tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Usbekid

Usbekid (endanimetus O‘zbeklar või O‘zbekler) on turgi rahvas Usbekistanis ja teistes Kesk-Aasia riikides. Kõnelevad usbeki keelt, mis kuulub turgi keelte tšagatai rühma ehk karluki rühma. Usklikud on islamiusulised (sunniidid). Endistes Nõukogude vabariikides järgivad usbekid mõõdukamat islamit, Afganistanis elavad usbekid peavad usukommetest rangemini kinni.
Ühtekokku on usbekke 27–29 miljonit, neist Usbekistanis 22–23 miljonit, Afganistanis 1,5–2,7 miljonit, Tadžikistanis 1,13 miljonit, Kõrgõzstanis 800 000, Kasahstanis 494 000, Türkmenistanis 250 000 – 500 000, Venemaa Föderatsioonis 289 862, Türgis 50 000, Hiinas 25 000, Ukrainas 22 000 ja Ameerika Ühendriikides 16 000.
Eestis elas 2000. aasta rahvaloenduse andmetel 132 usbekki ja 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 121 (neist 67 Tallinnas).
Usbeki rahvas on tekkinud kohaliku varasema iraanikeelse elanikkonna segunemisel mitmes laines 11.–15. sajandini saabunud turgikeelsete sisserändajatega. 
Etnonüüm "usbekk" on arvatavasti pärit 14. sajandi algusest, mil Uzbek-khaani valitsusajal hakati nii kutsuma Kuldhordi islamistunud tuumikut. 1499. aastal tungisid Timuriidide valdustesse rändusbekid (Šeibaniidide dünastia). Hiljem hakatigi kohalikku rahvast nende järgi usbekkideks kutsuma.
1860. aastate lõpus ja 1870. aastate algul sattusid usbekid Venemaa keisririigi võimu alla.
Sosva

Sosva (vene keeles "Сосьва") on alev Venemaal Sverdlovski oblasti Serovi rajoonis. Ta asub Kesk-Uuralis Sosva jõe vasakul kaldal. Lähim linn on Serov (87 km).
Asulas tegutses Sevurallag ehk Sosva vangilaager.
Elanikke oli 2010. aastal 9321. 1989. aasta rahvaloenduse järgi elas asulas 10 412 inimest.
Tauri Tallermaa

Tauri Tallermaa (sündinud 17. märtsil 1968) on eesti koolitaja ja mälutreener.
Ta on lõpetanud Tallinna Tehnikaülikooli 1992. aastal raamatupidamise ja majandusanalüüsi erialal.
Tallermaa mängis 1985. aastal lavastatud filmis "Naerata ometi".
2010. aastal osales koos Merlyn Uuskülaga telesaates "Laulud tähtedega".
Sosva jõgi

Sosva jõgi on jõgi Venemaal Sverdlovski oblastis Toboli valglas. Jõe ülemjooksul paikneb Denežkin Kameni looduskaitseala. 
Sosva jõe pikkus on 635 km, valgla pindala 24 700 km². Jõgi saab alguse Põhja-Uurali idanõlvadelt ja voolab läbi Lääne-Siberi madaliku. Enamik jõe veest pärineb sulanud lumest. Kesk- ja alamjooksul kõigub veetase 5–6 meetri ulatuses. Äravool suudmest 140 km kaugusel on 113 m³/s, suurim 2210 m³/s ja vähim 4,48 m³/s. Novembri algusest aprillini on Sosva kaetud jääga. Parvetatav ja laevatatav kuni 333 km kaugusel suudmest. Jõe kaldal asuvad Sosva, Denežkino, Maslovo , Marsjatõ, Andrianovitši, Sosva.
Lisajõed on Vargan, Voltšanka, Turja, Kakva, Ljalja, mis suubuvad jõkke paremalt.
Vladimir Romanihhin

Vladimir Romanihhin (Владимир Степанович Романихин; 1942, Prohladnõi – 2. mai 2010, Narva) oli Eesti koorijuht, dirigent, helilooja, bajaanimängija, laulja. 
Pärast Teist maailmasõda kaotas ta vanemad ning elas lastekodus ja õppis internaatkoolis. Lapsepõlvest alates tundis ta huvi muusika vastu ja õppis iseseisvalt bajaani, mandoliini ja balalaikat mängima. Alates 1959. aastast õpetas ta koolis muusikat.
Ta õppis Doni-äärse Rostovi kultuuriinstituudis dirigeerimisosakonnas ja Moskva Krupskaja nimelises kultuuriinstituudis. 1968. aastal kolis Vladimir Romanihhin Narvasse ja asus tööle Narva 8. Põhikoolis, hiljem Narva 4. Keskkoolis.
1975. aastal sai Vladimir Romanihhinist Vassili Gerassimovi nimelise kultuuripalee segakoori liige ja koorijuht.
Elu lõpuni oli ta "Veteranõ Krengolma" koorijuht.
Dennis Taylor

Dennis Taylor (sünninimi Denis Taylor; sündinud 19. jaanuaril 1949 Põhja-Iirimaal Coalislandis) on endine elukutseline snuukrimängija, praegune BBC snuukrikommentaator.
Taylor tuli maailmameistriks 1985. aastal. Musta palli finaaliks kutsutud kohtumises võitis ta Steve Davist 18:17.
Sevurallag

Sevurallag (vene keeles Севураллаг ehk Северо-Уральский исправительно-трудовой лагерь 'Põhja-Uurali parandusliku töö laager') ehk Sosva vangilaager loodi 5. veebruaril 1938 NKVD karistuslaagriks Sosvas Sverdlovski oblastis Nõukogude Liidus ja tegutses 1960. aastateni. 
Aastatel 1938–1960 vangistati laagrisse 390 719 inimest. Pole teada, kui palju vange ebainimlike kinnipidamistingimuste ja massiliste hukkamiste tõttu suri ja kuhu nad maeti. 
Vangide arv.
Suurim vangide arv 33 757 oli 1942. aastal.
Statistika alusel oli Sevurallagis teiste rahvuste esindajate hulgas moldaavlasi üle 1000, armeenlasi üle 6000, pärast sõda palju Saksa sõjavange. 
Eestist saadeti Sevurallagi teadaolevate andmete kohaselt 443 poliitvangi, teisal märgitud 471.
Sverdlovski oblasti Sosva vangilaagris hukati Riigivolikogu liige Nikolai Viitak; Rahvuskogu ja Riigivolikogu liige Ernst Haabpiht; Riigikogu, Rahvuskogu ja Riigivolikogu liige August Laur; Riigivolikogu liige Elmar-Aleksander Lehtmets Riigikogu, Rahvuskogu ja Riiginõukogu liige. Põllutööminister, Riigikogu liige ja talunik Theodor Pool; haridusminister Alfred Julius Mõttus, Riigikogu, Rahvuskogu ja Riiginõukogu liige Johan Haagivang. 04.05.1942 hukati laagris Aleksander Muni. 
Laagris surid klaasivabrikant Johannes Lorup, eesti ettevõtja Oskar Sõmermaa, kaugsõidukapten Eduard Lepni.
Sevurallagist pääses Ants Jõearu (sündinud 1928), kes arreteeriti 25.08.1945 Kohtla-Järvel, erin. 14.12.46 §58-13, karistus viis aastat.
Anish Giri

