tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Herbert Kütt

Herbert Kütt (7. detsember (vkj)/ 20. detsember 1903 Rae vald, Jüri kihelkond, Harjumaa – 13. jaanuar 1924 rongis Nõmme ja Tallinna vahel) oli Eesti poksija.
Ta poksis Tallinna "Spordis".
Kütt oli Eesti meister keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) 1923. aastal. Ta osales septembris 1923 rahvusvahelisel turniiril Helsingis ning kaotas oma kohtumise Läti esindaja vastu.
Kuna ta laskis end 13. jaanuaril 1924 maha, siis aprillis toimunud 1924. aasta Eesti meistrivõistlustel poksis ei saanud ta enam osaleda, nagu on vahel ekslikult tõlgendatud võistlustest osavõtjate nimede põhjal.
Ta maeti 20. jaanuaril 1924 Tallinna Kalamaja kalmistule.
Norra jõed

"Siin on loetletud 20 Norra pikemat jõge.
Askøy vald

Askøy vald on vald Norras Vestlandi maakonnas Askøy saarel. 
Alates Askøy silla avamisest 1992. aastal on valla elanike arv kiiresti kasvanud. Suurem osa sisserändajatest on pärit Bergenist, Nordhordlandist ja Midhordlandist.
2019. aastani kuulus vald Hordalandi maakonda.
Nimi.
Askøy nime esimene osa on tulnud Aski (muinaspõhja: "Askr") talu nimest. Nime lõpus olev "øy" tähendab saart. "Askr" tähendab ka saart kui puuliiki. Kuni 1918. aastani kirjutati nime kujul "Askøen".
Sümboolika.
Valla vapp kinnitati 28. septembril 1961.
Norra kunstnike loend

See on Norra kunstnike loend.
Maalikunstnikud.
Ramon Apson (09.09.1940- ), maalija ja kunstnik
Nikolai Astrup

Nikolai Johannes Astrup (30. august 1880 – 21. jaanuar 1928) oli norra kunstnik.
Bremangeri vallas sündinud Astrup kasvas üles Jølsteri vallas, kus ta isa vaimulikuna töötas. Nikolai vanavanaisa Nils Astrup oli 1820. aastatel olnud parlamendiliige. Nikolai isa Christian soovis oma vanimast pojast vaimulikku kasvatada, kuid Nikolai huvitus rohkem kunstist. Ta õppis Oslos joonistamist ja maalimist ning elas mõnda aega ka Pariisis ja Saksamaal, enne kui naasis Jølsterisse, kus abiellus ja sai kaheksa last. Astrup suri 1928. aastal 47 aasta vanuses Jølsteri naabervallas Førdes.
Astrupi maastikumaale iseloomustavad kirkad ja tugevad toonid. Astrupit peetakse eelkõige uusromantiliseks maalijaks. Ta on harrastanud ka puulõiget.
Peder Balke

Peder Balke (4. november 1804 Helgøya – 5. veebruar 1887 Kristiania) oli norra kunstnik. 
Peder Balke sai tuntuks Norra maastikku kujutavate maalidega.
Aastal 1846 müüs ta kolmkümmend oma maali Louis-Philippe I-le.
Peder Balke vanavanaisa oli norra näitleja ja näitekirjanik Turid Balke.
Lars Onsager

Lars Onsager (27. november 1903 – 5. oktoober 1976) oli norra päritolu peamiselt Ameerika Ühendriikides tegutsenud keemik ja füüsik, kes sai 1968. aastal Nobeli keemiaauhinna.
Nobeli keemiaauhinna 1968. aastal sai ta peamiselt oma termodünaamilisi süsteeme puudutava teooria eest.
Lars Onsager sündis Kristianias (Oslos) juristi perekonnas. Ta lõpetas 1925. aastal Trondheimis Norra tehnikaülikooli keemiainsenerina.
Aastal 1925 avastas ta vea Peter Debye ja Erich Hückeli elektrolüütide teoorias ning tegi sellesse parandused ioonide Browni liikumise kohta. Seejärel külastas ta Zürichis õppejõuna töötavat Peter Debyet ja rääkis talle oma täiendustest. Seepeale kutsus Peter Debye Lars Onsageri oma assistendiks. Selles ametis töötas ta kuni 1928. aastani.
Seejärel siirdus Lars Onsager Ameerika Ühendriikidesse, kus asus Baltimore'is Johns Hopkinsi Ülikoolis keemiat õpetama. Peagi sai talle selgeks, et pedagoogiannet tal pole. Sellest hoolimata õpetas ta seejärel Providence'is Browni Ülikoolis, kus tegeles statistilise mehaanika ja termodünaamikaga. Kui saabus ülemaailmne majanduskriis, pidi ta oma ametist loobuma, kuid sai peagi koha Yale'i Ülikoolis, kus töötas kuni pensionile jäämiseni 1972. aastal.
Aastal 1949 esitas Lars Onsager teooria vedela heeliumi ülivoolavuse kohta. Ta tegeles ka vedelkristallide uurimisega ning jää elektriliste omaduste ja metallide magnetiliste omaduste uurimisega. 
Aastal 1945 sai Lars Onsager USA kodanikuks. 
Mälestuse jäädvustamine.
Aastal 1993 asutati tema mälestuseks Lars Onsageri auhind.
Finn Kydland

Finn Erling Kydland (sündinud 1. detsembril 1943 Gjesdalis) on norra majandusteadlane.
Aastal 2004 sai ta dünaamilise makromajandusteooria alase töö eest koos Edward Prescottiga Nobeli majandusauhinna.
Finn Kydland on majandusprofessor Santa Barbara California ülikoolis.
Trygve Haavelmo

Trygve Magnus Haavelmo (13. detsember 1911 Skedsmo – 26. juuli 1999 Oslo) oli norra majandusteadlane.
Trygve Haavelmo tegeles peamiselt ökonomeetriaga. 1946. aastal sai ta doktorikraadi väitekirjaga "Tõenäosuslik lähenemine ökonomeetriale". Ta omandas majandusteaduses tähtsa koha paljude matemaatilises analüüsis levinud kontseptsioonide loogilise kriitika tõttu.
Teise maailmasõja ajal töötas Haavelmo Londonis asutatud organisatsioonis Nortraship, mille eesmärk oli vaba Norra kaubalaevastiku abistamine. Töökoht asus ettevõtte statistikaosakonnas New Yorgis.
Aastatel 1948–1979 oli ta Oslo Ülikooli majandusprofessor. Enne seda oli ta aasta aega ülikooli kaubandusosakonna juht.
1957. aastal oli ta rahvusvahelise Ökonomeetriaühingu president. Sellel ühingul on igal kalendriaastal erinev president.
1989. aastal sai ta Nobeli majandusauhinna "tõenäosusteooria aluste selgitamise eest ökonomeetrias ja oma kõrvutiste majandusstruktuuride analüüsi eest".
Kirikiri

Kirikiri on eestikeelne internetis pidevalt uuendatav ajakiri (võrguajakiri), mis avaldab artikleid peamiselt humanitaar- ja sotsiaalaladelt, samuti loodushoiust. Kirikiri ilmub 2004. aastast.
Harriet Backer

Harriet Backer (21. jaanuar 1845 Holmestrand – 25. märts 1932 Oslo) oli norra maalikunstnik.
Ta saavutas tähelepanu juba oma eluajal ning oli naiskunstnike teerajaja nii Põhjamaades kui ka terves Euroopas.
Backer sündis Holmestrandis jõukas peres. 12-aastaselt kolis ta Christianiasse (praegune Oslo), kus õppis maalimist ja joonistamist. Ta reisis Euroopas palju ringi oma õe pianisti Agathe Backer-Grøndahli kaaslasena. Reisidel võttis ta kunstitunde. Pärast õpinguid Oslos ja Münchenis, kolis ta 1878. aastal Pariisi, kus tema looming sai tugevaid mõjutusi impressionistidelt. 
Harriet Backeri lemmiktemaatikaks on säravates, kuid samas õrnades toonides interjöörid.
Teda mõjutas impressionism, aga oma tööde järgi liigitatakse ta realistide hulka. Ta ei kuulunud ühtegi koolkonda, kuid tema töid võrreldakse tihti tema sõbra Eilif Petersseni omadega.
Lotta Svärd

