tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sinijalg-suula

Sinijalg-suula ("Sula nebouxii") on suulalaste sugukonda kuuluv lind.
Levik ja elupaik.
Sinijalg-suula on merelind, keda leidub Kesk- ja Lõuna-Ameerika läänerannikutel, Kirde-Mehhikost ja Panamast kuni Põhja-Peruu ja Galápagose saarteni. Kui toitu on vähem, siis võib neid näha ka Californias ja Põhja-Tšiilis. Sinijalg-suula on merelise eluviisiga, kuid enamik linde elavad rannikute lähedal mitte avamerel. 
Välimus.
Täiskasvanud isaslinnul on pruun ülapool, sealhulgas tiivad. Mantel on pruun, valgeservaliste sulgedega ja ülaseljal on näha valge laik. Saba on valge, pruunide välisservadega. Alaosa on valge. Tiiva alumine osa on pruunikas, tumedamate lennusulgedega. Tiivad on kitsad ning pikad ja kehal kaugele taha asetsevad, mis on kalapüügi ajal väga kasulikud. Pea ja kael on valged, pruunide sulgede alustega, mis annavad peenetriibulise mustri. Pikk ja terav nokk on mustjas. Silmad on kahvatukollased ning lühikesed ujulestadega jalad on sinised. Mõlema sugupoole sulestik on sarnane, kuid emane on isasest suurem.
Noorlinnul kulub täiskasvanu mustri saavutamiseks kaks aastat.
Isaste sinijalg-suulade sinine jalavärv peegeldab nende füüsilist seisundit. Värvus tuleneb nii struktuurilistest (kollageenistruktuuridest) kui ka pigmendipõhistest (karotenoididest) teguritest. Isase sinijalg-suula jalavärvi intensiivsus väheneb vanuse kasvades, samas paaritumiskorra vahele jätmine põhjustab sinijalg-suuladel jalavärvi intensiivsuse paranemise. Emased kasutavad isaste jalavärvust, et hinnata nende tervist ja seisundit, ning kohandavad selle põhjal oma sigimisinvesteeringut.
Toitumine ja eluviis.
Sinijalg-suula on veelise eluviisiga lind, kellele meeldib rannikuvetes elada. Neid võib päeval näha ka ranniku kividel peesitamas. Sinijalg-suulad võivad looduses elada kuni 18-aastaseks ning täiskasvanud lind kaalub keskmiselt 1,5 kg.
Suulad toituvad enamasti väiksematest kaladest ning kalmaaridest. Toidu otsimiseks sukelduvad nad päevavalguses või jälitavad kalapaate, et kalajääke otsida. Suuremad emased linnud söövad ka suuremaid kalu ning suudavad isastest lindudest sügavamale sukelduda (kuni 20 meetrit). Suulad võivad toidu otsimiseks ka mitmekesi koos sukelduda. 
Pesitsemine.
Sinijalg-suulad moodustavad suuri pesakolooniaid. Suulad pesitsevad kaljustel aladel ning nende pesad asuvad maapinnal. Pesad on lohu-kujulised ja neid ümbritseb väljaheidetest ("guano") moodustunud serv. 
Emaslind muneb 2–3 sinakasrohekat muna. Mõlemad vanalinnud hauduvad mune umbes 41–45 päeva. Sinijalg-suuladel ei ole haudelaiku, vaid nad soojendavad mune ujulestade abil. Poegi katavad pärast koorumist valged udusuled. Esimestel päevadel on pojad vanalinnu lestade peal soojas. 
Isaslind toob esimestel päevadel toitu nii poegadele kui ka emaslinnule. Seejärel toidavad mõlemad vanemad poegi poolseeditud kaladega. Pojad saavad lennuvõimeliseks umbes kolme kuu vanuselt, kuid vanemad hoolitsevad nende eest edasi veel umbes 55 päeva. Noored linnud hakkavad pesitsema 2–3 aasta vanuselt.
Polari muusikaauhind

"Mitte segi ajada Polaris Music Prize'iga."
Polari muusikaauhind (inglise keeles Polar Music Prize) on Rootsi muusikaauhind, millele pani 1989. aastal aluse Stig Anderson. Ansambli ABBA mänedžerina tuntuks saanud Andrson tegi auhinna loomiseks annetuse Rootsi Kuninglikule Muusikaakadeemiale.
Auhind antakse igal aastal ühele kaasaegse muusika ning ühele klassikalise muusika viljelejale. Erandlikud olid näiteks aastad 2001 (kui anti ühele heliloojale, ühele kaasaegsele muusikule ja ühele leiutajale) ning 2003 (ainult ühele muusikule). Auhinda võib anda ükskõik mis maa tegelasele, see "antakse oluliste saavutuste eest muusikas ja/või muusikalises tegevuses või saavutuste eest, millel on muusika või muusikalise tegevuse jaoks suur potentsiaalne tähtsus, ning see peab olema seostatav kõigi muusikaga seotud või sellega tihedalt seotud valdkondadega". Rootsis on seda nimetatud ka Nobeli muusikaauhinnaks, see on riigi tähtsaim muusikapreemia.
Esimest korda anti Polari muusikaauhind aastal 1992, kui auhinnatud said Paul McCartney ja Balti riigid Eesti, Läti ja Leedu. Igale laureaadile anti 1 miljon Rootsi krooni (2024. aasta vääringus u 80 000 €). Auhinnad andis kätte kuningas Carl XVI Gustaf Stockholmi kontserdimajas, kus Eestit esindas kultuuriminister Märt Kubo.
Aastal 2023 pälvis Polari muusikaauhinna Arvo Pärt.
Elektroakustiline kitarr

= Elektroakustiline kitarr =
Elektroakustiline kitarr on kitarr, mis on konstrueeritud nii, et seda saab mängida akustiliselt, kasutades tavalist heli, kuid seda saab ühendada ka võimendi või heliseadmega, et heli tugevdada ja töödelda. Elektroakustilised kitarrid ühendavad endas traditsioonilise akustilise kitarri kõla ja elektroonilise helisüsteemi võimalused, võimaldades muusikutel saavutada mitmekülgset ja võimsamat heli nii stuudios kui ka live-esinemistel.
Ajalugu.
Elektroakustilise kitarri areng algas 20. sajandi keskel, kui muusikud ja tootjad otsisid võimalust akustilise kitarri heli võimendada ilma, et see kaotaks oma loomuliku kõla ja soojuse. Varasemad katsed heli võimendamiseks kasutasid magnetilisi või dünaamilisi mikrofone, kuid need ei olnud alati praktilised ning sageli olid tulemused ebaühtlased.
Konstruktsioon ja omadused.
Elektroakustiline kitarr on ehitatud sarnaselt tavapärasele akustilisele kitarile, millel on puidust kere, kael ja kõlakast. Peamine erinevus seisneb selles, et elektroakustilisel kitarril on paigaldatud sisseehitatud mikrofon või elektriline helipickup (nt piezoelektriline või magnetiline pickup), mis muundab keelte vibratsiooni elektriliseks signaaliks.
Elektroakustilise kitarri korpus võib olla sama kui tavalise akustilise kitarril — nn „akustiline keha“ —, kuid sageli on selle struktuur pisut tugevam ja tihendatud, et vältida helipickupi või elektroonika kahjustamist. Kitarri heli saab esitada ka ilma võimendita, kasutades lihtsalt tavalist akustilist heli.
Elektroonika.
Elektroakustiliste kitarride puhul kasutatakse erinevaid helipickupeid:
Enamikul elektroakustilistel kitarridel on ka sisseehitatud eelvõimendi ja võimendi kontrollerid (nt tooni- ja helitugevuse nupud), mis võimaldavad mängijal heli kiiresti ja mugavalt reguleerida.
Kasutusalad ja mängustiilid.
Elektroakustiline kitarr sobib ideaalselt live-esinemisteks, kus on vaja heli tugevdada, kuid säilitada akustilise instrumendi loomulik kõla. Samuti kasutatakse seda laialdaselt stuudios, eriti kui on vaja ühendada kitarr otse heliseadmetega või heliplaadistamisel.
Žanrid, kus elektroakustilised kitarrid on eriti populaarsed, hõlmavad folkmuusikat, bluesi, countryt, poppi, jazzi ja akustilist rocki. Paljud kitarristid eelistavad elektroakustilist kitarri võimalust kombineerida traditsioonilist akustilist mängustiili ja võimendatud heli.
Peamised tootjad ja mudelid.
Tuntud kitarritootjad, kes toodavad kvaliteetseid elektroakustilisi kitarre, on näiteks:
Iga tootja pakub erinevaid mudeleid ja elektroonikalahendusi, mis sobivad nii algajatele kui ka professionaalsetele muusikutele.
MAS 1873

