tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tait

Tait ("Gallinula chloropus"), varasema nimetusega tiigikana, on ruiklaste sugukonda kuuluv linnuliik. 
Levila.
Tait esineb kõikidel mandritel, välja arvatud Austraalia ja Antarktis.
Euroopas pesitseb 0,9–1,2 miljonit paari.
Eestis on tait suhteliselt väikesearvuline haudelind. Tema pesitsusaegset arvukust hinnatakse 700–1500 paarile, talvist arvukust 0–5 isendile. Tait on rändlind.
Välimus.
Tait on 32–35 cm pikk ja kaalub 170–490 g. Tal on mustjas sulestik ja punane laubakilp. Küljel on valged vöödid ja saba allkülg on valge.
Ujudes noogutab rütmiliselt pead.
Alamliigid.
Eristatakse umbes 12 alamliiki.
Hargla kihelkond

Hargla kihelkond (lühend Har; võru keeles "Harglõ", saksa keeles "Kirchspiel Harjel") oli ajalooline kihelkond Võrumaa lääneosas ja Tartu ning Võru kreisis Liivimaa kubermangus.
Piirkonna ajalugu.
Kihelkond asutati 1694. aastal Urvaste ja Koivaliina kihelkonna ("Gaujiena") äärealade baasil.
Hargla kihelkonna mõisad.
Kihelkonnas paiknes 8 mõisat – 1 kirikumõis ning 6 rüütlimõisast peamõisat koos 1 kõrvalmõisaga. Lisaks veel 9 karjamõisat.
Hargla kihelkonna pärand.
Eesti Rahva Muuseumi kogudes on Hargla kihelkonnast umbes kolmsada eset, millest enamik on tekstiilid ja ehted. On ka majapidamistarbeid, tehnikat ja mõned veo- ja liikumisvahendid. Hulgaliselt on etnograafilisi jooniseid ja fotosid. Esimesel kogumisretkel käidi kihelkonnas 1913. aastal.
Hargla kihelkonna vallad.
1922. aastal kuulusid Hargla kihelkonda Laanemetsa, Taheva, Mõniste, Saru ja Vastse-Roosa vald.
Kihelkonna alad tänapäeval.
Hargla kihelkond on tänapäeval jaotunud umbes pooleks Võru ja Valga maakonna vahel. Kihelkonna Valgamaa osa moodustab Valga valla.
Karula kihelkond

Karula kihelkond (lühend Krl; saksa keeles "Kirchspiel Karolen") oli ajalooline kihelkond Võrumaa lääneosas ja Tartu ja Võru kreisis Liivimaa kubermangus.
Kihelkond asutati 14. sajandil. Kihelkonnakirik oli Karula kirik.
Karula kihelkonna mõisad.
Kihelkonnas paiknes 6 mõisat – 1 kirikumõis ning 2 rüütlimõisast peamõisat koos 3 kõrvalmõisaga. Lisaks veel 14 karjamõisat. 
Kihelkonna alad tänapäeval.
Kihelkonna alade enamik jääb tänapäeval Valga maakonda, välja arvatud hõreda asustusega alad kihelkonna idaosas, mis jäävad Võru maakonda Antsla ja Rõuge valda, ja kihelkonna kaguosa, mis jääb Läti Valka piirkonda. Kihelkonna tuumik moodustab endise Karula valla. Mõned külad kihelkonna edelaservast kuuluvad ka Taheva valda.
Vastseliina kihelkond

Vastseliina kihelkond (lühend Vas; võru keeles "Vahtsõliina kihlkund", saksa keeles "Kirchspiel Neuhausen") on ajalooline kihelkond Võrumaa idaosas ja Tartu ja Võru kreisis Liivimaa kubermangus.
Urvaste kihelkond

Urvaste kihelkond (ka "Antsla kihelkond"; võru keeles "Urvastõ kihlkund"; saksa keeles "Kirchspiel Anzen, Urbs Kirchspiel"; lühend Urv) oli ajalooline kihelkond Võrumaal ning Tartu ja Võru kreisis Liivimaa kubermangus.
Ajalugu.
Urvaste kihelkonna ala kuulus algselt Ugandi muinasmaakonda, hiljem Tartu piiskopkonda. Esimestena mainiti 1405. aastal Vaabina ja Antsla mõisa, 1413. aastal nimetati ka Urvaste kirikut. Liivi sõja järel jäi Urvaste kant Poola, 1625. aastast Rootsi võimu alla. Rootsi aja algul taastati sõdades hävinud kirik ning sinna saadeti esimene luteri pastor, soomlane Jacob Schomann. 1688. aastast on säilinud teade Urvaste köstrikoolist, kus õppis 25 poissi. Kihelkonnast eraldusid Karula, Kanepi ja Sangaste kihelkonnad.
Põhjasõja ajast on teada lahing Uhtjärve juures 17. juulil 1702. 1732 taastas pietistlik pastor J. Ch. Quandt köstrikooli, kus töötasid ka talurahvast pärit õpetajad Koljo Adam, Mango Hans ja Matsi Kärt. 1735. aastal tegutses kihelkonnas ka kolm mõisakooli. 1780. aastaks oli Urvastes 627 talu ja 60 popsikohta ning kokku 8820 elanikku. 1836 osteti Urvastes päriseks esimene talu Võrumaal: Linnamäe mõisale kuulunud Murru talu. 1840. aastate talurahvarahutustes osales ka Urvaste kandi rahvas, kelle mõisteti 1842. aastal Vana-Antslas toimunud sõjakohtu istungil ihunuhtlust. 1845–48 läks kihelkonnas õigeusku 830 inimest; 1847 asutati Kassimõisa õigeusu kogudus, 1895 ehitati Kraavile Püha Eliase kirik.
Eesti esimesel üldlaulupeol Tartus 1869. aastal osales ka Urvaste laulukoor, teisel laulupeol 1879. aastal tuli Vaabina orkester II kohale. 1877 loodi Eesti Aleksandri kooli Urvaste abikomitee, 1884 karskusselts Koit.
10. aprillil 1918 Riias toimunud maakoosolekul luges Vana-Antsla vallavanem Peeter Koemets ette Lõuna-Eesti vallavanemate märgukirja, milles nõuti iseseisvust ega soovitud liituda koosolekul välja pakutud Balti hertsogiriigiga. Vabadussõja ainuke lahing Urvaste kandis toimus kihelkonna lõunatipus Saeras 20. märtsil 1919 Võrumaa kaitsepataljoni ja Nõukogude Venemaa vägede vahel. Seevastu vabaneti 1941. aastal kogu kihelkonnas ja Antsla vallas Nõukogude võimust juba enne Saksa armee saabumist, 1944. aastal augustis toimusid aga ägedad lahingud Punaarmeega. Teise maailmasõja järel 1944–53 tegutsesid Linnamäel metsavennad Juhan Huska juhtimisel.
Põlva kihelkond

Põlva kihelkond (lühend Plv; saksa keeles "Kirchspiel Pölwe") oli kihelkond Võrumaal ning Liivimaa kubermangus Tartu ja Võru kreisis.
Põlva kihelkonnkirik oli arvatavalt olemas juba 13. sajandil, arvatakse, et Põlva Maarja kirik rajati aastal 1240.
Põlva kihelkonna Tartu piiskopile kuulunud aladest on mainitud 1403. aastal Adiste (Attis) vakust, 1495. aastal Kioma (Kimo) küla ja Hatiku (Hattikas) talu, 1544. aastal Meemaste (Memskul) ja Peri (Pergel) küla. Juba enne Liivi sõda oli Kirumpää alal mitmeid mõisaid: Kioma (1495. aastal – Küemahe), Peri (1544. aastal – Memskul ), Partsi (Vietinghof). 
Kihelkonna esmamainimine kirjalikes allikates on aastal 1452. 1498. aastal on kihelkonda nimetatud saksa keeles Pölwesz. algselt ei kandnud ta mitte Põlva kihelkonna nime ja võimalik, et teda tunti Alt–Kirrumpäh–Koiküll nime all. Oli olemas ka Väimela kihelkond, mis tõenäoliselt ühendati Kirumpää kihelkonnaga ja seejärel Põlva kihelkonnaga. Põlva kihelkonnas asus Kirumpää linnus, mis rajati Tartu piiskopkonna kaitseks Venemaa eest.
Põlva kihelkonna piirid kinnistusid alles pärast keisrinna Katariina II ukaasi 1784. aastal Võru linna asutamise kohta, ning 1784. aastal ostis Venemaa keisririik parun Carl Ludwig von Mengdenilt 57 000 rubla eest ära Põlva kihelkonna Võru rüütlimõisa koos härrastemajaga ning viimane anti Võru magistraadile. ja sinna 1789. aastal luteri Võru Katariina kiriku rajamisega. Seega asub kihelkonna alal kaks maakonnakeskust ehk Põlva ja Võru.
Kanepi kihelkond

