tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Faustin-Archange Touadéra

Faustin-Archange Touadéra (sündinud 21. aprillil 1957 Banguis) on Kesk-Aafrika Vabariigi poliitik, alates 30. märtsist 2016 Kesk-Aafrika Vabariigi president.
22. jaanuarist 2008 kuni 17. jaanuarini 2013 oli ta Kesk-Aafrika Vabariigi peaminister.
Touadéra on hariduselt matemaatik. Ta õppis kodumaal Bangui ülikoolis ja Elevandiluurannikul Abidjani ülikoolis. Tal on doktorikraad Lille'i teadus- ja tehnikaülikoolist ning Kamerunist Yaoundé ülikoolist.
Touadéra sai 1987 Bangui ülikooli matemaatikaassistendiks. 1989–1992 oli ta ülikooli teadusosakonna asedekaan. 1992 sai ta pedagoogilise instituudi direktoriks. 1999 sai ta CIEHPM-i (Riikidevahelise Prantsuskeelsete Maade ja India Ookeani Matemaatika Õppekavade Ühtlustamise Komitee) liikmeks ning 2001–2003 oli ta selle komitee president. 2004. aasta mais sai ta Bangui ülikooli asekantsleriks. 2005–2008 oli ta ülikooli rektor. Sel ajal pani ta aluse mitmele algatusele, näiteks ettevõtluse koolitusprogrammile ning Eukleidese programmile ehk veebipõhise ja kaugõppe programmile.
Pärast Élie Doté tagasiastumist 22. jaanuaril 2008 nimetas president François Bozizé Faustin-Archange Touadéra peaministriks. Tema valitsus koosnes 29 liikmest: temast enesest, 4 riigiministrist, 17 ministrist ja 7 abiministrist. Valitsus astus ametisse 28. jaanuaril 2008.
18. jaanuaril 2009 vabastas president Touadéra valitsuse ametist, et moodustada uus rahvusliku ühtsuse valitsus. 19. jaanuaril kinnitas president Touadéra uuesti peaministriks. Juba samal päeval nimetas ta ametisse uue valitsuse, kus üksnes 10 liiget säilitas oma koha, kui eelmise valitsusega võrrelda. Valitsuses on 31 ministrit ning sellesse kaasati paljud endised mässulised. See valitsus korraldas 2009. aasta kohalikud valimised ning 2010. aasta parlamendi- ja presidendivalimised.
Faustin-Archange Touadéra ei kuulu ühtegi parteisse.
Marta Vieira da Silva

Marta Vieira da Silva (mängijanimega Marta; sündinud 19. veebruaril 1986 Brasiilias Alagoase osariigis Dois Riachoses) on Brasiilia jalgpallur.
Marta on viis korda valitud FIFA maailma parimaks naisjalgpalluriks (aastatel 2006–2010).
Alates 2009. aastast mängib Marta klubis Los Angeles Sol.
Brasiilia koondise koosseisus sai ta hõbemedali nii Ateena kui ka Pekingi olümpiamängudel.
Maamajandus (ajakiri)

Maamajandus on eesti ajakiri, mille peamiseks teemaks on maamajandus. 
Ilmub alates aastast 2000, ilmumissagedus on kord kuus.
Ajakirja peatoimetajad on olnud Heiki Raudla ja Kaie Päike (alates juulist 2008).
Eelkäijad.
Ajakiri loeb oma eelkäijateks ajakirju:
Maamajandus

Maamajandus on ökosüsteemide ja koosluste majandamisega seotud valdkond, mis haarab põllumajanduse, loomakasvatuse, metsanduse, aianduse, kalanduse, jahinduse, maaparanduse, maaturismi ja muud lähedased valdkonnad.
Kiirassaare laht

Kiirassaare laht asub Saaremaa läänerannikul Papissaare ja Kuusnõmme poolsaare vahel. Laht on suurema Kihelkonna lahe lõunaosa.
Enne 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi jäid Kiirassaare lahe idakallas ja suuremad laiud Kihelkonna valla, läänekallas aga Lümanda valla territooriumile.
Lahe ääres asub mitu sadamat.
Harilik härjasilm

Harilik härjasilm ("Leucanthemum vulgare") on korvõieliste sugukonda kuuluv mitmeaastane rohttaim. 
Levila ja kasvukoht.
Levinud laialdaselt Euroopas, kuid ka Lääne- ja Ida-Siberis, Kaug-Idas, Kesk-Aasias, tulnukana Jaapanis, Põhja-Ameerikas ning Uus-Meremaal. Kogu Eestis sage, kohati esineb massiliselt.
Kasvab kultuurrohumaadel ja viljapõldudel umbrohuna, kuid ka looduslikel puisniitudel, päris-, loo- ja lamminiitudel, sageli teeservades. Mullaviljakuse suhtes vähenõudlik. Eelistab valgusrikkaid parasniiskeid kasvukohti.
Kirjeldus.
Varre pikkus on 20–60 (kuni 100) cm. Taime juurmised ja alumised varrelehed on äraspidimunajad, ülemised pisut saledamad. Ülemistel varrelehtedel leheroots puudub, alumistel varrelehtedel kuni 1 cm pikkune. Härjasilma leheserv on saagjas või terve.
Taime õisiku moodustavad valged keel- ja kollased putkõied. Õisiku läbimõõt on 3–6 cm. Taim õitseb juunist augustini (harva ka septembrini).
Harilikku härjasilma aetakse sageli segi sarnaste karikakra ja kesalillega.
Sümboolika.
Harilik härjasilm on Läti rahvuslill.
Jean-Marie Morel

Jean-Marie Morel (28. märts 1728 – 10. august 1810) oli prantsuse kartograaf ("ingénieur géographe") ja arhitekt. 
Peamiselt pühendas ta end aedade ja parkide kujundamisele ning sai tuntuks ka looduslähedase aiakujunduse propageerijana.
Aastal 1776 ilmus Pariisis tema "Aedade teooria" ("La Théorie des Jardins"), millest sai tunnustatud teos.
Morel võttis 1804. aastal kasutusele mõiste "maastikuarhitekt" ("architecte-paysagiste").
Berliini blokaad

Berliini blokaad (24. juuni 1948 – 12. mai 1949) oli esimesi suuremaid rahvusvahelisi kriise külma sõja ajal.
Külm sõda algas Berliini blokaadiga 1948. aastal ja see kestis kuni Berliini müüri langemiseni (1989) ja NSV Liidu lagunemiseni (1991), kuigi nimetus ise sündis 1947. aastal – pärast Stalini kõnet veebruaris 1946 ja Churchilli kõnet märtsis 1946, kus räägiti vastuoludest kahe suurriigi vahel.
Berliini blokaadi ajendiks sai USA, Suurbritannia ja Prantsusmaa okupatsioonitsoonides läbi viidud rahareform. 
Ajalugu.
Teise maailmasõja lõppedes jagati Saksamaa võitjariikide USA, Suurbritannia, Prantsusmaa ja Nõukogude Liidu vahel okupatsioonitsoonideks. Läänetsoonides kasutusele võetud vääring kehtestati ka lääneliitlaste kontrolli all olnud Lääne-Berliinis. See allutas pool linna majanduslikult Saksamaa lääneosale ja NSV Liit ei saanud seda linnaosa Nõukogude okupatsioonitsooniga majanduslikult siduda. Vastuseks sulges NSV Liit kõik Lääne-Berliini Saksamaa läänetsoonidega ühendanud maismaa- ja raudteed ja Berliini lääneosa sai välismaailmaga ühendust pidada vaid õhu teel (vt Berliini õhusild). NSV Liidu idee oli sulgeda juurdepääsuteed ja varustada ise Lääne-Berliini söögi ja kütusega, et saada terve linn enda majanduslikku sõltuvusse. Blokaadiga saavutas NSV Liit olukorra, kus Lääne-Berliini ei arvatud moodustatava Saksamaa Liitvabariigi koosseisu, vaid see jäi iseseisvaks haldusüksuseks. 
Tagajärjed.
Berliini blokaad põhjustas Saksamaa lõpliku lõhenemise: kolmes läänetsoonis kuulutati välja Saksamaa LV, idatsoonis ja Ida-Berliinis Saksa DV. 
1955. aastal võeti Saksamaa LV NATO liikmeks. NSV Liit ja teised Ida-Euroopa riigid asutasid sellele vastukaaluks 1955. aastal oma sõjalise organisatsiooni – Varssavi Lepingu Organisatsiooni.
Johannes Lorup