MAS 1873 on Prantsusmaa revolver. See oli esimene Prantsuse armees kasutusele võetud kahetoimeline revolver. Relva toodeti aastatel 1873–1887 Manufacture d'armes de Saint-Étienne'is ligi 337 000 tükki. Kuigi MAS 1873 asendati revolvriga Modèle 1892, oli see kasutuses ka esimeses maailmasõjas ning seda väljastati reservväelastele veel aastal 1940. Prantsuse vastupanuliikumine kasutas seda Saksa okupatsiooni ajal.
1874. aasta mudel oli mõeldud ohvitseridele, neid toodeti kokku 35 000. See on tavamudelist kergem ja tumedam. MAS 1873 toodeti Prantsusmaal ja Belgias ka tsiviilkasutusse. Nii 1873. kui 1874. aasta mudelid kasutavad moona 11 mm modèle 1873, mis oli aeglasem kui sooviti. Revolvrid ise olid väga vastupidavad ja töökindlad. Mereväemudel kasutas võimsamat moona, kuid seda valmistati väikses koguses.
Susumu Kitagawa

Susumu Kitagawa (jaapani 北川進, Kitagawa Susumu; sündinud 4. juulil 1951) on jaapani keemik.
Ta on lõpetanud Kyōto Ülikooli. 1992. aastal asus ta tööle Tokyo Metropoli Ülikooli anorgaanilise keemia professorina ja 1998. aastal Kyōto Ülikooli anorgaanilise keemia professorina.
2011. aastast on ta Jaapani Teadusnõukogu liige. 2023. aastal valiti ta Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks.
2025. aastal pälvis ta koos Richard Robsoni ja Omar M. Yaghiga Nobeli keemiaauhinna uut tüüpi molekulaararhitektuuri loomise eest.
Raatlased

Raatlased ("Prunellidae") on värvuliste seltsi kuuluv lindude sugukond.
Sugukonna ainus perekond on raat ("Prunella").
Aurelius ja Natalia

Aurelius ja Natalia (suri 852) olid kristlik paar, kelle Abd ar-Rahman II, Cordoba emiir, hukkas usust loobumisest keeldumise eest. Neid peetakse nii katoliku kirikus kui ka õigeusu kirikus märtriteks ja pühakuteks.
Elu.
Aurelius sündis jõukasse perekonda Sevillas. Tema isa oli moslemist araablane ja ema Hispaaniast pärit kristlane. Lapsena orvuks jäänud tädi kasvatas teda üles tädi, kes oli tõenäoliselt salaja kristlane. Sel ajal kiusati kristlasi Hispaania mauride kuningriikides taga..
Aurelius abiellus Sabigothoga, moslemi perekonnast pärit tüdrukuga. Pärast pulmi otsustas Sabigotho pöörduda kristlusse ja võttis nimeks Natalia. Paar elas Córdoba emiraadis, neil sündis tütar ja nad elasid salaja kristlastena. Sel ajal oli islamist kristlusse pöördumine kuritegu, mille eest karistati surmaga..
Ühel päeval nägi Aurelius kristlasest kaupmehe avalikku piitsutamist, kuna kaupmees oli avalikult tunnistanud oma usku Kristusesse. Sellest sündmusest šokeerituna otsustasid Aurelius ja Natalia, et nad ei saa enam oma usku varjata. Nad panid raha kõrvale oma tütre jaoks ja jagasid ülejäänud säästud vaestele. Seejärel hakkasid nad oma usku avalikult kuulutama ja vangistatud kristlaste eest hoolitsema.
Au.
Aureliuse ja Natalia mälestuspäev langeb 27. juulile. Nad on Córdoba märtrite seas, 48 ​​kristlase seas, kes hukati selles linnas aastatel 850–859 pKr.
Aureliuse Reliikvia hoitakse altaril "Santa María la Antigua metropoli katedraali basiilikas" Panamáis..
Kjetil

Kjetil on Norra päritolu mehenimi. Selle nime kandjad on näiteks:
Jēkabs Alksnis (arst)

Jēkabs Alksnis (22. august 1870 Grobiņa kreis – 7. märts 1957 London) oli läti kirurg, Läti Ülikooli meditsiiniteaduskonna professor (1924–1944), Riia Linna 2. Haigla direktor (1930–1931) ja aktiivne avaliku elu tegelane. Üks Läti Kesknõukogu 17. märtsi 1944. aasta memorandumi allkirjastajatest.
Ta sündis 9. augustil/22. augustil 1870 Durbe kihelkonnas puusepa perekonnas. Ta õppis Durbe erakoolis ja seejärel Liepāja Nikolai gümnaasiumis (1886–1890). Aastatel 1890–1895 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas; akadeemiliselt kuulus ta Korporatsiooni Lettonia. Pärast diplomi saamist oli ta arst Lazdonas (1896–1897), seejärel sõjaväeteenistuses (1897–1903) Kovelis Volõõnia kubermangus. Ta omandas Peterburi Sõjameditsiini Akadeemias sõjaväearsti kutse (1903–1907) ja osales samal ajal Vene-Jaapani sõjas (1904–1905). 1907. aastal naasis ta kodumaale, oli sõjaväearst Liepājas (1907–1910). Liepāja Haigla Komisjoni juht (1910–1914), Liepāja Läti Seltsi juht, erakirurgia kliiniku juhataja (1912–1914).
Esimese maailmasõja ajal oli ta sõjaväearst mitmes kohas (1914–1918). Pärast Brest-Litovski rahulepingu sõlmimist 1918. aastal naasis ta Liepājasse, kus töötas linnahaigla peaarstina. Läti Vabadussõja ajal oli ta Läti Kaitseministeeriumi sanitaarosakonna juhataja, hiljem Landeswehri Läti osade sõjaväearst, Alam-Kuramaa sõjaväeringkonna vanemarst kolonel (1919–1920). Läti Ülikooli meditsiiniteaduskonna dotsent (1920), professor (1924), kirurgiaosakonna esimene juhataja, meditsiiniteaduskonna dekaan (1931–1933). Läti Arstide Liidu esimees (1929–1932). Läti Meditsiiniajakirja asutaja ja väljaandja (1923–1939, 1942–1944). Kaunase Ülikooli audoktor (1933).
Teise maailmasõja lõpus läks ta 1944. aastal Saksamaale eksiili ja 1948. aastal Inglismaale. Suri 7. märtsil 1957 Londonis.
Abistatud enesetapp