Kanepi kihelkond (lühend Kan; saksa keeles "Kirchspiel Kannapäh, Kirchspiel Cannapäh") oli ajalooline kihelkond Võrumaal ja Tartu ja Võru kreisis Liivimaa kubermangus.
Kanepi kihelkonna mõisad.
Kihelkonnas oli 20 mõisat – 1 kirikumõis ja 16 rüütlimõisast peamõisat koos 3 kõrvalmõisaga, lisaks 7 karjamõisat.
Täpikhuik

Täpikhuik ("Porzana porzana") on ruiklaste sugukonda kuuluv linnuliik. 
Täpikhuik on 22–24 cm pikkune lind. Tiibade siruulatus on 37–42 cm, kaal 70–100 g. Sulestik on pruun valgete tähnidega. Sabaalune on valge.
Eestis pesitseb täpikhuikusid 1000 – 10 000 paari. 
Täpikhuik elutseb vesistel luhtadel, madalsoodel ja õõtsikutel. Talvitub troopilises Aafrikas.
Kurnas on juunis 7–13 muna. Emaslind haub 18–19 päeva.
Avaliku võtmega krüptograafia

Avaliku võtmega krüptograafia on krüpteerimise meetod, milles kasutatakse avaliku ja salajase paari. Sõnumi saatja šifreerib sõnumim kasutades vastuvõtja avalikku võtit, vastuvõtja dešifreerib sõnumi enda salajase võtmega. Salajane ehk isiklik võti on alati ainult sõnumi vastuvõtja valduses, seevastu avalik võti on mõeldud avalikuks levitamiseks. Šifreerimist ühe võtmega ja dešifreerimist teisega nimetatakse asümmeetriliseks krüpteerimiseks.
Tänapäeval kasutatakse avaliku võtmega krüptograafilisi süsteeme laialdaselt võrguprotokollides, näiteks TLS-is, selle eelkäijas SSL-is (mis on HTTPS-i aluseks) ja SSH-s. Samuti kasutatakse seda PGP, S/MIME ja digitaalallkirja puhul.
Allkirjastamine.
Avaliku võtme krüptograafia võimaldab ka sõnumite allkirjastamist. Selleks šifreerib saatja sõnumi enda salajase võtmega. Kuna sõnumit saab šifreerida ainult salajase võtme valdaja, saab vastuvõtja veenduda sõnumi autentsuses, kui dešifreerib sõnumi kasutades saatja avalikku võtit.
Pikkade sõnumite šifreerimine on väga arvutusmahukas, seepärast kasutatakse allkirjastamisel praktikas sõnumi enda asemel sõnumist arvutatud räsi. Seejuures tuleb kasutada räsifunktsiooni, mille korral on väga raske leida teist sõnumit sama räsiga. Muul juhul saaks mõnede sõnumite jaoks allkirja võltsida. Sobiv räsifunktsioon on näiteks SHA-2.
Ajalugu.
Asümmeetrilistele šifritele panid aluse Whitfield Diffie ja Martin Hellmani 1976. aastal avaldatud töös "Uued suunad kaasaegses krüptograafias" ("New Directions in Cryptography"). Mõjutatuna Ralph Merkle’i tööst avaliku võtme levitamisest, pakkusid nad välja salajase võtme edastamise meetodi üle ebaturvalise ühenduse. See võtmete vahetuse meetod sai tuntuks Diffie-Hellmani võtmevahetuse nime all ja oli esimene praktiline avalikustatud meetod salajaste võtmete vahetamiseks usaldusväärsete kasutajate vahel. 2002. aastal tegi Hellman ettepaneku nimetada see algoritm Diffie-Hellman-Merkle'i algoritmiks, tunnustades ka Merkle'i panust avaliku võtme krüptograafia leiutamisel. Sama skeemi töötas välja Malcolm Williamson 1970. aastatel, kuid seda hoiti salastatuna kuni 1997. aastani. Merkle’i avaliku võtme levitamise meetod leiutati 1974 ja avaldati 1978. Seda nimetatakse ka Merkle’i mõistatuseks.
1977. aastal töötasid teadlased Ronald Linn Rivest, Adi Shamir ja Leonard Adleman välja šifreerimisalgoritmi, mis põhines arvu teguriteks lahutamise probleemil. Süsteem sai nime nende nimede esitähtede järgi (RSA – Rivest, Shamir, Adleman). Sama süsteemi leiutas Clifford Cocks 1973. aastal, töötades Valitsusside Peakorteris GCHQ. Tööd hoiti keskuse ametisiseste dokumentide seas, seepärast ei olnud selle olemasolust teada enne 1977. aastat. RSA on esimene algoritm, mis kõlbas šifreerimiseks ja digitaalallkirjaks.
Rästas-roolind

Rästas-roolind ("Acrocephalus arundinaceus") on linnuliik põõsalindlaste sugukonnast roolinnu perekonnast.
Levila.
Rästas-roolind pesitseb suures osas Euroopast ja Aasia parasvöötmes. Rändlinnuna talvitub troopilises Aafrikas. Eestis on rästas-roolind väikesearvuline haudelind, tema pesitsusaegset arvukust hinnatakse 10 000 – 15 000 paarile.
Välimus.
Valkjas kulmutriip on selgem kui tiigi-roolinnul. 
Linnu üldpikkus on 19 cm. Kaal on 25–30 g. 
Eluviisid.
Rästas-roolind toitub putukatest, harvem sööb ka marju jm.
Alphyddan

Alphyddan on elamurajoon Rootsis Stockholmist idas Nacka vallas Svindersvikeni lahe ääres. Geograafilised koordinaadid on 59°18' N, 18°07' E.
Juba 1940. aastatel oli Nacka vald otsustanud ehitada elamuid piirkonda, mida praegu kutsutakse Alphyddaniks. Mitmel põhjusel ehitamine venis; peapõhjus oli see, et polnud teada, kust hakkab kulgema maantee "länsväg 222"'. Alles 1959. aastal koostati piirkonna detailplaneering. 
Esimene detailplaneering koostati Nacka linnaarhitektibüroos linnaarhitekt Albin Hamrini juhtimisel. Ehitamine toimus 1960–1965, ehitaja oli ehitusfirma Anders Diös AB (praegu Diös Fastigheter AB). Elamud ja garaaži projekteerisid arhitektid Sven Backström ja Leif Reinius. Kokku ehitati piirkonda 700 korterit.
Elamurajooni ehitati üksainus suur garaaž, kuhu mahub 500 autot. See oli omal ajal ainulaadne. Hiljem ehitati juurde 120 kohaga garaaž. 
Koos elamurajooniga ehitati ka Svindersviki kool (arhitekt Tore Axén).
Mudatilder