Johannes Lorup (11. november 1901 Valma, Vana-Tänassilma vald, Viljandimaa – 6. mai 1943 Sosva vangilaager, Sverdlovski oblast) oli eesti klaasitööstur.
Osales Vabadussõjas. 
Ta lõpetas 1921. aastal Viljandimaa Poeglaste Gümnaasiumi. Õppis 1921–1922 Tartu Ülikoolis keemiat, hiljem Danzigi Tehnikaülikoolis masinaehitust.
Ta oli aastatel 1924–1933 Meleski klaasivabriku rentnik, alates 1934. aastast Lorupi klaasivabriku omanik Tallinnas. 
Arreteeriti NKVD poolt 1941, suri Venemaa vangilaagris.
Rudolf Krupp

Rudolf Krupp (19. jaanuar 1890 Narva – 12. september 1941 Norillagi vangilaager, Krasnojarski krai, Venemaa) oli Eesti ja Nõukogude Liidu sõjaväelane (kolonelleitnant).
Lõpetas Narva gümnaasiumi. Sõjalise hariduse sai Petrogradis Vladimiri sõjakoolis, mille lõpetas 1. juulil 1917. Õppis Tartu Ülikoolis 1920 matemaatikat ja 1921–1928 (lõpetas) majandust, EÜS Põhjala vilistlane.
Osales Vabadussõjas 2. suurtükiväepolgu koosseisus. Rahu ajal teenis mitmesugustel kohtadel rivis, administratiiv- ja staabiteenistuse alal. 1923-24 õppis alalisväe ohvitseride kursusel. 1928 4. Suurtükiväegrupi 6. patarei ülem, 1933 2. Diviisi suurtükiväe adjutant, 1939 1. Suurtükiväegrupi ülem Narvas. 
1940. aasta augustist oli Punaarmee 22. Eesti Territoriaalse Laskurkorpuse 629. haubitsa suurtükiväepolgu komandör (polkovniku auastmes).
Arreteeriti NKVD poolt 1941. Suri eeluurimise ajal vangilaagris.
Albrecht Altma

Albrecht Altma (kuni 1935 Albrecht Altmann, 23. märts 1897 Salatse, Palmse vald, Virumaa – 8. mai 1969 Tallinn) oli eesti füüsik. 
Ta oli Tallinna Tehnikaülikooli rektor (1944–1948) ja Eesti NSV Teaduste Akadeemia liige (1946).
Haridus.
Albrecht Altma lõpetas Vihula ministeeriumikooli 1912, Rakvere Poeglaste Gümnaasiumi 1918. Teenis Eesti Vabariigi sõjaväes (1918–1920) ja lõpetas Vabariigi Sõjakooli. Õppis Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas 1920–1927; Tartu Ülikooli stipendiaat Müncheni Tehnikaülikooli Füüsika Instituudis 1936–1938.
Mag. phys. 1927 (Tartu Ülikool) ("Bismuti puru elektritakistuse muutumine magneetväljas erinevail rõhkeil"); dr. sc. techn. 1938 (Müncheni Tehnikaülikool) ("Untersuchungen an magnetisch orientierten Wismut"); adjunktprofessor 1939; dotsent 1940; professor 1944.
Töökäik.
Tartu Ülikooli füüsikainstituudi ajutine abijõud, noorem- ja vanemassistent 1924–1938.
Tallinna Tehnikaülikoolis 1939–1941: eksperimentaalfüüsika adjunktprofessor ja füüsika laboratooriumi juhataja 1939–1940; füüsikakateedri dotsent 1940/41.
Punaarmee ehituspataljonis 1941–1942; NSV Liidu TA Uurali Filiaali Metallide Füüsika Instituudi teadur 1942–1944.
Tallinna Tehnikaülikoolis 1944–1964: rektor 1944–1948; füüsika kateedri professor ja juhataja 1944-1964.
Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks valiti 1946. aastal füüsika alal.
Oli vabatahtlikuna Vabadussõjas, suunati sõjakooli; teenis Eesti sõjaväes 1919–1920; Tartu Maleva Gaasikompanii pealik 1930–1935 ja Maleva sõjakeemia osakonna liige. Eesti Üliõpilaste Seltsi liige 1920–1940; Kaitseliidu liige 1926–1935.
Teadustöö.
Põhisuunad: magnetdefektoskoopia probleemid, füüsikalised protsessid metalli mikropiirkonnas. 
Altma oli röntgenstruktuuranalüüsi uurimissuuna algatajaid Eestis.
Muu teadusega seotud tegevus.
Eesti NSV TA Füüsika ja Astronoomia Instituudi nõukogu liige, ühingu Teadus matemaatika, füüsika ja keemia sektsiooni büroo liige, TTÜ nõukogu ja metoodikakomisjoni liige, "Tallinna Tehnikaülikooli toimetiste" toimetuskolleegiumi liige, ajakirja Teadus ja Tehnika (1941, nr 1–8) toimetaja.
Liikmesus.
Eesti Üliõpilaste Seltsi liige 1920–1940; Kaitseliidu liige 1926–1935.
Isiklikku.
1939. aastal abiellus Albrecht Altma vanematekodu naabritüdruku Helmi Etvergiga, kes oli matemaatik Elmar Etvergi õde.
Robert Livländer

Robert Johannes Livländer (1. veebruar 1903 Tallinn – 6. oktoober 1944 Läänemeri) oli eesti astronoom, geodeet ja rektor. 
Robert Livländer hukkus koos perekonnaga Eestist põgenemisel laeval Nordstern.
Haridus.
Lõpetas Tallinna Linna I Reaalkooli 1921; õppis Tartu Ülikoolis matemaatika-loodusteaduskonnas astronoomiat 1921–1925; Tartu Ülikooli stipendiaat Potsdami Geodeesiainstituudis astronoomia alal 1928–1929.
Mag. astr. 1926 (Astrograafiline positsioonide määramine), dr. phil. nat. 1932 (Determination of the Longitude of the Tartu Observatory by Wireless. Second paper: Observations in 1929–1930 in Tartu and in Pulkovo. Final Results); dotsent 1935; erakorraline professor 1938; professor 1940.
Töökäik.
Tallinna Reaalkooli viimases klassis Tallinna posti-telegraafikontori ametnik; ülikooliõpingute ajal Tartu Tähetornis; oli Reaalkooli õpilasena Vabadussõjas 2. soomusrongi koosseisus. TÜ Tartu Tähetorni abijõud 1922–1935, astronoom-observaator, nooremassistent 1925, eradotsent 1933; TÜ tehnikateaduskonna geodeesia dotsent 1934–1936; geodeesia kabineti juhataja 1935.
TTÜs 1936–1944: geodeesia dotsent 1936, geodeesia laboratooriumi juhataja 1936–1940, geodeesia erakorraline professor 1938–1944; ehitus- ja mehaanikateaduskonna prodekaan 1938–1940; geodeesia professor 1940–1941, kateedri juhataja; keemia-mäeteaduskonna dekaan 1941; rektor 1941–1944.
Teadustöö.
Teadustöö põhisuunad.
Geograafiliste pikkuste ja laiuste mõõtmine Eestis, tähtede ja planeetide ehitus; saavutas rahvusvahelise tunnustuse koostöös Ernst Öpikuga ultraviolettkiirguse kalorimeetria alal. 
Avaldanud üle 30 teaduspublikatsiooni astromeetria, geodeesia ja gravimeetria alal, esimese eestikeelse geodeesia õpiku "Geodeesia põhijooni" (1942) autor.
Teaduskorralduslik tegevus.
Juhtis Baltimaade gravimeetrilise võrgu arendamise töid; korraldas Eesti Sõjavägede Staabi topohüdrograafia osakonna ülesandel Eesti triangulatsioonipunktidel geograafiliste koordinaatide mõõtmisi 1929; osales päikesevarjutuste ekspeditsioonidel. Loodusvarade Instituudi liige 1937–1940; Eesti Geodeetide Ühingu liige; Eesti Entsüklopeedia täheteaduse osakonna toimetaja 1932-1937; oli astronoomia ja topo-geodeetiliste teadmiste populariseerija ajakirjanduses. Üliõpilasselts Raimla liige.
Põhimoreen

