tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ostrów Wielkopolski

Ostrów Wielkopolski (varem Ostrów, saksa "Ostrowo") on linn Poolas Suur-Poola vojevoodkonnas, Ostrów Wielkopolski maakonna halduskeskus. Ostrów Wielkopolski asub Kaliszist umbes 22 km edelas.
Küla on esmamainitud 13. sajandil, linnaõigused sai enne 1404. aastat. Teise Poola jagamise tulemusel läks linn 1793. aastal Preisi kuningriigi võimu alla (vahepeal oli aastatel 1807–1815 Varssavi hertsogiriigi koosseisus). Raudteeühenduse sai linn 1875. aastal. 1919. aastal läks linn Poola koosseisu tagasi. Ostrów Wielkopolski on tööstuslinn ja hariduskeskus.
Kalmaru talu kalmistu

Kalmaru talu kalmistu on kalmistu Vändra kihelkonnas Pärnumaal, praeguse haldusjaotuse järgi Kalmaru külas Põhja-Pärnumaa vallas Pärnu maakonnas.
Kalmistu rajas arst Erwin Benno Jürgens oma isa Magnus Jürgensi (1842–1905) rajatud Kalmaru 43 talu maadele. Kalmistu pindala oli 0,18 hektarit, kalmistule on praegu teadaolevalt maetud 3 inimest.
Siedlce

Siedlce on maakonnaõigustega linn Poolas Masoovia vojevoodkonnas, Siedlce maakonna halduskeskus. Siedlce asub Varssavist umbes 87 km idas.
Siedlce sai linnaõigused 1547. aastal. Kolmanda Poola jagamise tagajärjel läks linn 1795. aastal Habsburgide Austria keisririigi võimu alla. 1809. aastal läks linn Varssavi hertsogiriigi koosseisu. Neljanda Poola jagamise tulemusel läks Siedlce 1815. aastal Venemaa Keisririigiga personaalunioonis olnud Kongressi-Poola koosseisu. Raudteeühenduse sai Siedlce 1866. aastal.
Śrem

Śrem (saksa "Schrimm") on linn Poolas Suur-Poola vojevoodkonnas, Śremi maakonna ja Śremi valla halduskeskus. Śrem asub Warta jõe kaldal, Poznańi kesklinnast umbes 37 km lõunas. 
Śremi on esmamainitud 1136. aastal, linnaõigused sai 1253. aastal. Teise Poola jagamise tulemusel läks linn 1793. aastal Preisi kuningriigi võimu alla (vahepeal oli aastatel 1807–1815 Varssavi hertsogiriigi koosseisus). Raudteeühenduse sai linn 1885. aastal. 1919. aastal läks Śrem Poola koosseisu tagasi.
Koło

Koło on linn Poolas Suur-Poola vojevoodkonnas, Koło maakonna halduskeskus. Koło asub Warta jõe ääres Łódźist umbes 73 km loodes ja Koninist umbes 27 km idas.
Koło on asutatud 13. sajandil, linnaõigused sai 1362. aastal. Teise Poola jagamise tagajärjel läks linn 1793. aastal Preisi kuningriigi võimu alla. Alates 1807. aastast oli Varssavi hertsogiriigi koosseisus. Neljanda Poola jagamise tulemusel läks Koło 1815. aastal Venemaa Keisririigiga reaalunioonis olnud Poola Kuningriigi (nn. Kongressi-Poola) koosseisu.
Aegna sadam

Aegna sadam (sadama kood: EE AEN) on sadam Aegna saarel. 
Sadama geograafilised koordinaadid on 59°34´16.08 N; 24°45´28.68 E.
Sadamas on Aegna sadama tulepaak.
Allennes-les-Marais

Allennes-les-Marais on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Annœullini kantonis.
Piła

Piła (saksa "Schneidemühl") on linn Poolas Suur-Poola vojevoodkonnas, Piła maakonna halduskeskus. Piła asub Gwda jõe ääres, Poznańist umbes 85 km põhjas ja Bydgoszczist 86 km läänes.
Piła ühendati Poola Kuningriigiga 1368. aastal, linnaõigused sai 1513. aastal. Esimese Poola jagamise tulemusel läks linn 1772. aastal Preisi kuningriigi võimu alla (vahepeal oli aastatel 1807–1815 Varssavi hertsogiriigi koosseisus). 19. sajandil leidis aset intensiivne saksa kolonisatsioon. Raudteeühenduse sai Piła 1851. aastal. Teises maailmasõjas hävis 75% linnast. 1945. aastal läks linn Poola koosseisu.
Retno Marsudi

Retno Lestari Priansari Marsudi (neiupõlvenimi Retno Lestari Priansari; sündinud 27. novembril 1962 Semarangis) on Indoneesia diplomaat ja poliitik.
1985. aastal lõpetas ta Yogyakartas Gadjah Mada Ülikooli rahvusvaheliste suhete erialal. Alates 1986. aastast töötas ta Indoneesia Välisministeeriumis. 1990–1994 töötas ta Indoneesia saatkonnas Canberras ja 1997–2001 Haagis. 2001–2003 oli ta Indoneesia Välisministeeriumi Ameerika ja Euroopa osakonna juhataja. 2003–2005 oli ta samas Lääne-Euroopa osakonna juhataja. 2005–2008 oli ta Indoneesia saadik Norras ja Islandil. 2008–2012 oli ta välisministeeriumi Ameerika ja Euroopa osakonna juhataja. 2012–2014 oli ta Indoneesia saadik Hollandis.
Alates 27. oktoobrist 2014 kuni 20. oktoobrini 2024 oli Retno Marsudi Indoneesia välisminister. Ta on esimene naissoost Indoneesia välisminister.
Lasse Lehtinen

Lasse Antero Lehtinen (sündinud 23. jaanuaril 1947 Kotkas) on Soome poliitik, ajakirjanik ja kirjanik; 2004–2009 Euroopa Parlamendi liige.
Ta lõpetas aastal 1965 Kuopios lütseumi. Seejärel asus ta õppima Helsingisse ja valmistus aastal 1977 filosoofia kandidaadiks, lõputöö tegi ta Stockholmi Ülikoolis. Aastal 2002 kaitses ta Oulu Ülikoolis poliitika ajaloos väitekirja "Aatosta jaloa ja alhaista mieltä. SDP:n ja Urho Kekkosen suhteet 1944–1981" ning sai filosoofia doktori kraadi.
Poliitiline tegevus.
Ta on Soome Sotsiaaldemokraatliku Partei liige. Ta on olnud Eduskunna liige. Ta oli aastatel 2004–2009 Euroopa Parlamendi liige.
Johannes Unt

Johannes Alfred Unt (27. august 1907 Bogorodsk, Venemaa keisririik – 24. august 1977 Los Angeles Ameerika Ühendriigid) oli Eesti ja Saksa sõjaväelane (kapten).
Ta lõpetas 1925. aastal Viljandi Maagümnaasiumi.
Herned

Herned on hariliku herne ("Pisum sativum") ja teiste herne perekonda kuuluvate liikide viljad. 
Herneid näksitakse toorelt või kasutatakse suppide, salatite ja teiste roogade valmistamiseks. Selleks herned kuivatatakse või neist toodetakse konserveeritud herneid. Samuti võib herneid sügavkülmutada.
Tootmine maailmas.
2017. aastal oli toodetud 20,7 mln tonni rohelist hernest ja 16,2 mln tonni kuivatatud hernest.
Pniewy

Pniewy (saksa "Pinne") on linn Poolas Suur-Poola vojevoodkonnas Szamotuły maakonnas, Pniewy valla halduskeskus. Pniewy asub Poznańist umbes 47 km lääneloodes.
Pniewyt on esmamainitud 1256. aastal, linnaõigused sai 1394. aastal. Teise Poola jagamise tagajärjel läks linn 1793. aastal Preisi kuningriigi võimu alla. Tagasi Poolale läks Pniewy 1919. aastal.
Tofanma keel