Lotta Svärd oli Soomes aastatel 1920–1944 tegutsenud naisvabatahtlikest koosnev riigikaitse tugiorganisatsioon. See sai nime Johan Ludvig Runebergi luuletuse järgi. Sõna "svärd" tuleb rootsi keelest, mis tähendab eesti keeles mõõka.
1930. aastal oli organisatsioonil 60 000 liiget. 1944. aastaks tõusis liikmete arv 242 000-ni, olles tollal üks suurimaid vabatahtlike organisatsioone maailmas. Pärast Jätkusõda saadeti Lotta Svärd Nõukogude Liidu surve tõttu laiali.
Pikka aega juhtis Lotta Svärdi Fanni Luukkonen.
Lembit Kesa

Lembit Kesa (14. aprill 1930 Tallinn – 15. oktoober 2002 Tallinn) oli eesti poksija. Ta alustas poksimist 1946. aastal Tallinna "Dünamos", tema treener oli Nigul Maatsoo.
Kesa oli kergekaalus (kuni 61,2 kg; alates 1951. aastast - kuni 60 kg) kolmekordne Eesti NSV meister (1950, 1953 ja 1955).
Kesa sai NSV Liidu meistrivõistlustel kergekaalus (kuni 60 kg) VII koha (1951) ja IV koha (1953). Ta sai "Dinamo" üleliidulistel meistrivõistlustel kergekaalus (kuni 60 kg) II koha (1951 ja 1952) ning III koha (1953).
Isiklikku.
Lembit Kesa oli jalgpallur Herman Kesa vend.
Saagis

Saagis ehk reaktsioonisaagis tähendab keemilise üksikprotsessi või mitme etapi summaarset saaduse saamise efektiivsust. Väljendatakse seda tavaliselt protsentides teoreetilisest saagisest – see on saaduse saagis moolides jagatud teoreetiliselt võimaliku saagisega moolides ja korrutatud 100-ga:
Saagis = (tegelik saagis) × 100 / (teoreetiline saagis)
Keemilistes reaktsioonides kasutatakse tihti ühe reagendi ülehulka – sel juhul arvutatakse teoreetiline saagis vastavalt reaktsiooni stöhhiomeetriale väiksemas hulgas olnud reagendi järgi.
Ideaaljuhul oleks reaktsiooni saagis 100%, mis praktikas esinevate kadude tõttu ei realiseeru. Saagis üle 100% näitab, et saadus ei ole puhas. Ka puhastamisprotseduurid vähendavad saaduse lõppsaagist.
Kui sünteesi skeemis esineb mitu etappi, siis lõppsaaduse saagis on kõigi üksikute etappide osasaagiste korrutis. Näiteks kui sünteesis on kolm 80% saagisega etappi, siis summaarne saagis on 0,8 × 0,8 × 0,8 × 100 = 51%.
Pål Arne Fagernes

Pål Arne Fagernes (8. juuni 1974 Askeri vald – 4. august 2003) oli norra odaviskaja ja poksija.
Pål Arne Fagernes hukkus autoõnnetuses, olles vaid 29-aastane.
Tema isiklik rekord odaviskes oli 2000. aastal Sydney olümpiamängudel kvalifikatsioonis visatud 86.74. See oli kvalifikatsiooni teine tulemus. Põhivõistlusel viskas ta oda 83.04 peale ning saavutas kokkuvõttes 9. koha . Tulemus 86.74 püsis Norra rahvusrekordina üle nelja aasta, enne kui Andreas Thorkildsen selle purustas tulemusega 86.82 (26. juuni 2005 Kuortane) . 
1999. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Sevillas saavutas ta tulemusega 86.24, mis oli ka uueks Norra rekordiks, 4. koha.
Pål Arne Fagernes tuli Norra meistriks odaviskes aastatel 1996, 1998, 1999 ja 2002 .
Aastal 2002 hakkas ta tõsiselt tegelema poksiga. 2003. aastal pidas ta oma ainsa profikohtumise ja võitis 1. raundis tehnilise nokaudiga Peter Simko Slovakkiast.
Muud.
Pål Arne Fagernesil oli palju probleeme Norra politseiga. 1997. aastal kandis 50-päevast vanglakaristust selle eest, et põhjustas raske liiklusõnnetuse, milles inimene sai raskelt vigastada .
18-päevase vanglakaristuse ja 5000 Norra krooni suuruse rahatrahvi teenis ta sellega, et lärmas purjuspäi oma kodulinna tänaval ning rikkus sellega kaaskodanike öörahu. Vahejuhtum leidis aset vahetult enne Sydney olümpiamänge, kuid tal lubati kanda karistus ära pärast olümpiamänge .
Samuti jäi ta politseile vahele ning tunnistas üles narkootiliste ainete tarvitamise .
Ukrainlased

Ukrainlased (ukraina keeles "українці") on idaslaavi rahvas, Ukraina põhirahvus. Ukrainlaste koguarv on 44–45 miljonit, neist 37,5 miljonit elab Ukrainas. Venemaal elas 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 1 927 988 ukrainlast. Suured ukrainlaste kogukonnad on veel Kanadas (1,2 miljonit), Ameerika Ühendriikides, Kasahstanis, Moldovas, Brasiilias, Argentinas ja Valgevenes.
Ukrainlased räägivad peamiselt ukraina keelt. Paljud Ukraina ida- ja lõunaosas elavad ukrainlased räägivad vene keelt.
Ukrainlased on peamiselt õigeusku, Ukraina lääneosas on ka palju uniaate.
Eesti ukrainlased.
Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 22 573 ukrainlast, neist Tallinnas 11 565.
Numedalslågen

Numedalslågen on jõgi Norra kaguosas Vestfoldi ja Buskerudi maakonnas.
Jõe pikkus on 352 km ja valgla 5554 km². Ta on pikkuselt Norra kolmas jõgi.
Numedalslågen saab alguse Hardangervidda lavamaal ja suubub merre Skagerraki väina Vestfoldis Larviki lähedal. Jõel on mitu hüdroelektrijaama ja Labrofossi juga.
Numedalslågen on tuntud hea lõhepüügikohana, kuigi jões on leitud parasiiti "Gyrodactylus salaris", mis võib lõhevarusid kahjustada. Numedalslågenis elavad ka forell, angerjas ja haug.
Jõgi voolab läbi Larviki, Kongsbergi, Flesbergi, Rollagi ja Nore og Uvdali valla territooriumi. Need vallad korraldavad koostööd ressursside kasutamiseks ja jõgikonna kaitsmiseks erinevate projektide (näiteks "Grønn Dal" 'roheline org') raames.
Narodnaja Volja

Narodnaja Volja oli 19. sajandil Venemaa Keisririigis tegutsenud poliitiline partei, mis kasutas poliitilises võitluses agitatsiooni kõrval ka terrorismi. Parteil oli Venemaa Keisririigis laialdane filiaalide võrgustik (90), allorganisatsioonid, mis olid suunatud talupoegade, üliõpilaste, sõjaväelaste keskkonnale ja Punase Risti organisatsioon oma liikmete abistamiseks. 
Narodnaja Voljal olid allorganisatsioonid ka välismaal – Pariisis ja Londonis, kus partei andis välja tolle aja kohta suure tiraažiga (3000–5000) 3–5 ajalehte ja ajakirja.
Partei tekkis 1879. aastal senise poliitilise liikumise Zemlja i Volja («Земля и воля») lagunemisel. Partei nõudis Venemaa Keisririigis (monarhi ainuvõimuga riigis) demokraatlike muudatuste tegemist: Asutava Kogu kokkukutsumist, üleüldise valimisõiguse võimaldamist, alalise rahvaesindusorgani moodustamist, sõna-, trüki-, südametunnistusevabadust, armeeteenistuse asendamist vabatahtlikkuse alusel moodustatava sõjaväega ja maa andmist talupoegadele.
Liikumise juhid.
Narodnaja Volja Täitevkomitee liikmed (liikmete arv tõusis ajutiselt kuni 31 liikmeni):
Terrorism.
Oma aktiivse terroriperioodi jooksul aastail (1879–1884) tapeti Narodnaja Volja Sõjalise organisatsiooni poolt:
Haldeni vald