Anish Koemar Giri (nepali: अनिश कुमार गिरी; sündinud 28. juunil 1994 Peterburis) on Venemaal sündinud nepali päritolu Hollandi maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2009).
Giri sai suurmeistriks 14 aasta, 7 kuu ja 2 päeva vanuselt. Ta on noorim malesuurmeister Venemaa ja Hollandi maleajaloos, kuigi 2011. aasta oktoobri seisuga on 14 inimest saanud males suurmeistriks veelgi nooremalt kui tema, esimesena neist Péter Lékó 1994. Siiski oli Giri suurmeistriks saamise päeval kõige noorem suurmeister. Suurmeistri nimetuse saamiseks vajaliku viimase kolmanda suurmeistrinormi täitis ta 2009 Wijk aan Zees peetud turniiril.
Anishi isa on nepallane Sanjay Giri ja ema venelane Olga Giri. Anishil on õed Natasha ja Ayusha. Lapsed sündisid Peterburis, kuid 2002. aastal asus perekond elama Jaapanisse ja 2008. aastal Hollandisse, kus elavad tänapäevani.
Erinevalt enamikust lapstähtedest käib Giri iga päev korralikult koolis. Seetõttu on male talle poole kohaga tegevus, mitte põhitegevus. Siiski peab ta koolist tähtsamate turniiride ajal puuduma. Giri lemmikõppeained on füüsika, matemaatika, geograafia ja ajalugu.
Lisaks vene, jaapani ja hollandi keelele räägib Giri vabalt inglise keelt ja natuke nepali keelt. Koolis on ta õppinud saksa keelt.
Viimasel ajal on Giri hakanud kirjutama artikleid maleajakirjadele ja -saitidele, sealhulgas omaenese partiide analüüse.
Giri osales Hollandi meeskonnas 2010. aasta maleolümpial Hantõ-Mansiiskis. Ta mängis neljandat lauda. Holland tuli 15. kohale, aga Giri saavutas oma laual kolmanda koha (esimeseks tuli kõigi aegade noorim suurmeister Sergei Karjakin), olles Hollandi ainus maletaja, kes oma laual esikolmikusse pääses.
2011. aasta jaanuaris oli ta Elo reiting 2686, millega ta oli maailma 52. mängija.
Pretendentide turniir.
Jekaterinburgis peetud MM-i pretendentide turniiri (esimene ring peeti aprillis 2020, teine ring aprillis 2021) jäi Giri kolmandaks (võitis Jan Nepomnjaštši).
Sahtlissekirjutatu

"Sahtlissekirjutatu" on Renate 2011. aastal välja antud debüütalbum. Album koosneb kahest plaadist: originaalide plaadist ja remikside plaadist. Albumi edukaimad lood on "Paanika", "Sõnu pole vaja", "Hasart", "Vii mind endaga" ja "Koopia".
Lugude nimekiri.
CD 2.
1. Paanika (WhiteBwoy Remix)
2. Sõnu Pole Vaja (Aeglane Mix)
3. Sõnu Pole Vaja (Bootleg Bangers Remix)
4. Sõnu Pole Vaja (Cosmic Overdrive Remix)
5. Sõnu Pole Vaja (Lenny LaVida Remix)
6. Hasart (WhiteBwoy Remix)
7. Tugevam (WhiteBwoy Remix)
8. Vii Mind Endaga (WhiteBwoy Remix)
9. Võid Tulla Minuni (Speakerstyle)
10. Reveal Yourself (Alex Megane Remix)
11. Reveal Yourself (WhiteBwoy Remix)
12. Koopia (WhiteBwoy HHC Remix)
13. II Dimensioon (WhiteBwoy Remix)
14. Transit (2.0 Turbodiisel Mix)
15. Hard (WhiteBwoy Dubstep Remix)
Põhja-Uural

Põhja-Uural (vene keeles Северный Урал) on Uurali mäestiku põhjaosa Lähispolaar-Uurali ja Kesk-Uurali vahel. Selle piirideks on Kosvinski Kamen ja Konžakovski Kamen (59° N) lõunas ning Telposizi massiivi põhjanõlvad ja Štšugeri jõgi (64° N) põhjas.
Uurali mäestik kulgeb siin põhjast lõunasse mitme mäeahelikuna üldlaiusega 50–60 km. Need on keskmise kõrgusega lamedate tippudega mäed. 
Põhja-Uurali kõrgeimad tipud paiknevad lahkmeahelikust eemal. Need on lõunast põhja poole minnes Konžakovski Kamen (1569 m), Denežkin Kamen (1492 m), Tulõmski Kamen (1469 m), Otorten (1182 m), Kozõmiz (1195 m) ja Telpoziz (1617 m).
Halduslikult jaguneb Põhja-Uural nelja haldusüksuse vahel. Haldusüksuste piirid langevad laias laastus kokku valglate piiridega. Põhja-Uurali edelaosa kuulub Permi kraisse. Põhja-Uuralis algavad Permi oblasti jõgedest Jaiva, Jazva, Uls, Veis, Višera ja Kolva, mis kõik viivad oma veed Kaama kaudu Volgasse ja edasi Kaspia merre. Põhja-Uurali loodeosa kuulub Komimaale. Põhja-Uuralis algavad Komi jõgedest Unja, Petšoora, Olõdž, Podtšerje ja Tšugor, mis kõik viivad oma veed Petšoora kaudu Barentsi merre. Põhja-Uurali kirdeosa kuulub Tjumeni oblastisse. Põhja-Uuralis algavad Tjumeni oblasti jõgedest Volja, Njais, Lopsija, Põhja-Sosva ja Leplja, mis kõik viivad oma veed Põhja-Sosva kaudu Obi ja edasi Kara merre. Põhja-Uurali kaguosa kuulub Sverdlovski oblastisse. Põhja-Uuralis algavad Sverdlovski oblasti jõgedest Ložva, Ivdel, Vagran ja Lobva, mis kõik viivad oma veed Tavda, Toboli ja Irtõši kaudu Obi.
Põhja-Uural on Uurali üks kõige raskemini ligipääsetavaid piirkondi. Üks selle tippudest kannab nime Medveži Ugol (Karu nurk). Ivdelist, Vižaist ja Ušmast põhja pool asulad ja teed peaaegu puuduvad. Kogu Põhja-Uuralist ei lähe läbi ühtki ida-läänesuunalist maanteed. Mägedest idas ja läänes on läbimatud metsad ja sood. Kliima on karm. Mägedes leidub siin-seal igilume laike, mis ei jõuagi suve jooksul ära sulada. Leidub igikeltsa laike, isegi Põhja-Uurali lõunaosas Konžakovski Kameni lähedal. Põhja-Uurali põhjaosas Telposizi mäemassiivis on leitud 2 tillukest liustikku.
Põhja-Uural on maavarade poolest rikas. Leidub boksiiti, mangaani ja rauamaaki.
Kuigi Põhja-Uural on raskesti ligipääsetav ja karmi kliimaga, on ta siiski turismisihtkoht. Põhja-Uuralis asub manside pühapaik . See koosneb 7 looduslikust sambast, mis on 30–42 m kõrged. Nad valiti 2008 seitsme vene ime hulka.
Tadžikistani somoni

Tadžikistani somoni on Tadžikistani valuuta. Rahaühikuna jaguneb üks somoni sajaks diramiks.
Valuuta on nime saanud Ismoil Somoni järgi.
Somoni võeti kasutusele 2000. aasta 30. oktoobril Tadžikistani rubla asemel kursiga 1 somoni = 1000 rubla.
Kasahhid

Kasahhid (endanimetus "қазақтар") on turgi rahvas Kasahstanis ja teistes riikides. Kõnelevad turgi keelte kõptšaki-nogai rühma kuuluvat kasahhi keelt. Usklikud on islamiusulised (sunniidid). Kasahhide üldarv on ligikaudu 18 miljonit. Kasahstanis elab kasahhe 12 800 600, Hiinas 1 400 000–2 000 000, Usbekistanis 800 000–1 200 000, Venemaa Föderatsioonis 647 732, Mongoolias 140 152, Türkmenistanis 40 000–90 000, Kõrgõzstanis 33 200, Afganistanis 21 000, Türgis 19 000–25 000 ja Iraanis 10 000–15 000.
Kasahhi rahvas kujunes pärast Kuldhordi lagunemist Kesk-Aasia steppides 15.–16. sajandil liitunud turgi hõimudest, kelle hulka teataval määral sulandus ka mongoli hõime. Tol ajal rajati Kasahhi khaaniriik. Arvatavasti 17. sajandil jagunes Kasahhi khaaniriik kolme suure hõimurühmitise alusel Vanemaks, Keskmiseks ja Nooremaks hordiks ehk žuziks. Vene riigiga ühendati Kasahstani ala aastatel 1731–1846.
Traditsiooniliselt olid kasahhid tüüpilisimad Kesk-Aasia rändkarjakasvatajad. Nad tegelesid põhiliselt lambakasvatusega, vähemal määral veise-, hobuse- ja kaamelikasvatusega. Maaviljelusega hakkasid kasahhid laialdasemalt tegelema alles 19. sajandi teisel poolel. Tsaariajal ja nõukogude võimu algaastatel nimetati kasahhe ekslikult kirgiisideks.
Eestis elas 2000. aasta rahvaloenduse andmetel 127 kasahhi ja 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 107 kasahhi (neist 55 Tallinnas).
Dina Rubina