Põhimoreen on aktiivse (liikuva) liustiku basaalses kihis moodustuv ja ladestuv moreen.
Trivimi Velliste (Otepää linnapea)

Trivimi Velliste (kuni 29. detsembrini 1935 Trivimi Ventšikov, 14. märts 1904 Kükita vald, Torma kihelkond, Tartumaa – 13. september 1960) oli Eesti NSV kohaliku võimu tegelane.
1923–1931 õppis ta Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonnas metsandust, korporatsiooni Fraternitas Slavia (vahepealse nimega Fraternitas Ruthenia) liige (buršvilistlane).
Oli 1940–1941 kestnud Nõukogude okupatsiooni ajal NSV Liidu Ülemnõukogu valimiste Tartumaa jaoskonna Otepää linna valimiskomisjoni esimees ning Otepää linna täitevkomitee esimees.
Teenis Saksa sõjaväes, langes Prantsusmaal sõjavangi, naasis Eestisse. 
Töötas muuhulgas Raja keskrahvamaja ja Kasepää rahvamaja juhatajana. Elas hiljem Tartus. Ta suri 13. septembril 1960 ja ta maeti Kükita vanausuliste kalmistule.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli Tartu 2. Keskkooli direktor Alide Velliste.
Tema poeg on Trivimi Velliste.
Feliks-Juhan Kull

Feliks-Juhan Kull (3. veebruar 1903 Tallinn – 29. juuni 1942 Norillagi vangilaager, Krasnojarski krai, Venemaa) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Kull õppis aastatel 1922–1924, 1928–1929 ja 1936–1937 Tartu Ülikoolis õigusteadust ning oli korporatsiooni Fraternitas Estica buršvilistlane.
Kull oli Ratsarügemendi suusk-jalgrattureskadroni ülem. Ta oli ka 1925 ja 1927 Eesti meister jääpallis.
Ta arreteeriti 14. juunil 1941. aastal Värskas. Hukati vangilaagris Venemaal.
Otto Carius

Otto Carius (27. mai 1922 Zweibrücken Rheinland-Pfalz – 24. jaanuar 2015) oli Saksa sõjaväelane.
Just siis, kui ta lõpetas kooli, algas Teine maailmasõda ja ta astus vabatahtlikult mais 1940 104. Jalaväepataljoni. Pärast väljaõpet saadeti ta 21. Soomusrügementi ja ta sai oma tuleristsed Panzer 38-l operatsioon "Barbarossa" ajal juunis 1941. 
1943. aastal viidi ta üle Tiger-tankide 502. rasketankipataljoni. See väeosa võitles Leningradi piirkonnas ja hiljem Narva rindel. Carius sai suvel 1944 haavata. 
1945. aasta alguses sai ta läänerindel Jagdtigerite kompanii ülemaks. 8. märtsil 1945, väljaõpet lõpetamata, saadeti 2. kompanii Siegburgi lähedal rindele. Seejärel võttis see osa Reini jõe kaitsmisest ja alistus 15. aprillil 1945 ameeriklastele.
Otto Carius hävitas rohkem kui 150 tanki.
Kirjandus.
Lehekülgi: 222
Karl Habermann

Karl Leopold Habermann VR II/3 (30. detsember 1899 Vaikna vald, Läänemaa – 14. november 1924 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (mereväe nooremleitnant).
Tema isa oli Hans Habermann (6.01.1866 – 28.09.1937), koolimees ja harmooniumitegija, Üdruma vallavanem ja Hiie talu omanik.
Osales Vabadussõjas. 1920. aastal sai ta Vabadusristi teenetemärgi.
Hukkus suurtükipaadi Meeme traali jäänud meremiini plahvatamisel saadud haavadesse. 
Ta on maetud Kullamaa kalmistule.
An Cafe

An Cafe (või Antic Cafe) (アンティック－珈琲店－（カフェ）, Antikku Koohiiten) on jaapani pop-/rokkansambel, mis loodi aastal 2003. Nad on Oshare Kei bänd, mis on üks Visual Kei liike. An Cafe on avaldanud 4 täispikka albumit. 
Ajalugu.
An Cafe loodi aastal 2003. Esimesed liikmed olid Miku, Kanon ja Bou. Teruki liitus nendega pärast seda, kui lahkus oma eelmisest bändist Feathers-Blue. Esimesel aastal ei avaldanud bänd ühtegi albumit ega singlit, vaid andis kontserte. 
Aastal 2004 lasi bänd välja oma esimesed demod ja allkirjastas plaadilepingu Loop Ashiga. Nende esimene singel "Candyholic" ilmus märtsis ning jõudis Oriconi edetabelis "indie"-muusika kategoorias teisele kohale. An Cafe esimene album, "Shikisai Moment", ilmus 2005. aastal. Teine album, "Magnya Carta" (tuletatud nimest "Magna Carta"), ilmus 2006. aastal. 
2007. aastal esines An Cafe esimest korda väljaspool Jaapanit. Varsti pärast seda lahkus kitarrist Bou. Tema viimane kontsertesinemine toimus 30. aprillil 2007. Pärast Bou lahkumist liitus An Cafega kaks uut liiget: kitarrist Takuya ja klahvpillimängija Yuuki. Uue koosseisu esimene singel oli "Kakusei Heroism ~The Hero Without A "Name"~", sellele järgnes "Ryuusei Rocket". 2008. aastal toimus An Cafe esimene turnee Euroopas. 
2008. aasta veebruaris ilmus singel "Cherry Saku Yuuki". Album "Gokutama Rock Cafe" ilmus 9. aprillil 2008. Minialbum "Koakuma Usagi no Koibumi to Machine Gun" tuli müügile oktoobris ja singel "Aroma" märtsis. Singel "Natsu Koi Natsu Game" ilmus augustis ja uus album "BB Parallel World" septembris.
An Cafe maailmaturnee "NYAPPY GO AROUND THE WORLD Ⅱ - Harajuku Dance Rock Night" algas 15. märtsil kontserdiga Moskvas ja lõppes 14. aprillil kontserdiga San Franciscos. Selle käigus külastas bänd Venemaad, Soomet, Rootsit, Saksamaad, Prantsusmaad, Suurbritanniat, Hispaaniat, Argentinat, Tšiilit, Brasiiliat, Mehhikot ja USA-d.
Diskograafia.
Albumid
EP-d
Singlid
Harri Mõtsnik

Harri Mõtsnik (5. september 1928 Kilingi-Nõmme – 14. märts 2013 Solna, Rootsi) oli eesti luteri vaimulik. 
Ta õppis Tallinna 5. Algkoolis Veerenni tänaval ja seejärel 1942–1947 Tallinna Poeglaste Kaubandus-Kommertskoolis. Lõpetas 1958. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. Akadeemiliselt oli ta korporatsioon Fraternitas Estica liige, "coetus" 1989/1990.
Ordineeriti 17. oktoobril 1973 aseõpetajaks. Oli aastatel 1973–1976 EELK Varbla Püha Urbanuse koguduse ja Karuse Margareeta koguduse, seejärel 1976–1981 Ingerimaal Puškini soomekeelse koguduse õpetaja ja 1981–1984 Urvaste Püha Urbanuse koguduse õpetaja. 
3. aprillil 1985 ta arreteeriti ja mõisteti 5. oktoobril 1985 süüdi Nõukogude-vastases agitatsioonis ja propagandas. Vabastati Eesti NSV Ülemnõukogu presiidiumi 27. märtsi 1986 armuandmise otsusega 29. märtsil karistuse kandmisest. 
Seejärel töötas 1986–1988 Varbla vanadekodus töölisena. Emigreerus aastal 1988 Eskilstunasse Rootsi, kus teenis soome kogudust ja eesti kogudusi (Eskilstuna, Norrköping, Örebro, Kumla). 
Harri Mõtsnik suri 14. märtsil 2013 Solnas Rootsis, tema põrm tuhastati ja urn tema põrmuga maeti 14. mail 2013 Pärnamäe kalmistule.
Isiklikku.
Tema tütar on jurist Anne Mõtsnik ja poeg endine jalgpallur Ott Mõtsnik. 
Vend Helmut Mõtsnik (1927–2019) oli koolijuht ja EELK Suure-Jaani Johannese koguduse õpetaja.
Muumioru lood