Tofanma keel on paapua keel, mida räägivad tofanmad Indoneesias Uus-Guinea saarel Nawa jõe ääres paaris külas.
Kõnelejate arv on umbes 250.
Piombino

Piombino on linn Itaalias Livorno provintsis. See asub Liguuria mere ja Türreeni mere piiril, Elba saare ees ja Maremma põhjaküljel. Elanike arv on 33 855 (31. detsembri 2017 seisuga). 
Kesklinn on tervikliku ansamblina säilinud kesklinna koos ajalooliste elementidega keskajast tänapäevani peaaegu täielikult. Mitmed kindlustuselemendid, näiteks linnavärav koos barbikaaniga, on osaliselt hästi säilinud. Eemalt vaadates jätab Piombino tänapäevase mulje, kuna seal asub suur osa tööstusharusid. Eelkõige on vaates eriti mugavalt asuv sadam mere ääres. Lucchini rauatehas koos koksitehasega, kaks kõrgahju (millest ainult üks on aktiivne), Oxygenstahlwerk ja erinevad valtsimistehased domineerivad.
Piompinol on iidne ajalooline keskus, mis pärineb ajast, mil see oli etruskide sadam, Populonia ümbruses. Keskajal oli see hoopis Pisa Vabariigi oluline sadam.
Korrus

Korrus on hoone osa, mille moodustavad ühel rõhttasandil paiknevad ruumid.
Maapinnaga samal tasandil asuvat korrust nimetatakse eesti keeles esimeseks korruseks, kõrguselt järgmist teiseks korruseks jne. Teistes keeltes ja maades võidakse korruseid nummerdada teisiti, näiteks maapinnakorrust nimetada nullkorruseks, kõrguselt järgmist esimeseks korruseks jne.
Jäävhambad

Jäävhambad on püsivad hambad, mis jäävad piimahammaste asemele pärast vahetumist.
Jäävhambad jäävad terveks eluks pärast hammaste vahetumist ja ei kasva enam asemele ehk kui jäävhammas kaotatakse, ei kasva midagi enam asemele.
Jäävhambad on tavaliselt tugevamad piimahammasdest, kuna need peavad kestma terve elu pärast piimahambaid.
Nils Mattias Steinberg

Nils Mattias Steinberg (sündinud 4. novembril 1994) on eesti näitleja. 
Ta on lõpetanud 2014. aastal Vanalinna Hariduskolleegiumi ning 2018. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli (28. lend). 
Töötab alates 2018. aasta sügisest Pärnu Endla teatris näitlejana.
Vladimirs Petrovs

Vladimirs Petrovs (vene keeles Владимир Петров "Vladimir Petrov"; 27. september (vkj 17. juuli) 1908 Riia – 26. august 1943 Kotlas) oli vene päritolu Läti maletaja. 
Petrovs oli neljakordne Läti malemeister (1930/1931, 1935, 1937, 1938/1939). Ta esines edukalt 1930. aastatel rahvusvahelistel maleturniiridel. Parima tulemuse saavutas ta 1937. aastal Ķemeris peetud turniiril, kus jagas esikohta Salo Flohri ja Samuel Reshevskyga (edestades seejuures Aleksandr Alehhinit ja Paul Kerest, Savielly Tartakowerit, Reuben Fine'i ja Gideon Ståhlbergi). Märtsis 1939 Ķemeri teisel rahvusvahelisel turniiril jäi Petrovs kaheksandaks.
Ta mängis Läti võistkonna koosseisus seitsmel maleolümpial (1928–1939; esimesel laual alates 1935. aastast). 1939. aastal maleolümpial Buenos Aireses sai Läti seitsmenda koha.
Pärast Läti Vabariigi okupeerimist juunis 1940 sai Petrovs Nõukogude kodakondsuse ja NSV Liidu meistersportlase nimetuse. Läti esimaletajana sai ta võimaluse mängida septembris 1940 Moskvas NSV Liidu meistrivõistluste finaalturniiril, kus ta jäi 20 osavõtja seas kümnendaks. 
Pärast sõja algust mobiliseeriti ta Punaarmeesse. Ta teenis 201. Läti Laskurdiviisi staabis. Hiljem saadeti ta Moskvasse, kus töötas TASS-is. Petrovs arreteeriti 31. augustil 1942 kaebuse põhjal ja mõisteti kümneks aastaks sunnitöölaagrisse. Ta suri 26. augustil 1943 GULAG-is Kotlase lähedal. Rehabiliteeriti 1989. aastal.
Efim Bogoljubow

Efim Bogoljubow (vene keeles Ефим Дмитриевич Боголюбов "Jefim Dmitrijevitš Bogoljubov"; 26. aprill (vkj 14. aprill) 1889 Stanislavtšiki, Kiievi kubermang – 18. juuni 1952 Triberg im Schwarzwald) oli vene päritolu Saksamaa maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1951). 
Bogoljubow mängis 1914. aasta suvel rahvusvahelisel maleturniiril Mannheimis, kui algas esimene maailmasõda. Ta interneeriti Saksa võimude poolt koos teiste Venemaa maletajatega. Kui ta hiljem vabaks lasti, jäi ta Saksamaale elama ja võttis seal naise. Kodumaaga sidet ta ei katkestanud, pealegi oli tal Nõukogude kodakondsus. Aastatel 1924–1926 osales ta Nõukogude Liidus korraldatud malevõistlustel. Ta tuli kahel korral NSV Liidu malemeistriks (1924, 1925). 
Ta võitis 1925. aastal esimese Nõukogude Liidus korraldatud rahvusvahelise turniiri, edestades sel turniiril tuntud maletajaid Emanuel Laskerit, José Raúl Capablancat, Savielly Tartakowerit, Richard Rétit, Akiba Rubinsteini, Rudolf Spielmanni, Grigori Löwenfischi ja Friedrich Sämischit.
Kui 1926. aastal Itaalia võimud ei lasknud Bogoljubowit maleturniirile Itaaliasse põhjusel, et tal oli Nõukogude kodakondsus, loobus ta sellest. Ta sai 1927. aastal Saksamaa kodakondsuse. Edaspidi esindas ta rahvusvahelistel malevõistlustel Saksamaad.
Ta mängis valitseva maailmameistri Aleksandr Alehhiniga kaks tiitlimatši, 1929. ja 1934. aastal, kuid mõlemad matšid ta kaotas.
Septembris 1941 mängis Bogoljubow turniiril Münchenis, kus sai neljanda koha. Aasta hiljem Münchenis peetud turniiril jagas ta Aleksandr Alehhini ja Paul Kerese järel 3.–5. kohta.
1950. aastal võttis Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) kasutusele rahvusvahelise suurmeistri nimetuse. Varasemate malesaavutuste eest anti nimetus 27 maletajale. Bogoljubowit nende sekka ei arvatud. Alles järgmisel aastal pidas FIDE võimalikuks anda talle suurmeistri nimetus.
1951. aastal mängis Bogoljubow maailmameistrivõistluste tsooniturniiril Bad Pyrmontis, kus sai seitsmenda koha ja tsoonidevahelisele turniirile ei pääsenud.
Oasupp

Oasupp on ubadest valmistatud supp, mis kuulub eesti rahvustoitude hulka.
Suitsulihaga oasupi koostiosad on kuivatatud põldoad, praadimiseks või või õli, porgand, sibul, odrakruup, suitsuribi või suitsutatud seakoot, sool ja must pipar, loorberilehed ja vesi.
Issaak Boleslavski