Abistatud enesetapp (assisteeritud suitsiid) tähistab reeglina arstiabiga sooritatud enesetappu (ing k "physician-assisted suicide" e "PAS;" "medical assistance in dying" e "MAID"). Protseduuris osaleb arst või mõni muu tervishoiuteenuse osutaja ning eelnevalt tehakse kindlaks, kas protseduuri soovinud isiku olukord vastab tema asukohapõhisele assisteeritud enesetapuseadusele. Teenus piirdub üldjuhul arsti poolt surmava vahendi retsepti väljakirjutamisega ning nõustamisega selle manustamise kohta. See erineb eutanaasiast, mille puhul arstil või vastaval teenuse osutajal on aktiivsem roll.
Abistatud enesetapp on teatud tingimustel legaalne näiteks Austrias, Belgias, Kanadas, Saksamaal, Luksemburgis, Hollandis, Uus-Meremaal, Portugalis, Hispaanias, Šveitsis, Austraalias ja mõnedes Ameerika Ühendriikide osariikides. Seaduste erinevuste tõttu on tekkinud n-ö suitsiiditurism, kus abistatud enesetappu või eutanaasiat keelavast riigist reisitakse riiki, kus vastav teenus on lubatud.
Eeldused.
Riikides, kus protseduur on lubatud, tuleb teenuse soovijal vastata teatud tingimustele: abistatud enesetapu soovijad peavad suutma tõestada, et neil on surmaga lõppev haigus, nad on täie mõistuse juures, soovivad surra enda vaba tahte alusel ja on valmis ise manustama surmava annuse ravimi. Šveitsis nõutakse protseduurile eelnevalt arstide ja spetsialistide hinnanguid, haiguslugusid ja uuringuid, soovija vaimset tervist hindavad kliinline psühholoog ja psühhiaater.
Arutelud.
Arutelud meetodi lubatavuse üle käivad valdavalt väärika surma ja väärika elamise ümber. Kaalumisel on erinevad väärtused: elu, patsiendi õigus enesemääramisele, abistamine, mitte-kahjustamine, vastutus, inimväärikus, õiglus ja usaldus.
2025. aasta kevadel mõistis Riigikohus õigeks inimestele vabasurmaks tasu eest abivahendit pakkunu. Kohtu hinnangul ei osutanud ta tervishoiuteenust ja seega ei saa talle ette heita tegevusloata majandustegevust. Riigikohtunik Paavo Randma sõnul on aastaid olnud teada, et see valdkond vajab reguleerimist, kuid seni on seadusandja otsustanud sellega mitte tegelda.
WRC logistika Volkswageni näitel

Volkswageni 2013.aasta hooaja logistilise planeerimisega alustati juba 2012. aasta augustis. Meeskonnale anti ülesanne disainida kaks täiesti erinevat mobiilset hooldusala, et 11 kuud nendega järjest mööda maailma ringi reisida.
2013. aastal lahkusid varustust täis rekkad 10 korda Volkswageni baasist Hannoverist, et kohale sõita erinevatele rallidele Euroopas. Logistikameeskond vastutab, et kõik vajalik oleks kaasas: kolm Polo R WRCd koos varuosade ja rohkem kui 140 rehviga, mehaanikute varustus, kontorid jpm. Enne kui ülejäänud meeskond saabub tuleb logistikutel terve rallipark valmis seada.
Ralli ajal kui kogu varustus on kohale toimetatud ja üles pandud, antakse pealava üle sõitjatele ja mehaanikutele. Logistika meeskonna roll on ralli jooksul olla toetav üksus, 2013.aastal kuulus Volkswageni tehasemeeskonda 6 logistikut. Ralli päevade jooksul on vaja mitmetesse kohtadesse katsete vahele tarnida rehve ja kütust, samuti tuleb katkestanud rallipaaride autod raja juurest tagasi baasi toimetada. Kui ralli on ametlikult läbi, korraldavad logistikud hooldusala kiire kokkupaneku ja võimalusel saadetakse esimesed veokid sama päeva õhtul Hannoveri poole teele. Aeg on ülioluline: järgmise rallini pole kunagi liiga palju aega. 
Kahtlemata on kõige suurem väljakutse logistilisele poolele rallid, mis asuvad Euroopast väljas. Selleks on välja töödeldud ja disainitud teine täiesti erinev hoolduspark. 2013. aastal esimene ralli suure lombi taga oli Mehhiko, järgmine Argentina ja seejärel juba hooaja lõpus Austraalia ralli. Hooaja alguses, ehk jaanuari kuus pannakse asjad merekonteineritesse ja saadetakse teele. Enne hooaja lõppu see tagasi Euroopasse ei tulegi, sest selline edasi-tagasi transport ei ole efektiivne. Meeskond ei näe poolt enda varustust mitmeid kuid järjest. Ainult kolm võidusõiduautot koos teatud varuosadega lennutatakse kohale ning seejärel tagasi Hannoveri baasi hooldusteks ja arendusteks pärast igat rallit. Mere tagustele rallide saadetakse kokku 79 tonni ulatuses kaupu mööda merd ja 18 tonni läbi õhu. 
Kasutatud allikas: 
Wilkins, R. (2013). WRC logistics by air, land and sea. Kättesaadav: https://www.crash.net/wrc/feature/195290/1/wrc-logistics-by-air-land-and-sea
Doni sfinks

Doni sfinks (inglise keeles "Donskoy Sphynx", "Don Sphynx", "Don Hairless"), on karvutu kassitõug, mis on pärit Venemaalt Rostovist Doni ääres. 
Tõug avastati 1987. aastal. Doni sfinksidel on ainulaadne välimus ja sõbralik iseloom.
Ajalugu.
Donskoy Sphynxi ajalugu algab 1987. aastal, kui õpetaja Elena Kovaleva leidis Rostovi Doni ääres juusteta kassi. Alguses arvas Kovaleva, et kassil on terviseprobleemid, kuid hiljem selgus, et kassipoegade karv kadus geneetilise mutatsiooni tõttu. See juusteta kass sai tõu esiisaks, ja tema järglasi hakati aktiivselt aretama. 
Välimus.
Donskoy Sphynx on keskmise suurusega kass, millel on lihaseline keha, pikad jalad ja sõrmed, ja suurte mandlikujuliste silmadega pea. Nende nahk on pehme ja kortsuline, meenutades inimeste nahka, ja võib olla erinevates värvitoonides ja mustrites. 
Pea: Kiilukujuline, suurte ja väljendusrikaste mandlikujuliste silmadega. 
Kõrvad: Suured, laiad ja kõrged, kergelt kaldu. 
Keha: Keskmise suurusega, tugev ja lihaseline. 
Jalad ja käpad: Pikad ja saledad, käpad ovaalsed. 
Saba: Keskmise pikkusega ja sirge, kitseneb otsa poole.
Nahk: Pehme, kortsuline, tunda on sametine tekstuur. 
Iseloom.
Donskoy Sphynx on tuntud oma sõbraliku, armastava ja sotsiaalse iseloomu poolest. Nad on uudishimulikud, intelligentsed ja saavad hästi läbi nii inimeste kui teiste loomadega. Nad vajavad palju tähelepanu ja naudivad inimeste lähedust. 
Tervis.
Donskoy Sphynxil on üldiselt hea tervis, kuid nagu kõikidel tõugudel, võivad esineda geneetilised haigused. Regulaarne veterinaarkontroll on oluline, et jälgida nende tervist. Kuna nad on juusteta, vajavad nad erilist hoolt oma naha eest, sealhulgas regulaarset pesemist, et vältida nahaärritusi ja nakkusi. 
Hooldus.
Kuigi Donskoy Sphynx on juusteta, vajavad nad nahahooldust rohkem kui karvased kassid. Nende nahka tuleb regulaarselt puhastada ja niisutada, et vältida rasueritust ja mustuse kogunemist. Samuti tuleb kaitsta neid liigse päikesevalguse eest, kuna nad võivad kergesti päikesepõletust saada. 
Tõu eripärad.
Temperament - Väga sõbralik ja sotsiaalne, armastab inimeste lähedust.
Hooldus - Vajab regulaarset naha puhastamist ja niisutamist.
Tervis - Üldiselt hea tervis, kuid nõuab regulaarset veterinaarhooldust.
Välimus - Täiesti juusteta, nahk on pehme ja kortsuline, erinevates värvitoonides. 
Lisa.
Lisateabe saamiseks külastage [TICA (The International Cat Association)](https://www.tica.org/) või [FIFe (Fédération Internationale Féline)] (https://fifeweb.org/), mis pakuvad üksikasjalikke tõustandardeid ja hooldusjuhiseid.
Aleksei Jašin