Mudatilder ("Tringa glareola") on kurvitslaste sugukonda tildri perekonda kuuluv lind.
Välimus.
Mudatilder kaalub 60–65 g. Tema tiib on 11½–13 cm pikk.
Tema selg on pruunikashall nii tumedamate kui heledamate tähnidega ja küljed on samuti tumedate tähnidega. Metstilder|Metstildrist]] on ta heledam ja ka tiivaalune on tal hele. Samuti saab neid eristada tumedate sabavöötide järgi, mis metstildril on laiad ja mudatildril kitsad. Metstildrile omast musta ja valge kontrasti mudatildril pole.
Levila.
Mudatildri levila on põhjapoolsem kui metstildril. Ta elab laialt tundra lõunaosas, metsatundras ja metsas, kusjuures pesitsusala lõunapiir on umbes 53.–54. põhjalaiuskraadil. Eestis pesitseb ta hajusalt eeskätt rabades, sest just sellised kohad meenutavad rohkem tundrat.
Mudatildri pesitsusaegset arvukust Eestis hinnatakse 3000–4000 paarile.
Mudatilder talvitub Aafrikas Saharast lõuna pool, Lõuna-Aasias ja isegi Austraalias.
Osa mudatildreid ei pesitse suvel. Selliste hulka kuuluvad noorlinnud, kes pole veel suguküpsed, kuid ka vanalinnud jätavad mõne pesitsusaasta vahele. Sellised linnud ei rändagi sageli pesitsuspaika, vaid hulguvad märksa lõuna pool ringi, aga mõnikord jäävad kogu aastaks talvitumispaika.
Eluviis.
Mudatilder on vilgas lind. Joostes nõtkutab ta tagakeha nagu linavästrik. Eriti märgatav on see vahetult pärast maapinnale laskumist.
Pärast lõunamaalt pesitsuspaika saabumist on mudatildrid üsnagi märgatavad mängulennu tõttu. Selle ajal on peaaegu vahetpidamata kuulda tema valju meloodilist laulu, mis meenutab nõmmelõokese oma. Haudumise ajaks jäävad vanalinnud vaikseks, aga pärast on neid jälle kõikjal kuulda. Sel ajal eelistavad nad laulda põõsaste või puude otsas.
Mudatildri pesa asub alati maapinnal. Täiskurnas on 4 muna. Hauvad mõlemad vanemad, ent emane rohkem, kokku 22-23 päeva.
Toitumine.
Hangib toitu madalas vees kahlates, taimestikust või õhust putukaid napsates. Peamiselt sööb mardikaid, samuti kahetiivalisi, liblikaröövikuid, usse, molluskeid, kiilivastseid, vähesel määral taimset toitu. Eelistab väiksemaid ja pehmemaid selgrootuid.
Tikutaja

Tikutaja ehk taevasikk ("Gallinago gallinago") on linnuliik kurvitslaste sugukonnast nepi perekonnast.
Välimus.
Tikutaja on väike 25–27 cm pikkune lind tiivapikkusega 37–43 cm. Ta kaalub 80–140 grammi.
Levik ja pesitsemine.
Tikutaja on Eestis üldlevinud ja üks arvukamaid kurvitsalisi. Soodsamates elupaikades ulatub asustustihedus 25 paarini km²-l.
Pesitseb madal- ja siirdesoodel, rannaniitudel, märgadel puisniitudel ja lodumetsades. Pesa ehitab mättale või kõrge rohu sisse lohku. Kurnas, mis täitub mai esimeses pooles, on 4 muna.
Ta saabub märtsi lõpul või aprilli alguses, lahkub oktoobris Lõuna-Euroopasse või Loode-Aafrikasse.
Roo-loorkull

Roo-loorkull ("Circus aeruginosus") on haugaslaste sugukonda loorkulli perekonda kuuluv röövlind.
Teaduslikult kirjeldas roo-loorkulli esimesena Linnaeus 1758.
Levila.
Roo-loorkull on levinud Euraasia parasvöötmes, ida suunas kuni Mongoolia ja Mandžuuriani, samuti Loode-Aafrikas, Madagaskaril, Réunioni saarel ja Austraalias.
Euroopas pesitseb 26 000 – 35 000 paari. Eestis on ta väikesearvuline haudelind, haudepaaride arvuga 500–1000. Eriti arvukas on ta suurtel järvedel ja madalatel lahtedel, kus on ulatuslikke roostikke. Selle järgi on ta nimegi saanud.
Levila lõunaosas on roo-loorkull paigalind, seevastu põhjaosas rändlind. Peamiselt talvitub ta Sahara-taguses Aafrikas ja Lõuna-Aasias, vähem Vahemere maades ja Lähis-Idas kuni Kaspia mere lõunarannikuni.
Välimus.
Roo-loorkulli üldpikkus on 49–60 cm, kaal 500–750 g, tiiva pikkus 36–43 cm ja tiibade siruulatus 110–140 cm. Emane on isasest tunduvalt suurem.
Täiskasvanud emaslinnu pea on ookrikarva ja tumedate tähnidega. Keha ülapool, nimelt õlasulestik ja tiibade pealmise poole kattesuled on pruunid helepruunide laikudega. Tiibade pealmise poole väikesed kattesuled on hallikad. Keha alapool on pruun ja rind ookrivärvi laikudega. Tüürsuled on pruunid, levila lääneosas hallikad, levila idaosas tumedate ristivöötidega.
Täiskasvanud isaslinnu sulestik on levila lääneosas pruuni-, halli- ja valgekirju, levila idaosas lisandub must värv. Pealagi on pruun või must ookrivärvi suleääristega. Labakattesuled, küünarhoosuled ja tüürsuled on hõbehallid. Selg ja õlasulestik on levila lääneosas pruunid, levila idaosas mustad ebamäärase heleda mustriga. Välimised labahoosuled on heleda tüviku ja musta tipuga.
Noorlind sarnaneb emasega, aga tema pealtiiva väikesed kattesuled pole hallid ja lagipea tähnid on kitsad.
Roo-loorkulli nokk ja küünised on mustad, aga jalad, vikerkest ja vahanahk kollased. Saba on suhteliselt pikk.
Eluviis.
Roo-loorkull hõljub sageli rooväljade, niitude ja luhtade kohal. Lennul on tiivad lamedas V-asendis.
Ta sööb kõige rohkem väikesi linde, näiteks kuldnokki, lõokesi ja tsiitsitajaid. Keskmiste suurusega lindudest, näiteks partidest, ruikadest ja kajakatest sööb ta täiskasvanud linde harva, rohkem noorlinde. Ta sööb ka mune, poolroiskunud kalu, konni ja pisiimetajaid, eriti närilisi.
Ta pesitseb veekogude ääres soistes kohtades, mis on kõrkjaid ja pilliroogu täis kasvanud. Pesa asub varjatud kohas keset tihnikut, harvem kaldaäärses põõsastikus. Täiskurnas on 2–6, tavaliselt 4-5 muna. Täiskurn esineb meie kandis tavaliselt mai algul. Munad on valged, mõnikord roheka varjundi ja ookrikarva tähnidega. Emaslind haub neid 33–36 päeva ja pärast seda on pojad veel peaaegu kaks kuud pesas.
Meinecke von Schierstedt

Meinecke von Schierstedt (ka Meinecke von Schierstädt; surnud 1540) oli Preisimaa ja Liivimaa ametnik, Albrecht von Hohenzollerni ja Wilhelm von Hohenzollerni kaaskondalne.
Meinecke von Schierstedt pärines Saksimaa aadlisuguvõsast ning oli Albrecht von Hohenzollerni teenistuses juba siis, kui too oli alles Saksa ordu kõrgmeister. Schierstedt oli Albrechti kirjutaja, saadik ja ametnik. 1525. aastal asus ta toetama luterlust ning jäi samal ajal Preisimaa hertsogiks saanud Albrechti teenistusse, olles 1520. aastate teisel poolel Samlandis linnuseülem.
1529. aastal siirdus Schierstedt koos Albrechti venna markkrahv Wilhelmiga Liivimaale, kus temast sai viimase kojaülem ("Hofmeister"). Järgneva kümnendi jooksul pidas ta väga tihedat kirjavahetust hertsog Albrechtiga, oli markkrahv Wilhelmi saadik ja tema haldusaparaadi juht. 1535. aastal, Saare-Lääne vaenuse ajal, kirjutas Schierstedt Albrechtile, teatades muuhulgas sellest, et markkrahv Wilhelm olevat Haapsalu toomkirikus näinud Valget Daami.
Pärast Saare-Lääne vaenuse lõppu tegutses Schierstedt Wilhelmi ja tema kaaskonna kulude kärpimise nimel, kuid peamiselt jäid kannatajateks markkrahvi ametnikud, tema sealjuures, kellele markkrahv ei suutnud palka välja maksta. Sellest tekkis tal Wilhelmiga terav konflikt, mis lahenes alles seejärel, kui Wilhelmist sai 1539. aastal Riia peapiiskop. Kuid juba järgmisel aastal Schierstedt suri.
Postiteenistus (seriaal)