Dina Rubina (vene Дина Ильинична Рубина; sündinud 19. septembril 1953 Taškendis) on Iisraeli venekeelne kirjanik.
Ta on õppinud Taškendi Konservatooriumis muusikat. 1990. aastal asus elama Iisraeli.
Jelena Skulskaja

Jelena Skulskaja (vene keeles "Елена Григорьевна Скульская"; sündinud 8. augustil 1950 Tallinnas) on Eesti ajakirjanik, vene kirjanik ja tõlkija.
1962. aasta kolis ta koos isa Grigori Skulski, ema, õe ja isapoolse vanaemaga Tallinna Kirjanike Maja viietoalisesse korterisse. Hiljem tingisid ta vanemad neljatoalise korteri.
Ta käis eestikeelses lasteaias.
Ta lõpetas 1972. aastal Tartu Riikliku Ülikooli vene keele ja kirjanduse osakonna.
Skulskaja kirjutab peamiselt vene keeles. Lisaks on ta tõlkinud eesti keelest vene keelde Juhan Viidingut ja kirjutanud järelsõna Sergei Dovlatovi jutustustekogumikule "Kompromiss; Meie omad" (Tallinn 1995).
Jelena Skulskaja on pikka aega teinud kaastööd ajalehele KesKus ning on olnud telesaate "Batareja" saatejuht.
Skulskaja pälvis 2006. aasta Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia 30 000 Eesti krooni venekeelsete autorite kategoorias pikaajalise eduka kirjandustegevuse ja vene kirjanduselu tutvustamise eest eesti lugejale.
2018. aastal sai ta Eesti Televisiooni kultuurisaate "OP" hooaja säravaima kultuurikommentaatori auhinna.
Ta võttis 2020. aasta suvel sõna, kui ajakirjanduses süüdistati Aivar Mäed aastaid kestnud seksuaalses ahistamises.
Isiklikku.
Tema isa oli kirjanik Grigori Skulski (1912–1987). Tema tütar Marina Skulskaja on Peterburis elav ülikooli kostüümiajaloo õppejõud, moe ajaloost ja hetkemoest kirjutav ajakirjanik.
Piret Pääsuke

Piret Pääsuke (sündinud 3. detsembril 1959 Tallinnas) on eesti tõlkija ja toimetaja.
Ta on lõpetanud Tallinna 42. Keskkooli ja Tartu Riikliku Ülikooli saksa keele ja kirjanduse erialal.
1987–2024 töötas Eesti Rahvusringhäälingus kirjandussaadete toimetajana.
Ta on Eesti Kirjanike Liidu tõlkijate sektsiooni liige.
Looming.
Piret Pääsuke tõlgib peamiselt ilukirjandust saksa keelest eesti keelde.
Moby

Richard Melville Hall (esinejanimega Moby; sündinud 11. septembril 1965 New Yorgis) on USA DJ, laulja ja laulusõnade autor.
Ta sündis keemiaprofessori James Frederick Halli ja Elizabeth McBride'i (sündinud Warner) pojana. Keskmise nime Melville sai ta selle järgi, et põlvnes kirjaniku Herman Melville'i vennast. Melville'i peateose "Moby Dick" järgi sai poiss hüüdnime Moby, millest hiljem sai tema esinejanimi.
Hall hakkas muusikat õppima üheksa-aastaselt. Kõigepealt õppis ta klassikalist kitarri ja muusikateooriat, seejärel klaverit ja trumme.
Ta on teinud 7 laulu Mylène Farmeri plaadile "Bleu Noir", mis avaldati 6. detsembril 2010. Lisaks on ta koos Farmeriga esitanud kaks duetti ("Slipping Away (Crier la vie)" 2006 ja "Looking for My Name" 2008).
2008. aastal osales Hall plaadi "Songs for Tibet" tegemisel. See album tehti Tiibeti ja selle juhi dalai-laama Tenzin Gyatso toetuseks.
Auhinnanominatsioonid.
Hall on olnud kuus korda nomineeritud Grammy auhinnale, kuid neist ühtki ta võitnud ei ole.
Eraelu.
Richard Hall on kristlane, aga ei kuulu ühtegi kogudusse ega samasta end ühegi konkreetse usuvooluga, sest talle tundub, et kristlike organisatsioonide juhid ei ela Jeesuse õpetuste järgi.
Kui Hall oli 19-aastane, proovis ta LSD-d ja hakkas kannatama paanikahoogude all. Tänapäeval tulevat tal paanikahooge ette siis, kui ta on mures töö pärast, tarbinud liiga kalju kofeiini ja eraelulises suhtes, mis ei kulge hästi.
Hall on karsklane, taimetoitlane ja loomade õiguste eest võitleja.
Kuni 2009. aasta keskpaigani kuulus talle teemaja, mille ta asutas koos oma kunagise pruudi Kelly Tisdale'iga, ja aeg-ajalt töötas ta seal ise kelnerina. Tänapäeval on selle teemaja omanik Tisdale üksinda.
Inklinomeeter

Inklinomeeter ehk klinomeeter on kaldenurga mõõtur. Instrumenti (mõõteriista) tuntakse ka kui kaldenäidiku, kaldeanduri(-sensori), kallakumõõturi, kaldegradiendimõõturi, gradiomeetri ja deklinomeetrina. 
Inklinomeetriga on võimalik mõõta nii tõusvaid kui ka langevaid kaldeid, kasutades kolme mõõtühikut: kraade, protsente ja . Astrolaabid on inklinomeetrid, mida kasutati merel navigeerimisel ja astronoomiliste objektide asukoha määramisel taevalaotuses iidsetest aegadest renessansini.
Ajalugu.
Esimesed inklinomeetrid koosnesid kahest põhiosast, millest üks on lame külg või alus, millel see seisab. Teine on õõnes ketas, mis oli pooleldi täidetud mõne raske vedelikuga. Ketta klaaspind on ümbritsetud gradueeritud skaalaga, mis tähistab vedeliku pinna seisunurka tasase aluse suhtes. Kui joon 0 oli alusega paralleelne, siis vedelik seisis sellel joonel ja tasane külg oli horisontaalne. Kui joon oli 90-ga aluse suhtes risti, siis seisis vedelik sellel joonel ja tasane külg oli risti.
Kasutusala.
Inklinomeetreid kasutatakse mitmesugusteks mõõdistamistoiminguteks ehitustel või puuraukude puurimisel. Inklinomeetriga mõõdetakse näiteks kalde gradienti tunneli projekteerimisel ja kaevamisel. Tunnelite ja kaevikute tegemisel saab selle abil jälgida maapinna ja kiviplokkide võimalikku nihkumist. 
Samuti saab inklinomeetri abil jälgida nõlvade stabiilsust nii ehituse ajal kui ka pärast seda. Metsanduses saab inklinomeetri abil, kasutades nurgafunktsiooni arvutust, määrata puude kõrgust. Inklinomeeteranduri saab paigaldada vertikaalselt puuraukudesse, seinapinna kõrvale või konstruktsioonelementidesse.
Täpsus.
Teatud ülitundlike elektrooniliste inklinomeetri andurite väljundresolutsioon võib olla kuni 0,0001°, sõltuvalt tehnoloogiast ja nurga suurusest võib see kahaneda 0,01°. Inklinomeetri tõeline või absoluutne täpsus (mis on summeeritud koguviga) on anduri algkomplektide kombinatsioon: tundlikkus nullnihke suhtes, anduri sirgjoonelisus, hüsterees ja korratavus ning tundlikkus. Elektroonilise inklinomeetri täpsus jääb vahemikku ± 0,01–2° sõltuvalt andurist ja keskkonnast.
Inklinomeetri kasutamist mõjutavad tegurid:
Barle'i jõgi