 
Aleksei Jašin (sündinud 15. detsembril 1996) on Eesti poliitik, alates 2024. aasta aprillist Tallinna hariduse valdkonna abilinnapea. 
Haridus.
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli Johan Skytte poliitikauuringute instituudi riigiteaduste erialal 2019 aastal. 
Töökäik.
Ta on töötanud noortejuhina eesti keele ja kultuuri laagris HeadEst ja Changemakers Academys. 
Ta on külastusjuht ja giid Tartu Ülikooli muuseumis. Aastatel 2020–2022 oli ta Noored Kooli 14. lennu osaleja ja keelekümblusõpetaja Sinimäe Põhikoolis.
Aleksei Jašin oli Tartu Hansapäevade Teaduslinna korraldaja ja TÜ Riigiteaduste Seltsi üks asutajaliikmeid.
Aastatel 2023–2024 oli ta majandus- ja infotehnoloogiaminister Tiit Riisalo poliitiline nõunik.
Tallinna abilinnapeana (alates 2024. aasta aprillist) on tema peamine ülesanne korraldada koolides ja lasteaedades eestikeelse hariduse andmist.
Poliitiline tegevus.
Jašin on MTÜ Noor Eesti 200 juhatuse liige alates 2023. aasta jaanuarist ning alates 2023. aasta juunist on Eesti 200 Tallinna piirkonna juhatuse liige. Aleksei Jašin on kahel korral valitud erakonna Eesti 200 juhatusse, kuhu kuulub siiani.
Osales Riigikogu 2023 aasta valimistel 3. ringkonnas (Mustamäe ja Nõmme) kogudes 483 häält ja ei osutunud valituks.
2021 kohalikel valimistel kogus ta 174 häält 5. ringkonnas Tallinnas (Mustamäel), kuid ei osutunud valituks.
Ta kandideeris 2025. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Lasnamäe linnaosas, sai 290 häält ning ei osutunud valituks.
Ühiskondlik tegevus.
Ta on teinud vabatahtlikku tööd MTÜ-des Mondo, Eesti Pagulasabi, Vanem Vend, Vanem Õde ning Noored Kooli Sihtasutuses. 
Ta on Mondo vabatahtlikuna levitanud infot õiglase kaubanduse kohta, tõlkinud õppematerjale koolidele ning kogunud annetusi Süüria sõjapõgenikele. Hiljem asus ta Mondos tööle koosseisulise töötajana.
Gustavs Tūrs

Gustavs Tūrs (24. mai 1890 Prauliena vald – 16. märts 1973 Riia) oli Läti luterlik vaimulik. Ta oli aastatel 1948–1968 Läti Evangeelse Luterliku Kiriku peapiiskop.
Ta sündis aastal 1890 Prauliena vallas Gustavs ja Anna Tursi (neiuna Barbane) kaheksalapselises peres (vennad – Pēteris, Jānis ja Otto, õed – Berta, Alīda, Auguste ja Anna). Ta õppis Lazdona kihelkonnakoolis, seejärel Riia Aleksandri gümnaasiumis ja Peterburi Aleksei Gümnaasiumis (1907—1910). Ta õppis Tartu Ülikoolis alul õigusteadust, seejärel usuteadust (1910–1918). Läbis eksami "pro venia concionandi et pro ministerio".
Ta ordineeriti pastoriks 20. juunil 1920 Riia Püha Jakobi kirikus, mis sel ajal kuulus veel Läti Evangeelsele Luterlikule Kirikule.
Ta oli aastatel 1921–1945 õpetajaks Bauskas ja pastoriks Bauska Püha Vaimu koguduses, ta teenis ka Bauska ümbruse kogudusi nagu Codē, Mežotne ja Budberga kogudusi. Seejärel, pärast 2. maailmasõda teenis ta Alūksne kiriku, Sātu, Zemīte kiriku ja Riia Jaani kiriku kogudusi.
Aastal 1948 valiti Gustavs Tūrs Läti Evangeelse Luterliku Kiriku peapiiskopiks. Aastal 1967 süüdistasid Läti Evangeelse Luterliku Kiriku konsistooriumi koosolekul praost Pēteris Kleperis ja teoloogilise seminari professor Alberts Freijs peapiiskoppi oma ametikohale mittesobivuses. Konsistoorium määras peapiiskopi asetäitjaks praost Pēteris Kleperise, mille kinnitas Läti NSV kultusasjade juht ja Läti Evangeelse Luterliku Kiriku sinod. Aastal 1968 lahkus Gustavs Tūrs oma ametikohalt.
Gustavs Tūrs suri aastal 1973 Riias. Ta on maetud Riia metsakalmistule.
Isiklikku.
Tema vend Jānis Tūrs oli läti organist, muusikaõpetaja ja dirigent.
Boechera cusickii

Boechera cusickii on taim ristõieliste sugukonnas.
Boechera lyallii

Boechera lyallii on taim ristõieliste sugukonnas.
2018. aasta Rahvaste Ühenduse mängud

2018. aasta Rahvaste Ühenduse mängud olid 21. Rahvaste Ühenduse mängud, mis toimusid 4.–15. aprillil 2018 Gold Coastis Austraalias.
See oli viies kord, kui mängud toimusid Austraalias. Võistlustel osales 4426 sportlast 71 riigist. Toimus 275 võistlust 18 spordialal. Esmakordselt oli naistel ja meestel võistlusalasid võrdselt.
Osalenud riigid.
Mängudel osales 71 riiki. Võrreldes eelmiste, 2014. aastal peetud mängudega ei võtnud võistlustest osa 2016. aastal Rahvaste Ühendusest välja astunud Maldiivid. 2013. aastal Rahvaste Ühendusest lahkunud, kuid 2018. aastal taas liikmeks astunud Gambia osales 8-aastase vaheaja järel.
Spordialad.
Võrreldes 2014. aasta Rahvaste Ühenduse mängudega toimusid võistlusprogrammis mõned muudatused. Üle 12 aasta toimus taas korvpalliturniir. Esimest korda võisteldi rannavõrkpallis ja naiste ragbis. Judo jäeti programmist välja.
Medalitabel.
Medali võitsid 43 Rahvaste Ühenduse maa sportlased, vähemalt ühe kuldmedali võitis 29 Rahvaste Ühenduse maad. Oma ajaloo esimese Rahvaste Ühenduse mängude medali võitsid Saalomoni saared tõstmises, Cooki saared murukeeglis ning Vanuatu, Dominica ja Briti Neitsisaared kergejõustikus. Esimese Rahvaste Ühenduse mängude kuldmedali võitis Saint Lucia meeste kõrgushüppes.
Artemise tempel

Artemise tempel on vanakreeka jumalannale Artemisele pühendatud tempel.
Kalju Raudjalg

Kalju Raudjalg (28. september 1942 – 16. juuni 1984) oli eesti poksija. 
Ta poksis Pärnu Kalevis.
Ta sai 1968. aastal Eesti NSV meistrivõistlustel II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 2. koha ning I keskkaalus (kuni 71 kg) 1967. aastal 3. koha ja 1969. aastal 2. koha.
Ta on tegelenud ka vibulaskmise, murdmaasuusatamise, kergejõustiku ja VTK mitmevõistlusega.
Ta on olnud ajalehe Pärnu Kommunist spordikirjasaatja.
Ta on töötanud tislerina puidutöötlemiskombinaadis "Viisnurk".
Juureväline toitumine