"Postiteenistus" (originaalis "Going Postal") on Terry Pratchetti Kettamaailma sarja kuuluva samanimelise raamatu põhjal loodud kaheosaline telesari.
Telesarja esimene jagu oli eetris 30. mail 2010. Sarja näitas ka Eesti Televisioon 24. ja 26. detsembril 2010.
Sisututvustus.
Telesarja tegevus leiab aset Ankh-Morporki linnas, kus endine suli Niiske von Lipwig pannakse linna valitseva patriitsi Vetinari poolt juhtima varjusurmas olevat postiteenistust. Lipwig satub konflikti klaksikompaniid juhtiva Sirus Kullatisega, kelle käes kuni postiteenistuse elustamise katsetele oli linna infovahetuse monopol. Nende konflikt tipneb võiduajamisega, kus post ja klaksid saadavad sõnumi Überwaldi. Selle käigus saavad teatavaks Kullatise kuriteod, misjärel klaksikompanii antakse juhtida selle asutaja pärijale ja Lipwigi armastatule Adora Belle Kallikesele.
Juri Lutsenko

Juri Lutsenko (ukraina keeles Юрій Віталійович Луценко; sündinud 14. detsembril 1964 Rivnes) on Ukraina poliitik, ta on olnud siseminister ning peaprokurör.
Ukraina poliitikas.
Ta oli Ukraina siseminister aastatel 2005–2006 ja 2007–2010. 6. mail 2009 vahistas politsei ta Saksamaal Frankfurdi lennujaamas purjuspäi märatsemise eest. 2010. aasta detsembri algul esitati Lutsenkole süüdistus ametiseisundi kuritarvitamises ja riigivara omastamises. Lutsenko sõnul on tegemist poliitilise tagakiusamisega. Detsembri lõpus võeti ta vahi alla. Veebruaris 2012 mõisteti ta neljaks aastaks vangi eelarvevahendite omastamise eest. 2013. aastal sai ta amnestia. 2016. aasta maikuus kinnitas Ukraina Ülemraada ta 264 poolthäälega Ukraina peaprokuröriks ning vabastas ametist 29. augustil 2019.
Saksa ordu kõrgmeister

Saksa ordu kõrgmeister (saksa keeles "Hochmeister") on Saksa ordu kõrgeim ametnik.
Kõrgmeister on ordu juht, kelle valib generaalkapiitel. Teistes vaimulikes rüütliordudes nimetatakse sellist ametnikku suurmeistriks ("magister generalis"). Saksa ordu puhul on ladinakeelne nimetus sama, kuid teistes keeltes kasutatakse enamasti saksakeelse "Hochmeister"'i tõlget.
Esimest Saksa ordu meistrit on nimetatud 1199. aastal, enne seda olid ametis hospidalivennaskonna ülemad. Nimetus "kõrgmeister" juurdus eelkõige Hermann von Salza pikal ametiajal (1209–1239). 1525. aasta järel, kui kõrgmeister Albrecht von Hohenzollern ordu peamised valdused Preisimaal sekulariseeris, võttis Saksa meister Walter von Cronberg enda nimetuseks "kõrgmeistrikoha administraator", mistõttu aastatel 1530–1929 nimetati ordujuhte kõrg- ja Saksa meistriteks ("Hoch- und Deutschmeister", nimetus muutus ametlikuks 1834. aastal). 
1929. aastal muutus Saksa ordu sõjalisest rüütliordust puhtalt vaimulikuks. Alates sellest ajast on kõrgmeistri ametikoht olnud eelkõige kõrgvaimuliku oma, lisaks orduvendadele on kõrgmeister ka Saksa ordu nunnade kõrgeimaks ülemaks. Kõrgmeistril on abtipühitsus, aga tal on ka piiskopisau ja mitra ning õigus piiskoplikku riietust kanda. Ta allub otse paavstile. Alates 2010. aastast on Saksa ordu kõrgmeistril ka kindralabti tiitel.
Sarlakpunane keramalva

Sarlakpunane keramalva ("Sphaeralcea coccinea") on kassinaeriliste sugukonda keramalva perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.
Nimi.
Sarlakpunase keramalva ladinakeelne perekonnanimi on liitsõna, mis on saadud kreekakeelsetest sõnadest "σφαῖρα" ("sphaira") 'kera; kerapind' (ladina keeles "sphaera") ja "ἀλκέα" ("alkea"; ladina keeles "alcea") 'rooskassinaeris', pidades silmas vilja kerakujulisust. Ladinakeelne liigiepiteet on ladinakeelse sõna "coccineus" ('sarlakpunane') naissoovorm.
Kirjeldus.
Madal, 10–30 cm kõrgune lõhekarva või telliskivipunase keraja õisikuga taim, mis on tihedalt kaetud hõbedaste tähtjate karvakestega. Hõbehalli varjundiga lõhised lehed on vahelduvad. Levila tuumikosas õitseb juunist augustini.
Levila.
Sarlakpunase keramalva levila põhjapiir ulatub Briti Columbia lõunaosast läänes Manitoba lõunaosani idas. Levila lõunapiir ulatub Lääne-Iowa, Lääne-Texase, Arizona ja Oregonini. Põhja-Ameerika rohtlates kõikjal levinud, kuivemates preeriapiirkondades ja teeäärtes tavaline. Enam levinud kuivemas madalrohupreerias.
Kasvutingimused.
Sarlakpunane keramalva on kuivalembene ja väga põuakindel taim, mille arvukus põuatingimustes suureneb.
Pilte.
&lt;gallery&gt;
Pilt:Sphaeralcea coccinea2.jpg|Sarlakpunane keramalva juuni alguses Fort Unionis
Pilt:Sphaeralcea coccinea3.jpg|Sarlakpunane keramalva juuni alguses Fort Unionis
Alpi kortsleht

Alpi kortsleht "(Alchemilla alpina)" on roosõieliste sugukonda kortslehe perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.
Alpi kortsleht moodustab kuni 15 cm kõrguse ja 60 cm laiuse puhmiku. Kaarjalt tõusvale varrele kinnituvad ümarad alt karvased hõbedase varjundiga lehed. Tihedateks õiekeradeks koondunud õitest moodustunud pöörisjad õisikud on rohekaskollased ja lõhnavad. 
Eestis kasvatatakse teda kultuuris. Alpi kortsleht eelistab huumusrikast parasniisket mulda, kasvab nii päikese käes kui ka varjus. 
Ta sobib kasvatamiseks püsilillepeenras, kiviktaimlas ja pinnakattetaimena kuivadel nõlvadel. Võib kasutada ka lõikelillena ning kuivatada.
Kanaperse

Kanaperse on mitme taime rahvapärane nimetus:
Teatri väljak

Teatri väljak on haljasala Tallinna kesklinnas Estonia puiestee ja Rävala puiestee vahel.
Väljaku pindala on umbes 1,6 ha.
Varem oli selle nimi Eesti Punaste Küttide väljak vastavalt Tallinna Linna RSN Täitevkomitee otsusele 24. novembrist 1972. Väljak sai nime seoses Eesti punakaartlaste mälestusmärgi avamisega haljasala lääneservas asuva pangahoone ees. Tallinna Linnavalitsuse otsusega 4. oktoobrist 1991 nimetati objekt ümber Teatri väljakuks.
1985. aastal valmis Eesti Punaste Küttide väljaku lääneküljel EKP Keskkomitee vabariiklik poliitharidusmaja. Sakala keskuse asemele ehitatud Solarise keskus avati 2009. aastal.
Marivars