"Muumioru lood" on Tove Janssoni muumilugude põhjal Jaapani ja Hollandi ühistööna valminud joonisfilmi sari .
Eestikeelsena on sari jooksnud nii Eesti Televisioon kui ka TV1 ekraanil. Osa lugudest on välja antud ka DVDdel. Tõlkija Külli Pottsepp, tegelastele andis hääle Kärt Tomingas.
Mitme osa sisu puudub raamatutest. Samuti on telesarjas tegelasi, keda raamatutes ei esine, näiteks nõid ja Aliisa. Lisaks on mitmel raamatutegelasel sarjas teistsugune nimi, näiteks Tusklikupreili on sarjas Piripiiga, Tusklik kannab nime Piripoiss ja Sniff on (aga mitte DVD-l) Niru (viimast nime kannab raamatutõlkes hoopis väike koerake).
Seiš

Seiš on seisulaine, mis saab tekkida suletud või osaliselt suletud veekogus, nagu järves, veehoidlas, lahes ja nii edasi. 
Seišilaine tekkimise põhimõte seisneb selles, et mingi välismõju ajel tekkinud lainetus põrkab kaldalt veekogusse tagasi, kus toimub vastassuunaliste lainete interferents. Enamasti on välismõjudeks tuul, õhurõhk, looded või ka seismilised häiritused (maavärin jt). 
Seišinähtusi täheldati ja kirjeldati esmakordselt Genfi järves. Hiljem on neid täheldatud paljudes veekogudes.
Tarmo Strenze

Tarmo Strenze (sündinud 9. oktoobril 1974) on Tartu Ülikooli sotsioloogia õppetooli teadur ja õppejõud.
Aastatel 1995–2000 õppis ta Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonnas psühholoogia bakalaureuseõppes ja 2000–2003 samas sotsioloogia magistriõppes.
Alates 2004. aastast töötab ta sotsiaalteaduskonnas (2010. aastast sotsiaal- ja haridusteaduskonnas). Tema teadustöös on tähtsal kohal intelligentsuse uurimine.
Teaduskond

Teaduskond ehk fakulteet on kõrgkoolis lähedasi erialasid ühendav ja nende tööd korraldav haldusüksus. Teaduskonna juht on dekaan.
Teaduskonna koosseisu kuuluvad struktuuriüksused võivad olla näiteks instituudid, osakonnad, kateedrid.
Keskaja ülikoolide neli teaduskonda olid kunstide, teoloogia, õigus- ja meditsiiniteaduskond.
Rohumaa

Rohumaa on peamiselt rohttaimedega kaetud ala. Valdavaiks on rohumaadel mitmeaastased rohttaimed. 
Rohumaade hulka kuuluvad nii niidud kui karjamaad.
Rohumaid liigitatakse tavaliselt järgmiselt:
Lisaks võib rohumaade hulka arvata põldheinaga kaetud põlde ja murusid.
Muumiorg

Muumiorg (rootsi "Mumindalen", soome "Muumilaakso") on väljamõeldud paik Tove Janssoni muumilugudes.
Muumiorg on vaike ja rahulik koht, mille keskel on Muumimaja. Kirdes piirneb Muumiorg merega, põhjas Üksildaste mägedega ning idas Filifjonkaoruga. Orust voolab läbi jõgi, mis Muumioru juures merre ei suubu.
Muumioru kaardi lisas autor 1948. aastal ilmunud kolmandale Muumiraamatule "Võlukübar". Esimese kaardiga sarnased kaardid on lisatud ka raamatutele "Trollitalv" ja "Hilja novembris".
Muumioru nime kannab ka Soomes Tamperes asuv Muumimuuseum.
Põldhein

Põldhein on lühiajalise (tavaliselt mõni aasta) kestusega väheliigiline (1–3 liiki) heintaimede kultuur, mida kasvatatakse loomasöödaks haritud maal. 
Põldheinana kasvatatakse Eestis tavaliselt roosat ristikut (või punast ristikut) koos põldtimutiga. Põldheinana kasvatatakse ka lutserni või ida-kitsehernest kas puhaskülvina või koos ühe kõrrelise liigiga (enamasti põldtimutiga).
Suessi maakitsus

Suessi maakitsus on maakitsus, mis ühendab omavahel Aasiat (Siinai poolsaar) ja Kirde-Aafrikat, ning eraldab Punast merd Vahemerest. Minimaalne vahemaa merede vahel on 116 km. 
Suessi maakitsusel on levinud liiva- ja kivikõrbed ning taimestik peaaegu puudub. Madalikkudel esinevad soolakud ja soolajärved, nendest suurim on Suur Mõrujärv. Magevee looduslikud allikad puuduvad. 
Aastail 1859–1869 rajati läbi Suessi maakitsuse Suessi kanal.
Süvaökoloogia

Süvaökoloogia on üks rohelise ideoloogia aluseks olevaid ökoloogilise filosoofia harusid. Selle alusepanijaks on norra ökofilosoof Arne Næss.
Süvaökoloogia platvormi ühe tuntuima versiooni sõnastasid 1995. aasta mais inglise ökoloogilise õppeasutuse Schumacher College'i süvaökoloogia kursuse osalised. Sel platvormil on ka varasemaid ja veidi teistsuguseid versioone. See koosneb kaheksast teesist.
Muumimaja

Muumimaja (rootsi "Mumins hus", soome "Muumitalo") on ehitis Tove Janssoni muumilugudes.
Muumimaja asub Muumioru keskel ja on Muumipapa ehitatud. Maja on ümmarguse põhiplaaniga, terava katusega, sinist värvi ning kõrge ja kitsas. Muumimaja ümbruses asuvad puukuur, võrkkiik, tubakapeenar ning sireli- ja jasmiinipõõsad.
Muumimaja täpne tubade paigutus muutub Muumilugude vältel, sest eri teostes on majal erinevad asukad. Alati elavad Muumimajas ainult Muumitroll, Muumipapa ja Muumimamma. Ka Muumimaja väliskuju on eri lugudes erinev. Näiteks "Ohtlikus jaanipäevas" kujutatakse maja ühel pildil märksa kitsama ja kõrgemana kui seda "Võlukübaras". Ühel pildil raamatus "Hilja novembris" kujutatakse Muumimaja tavapärase kahekorruselise maja asemel kolmekorruselisena.
"Võlukübaras" ära toodud plaani järgi võtab suurema osa esimesest korrusest enda alla elutuba. Esimesel korrusel on veel veranda, köök, Piisamroti tuba, Koduvana tuba ning Tutsiku ja Lipsiku tuba. Teisel korrusel on Muumimamma tuba, Muumipapa tuba, Snifi tuba, Tuskliku ja Tusklikupreili tuba, Nuuskmõmmiku ja Muumitrolli tuba ning võõrastetuba. Lisaks on Muumimaja juures suur moosikelder.
Elusuuruses Muumimaja asub Soomes Naantalis Muumimaa teemapargis.
Säde jõgi

Säde jõgi ka Seda jõgi, (läti k. "Sedas upe"; saksa k. "Sedde Fluss") on 60 km pikkune jõgi Läti põhjaosas, Vidzemes, mis suubub Burtnieki ehk Asti järve (ka Astijärv, Astigerwe).
Säde jõe märgalal olev Säde raba (läti k. "Sedas purvs") Valka piirkonnas kuulub Natura 2000 alade hulka.
Aeg-ajalt on Säde jõge ekslikult samastatud Ümera (lt Jumara) jõega, mis asub Volmari (lt Valmiera) lähedal ja suubub linnast edelas Koiva (lt Gauja) jõkke.
Säde jõe järgi nimetati 1902. aastal Valgas loodud selts "Säde", mis omas 1911. aastast kontserdi- ja teatrihoonet.
Jumara jõgi