Juureväline toitumine on protsess, kus toitained sisenevad taime maapealsete osade kaudu. Taimed omastavad juureväliselt peamiselt CO2 ja O2. Juureväline toitumine võib kasulik olla juhtudel, kus mullas esineb eeskätt lämmastiku või mikroelementide puudus ja ilmastikutingimuste korral, kus väetiste omastamine juurte kaudu on pärsitud. 
Juureväliselt antud väetised vähendavad ekstreemsetest ilmastikutingimustest ja muudest ebasobivatest mõjudest põhjustatud taimde stressi ja soodustavad põhiväetistega antud makroelementide omastamist taimede poolt. Juureväline toitumine aga ei rahulda taimede vajadusi täielikult, kuid aitab üle saada kriitilistest olukordadest( nt. pikk põuaperiood, mulla hapestumine). Peamiselt kasutatakse lämmastikväetiseid, mikroväetiseid ja spetsiaalseid juureväliseks väetamiseks mõeldud kompleksväetiseid. Kasutamise efektiivsus oleneb lahuse kontsentratsioonist, sademete olemasolust, niiskusest, välistemperatuurist, taime vanusest ning taime pingelisuse seisundist.
James Francis Edward Stuart

James Francis Edward Stuart (hüüdnimega The Old Pretender 'vana trooninõudleja'; 10. juuni 1688 St Jamesi palee, London – 1. jaanuar 1766 Rooma) oli jakobiitlik trooninõudleja Inglismaa, Šotimaa ja Iirimaa troonile.
Ta oli kuningas James II ja tema teise abikaasa Maria Beatrice d'Este poeg. Tema ema oli enne James Edward Francise sündi viimati lapseootel olnud viie aasta eest, mistõttu arvati, et ta ei ole enam võimeline lapsi ilmale tooma. Levisid kuulujutud, et tegu on võõra lapsega, kes oli sünnituse ajal salaja söepannis kuninganna magamistuppa toodud, ning kuningapaari tegelik laps oli sündinud surnuna. Kuulujuttudele lõputegemiseks avaldas James II enam kui seitsmekümne sünnituse juures viibinud inimese tunnistused.
James Francis Edward Stuart sai 1688. aasta juulis Walesi printsiks, kuid tema katoliiklasest isa kukutati vähem kui pool aastat pärast tema sündi kuulsas revolutsioonis. Troonile tõusid James II protestandist vanem tütar (James Francis Edward Stuarti poolõde) Mary II ja tema abikaasa William III ning 1689. aastal vastu võetud Bill of Rights ei lubanud katoliiklasi enam Inglismaa troonile.
James Francis Edward kasvas üles Mandri-Euroopas. Pärast isa surma 1701. aastal nõudles ta jakobiitide toel James III (Šotimaa kuningana James VIII) nime all Inglismaa, Šotimaa ja Iirimaa trooni. Aastal 1715 hiljem üritas ta jakobiitide ülestõusu ajal ebaõnnestunult tõusta Suurbritannia troonile.
Pärast James Francis Edwardi surma 1766. aastal sai Briti trooninõudlejaks tema vanim poeg Charles Edward Stuart.
David Lewis (täpsustus)

David Lewis on olnud mitme tuntud inimese nimi:
Jüri Majak

Jüri Majak (sündinud 26. aprillil 1961 Tallinnas) on eesti matemaatik.
Haridus.
Jüri Majak lõpetas Tallinna 32. Keskkooli 1979, Tartu Riikliku Ülikooli rakendusmatemaatika erialal 1984 ja TRÜ aspirantuuri 1987. Matemaatikadoktor (TÜ, 1993). Stažeeris Taani Tehnikaülikoolis 1994.
Töökäik.
Jüri Majak on olnud õppejõud Eesti Põllumajandusülikoolis 1987–1992, Tartu Ülikoolis 1992–2002 ja Audentese Ülikoolis 2003–2005. Alates 2005 töötab Tallinna Tehnikaülikoolis: vanemteadur masinaehituse instituudis 2005–2014, juhtivteadur masinaehituse instituudis 2014–2016 ning mehaanika ja tööstustehnika instituudis 2017–2019, aastast 2019 täisprofessor tenuuris.
Teadustöö.
Uurimusi konstruktsioonide optimeerimise, numbrilise modelleerimise ja komposiitmaterjalide mehaanika kohta.
Sportauto

Sportauto on kiire, jõuline ja tavaliselt kaheistmeline auto, mis on loodud eelkõige autospordiga tegelemiseks ja sõidunaudingu pakkumiseks. 
Ajalugu.
Sportautode ajalugu ulatub tagasi 20. sajandi algusesse, kui esimesed autod loodi spetsiaalselt kiiruse ja jõudluse saavutamiseks. Üks esimesi sportautosid oli Mercedes 35 hp, mis debüteeris 1901. aastal ja oli tolle aja kohta märkimisväärselt kiire.
Omadused.
Mootor ja jõudlus: Sportautod on varustatud võimsate mootoritega, mis suudavad pakkuda kõrget hobujõudude arvu ja kiiret kiirendust. Tavalised mootoritüübid on V6, V8 ja V12.
Kere ja disain: Sportautod on tavaliselt aerodünaamilised ja madala raskuskeskmega, et parandada juhitavust ja stabiilsust suurtel kiirustel. Nende disain on sageli stiilne ja agressiivne.
Vedrustus ja juhitavus: Sportautod kasutavad sageli täiustatud vedrustussüsteeme ja roolimehhanisme, et tagada maksimaalne haarduvus ja täpne juhitavus.
Võidusõit.
Sportautod osalevad sageli erinevates võidusõidusarjades, sealhulgas Le Mansi 24-tunnine võidusõit, Formula 1, GT võidusõidud ja paljud teised. Nende võidusõidud on ideaalne koht testida ja tõestada autode jõudlust ja vastupidavust.
Tulevik.
Sportautode tulevik liigub järjest enam elektrifitseerimise suunas. Elektrilised sportautod, nagu Tesla Roadster ja Rimac C_Two, pakuvad silmapaistvat jõudlust, ühendades traditsioonilise sportauto omadused kaasaegse elektritehnoloogiaga.
Pjotr Gužov

Pjotr Gužov (ka Peeter, Guzov; 5. juuni 1949 Kasepää vald, Tartumaa – 22. august 2009 Tallinn) oli eesti poksija. 
Ta poksis Tallinna Kalevis.
Ta sai 1967. aastal NSV Liidu noorte meistrivõistlustel I keskkaalus (kuni 71 kg) 3. koha.
Ta oli I keskkaalus (kuni 71 kg) 1969. aastal alles juuniorina Eesti NSV täiskasvanute meister.
Teda peeti andekaks ja temast loodeti palju, kuid miskipärast ta enam poksiga ei tegelenud.
Ratsutamine 2024. aasta suveolümpiamängudel