Barle'i jõgi asub Edela-Inglismaal Exmoori rahvuspargis Somerseti krahvkonnas.
Jõe pikkus on 12 kilomeetrit. Ta suubub Exe jõkke, mis omakorda suubub La Manche'i.
Barle'i jõe kõige suuremad vaatamisväärsused on selle jõe sillad, millest mõned on väga vanad. Tarr Stepsi kiviplaatsild võib olla isegi 3000 aastat vana. Tähelepanu väärib ka kivist keskaegne võlvkaarne Withypooli sild.
Barle'i jõgi läbib 1,2 ha suuruse tiigi. Selle rajasid John Knight ja tema poeg 19. sajandil tammi abil. Tiigi otstarve on teadmata, aga selle lähedalt on leitud väikese kanali jäänused.
Suuremas osa kulgeb jõgi jalgtee kõrval.
Barle'i jõe ülemjooks on kärestikuline, kuid sobib sõitmiseks algajatele ja keskmise tasemega kajaki- ja kanuusõitjatele.
Barle'i jõest püütakse lõhet ja forelli.
Båstadi vald

Båstadi vald on 2. järgu haldusüksus Rootsis Skåne läänis.
Valla keskus on Båstad. Suuremad asulad on veel Förslöv, Torekov, Grevie, Östra Karup ja Västra Karup.
Umeå vald

Umeå vald on 2. järgu haldusüksus Rootsis Västerbotteni läänis.
Lisaks vallakeskusele Umeåle on suuremad asulad Holmsund, Sävar, Hörnefors, Röbäck ja Obbola.
Valda läbib Umeälveni jõgi.
Exmoor

Exmoor on Suurbritannias Edela-Inglismaal Devoni ja Somerseti krahvkonnas asuv piirkond, mis on tänapäeval rahvuspark. 
Rahvuspark asutati 1954. Selle pindala on 693 km². Rahvuspargist 71% asub Somersetis ja 29% Devonis. Exmooris elab 10 600 inimest.
Umbes kolmveerand pargist on eraomanduses. Suurimad maaomanikud Exmooris on Ajaloolise Väärtusega või Looduskaunite Kohtade Riiklik Trust (10%) ja rahvuspargi juhatus (7%). Veel on suured maaomanikud riigi metsandusamet, Suurbritannia monarh ja vee-ettevõtted. Suurim eraomanik on jahimeeste huve kaitsev Badgworthy Land Company.
Kliima.
Exmooris on parasvöötme mereline kliima, natuke niiskem ja pehmem kui mujal Inglismaal.
Aasta keskmine temperatuur on Exmoori keskel rannikust kaugel Simonbathis +8,3 °C. Temperatuuri aastane ja päevane kõikumine on Exmooris väiksem kui mujal Inglismaal. Kõige soojemad kuud on juuli ja august, kus päeva maksimaalne temperatuur on keskmiselt +21 °C. Lund sajab sisemaal keskmiselt 23 päeva aastas, rannikul keskmiselt 6 päeva aastas. Püsivat lumikatet talvel ei moodustu.
Pilved moodustuvad sageli sisemaal, mägede lähedal, ja vähendavad sealset päikesevalgust. Keskmiselt paistab päike 1600 tundi aastas. Kõige rohkem päikest paistab juunis, kõige vähem detsembris.
Vihma sajab Exmoori idaosas 800 mm aastas, aga mägedes üle 2000 mm.
15. ja 16. augustil 1952 sadas ööpäeva jooksul 225 mm sademeid. Samal päeval toimus Lyni jõel asuvas Lynmouthi külas uputus, mille käigus Lyn tõusis üle kallaste ja hävitas üle saja maja. Hukkunuid oli 34.
Kultuuri- ja loodusmälestised.
Exmooris on 208 kultuuri- ja loodusmälestist. Nende seas on Dunsteri linnus, Tarr Stepsi kiviplaatsild ja Dunsteri kandehobusesild. Exmooris on 16 reservaati.
Exmoor on matkajate, mägironijate ja muidu looduses viibijate seas populaarne. Nende tarbeks on Exmooris 58 km pikkune jalgtee Colerige'i tee, mis on saanud nime 18. sajandi lõpus ja 19. sajandi alguses tegutsenud luuletaja Samuel Taylor Coleridge'i järgi ning algab tema kodu juurest. Exmoori läbivad ka 166 km pikkune Kahe Nõmme tee, mis ühendab Exmoori Dartmooriga, ja 1014 km pikkune Edelaranniku tee, mis on Suurbritannia kõige pikem jalgtee.
Dartmoor

Dartmoor on Edela-Inglismaal Cornwalli poolsaarel Devoni krahvkonnas asuv piirkond, mis on peamiselt kaetud nõmmega.
1951 rajati piirkonna looduse kaitseks Dartmoori rahvuspark. Selle pindala on 956 km². Rahvuspargi kõrgeim koht asub merepinnast 621 m kõrgusel (High Willhays) ja madalaim 24 m kõrgusel. Osalt rahvuspargi tõttu on Dartmoor saanud turismisihtkohaks.
Dartmoorile on iseloomulikud metsatud künkad, rabad ja sood.
Dartmooris on 625 km² suurune piirkond, kus aluspõhi koosneb graniidist, ja see on suurim selline koht Suurbritannia saarel. Enamasti katavad graniiti turbalademed. Graniit tungis seal maapinnale kivisöeajastul 309 miljonit aastat tagasi. Graniidiga on seotud gravitatsiooniline anomaalia. Anomaalia uurimine on aidanud kindlaks määrata graniidimassi kuju, suurust ja ulatust.
Dartmoorist algab hulk jõgesid. Pikim neist on Taw, mis voolab põhjakaarde ja suubub Barnstaple'i lahte.
Cornwalli kliima on Suurbritannia saare kõige pehmem. Püsivat lumikatet ei moodustu. Vegetatsiooniperiood on kõrgeimatel tippudel 175 päeva aastas ja see on tüüpiline näiteks Eestilegi, seevastu rannikul kestab vegetatsiooniperiood 300 päeva. Kliima on mereline, suvelgi ei tõuse temperatuur õieti üle +20 °C.
Sademeid on väga palju, suvel pisut vähem, talvel rohkem. Keset Dartmoori Princetownis 453 m kõrgusel merepinnast sajab aastas 1975 mm, kõige rohkem detsembris (251 mm) ja novembris (234 mm), kõige vähem mais (100 mm) ja aprillis (109 mm).
Dartmooris on Briti armee enam kui 200 aastat korraldanud laskeharjutusi.
Grigori Skulski