Haldeni vald on vald Norras Østfoldi maakonnas. Halden piirneb põhjas Rakkestadi, idas Aremarki ja loodes Sarpsborgi vallaga, ning Rootsi Strömstadi, Tanumi ja Dals-Edi vallaga vastavalt edelas, lõunas ja kagus. Valla keskus on Haldeni linn.
Haldeni vald loodi 1. jaanuaril 1838 Haldeni linnast. 1. jaanuaril 1967 ühendati Haldeni linnaga Bergi vald ja Iddi vald. Aastatel 2020–2023 kuulus vald Vikeni maakonda.
Ernst Hansson

Ernst Hansson (5. aprill 1896 Helme vald, Viljandimaa – 2. aprill 1980 Vancouver) oli Eesti kohtunik.
Ta õppis Tartu Ülikoolis 1917–1918 matemaatikat, 1920–1922 keemiat ja 1922–1926 (lõpetas) õigusteadust. Fraternitas Estica auvilistlane.
Osales Vabadussõjas.
1925–1929 Narva 1. jaoskonna, 1929–1935 Jõgeva jaoskonnakohtunik, 1935–1940 Tartu Ringkonnakohtu liige ja alates 11. aprillist 1940 Tallinna Ringkonnakohtu osakonna esimees.
1943. aastal nimetati ta Tartu raehärraks. 1944 põgenes Saksamaale, 1947 siirdus Rootsi, sealt Kanadasse/USA-sse.
Osvald Anton

Osvald Anton (5. veebruar 1904 Uderna vald, Tartumaa – 19. jaanuar 1942 Unžlagi vangilaager, Gorki oblast, Venemaa) oli eesti kohtunik.
Õppis Tartu Ülikoolis 1922 (vabakuulaja) ja 1925–1926 (lõpetas) õigusteadust.
Ta oli vanem kohtuameti kandidaat, alates 12. aprillist lisarahukohtunik. Alates 1935. aastast oli ta Jõgeva jaoskonnakohtunik.
Ta arreteeriti NKVD poolt 29. juunil 1941 Tartus ja suri Unžlagi vangilaagris Gorki oblastis.
Toivo Kaunismäe

Toivo Kaunismäe (15. aprill 1946 Tallinn – 17. september 2007 Tallinn) oli eesti poksija. 
Kaunismäe poksis aastatel 1960–1969 Tallinna Kalevis, tema treenerid olid Raimond Turja ja Evald Seepere. Ta pidas 118 kohtumist ja võitis neist 98.
Kaunismäe oli kergekaalus (kuni 60 kg) kahekordne Eesti NSV meister (1968 ja 1969).
Isiklikku.
Toivo Kaunismäe isa oli poksija Ralf Kaunismäe ja vend on poksija Vello Kaunismäe.
Kalamari

Kalamari on emaskala munarakkude kogum, mis on produtseeritud munasarjas. Kalamarja terataolist munarakku nimetatakse marjateraks.
Petrogradi Nõukogu käskkiri nr. 1

Petrogradi Nõukogu käskkiri nr. 1 ("Приказ № 1 Петроградского совета") oli Petrogradi Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu poolt 27. veebruaril 1917 vastu võetud käskkiri Venemaa sõjaväele, mis likvideeris armees kehtinud subordinatsiooni ja distsipliini ning oli aluseks soldatite poolt valitavate kollegiaalsete võimuorganite, soldatite nõukogude (vene keeles совет "sovet" 'nõukogu') moodustamiseks.
Anna Magdalena Bach

Anna Magdalena Bach (22. september 1701 – 22. veebruar 1760) oli Johann Sebastian Bachi teine abikaasa.
Tema lapsed olid:
Johan Christian Dahl

Johan Christian Claussen Dahl, tuntud ka kui J. C. Dahl (24. veebruar 1788 Bergen – 14. oktoober 1857 Dresden) oli norra maastikumaalija, romantismi esindaja. 
Johan Christian Dahli on nimetatud Norra maastikumaali isaks. Ta kujundas oma stiili välja iseõppimise teel ja teda on nimetatud isegi eelimpressionistiks.
1803–1809 õppis ta Bergenis sisekujundust. 1812 lahkus ta Kopenhaagenisse, kus õppis kunstiakadeemias. 1818 sai ta Taani printsilt eristipendiumi ja sõitis Dresdenisse, kus peatselt abiellus Emilia von Blockiga. Dresdenisse jäi ta üldiselt surmani, ehkki käis sageli reisidel. 1820–1823 rändas ta Tiroolis ja Itaalias (Napolis). Itaalias ei tundnud ta huvi mitte niivõrd antiiksete vaatamisväärsuste kui looduse vastu. Suvel sõitis ta sageli Norrasse. 1824 sai ta Dresdenis professoriks ja 1836 Dresdeni kunstiakadeemia õppejõuks. 1847 reisis ta Pariisi ja Brüsselisse.
Teda on tugevalt mõjutanud Caspar David Friedrich ja 17. sajandi hollandi maastikumaal. Üldiselt arvatakse ta saksa kunstnike koolkonda. Saksa maastikumaal ei olnud sel ajal kuigi heal tasemel ja Dahl aitas seda arendada. Davidi mõju on näha näiteks maalil Vesuuvist: ka David kujutas Vesuuvi purset nii, et esiplaanil olid inimesed. Hulgal töödel kujutas ta oma kodu aknast või terrassilt avanevat vaadet.
Dahli tööd on panoraamsed. Ta kujutas mägesid, jõgesid, orge, järvi ja jugasid, samuti merekallast, paate ja laevu merel. Tema tööde põhjal on näha tolle aja taluarhitektuuri. Ta oli vastu traditsioonilistele õppemeetoditele ja pidas väga tähtsaks maalimist natuurist.
14. mail 1934 maeti tema säilmed Bergenisse ümber.
Halden

Halden on linn Norras Østfoldi maakonnas, Haldeni valla keskus. Halden asub Iddefjordi rannikul Tista jõe delta lähedal.
Halden asub Rootsi piiri lähedal ja minevikus oli tal tähtis kaitseülesanne.
Kuni 1928. aastani oli linna nimi "Fredrikshald".
1. jaanuaril 1838 loodi Haldeni linnast Haldeni vald. 1. jaanuaril 1967 ühendati linnaga Bergi ja Iddi vald.
Linnas asub Fredriksteni kindlus, mida ei ole kordagi vallutatud. Küll sai kindluse piiramisel surma Karl XII.
Halden on ainus linn, mida on mainitud Norra hümnis:
&lt;poem&gt;
"Thi vi heller landet brente"
"enn det kom til fall;"
"husker bare hva som hendte"
"ned på Fredrikshald."
&lt;/poem&gt;
Tänapäeval on Halden populaarne turismikeskus, eriti suvel, kui seal korraldatakse festivale ja kontserte.
Haldenist pärineb ansambel The Kovenant.
Nimi.
Linn on saanud nime väikese Halleni talu järgi ("hall" tähendab 'tõus' või 'nõlv'). Asulat on esmamainitud 1629. aastal taanipärase nimega Halden. 1665. aastal sai Halden linnaõigused ning selle nimele lisati Taani-Norra kuninga Frederik III nimi. Linna uueks nimeks sai Fredrikshald.
1928. aastal nimetati linn uuesti Haldeniks. Hiljem on juttu olnud Fredrikshaldi nime tagasivõtmisest.
Urnesi püstpalkkirik