 
2024. aasta Pariisi suveolümpiamängude ratsutamisvõistlused on kavas 27. juulist 6. augustini Versailles' palees, kus osaleb 200 ratsanikku kolmel võistlusalal nii individuaal- kui ka võistkondlikel võistlustel, nimelt koolisõidus, kolmevõistluses ja takistussõidus.
Kvalifikatsioon.
Ratsaspordi 200 kvoodikohta jagati kolme ala vahel (75 takistussõidus, 65 kolmevõistluses ja 60 koolisõidus). Iga ala võistkonnad koosnesid kolmest hobuste ja ratsaniku paarist; iga võistkonda kvalifitseerunud Rahvuslik olümpiakomitee (20 võistkonda takistussõidus, 16 kolmevõistluses ja 15 koolisõidus) sai selle ala individuaalvõistlusele kuni 3 sportlast. Võistkondlikult mittekvalifitseeruvad Rahvuslikud olümpiakomiteed võisid teenida ühe individuaalse koha koolisõidus ja takistussõidus ning kuni kaks individuaalset kohta kolmevõistluses, kokku 15 võistlejat takistussõidus ja koolisõidus ning 17 kolmevõistluses. Meeskonnad kvalifitseeruvad peamiselt kindlate võistluste kaudu (ratsaspordi maailmamängud ja kontinentaalturniirid), üksikisikud aga paremusjärjestuse kaudu. Võõrustajariik Prantsusmaa saab automaatselt endale meeskonnakoha igal alal.
Võistluse formaat.
Takistussõit.
Individuaal- ja võistkondlikud võistlused sõidetakse eraldi. Algab individuaalvõistlusega, mis kestab kaks päeva. Esimene võistluspäev toimib kvalifikatsioonina, kus kokku võib startida 75 sportlast. Iga sportlane läbib sama raja, mis sisaldab 12–14 nummerdatud takistust. Sportlased järjestatakse kogunenud karistuspunktide arvu alusel ja 30 paremat pääsevad individuaalsesse finaali. Viimase kvalifikatsioonikoha võrdsuse korral eraldatakse sportlasi nende vooru aeg. Individuaalne finaal peetakse erineval rajal, mis sisaldab 12–15 nummerdatud takistust. Sportlased järjestatakse kogunenud karistuspunktide arvu alusel. Kui kaks või enam sportlast on medalikohale viigistanud, lahendatakse viik ümberhüppes.
Võistkondliku võistluse esimene päev toimib kvalifikatsioonina ja on avatud kokku 20 meeskonnale. Kvalifikatsiooni lõppedes saavad võistkonnad oma koha, liites kokku kolme meeskonnaliikme karistuspunktid. Võistlusest loobunud või välja langenud sportlastele punkte ei panda. Võistkonnad, kus on üks võistkondlikust kvalifikatsioonist loobunud, katkestanud või välja langenud sportlane, paigutatakse kahe võistluse lõpetanud sportlase kombineeritud karistuste alusel. Võistkonnad, milles kõik kolm sportlast lõpetasid võistluse väljalangemise või katkestamiseta, paigutatakse enne võistkondi, kus on ainult kaks sportlast, kes lõpetasid võistluse ilma väljalangemise või katkestamiseta. Võistkonnad, kus on kaks võistlusest loobunud ja/või katkestanud ja/või väljalangenud sportlast, langevad välja. Võistkondlikku finaali pääsevad kvalifikatsiooni tulemuste põhjal 10 paremat meeskonda. Viimase kvalifikatsioonikoha võrdsuse korral lahutatakse võistkondi nende kolme võistkonnaliikme koondaeg. Võistkondlik finaal peetakse erineval rajal. Võistkonnad järjestatakse nende meeskonnaliikmete kogutud karistuspunktide arvu alusel. Kui kaks või enam võistkonda on medalikohale viigis, lahendatakse viik ümberhüpetel.
Medalitabel.
 Korraldajariik (Prantsusmaa)
Katerina Pesotski

Katerina Pesotski (sündinud 28. augustil 1984 Eestis) on poola-vene päritolu Eesti bioloog, looduse populariseerija ning Eesti Loodusmuuseumi haridus- ja meediaspetsialist. 
Tema töö- ja huvivaldkonnad on batrahholoogia, entomoloogia, geoökoloogia, paleontoloogia ja keskkonnaharidus.
Haridus ja töö.
Katerina Pesotski on õppinud Tallinna Ülikoolis bioloogiat ja geoökoloogiat. 2006. aastal lõpetas ta ülikooli bioloogia erialal. Tal on ka bioloogia- ja geograafiaõpetaja magistrikraad. Tema bakalaureusetöö teema oli "Eesti rannikumardikate fauna Loodusmuuseumi kogus" ning magistritöö teema "Randade kasutamisest tingitud muutused Eesti liivarandade mardikate ("Coleoptera") faunas".
Eesti Loodusmuuseumis asus ta tööle juba ülikooli ajal 2005. aastal.
Aastatel 2005–2019 töötas Katerina Pesotski loodusmuuseumi pedagoogina, aastatel 2019–2021 pedagoog-lektorina ning alates 2021. aastast on ta olnud loodusmuuseumi haridus- ja meediaspetsialist.
Alates 2015. aastast on ta ühtlasi töötanud Eesti Rahvusringhäälingus "Metsalugude" autori ja juhina. 
Ta on pidanud loodusloenguid nii koolinoortele, üliõpilastele kui ka täiskasvanutele ja räägib sageli päevakajalistel loodusteemadel meedias.
Isiklikku.
Katerina Pesotski on alates 2005. aastast olnud abielus ja tal on laps.
Looming.
Raamatud.
Aastatel 2011–2017 ilmus Katerina Pesotski sulest lasteraamatute sari "Vaseke", mis avab looduse saladusi lihtsas muinasjutu vormis. 
Sarja raamatud: 
Raamatud on ilmunud nii vene kui eesti keeles (tõlkija Ilona Martson). 
Pesotski on osalenud ka spetsialistina Ukraina kultuurikeskuse raamatu "Poeetiline punane raamat" loomisel. 
Taskuhäälingud ja videod.
Alates 2021. aastast on Katerina teinud koostöös Keskkonnaameti spetsialistidega venekeelseid taskuhäälinguid "Kõne spetsialistile" ("Звонок специалисту"). "Podcast"'ide eesmärk on tõsta muukeelse auditooriumi keskkonnateadlikkust.
Ta on ka 2023. aastal valminud videosarja "Looduse pärlid" autor ja juht. Sari annab teadmisi Eesti looduse ja rahvussümbolite kohta ning aitab loodust rohkem väärtustada. Videod on eelkõige mõeldud Eestis elavatele vene keelt kõnelevatele inimestele ja Eestisse tulnud Ukraina sõjapõgeniketele. Videosari on loodud Eesti Loodusmuuseumi ja Keskkonnaameti koostöös. 
Alates 2023. aastast on Eesti Loodusmuuseumi meediahuviringi osalejad Katerina Pesotski juhendamisel välja andnud Eesti loodust tutvustavaid videoid eesti, ukraina, poola ja vene keeles. 
2023. aastal ilmus Saksa-Prantsuse dokumentaalfilm Eesti kahepaiksetest, mida läbivalt kommenteerisid Henri Timusk ja Katerina Pesotski. Filmis tõstetakse esile Eestimaa Looduse Fondi korraldatud talgute ja vabatahtliku töö tähtust ning rõhutatakse kahepaiksete rolli ökosüsteemides ja inimeste elus.
Alates 2025. aastast on Katerina teinud koostöös Eesti kirjaniku Dagmar Lampiga Loodusmuuseumile eestikeelseid taskuhäälinguid "Kati ja Dagi looduselood" Podcast'ide eesmärk on tõsta auditooriumi keskkonnateadlikkust.
Thomas Coulter

"Hokimängija kohta vaata artiklit Thomas Coulter (jäähoki)."
Thomas Coulter (1793–1843) oli iiri arst, botaanik ja maadeavastaja. Ta oli Iiri Kuningliku Akadeemia liige ning Dublini Trinity Kolledži grandihoidja ja herbaariumi rajaja.
Coulter lõpetas Dublinis arstiteaduskonna ning pärast seda suundus Genfi, kus ta õppis 17 kuud šveitsi botaaniku Augustin Pyrame de Candolle'i käe all botaanikat. Pärast õpinguid kolis Coulter Mehhikosse, kus ta töötas arstina ning kogus ja katalogiseeris piirkonna taimeliike. Viimaks lahkus ta Mehhikost ning uuris taimi ümber maailma, tema uuringud lõppesid Alta California ja praeguse Arizona aladel. Aastal 1834 naasis ta Iirimaale, kus ta avas Trinity Kolledži herbaariumi ning oli selle kuraator. Kuigi Coulter oli ametilt arst, oli ta silmapaistev mitmes valdkonnas, eriti maadeavastuses ja botaanikas.
2024. aasta Varzaqāni kopteriõnnetus