Issaak Jefremovitš Boleslavski (vene keeles Исаак Ефремович Болеславский; ukraina keeles Ісаак Єфремович Болеславський "Issaak Jefremovõtš Boleslavskõi"; valgevene keeles Ісак Баляслаўскі "Isak Baliaslaŭski"; 9. juuni 1919 Zolotonoša, Poltava kubermang – 15. veebruar 1977 Minsk) oli Nõukogude Liidu maletaja ja maletreener, rahvusvaheline suurmeister (1950). 
Boleslavski tuli kolmel aastal järjest Ukraina NSV malemeistriks (1938–1940). NSV Liidu meistrivõistlustel septembris 1940 Moskvas jagas ta koos Mihhail Botvinnikuga 5.–6. kohta. Meistrivõistlustel kuue parema sekka jõudnutele korraldati aprillis 1941 neljaringiline matšturniir NSV Liidu absoluutse meistri tiitlile (võitis Botvinnik Paul Kerese ees), kus Boleslavski jäi neljandaks, edestades seejuures suurmeistreid Andor Lilienthali ja Igor Bondarevskit.
Boleslavski täitis NSV Liidu meistrivõistlustel 1944. aastal (sai kolmanda koha) ja 1945. aastal (teine koht) kahel korral suurmeistrinormi ja sai 1945. aastal NSV Liidu suurmeistri nimetuse. Järgmistel esivõistlustel (1947) tuli ta Kerese järel teisele kohale.
Boleslavski mängis 1946. aastal rahvusvahelisel turniiril Groningenis (6.–7. koht). Augustis 1947 jagas ta 4.–6. kohta meistriturniiril Pärnus (võitis Paul Keres) ja detsembris 1947 jagas ta Moskvas Tšigorini mälestusturniiril 3.–4. kohta. 
1950. aastal võttis Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) kasutusele rahvusvahelise suurmeistri nimetuse. Boleslavski oli üks neist, kes sai selle nimetuse kohe samal aastal.
Maailmameistrivõistlused.
Augustis 1948 tuli Boleslavski maailmameistrivõistluste tsoonidevahelisel turniiril Saltsjöbadenis kolmandaks ja pääses mais 1950 Budapestis toimunud pretendentide turniirile, kus jagas esikohta David Bronšteiniga (edestades seejuures Vassili Smõslovi ja Paul Kerest). Juulis-augustis 1950 Moskvas peetud tiitlipretendentide 12-partiilise matši Boleslavski kaotas tulemusega 6½:7½ ja ei pääsenud mängima MM-matši valitseva maailmameistri Botvinnikuga.
Võistkondlik esinemine.
Boleslavski võitis kuldmedali Nõukogude Liidu võistkonna koosseisus 1952. aastal maleolümpial Helsingis (varumängijana) ja 1957. aastal Viinis Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel (mängis 10. laual).
Saleumxay Kommasith

Saleumxay Kommasith (lao ສະເຫລີມໄຊ ກົມມະສິດ; sündinud 31. oktoobril 1968) on Laose poliitik.
1992. aastal lõpetas ta Venemaa Välisministeeriumi Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi. Magistrikraadi rahvusvaheliste suhete alal sai ta 1997. aastal Melbourne'is Monashi ülikoolis. Alates 1992. aastast töötas ta Laose Välisministeeriumis. 1998–2000 oli ta Laose Välisministeeriumi Euroopa-Ameerika osakonna Lääne-Euroopa sektori asejuhataja. 2000–2003 töötas ta Laose esinduses Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni juures teise sekretärina. 2003–2004 töötas ta Laose Välisministeeriumi rahvusvaheliste organisatsioonide osakonna ÜRO sektori juhatajana. 2004–2007 oli ta Laose Välisministeeriumi rahvusvaheliste organisatsioonide osakonna asejuhataja ja 2007–2011 juhataja. 2011–2012 töötas ta Laose välisministri abina. 2012–2013 oli ta Laose alaline esindaja Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni juures. 2014. aasta veebruarist kuni 2016. aasta aprillini oli ta Laose välisministri asetäitja.
Saleumxay Kommasith on Laose Rahvarevolutsioonilise Partei Keskkomitee liige.
Alates 20. aprillist 2016 kuni 18. novembrini 2024 oli ta Laose välisminister.
Koźmin Wielkopolski

Koźmin Wielkopolski (kuni 1996. aasta lõpuni Koźmin; saksa "Koschmin") on linn Poolas Suur-Poola vojevoodkonnas Krotoszyni maakonnas, Koźmin Wielkopolski valla halduskeskus. Koźmin Wielkopolski asub Ostrów Wielkopolskist umbes 32 km loodes.
Asulat on esmamainitud 1232. aastal, linnaõigused sai 1283. aastal. 15. sajandil oli Koźmin üks Suur-Poola suuremaid linnu. 16. sajandil Koźmin oluline protestantismi keskus. Poola-Rootsi sõdade järel 17. sajandi teisel poolel linna tähtsus vähenes. Teise Poola jagamise tulemusel läks linn 1793. aastal Preisi kuningriigi võimu alla (vahepeal oli aastatel 1807–1815 Varssavi hertsogiriigi koosseisus). 1919. aastal läks linn Poola koosseisu tagasi.
Krzyż Wielkopolski

Krzyż Wielkopolski (kuni 1991. aasta lõpuni Krzyż; saksa "Kreuz") on linn Poolas Suur-Poola vojevoodkonnas Czarnkówi maakonnas, Krzyż Wielkopolski valla halduskeskus. Krzyż Wielkopolski asub Drawa ja Noteći jõe ühinemiskohas, Poznańist umbes 80 km loodes.
Krzyż Wielkopolski sai linnaõigused 1936. aastal. Kuni 1945. aastani kuulus linn Saksamaa koosseisu. Krzyż Wielkopolski on tähtis raudteesõlm.
Jalamädanik

Jalamädanik (inglise keeles "foot rot") ehk nakkav pododermatiit on levinud lammaste, kitsede ja teiste ruminantide seas. Jalamädanik toob kaasa valu haiguskoldes, mis omakorda vähendab looma heaolu, toob kaasa lonkamist, kaalu kaotust, lammastel vähendab villa kasvu ja veistel piima tootlikkust. 
See on nakkushaigus, mille peamine haigustekitaja on bakter "Dichelobacter nodosus" (gramnegatiivne anaeroob, mis hukkub peale seitsmendat päeva) nakkuse esinemisel peab siiski olema koostöö ka bakteriga "Fusobacterium necrophorum", keda leidub peamiselt looduslikus pinnases ja väljaheites, mis põhjustab varvastevahelist dermatiiti, mis võimaldab "D. Nodosuse" sissetungi. 
Pikaajaline kokkupuude märja karjamaa, väljaheidete ja uriiniga on eelduseks nakatumiseks ja haiguse levimiseks loomade vahel. 
Haigestumist mõjutavad peamiselt kliima ja õhuniiskus, mis soosivad sõrgadevahelise naha pragunemist, mis loob sissepääsu bakteritele. Selle tõttu on jalamädanik eriti levinud suvel. Samuti mängivad olulist rolli ka looma immuunsüsteem ja nakkusohtliku looma eraldatus. Jalamädanik on kergesti tuvastatav välimuse ja lõhna järgi. Varvastevahelised vigastused või pidevalt jalgupidi niiskes allapanus viibimine on vajalikud patogeeni pääsemiseks looma organismi.
Jalamädanikku iseloomustab sarvestunud koe ja kabja sügavamate osade eraldumine.
Sümptomid.
Jalamädanikku nakatumise esimene märk on sõrgadevahelise naha paisumine. Turse ilmub tavaliselt 24 tundi pärast nakatumist. Varvastevaheline nahk võib olla väga õrn ja punane. See on loomale väga valus ja põhjustab longet. Samuti võib loomal tõusta kehatemperatuur normaalsest kõrgemaks. Nakatunud piirkonda võib tekkida kollaka värvusega pragu, millest eraldub ebameeldivat lõhna. 
Piirkonna kõõlused ja liigesed võivad nakatuda, mida on palju kulukam ja keerulisem ravida.
Ravi.
Jalamädaniku ravimine on varakult leituna lihtne ja edukas. 
Selleks et ravi oleks edukas on kiire diagnoosimine oluline. Raviks on antibiootikumid, mida manustatakse 3–5 päeva. 
Suure hulga loomade puhul võib olla keeruline ükshaaval antibiootikume manustada, sellepärast soovitatakse tihti ka söödalisandeid, aga enne nende kasutamist kindlasti pidada nõu veterinaariga. Kui ravi ei anna tulemust 5 päeva pärast tuleb puhastada haiguskolle uuesti, eemaldades kogu nakatunud koe ja puhastades haava antiseptikuga.
Vaktsiinid jalamädaniku vastu on välja töötatud, aga nende tõhusus on kaheldav ja immuunsus lühiajaline. 
Ennetamine.
Hoida loomade vigastuste tekitamise võimalus võimalikult väike (eemaldada laudast, karjamaalt kõik teravad esemed.
Loomade jalgealune peab olema kuiv ja puhas, et piirata bakter "Fusobacterium necrophorum"'i levikut. Vihmaperioodidel viia kari näiteks kõrgemal asuvale karjamaale või hoopis lauta. 
Nakkusohtlikud loomad tuleb karjast eemaldada, et piirata nakkuse levimist. Kui see pole võimalik, tuleks kasutada veekindlat sidet või kaitsesaapaid. Kaitsesaapaid kandvaid loomi tuleks täiendavate vigastuse vältimiseks siiski hoolikalt jälgida. Saapaid tuleks desinfitseerida.
Maksa-kakssuulane