Jumara ehk Ümera on jõgi Lätis Valmiera lähistel, mis linnast edelas suubub Koiva jõkke.
Väidetavalt toimus jõe lähistel 1210. aastal Ümera lahing.
Ümera jõeks on ekslikult nimetatud ka Säde jõge.
St Peter's College (Auckland)

St Peter's College on Uus-Meremaal Aucklandis Epsomis asuv katoliiklik kool poistele vanuses 7–13. See on Uus-Meremaa suurim katoliiklik kool.
Ižma

Ižma (komi "Изьва" (Izva)) on küla Venemaal Komis, Ižma rajooni keskus. Asub Ižma jõe ääres, 540 km Sõktõvkarist kirdes.
Schumacher College

Schumacher College on 1991. aastal asutatud keskus Dartingtonis (Devoni krahvkond, Inglismaa). See on nimetatud majandusteadlase Ernst Schumacheri järgi. Keskus lõpetas tegevuse 2024. aasta septembris.
Keskus korraldas regulaarselt loengusarju, mis käsitlesid jätkusuutlikku arengut ja holistlikku lähenemist. 
Lektorite hulgas on olnud David Abram, Patch Adams, Fritjof Capra, Deepak Chopra, Brian Goodwin, Stanislav Grof, Stephan Harding, Hazel Henderson, James Lovelock, Lynn Margulis, Humberto Maturana, Arne Næss, Christian de Quincey, Wolfgang Sachs, Rupert Sheldrake, Vandana Shiva jt.
Krista Kilvet

Krista Kilvet (kuni 1970. aastani Krista Kanter; 31. mai 1946 Tallinn – 21. jaanuar 2009 Tallinn) oli Eesti raadioajakirjanik, poliitik ja diplomaat.
Krista Kilvet lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli inglise filoloogina 1979. aastal.
Aastatel 1967–1990 töötas ta Eesti Raadios, kus oli näiteks saadete "Mis tehtud, mis teoksil", "Rahvamuusika pooltund" ja "Mikrofoorum" toimetaja. Aastal 1989 oli Krista Kilvet üks Eesti Naisliidu asutajaid.
Oli Eesti Kongressi liige.
Aastal 1990 sai Krista Kilvet riigiministri asetäitjaks. Aastal 1992 valiti ta Riigikokku Rahvarinde ja 1995. aastal Keskerakonna nimekirjas. Aastatel 1989–1999 oli ta ka Tallinna linnavolikogu liige.
Aastatel 1999–2008 töötas Krista Kilvet välisministeeriumis, kus valmistas näiteks ette Eesti saatkondade avamist Dublinis ja Sofias. Augustis 2008 nimetas president Krista Kilveti Eesti suursaadikuks Norras ja Islandil, kuid sellele tööle ei jõudnudki ta asuda. 15. oktoobril 2008 kutsus president Krista Kilveti tema palvel haiguse tõttu sellelt ametikohalt tagasi. 
Isiklikku.
Aastatel 1970–1990 oli Krista Kilvet abielus Kaarel Kilvetiga. Neil sündis kolm tütart, nende hulgas Kertu Saks.
Nooruses harrastas ta Eesti tipptasemel purjetamist.
August Pähn

August Pähn (20. jaanuar 1904 Rõuge kihelkond – 4. juuni 1963) oli eesti vaimulik.
Lõpetas aastal 1930 Tartu Ülikooli usuteaduskonna. Oli prooviaastal Tartu Ülikooli koguduse juures. Ordineeriti 1. veebruaril 1931 õpetajaametisse.
Oli aastal 1931 Hugo Bernhard Rahamäe isiklik adjunkt. Seejärel 1931–1941 oli ta Koeru Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja (valimisel 5. juulil 1931 sai ta ainsa kandidaadina 738 poolthäält, vastu ei ühtki). Lisaks oli ta 1935–1938 Rakke koguduse hooldajaõpetaja ja Järva praostkonna abipraost 1935–1940. 14. juunil 1940 sai ta Omakaitse Sihtkapitali Järvamaa toimkonna juhatuse liikmeks (tegi ettepaneku annetada korratusse jäetud haudadel asetsevad ristid Omakaitse Sihtkapitalile). Oli Järva praostkonna praosti kohusetäitja 1940–1941. Praostiks valimisel 9. jaanuaril 1940 sai ta 12 häält ja vastaskandidaat, Türi koguduse õpetaja Peet Nõmmik, 7 häält.
Oli 1942–1944 Tallinna Püha Neitsi Maarja Piiskoplik Toomkoguduse õpetaja (alguses asetäitja). 1944. aasta septembri lõpus olid paljud pastorid, sealhulgas piiskop Johan Kõpp Eestist lahkunud. Assessoritest olid jäänud vaid Joosep Liiv, Johannes Uustal ja Anton Eilart. Anton Eilarti kanda jäid piiskopikohustused. Novembri lõpus Eilart arreteeriti.
29. novembril 1944 moodustasid Adolf Horn, Hugo Pärno ja August Pähn kiriku elu korraldava toimkonna. See toimkond otsustas hakata kirikut juhtima. Kutsuti kokku Piiskoplik Nõukogu. 17. jaanuaril 1945 valis Piiskoplik Nõukogu ajutise piiskopi asetäitja ja ajutise konsistooriumi. Teiste ametite hulgas oli August Pähn 1946–1948 Usuteaduse Kõrgema Katsekomisjoni rektor.
12. aprillil 1949 August Pähn arreteeriti NKVD poolt. Teda süüdistati kuulumises Eesti Üliõpilaste Seltsi, Isamaaliitu ning Kaitseliitu. Samuti ühenduses metsavendadega, töötamises Väinjärve vallavalitsuses ja osalemises fašistlikus kohtupidamises. Ta saadeti sunnitööle Karaganda oblasti vase- ja söekaevandustesse. Sunnitöölt tuli ta tagasi aastal 1956.
Aastatel 1957–1963 töötas August Pähn Võnnu Jakobi koguduse õpetajana.
Isiklikku.
August Pähna vend Elmar Pähn (1908–1991 Toronto) oli samuti kirikuõpetaja.
Hermann Kienast

Hermann Wilhelm Woldemar Kienast (27. oktoober 1904 Erastvere vald, Võrumaa – 10. oktoober 1990 Ilmenau) oli Eesti arst.
1923 lõpetas ta Tallinna Toomkooli, õppis 1923–1929 (lõpetas cum laude) Tartu Ülikoolis arstiteadust. Oli Tartus Mellini kliiniku arst. Arstide Koja nõukogu liige. 
1939 repatrieerus Saksamaale.
Erich Wulff

Erich Julius Wulff (25. märts 1887 Peterburi – 11. august 1949 Marburg) oli Eesti arst.
Õppis Königsbergi Ülikoolis ja Freiburgi Ülikoolis, dr. med. 1910 (Königsberg).
Arstide Koja nõukogu liige. 
1939. aastal repatrieerus Saksamaale.
Georg Thal

Georg Paul Arnold Thal (10. oktoober 1901 Peterburi – 13. juuni 1978 Simbach) oli Eesti arst.
Lõpetas Tartu Ülikooli 1925 "cum laude", dr. med. 1941 (Berliini Ülikool).
Arstide Koja nõukogu liige.
Repatrieerus järelümberasujana 1941. aastal Saksamaale.
Maks Tiitso

Maks Tiitso (9. oktoober 1900 Tartu – 2. oktoober 1944 Stockholm) oli eesti arst ja arstiteadlane.
Keskhariduse omandas Tartu Reaalkoolis.
Osales Vabadussõjas.
Lõpetas 1923 Tartu Ülikooli "cum laude". Sai meditsiinidoktori kraadi 1932. aastal tööga "Die propriozeptive Regulierung der Atmung". Töötas seejärel Tartu Ülikooli õppejõuna, 1939. aastast oli erakorraline professor. 
Kuulus alates 1935. aastast Eesti Üliõpilaste Seltsi.
1944. aastal põgenes Tiitso Rootsi, kus suri põgenemisel saadud vigastuste tagajärjel. Maetud Stockholmi Metsakalmistule.
Herman Rossmann