19. mail 2024 kukkus Tavili küla lähedal Ida-Aserbaidžaani provintsis Iraanis alla Iraani õhuväe helikopter. Hukkusid kõik kaheksa pardalolnut: Iraani preisdent Ebrāhīm-e Ra'īsī, välisminister Ḩoseyn Amīr-‘Abdollāhīān, Ida-Aserbaidžaani provintsi kindralkuberner Malek Rahmati, kõrgeima juhi esindaja Ida-Aserbaidžaanis Mohammad Ali Ale-Hashem, preisdendi ihukaitseülem ning kolm kopterimeeskonna liiget. Kopter oli koos kahe teise õhukiga teel Giz Galasi tammi juurest Tabrīzi. Päev varem oli Iraani Meteoroloogiline Organisatsioon andnud piirkonnas karmi ilmastiku hoiatuse.
Aila Tomingas

Aila Tomingas (sündinud 24. augustil 1967) on eesti tõlkija.
Ta lõpetas 1990. aastal Tartu Ülikooli vene filoloogia erialal. On vahendanud venekeelset kirjandust, sealhulgas:
Karin Truuver

Karin Truuver (sündinud 20. augustil 1985 Lääne-Virumaal) on eesti paleontoloog.
Elulugu.
Karin Truuver lõpetas 2004. aastal Kadrina Keskkooli, lisaks õppis 1994–2000 Kadrina Kunstidekoolis klaverit.
2004. aastast õppis Tartu Ülikoolis geoloogiat, tema bakalaureusetöö käsitles harukordse säilivusega vetikafossiile Kalana lagerstättes. 2009. aastal kaitses ta magistritöö „Skolekodondid Kalana karjääris“, milles uuris hulkharjasusside fossiile samas piirkonnas. 2021. aastal kaitses ta doktoritöö „Ostracod associations of the Ordovician-Silurian boundary interval in Baltoscandia“ („Ordoviitsiumi ja siluri piirikihtide ostrakoodid“), mille käigus uuris karpvähiliste koosluste liigilisi muutusi Balti paleobasseinis ja sellega samal ajal toimunud massväljasuremise taustal.
Ülikooliõpingute ajal osales ta mitme geoloogia sügiskooli korraldamisel. Ta on kirjutanud teadusartikleid ning on kirjutanud ja toimetanud lühiartikleid nii geoloogia sügiskooli kogumikku Schola Geologica kui kirjutanud ka artikleid sotsiaalmeediakanalisse Eesti Geoloog. Ta on ka kolme Schola Geologica kogumiku kaastoimetaja ja Oive Tinni tõlgitud S. J. Gouldi populaarteadusliku raamatu ("Imeline elu. Burgess Shale ja ajaloo olemus“) eestikeelse tõlke kaastoimetaja.
Ta töötas 2013–2016 Tartu Ülikooli geoloogia osakonna spetsialistina ja 2016. aastast Eesti Loodusmuuseumi geoloog-kuraatorina, alates 2021. aastast on ta geoloog-vanemkuraator. Lisaks tööle geoloogilise koguga töötab välja ja vajaduse korral juhendab geoloogiateemalisi muuseumiprogramme, koolitusi ja õpitubasid igas vanuses koolilastele ja täiskasvanutele nii loodusmuuseumis kui ka väljaspool seda. Samuti tegeleb muuseumi kogude ja töötajate ohutusega.
Ta on osalenud Tartu Ülikooli ja Tallinna Tehnikaülikooli geoloogide koostöös korraldatud rahvusvaheliste geoloogiaalaste teaduskonverentside toimkondade töös.
Ta on salvestanud kaks looduseteemalist taskuhäälingusaadet.
Isiklikku.
Alates novembrist 2023 on ta Eesti Loodusmuuseumi talisuplejate klubi Sulpsutajad liige.
Komsomolskaja Pravda – Estonija

 
Komsomolskaja Pravda – Estonija on venekeelne ajaleht, mis ilmub Eestis. See on üks populaarsemaid venekeelseid ajalehti Eestis ja osa suuremast Komsomolskaja Pravda ajalehtede võrgustikust.
Ajalugu.
Komsomolskaja Pravda – Estonija hakkas ilmuma 1990. aastatel, kui Nõukogude Liit lagunes ja endistes liiduvabariikides tekkis vajadus venekeelse meedia järele. Ajaleht sai kiiresti populaarseks kohalike venekeelsete elanike seas, pakkudes neile uudiseid, kultuuri ja meelelahutust.
Temaatika.
Ajaleht kajastab laia valikut teemasid, sealhulgas:
Levik ja trükiarv.
Komsomolskaja Pravda – Estonija levib peamiselt Eestis, kuid seda loetakse ka teistes Balti riikides. Ajalehe tiraaž varieerub, kuid see on üks enim loetud venekeelseid väljaandeid Eestis.
Roll Eesti meediamaastikul.
Komsomolskaja Pravda – Estonija mängib olulist rolli Eesti venekeelse kogukonna informeerimisel ja harimisel. Ajaleht on olnud oluliseks platvormiks venekeelsete inimeste hääle esindamisel ning on aidanud kaasa kultuurilise ja keelelise mitmekesisuse säilitamisele Eestis.
Pedassaare laht

Pedassaare laht on väike laht, mis asub Eesti põhjarannikul, Lahemaa rahvuspargi territooriumil. Laht piirneb põhjast Pedassaare neemega ja lõunast Uuemoisa neemega. Lahe piirkond on tuntud oma kauni looduse ja rikkaliku elustiku poolest.
Asukoht ja geograafia.
Pedassaare laht asub Harju maakonnas, umbes 70 km kaugusel Tallinnast ida suunas. Lahe kaldad on kaetud segametsaga, kus leidub nii männi- kui ka kuusikuid. Lahe sügavus on madal, mis teeb selle sobivaks suplemiseks ja muude veespordialade harrastamiseks.
Elustik ja keskkond.
Pedassaare lahe ümbruses leidub mitmeid kaitsealuseid taimi ja loomaliike. Laht ja selle ümbritsev ala kuuluvad Lahemaa rahvuspargi koosseisu, mis tagab piirkonna looduskaitse ja säilimise. Laht on oluline peatuspaik mitmetele rändlindudele ning siin võib kohata ka haruldasi kahepaikseid ja roomajaid.
Rekreatsioon ja turism.
Pedassaare laht on populaarne sihtkoht nii kohalike elanike kui ka turistide seas. Lahe ääres on rajatud matkarajad ja puhkealad, kus külastajad saavad nautida looduse ilu ja rahu. Suvel on laht populaarne ujumiskoht ning siin korraldatakse ka mitmesuguseid veespordi üritusi.
Ajalugu.
Kuigi Pedassaare lahe piirkond on olnud asustatud juba sajandeid, on lahe täpne ajalugu vähe dokumenteeritud. Kohalikud legendid ja pärimused räägivad piirkonna kalurite ja meremeeste elust ning lahe tähtsusest kohaliku kogukonna jaoks. Nõukogude ajal oli piirkond suletud tsoon, kuid nüüd on see taas avatud ja kergesti ligipääsetav.
Juurdepääs ja transport.
Pedassaare laht on kergesti ligipääsetav mööda maanteed. Tallinnast saab sõita ida suunas mööda Peterburi maanteed (E20) ja seejärel pöörata Loksa suunas. Lahe lähedal on ka mitmeid parkimisalasid, kust on võimalik jalgsi või jalgrattaga liikuda lahe äärde.
Tulevikuplaanid.
Lahemaa rahvuspark ja kohalik omavalitsus teevad pidevalt tööd, et parandada lahe ümbruse infrastruktuuri ja säilitada piirkonna looduskeskkonda. Tulevikuplaanid hõlmavad matkaradade laiendamist, uute puhkealade rajamist ja keskkonnahariduse edendamist, et suurendada teadlikkust piirkonna loodusväärtustest.
Turustusahel