Maksa-kakssuulane ("Fasciola hepatica"), tuntud ka kui maksakaan või maksalutikas, on rohusööjate maksas elav parasiit. Maksakaanidel on enne mäletsejaliste maksa jõudes vaheperemeheks teod.
Maksa-kakssuulane kuulub lameusside hõimkonda kahepõlvsete klassi.
Iseloomustus.
Maksa-kakssuulased on suured parasiidid, ulatudes pikkuselt kuni 30 millimeetrini ja laiuselt 15 millimeetrini. Parasiidi kuju meenutab pihlakalehte ning on pea poolt veidi ümaram kui sabapoolsest osast. Maksalutika ventraalsel poolel on 3 märgatavat täppi, millest kõige peapoolsem on parasiidi suuava, keskmine paljunemisorgan ja kaudaalsem iminapp, millega parasiit kinnitub.
"Fasciola hepatica" on levinud Euroopas, Ameerikas, Aafrikas, Aasias ja Okeaanias. Geneetiliselt väga sarnane "Fasciola gigantica" esineb aga peamiselt vaid Aafrikas ja Aasias, kuna see liik eelistab soojemat kliimat.
Elukäik.
Täiskasvanud maksa-kakssuulased elavad mäletsejaliste (veised, lambad, pühvlid) maksas. Parasiidi elukäik algab munadest, mida leidub infekteerunud ruminantide väljaheidetes. Pärast seda arenevad munades olevad embrüod vees miratsiidiks, kus nad pärast piisavat arenemist ja koorumist otsivad teo. Peamiseks vaheperemeheks on mageveeteod, eriti väike mudatigu. Tigu kasutavad maksakaanid arenemiseks, saades kõigepealt kotjaks sporotsüstiks, seejärel reedlaks ning lõpuks tserkaadiks. Tserkaadid jätavad oma teost vaheperemehe maha ning kinnituvad kapseldudes taimedele, mille läbi nad võivad sattuda nii loomade kui ka inimeste seedesüsteemi. Kaksteistsõrmiksoolde jõudes läbivad veel arenevad maksakaanid soole seina ning lõpetavad maksa sapijuhades, kuhu nad suunduvad läbi maksa parenhüümi. Sinna jõudes arenevad parasiidid lõplikult täiskasvanuteks ning suudavad luua mune, mis väljutatakse ruminandi väljaheidetega ning tsükkel algab otsast peale. Täiskasvanud maksakaan suudab päevas muneda 25 000 muna. Inimese seedekulglas võtab maksa-kakssuulase areng aega 3-4 kuud.
 
Seotud patoloogiaid.
Maksakaanid tekitavad ruminantide, hobuste, näriliste, sigade ja inimeste seedekulglasse sattudes maksakaantõbe ehk fastsioloosi. Fastsioloos tekitab peremeesorganismis algul ägedat ning hiljem kroonilist maksapõletikku, millega kaasnevad kehvveresus, nahaalused tursed ja kõhnumine. Lisaks võib haigusnähtudeks olla nõrkus, peavalu, isutus, kollatõbi, palavik, valud maksa piirkonnas. Maksakaantõbi võib kulgeda ka varjatult.
Väikeaju hüpoplaasia (loomadel)

Väikeaju hüpoplaasia on neuroloogiline konditisioon, mille puhul väikeaju on normaalsest väiksem või ei ole täielikult välja arenenud. Kasside puhul nimetatakse haigust inglise keeles ka “võdiseva kassi sündroomiks” ("Wobbly Cat Syndrome”).
Põhjused.
Kõige levinum väikeaju hüpoplaasia põhjus on loomade parvoviirused. Emakasiseselt võib viirus kanduda emalt lootele ja siis tõkestada väikeaju arengut, takistades rakkude jagunemist. Nii võib juhtuda, kui emakass on viirusega nakatunud või ka tiinuse ajal vaktsineeritud.. Ka siis, kui kassipojad nakatuvad pärast sündimist, võib viirus mõjutada väikeaju arengut.
Teiste põhjuste seas arvatakse olevat:
Sümptomid.
Enamik sümptomitest ilmnevad, kui kassipoeg õpib kõndima, aga juba vastsündinud kassipoegadel võib olla raskusi emalt piima kättesaamisega. 
Väikeaju hüpoplaasia puhul võivad esineda kõik või osad järgmistest sümptomitest:
Diagnoos.
Lõplik diagnoos on võimalik panna ainult magnetresonantstomograafia abil. Lisaks tuleb arvesse võtta kliinilisi tunnuseid, mis ei tohiks olla ajas süvenenud, kuna tegemist ei ole progresseeruva haigusega. Kuna MRT näol on tegemist kalli protseduuriga, mis ei ole enamikus kliinikutest kättesaadav, lepivad omanikud tihti kliinilistel tunnustel põhineva tõetäolise diagnoosiga. 
Kui spetsialistid välja arvata, siis ei pruugi loomaarstid haigust tunda ja vale diagnoosi panek ei ole ennekuulmatu. 
Ravi.
Väikeaju hüpoplaasial ravi puudub. Väga tõsiste juhtumite puhul soovitatakse eutanaasiat.
Prognoos.
Väikeaju hüpoplaasia ei süvene ega parane, kuid loomad õpivad aja pikku selle konditsiooniga toime tulema. Koordinatsioon ja võime tasakaalu hoida paraneb, mõni loom õpib parema tasakaalu saavutamiseks käima jalad harkis.
Väikeaju hüpoplaasiaga loomade oodatav eluiga on tavaline ja nad elavad normaalset elu. Haigusega võivad kaasneda vigastused ja vähesest liikumisest põhjustatud terviseprobleemid.
Koerasolge