Urnesi püstpalkkirik on kirik Ornesi talu maadel Lusteri vallas Vestlandi maakonnas Norras. 
1979. aastal kanti kirik UNESCO maailmapärandi nimekirja.
Kirikut valdab Norra muinasmälestiste säilitamise ühing Foreningen til norske Fortidsminnesmerkers Bevaring or Fortidsminneforeninga.
Ajalugu.
Urnesi püstpalkkirik rajati 1130. aasta paiku. Suur osa tollasest kujundusest on säilinud. Dendrokronoloogiliste uuringute kohaselt langetati kiriku ehituseks kasutatud puud 1129. ja 1130. aastal. Seda peetakse vanimaks säilinud omataoliseks kirikuks. Urnesi kiriku puhul on ühendatud kristlik arhitektuur ja viikingiajale omane loomornament (Urnesi stiil).
Arheoloogiliste uuringute kohaselt on praeguse kiriku kohal asunud varem vähemalt kaks pühakoda. Kaevamistööde käigus leiti augud, mille olid jätnud kunagise postkiriku nurgapostid. Oletatakse, et postkirik rajati kõige varem 11. sajandi alguses.
17. sajandil laiendati kiriku pikkhoonet lõuna poole ning kiriku kooriruumi ida poole (koor taastati hiljem endisel kujul). Samast aastasajast pärineb ka hulk esemeid kiriku sisustusest: ristimisvaagen (1640), altari kohal asetsev räästas (1665), kantsel (1693–1695) ning ristil olevat Jeesust koos neitsi Maarja ja Ristija Johannesega kujutav altarimaal (1699).
18. sajandi alguses ehitati kirikule aknad.
20. sajandil kirik restaureeriti.
Põhjaportaal.
Urnesi kiriku põhjaportaal ja mitmed muud põhjakülje detailid on kaunistatud rikkaliku loomornamendiga. On oletatud, et portaal pärineb varasema kiriku küljest ja oli algselt selle läände suunatud peaportaal.
Portaalil on kujutatud neljajalgset looma, kes hammustab madu. Traditsiooniliselt on seda tõlgendatud hea ja kurja võitlusena. Neljajalgne loom kujutab lõvi (kristlikus ikonograafias Kristuse sümbol), kes võitleb saatanat kehastava maoga.
On oletatud ka, et motiiv pärineb Skandinaavia mütoloogiast. Tol juhul oleks neljajalgne loom Níðhöggr, kes sööb Yggdrasili juuri. Juurtega põimunud maod ja lohed sümboliseerivad maailma lõppu – ragnarökki.
Borgundi püstpalkkirik

Borgundi püstpalkkirik (bokmål "Borgund stavkirke", nynorsk "Borgund stavkyrkje") on püstpalkkirik Norras Borgundis.
Tõenäoliselt 12. sajandi lõpus ehitatud kolmelööviline kirik on Norra 28-st siiani alles olevast püstpalkkirikust kõige paremini säilinud. Borgundi kirikut pole selle rajamisest saati oluliselt ümber ehitatud.
Praeguse kiriku kohalt on leitud jälgi varasemast ehitisest. Tõenäoliselt oli see samuti kirik või paganlik pühakoda, mida kasutati hiljem kristliku kirikuna. Dendrokronoloogiliste uuringute kohaselt langetati kiriku ehituspalgid 1180/1181. aasta talvel. Valminud kirik pühitseti apostel Andreasele.
Kiriku sisemuses ei leidu peale 16. sajandil valminud kantsli ja 1620. aastal valminud altari muid reformatsioonijärgseid kunstiesemeid. Hoone seintel on ruunikirjas tekste.
Kirikut valdab Foreningen til norske Fortidsminnesmerkers Bevaring or Fortidsminneforeninga (Norra muinasmälestiste säilitamise ühing).
Hobøli vald

Hobøli vald oli vald Norras Østfoldi maakonna kirdeosas. Valla keskus oli Elvestadi küla.
Hobøli vald loodi 1. jaanuaril 1838.
Hobøli valla suurim küla oli Tomter, kus asub raudteejaam. Valla koosseisu kuulusid ka Knapstadi ja Ringvolli küla.
2020. aastal liideti Hobøli vald Indre Østfoldi vallaga.
Nimi.
Hobøli vald on saanud nime vana Hobøli talu (muinaspõhja: "Hóbœli") järgi, kuna sinna rajati paikkonna esimene kirik. Talunime esimene osa "hór" ehk "hár" tähendab 'kõrg-' ja lõpp "bœli" tähendab 'talu'. Niimoodi tähendab nimi 'talu, mis paikneb kõrgemal'. Aastani 1889 kirjutati nimi "Haabøl".
Sümboolika.
Hobøli valla vapp kinnitati 30. augustil 1985. Rohelisel kilbil on kujutatud hall looklev jõgi jõeloogedega. Vapp näitab valla kujutist ülaltpool. Valla territoorium on üldiselt suur jõeorg, kus lookleb Hobølelva jõgi.
Elvestad

Elvestad on küla Norras Østfoldi maakonnas Indre Østfoldi vallas. See oli endise Hobøli valla keskus, kuigi Elvestad oli valla väikseim küla (umbes 50 elanikku). Põhjuseks on see, et vallavalitsuse hoone paikneb nimelt maanteede E18 ja Riksvei 120 ristmikul.
Nimi.
Sõna "elv" tähendab norra keeles "jõgi" ja "stad" tähendab "asula" ning võib olla sai Elvestad oma nimi jõest
Hobølelva, mis kulgeb mitu kilomeetrit maantee Riksvei 120 ääres ja nad mõlemad läbivad maanteed E18 Elvestadi ristmiku juures.
Eestimaa kubermangukomissar

Eestimaa kubermangukomissar (ka "Eestimaa kubermangu komissar") oli pärast veebruarirevolutsiooni 1917. aastal Venemaa Ajutise Valitsuse poolt vkj 4. märtsil/ukj 17. märtsil 1917. aastal pärast Venemaa Keisririigi kuberneri ametist tagandamist kubermangu ametisse määratud Autonoomse Eestimaa kubermangu kõrgeim riigiametnik. 
5. märtsil vkj/ 18. märtsil ukj 1917 nimetati Eestimaa kubermangu komissariks Tallinna linnapea Jaan Poska. Jäänuk-Liivimaa kubermangu komissariks määrati Andrejs Krastkalns (endine Riia linnapea).
Järgmisel päeval võttis kubermangukomissar endiselt Eestimaa kubernerilt üle kuberneri kantselei ja teiste kõrgemate administratiivasutuste (teiste hulgas Eestimaa Kubermangu Linnaasjade Komisjoni, Eestimaa Kubermangu Toitluskomitee, Eestimaa Kubermangu Tööstusmaksu Komisjoni, Sõjapõgenike Abistamise Kubermangu Nõukogu, Eestimaa Kubermangu Karskuskomitee, Eestimaa Kubermangu Puude ja Metsamaterjalide Varumise Erinõukogu) asjaajamise ning asus korraldama administratiivaparaati ja miilitsat. Kubermanguvalitsus jätkas esialgu tegevust.
Venemaa Ajutise Valitsuse vkj 30. märtsi/ukj 12. aprilli 1917 määrusega „Eestimaa kubermangu halduse ja kohaliku omavalitsuse ajutise korra kohta” liideti Eestimaa kubermanguga ka Lõuna-Eesti maakonnad: Tartu-, Võru-, Pärnu-, Viljandi- ja Saaremaa ning anti Eestimaa kubermangukomissari alluvusse. Lõuna-Eestis jõuti administratiivaparaadi loomisega lõpule aprilli keskpaigaks. Uue administratiivüksuse eestikeelse nimetusena tuli käibele Eesti kubermang.
Kubermangukomissar allus siseministeeriumile. 
Kubermangukomissaril oli kaks abi, ühe ülesandeks oli Lõuna-Eesti maakondade juhtimine ja ta asus Tartus, teine abi oli kantseleijuhataja. 
Kubermangukomissarile allusid maakonnakomissarid ja nende abid ning miilitsainspektorid. Maakonnakomissarid määrati ametisse ja vallandati Venemaa Ajutise Valitsuse Siseministeeriumi poolt kubermangukomissari ettepanekul.
Kubermangukomissari ülesandeks oli: kubermangu juhtimine; Venemaa Ajutise Valitsuse ning muude valitsusasutuste korralduste teatavaks tegemine ja nende täitmise kontroll; kubermangu julgeoleku tagamine; kubermangu valitsusasutuste ja ametiisikute tegevuse järelevalve ja revideerimine.
Tööliste, Soldatite, Maatameeste ja Väikemaapidajate Nõukogu määras märtsis kubermangukomissari juurde omapoolse 20-liikmelise valvekomisjoni, mille ülesandeks pidi olema seaduslikkuse andmine komissari määrustele, valitsusasutuste järelevalve, ametnike nimetamine, miilitsa organiseerimine ja seaduseelnõude väljatöötamine.
Kubermangukomissari juurde moodustati Eestimaa Kubermangu Ajutine Maanõukogu, mis alustas tegevust 1. juuli 1917. Maanõukogu ülesandeks oli juhtida koos kubermangukomissariga kohaliku maaomavalitsuse üld- ja administratiivasju.
26. oktoobril vkj 1917 kukutati Vene Ajutine Valitsus ja kehtestati nõukogude võim. Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomitee 27.10.1917 käskkirja alusel andis Tallinnas, Eestimaa kubermangukomissar kubermangu asjaajamise üle Sõja-Revolutsioonikomitee esindajale Viktor Kingissepale.
Rolf Groven