Marivars on mitme taime rahvapärane nimetus:
Põldvääne

Põldvääne on mitme taime rahvapärane nimetus:
Karumarjad

Karumarjad on mitme taime rahvpärane nimetus:
Residents

Residents on valitsuse, riigipea, suursaadiku või mõne muu kõrgema aukandja ametlik asukoht või elupaik. 
Näiteks Eesti Vabariigi valitsuse residents asub Tallinnas Toompeal aadressil Rahukohtu 3. 
Eesti Vabariigi presidendi residents, milleks on talle Vabariigi Presidendi ametihüve seadusega ette nähtud ametikorter, asub Tallinnas Kadrioru administratiivhoones. 
Mitte iga kõrgema ametiisikuga seotud asupaik ei ole residents. Näiteks president Toomas Hendrik Ilvese Ärma talu ei olnud presidendi residents, vaid presidendi kodu, kus ta elas töökohustustest vabal ajal.
Patrick Kane

Patrick Timothy Kane Jr. (sündinud 19. novembril 1988 Buffalos New Yorgi osariigis) on Ameerika Ühendriikide elukutseline jäähokimängija. Praegu mängib ta NHL-i klubis Detroit Red Wings ründajana paremäärel.
2007. aastal valiti ta NHL-i "draft"is Blackhawksi poolt esimese valikuna. Oma esimesel hooajal NHL-is valiti ta liiga uustulnukaks.
Blackhawksis mängis Kane kokku kuusteist hooaega. Aastatel 2010, 2013 ja 2015 võitis ta Blackhawksiga Stanley karika. Tema resultatiivseim hooaeg oli 2018/19, mil tal kogus 110 punkti (44+66). Enim väravaid lõi ta hooajal 2015/16 (46).
2023. aasta veebruaris kaubeldi Kane Blackhawksist New York Rangersisse. Seal mängis ta vaid kuni hooaja lõpuni.
2023. aasta novembris sõlmis ta üheaastase lepingu Detroit Red Wingsiga. Seal asus ta mängima oma endise Blackhawksi meeskonnakaaslase Alex DeBrincatiga.
Karjääri jooksul on ta NHL-is pälvinud väljalangemismängude väärtuslikumale mängijale antava Conn Smythe Trophy (2013), põhiturniiri resultatiivseimale mängijale antava auhinna Art Ross Trophy (2016), põhiturniiri silmapaistvamale mängijale antava Ted Lindsay Awardi (2016) ja hooaja väärtuslikumale mängijale antava Hart Memorial Trophy (2016).
NHL-i tähtede mängul on ta osalenud kokku üheksa korda.
2017. aastal valiti NHL-i ajaloo saja parima mängija sekka. 2020. aasta jaanuaris jõudis Kane kõige noorema Ameerika mängijana NHL-is 1000. resultatiivsuspunktini.
USA jäähokikoondise koosseisus võitis Kane 2010. aasta taliolümpiamängudel hõbemedali ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel pronksmedali.
Postiteenistus

"Postiteenistus" (inglise keeles "Going Postal") on Terry Pratchetti Kettamaailma sarja 33. raamat. 2004. aastal avaldatud teoses astub esimest korda üles suli Niiske von Lipwig.
Eesti keeles ilmus Postiteenistus Varraku kirjastuselt 2009. aastal Allan Eichenbaumi tõlkes.
2010. aastal tehti kirjandusteose põhjal kaheosaline telesari.
Pöial-Liisi (audioraamat)

"Pöial-Liisi" on Eesti heliraamat, mis anti välja 2010. aastal. Hans Christian Anderseni samanimelise muinasjutu muusikalise kuuldemängu autor ja lavastaja on Venno Loosaar.
Iiris Vesik

Iiris Vesik (sündinud 16. juulil 1991) on eesti laulja ja näitleja. 
Haridus.
Ta lõpetas 2010. aasta kevadel Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Õppis Goldsmithi ülikoolis Londonis.
Karjäär.
Vesik osales lapsepõlves 2007. aastal mitmel lauluvõistlusel ("Tähtede laul" 1. koht, "Kaks takti ette" 2. koht).
2007. aastal sai alguse koostöö muusikaprodutsent Ago Teppandiga.
2013. aastal ilmus koostöös Universaliga "Chinaberry Girl" EP.
2016. aasta suvi tõi endaga kaasa kirjastuslepingu Universali muusikakirjastusega Stockholmis.
2019. aastal hakkas esinema bändiga Night Tapes.
Hiljem viibis Iiris Londonis, töötas kasutatud riiete poes müüjana ning õppis Goldsmith University of Londonis.
Londonis loodud EP-d "Hope" kiitsid muusikaajakirjad nagu Pigeons and Planes, The Line of Best Fit, The Clash Music, The 405, Complete Music Update ja i-D. 
Eesti Eurovisiooni eelvoor.
2008. aasta Eurolaulul jõudis tema esitatud laul "Ice-cold Story" (autor Riine Pajusaar) 2. kohale.
2010. aasta Eesti laulul osales ta looga "Astronaut" (autorid Iiris Vesik ja Ago Teppand) ning saavutas 4. koha.
Iiris &amp; Agoh pääsesid 2018. aasta Eesti Laulu finaali looga "Drop That Boogie".
Vassili Võrk

Vassili Võrk (varem ka venepäraselt Verk; 22. september 1898 Uuemõisa vald, Saaremaa – 2. mai 1977 Tallinn) oli eestlasest Nõukogude Liidu sõjaväelane, polkovnik.
Elulugu.
Vassili Võrk sündis Ivan ja Juliana Võrgu perekonnas. Tsaariajal rändas perekond Venemaale.
Enne Punaarmeesse mobiliseerimist elas Stalingradi oblastis Venemaal, omandas lukksepa elukutse.
Teenistus Punaarmees.
1944. aastal oli Võrk 8. Eesti Laskurkorpuse 7. Eesti Laskurdiviisi 354. Laskurpolgu ülem. 
354. Laskurpolgu eelsalk eesotsas polguülem Vassili Võrguga jõudis esimeste hulgas 22. septembril 1944 sakslastest maha jäetud Tallinna. Kohe pärast Tallinna vallutamist Punaarmee poolt oli ta kolm päeva Tallinna komandant.
Vassili Võrk maeti 5. mail 1977 Tallinna Metsakalmistule.
Liis Nimik

Liis Nimik (sündinud 30. oktoobril 1979 Tallinnas) on eesti filmimonteerija ja lavastaja. 
11-aastaselt kolis ta perega Saaremaale. Pärast Kuressaare Gümnaasiumi lõpetamist õppis ta aastatel 1998–2002 Tallinna Tehnikaülikooli Kõrgemas Majanduskoolis. 2006–2011 õppis ta Balti Filmi- ja Meediakoolis montaažirežissööri erialal.
4. detsembril 2010 sai ta Kaljo Kiisa nimelise noore filmitegija stipendiumi dokumentaalfilmi "Helene elukool" eest, mis filmiti Maidla Põhikoolis 2009–2010.
Koos Carlos Eduardo Lesmes Lopéziga pälvis ta dokumentaalfilmi "Üht kaotust igavesti kandsin" eest 2021. aasta Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia.
Kevin Korjus