Koerasolge ("Toxascaris leonina)" on levinud parasiit peamiselt koertel, kassidel ja rebastel. Koerasolge on päristuumne ümaruss, mis elab peremeesorganismi sees. Vaheperemeesloomadeks on närilised nagu rotid ja hiired. Nakatumine leiab aset kui loom sööb nakatunud närilist. Koerasolge esineb kassidel tihemini kui koertel.
Argentinas Catamarca provintsis kaevati välja koproliit, mis sisaldas koerasolget, mis hinnati 17 002 – 16 573 aasta vanuseks. See viitab faktile, et koerasolge eksisteerib Lõuna-Ameerikas hilisest kiviajast.
Elutsükkel.
Koerasolge muneb oma munad peremeesorganismi peensooles, munadest kooruvad vastsed, mis läbivad peensoole limaskesta voodri. Pärast kasvamist ja kesta vahetamist pöörduvad need tagasi soolevalendikku ja saavad täiskasvanuks. Täiskasvanud emane ümaruss muneb oma munad, mis kanduvad edasi peremeeslooma väljaheites. Munad muutuvad patogeenseks 3–6 päeva jooksul. 
Koerasolkme muna on pigem ovaalne kui ümar. Koerasolkme peiteperiood on 2–3 kuud. Täiskasvanud ümarussid on 7–10 cm pikad ja neid on näha looma väljaheites ja okses.
Koerasolge erineb kutsikasolkmest selle poolest, et see ei liigu kopsudesse, vaid arengutsükkel toimub soolestikus.
Sümptomid.
Ümaruss imab peremeeslooma toitaineid sisse, mis võib häirida looma ainevahetust ja kahjustada soolte limaskesti. Loomadel ei pruugi olla haigussümptomeid. Raskematel juhtudel võib esineda kõhulahtisust, oksendamist, isupuudust, kõhnumist, karva tuhmumist. 
Ennetamine ja ravi.
Soovitatav on teha kõikidele kutsikatele ja kassipoegadele 6-nädalaselt ussikuur ning korrata seda 2–4 nädala pärast. Koerasolkmega nakatunud looma ravitakse samamoodi nagu kutsikasolkme infektsiooni. Seetõttu ei ole vaja väljaheites usside nägemisel nende täpset liiki. Ümarussidega nakatumist ravitakse ussirohuga.
Marsilio Ficino

Marsilio Ficino ( 19. oktoober 1433 Figline Valdarno – 1. oktoober 1499 Careggi) oli renessansiaegse Itaalia filosoof, humanist ja astroloog.
Elu.
Marsilio Ficino oli Lorenzo Toreda õpetaja ja Firenze Platoni akadeemia juht. Ta tõlkis Platoni teosed ladina keelde.
Kristjan Haljak

Kristjan Haljak (sündinud 3. oktoobril 1990) on eesti luuletaja ja tõlkija.
Elukäik.
Ta lõpetas 2009. aastal Tallinna Prantsuse Lütseumi ja õppis aastatel 2009–2015 Tallinna Ülikoolis romaani keeli. 2013–2014 viibis ta Erasmuse programmi kaudu Prantsusmaal Aix-Marseille Ülikoolis, õppides tänapäeva kirjandust.
Aastal 2015 kaitses Haljak Tallinna Ülikoolis magistritöö „L’itération et les errements surréalistes: la porte à la clairière d’Andres Ehin“ („Iteratsioon ja sürrealistlikud uitlemised: Andres Ehini uks lagendikul“, juhendaja Ülar Ploom).
Ta on õpetanud prantsuse keelt ja kirjandust 2011–2012 Tallinna 32. Keskkoolis, 2012–2016 Tallinna Prantsuse Lütseumis ja 2017–2019 Tallinna Inglise Kolledžis.
Alates 2017. aastast on Haljak Eesti Kirjanike Liidu liige.
Looming.
Kristjan Haljaku esimene luulekogu "Palavik" ilmus Värske Rõhu raamatusarjas. Seda seostati kohe sürrealismiga, kuid leiti ka, et raamat võbelevat kahe pooluse vahel, milleks on "ühelt poolt soov jutustada (mõnd sündmust, situatsiooni) ja teisalt mängida kõla ja vabade assotsiatsioonidega". Autor ise on möönnud, et ta pole "suutnud vastu panna kiusatusele seda nn automatismi ka ise katsetada" ning et ta on "kirja pannud ja muutmata kujul avaldanud tekste, mis on tehtud/tulnud seisundis, kus mõistuse kontroll pole päris tavapärane". 
2017 ilmusid "Conceptio Immaculata" ja "Uus inimene", mille puhul samuti viidati avangardsele kirjandusele ja 19. sajandi lõpu dekadentsile. Arvati ka, et Haljakul on teadlik programm ning ta jätkab sealt, kus tema vaimsed eelkäijad pooleli jäid. 
2018 ilmunud "Verlaine'i revolver" algab Charles Baudelaire'i unenäo kirjeldusega, mida Haljak on muutnud, tekitades müstifikatsiooni. Raamatus on rohkesti riimimata sonette, mille puhul on leitud, et Haljak "demonstreerib soneti ja luule võimalusi nii, nagu seda eesti kirjanduses enne ei ole tehtud".
Alaska haski

Alaska haski ei ole ühegi kennelliidu poolt tunnistatud tõug, vaid koeratüüp, mis on loodud spetsiaalselt veospordiks. Tema aretuses on tähtsuselt esikohal mitte välimik, vaid tööomadused.
Ainult kõige paremate omadustega koerad lähevad aretusse. Alaska haski on geneetiliselt eristatav teistest tõugudest. Tema aretuses on kasutatud puhtatõulisi koeri nagu siberi "husky", alaska malamuut, saksa lühikarvaline linnukoer, vene hurt ja veel teisi tõuge. Iga alaska haski pidaja võib oma koeri aretada enda vajadustele vastavalt ja selle pärast ei saa kindlalt määratleda, milline peaks tüübi esindaja välja nägema.
Kirjeldus.
Alaska haski on keskmist kasvu koer, kelle kaal jääb isastel vahemikku 18–27 kg ja emastel 16–25 kg. Turja kõrgus varieerub. Alaska haskisid eristatakse kahte tüüpi: pikamaa- ja sprindikoerad. Pikamaakoerad võivad välimuselt meenutada siberi haskit ja on enamjaolt tihedama ja pikema karvaga kui sprindikoerad. Sprindikoerte aretuses on kasutatud linnukoeri ja hurtasid. Nad on tavaliselt pikkade jalgadega, saledad ja lühikese karvaga.
Karvkattel võivad esineda kõik värvid ja mustrid ning silmadel on kõik värvused lubatud. Karvkate on lühikese või keskmise pikkusega. Esineb nii aluskarvaga kui ka aluskarvata koeri. Lühike karv aitab paremini vabaneda joostes tekkivast soojusest.
Väga külmades oludes kannavad alaska haskid tihti jopesid. Pikkadel distantsidel või kui rajal on olud halvad, kannavad nad jalanõusid, et käppasid kaitsta.
Tervis.
Alaska haski on tavaliselt terve koer. Neil võib esineda samu haigusi, mida esineb ka puhtatõulistel koertel. Keskmine eluiga jääb vahemikku 10–15 aastat.
Iseloom.
Alaska haskit on aretatud olema sõbralik inimeste ja teiste koertega. Neil on suur töötahe ja hea söögiisu.
3. diviisi tagavarapataljon

3. diviisi tagavarapataljon oli Eesti Rahvaväe väeüksus aastatel 1919–1920.
3. diviisi tagavarapataljoni formeerimist alustati 4. aprillil 1919 Pärnus. selleks eraldati 2. diviisi tagavarapataljonist 7. rood ja paigutati Pärnu, ohvitserid määrati Tallinna Vahipataljonist. 
Pataljon tegutses kuni 11. maini 1920.
Teekotike

Teekotike on vedelikku läbi laskvast materjalist valmistatud suletud kotike, mille sees on teepuru, teelehed või muude leotisejookide valmistamiseks kasutatavate taimede (purustatud) osad. Kotikese otstarve on teepuru portsjoniteks jaotada ja pakendada. Teekotikesel võib küljes olla niit, mille abil kotike joogist välja tõsta. Teekotikest leotatakse joogi valmistamiseks harilikult kuumas vees.
Materjal.
Ühekordseks kasutamiseks mõeldud teekotikesed on tavaliselt valmistatud pehmest, kuid vees lahustumatust paberist. Mitmekordseks kasutamiseks mõeldud teekotikesed on enamasti valmistatud tekstiilist.
Teekotikese valmistamiseks võidakse kasutada ka sünteetilist kiudmaterjali või plasti. Siiski soovitatakse plastist teekotike avada ning selle sisu kruusi kallata, millele lisatakse kuum vesi. Teadlased on kindlaks teinud, et tulikuumas vees eralduvad kotikese materjalist miljardid mikro- ja nanoosakesed, mille inimesed alla neelavad. Katsed vesikirpude peal näitavad, et kuigi tervisekahjustusi neil ei täheldatud, muutus nende kognitiivsus.
Alaušai järv