Turustusahel, mida sageli nimetatakse ka tarneahelaks või levitusahelaks, on toode või teenus läbib tootmisest ja tootjast lõpptarbijani jõudmiseks. Turustusahel hõlmab mitmeid etappe ja osapooli, sealhulgas tootjaid, tarnijaid, vahendajaid, jaemüüjaid ja lõpuks tarbijaid. Iga lüli ahelas lisab tootele või teenusele väärtust ja aitab kaasa selle liikumisele turul.
Turustusahela peamised komponendid on:
Turustusahel võib olla kas otsene või kaudne:
Turustusahelate tõhusus ja sujuvus on ettevõtetele kriitilise tähtsusega, kuna see mõjutab toote kättesaadavust, kvaliteeti ja lõpphinda. Optimeeritud turustusahelad võivad vähendada kulusid, suurendada tarbijate rahulolu ja parandada ettevõtte konkurentsivõimet turul.
Harilik kivirik

Harilik kivirik ("Saxifraga granulata") on kiviriku perekonda kivirikuliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Borodinia laevigata

Borodinia laevigata on taim ristõieliste sugukonnas.
Wulfeni kilbirohi

Wulfeni kilbirohi ("Alyssum wulfenianum") on taimeliik ristõieliste sugukonnas.
Lääne-emajuur

Lääne-emajuur ("Gentiana occidentalis") on emajuureliste sugukonda emajuure perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.
Cudoniella

Cudoniella on seltsi "Phacidiales" kuuluv seente perekond.
Kumariin

Kumariin ehk 1,2-bensopüroon on meeldiva värske lõhnaga värvuseta kristalne aine, mis sisaldub paljudes taimedes.
Kumariini kasutatakse peamiselt lõhnakemikaalina ja kinnistina pesupulbrite, kosmeetikatoodete ja kvaliteetaroomide tootmisel kasutatavate lõhnaühendite valmistamisel. Algselt oli kumariin tonkaubadest saadav loodussaadus, kuid nüüd toodetakse seda sünteetiliselt. Seda on võimalik saada salitsüülaldehüüdi tootmiseks kasutataval sünteesimisel fenoolist (Perkini reaktsioon) või ortokresoolist sünteesimisel (Raschigi reaktsioon).
Kumariin esineb looduses laialdaselt ja määrab näiteks puulõhna. See moodustab heinakujulise vürtsika lõhnaga valged kristallid. 
Suurtes kogustes võib kumariin kahjustada vastuvõtlike inimeste maksa ja neere ning CYP2A6-polümorfismiga inimeste ainevahetust. Seetõttu kehtestas Euroopa Liit piirangu, mille kohaselt ei tohi toiduained sisaldada kumariini üle normi, milleks on 50 mg tainakilo kohta hooajatoitudes ning 15 mg tainakilo kohta tavalistes küpsetistes.
Preeriaküünal

Preeriaküünal ("Camassia") on aspariliste sugukonda arvatud taimeperekond.
Leichtlini preeriaküünal

Leichtlini preeriaküünal ("Camassia leichtlinii") on aspariliste sugukonda arvatud taimeliik.
Tiit Kuningas

Tiit Kuningas (30. oktoober 1949 Massiaru – 27. november 2023) oli eesti spordiajakirjanik ja mälumängur.
Kuningas lõpetas 1968. aastal Kilingi-Nõmme keskkooli ning õppis seejärel Tallinna Pedagoogilise Instituudis kehakultuuri ja Leningradi sideinstituudis. 
Ta töötas aastatel 1971–1999 Tallinna Telefonivõrgus telefonijaamade tehnikuna ja hiljem Tallinna Munitsipaalpolitsei Ametis.
Kuningas tegi vabakutselise ajakirjanikuna kaastööd ajalehtedele Spordileht, Postimees ja Eesti Päevaleht ning aastatel 1994–2006 ajakirjale Sporditäht.
Kuningas tuli neljal korral (1993, 1994, 1996, 1997) Eesti meistriks võistkondlikus mälumängus. Ta kuulus sügisel 1993 telemängus "Naapurivisa" koos Aare Sireli ja Tõnis Laisaarega Eesti mälumängukoondisse ja osales Tarkade Klubi koosseisus Eesti Raadio saates "Mnemoturniir". Ta koostas küsimusi televiktoriinidele, sealhulgas saatele "Kuldvillak".
Ta harrastas korv- ja võrkpalli ning tuli korvpallis Pärnu ja Harju rajoonide meistriks.
Liikmesus.
Ta oli Eesti Olümpiaakadeemia ning Ajakirjanike Liidu (1999), Spordiajakirjanike Liidu (2000) ja Rahvusvahelise Spordiajakirjanike Liidu liige (2000).
Nurgadiivan

Nurgadiivan on mööbliese (diivan), mis koosneb mitmest ühendatud istmeosast, moodustades tavaliselt L- või U-kujulise konfiguratsiooni. 
Kasutamine.
Nurgadiivaneid kasutatakse peamiselt elutoas, kus need loovad mugava ja avara istumisala. Avatud planeeringuga aitavad need ruumi visuaalselt jagada ja määratleda erinevaid alasid. Need sobivad ka puhke- ja meelelahutusruumidesse.
Nurgadiivanid on pakuvad rohkem istumisvõimalusi kui tavalised diivanid ja võimaldavad mitmel inimesel korraga mugavalt istuda. 
Neid saab sageli varustada reguleeritavaid peatugede, lamamistoolide ja panipaikadega.
Materjalid.
Nurgadiivaneid valmistatakse nahast, kunstnahast, erinevatest tekstiilidest ja mikrokangastest. Naha ja kunstnaha eelis on vastupidavus ja lihtne hooldatavus. Tekstiilkatted võimaldavad rohkem värve ja mustreid ning on sageli pehmemad ja mugavamad. Mikrokangaste eelis on plekikindlus ja vastupidavus.
Tüübid.
Nurgadiivanitel on erinevaid konfiguratsioone ja stiile:
Ülemaailmne merehäda ja -ohutuse süsteem

Ülemaailmne merehäda ja -ohutuse süsteem ("Global Maritime Distress and Safety System"; GMDSS) on ülemaailmne ohutusprotseduuride, seadmete ja sideprotokollide kogum, millega suurendatakse ohutust ning hõlbustakse merehätta sattunud laevade hädakutsete edastamist. Süsteemi on välja töötanud ÜRO Rahvusvaheline Mereorganisatsioon (IMO). 
GMDSSi nõuded rahvusvahelistes vetes seilavatele laevadele on kirjeldatud SOLAS konventsiooni IV peatükis. See täiendab 1979. aastal vastu võetud rahvusvahelist mereotsingu ja -pääste konventsiooni (ICMSaR), sest kirjeldab erinevad tehnilised lahendused mille abil saab ICMSaR toimida.
GMDSS koosneb mitmest süsteemist, mis on ette nähtud järgmiste funktsioonide täitmiseks: läheduses ja kaldal asuvate laevade hoiatamine (sealhulgas merehätta sattunud laeva asukoha määramine),  otsingu- ja päästetööde koordineerimine, asukoha määramine, mereohutusteated, üldine side ja laevadevaheline side. Konkreetsed nõuded sõltuvad pigem laeva tegevuspiirkonnast kui selle tonnaažist. GMDSS on kasutusel olnud alates 1992. aastast.
Lõbusõidulaevad ei pea küll täitma GMDSS-i nõudeid, kuid on aina enam hakanud kasutama süsteemi digitaalset valikkutsungit (DSC), mis on GMDSSi osa. Alla 300 GT laevadele ei kehti GMDSS nõuded.