Kevin Korjus (sündinud 9. jaanuaril 1993) on Eesti autosportlane.
2010. aastal võitis ta läbi aegade noorimana Vormel Renault Eurocup 2.0 sarja, millega tagas 2011. aastaks osalemise Vormel Renault 3.5 sarjas.
2011. aastal võitis ta kohe hooaja esimese sõidu Hispaanias ning sai 18 aasta 3 kuu ja 8 päeva vanuselt noorimaks Vormel Renault 3.5 sarja etapivõitjaks. Korjus võitis 2011 Vormel Renault 3.5 hooajal kokku 3 sõitu ning lõpetas üldarvestuses 6. kohal. 
2011. aasta novembris testis Korjus Lotus Renault vormel-1 autot Abu Dhabis peetud noorte sõitjate testil. 
2013. aastal sõitis Korjus GP3 sarjas Koiranen meeskonnas kus ta lõpetas üldarvestuses 7. kohal. 
Isiklikku.
Temal ja ta elukaaslasel Maarja Laidnal sündis veebruaris 2018 tütar Laureen. 27. september 2023 sündis paarile ka poeg.
Jaan Tepp

Jaan Tepp (sündinud 23. juunil 1966) on eesti majandustegelane, publitsist ja taastuvenergia propageerija.
Haridustee.
Ta lõpetas 1994. aastal Eesti Humanitaarinstituudi bakalaureusekraadiga teoloogias ja filosoofias. 1995–1996 oli ta kaks semestrit täiendkoolitusel Ameerika Ühendriikides registreeritud Steubenville'i Frantsiskaani Ülikooli programmis Austrias Gamingis. 1995. aastal arvati ta Püha Thomase Pontifikaalülikooli litsentsiaadiks ning ta kohtus Vatikanis paavst Johannes Paulus II-ga. Kuid 1996. aastal oli Tepp perekondlikel põhjustel sunnitud Rooma-õpingud pooleli jätma.
Aastatel 2000–2003 õppis ta Tartu Ülikooli Euroopa Kolledžis rahvusvaheliste suhete erialal magistriõppes ja kaitses magistritöö 14. veebruaril 2003 Euroopa Liidu õiguse, konkurentsipoliitika ja kaubandussuhete valdkonnas (magistritöö "Presidendi roll ja võimalused EL poliitika kujundamise protsessi mõjutamisel parlamentaarse riigikorra puhul: Eesti näide", juhendaja Keit Kasemets).
Töö ja ühiskondlik tegevus.
Aastatel 1993–1994 töötas ta Humanitaarinstituudi tegevdirektorina, 1996–2001 Vabariigi Presidendi kantselei välisosakonna nõunikuna ning 1999. aastal Euroülikooli lektorina. 
Aastatel 2001–2009 oli ta Eesti Tuuleenergia Assotsiatsiooni juhatuse esimees. Ta asutas 2003. aastal Energiasäästubüroo, mis on spetsialiseerunud energiasäästu ja taastuvenergia rakenduste turustamisele, 2007–2009 oli ta KredExi Kliima- ja Energiaagentuuri nõukogu aseesimees, ühtlasi oli aastatel 2002–2008 majandusministeeriumi taastuvenergeetika nõukogu liige ja 2010. aastal pani tööle kliimatehnoloogiat eviva ettevõtte Venditehnik OÜ.
Aastatel 2006–2008 oli ta Erakonna Eestimaa Rohelised juhatuse liige ja aastal 2021 valiti ta Eesti 200 nimekirjas Harjumaal Jõelähtme volikokku.
Ta juhib MTÜ Ruu Küla Heakorra Seltsi, mis võitleb kohaliku põlismetsa planeeritava paekivikarjääri vastu.
Raamatud.
2000. aastal kirjastas Ilo teoloogilis-filosoofilise teose "Kurjuse kuningriik. Uurimus kurjusest". Teos on Tepi iselaadne katse mõista ja näha maailmas eksisteeriva kurjuse fenomeni läbi religioonifilosoofilise prisma. 2017. aastal ilmus Tepilt 400-leheküljeline seiklusromaan "Maria Theresia taaler" ja 2023. aastal selle 456-leheküljeline järg "Meenäppaja."
Ta on kirjutanud ka ühiskonnakriitilisi artikleid ja esseid ning teinud kaastööd raadiojaamale Raadio 7.
Terviseleht

Terviseleht on Eestis ilmuv ajaleht.
Terviselehe esimene number ilmus 7. juulil 1993. 
Viimane paberlehe number iseseisva nädalalehena ilmus 21. detsembril 2021. Nende aastate jooksul ilmus 1305 nädalalehe numbrit.
Alates 2022. aasta jaanuarist kuni 2023. aasta maini ilmus Terviseleht Postimees Grupi paljude maakonnalehtede vahelehena üks kord kuus.
Alates 2024. aastast ilmub Terviseleht iseseisva veebiväljaandena https://terviseleht.ee/
Ajalehe väljaandja on Aleksander Laane.
Aleksander Laane

Aleksander Laane (sündinud 22. augustil 1968) on Eesti poliitik.
Laane on lõpetanud Tallinna 21. Kooli. Õppinud Tartu Ülikoolis arstiteadust.
Ta on ajalehe Terviseleht väljaandja.
Ta on alates 2005. aastast Erakonna Eestimaa Rohelised liige, 2010. aastast juhatuse liige ning 2011. aasta novembrist kuni 2017. aasta märtsini esimees.
Laane kandideeris Riigikogu 2011. aasta valimistel ning sai 49 häält.
Riigikogu 2015. aasta valimistel kandideeris ta EER nimekirja esinumbrina Valimisringkonnas nr 2 ja sai 404 häält, millest mandaadiks ei piisanud. Erakond valimiskünnist ei ületanud.
Basmatšid

Basmatšid (tuleneb usbeki keelest, tähendades röövratsanikke) olid 1910.–1930. aastatel Vene keisririigi, Nõukogude Venemaa ja Nõukogude Liidu vastu võidelnud Turkestani islamistlikud ja enamasti turgi rahvastest koosnevad sõjasalgad.
Basmatšide liikumine algas 1916. aastal ning kestis kuni 1930. aastate alguseni. Enamasti oli tegemist väiksemate sõjasalkadega, mis aga puhuti kontrollisid üpris suurt territooriumi Kesk-Aasias. Nende nimetus oli teadlikult pejoratiivne ning kinnistati Nõukogude Liidu poolt. Hiljem tehti ka mitmeid filme punaarmeelaste võitlustest basmatšidega.
Aastatel 1921–1922 oli basmatšide üheks kõige olulisemaks juhiks Türgi kindral Enver Paşa, kes oli Turkestani saadetud basmatše rahustama ja Nõukogude poole võitma, kuid otsustas basmatšide abil ellu viia oma pantürkistlikku unistust Suur-Türgi riigist. Pärast Enver Pasa hukkumist toimus basmatšide liikumises oluline langus, kuid üksikud salgad tegutsesid siiski kuni 1930. aastate alguseni.
Teooria (täpsustus)

"Teooria" on mitmetähenduslik sõna:
Vaata ka.
Paljudes mõttemängudes on avanguteooria ja lõppmänguteooria.
Tanel Ots

Tanel Ots (sündinud 15. septembril 1973 Tallinnas) on ühiskonnategelane ja Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku vaimulik.
Haridus.
Tanel Ots õppis Sausti 8-klassilises Koolis ning lõpetas Tallinna 20. Keskkooli 1992; Tallinna Lastemuusikakooli 1992; EELK Usuteaduse Instituudi 1998 ja Usuteaduse Instituudi pastoraalseminari 1999.
2012. aastal alustas magistriõpinguid Tallinna Tehnikaülikooli sotsiaalteaduskonnas haldusjuhtimise erialal.
Poliitiline tegevus.
Saku vallavolikogu esimees ja valla keskkonnakomisjoni liige, valimisliit Väikelinn Saku. Harjumaa Omavalitsuste Liit juhatuse liige. Parteitu. 
2010. aastal valiti Ots erakonna Eestimaa Rohelised juhatuse liikmeks. 2011. aasta Riigikogu valimistel roheliste nimekirjas kandideerides kogus ta 359 häält ega osutunud valituks.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Isamaa nimekirjas Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 4 (Harju- (v.a Tallinn) ja Raplamaa) 312 häält ning ei osutunud valituks.
Ühiskondlik tegevus.
MTÜ Nabala Keskkonnakaitseühing asutaja ja juhatuse liige 2005–2013, Vana-Harju skautmaleva juhatuse liige, MTÜ Soonurga Küla Koda juhatuse liige, I Harju Lions-klubi liige, MTÜ Saku Priitahtlikud Pritsimehed asutaja ja juhatuse liige.
Vaimuliku amet.
Ordineeriti 25. mail 1995 diakoniks ja 14. septembril 1999 õpetajaks. 
On Jüri koguduse vaimulik aastast 1997 ja Kaitseliidu Harju Maleva kaplan aastast 2009. 
Ida-Harju praostkonna praost 2007–2011 ja uuesti alates 2. oktoobrist 2024. EELK Tallinna Diakooniahaigla kaplan 2002–2015. 
On olnud EELK Kirikukogu ja EELK Piiskopliku Nõukogu liige.
Isiklikku.
Ta on abielus (1994) Riina Otsaga, peres on viis last. 2005. aastal kolis pere maale, kus peetakse muu hulgas lambaid ja mesilasi.
Triin Veber