Herman Paul Rossmann (13. detsember 1896 Vändra, Pärnumaa – 28. september 1968 Sparreholm) oli eesti arst.
Võitles Vabadussõjas. Lõpetas 1923 Tartu Ülikooli "cum laude", Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Kirurg Tallinnas, Arstide Koja nõukogu liige. 1944 põgenes Rootsi.
Voldemar Juss

Voldemar Juss (22. september 1889 Tallinn – 13. november 1949 Tallinn) oli eesti arst.
Lõpetas 1918 Tartu Ülikooli. Oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Ta osales Vabadussõjas. 
Ta oli röntgenoloog ja Arstide Koja nõukogu liige.
Artur Meerits

Artur Mihkel Meerits (15. november 1901 Vao vald, Virumaa – 10. oktoober 1941 Tallinn) oli eesti arst ja sõjaväelane (leitnant, 1932).
Lõpetas 1926. aastal Tartu Ülikooli, oli üliõpilasseltsi Concordia vilistlaskogu esimees.
1932. aastast oli Tallinna Ühendatud Haigekassa Haigla peaarst. Kirurg, Arstide Koja nõukogu liige. 
Peale juunipööret 1940 astus kommunistlikku parteisse, oli Eesti NSV Tervishoiu Rahvakomissariaadi Raviasutiste Valitsuse juhataja. 
Hukati 1941. aastal kommunistlikus meelsuses süüdistatuna Saksa okupatsioonivõimude poolt.
Leonid Peterson

Leonid Peterson (10. märts 1896 Alatskivi mõis, Tartumaa – 27. august 1944 Tänassilma) oli eesti arst.
Lõpetas 1923 Tartu Ülikooli arsti astme väärilisena. Oli arst Tartus ja Jõgeval, 1938–1940 Jõgeva linnaarst. Jõgeva tuletõrjedivisjoni sanitaarpealik.
Jaan Haho

Jaan Haho (26. juuni 1884 Oonurme, Virumaa – 25. august 1947 Tallinn) oli eesti arst.
Lõpetas 1916 Tartu ülikooli, spetsialiseerudes sisehaigustele. Esimese maailmasõja ajal mobiliseeriti tsaariarmeesse, kus ta teenis Beljevski polgus nooremarstina. Vabadussõjas teenis põhjarindel 5. Rahvaväe polgu vanemarstina, mille eest pälvis ta Eesti Punase Risti ja hiljem Kotkaristi teenetemärgi. Pärast Vabadussõja lõppu määrati Jaan Haho Viru maakonnaarstiks Rakveres. Sellel kohal töötas ta kuni 1944. aastani. 
1944. aastal, kui algas uus Vene okupatsioon, oli ta lühikest aega tööl Tallinna polikliinikus. Sealt kutsuti ta tagasi Rakverre, kus ta töötas kuni oma surmani Rakvere ümbruse jaoskonnaarstina.
Viru maa-arst, Arstide Koja nõukogu liige.
Hans Sõber

Hans Sõber VR I/3 (3./5. märts 1890 Järsa talu, Uue-Suislepa vald, Viljandimaa – 5. detsember 1962 Paide/Tallinn) oli eesti arst.
Haridus.
Sõber õppis Tarvastu kihelkonnakoolis, Tartu Hugo Treffneri gümnaasiumis ja lõpetas Tartu Ülikooli arstiteaduskonna 1918. aastal.
Elulugu.
Esimese maailmasõja ajal oli ta sõjaväe arst ja Eesti Vabadussõja ajal Tartu sõjaväe haigla arst. Töötas stipendiaadina Viinis, aastatel 1920–1927 oli professor Maasingu vanemassistent. 
Hans Sõber oli üks Tartu Erakliiniku asutajaid ja selle arste ning võttis osa Tartu Polikliiniku töö korraldamisest ja arstliku abi andmisest, kuid peamiselt töötas siiski eraarstina. Enne surma töötas Paide haigla sisehaiguste osakonna juhataja ja arstina.
Tegi uurimistöid suhkurtõve, difteeria, tuberkuloosi ja malaaria alal. Tema erialaks olid südamehaigused, kuid spetsialiseerus hiljem ka nina-, kurgu- ja kõrvahaiguste eriarstiks.
Liikmesus.
Ta oli Arstide Koja nõukogu ja Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Tunnustus.
Lisaks Vabadusristile oli talle antud ka Läti Punase Risti kõrgem aumärk.
Aleksander Doilov

Aleksander Doilov (22. jaanuar 1877 Narva – 10. juuni 1947 Viljandi) oli Eesti arst.
Lõpetas 1903 Peterburi Sõjaväemeditsiinilise Akadeemia.
Osales Vene-Jaapani sõjas, Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas. Kaitseliidu Narva maleva sanitaarpealik. Arstide Koja nõukogu liige. 16. veebruaril 1940 valiti ta Narva linnanõunikuks.
Hans Sulg

Hans Sulg (26. september 1886 Põltsamaa – 30. november 1946 Tartu) oli eesti arst.
Lõpetas Tartu ülikooli 1913, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Osales Vabadussõjas, 1920–1940 ja 1942–1944 Narva linnaarst. Arstide Koja nõukogu liige.
Voldemar Sumberg

Voldemar Christian Sumberg (9. aprill 1893 Lõve vald – 13. veebruar 1965 Kemerovo oblast, Venemaa) oli eesti arst, Otto Tiefi valitsuse sotsiaalminister.
Ta õppis Tuhalaane apostliku õigeusu kihelkonnakoolis 1904–1907, Hugo Treffneri gümnaasiumis Tartus 1907–1913 ja Pärnu Aleksandri gümnaasiumis 1913–1915. Pärast gümnaasiumi lõpetamist õppis ta aastatel 1915–1918 Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas.
Ta võttis velskrina osa Vabadussõjast (1918–1920).
Ta õppis pärast Vabadussõda edasi Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, mille lõpetas 1923. aastal.
Ta töötas aastatel 1922–1924 Tartu Ülikooli tervishoiu instituudis assistendina. Ta alustas 1922. aastal tööd Eesti Arstideseltside Liidu Tervishoiu Muuseumi asutamiseks Tartus – algul töötas asjaajajana, aastatel 1923–1944 juhatajana. Eesti Tervishoiu Muuseum ja laialdane tervishoiualane teavitustegevus kujunesid tema elutööks.
Peale püsiekspositsiooni muuseumis (alates 1928. aastast ka selle Tallinna osakonnas) korraldas ta rändnäitusi, loenguid, raadioloenguid, samariitlaste ja esmaabikursusi, andis välja trükiseid.
Ta toimetas ka ajakirja Tervis ning "Tervise käsiraamatut" (1938–1941) ja raamatut "Esimene abi õnnetusjuhtudel" (1. väljaanne – 1927, järgmised täiendatud väljaanded 1932–1943). Mõlema viimase teose kordustrükid ilmusid 1942–1944.
Ühiskondlik ja poliitiline tegevus.
Voldemar Sumberg oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige aastast 1915.
Ta oli juhtivatel kohtadel olnud Tartu Eesti Arstide Seltsis, Akadeemilises Arstiteaduse Seltsis, "Vanemuise" Seltsis, Tartu Vangide Hooldamise Seltsis, Tartu Tiisikuse Vastu Võitlemise Seltsis, kirjastuses "Noor-Eesti" jne.
Poliitiliselt oli ta Rahvusliku Keskerakonna liige.
Teises maailmasõjas.
1941. aasta Suvesõjas etendas Tervishoiu Muuseumis moodustatud vastupanurühm olulist rolli Tartu ülestõusus punavägede vastu.
Septembrist 1944 oli Voldemar Sumberg Eesti Vabariigi Rahvuskomitee liige.
18. septembril 1944 nimetati ta Otto Tiefi valitsuse sotsiaalministriks.
Septembris 1944 ei õnnestunud tal perega Eestist põgeneda, ta arreteeriti NKVD poolt 23. oktoobril 1944, mõisteti süüdi §58-1a, 58-11 järgi, karistuseks 8-aastane vabadusekaotus.
Vangilaagris ja pagenduses.
Lisaks esimesele karistusele määras laagrikohus talle 1949. aastal Eesti hümni laulmise eest (EÜSi aastapäeval) veel 8 aastat vangistust range režiimiga laagris.
Pärast laagrist vabanemist viibis koos abikaasaga (küüditatud 1949. aastal) asumisel Novosibirski oblasti Zdvinski rajoonis, seejärel asus 1957. aastal arstina tööle Kemerovo oblasti Novokuznetski rajooni Targai puhkekodusse.
Eestisse teda elama ei lubatud. Suri 13. veebruaril 1965, maeti Targai surnuaiale.
Isiklikku.
Tema vanem vend oli vandeadvokaat ja poliitik Herman Sumberg.
Ta oli 1922. aastast abielus Marie (Maria) Sumbergiga (sünd Johanson).
Lapsed: Ants (Hans) (1927 Tartu – 2015 Austraalia) ja Eerik (1930 Tartu – 2010 Tartu).
Hans Alver