Grigori Skulski (vene keeles Григорий Михайлович Скульский; 9. oktoober 1912 Mõrgorod – 12. juuli 1987 Rakovo, Valgevene) oli juudi rahvusest Ukraina ja Eesti ajakirjanik ja kirjanik, kes kirjutas vene keeles.
Skulski sündis Mõrgorodis (Poltaava kubermangus, praegu Ukraina) arsti pojana. Lõpetas aastal 1931 Kiievi rahandus-majandustehnikumi ja aastal 1937 Kiievi Pedagoogilise Instituudi filoloogiateaduskonna. Aastatel 1937–1941 töötas ta õpetaja ja teadusliku töötajana. II maailmasõja ajal oli ta aastatel 1941–1945 rindeajakirjanik. Aastatel 1949–1952 töötas ta sõjalaevastiku ajalehe На вахте toimetuses. Pärast demobiliseerimist jäi elama Eestisse.
Aastatel 1963–1964 oli ta ajalehe Sovetskaja Estonija toimetuse osakonnajuhataja, seejärel Tallinnfilmi stsenaariumikolleegiumi liige ja kutseline kirjanik. Oli filmi "Varastati Vana Toomas" (Tallinnfilm, 1970) üks stsenariste. Skulski suri 1987. aastal Valgevenes Rakovos. Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Isiklikku.
Üks tema tütar on kirjanik, tõlkija ja ajakirjanik Jelena Skulskaja, tütretütar Marina Skulskaja on Peterburis elav ülikooli kostüümiajaloo õppejõud ja moeajakirjanik. Teine tütar on Zoja Gabovitš, arst-homöopaat.
Dunsteri linnus

Dunsteri linnus (inglise keeles "Dunster Castle") on linnus Inglismaal Somerseti krahvkonnas Dunsteri väikelinnas.
Dunsteris, mäekünka otsas on linnus asunud enam kui 1000 aastat. Sealt on leitud juba rauaajast pärit inimtegevuse jälgi.
1086 koostatud Viimsepäevaraamatus on kirjas, et samas paigas asus linnus juba enne 1066. aastat, mil William I Inglismaa vallutas. Ühtlasi mainiti seal, et William annetas selle William de Moyonile, kes oli Somerseti šerif. Tema poeg William de Mohun oli Matilda ustav poolehoidja ja Stephen korraldas tema vastu sõjakäigu, aga leides, et Dunsteri linnust on liiga raske vallutada, loobus ta sellest pärast mõningast piiramist.
Esialgu oli kindlus üksnes linnamäe tipul. 13. sajandil laskis Reynold Mohun ehitada kindlustatud kivihoone ka kindluse küljele. Linnuse 1260. aasta kirjelduse järgi olid seal eesruum, toidukamber, sahver, köök, küpsetusruum, kabel, rüütlite saal, 3 torni ja keldris vangla. 13. sajandi lõpus olid mõned katused kaetud vaskplekiga ja mõned puulaastudega.
William de Moyoni järeltulijad elasid Dunsteri linnuses kuni 1376, mil suri John de Mohun ja Johni lesk Joanne müüs selle leedi Elizabeth Luttrellile. Viimase järglastele kuulus linnus kuni 1976.
Hugh Luttrell oli sõjajalal Henry V-ga. Ta laskis linnust remontida ja laiendada, püstitades 1419–1424 suure väravamaja ja selle juurde kindlustatud väravatornid. Need väravatornid ongi vanimad säilinud ehitised linnuses.
15. sajandiks oli meri taandunud ja Luttrellid rajasid selle kohale hirvepargi. Edward IV konfiskeeris 1460 Luttrellidelt nende valdused, andes need Herbertsitele, aga kui Henry VII 1485 troonile tõusis, said Luttrellid linnuse tagasi. 16. sajandil rajas Andrew Luttrell linnuse kummalegi küljele müüri. Kui George Luttrell päris 1571 linnuse, oli see lagunenud ja omanikud elasid mujal. 1617 palkas George Luttrell arhitekt William Arnoldi, et see projekteeriks lagunenud hoone asemele uue. Arnoldi tööst on vähe säilinud, sest 1680. aastatel moderniseeriti selle sisemus täielikult ning 1868 laskis arhitekt Anthony Salvin selle täielikult ümber ehitada ja laiendada.
Inglismaa kodusõja ajal toetasid Luttrellid alguses parlamenti. 7. juunil 1643 ründasid rojalistid linnust ja see alistus. Linnuseomanik Thomas Luttrell vahetas poolt ja toetas seejärel rojaliste, kuni suri järgmise aasta veebruaris. Parlamendi väed alustasid 1645. aasta oktoobris Dunsteri vastu sõjakäiku ja piirasid novembris linnuse ümber. Piiramine kestis seni, kuni linnus 1646. aasta aprillis alistus. Seejärel tabas Dunsteri linnust paljude teiste rojaliste toetanud linnuste saatus: kõik nende kindlustused lammutati, et nad ei saaks enam parlamendi vastu välja astuda. Säilisid üksnes alumine hoone ja kahe torniga väravamaja. Arnoldi projekteeritud ja 1617 rajatud hoone jäeti puutumata.
Linnus kuulub Exmoori rahvuspargi vaatamisväärsuste hulka.
2011. aasta maailmameistrivõistlused rahvusvahelises kabes

2011. aasta maailmameistrivõistlused rahvusvahelises kabes peeti Hollandis Emmeloordis ja Urkis 7. – 28. maini 2011. aastal. Need võistlused on üheks osaks ka Hollandi Kuningliku Kabeliidu (KNDB) 100. aastapäeva üritustest. Võistlused peetakse 20 osavõtjaga ringsüsteemis turniirina. Et 2009. aastal Brasiilias toimuma pidanud maailmameistrivõistliused jäid ära, siis oli suur segadus praegusele turniirile osavõtjate selgitamisega. Lõppude lõpuks lunastasid endale koha järgmised mängijad: Aleksandr Švartsman, Aleksei Tšižov, Aleksandr Georgijev, Aleksandr Getmanski ja Murodoullo Amrillaev (kõik Venemaa), Alexander Baljakin, Roel Boomstra, Wiebe van der Wijk ja Pim Meurs (kõik Holland) Edvard Bužinskij ja Aleksej Domchev (mõlemad Leedu), Ališer Artõkov (Usbekistan), Dul Erdenebileg (Mongoolia), Alexander Mogiljanski (USA), Jean-Marc Ndjofang (Kamerun), Mor Seck ja Ndiaga Samb (mõlemad Senegal), Allan Silva (Brasiilia), Vadim Virnyi (Saksamaa) ning Moussa Camara (Guinea). Et Samb ja Camara teatasid viimasel hetkel oma loobumisest siis pääsesid turniirile nende aseme varudena Guntis Valneris (Läti) ja Anatoli Gantvarg (Valgevene).
Pille Lukin-Kangur

Pille Lukin-Kangur (sündinud 15. mail 1973) on eesti näitleja.
1996 lõpetas ta Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli (17. lend). Töötas aastatel 1996–2006 näitlejana Eesti Draamateatris.
Seriaalis "Wikmani poisid" mängis ta Brittat. Ta mängis seriaalis "Eestlane ja venelane".
Isiklikku.
Alates 2005. aasta juunist on ta abielus Guido Kanguriga. Neil on poeg Karl Artur ja tütar Anna Aurelia.
Antti Kammiste

Antti Kammiste (sündinud 25. novembril 1966) on eesti muusik.
Kammiste on õppinud Haapsalu Gümnaasiumis ja Haapsalu Muusikakoolis klaverit ning Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis muusikateooriat ja klaverit. 
Ta on mänginud klahvpille ansamblites In Spe, Just Knud Qvikstad ja Mr. Lawrence ning tegi kuni 2023. aasta augustini koostööd laulja Ivo Linnaga. 
2023. aasta sügisest on ta olnud klaverisaatja Vikerraadio saates "Virgutusvõimlemine" ja 2024. aastast ka Taaramäe lasteaia muusikaõpetaja.
Ta on olnud TV3 saate "Hoia ja keela" (2006) saatejuht ning palju aastaid meelelahutussaate "Tähed muusikas" üks ansamblijuhte ja kapteneid.
2024. aasta kevadel osales ta võistlejana Kanal 2 telesaates „Tähtede täht“ ning sügisel Telia/Inspira telesaates "Masterchef Eesti".
Isiklikku.
Antti Kammiste mõlemad vanemad olid õpetajad.
Antti Kammistel on kahest kooselust kolm last. Tema poeg on kitarrist Mark Eric Kammiste.
Suviti peab ta Haapsalus kohvikut Küünik.
Plaan