Rolf Dagfinn Groven (11. märts 1943 Fræna Romsdal – 26. märts 2025) oli norra maalikunstnik, kes sai tuntuks oma satiiriliste ja provotseerivate maalide poolest. 
Groven õppis linnaplaneerimist, arhitektuuri ja kunsti. 1972. aastal lõpetas ta Norra Tehnoloogiainstituudi.
Ta sai tuntuks maaliga "Rolv Wesenlund ja Mona Lisa" 1971. aastal. Maalidega väljendas ta sageli poliitilisi seisukohti, näiteks Euroopa Liidu vastasust. Paljud 1970. aastatel loodud maalid on looduskaitseteemalised. Ta on maalinud ka ajaloolisi, loodus- ja olustikumaale oma kodumaakonnast.
1999. aastal tekitas palju vastukaja tema maal "Kinder, Kirche, Küche", kus on kujutatud tuntud Norra poliitikuid, teiste seas tünnisaunas istuvat Kjell Magne Bondeviki ja Carl I. Hagenit ning Vidar Kleppe näoga imikut, kes istub alasti raseda Valgerd Svarstad Hauglandi süles. Maali keelduti võtmast iga-aastasele norra kunstnike sügisnäitusele.
Rolf Groven oli abielus Gro Isachseniga, neil on ühine laps.
Prints Karli maa

Prints Karli maa (norra keeles "Prins Karls Forland" ehk "Forlandet") on Norrale kuuluv asustamata saar Teravmägede saarestiku lääneosas Oskar II maast lääne pool. 
Saare pindala on 615 km². Sellest 96 km² on kaetud jääga. 
Saare kõrgeim tipp on Monacofjellet (1084 m). Saare geograafilised koordinaadid .
Saar koos seda ümbritseva merega kuulub Forlandeti rahvusparki. Saarel elavad teravmägede põhjapõdrad ja seal on randalhüljeste ja morskade lesilad.
Saar on nime saanud Walesi printsi Charlesi (norrapäraselt "Karl"), hilisema Inglismaa, Šotimaa ja Iirimaa kuninga Charles I järgi.
Rudolf Lange (poksija)

Rudolf-Emmanuel Lange (18. juuni 1921 Rapla – 25. november 1993 Tallinn) oli eesti poksija.
Lange oli raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) Eesti meister (1942).
Lange osales 1939. aastal kaks korda raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) Eesti-Soome mitteametlikel kohtumistel ja viigistas oma mõlema kohtumise. Ta sai raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) NSV Liidu meistrivõistlustel III koha (1945).
Vorma

Vorma on jõgi Norras, mis saab alguse Mjøsa järvest ja suubub Glåma jõkke Årnesi juures. Vorma jõe pikkus on 30 km, ta voolab läbi Eidsvolli linna. 
Oma nimi sai Vorma sellepärast, et oli ta soe ("warm") jõgi, mida ei kata kunagi jää, kuigi nii Glåma kui ka Gudbrandsdalslågen jäätuvad.
Vorma jõel Eidsvollist lõuna pool asub Svanfoss, kus reguleeritakse Mjøsa järve taset. Lüüs pikkusega 60 meetrit ja laiusega 6 meetrit aitab paatidel tõusta 3 meetri kõrgusele, et koski läbida. See avati 1906. aastal.
Gausdali vald

Gausdali vald on vald Norras Innlandeti maakonnas. Valla halduskeskus on Segalstad bru.
Valla elanike põhilised tegevusalad on metsatööstus, põllumajandus ja turism.
2019. aastani kuulus vald Opplandi maakonda.
Nimi.
Vanapõhja keeles on valla nimi "Gausdalr". Nime esimene osa tähendab Gausa jõge ja teine osa "dalr" orgu. Jõe nimi on tuletatud sõnast "gjósa", mis tähendab jõulist voolu.
Lillehammeri vald

Lillehammeri vald on vald Norras Innlandeti maakonnas.
Valla halduskeskus on Lillehammer.
2019. aastani kuulus vald Opplandi maakonda.
Adresseavisen

Adresseavisen on Norras Trondheimis ilmuv sõltumatu konservatiivne päevaleht. Leht ilmub 1767. aastast ja on Norra vanim siiani ilmuv ajaleht. 
Ajalehe esialgne nimi oli Trondhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, praeguse nime all ilmub 1927. aastast. Alates 16. septembrist 2006 ilmub tabloidformaadis.
Peatoimetaja on Arne Blix.
Tiibeti keel

Tiibeti keel on üldnimetus, mida kasutatakse vastastikku arusaadamatute kesktiibeti, khami ja amdo keele murrete kohta, mida ajalooliselt kõneldakse Hiina Rahvavabariigi poliitilise kontrolli all olevatel Tiibeti aladel. Ka klassikalist tiibeti keelt ja tiibeti kirjakeelt nimetatakse sageli lihtsustatult tiibeti keeleks. Hiina Rahvavabariigi poliitilistes piirides kõneleb tiibeti keelt emakeelena umbes 6 miljonit inimest. Üle 100 000 inimese kõneleb tiibeti keelt muudes riikides, eelkõige pagulaskonnas Indias.
Tiibetlastel puudub üldnimetus enda kui rahva ning tiibeti keele kohta. Lhasa ehk kesktiibeti keeles öeldakse kesktiibetlaste kohta "phöba" ning kesktiibeti keele kohta "phögje"; amdo keele kõnelejad on "amdoba" ja amdo keel "amdogje"; khami keele kõnelejate kohta öeldakse "khamba" ning nende keel on "khamgje". Klassikalist kirjakeelt nimetatakse seadmusekeeleks ("tšhögje"), sest selles on kirja pandud budistlik ja böniusu pühakiri.
Mitmed ajaloolis-poliitilise Tiibeti ja Hiina Rahvavabariigi naaberriikides kõneldavad tiibeti keeled, näiteks dzongkha keel ja šerpa keel, sarnanevad kesktiibeti keelega rohkem kui näiteks amdo keel, kuid poliitilistel põhjustel (Hiina Rahvavabariigi välispoliitika), aga ka ajalooliselt väljakujunenud identiteedi tõttu (näiteks dzongkha keel Bhutanis) käsitletakse neid eraldi keeltena.
Et tegemist on üldnimetusega, mis hõlmab mitut konkreetset keelt, ei ole tiibeti keelele ISO 639-3 koodi antud.
Tiibeti keele kirjutamiseks kasutatakse tiibeti kirja.
Vangi vald

