriti ning moodustati sama numbrit kandev vahiteenistuseks ette nähtud väeosa "Schutzmannschaft Wacht Bataillon nr. 29". Pataljon formeeriti 4 Omakaitse malevate kompaniidest, mis asusid Tallinnas, Haapsalus, Kuressaares ja Pärnus.
Uue moodustatud pataljoni ülemaks määrati major Karl-Richard Ant. Pataljoni suurus oli sel ajal 530 meest. Pataljoni staap asus Tallinnas, Adolf Hitler Straße 58.
major Karl-Richard Ant, pataljoni ülem
29. Eesti Politseipataljon.
1943. aasta lõpus koondati pataljon Tallinna ning detsembris 1943 muudeti pataljoni nimi 29. Eesti Politseipataljoniks ("Estnische Polizei Batallion 29").
1943. aastani Saksa Wehrmachti rindeväeosade juhatusele allunud, kuid seejärel Saksa Korrapolitsei kõrgemale komandörile Eestis allutatud pataljonis asendati seni kehtinud Wehrmachti auastmed Saksa Korrapolitsei auastmetega.
1944. aasta alguses olid pataljoni allüksused kaitsel Narva jõe liinile kaitsesse Uusna-Vääska lõigul – 1. kompanii Ust-Žerdjanka küla juures, 2. kompanii Uusna küla juures, 3. kompanii jäi reservi.
1944. aasta veebruaris ja märtsis osales pataljon Narva lahingutes, kus 2. veebruaril 1944 murdis Punaarmee Krivasoos ja Vääska jõe ääres nende kaitsest läbi ja raskeid kaotusi kandes (eriti 1. kompanii) oli pataljon sunnitud oma positsioonidelt taganema.
Märtsis 1944 viidi pataljon rannakaitsesse Utria randa ning Kalvi ja Aseri ruumi, rannakaitsele Virumaal.
Pataljoni likvideerimine.
29. Eesti Politseipataljon likvideeriti juunis 1944 Pärnus ja pataljoni isikkoosseis jagati 37., 38. ja 40. Eesti Politseipataljonidesse.
30. Kaitsepataljon

30. Kaitsepataljon (saksa keeles "Schutzmannschaft Wacht Bataillon nr. 30") oli Teise maailmasõja ajal Saksa okupatsioonivõimude poolt Eestis moodustatud sõjaväeüksus. 
Vabatahtlik kaitsepataljon värvati jaanuaris 1942 Tallinnas Eesti SS-i kõrgema politseijuhi korraldusel väegrupi Nord tagalateenistuse jaoks. 
Pataljon oma täiskoosseisu ei saavutanud, 1942. aasta lõpus oli pataljon arvel 88 mehega kui tagavarapataljon. Pataljoni juurde kuulus ka puhkpilliorkester. 
30. Kaitsepataljon likvideeriti jaanuaris 1943, pataljoni orkester viidi 35. Kaitsepataljoni koosseisu, ülejäänud isikkoosseis jagati teiste kaitsepataljonide vahel.