 
Plaan on kavatsus teha midagi tulevikus. Plaani kujundamise aluseks on visioon või eesmärk, mida soovitakse saavutada. 
Plaani koostamist kutsutakse planeerimiseks. Planeerimist kasutatakse äritegevuse ja ruumi kasutamise planeerimisel. Planeerimine planeerimisseaduse kohaselt on ruumilise planeeringu läbi viimise protsess vastavalt seaduses ettenähtud menetlemise korrale.
Avalik arutelu

Avalik arutelu on arutelu, kus on õigus osaleda igaühel. Õigusteaduslikumalt on see avalik istung asja arutamiseks avatud menetluse korral.
Avalikud arutelud on kohustuslikud:
Avalikustamise eesmärk on tagada ühiskonnaliikmete võimalus kaitsta oma huve ja olla teadlik planeeringu, arengukava, keskkonnamõju hinnangu sisust või riigis kehtivast õiguslikust korrast vms. 
Avalike arutelude liigid.
Liigid planeerimisseaduse järgi.
Planeerimisseaduse järgi on ruumilised planeeringud, mille puhul tuleb korraldada avalikke arutelusid:
Planeeringute avalikke arutelusid on kahte liiki: ühed on planeeringu lähtekohtade tutvustamiseks ja planeeringu sisu väljatöötamisel aktiivselt osalemiseks, teised viiakse läbi peale vastuvõetud planeeringu avaliku väljapaneku lõppu ja seal arutatakse peamiselt avaliku väljapaneku aegseid märkuseid. Neil reeglina uusi ettepanekuid enam vastu ei võeta.
Üleriigilise planeeringu ja maakonnaplaneeringu avalikke arutelusid korraldab riik. Üld- ja detailplaneeringu lähteseisukohtade, eskiislahenduste ja planeeringu elluviimisega kaasneda võivate mõjude tutvustamiseks korraldab avalikke arutelusid kohalik omavalitsus. Üldplaneeringu koostamisel on arutelud alati kohustuslikud. Detailplaneeringu lähteseisukohti ja eskiislahendusi tutvustavate väljapanekute ja avalike arutelude vajaduse määrab kohalik omavalitsus. Nendel aruteludel võib teha ettepanekuid lahenduse muutmiseks või esitada vastuväiteid.
Avalik arutelu keskkonnamõju hindamise menetlusel.
Avalik arutelu on keskkonnamõju hindamise menetluse üks etapp, mille haldusorgan korraldab enne õigusakti andmist.
Kathrin Schmidt

Kathrin Schmidt (sündinud 12. märtsil 1958 Gothas) on saksa kirjanik.
Schmidt elas algul Gothas ja alates 1964. aastast Waltershausenis. Pärast keskkooli õppis ta aastatel 1976–81 Jena ülikoolis ja sai diplomi psühholoogias. Seejärel töötas ta 1981–82 Leipzigi ülikoolis assistendina ja Berliinis Rüdersdorfi kreisihaiglas lastepsühholoogina. 1986–87 läbis ta Leipzigis Johannes Becheri nimelises kirjandusinstituudis erikursuse. Pärast seda tegutses ta Ida-Berliini ümarlauas ning 1990–91 naisteajakirja Ypsilon toimetajana. Aastani 1993 töötas ta Berliini Võrdleva Sotsiaalse Uuringu Instituudi teadusliku kaastöölisena. Alates 1994. aastast on ta vabakutseline kirjanik. Ta on Saksamaa PEN-klubi liige.
Kathrin Schmidt hakkas juba teismelisena luulet kirjutama ja avaldama. Tema luuletusi iseloomustab täpne rütm, jõuline tundeline kõne ja sagedane sõnamängude kasutamine. Tema romaane on nende rikkaliku sündmustiku tõttu mõnikord maagiliseks realismiks nimetatud. Kathrin Schmidt on ülevoolava kujutlusvõimega jõuline kirjanik, keda kriitikud on võrrelnud varase Irmtraud Mogneri ja Günter Grassiga.
Seni on tema suurim kirjanduslik saavutus autobiograafiliste sugemetega romaan "Sa ei sure". Autor kirjeldab selles kirjaniku Helene haiguse ja paranemise lugu. Helenet tabas rabandus, mis võttis temalt kontrolli tema keha ja kõnevõime üle, ning ta peab uuesti kõnelema õppima.
Kathrin Schmidt elab Berliinis Mahlsdorfis. Ta on abielus ja viie lapse ema.
Katioonne polümerisatsioon

Katioonne polümerisatsioon ehk katioonpolümerisatsioon on üks ahelpolümerisatsiooni viisidest, milles aktiivsete osakestena osalevad monomeeri molekulidest moodustunud katioonset tüüpi intermediaadid.
Katioonse mehhanismi järgi polümeriseeruvad elektronodonoorseid asendusrühmi sisaldavad alkeenid ja teatud heterotsüklilised ühendid. Siin ahelreaktsioon genereeritakse monomeerist happelise (s.t. katioonse) initsiaatori toimel. Tavaliselt on selleks tugevad prootonhapped (H2SO4, HClO4 jt) või Lewise happed (BF3, AlCl3, SnCl4, FeCl3 jt). Reaktsiooni initsieerimine Lewise hapete toimel vajab kokatalüsaatori (näiteks vähene hulk vett H-OH või polaarset ühendit R-Cl või R-OH jm) osalust. Initsieerimisreaktsioonis moodustuvad karbokatioonid või ioonpaarid või oksooniumioonid jm. Alkeenide aktiivsuse rida on üldiselt samane moodustuvate karbokatioonide stabiilsuse reaga, kusjuures katioonide aktiivsus muutub vastupidises suunas. Heterotsüklid reageerivad tsükli avanemisega (nimetatakse tsükliavamispolümerisatsioon, milles moodustuvad lineaarsed polümeerid), kusjuures nende reaktsioonivõime on oluliselt seotud tsükli steerilise pingega.
Katioonse polümerisatsiooni mehhanism.
Näiteks alkeeni (siin lihtsustatult C=CR’ ilma vesiniku aatomeid näitamata) polümerisatsioon katioonse mehhanismi järgi näiteks AlCl3 toimel (kokatalüsaator R-Cl) või BF3 toimel (kokatalüsaator H2O):
1) R–Cl + AlCl3 → R+ + AlCl4- 
 R+ + C=CR’ → R–(C–CR’)+
2) H2O + BF3 → H+(BF3OH)-
 H+(BF3OH)- + C=CR’ → H–(C–CR’)+
See reaktsioon annab polümeeri ahelale algusrühma.
R–(C–CR’)+ + n C=CR’ → R–(C–CR’)n+ 
R–(C–CR’)n+ + R–Cl → R–(C–CR’) nCl + R+ 
R–(C–CR’)n+ + AlCl4- → R–(C–CR’) nCl + AlCl3
Mäng sõiduplaaniga

"Mäng sõiduplaaniga" on Seichō Matsumoto 1958. aastal ilmunud kriminaalromaan.
Kõigepealt ilmus jutustus ajalehe joonealusena aastatel 1957–1958. Raamatuna andis selle esimesena välja Jaapanis 1958. aastal kirjastus Kobunsha. Inglise keeles avaldati romaan pealkirjaga "Points and Lines".
Sisututvustus.
Jutustuse sündmused leiavad aset Fukuoka linnas. N. ministeeriumi ühe osakonna juhataja abi Kenichi Sayama ja tema armuke on sooritanud enesetapu. Uurimise edenedes avastab peategelane end peagi valitsuse ja N. ministeeriumi vahelisest altkäemaksuafäärist.
Eestikeelsed väljaanded.
Eesti keeles ilmus teos Eesti Raamatu kirjastuselt sarjas "Mirabilia" 1974. aastal Agu Sisaski tõlkes.
Tallinna parandusvangla