Alaušai järv on järv Leedus Molėtai rajoonis. Järv asub Balninkai alevist läänes ja kuulub Nemunase vesikonda. Järve kaldad on enamasti kõrged ja seal asuvad põllud ning aasad, loodes ja läänes on kaldad kohati ka soostunud. Järves on üks saar pindalaga 0,15 ha. Väljavooluks on Plaštaka jõkke suubuv oja.
Järve kallastel asuvad lisaks Balninkaile veel Martnonysi, Antalaušiai ja Balandžiai külad.
Kaldajoone pikkus on 9,8 kilomeetrit. Järves elab üheksa liiki kalu: (linask, haug, latikas, ahven, rääbis, kiisk, särg, nurg ja roosärg).
Järve nimi on tuleneb tõenäoliselt tüvest "alėti-", mis tähendab voolamist, tilkumist.
Õhuliin

Õhuliin on seade elektrienergia ülekandmiseks ning jaotamiseks juhtmete kaudu, mis asetsevad vabas õhus ja on kinnitatud isolaatorite ning armatuuri abil mastidele. Maa-ala, mille võtab enda alla õhuliin, nimetatakse liini trassiks.
Õhuliinid koosnevad järgmistest põhilistest konstruktsioonielementidest: mastidest, mastide vundamendist, juhtmetest, piksekaitse trossidest, isolaatoritest, liiniarmatuurist ja maandusseadmest.
Irene Käosaar

Irene Käosaar (neiupõlvenimi Irene Elango; sündinud 2. märtsil 1970 Tartus) on eesti haridustegelane, lõimumise ja keelekümbluse edendaja.
Haridus.
Irene Käosaar lõpetas 1988 Tartu 5. Keskkooli bioloogia eriklassi. 1989–1996 õppis Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas ning lõpetas eesti keele (võõrkeelena) magistrina. 1996–1997 läbis samas õpetajakoolituse kutseaasta. Kooliõpingute ajal käis ta ka Tartu korvpallikoolis. 
Töökäik.
2022–... Narva Eesti Riigigümnaasiumi direktor
2017–2022 Integratsiooni Sihtasutuse juhataja
2009–2017 Haridus- ja Teadusministeeriumi üldharidusosakonna juhataja
2007–2009 Haridus- ja Teadusministeeriumi rahvusvähemuste hariduse osakonna juhataja
1999–2007 Integratsiooni Sihtasutus, keelekümbluskeskuse juhataja
1992–1999 Tartu Puškini Gümnaasiumi eesti keele õpetaja
1988–1989 Tartu 40. lastepäevakodu, kasvataja abi
Ühiskondlik tegevus.
2008–2014 Valdkondliku arengukava Eesti Lõimumiskava 2008 – 2013 juhtkomitee liige
2011–2013 Integratsiooni ja Migratsiooni SA Meie Inimesed nõukogu liige
2012–2016 Sihtasutus Innove nõukogu liige
2013–2017 Programmi Tiiger Koolis nõukogu liige
2013–2019 Eesti NATO Ühingu nõukogu liige
2013– Valdkondliku arengukava Eesti Lõimumiskava 2013–2020 juhtrühma liige
2015– Programmi „Eesti ühiskonna väärtusarendus 2015–2020“ nõukogu liige
2018– Eesti Haridus- ja teadusstrateegia 2035 visiooniloome ekspertrühma ja haridus-strateegia 2021–2035 töörühma: „Ühtne individuaalseid valikuid toetav haridussüsteem“ liige
2018– Eesti Lõimimiskava 2030 koostamise töörühma liige
2019– Õiguskantsleri Inimõiguste nõukoja liige
2019– Eesti Lastekaitse Liidu vanematekogu liige
2008– Pärandkoosluste Kaitse Ühingu liige
2014– Liivi Sõprade Seltsi liige
Isiklikku.
Tema vanaisa oli pedagoogikateadlane Aleksander Elango, isa oli füüsik Mart Elango (1936–1996), õde on keeleteadlane Renate Pajusalu. Tema tädi on bioloog Anne-Liis Sõmermaa. 
Irene Käosaarel on kaks poega.
Hobuste koolik

Hobuste koolikut määratakse kõhuvaluna ja see on pigem kliiniline sümptom kui diagnoos. Hobuste koolik seisneb seedetrakti ummistuses ning see võib olla hobustele eluohtlik. Enamus koolikuid laheneb kerge ravi või ravita iseenesest, kuid erinevatel andmetel on kooliku suremus 6–18% ning see on hobustel üks peamisi enneaegse surma põhjuseid.
Koolikut võib põhjustada äkiline toiduainete muutus, ebakorrapärane söötmine, hallitanud või ebakvaliteetne söök, veepuudus, liigse teravilja söömine, liiva ja mulla söömine, stress ja soolekeerd. Samuti tekitavad sooltesse ummistusi rohkelt paljunenud parasiidid.
Sümptomid.
Hobusel esineb ebamugavustunne ja valulikkust mistõttu võib ta hammustada enda külgi, rullida, lamada sellili, maad kaapida ja kaotada söögi ja joogi vastu huvi. Sageli esineb ka tugev higistamine, hingamise sagenemine, südame löögisageduse suurenemine ja kehatemperatuuri tõus.
Ravi.
Esimesena tuleks hobusel eemaldada kättesaadavus söögile. Kuna hobune võib püherdades endale ja inimestele viga teha, võib temaga käekõrval jalutada. Kindlasti tuleb ühendust võtta veterinaariga, kes määrab edasise ravi. Vajadusel on võimalik teha ka operatsioon, kuid suurte riskide, pika operatsioonijärgse ravi ning kulukuse tõttu pole see väga levinud.
Ennetamine.
Koolikut saab ennetada rutiinse söötmise, õige dieedi ja korrapäraste parasiidirohtudega. Tähtis on ka puhta joogivee pidev kättesaadavus ja mitte muuta järsku sööta. Toit ei tohiks olla maas, et vältida mulla ja liiva söömist. Hammaste regulaarne raspeldamine ning korrashoid vähendab samuti kooliku riski.
Kasside leukeemia

Kasside leukeemia on immuunsüsteemi kahjustav nakkushaigus, mida põhjustab kasside leukeemia viirus (FeLV - Feline leukemia virus).
Viirus.
Kasside leukeemia viirus (FeLV) on horisontaalselt edastatav, eksogeenne retroviirus, sisaldab valgust ja ühest RNA ahelast koosnevat tuuma, mis on kaitstud lipoproteiinist kestaga. 
Diagnostika.
Tavaliselt kasutatakse kahte tüüpi vereteste FeLV diagnoosimiseks - ELISA(enzyme-linked immunosorbent assay), IFA(immunofluorescent antibody assay). Mõlemad testid näitavad viiruse (nimega FeLV P27) valku olemasolu.
Muud diagnoosimiseks vajalikud protseduurid: hematoloogia (vere- ja veresoonkonna haigused), radiograafia, luuüdi aspiratsioon, oftalmoskoopia (silmapõhja vaatlus silmapeegliga).
Ärahoidmine.
On olemas vaktsiin, mis aitab vältida püsivat infektsiooni ja surmavaid haigusi. Kasside leukeemia vaktsiin on üks põhi vaktsiine, mis tähendab, et see on kohustuslik kõigile kassidele ja kassipoegadele. Kõige sobivam aeg kassipoegade esimeseks vaktsineerimiseks on 8 nädala vanuselt.
Leucogen on üks veterinaarvaktsiin, mida kasutatakse vähemalt 8-nädalaste kasside kaitseks kasside leukeemia eest.
Edasikandumine.
Tavaliselt see viirus levib sülje kaudu, kui kassid näiteks lakuvad teineteist, jagavad toidu- või veekausse ja lihtsalt viibivad üheskoos. See võib samuti kanduda edasi teiste kehavedelike, vere, piima kaudu. 
Kassipojad võivad nakkuse saada emaskassist.
Ravimine.
Kuigi praegu ravimit selle haiguse vastu ei ole, on olemas medikamendid ja protseduurid, mis aitavad hoida kassi stabiilset seisundit. 
Näiteks vereülekanne võib olla vajalik aneemia korral, antibiootikumid bakteriaalsete infektsioonide korral, kemoteraapia on vajalik kasvajate ravimiseks, toidulisandid hea üldseisundi tagamiseks. 
Prognoos.
Vaatamata sellele, et leukeemia on tõsine haigus, kassid ikkagi saavad elada normaalselt sellega üsna pikka aega. Keskmiselt jääb kass elama veel ~2.5 aastat pärast diagnoosi kinnitamist. Sellise haigusega kass vajab tähelepaneliku jälgimist (kaal, isu, aktiivsus, käitumine üleüldse).
Hua keel