Hans Otto August Alver (11. aprill 1887 Valga – 24. aprill 1942 Sevurallagi vangilaager, Sosva, Sverdlovski oblast) oli eesti arst.
Ta õppis aastatel 1896–1902 Valga Kreili eraalgkoolis ja Tõnis Grünbergi progümnaasiumis ja aastatel 1896–1902 Pärnu gümnaasiumis. Ta lõpetas 1918. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna. Ta oli üliõpilasseltsi Raimla vilistlane.
Esimese maailmasõja ajal tegutses arstina Vene sõjaväes.
Pärast ülikooli lõpetamist siirdus Läänemaale ja ta tegutses aastatel 1918–1919 arstina Lihulas. Vabadussõjas oli ta vanemarst Kuperjanovi pataljonis. 1920. aastast oli ta Läänemaa maakonnaarst.
1921. aastal valiti dr Hans Alver Haapsalu linnavolikokku. Samal aastal loodi tema algatusel Haapsalu Kaunistamise Selts, mis hoolitses aastatel 1921–1940 Haapsalu heakorra eest. Aastatel 1929–1940 oli dr Hans Alver Haapsalu linnapea. Tema panus Haapsalu väljakujundamisel rahvusvaheliselt tunnustatud kuurortlinnaks on väga suur. Samuti hakati tema linnapeaks olemise ajal korraldama iga-aastaseid majade ja aedade nägusamaks muutmise võistlusi.
Arstide Koja nõukogu liige.
NKVD arreteeris ta 14. juunil 1941 ja Hans Alver lasti maha 24. aprillil 1942 Sevurallagi vangilaagris Sosvas Sverdlovski oblastis.
Mälestuse jäädvustamine.
Alates 1989. aastast antakse Haapsalus välja Hans Alveri preemiat.
Isiklikku.
Tema onupoeg oli Eduard Alver, teine onupoeg Aleksander Alver oli Viru-Nigula koguduse õpetaja. Tema poeg oli sporditegelane Hans Alver, lapselaps on munitsipaalpoliitik ja purjetamistreener Jaan Alver.
Robert Lattik

Robert Moritz Lattik (14. oktoober 1886 Karula vald, Võrumaa – 20. august 1950 Valga) oli eesti arst.
Lõpetas 1916. aastal Tartu Ülikooli.
Ta ning oli Antsla ja Tartu linnaarst ning Arstide Koja nõukogu liige.
Arreteeriti NKVD poolt 18. detsembril 1944, suri Valga vangilaagris.
Isiklikku.
Tema vend Jaan Lattik oli vaimulik ja poliitik.
Tema abikaasa Alma Lattik oli arst, nagu ka nende tütar Helbe Merila-Lattik.
Johan Järv

Johan Järv (17. märts 1886 Holstre vald, Viljandimaa – 24. märts 1946 Sevurallag, Sverdlovski oblast) oli eesti arst.
Tunnistati arsti astme vääriliseks 1919, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Ta oli 1935. aastast Petseri haigla arst. Arstide Koja nõukogu liige. 
Arreteeriti NKVD poolt 10. juunil 1941 Petseris. Suri Nõukogude vangilaagris.
Ernst Beckmann

Ernst Beckmann (30. oktoober 1887 Tartu – 26. veebruar 1963 Portland) oli eesti arst.
Lõpetas 1914 Tartu ülikooli.
Tõstamaa jaoskonnaarst. 1944 põgenes Rootsi, sealt siirdus edasi USA-sse.
Eduard Gens

Eduard Gens (29. august 1883 Kavastu vald, Tartumaa – 18. juuli 1969 Springe) oli eesti arst.
Lõpetas 1912 Tartu ülikooli "cum laude".
Põgenes 1941 Saksamaale.
Kääbik (täpsustus)

Kääbik võib viidata mitmele mõistele:
Peeter Hansen

Peeter Hansen (31. jaanuar 1889 Holstre vald, Viljandimaa – 9. juuli 1950 Stockholm) oli eesti arst.
1914. aastal lõpetas Hansen Tartu ülikooli, 1924. aastal sai meditsiinidoktori kraadi (doktoritöö "Katselised uurimised Chatis'e viiruse üle"). Ta oli Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Hansen oli Tartu Ülikooli õppejõud, Tartu vangla arst ja eraarst Tartus. Tartu Eesti Arstide Seltsi liige.
1944. aastal põgenes ta Rootsi. Oli Eesti Arstide Seltsi Rootsis liige.
Leonhard Hantsoo

Leonhard Hantsoo, ka Leonard Hantsoo (2. detsember 1904 Tallinn – 20. aprill 1982 Hyattsville, Maryland, Ameerika Ühendriigid) oli eesti arst.
Ta lõpetas Tallinna Linna Poeglaste Humanitaargümnaasiumi ning õppis aastatel 1925–1931 Tartu Ülikoolis, kus lõpetas arstiteaduskonna. Ta oli üliõpilasselts Raimla vilistlane.
Põgenes 1944 Saksamaale, 1950 siirdus USA-sse.
Roman Laamann

Roman-Karl Laamann, ka Laaman (22. juuni 1888 Tartu – 7. september 1963 Singen, Saksamaa) oli eesti arst ja sõjaväelane (kolonel).
Ta lõpetas 1914. aastal Tartu ülikooli ja oli korporatsiooni Fraternitas Estica auvilistlane.
1944. aastal põgenes Saksamaale.
Heinrich Multer

Heinrich Multer VR I/3 (21. mai 1884 Tallinn – 29. märts 1953 Stockholm) oli eesti arst ja sõjaväelane (kolonelleitnant).
Lõpetas 1917 Tartu ülikooli.
1944 põgenes Rootsi.
Alfred Molle

Alfred Molle (12. jaanuar 1910 Tartu – 8. mai 1998 Ontario, Kanada) oli eesti arst.
Ta lõpetas 1928. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja 1935 Tartu Ülikooli. 
Aastatel 1935–1942 töötas ta Tartu Ülikooli 2. sisehaiguste kliinikus assistendina. 1942. aastal sai meditsiinidoktori kraadi (Eksperimentaalseid uurimusi respiratoorsest arütmiast inimesel). 1942–1944 oli ta Rakvere haigla sise- ja nakkushaiguste osakonna juhataja. 
1944. aastal läks ta Austriasse, 1944–1946 oli ta Innsbrucki ülikooli sisehaiguste kliiniku röntgenoloog. 1949. aastal läks Kanadasse, kus oli 1953 diagnostilise radioloogia ja 1954 terapeutilise radioloogia eriarst. 1954–1961 töötas Molle Thunder Bay McKellar General Hospitalis, 1961–1981 Kenora Lake of the Woods District Hospitali radioloogiaosakonna juhatajana Ontario provintsis.
Gustav Kroll