Triin Veber (sündinud 22. juunil 1976) on eesti bioloog ja keskkonnatervise spetsialist.
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli bioloogia bakalaureuse õppe ja rahvatervishoiu magistriõppe. Ta kaitses magistritöö teemal "Kormoranide ja kalanduse vahelised interaktsioonid Eesti rannikumeres" 2001. aastal ja magistritöö teemal "Liiklusmüra tervisemõjude hindamine Tartu ja Tallinna linnas" 2020. aastal. 
2010–2013 oli ta erakonna Eestimaa Rohelised juhatuse liige ning üks erakonna eestkõnelejaid.
Ta kandideeris Riigikogu 2011. aasta valimistel Tartu linnas ning sai 153 häält.
Axel Treu

Axel Treu (ka Axel Fromhold-Treu (1. jaanuar 1899 Dikļi Valmiera lähedal – 1945) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis aastatel 1908–1912 Tartu Zeddelmanni erakoolis, 1912–1914 Cēsise lähedal asuvas Bērzaine Maagümnaasiumis (saksa keeles "Livländisches Landesgymnasium zu Birkenruh bei Wenden") ja 1915–1918 Peterburis gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1918–1925. Võttis osa Vabadussõjast Balti pataljoni koosseisus. Prooviaastal oli ta Martna Püha Martini koguduses Gustav Albert Halleri juures. Ordineeriti 16. oktoobril 1927 õpetajaks.
Oli aastatel 1927–1937 Karja Katariina koguduse õpetaja. Viibis aastatel 1937–1939 peaajukasvajaga Tallinnas Seevaldi haiglas.
1939. aastal lahkus Saksamaale. Asus Pleschenisse (praegu Pleszew, Suur-Poola vojevoodkonnas). Jäi 1945. aastal teadmata kadunuks.
Maikelluke (perekond)

Maikelluke "(Convallaria)" on rohttaimede perekond, liilialiste sugukonnast.
Maikellukese perekond on levinud peaaegu kogu Euroopa ning Aasia ja Põhja-Ameerika parasvöötmes. Kogu Eestis sage.
Eesti Hobuse Kaitse Ühing

Eesti Hobuse Kaitse Ühing (inglise keeles "Estonian Native Horse Conservation Society") on mittetulundusühing, mis asutati 18. augustil 2000 Kaali koolimajas. Ühingu põhieesmärk on tagada eesti tõugu hobuse püsimine, tema genofondi säilitamine ning selle tõu teadvustamine ja väärtustamine. Eesti hobuse säilitamise kaudu toetab ühing ka Eesti traditsioonilist maakultuuri ja külaelu säilimist. Oma eesmärkide elluviimiseks ühendab ühing isikuid ja organisatsioone, kes soovivad kaasa aidata eesti tõugu hobuse püsimisele. 
Ühing annab välja ajakirja Oma Hobu. 
Ühingu ellukutsumise ja tegutsemise pikaaegseks eestvedajaks on filmioperaator ja loodusemees Ago Ruus.
Oma Hobu

Oma Hobu oli Eestis aastatel 2003–2015 ilmunud ajakiri. 
Oma Hobu ilmus kuus korda aastas (veebruaris, aprillis, juunis, augustis, oktoobris ja detsembris). Ajakirja andis välja Eesti Hobuse Kaitse Ühing.
Soo-loorkull

Soo-loorkull ("Circus pygargus") on haugaslaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Levik.
Soo-loorkull on levinud Euraasia parasvöötmes, talvitub Aafrikas ja Indias.
Eestis on ta harv haudelind, tema pesitsusaegne arvukus on 300–500 paari .
Välimus.
Linnu kehapikkus on 42–46 cm, tiibade siruulatus 115–125 cm ja kaal 330–420 g.
Niiske von Lipwig

Niiske von Lipwig (inglise keeles Moist von Lipwig) on inglise kirjaniku Terry Pratchetti välja mõeldud tegelaskuju, kes on raamatute "Postiteenistus" ja "Rahategu" peategelane.
Niiske pärineb Pratchetti järgi Überwaldist Lipwigi linnast. Tema noorus oli raske ning peagi asus ta endale elatist teenima petisena, peamiselt pangatšekkide, juveelide ja muu sellesarnase võltsijana. Teda aitas sealjuures asjaolu, et ta oli välimuselt ilmetu ning oskas ennast edukalt maskeerida. "Postiteenistuses" väitis ta end olevat 26-aastane. Lipwig tabati Ankh Morporki linnas Albert Spangleri valenime all ning ta poodi. Kuid linna türann, patriits Vetinari, otsustas siiski ta elu säästa ning tegi talle ülesandeks uuesti käima panna Ankh Morporki postiteenistus. Pärast võitlust klaksikompanii omaniku Sirus Kullatisega see tal ka õnnestus. Muuhulgas tõi Lipwig käibele postmargid.
Raamatus "Rahategu" saab Lipwigist Ankh Morporki Kuningliku Panga ja Mündikoja juht. Ta viib läbi eduka rahareformi, millega Ankh Morporkis hakkab käibima paberraha.
Lipwigil on suhe Adora Belle Kallikesega, kellega ta raamatus "Rahategu" on ka kihlatud.
Teleseriaalis "Postiteenistus" kehastab Lipwigit Richard Coyle.
Looduskaitse all olevad liigid Eestis