Tallinna parandusvangla (saksa keeles "Zuchthaus") oli 18.–19. sajandil Tallinna vanalinnas Rataskaevu tänaval majas nr 38 tegutsenud kinnipidamisasutus.
Tallinna parandusvanglas hoiti nii kohtu poolt süüdi mõistetuid kui ka kohtuliku eeluurimise all olnud inimesi. Vange kasutati linnaturu, väljakute ja tänavate koristamisel, samuti lõhkusid nad talviti Tallinna linnakaevude ümbert jääd.
Tallinna parandusvangla ehitamiseks korraldati aastatel 1746–1748 loterii, millest saadud rahaga omandati hoone Rataskaevu tänaval, mis kohandati vanglaks. Vangla tegutses 1820. aastateni, kui asutati uus eeluurimisvangla Vene tänaval.
Värvmadar

Värvmadar ("Galium boreale") on madaraliste sugukonda madara perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.
Värvmadara levila ulatub Põhja-Euroopast lõuna poole Põhja-Itaaliasse ning ida poole Väike-Aasiasse ja Armeeniasse. Austrias ja Ida-Saksamaal on ta üsna levinud, aga Lääne-Saksamaal haruldane ja puudub laialdastel aladel täielikult.
Värvmadar võib kasvada mitmesuguse niiskusega elupaikades alates suhteliselt kuivadest kuni märgade rohumaadeni. Tavaliselt kasvab ta hõredates sega- ja lehtmetsades, harvem stepis. Mägedes kohtab teda kuni metsapiirini. Talle sobib niiske pinnas, mistõttu kasvab sageli veekogu kaldal. Kõige paremini kasvab ta lubjarikkal savi- või turbamullal.
Teisest valgeõielistest madaratest saab värvmadarat eristada kahe tunnuse poolest: lehed on neljakaupa männases ning taimel on neljakandiline 20–50 cm kõrgune püstine sile ja jäik vars. Ainult maa lähedal võib vars tõusev olla. Vars võib olla nii lihtne kui harunenud. Tavaliselt on vars sile, vahel lühikeste jäikade karvadega. Vars on neljakandiline.
Lehed on tumerohelised, süstjad ja kolme soonega, 1½–4 cm pikad ja 3–6 mm laiad. Leheserv on tagasi keerdunud ja kare.
Valged lõhnavad õied on koondatud tihedatesse kohevatesse pööristesse. Õied on meeldiva meelõhnaga. Taim õitseb juunist augustini. Üksikõied on valged, läbimõõduga 3 mm, mõlemasoolised ja 4 kroonlehega. Vili on 2½ mm pikk ja kaetud tagasi paindunud ogakestega. 
Värvmadara puitunud risoom sisaldab steroidseid saponiine, parkaineid, kumariine, flavonoide ja antrahinoone. Maapealne osa sisaldab eeterlikke õlisid, glükosiide, triterpenoide, iridoide, parkaineid, antrahinoone, alkaloide ja C-vitamiini.
Eestis on värvmadarat traditsiooniliselt kasutatud nii ravimtaimena kui ka lõnga värvimiseks. Madarapunane on värvmadara juurtest saadud püsikindel ja mahe punane värv. See oli Eestis üks kõige armastatumaid taimedest saadud värve kuni 19. sajandi teise pooleni. Korjatud madarajuured tavaliselt kuivatati, seejärel tambiti peeneks ja hapendati mõne päeva jooksul kalja sees, misjärel lõngu leotati mitu päeva selles värvivedelikus.
Õied ja lehed sisaldavad rikkalikult renniini, mis paneb piima hapnema, ja sellepärast kasutati seda Hollandis juustu valmistamisel.
Madaralised

Madaralised ("Rubiaceae") on seltsi "Rubiales" kuuluv sugukond. Sugukonda liigitatakse 626–660 taimeperekonda 11 150 – 13 150 taimeliigiga.
Klassifikatsioon.
Eestis leidub sellest sugukonnast nelja perekonna esindajaid:
Madarik

Madarik ("Sherardia arvensis") on Eestis esinev võõrliik, mis kuulub madaraliste sugukonda. 
Esimesed madarikutaimed viidi Tartu botaanikaaeda 1904. aastal, kust see liik hiljem ka loodusesse pääses.
Kai Aareleid

Kai Aareleid (sündinud 26. septembril 1972) on eesti tõlkija ja kirjanik.
Ta on õppinud dramaturgiat Soome Teatriakadeemias ja ilukirjanduse tõlkija-toimetaja lisaeriala Tallinna Ülikoolis. Tõlkinud ilukirjandust inglise, hispaania, soome ja portugali keelest, muuhulgas David Mameti, Bruce Chatwini, Carlos Ruiz Zafóni, Javier Maríase, Jorge Luis Borgese ja Isabel Allende loomingut.
Bibi Raid

Bibi Raid (sündinud 4. jaanuaril 1980) on eesti tõlkija ja õpetaja.
Ta on tõlkinud eesti keelde näiteks Michael Scotti ja Jonathan Stroudi teoseid.
Arukaerand

Arukaerand ("Helictotrichon pratense") on üks kahest kaerandi perekonda kuuluvast kõrrelisest Eestis. 
Arukaerand, erinevalt aaskaerandist, moodustab tiheda mätta. Tema vars püstine, jäik, kuni 1 m kõrge. Lehed on paljad, kuival ajal ääred kaetud, veidi sinakashalli tooniga lehe alumisel poolel. Õisik on pööris, kitsas ja üsna kare, alumised varred 1–2 kaupa (aaskaerandil 3–5 kaupa). 
Kasvavad kuivadel lubjarikastel niitudel, peamiselt jõeorgudes, kus aluspõhjaks on lubjakivi. 
Eestis tavaline liik. Õitseb mais-juunis.
Reinhold Ernst Leonhard Girgensohn

Reinhold Ernst Leonhard Girgensohn (2. veebruar/14. veebruar 1827 Apekalns – 27. veebruar/9. märts 1886 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Algõpetuse sai ta koduõpetaja käest. Aastatel 1841–1846 õppis ta Riia kubermangugümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1846–1850. Töötas aastatel 1851–1852 Peterburis koduõpetajana. Ordineeriti 6. detsembril/18. detsembril 1852 õpetajaks.
Oli aastatel 1852–1853 Peterburi Jeesuse koguduse (lätikeelse koguduse) adjunktõpetaja. Aastatel 1853–1870 oli (kutsuti 11. septembril/23. septembril 1853) Kuressaare Laurentiuse koguduse abiõpetaja ja samaaegselt Kuressaares usuõpetajaks. Aastatel 1870–1886 (kutsuti 5. jaanuaril/17. jaanuaril, introdutseeriti 11. jaanuaril/23. jaanuaril 1870) oli ta Tallinna Oleviste koguduse ülemõpetaja, lisaks sellele sai 30. mail/11. juunil 1870 Tallinna superintendendiks.
Isiklikku.
Tema isa Otto Christoph Heinrich Girgensohn oli Apekalnsi, Alūksne ja Zeltiņi koguduse õpetaja ning Tallinna Oleviste koguduse ülemõpetaja ja Tallinna konsistoriaalringkonna superintendent. Onu Wilhelm Johann Friedrich Girgensohn oli Mazsalaca ja Matīši koguduste õpetaja, onupoeg Wilhelm Johann Friedrich Girgensohn oli Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetaja.
Kosejõe Kool

Kosejõe Kool oli erivajadustega õpilastele ette nähtud üldhariduskool (põhikool), mis tegutses aastatel 1943–2020 Harju Maakonnas Kose vallas Kose-Uuemõisas. Kooli asutas 1943. aastal Hugo Valma.
Kool asus Kose-Uuemõisa mõisas. Kosejõe Kool lõpetas tegevuse 2020. aastal, kui see liideti Kose Gümnaasiumiga.
Kuivajõe sängi kaitseala