Hua keel on khoisani keel, mis koos põhjakhoisani keeltega moodustab khaa keelkonna (kx'a). Seda kõnelevad huad Botswanas.
Hua keel on tõsiselt ohustatud – 2009. aasta seisuga oskas seda rääkida alla 50 inimese.
Rooside haigused

Rooside haigused on haigused, mis pärsivad rooside elutegevust. 
Roosi tahmlaiksus.
Raske ja sageli esinev roosihaigus, mis võib ühe hooajaga ulatuda epideemiliste mõõtmeteni. Haigust põhjustab seen "Diplocarpon rosae", mis on võimeline üle elama ka talveperioodi. Haiguse sümptomiteks on mustad, tahma meenutavad, ning kollased laigud lehtedel. Tavaliselt saab haigus alguse pärast sooja ja niisket kevadet ning jätkub suvekuudel ja suve keskpaigaks jääb taim kõikidest lehtedest ilma. 
Haiguste ennetamiseks tuleks järgida teatuid reegleid:
Roosi jahukaste.
Jahukaste on seenhaigus, mida põhjustavad mitmed seeneliigid, kõige levinum põhjustaja on "Podospaera xanthii". Haigus on kergesti tuvastatav, sest sellega kaasnevad väga iseloomulikud sümptomid – lehtedel ja vartel pulbrilised laigud, mis haiguse progresseerumisel muutuvad suuremaks ja tihedamaks. Haigus esineb sagedamini just lehtede alumisel poolel. Jahukaste haiguse soodsateks tingimusteks on väike õhuniiskus ning mõõduka temperatuuriga keskkond, neid tingimusi täidab väga hästi näiteks kasvuhoone. Patogeeni saab kontrolli all hoida keemiliste, bio-orgaaniliste meetodite ja geneetilise resistentsuse abil.
Roosi rooste.
Varasuvel, mil öised temperatuurid on madalad ning õhuniiskus on suur, tekivad esmalt lehtede alumisele poolele punakaskollakad eospadjandid, mis meenutavad rooste laike. Sügise saabudes muutuvad laigud mustadeks, ning kui taime mitte ravida, jääb haigus pärssima roosi elutegevust ka järgmisel kevadel, mille tagajärjel võib taim kukutada kõik lehed. Taime ravimiseks tuleks kõik nakatunud lehed eemaldada ja hävitada ning pihustada taimele looduslikku seenhaiguste vastast vahendit.
David Bronštein

David Ionovitš Bronštein (ka David Bronstein; vene keeles Давид Ионович Бронштейн; ukraina keeles Давид Іонович Бронштейн "Davõd Ionovõtš Bronštein"; 19. veebruar 1924 Bila Tserkva, Kiievi kubermang – 5. detsember 2006 Minsk) oli juudi päritolu Nõukogude Liidu maletaja ja maleliteraat, rahvusvaheline suurmeister (1950). 
Bronštein pääses 20-aastaselt 1944. aastal mängima NSV Liidu meistrivõistluste finaalturniirile, kus jäi 15-ks 17 osavõtja seas. Aasta hiljem tuli ta esivõistlustel kolmandaks ja täitis esimese suurmeistrinormi. 
1947. aastal mängis Bronštein Pärnu turniiril, kus jagas 4.–6. kohta. Samal aastal NSV Liidu meistrivõistlustel tuli seitsmendaks, kuid 1948. aastal võistles meistrivõistlustel juba suurmeistri staatuses ja tuli NSV Liidu meistriks (koos Aleksandr Kotoviga). 1949. aastal jagas ta meistrivõistlustel esikohta Vassili Smõsloviga, 1957. aastal jagas 2.–3. kohta Paul Keresega. Esikolmikusse jõudis ta veel kolmel korral: 1958. aastal ja 1961. aastal sai ta kolmanda koha ning aastavahetusel 1964/1965 peetud meistrivõistlustel tuli teiseks.
1950. aastal võttis Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) kasutusele rahvusvahelise suurmeistri nimetuse. Bronštein oli üks neist, kes sai selle nimetuse kohe samal aastal. 
Maailmameistrivõistlused.
Augustis 1948 pääses Bronštein seitsme Nõukogude Liidu maletaja hulgas mängima maailmameistrivõistluste tsoonidevahelisele turniirile Saltsjöbadenis. Võitnud turniiri László Szabó ees, sai ta edasipääsu pretendentide turniirile. Ühtlasi sai ta turniirivõidu eest NSV Liidu suurmeistri nimetuse. Mais 1950 Budapestis toimunud pretendentide turniiril jagas ta esikohta Issaak Boleslavskiga (edestades seejuures Vassili Smõslovi ja Paul Kerest). Juulis-augustis 1950 Moskvas peetud 12-partiilise tiitlipretendentide matši Bronštein võitis tulemusega 7½:6½ ja sai sellega õiguse kohtuda MM-tiitlimatšis valitseva maailmameistri Mihhail Botvinnikuga. Märtsist maini 1951 Moskvas toimunud 24-partiiline tiitlimatš jäi viiki tulemusega 12:12 ja Botvinnik säilitas MM-tiitli. 
Järgmises MM-tsüklis sai Bronštein õiguse mängida kohe pretendentide turniiril. 15 osavõtjaga kaheringiline pretendentide turniir peeti augustist oktoobrini 1953 Zürichis. Võitis Vassili Smõslov. Bronštein jagas 2.–4. kohta koos Paul Kerese ja Samuel Reshevskyga. 
1955. aastal Göteborgis võitis Bronštein järgmise MM-tsükli tsoonidevahelise turniiri (Kerese ees). Pretendentide turniiril 1956. aastal Amsterdamis, kus võitis taas Smõslov, jagas Bronštein 3.–7. kohta.
Tsoonidevahelistel turniiridel 1958. aastal Portorožis jagas ta 7.–10. kohta ja 1964. aastal Amsterdamis tuli ta kuuendaks.
Võistkondlik esinemine.
Bronštein võitis Nõukogude Liidu võistkonna koosseisus maleolümpiatel neli kuldmedalit (1952–1958) ja Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel kaks kuldmedalit (1957, 1965).
Sepioliit

Sepioliit, ka merevaht (tõlge saksakeelsest sõnast "Meerschaum") on valge, helehall või helekollane pehme ja kerge savimineraal. Koostiselt kuulub ta silikaatide hulka - Mg4Si6O15(OH)2·6(H2O). Kasutatakse iluasjade, samuti piibukahade ja sigaretipitside nikerdamiseks.
Abraham Gottlob Werner nimetas 1788. aastal mineraali merevahuks, kuid 1847. aastal andis Ernst Friedrich Glocker mineraalile nime sepioliit (kreeka keeles σήπιον "sepion" 'seepialuu' ja λίθος "lithos" 'kivi'), mis viitab mineraali sarnasusele seepia skeleti poorse materjaliga. Poorsuse ja väikese erikaalu tõttu võib mineraal ujuda vee peal, millele vihjab ta nimetus nii saksa kui prantsuse keeles ("écume de mer").
Sepioliiti võib segi ajada teise savimineraali palügorskiidiga. Looduses esineb ta kompaktse massi või mikroskoopiliste nõelakestena.
NSV Liidu suurmeister