 
Looduskaitse all olevad liigid on Eestis jagatud kolme kategooriasse.
Esimesse kaitsekategooriasse kuuluvad valdavalt vähenenud arvukuse ning kriitiliselt halvas seisus elupaikadega, suures hävimisohus olevad liigid, kelle edasine säilimine Eesti looduses ohutegurite toime jätkumisel on kaheldav. I kaitsekategooria liikide puhul tuleb taotleda luba loomade häälte salvestamiseks ning sigimis- ja pesitsuspaikade filmimiseks ning pildistamiseks. Samuti on keelatud täpse kasvukoha või elupaiga kohta käiva teabe avalikustamine massiteabevahendites.
Esimesse kaitsekategooriasse arvatud kotkaliikide, must-toonekure ja lendorava pesapuu avastamise korral hakkab seal seadusest tulenevalt kehtima automaatne kaitsetsoon, mille raadius on liigispetsiifiline: 25 meetrist lendoraval 500 meetrini kaljukotkal. Pesapuu kaitsetsoonis kehtib sihtkaitsevööndi kaitsekord ning kevad-suvine liikumispiirang. Selle kaitsekategooria liikide kõik teadaolevad elupaigad või kasvukohad võetakse kaitse alla (kaitseala, hoiuala või püsielupaigana).
Teise kategooria looduskaitsealused liigid Eestis on liigid, keda esineb väga piiratud alal või vähestes elupaikades ning kelle arvukus väheneb ning levila aheneb. Sellesse kategooriasse on arvatud 259 liiki. Mõned liigid on vabariigi valitsuse määrusega paigutatud valedesse rühmadesse (näiteks järv-lahnarohi on loetud katteseemnetaimede hulka, tegelikult on ta sõnajalgtaim). Määruse järgi on sõnajalgtaimi 5, paljasseemnetaimi 1, katteseemnetaimi 112, sammaltaimi 26, seeni 27, samblikke 32, selgrootuid loomi 6 ja selgroogseid loomi 50 liiki. Vähemalt 50% teadaolevatest ja keskkonnaregistrisse kantud teise kategooria looduskaitsealuste liikide elupaikadest võetakse kaitse alla.
Kolmanda kategooria kaitsealused liigid Eestis on liigid, mis on suhteliselt tavalised, kuid on võimalik nende liikide arvukuse kriitiline langus. Kokku on selliseid liike 245. Kolmanda kaitsekategooria liikide teadaolevatest ja keskkonnaregistris registreeritud elupaikadest või kasvukohtadest võetakse kaitse alla vähemalt 10%.
I kaitsekategooria liigid.
Alljärgnevalt on loetletud I kategooria looduskaitse all olevad liigid Eestis, andmed seisuga 21. juuni 2014, Eesti Vabariigi Valitsuse 2004. aasta määruse nr 195 järgi. Kivistised võeti aastal 2014 eraldi määrusega kaitse alla. Nimekirjas on märkusi, mida määruses ei kajastata, ja osasid taksoneid on täpsemalt struktureeritud.
II kaitsekategooria liigid.
Alljärgnevalt on loetletud II kategooria looduskaitse all olevad liigid Eestis, andmed vastavalt 21. juuni 2014 kehtivale Eesti Vabariigi Valitsuse määrusele nr 195. Alates 1. oktoobrist 2010 kuuluvad niidurüdi ja kassikakk I kaitsekategooriasse ning hallhüljes III kaitsekategooriasse. Kivistised võeti aastal 2014 eraldi määrusega kaitse alla.
III kaitsekategooria liigid.
Alljärgnevalt on loetletud III kategooria looduskaitse all olevad liigid Eestis, andmed vastavalt 19. mai 2004 keskkonnaministri määrusele nr 51.
Peter Andersson

Peter Andersson (sündinud 20. märtsil 1973 Boxholmis) on rootsi elektroonilise muusika helilooja ja muusik. 
Tuntust on ta kogunud "dark ambient"'i projektiga raison d'être, kuid ka "noise"-muusikat viljeleva ansambliga Stratvm Terror, mille teine liige on Tobias Larsson. Peter Anderssoni loodud muusika võib liigitada selliste muusikastiilide alla nagu "dark ambient, noise, industrial, new age" ja "psybient".
Peter Anderssoni projekt raison d'être oli üks esimesi ja siiani tuntumaid kollektiive Rootsi plaadifirma Cold Meat Industry all. Peter Andersson on avaldanud muusikat (erinevate nimede all) peamiselt Cold Meat Industry kaudu, aga ka omaloodud plaadifirma Yantra Atmospheres kaudu.
Vahhabism

Vahhabism (ar الوهابية‎ "al-Wahhābiya(h)") on Najdist pärit salafistliku teoloogi Muhammad ibn Abd al-Wahhabi (ar محمد بن عبد الوهاب‎; 1703–1792) algatatud (tema sõnul taaselustatud) ultrakonservatiivne usuliikumine islami puhastamiseks uuendustest (ar بدعة "bid‘ah"). 18. sajandil asutatud vahhabismi esindajad eitavad sufismi ja igasugust usulist uuendamist ning peavad eeskujuks ja mõõdupuuks vaid prohvet Muhammadi ja tema kogukonna tavasid. Vahhabism on Saudi Araabia ametlik usupoliitika. 
Ibn Abd al-Wahhabit mõjutasid Ibn Taymiyya kirjutised. Sellest tulenevalt oli ta vastu keskaegsele usutõlgendamisele, ta nõudis koraani ja prohveti õpetussõnade (ar الحديث "al-ḥadīth") järgimist, sarjas araablaste moraalset langust ja poliitilist nõrkust ning mõistis hukka idolaatria ehk pühakute, pühamute ja kalmude austamise. Väites, et need, kes ei jaga tema vaateid, pole õiged muslimid, andis ta Araabia poolsaare keskplatoo Diriyah'i ja Najdi valitsejaile ning saudi hõimupealikule Muhammad ibn Saudile õiguse naabreid rünnata, kuigi koraan keelab muslimitel omavahel sõdida. Sellest usulis-poliitilisest liidust sündis üksteise järel kolm Saudi riiki. Saudi Araabia rahastatud pühamute, koolide ja heategevusprogrammide tõttu kasvab vahhabism suur mõju ka mujal islamimaailmas.
Koolkonna alus on täielik monoteism (ar توحيد "tawḥīd") ehk usk ühtainsasse Jumalasse.
See on viinud varase islami mälestiste hävitamiseni Saudi Araabias, eelkõige selle lääneosas Hejazi piirkonnas, Meka ja Medina lähikonnas. 
Prohvet Muhammadi ja islami algusega seotud mošeed, kalmud, ajaloolised paigad ja elumajad hävitati, et Medinas Masjid al-Nabawi ja Mekas Masjid al-Harami
mošee juurdeehitistele ruumi teha. Saudi kuninga ehk Mõlema Pühamu Hoidja (ar خادم الحرمين الشريفين "khādim al-ḥaramain al-šarīfain") esindajad väidavad, et sel viisil püütakse mahutada rohkem hadži 
palverändureid. Vastased aga näevad seda kui riiklikult toetatud vahhabistlikku usupuhastust, mis äärmusliku monoteismi vaimus võitleb igasuguse pühaduse austamise
vastu, kartes, et vahendajad inimese suhtlemisel Jumalaga võiksid viia idolaatria ja polüteismini (ar شرك‎ "širk").
Rooskapsas

Rooskapsas ehk brüsseli kapsas "(Brassica oleracea" var. "gemmifera)" on kapsasrohu perekonda kuuluva kapsa teisend. Rooskapsas on kaheaastane rohttaim, mida kasutatakse köögiviljana.
Välimus.
Esimesel kasvuaastal areneb rooskapsal kuni 1 meetri kõrgune vars. Varrel paiknevate lehtede kaenlas moodustuvad kapsapäid meenutavad peakesed, mida olenevalt sordist on 20–70. Peakesed võivad olla ümara, poolümara, tõlvja või äraspidimunaja kujuga ning hele- kuni tumerohelise, mõnikord antotsüaanisisaldusest tingitult ka punaka värvusega
Juurestik on hästi välja arenenud ja tugev.
Teisel aastal moodustuvad õisikuvarred, taimed õitsevad ja valmib vili (kõder).
Kasvatamine.
Kasvatatakse peamiselt Lääne- ja Kesk-Euroopas, Jaapanis ja Põhja-Ameerikas. Eestis kasvatatakse vähe.
Rooskapsas on külmakindel taim. Talub hästi kuni –12° külma ja talvitub hästi kasvukohal. Taimed on suured ja vajavad palju ruumi, valgust ning niiskust. Kasvuperiood on pikk. Eesti tingimustes 160–200 päeva. Saak koristatakse pärast esimesi öökülmi.
Kasutamine.
Rooskapsa söödavaks osaks on peakesed, mis sisaldavad kergesti omastatavat valku, C-vitamiini ja mineraalaineid kolm korda rohkem kui näiteks valge peakapsas. Kasutatakse värskena, külmutatult ja kuumtöödeldult (sageli röstitakse, keetmisel võib jääda mõru).
Ajalugu.
Rooskapsa täpne päritolu ei ole teada, kuid nimi "brüsseli kapsas" on kasutusel paljudes keeltes, seega aretati ta tõenäoliselt Brüsseli lähedal. Esimesed tõepärased viited rooskapsa viljelemise kohta pärinevad alles 1785. aastast. Belgiast levis rooskapsa viljelemine XIX sajandi algul Prantsusmaale ning sajandi keskpaiku ka Inglismaale, Saksamaale ja USA-sse.