Vangi vald on omavalitsusüksus Norras Innlandeti maakonna lääneosas.
Valla halduskeskus on Vang i Valdres.
Vangi vald loodi 1. jaanuaril 1838.
2019. aastani kuulus vald Opplandi maakonda.
Nimi.
Vanalt Vangi talult saadud nime kannab vald (algselt kihelkond) ajast, mil sinna ehitati esimene kirik. "Vangr" tähendab vanapõhja keeles välja või aasa.
Veikkausliiga

Veikkausliiga (rootsi keeles "Tipsligan") on Soome klubijalgpalli kõrgeim liiga. Liiga peasponsor on loteriiettevõte Veikkaus, mille järgi on liiga nimetatud. Veikkausliiga asutati 1990. aastal varasema kõrgliiga Mestaruussarja asemele, mis oli alates 1930. aastast amatöör- ja poolprofiliiga. Aastatel 1908–1930 ühitati meistrivõistlused karikavõistlustega.
Ykkönen (esiliiga) on olnud Soome tugevuselt teine liiga alates 1973. aastast.
1990 ja 1991 hooajad mängiti Veikkausliiga nime Futisliiga all (rootsi keeles "Fotbollsligan").
Sarnaselt mitmete teiste külmema kliimaga Euroopa riikidega peetakse suurem osa liigamängudest suveperioodil. Hooaeg algab tavaliselt aprillis ja lõpeb novembris. Formaat ja meeskondade arv on pidevalt muutunud. 2021. aasta hooajal osales liigas 12 meeskonda, kus meeskonnad mängisid iga vastasega kaks korda (ühe korra kordus ja ühe korra võõrsil). Seejärel jagati klubid liigatabeli alusel pooleks ning 1.–6. ja 7.–12. kohal olnud klubid mängisid oma tabelipoole klubidega veel ühe korra läbi. Hooaja lõpus langeb viimase koha saavutanud meeskond Ykköneni, mille võitja tõuseb Veikkausliigasse, ning tagantpoolt teine meeskond peab üleminekumänge Ykköneni teise koha meeskonnaga.
Veikkausliiga on Euroopa Jalgpalliliigade ühenduse asutajaliige.
Klubid.
2025. aasta hooajal mängivad liigas järgmised klubid:
Eik Albri

Eik Albri (kuni 22. jaanuar 1940 Erich Alber; 21. juuni 1908 Domkino eesti küla, Oudova maakond, Peterburi kubermang (praegune Domkino II küla, Strugi Krasnõje rajoon, Pihkva oblast, Venemaa – 20. mai 1982 Tallinn) oli eesti poksija ja poksitegelane.
Albri alustas poksimist 1924. aastal Narva Võitlejas, tal ei olnud korralist treenerit.
Ta sai 1928. aasta Eesti meistrivõistlustel sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 3. koha. Ta võitis 1929. aasta Narva–Tallinna linnavõistlusel kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) selle aasta Eesti meistrit Hugo Soaseppa.
Albri oli Narva spordi- ja eriti poksielu üks organisaatoreid. Ta oli Võitleja juhatuse liige ja poksitreener ning tegutses kaua aega poksikohtunikuna. 
Isiklikku.
Tema õe Linda mees oli Eesti Ingeri rahvusliku liikumise tegelane Leander Reijo.
Hvaleri vald

Hvaleri vald on vald Norras saartel Østfoldi maakonnas. Valla keskus on Skjærhaldeni küla Kirkeøy saarel. Hvaleri vald loodi 1. jaanuaril 1838. Aastatel 2020–2023 kuulus vald Vikeni maakonda.
Nimi.
Hvaleri vald sai oma nime sõnast "hval" mitmuses, mis tähendab "vaal". Saarte vorm ja kuju sarnaneb vaalade karjaga. Aastani 1889 kirjutati nimi "Hvaløerne".
Asend.
Vald hõlmab Skjærhaldenist lõuna pool paikneva saarteahela ning mitusada väikesaart ja kaljut.
Asustus.
Nordre Sandøy, Søndre Sandøy, Herføl ja Nordre Laueri saarel on suvilad. Søndre Sandøy ja Hærføli saarel on kohalikud poed ja teed.
Saarestik ja lähim linn Fredrikstad on tuntud teleseriaalist "Vaalasaarte Maria" (2008).
Sümboolika.
Hvaleri valla vapp kinnitati 9. detsembril 1983. Sinisel kilbil on hõbedase paadi kujutis. Seda tüüpi paadid olid iseloomulikud 13. sajandil. Paat valiti sellepärast, et selle saarevalla elanikud sõltusid paatidest kogu oma ajaloo jooksul ning kalapüük ja purjetamine on olnud elanike peamine majanduslik tegevusala sajandite jooksul.
Valeri Zentsov

Valeri Zentsov (sündinud 1946 Berliinis) on Venemaa Föderatsiooni välisluureteenituse SVR luureohvitser. Ta oli riigireetur Herman Simmi kontaktisik Eesti ja NATO riigisaladust sisaldavate dokumentide edastamisel Venemaale.
Valeri Zentsov sündis 1946. aastal Berliinis. Pere kolis Tallinna kui Zentsov oli kuueaastane. Lõpetas Tallinna 30. keskkooli.
Pärast laevaremonditehases töötamist asus tööle KGBs. Paljulubavast operatiivtöötajast Zentsovist koolitati aastatel 1973–1975 Moskvas Riikliku Julgeoleku Komitee 1. Peavalitsuse luureohvitser, kelle erialaks oli teadus- ja tehnikaluure.
1988. aastal edutati Zentsov Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee luureosakonna ülema asetäitjaks, kuid pärast Eesti taasiseseisvumist sai temast 1992. aasta 1. jaanuarist ametlikult sõjaväepensionär. Veel 1998. aastal sai Zentsov Vene riigilt igakuist 1291 rubla ja 54 kopika suurust pensioni. Tegelikult töötas mees edasi Vene välisluures, kasutades ärimehe katet. Zentsov elas Eestis tähtajaliste elamislubade alusel, kuid 1999. aasta sügisel saadeti ta sundkorras riigist välja.
Helmi Betlem

Helmi Betlem (neiupõlvenimi Helmi Niglas; 26. aprill 1910 Ravila vald, Harjumaa – 5. veebruar 2001 Toronto, Kanada) oli eesti laulja (sopran) ja muusikapedagoog.
Aastal 1945 asutas ta Stockholmi omanimelise laulustuudio (Helmi Betlemi laulustuudio), mis aastal 1949 jätkas tegevust Kanadas Torontos.
1949. aastast asus Helmi Betlem elama Kanadasse.
Ta oli palju aastaid Toronto Peetri kiriku (eesti kogudus) solist ja muusikaelu üks eestvedajaid 
Ta oli avaesinejaks ülemaailmsete eesti päevade kontsertidel Torontos 1969 ja 1972. aastal.
Harry Olt