NSV Liidu suurmeister (vene keeles Гроссмейстер СССР) oli Nõukogude Liidus males sportlike saavutuste eest tulemuspõhiselt antav kõrgeim nimetus.
NSV Liidu suurmeistri nimetus kehtestati 1927. aastal V Üleliidulisel Malekongressil. Esimene maletaja, kes selle nimetuse sai, oli 1929. aastal NSV Liidu malemeistriks tulnud Boriss Verlinski. 1931. aastal Moskvas toimunud VII Üleliidulisel Malekongressil suurmeistri nimetus kaotati, kuid 1935. aastal võeti suurmeistri nimetus taas kasutusele.
1935–1952.
Pärast edukat esinemist 1935. aastal II Moskva rahvusvahelisel maleturniiril (esikoha jagamine) sai Mihhail Botvinnik suurmeistri nimetuse. 1937. aastal tuli Grigori Löwenfisch NSV Liidu malemeistriks ja sama aasta sügisel kaitses ta tiitlit matšis Botvinnikuga. Löwenfisch sai suurmeistriks. 1939. aastal anti suurmeistri nimetus Aleksandr Kotovile, kes 1939. aastal tuli NSV Liidu meistrivõistlustel Botvinniku järel teiseks.
Septembris 1940 Moskvas peetud NSV Liidu meistrivõistlustel jagasid esikohta Andor Lilienthal ja Igor Bondarevski (edestades seejuures Paul Kerest ja Mihhail Botvinnikut). Selle saavutuse eest anti neile jaanuaris 1941 suurmeistri nimetus.
Aprillis 1941 peetud matšturniiril NSV Liidu absoluutse meistri nimele võitis Mihhail Botvinnik. Esikolmikusse tulnud Paul Keresele ja Vassili Smõslovile anti suurmeistri nimetus. 
NSV Liidu suurmeistri nimetuse saamise kord kinnitati 1940. aastal. Suurmeistrinormi andis NSV Liidu meistrivõistlustel esikolmikusse tulek. Kahe normi täitmisel anti maletajale suurmeistri nimetus. 
Issaak Boleslavski täitis NSV Liidu meistrivõistlustel kahel korral suurmeistrinormi: 1944. aastal sai kolmanda koha ja 1945. aastal teise koha; suurmeistriks saigi ta 1945. aastal. Jefim Geller tuli esivõistlustel esikolmikusse novembris 1949 ja detsembris 1951. Suurmeistri nimetus anti talle 1952. aastal.
1948. aasta suvel Stockholmis toimunud maailmameistrivõistluste tsoonidevahelise turniiri võitmise eest sai David Bronštein suurmeistriks.
FIDE suurmeister (1950).
1950. aastal võttis Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) kasutusele rahvusvahelise suurmeistri nimetuse. Samal aastal sai selle nimetuse 27 maletajat, sealhulgas 11 NSV Liidu suurmeistrit. Suurmeister Verlinski sai FIDE-lt 1950. aastal rahvusvahelise meistri nimetuse.
Džemma Skulme

Džemma Lija Skulme (20. september 1925 – 9. november 2019) oli Läti maalikunstnik ja poliitik, Läti kultuurielu üks olulisemaid loojaid Nõukogude ajal. 
Džemma Skulme sündis Riias maalikunstniku Otto Skulme (1889–1967) ja skulptor Marta Skulme (1890–1962) peres. Ta õppis maalimist Riias Läti Kunstiakadeemia maaliosakonnas (lõpetas 1949) ja Leningradis Ilja Repini nimelises kunsti, skulptuuri ja arhitektuuri instituudis (Институт живописи, скульптуры и архитектуры им. И. Е. Репина АХ СССР (ИнЖСА), lõpetas 1955). Töötas Daile ja Riiklikus Nukuteatris dekoraatori abina. 
Minevikku ja olevikku allegooriliselt kujutava Skulme teosed räägivad läti rahva saatusest, päritolust ja järelkasvust. Kunstniku teoseid iseloomustab monumentaalsus ja ambitsioonikus nii vormi kui ka sisu osas. Ta töötas monumentaalmaali, raamatu- ja plakatikunsti alal, tema teosed põhinevad enamasti õli-, akrüül- ja akvarellitehnikal. 
Ta esines isikunäitustega Venemaal, Austrias, Saksamaal, Kanadas ja USA-s. 
1956. aastast oli Skulme Läti Kunstnike Liidu liige ja 1982–1992 liidu president. 
Džemma Skulme oli Läti NSV Ülemnõukogu liige. 
1993. aastast oli ta Läti innovatsioonifondi president. 1988. aastal oli ta üks Läti Rahvarinde asutajaid ja 1989. aastal valiti ta Rahvarinde esindajaks NSV Liidu rahvasaadikute kongressil. 
Pärast Läti iseseisvuse taastamist ta poliitikas enam kaasa ei löönud, kuid 1998. aastal kirjutas ühena paljudest siiski Andris Škele koostatud Läti Rahvapartei asutamise manifestile alla.
Aleksei Salnikov

Aleksei Salnikov (vene keeles "Алексей Борисович Сальников"; sündinud 7. augustil 1978 Tartus) on Tartus sündinud vene kirjanik.
1984. aastast elas ta algul Sverdlovski oblastis Gornouralskis, seejärel Nižni Tagilis ja 2005. aastast Jekaterinburgis. Ta on lõpetanud kaks kursust põllumajanduse akadeemias ning õppinud ühe semestri Uurali Riiklikus Ülikoolis.
Salnikov debüteeris kirjanduses luuletustega. Teda on avaldatud ajakirjades Literaturnaja Gazeta, Uralskaja Nov, Vozduh, Ural ja almanahhis "Vavilon" ning antoloogias "Kaasaegne uurali poeesia".
Ülevenemaalise tähelepanu sai ta romaaniga "Петровы в гриппе и вокруг него", mis ilmus 2016. aastal ajakirjas Volga ja 2017. aastal raamatuna. 
Eesti keeles ilmus romaan 2019. aastal sarjas "Punane raamat" Erle Nõmme tõlkes. Aastal 2015 ilmus ajakirjas "Волга" järjejutuna romaan "Отдел". Eesti keeles ilmus romaan 2020. aastal sarjas "Punane raamat" Erle Nõmme tõlkes. Aastal 2021 ilmus Erle Nõmme tõlkes sarjas "Punane raamat" "Petrovid gripi küüsis" (ilmus aastal originaalis aastal 2016 ajakirjas "Волга" ja raamatuna aastal 2017 Moskvas).
Dūriai

Dūriai on järv Leedus Molėtai rajoonis. Järv asub Molėtai linnast kaks kilomeetrit loode pool merepinnast 146,6 meetri kõrgusel ja kuulub Nemunase vesikonda. Järve kaldad on enamasti kõrged ja seal asuvad põllud ning aasad, loodes ja läänes on kaldad kohati ka soostunud. Järves on üks saar pindalaga 0,18 ha. Väljavooluks on Žežiebra oja.
Kaldad on valdavalt madalad ja soostunud, põhjakallas on kõrgem. Kallastel asuvad mitmed metsad, põllud, aasad ja juurviljaaiad. Järve põhja katab madalamas osas liiv, lõunaosas ka turvas. Sügavamas osas katab järve põhja sapropeeliga segunenud aleuriit.
Järve kallastel asuvad Levaniškiai, Antadūrė, Bimbiriai, Pečiuliai, Ažubaliai, Pakubėtiškiai I ja Kampai külad. Ka paiknevad selle kallastel Krivitiškiai ja Kampai linnamäed.
Kaldajoone pikkus on 18,13 kilomeetrit. Järves elab kolmteist liiki kalu: (linask, haug, latikas, koger, ahven, viidikas, kiisk, särg, nurg, hink, säinas, luts ja roosärg).
Järve nimi on tuleneb tõenäoliselt tüvest "dura, dūra, duras", mis tähendab teslit või raudotsaga vaia.