Gustav Voldemar Kroll (15. mai 1886 Vastse-Kuuste vald – 4. november 1968 Tartu) oli eesti arst.
Ta lõpetas 1914. aastal Tartu ülikooli, oli Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Osales I maailmasõjas aastatel 1914–1918 arstina, hiljem Vabadussõjas. 1918–1942 oli Tartu linnaarst. Kaitseliidu Tartu maleva sanitaarpealik. 1941. aastal osales kommunistide poolt Tartu vanglas mõrvatute väljakaevamistel. Aastatel 1942–1944 oli ta Vastse-Kuuste ja 1944–1945 Kiidjärve haigla jaoskonnaarst.
Ta arreteeriti NKVD poolt 1945. aastal ja mõisteti viieks aastaks asumisele Tjumeni oblastisse. Hiljem oli asumisel Kasahstanis, kus arreteeriti uuesti 1950. aastal ja vabanes 1956. aastal. Teda süüdistati osavõtus 1941. aasta Tartu vangla mõrvade uurimisest. 
Ta sai hea teenistuse eest 1915. aastal Püha Stanislavi 3. järgu ordeni ja Püha Anna 3. järgu ordeni. 
Isiklikku.
Endel Kroll oli tema poeg.
Richard Kristjuhan

Richard Kristjuhan (3. november 1909 Keila vald, Harjumaa – 1. august 1959 Tallinn) oli eesti arst.
Ta oli õpetaja poeg.
Kristjuhan lõpetas 1928. aastal Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Õppis Tartu Ülikoolis algus õigusteaduskonnas, siis arstiteaduskonnas. Lõpetas 1941. Oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Teenis 1944. aastast Saksa sõjaväes, langes 1945 Tšehhis Nõukogude Liidu sõjavangi. 
Hiljem tegutses Tallinnas arstina.
Lucius Sergius Catilina

Lucius Sergius Catilina (umbes 108 eKr – 62 eKr) oli Vana-Rooma poliitik, kes on tuntuks saanud ennekõike Catilina vandenõu peategelasena.
Catilina sündis Sergiuste suguvõsas, mis oli vana patriitsiperekond, kuid see oli tema sünni ajaks juba vaesunud ja oma poliitilise mõju kaotanud. Catilina püüdis oma elu jooksul perekonna mõjuvõimu taastada. Tema karjäär sai alguse sõjaväes, kus ta paistis silma võimeka väejuhina. 84–81 eKr toimunud kodusõjas toetas ta Lucius Cornelius Sullat, hiljem oli aga väljaspool Rooma riiki väeteenistuses, näiteks Kiliikias. 73 eKr süüdistati Catilinat Vesta neitsiga vahekorras olemises, kuid kohus mõistis ta õigeks.
68 eKr oli Catilina Rooma riigi preetor ja seejärel kaks aastat Africa provintsi valitsejaks (propreetoriks). Aastal 66 eKr tuli ta Rooma tagasi ning hakkas taotlema konsuliametit. Kuid ta sattus mitmesse kohtuasja, mille taga olid tema poliitilised vastased, ning luhtusid tema kolm järestikust katset konsuliks saada. Teda toetasid enamasti Senatist väljapoole jäävad poliitilised jõud, eelkõige Sulla-aegsed sõjaveteranid ja vaesunud ülikud. 63 eKr oli aga selge, et Catilinast konsulit ei saa. Ta oli ka oma varanduse ära kulutanud ja seetõttu ootas tema poliitilist karjääri lõpp. 
Nähes legitiimse võimuletõusmise võimatust, püüdis Catilina võimu väidetavalt vägivaldselt haarata, kuid teda takistas 63 eKr konsuliks olnud Marcus Tullius Cicero, kes tema vandenõu Catilina-vastaste kõnedega paljastas ja sundis teda Roomast lahkuma. Catilina liitlane Gaius Manlius oli Etruuriasse koondanud Catilina-meelsete väed, kelle juurde too ka ise pärast linnast väljaajamist läks. Roomas suutis Cicero saavutada aga Catilina silmapaistvamate toetajate hukkamise, misjärel tema poliitiline mõju Rooma riigis sisuliselt kadus. Enamik tema vägedest jäid talle ustavaks, kuid 62 eKr piirasid Rooma riigi väed Catilina armee sisse ja ta langes lahingus.
Eesti keeles on ilmunud Gaius Sallustius Crispuse "Catilina vandenõu" Maria-Kristiina Lotmani ja Kai Tafenau tõlkes (Tallinn: Tallinna Ülikooli Kirjastus, 2011).
Anton Aarma

Anton Aarma (enne eestistamist Anton Mühlberg; 13. mai 1907 Mooste vald, Võrumaa – 1. aprill 1990) oli eesti arst.
Lõpetas 1932 Tartu Ülikooli.
Aloysius Lilius

Aloysius Lilius (ka Luigi Lilio või Luigi Giglio ("Aluise Lilio", "Aloisius Lilius"); umbes 1510–1576) oli itaalia arst, astronoom, filosoof ja kronoloog, kes pakkus välja Gregoriuse kalendri.
Tema järgi on nimetatud kraater Lilius Kuul.
Elu ja tegevus.
Liliuse varasest elust on väga vähe teada. Ta oli pärit Calabriast Ciròst. Lilius õppis Napolis meditsiini, misjärel teenis ta Paliano hertsogi Giovanni Carafa juures. 1552. aastast alates pidas ta Perugia Ülikooli juures loenguid meditsiinist.
Ta on peamiselt tuntud kui Gregoriuse kalendri väljamõtleja, mille kirjelduse esitas ta manuskriptis nimega "Compendium novae rationis restituendi kalendarium". Kalendrireform viidi läbi aga alles kuus aastat pärast Liliuse surma, kui tema vend Antonio tutvustas manuskripti paavst Gregorius XIII-le. Seejärel rändas käsikiri reformikomisjoni kätte ning mõne Christopher Claviuse tehtud muudatusega võeti see 1582. aastal paavsti bullaga "Inter gravissimas" vastu.
Misery Business

"Misery Business" on esimene singel ansambli Paramore teiselt albumilt. "Misery Business" oli Paramore'i kolmas video, mille tegi Shane Drake. Samuti on see lugu üks Paramore'i tuntumaid laule.
Dront Edward

Dront Edward (rootsi keeles "dronten Edward", soome "drontti Edvard") on soomerootsi lastekirjaniku Tove Janssoni muumilugude tegelane.
Dront Edward on suur lohesarnane mereelukas teoses "Muumipapa memuaarid". Ta on oma venna järel maailmas suuruselt teine loom. Hirmuäratavast välimusest hoolimata ei soovi ta teistele liiga teha. Kui ta siiski kogemata kellelegi peale astub, siis hüvitab ta omastele matusekulud.
Fredrikson

Fredrikson (rootsi keeles "Fredriksson") on soomerootsi lastekirjaniku Tove Janssoni muumilugude tegelane.
Fredrikson on Muumipapa sõber, keda viimane oma memuaarides kirjeldab. Ta ehitab laeva, mis kannab nime "Mereorgesster". Selle laevaga võtavad Fredrikson, Muumipapa, Sekeldaja, ja Nuhkloom seiklusi ette. Laevaga saab sõita nii vee peal, vee all kui õhus ja selle kapten on Fredrikson ise.
Fredrikson vastandub Muumipapale selles mõttes, et ta armastab keerulisi seadmeid projekteerida ja ehitada, ent Muumipapale on selline tegevus vastumeelne ja käib üle võimete. See-eest on Fredrikson õigekirjas nõrk, mida näitab tema laeva nimigi.
Piltidel kujutatakse Fredriksoni vuntside ja suurte kõrvadega.
Erinevalt Muumipapast, Sekeldajast ja Nuhkloomast pole Fredriksonil järglasi; tal pole ka muud peret.
Nuhkloom

Nuhkloom (rootsi keeles "Rådd-djuret", soome "Hosuli") on soomerootsi lastekirjaniku Tove Janssoni muumilugude tegelane.
Autor kirjeldab teda järgmiselt:
Nuhkloom on Muumipapa lapsepõlvesõber. Nuhklooma, Muumipapa, Sekeldaja ja Fredriksoni ühistest seiklustest räägib teos "Muumipapa memuaarid". Ta on Fredriksoni vennapoeg ja Snifi isa. Nuhkloom elab kohvipurgis ja kogub nööpe.