Kuivajõe sängi kaitseala on Harjumaal Kose vallas Kuivajõe kaitseks loodud looduskaitseala.
Kaitseala asutati 1960. aastal eesmärgiga kaitsta Kuivajõe sängi 3 kilomeetri ulatuses alates jõe neeldumiskohast, samuti toonase Kuivajõe külanõukogu Karla küla Lauristini-nimelise kolhoosi kaskede puiesteed. Kuivajõe sängi kaitseala pindala on 22 hektarit.
Kristjan Zobel

Kristjan Zobel (sündinud 19. mail 1960 Tallinnas) on eesti ökoloog. 
Ta lõpetas aastal 1978 Tallinna 7. Keskkooli. Aastal 1983 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli.
Kaitsnud doktoritöö õhusaaste mõjust Baikali järve ümbruse samblikele. Ta on ökoloogia õppejõud ja mitme teaduskraadi kaitsnu juhendaja.
Ta on Tartu Ülikoolis taimede evolutsioonilise ökoloogia korraline professor ning ökoloogia ja maateaduste instituudi botaanika osakonna juhataja.
Isiklikku.
Tema isa on arhitekt ja arhitektuuriajaloolane Rein Zobel, vend on bioloog Martin Zobel.
Asko Lõhmus

Asko Lõhmus (sündinud 12. juulil 1974) on eesti ökoloog, keskkonnateadlane ja looduskaitsja.
Asko Lõhmuse teadustöö põhiteemad on metsade bioloogiline mitmekesisus ja struktuur, ohustatud liikide elupaigavalik, nende elupaikade kaitse teaduslikud alused, Eesti linnustiku seisund ja seire.
Hariduskäik.
Asko Lõhmus on lõpetanud 1992. aastal Tartu 2. Keskkooli hõbemedaliga, 1998. aastal Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna bioloogia erialal bakalaureuseõppes ning 1999. aastal Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna loomaökoloogia magistriõppes. 2003. aastal kaitses ta Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonnas doktoritöö ja sai doktorikraadi.
1999. aastal kaitses ta magistritöö "Regulaarsed fluktuatsioonid Eesti röövlinnupopulatsioonides ja nende seos uruhiirlaste dünaamikaga" ja 2003. aastal doktoritöö röövlindude elupaigaeelistuste teemal, mõlemad Raivo Männi juhendamisel. 
Teadustegevus.
Ta on osalenud Eesti punase raamatu, Eesti metsanduse arengukava, Eesti looduskaitse arengukava ja Eesti säästva metsanduse standardi koostamisel ning projektides "Uudsed ökosüsteemid ja ökoloogiline taastamine säästva looduskasutuse kontekstis" ja "Kõdusoometsade looduskaitseperspektiiv". Lõhmus on ligikaudu 25 rahvusvahelise teadusajakirja retsensent. Ta on aastaid keskendunud metsaökoloogiale. 
Lõhmus on juhendanud kuus doktoritööd ja kümme magistritööd, 2018. aasta jaanuari seisuga juhendab nelja doktoranti. Lõhmus esines 2018. aasta märtsis seminaril "Looduskultuuri seminar: loodushoiu sõnumid".
Isiklikku.
Asko Lõhmus sündis 12.07.1974 Rakveres. Ta ema on kirjandusteadlane Ele Süvalep ja isa oli kirjanik Aivo Lõhmus.
Asko Lõhmus on pärit kultuurilembelisest suguvõsast, kus looduse huvi äratasid temas ühised metsas käigud. Ta käis koolieelikuna isaga Iisaku ja Varbuse metsades ning hakkas kirjutama üles lindude nimesid ja tundma väga varajaselt huvi ornitoloogia vastu. Põhikoolis hakkas Asko koos Einar Tammuri ümber koondunud noorte looduseuurijatega (sh. Arne Ader, Urmas Sellis jt) metsas käima ning sealt algas ta iseseisev loodushuvilise elu.
Asko Lõhmusel on 4 last, kellest kolm on eelnevast abielust Piret Lõhmusega ja üks elukaaslase Kadri Runneliga.
Savisaar – tujukas mängur

"Savisaar – tujukas mängur" on 2011. aastal ilmunud Tuuli Kochi biograafiline teos Eesti poliitikust Edgar Savisaarest.
Raamat ilmus kirjastuses Ajakirjade kirjastus, ISBN 9789949476282, ISBN 9789949476398 (e-raamat).
Meeskoor

 
Meeskoor on kooriliik, mille lauljaiks on häälemurde läbinud mehed ning häälerühmadeks tavaliselt I tenor ja II tenor ning bariton ja bass (ühendkooris vastavalt I ja II bass). Paljude maade koorimuusikas on rikkalik spetsiaalselt meeskooridele kirjutatud repertuaar, Eesti kõige tuntumad koorilaulud ("Mu isamaa on minu arm", "Koit" jt) on loodud nii mees- kui ka segakooriseades.
Esimesel kolmel Eesti üldlaulupeol esinesid ainult mehed (meeskoorid ja pasunakoorid). Hiilgeaegadel on Eestis olnud ligi 60 iseseisvaid kontserte andvat meeskoori, praeguseks (üldlaulupeo eel 2014) on neid jäänud vaid 30 ning kolmes maakonnas puuduvad nad hoopis (Hiiu-, Põlva- ja Valgamaa). Noorte meeste kooridest on mitmed võtnud enda kõrvale ka naislauljad ning muutunud sega- või kammerkoorideks. Maapiirkondade koorid vananevad ega leia noori lauljaid, seega ei suuda alal hoida kontserttegevust ja osalevad vaid küla- ja laulupidudel. See seab kahtluse alla meeskooride kui eraldi kooriliigi püsimise üldlaulupidudel. Meeskooride laulupäevade traditsioon on olnud ka väiksematel lavadel Viljandis, Tartus, Rakveres, Pärnus, Saaremaal, Haapsalus, Toilas jm.
Mujal maailmas on meeskoorilaul kõige elujõulisem ilmselt Soomes, kus meeskooride liit (Suomen mieskuoroliitto) ühendab üle 120 meeskoori ja korraldatakse kooriliigi laulupidusid üle maa. Neil on sageli osalenud ka Eesti paremad meeskoorid, kel on sõpruskoorid üle lahe. 2012. aastal korraldati Tartus rahvusvahelised Põhja- ja Baltimaade meestelaulu päevad.
Ḩizb at-Taḩrīr

Ḩizb at-Taḩrīr (araabia: حِزْبُ التَحْرِير; 'Vabastamispartei') on rahvusvaheline panislamistlik poliitiline partei, mille eesmärgiks on ajaloolise Kalifaadi taastamine ja kõigi islamimaade ühendamine šariaadiseadustele tugineva valitsuse alla.
Hizb at-Tahrir suhtub vägivalda poliitilise võitluse vahendina ametlikult eitavalt ja peab süütute inimeste tapmist islamiseadustega keelatuks. Organisatsioon on aga osalenud riigipöördekatsetes ja selle ideoloogilistes tekstides on täheldatud õigustusi vägivallale. Venemaal ja Kesk-Aasia riikides loetakse parteid terroriorganisatsiooniks ja mitmes Araabia riigis on see keelatud.
Saksamaal on Hizb at-Tahrir keelatud kui antisemiitlik organisatsioon.
Kesk-Aasia riikide valitsused on oma repressiivset ja autoritaarset poliitikat põhjendanud vajadusega ohjeldada Hizb at-Tahriri.
Partei struktuuris ja ideoloogias on nähtud paralleele marksismi-leninismiga.
Partei rajas 1952. aastal Jordaania kontrolli all olnud Jeruusalemma osas Taqiuddin al-Nabhani. Organisatsiooni loomise eesmärk oli ärgitada umma uuele tõusule ja vabastada see uskmatute (kafiiride) mõtetest, seadustest ja ülemvõimust.