Harry Olev Olt (26. aprill 1929 Porkuni vald Kadila küla – 27. juuli 2016 Stockholm) oli eesti muusikateadlane ja helilooja.
Elulugu.
Harry Olt sündis talupoja peres. 15-aastaselt jõudis ta 1944. aasta sügisel üksi Rootsi. Varem palju muusikaga tegelnud Harry Olt hakkas õppima Ingesundi Kõrgemas Muusikakoolis Lääne-Värmlandis klaverit, viiulit ja muusikateooriat. Ta õppis eraviisil ka dirigeerimist Olav Rootsi juures ning kompositsiooni 1949–1955 Eduard Tubina käe all, seejärel veel muusikateadust Uppsala ülikoolis ja muusikasotsioloogiat Stockholmi ülikoolis.
Harry Olt on pidanud Stockholmis erastuudiot, juhatanud Stockholmi muusikakooli, olnud seejärel Rootsi Raadios muusikatoimetaja ja Rootsi Riikliku kontserdibüroo Rikskonserter produtsent ning aastail 1970–1994 Södertälje linnavalitsuse teatri- ja muusikaintendant. Ta on tegutsenud ka lektori ja õppejõuna. 1974–1988 oli Olt selle kõrval Stockholmi ülikooli Balti uuringute instituudi teatri- ja muusikareferent, 1987. aastast ka selle sekretär.
Need ametikohad andsid talle võimaluse alates 1960. aastatest luua kontakte Eesti kultuuriinimestega. Harry Olt oli peamisi eesti ja rootsi kultuuri vahendajaid, korraldades kontserdireise, konverentse, näitusi, publikatsioone ja etendusi, näiteks projekt "Tuule ja vee lapsed" (1986–2002), tutvustades regulaarselt eesti muusikat ka Rootsi Raadios. Ta oli 1952–1964 ajakirja Vaba Eesti tegevtoimetaja ja vastutav väljaandja.
Olt osales Rootsi kultuuriuuringuis, koostas Balti Instituudis ning Rootsi Raadios eesti muusika referentsfonoteegi ja Rootsi Kuninglikus Muusikaakadeemias Eduard Tubina käsikirjade fondi. 1985. aastaks valmisid tal Tubina loomingu koondülevaade, diskograafia ja bibliograafia.
1970. aastal ilmus Eesti nüüdisheliloojaid käsitlev raamat rootsi ja inglise keeles. Raamatuid rootsi ja eeskätt eesti muusikast on Oldil vähemalt kümmekond, nende hulgas koguteos "Estonian Music".
Isiklikku.
Maalikunstnik Mihkel Olt on tema poeg.
Eesti Siseaudiitorite Ühing

Eesti Siseaudiitorite Ühing (ESAÜ) on 2000. aastal loodud siseaudiitoreid ja siseauditihuvilisi ühendav mittetulundusühing. 
ESAÜ on rahvusvahelise Siseaudiitorite Instituudi (Institute of Internal Auditors – IIA) liikmesorganisatsioon alates 17. juunist 2000. IIA tähistas 2016. aastal 75. aastapäeva. IIA-l on enam kui 170 riigis üle 185 000 liikme. ESAÜ on ka Euroopa Siseaudiitorite Ühingute Liidu (The European Confederation of Institutes of Internal Auditing – ECIIA) liikmesorganisatsioon alates 6. juulist 2007.
Organisatsioon.
Eesti Siseaudiitorite Ühing on kasvav ja elujõuline ning majanduslikult hästi toimiv MTÜ. ESAÜ tegevust juhib ja esindab 5–7-liikmeline juhatus. ESAÜ igapäevast tegevust korraldab tegevjuht.
Vabaühendusena järgib ESAÜ kodanikuühenduste eetilise tegevuse üldtunnustatud põhimõtteid vastavalt vabaühenduste eetikakoodeksile. Vabaühendusena väärtustab ESAÜ ausust, võrdsust, väärikust, avatust, solidaarsust, koostöömeelsust, mitmekesisust ja usaldusväärsust ning tegutseb nendest väärtustest lähtudes. ESAÜ koostöö põhineb heatahtlikul partnerlusel, vastastikusel lugupidamisel ja tunnustamisel. Ühing annab oma tegevusega panuse turvalise, tasakaalustatud ja hooliva ühiskonna kujundamisse.
ESAÜ vahendab Eestis IIA rahvusvaheliste siseauditi sertifikaatide ja siseriikliku atesteerimise teavet. Siseaudiitoreid innustatakse tegema kutseeksameid, et näidata oma pädevust ning omandada IIA kutsesertifikaat. IIA pakub laia valikut kutsesertifikaate: "Certfied Internal Auditor" (CIA), "Certfied Government Audit Practitioner" (CGAP), "Certified Control Self-Assessment Auditor" (CCSA) ja "Certified Financial Sector Auditor" (CFSA).
Liikmed.
Ühingul on asutaja-, tegev-, üliõpilas-, au- ja toetajaliikmed. Ühingu liikmed peavad vastama rahvusvahelise katusorganisatsiooni The Institute of Internal Auditors - IIA - nõuetele ("Rules of Eligibility for Membership"). ESAÜ ühendab üle 270 professionaalse siseaudiitori ja siseauditist huvitatud muu eriala spetsialisti. Paljud liikmed on ühingusse kuulunud 10 ja enam aastat. Ühingus on esindatud pea 100 organisatsiooni, sh kõik ministeeriumid (v.a Välisministeerium), suuremad pangad, riigi äriühingud, kindlustusseltsid, audiitorettevõtjad.
2017. aasta lõpu seisuga on enam kui sajal ühingu liikmel vähemalt üks kutsesertifikaat (CIA, CGAP, CCSA või CFSA).
Johann Kokla

Johann Kokla (13. jaanuar 1892 – 30. märts 1933) oli Eesti riigiametnik ja Lääne-Saare prefektuuri politseiprefekt.
Johann Kokla lõpetas Tallinnas linnakooli. Pärast kooli lõpetamist 1909. aastal asus Kokla tööle ametnikuna Märjamaa posti-telegraafikontoris. Kuid varsti lahkus ta seal ning läks põllutööle. Maist novembrini 1914 oli ta Haapsalu 2. politseijaoskonna noorem kirjatoimetaja (asjaajaja).
Novembris 1918 asus Kokla taas tööle Eesti miilitsasse; pärast selle ümbernimetamist politseisse. Esialgu oli ta Läänemaa miilitsaülema sekretär, seejärel abi. Märtsis 1919 suunati senine miilitsaülem Villem Väeden teisele tööle ning Läänemaa korravalvureid hakkas juhtima Johann Kokla. 
Aastal 1926 loodud Lääne-Saare prefektuuri juhtis ta kuni oma surmani 30. märtsil 1933. Maetud Haapsalu Vanale kalmistule.
Lannuvart

Lannuvart ("Aythya collaris") on partlaste sugukonda vartide perekonda kuuluv linnuliik.
Välimus.
Lannuvardi täiskasvanud isaslind sarnaneb värvuselt tuttvardiga. Ta erineb viimasest noka ja kehakülgede mustri poolest. Tal on erehall nokk valge triibuga, tume purpurpunane pea, valge rind, kollased silmad ja tumehall selg. Täiskasvanud emasel on kahvatupruun pea ja keha, tumepruun selg, tume nokk, millel olev hele triip on veidi õrnem kui isasel, ja pruunid silmad. Ümber kaela on punakaspruun rõngas, aga seda on harilikult raske eristada. Linnu pikkus on 37–46 cm, tiibade siruulatus 72 cm ja mass 600–1200 g.
Eluviis.
Linnu eestikeelse nimetuse osa "lannu" viitab selle liigi pesitsusaegsele elupaigavalikule, mil ta asustab peamiselt väikejärvi ehk lande metsavööndis USA põhjaosas ja Kanadas. Lannuvart rajab pesa avavee lähedale kuiva kohta. Pesa on pallikujuline, koosneb veetaimedest ja on vooderdatud udusulgedega.
Kurnas on 8–10 oliivikarva muna. Kui tekib vajadus järelkurna järele, on see väiksem, koosnedes umbes 7 munast. Mune haub ainult emaslind. Haudumine kestab 25–29 päeva. Emaslind jääb poegade juurde seni, kuni need 49–56 päeva vanuselt lennuvõimestuvad.
Lannuvardi toidust moodustavad 80% veetaimed. Ülejäänu hulka kuuluvad limused, veeputukad ja väikesed kalad. Toitu otsib ta peamiselt sukeldudes.
Levik.
Lannuvart elab Põhja-Ameerikas. Neid loendati 1950. aastatel 334 000 isendit, 1990. aastatel 923 100 ja 2002. aastal 1,2 miljonit. Uusi sobivaid elupaiku hõivab lannuvart kergesti.
Lannuvart pesitseb Kanadas ja USA põhjaosas, talvitub peamiselt Mehhiko lahe ümbruse veekogudel ja märgaladel. Vahel satub ta ka lõuna poole kuni Costa Rica ja Panamani. Lääne-Euroopasse satub lannuvart harva, kuid regulaarselt. Esimest korda täheldati neid Suurbritannias 1809, kuid edaspidi järjest sagedamini, ainuüksi 1980. aastal loendati Euroopas 35 isendit, eeskätt Briti saartel, Portugalis ja Islandil.
Eestis on teda nähtud ühel korral.
Ajutise Valitsuse korrakaitse

Ajutise Valitsuse korrakaitse aluseks oli 6. märtsil 1917 (vkj) Venemaa Ajutise Valitsuse korraldusega pärast Venemaa Keisririigi sandarmikorpuse ja 10. märtsil vkj Venemaa Keisririigi Siseministeeriumi Politseidepartemangu likvideerimist moodustatud rahvamiilits.
17. aprillil (vkj) 1917 kuulutas Venemaa Ajutine Valitsus välja määrused "Miilitsa põhimäärus" ("Об утверждении милиции") ja "Miilitsa ajutine tegevusjuhend" ("Временное положение о милиции")
Miilits Eestimaa kubermangus.
Kubermangupiires vastutas korrakaitse eest Ajutise Valitsuse määratud Autonoomse Eestimaa kubermangu Eestimaa kubermangukomissar Jaan Poska, kohalikes omavalitsustes allus uus miilits kohalikule omavalitsusele ning miilitsa ülemaks oli linnapea või maavalitsuse ülem, kes valis endale abilised, kelleks võisid olla vähemalt 21-aastased kodanikud, kes ei olnud eeluurimise või kohtu all ning ei olnud kuritahtlikud võlgnikud.
Vene Ajutise Valitsuse määrusega miilitsa asutamise kohta, määratleti miilitsaasutuste koosseis: maakonna ja linna miilitsaülemad, kellele allusid nende abid, jaoskonna miilitsaülemad nende abidega ja vanemmilitsionäärid ning militsionäärid. Jaoskondade ülematele allusid otseselt nende abid, vanemmilitsionäärid ja militsionäärid, vanemmilitsionääridele allusid militsionäärid. Maakonna ja linna miilitsaülematel oli kantselei eesotsas sekretäriga, käskjalad, arestimaja ja arhiiv; jaoskonna miilitsaülematel oli kantselei ja arestimaja. Nähti ette asutada valitsuse miilitsainspektorite ametid miilitsaasutuste tegevuse revideerimiseks. Miilits kui riigivõimu täidesaatev organ allus siseministeeriumile. Miilitsaülemad allutati otseselt maakonna ja linna omavalitsustele.
Miilitsaasutuste ülesanneteks olid: 
Miilitsast Eesti politseiks.
24. veebruaril 1918 kuulutati välja Tallinnas Eesti riiklik iseseisvus. Järgmisel päeval algas kaheksa ja pool kuud kestnud Saksa okupatsioon. Sakslased ei tunnistanud Eesti riiklikku iseseisvust ja Eesti Ajutine Valitsus oli sunnitud minema põranda alla. Kui Esimene maailmasõda lõppes, sai Eesti Ajutine Valitsus võimuohjad enda kätte. 11. novembril asutati iseseisvuse kaitsmiseks rahva omakaitseorganisatsioon Kaitseliit. Ööl vastu 12. novembrit 1918 võeti Tallinnas asunud politseijaoskonnad sakslastelt üle ning 12. novembrit]] 1918 loetakse ka Eesti politsei asutamise päevaks.
Hugo Okasmaa

Hugo Okasmaa (kuni 1935 Hugo Ordlik; 2. detsember 1901 Vao vald, Virumaa – 24. aprill 1978 Stockholm) oli Eesti (kapten) ja Saksa sõjaväelane.
Õppis Kiltsi vallakoolis ja Väike-Maarja kihelkonnakoolis, 1923 lõpetas Treffneri Gümnaasiumi Tartus ja 1926 Sõjakooli Tallinnas. Õppis 1930–1935 Tartu Ülikoolis õigusteadust, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Osales Vabadussõjas. 1926–1935 teenis Auto-tankirügemendis, 1935–1940 Sõjaringkonnakohtus ja Sõjaministeeriumis, alates 3. aprillist 1940 1. jaoskonna sõjaväekohtu-uurija. 1940-1941 talupidaja Vao vallas. 1941-1942 Eesti Julgeolekupolitsei referentuuri B-IV-A juhataja, 1942-1944 Tallinna 1. jsk kohtu-uurija, 1944 Saksa armees. Sügisel 1944 põgenes Rootsi, töötas elektrimontöörina. 1970 läks pensionile.
ERP (tarkvara)

ERP (lühend ingliskeelsest nimetusest "enterprise resource planning" – 'ettevõtte ressursside planeerimine') on tarkvara, mille abil juhitakse ettevõtte tegevust.
Ressursid, mille üle arvestust peetakse, on:
Hans Karl Ainson

Hans Karl Ainson VR I/3 (8. august 1887 Räpina vald, Võrumaa – 10. jaanuar 1958 Baltimore) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).
Teenis Vabadussõjas. Õppis 1923–1930 Tartu Ülikoolis õigusteadust (lõpetas cum laude).
1936–1940 1. jaoskonna sõjaväekohtu-uurija, alates 9. märtsist 1940 Sõjaväe Kõrgema Kohtu alaline liige. 
1944 põgenes Saksamaale, hiljem siirdus USA-sse.
Tõnis Martma

Tõnis Martma (kuni 1937 Tõnis Martinson, 5. august 1898 Suure-Kõpu vald, Viljandimaa – 16. juuli 1980 Viljandi) oli Eesti kohtunik.
Osales Vabadussõjas.
Õppis 1922–1926 (lõpetas) Tartu Ülikoolis õigusteadust, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
1932–1934 Tõrva, 1934–1939 Petseri 1. jaoskonna, 1939–1940 Viljandi 2. jaoskonnakohtunik, alates 6. juunist 1940 Viljandi Ringkonnakohtu liige.
Aleksander Rost

Aleksander Rost (11. aprill 1892 Talli vald, Pärnumaa – 22. september 1944 Läänemeri) oli Eesti riigikohtunik.
Õppis 1917–1919 Tomski Ülikoolis ja 1921–1923 (lõpetas) Tartu Ülikoolis õigusteadust.
Oli 1919 ajalehe Siberi Asunik vastutav toimetaja, 1920 opteerus Eestisse. 1921–1922 Tallinn-Haapsalu rahukogu, 1922–1923 Riigikohtu sekretär. 1923–1925 Tallinna 1. jaoskonna kohtunik, 1925–1928 Tallinn-Haapsalu rahukogu alaline liige, 1928–1940 abiesimees, alates 26. jaanuarist 1940 Riigikohtu tsiviilosakonna liige.
6. juulil 1934 määras Vabariigi Valitsus Aleksander Rosti Metsahoiukomitee esimeheks
Hukkus Eestist põgenemisel Moero pardal.
Banksi saared

Banksi saared on saarestik Melaneesias. Saared kuuluvad Vanuatule, Torba provintsi.
Saarte pindala on 780 km². Saared on mägised ja vulkaanilised; kõrgus kuni 946 m.
Anders Larsson Botilast

Anders Larsson Botilast (rootsi keeles Anders Larsson till Botila; soome keeles Antti Laurinpoika, Puotilan herra; surnud 1613) oli Östergötlandist pärit Rootsi sõjaväelane (rittmeister), Karl IX ja Gustav II Adolfi aegne Tallinna linnuse ja Tallinna linnuselääni asehaldur (1603–1612).
1594. aastal sai ta eluaegsesse valdusse 55 taluga lääni Somero ümbruskonnast Soomes. Sinna asutas ta Jurvala ja Härkälä mõisa (soome keeles "Härkälän kartano", ).
Perekond.
Abikaasa Brita Tönnesdotter Wildeman (surnud 1608), kes oli Viiburi asehaldur Tönne Olofsson Wildemani (umbes 1510–1584) ja Brita Henriksdotter Risbiti (umbes 1520–1592) tütar, Pernå Tjusterby mõisniku, admirali ja Nyslotti, Kexholmi ja Nöteborgi asehaldur Arvid Tönnesson Wildemani (surnud 1617) õde. Abielust sündisid: