Osnabrück

Osnabrück (vestfaali murdes: "Ossenbrügge"; arhailises inglise keeles: "Osnaburg") on linn Alam-Saksimaal Saksamaal. Linna pindala on 119,80 km². 31. detsembril 2017 elas seal 164 374 inimest. Linn asub Wieheni ja Teutoburgi metsa põhjatipu vahelises orus, Hase jõe ääres. 
Rahvaarvult on Osnabrück üks neljast suuemast linnast Alam-Saksimaal. Linn on Osnabrücker Landi piirkonna, samuti Osnabrücki kreisi keskpunkt.
Osnabrücki asutamine on seotud tema asukohaga tähtsatel Euroopa kaubateedel. Karl Suur asutas 780. aastal Osnabrücki piiskopkonna. Linn oli ka Hansa Liidu liige. Kolmekümneaastase sõja (1618–1648) lõppedes peeti Vestfaali rahu läbirääkimisi Osnabrückis ja naaberlinnas Münsteris. Tunnistades oma rolli läbirääkimiste kohana võttis Osnabrück hiljem endale tiitli "Friedensstadt" ("rahulinn"). Linn on tuntud ka sõjavastase romaanikirjaniku Erich Maria Remarque'i ja maalikunstnik Felix Nussbaumi sünnikohana.
Üsna hiljuti on Osnabrück saanud tuntuks oma tööstuse poolest. Linnas ja selle ümbruses asuvad paljud autotööstuse, paberi, terase ja toidukaupade sektoris tegutsevad ettevõtted. Hoolimata Teise maailmasõja ajal linnale tekitatud massilisest hävingust rekonstrueeriti "Altstadt" (vanalinn) lõpuks ulatuslikult algupärase keskaegse arhitektuuri truu disainilahendustega. Osnabrückis asus ka suurim Briti garnison väljaspool Suurbritanniat. Osnabrücki tänapäevast linnapilti tugevdab rohkem kui 22 000 üliõpilase olemasolu, kes õpivad ülikoolis ja rakenduskõrgkoolis. Kuigi Alam-Saksi liidumaa osa, on Osnabrück ajalooliselt, kultuuriliselt ja keeleliselt Vestfaali piirkonda kuuluv.
Nimi.
Osnabrücki nime päritolu üle vaieldakse. Järelliide "-brück" viitab sillale üle millegi või millenigi (saksa "Brücke" = sild), kuid eesliidet "Osna-" selgitatakse vähemalt kahel erineval viisil: traditsiooniline selgitus on, et tänane nimi on rikutud "Ochsenbrücke" (tähendusega "härjasild"), kuid teised väidavad, et see on tuletatud "Hase" jõe nimest, mis on väidetavalt tuletatud sõnast "Asen" (Aasid), andes Osnabrückile seega tähenduse "sild jumalate juurde". Viisi järgi, kuidas linna nime hääldatakse, võib oletada, kas kõneleja on Osnabrückist pärit või külastaja: enamik kohalikke elanikke rõhutab viimast silpi, samas kui teised kipuvad rõhutama esimest. Linn andis oma nime tekstiilmaterjalile osnaburg (märkus: "-burg" tähendab linnaosa).
Ajalugu.
Keskaeg.
Osnabrück kujunes alguses turuplatsiks frankide kuninga Karl Suure poolt 780. aastal asutatud piiskopkonna kõrvale. Mõni aeg enne 803. aastat sai linnast vürstliku Osnabrücki piiskopkonna asukoht. Kuigi täpne kuupäev on teadmata, on tõenäoline, et Osnabrück on Alam-Saksi vanim piiskopkond.
804. aastal asutas Karl Suur väidetavalt Gymnasium Carolinumi Osnabrückis. See teeks sellest vanima Saksa gümnaasiumikooli, kuid ajaloolased vaidlustavad harta kuupäeva, kellest mõned usuvad, et see võib olla võlts.
889. aastal andis kuningas Arnulf Kärntenist linnale kauplemis-, tolli- ja müntimisõigused. Osnabrücki on ürikutes linnana esmamainitud 1147. aastal. Kümmekond aastat hiljem andis keiser Friedrich I Barbarossa linnale kindlustusõiguse ("Befestigungsrecht"). Enamik torne, mis olid osa algsetest kindlustustest, on ikka veel linnas näha. Osnabrückist sai 12. sajandil Hansa Liidu liige, samuti Vestfaali linnade liidu liige.
Linna ajaloo hiliskeskajal on üles kirjutanud kroonik Albert Suho, üks Osnabrücki olulisemaid kleerikuid 15. sajandil.
Varauusaeg.
Aastatel 1561–1639 oli Osnabrückis reformatsiooni, Kolmekümneaastase sõja ja ka nõiajahi tõttu märkimisväärsel hulgal sotsiaalset rahutust ja pinget. 1582. aastal, linnapea Hammacheri valitsemisajal (1565–1588), hukati 163 naist väidetavate nõidadena; enamus neist põletati elusalt. Kokku hukati 276 naist, koos 2 mehega, keda süüdistati võlumises.
Esimene luterlik teenistus Osnabrückis peeti 1543. aastal. Järgmise sajandi jooksul levis luterlus linnas ja valiti mitu protestantlikku piiskoppi. Siiski jätkasid katoliku kirikud tegevust ja linn ei saanud kunagi täielikult luterlikuks. Pärast Kolmekümneaastase sõja puhkemist valiti 1623. aastal katoliiklik piiskop ja 1628. aastal hõivasid linna Katoliikliku liiga väed. Gymnasium Carolinum uuendati 1632. aastal jesuiitide ülikooliks, kuid ülikool suleti järgmisel aastal, kui Rootsi väed vallutasid linna ja taastasid protestantide kontrolli.
Rahuläbirääkimised toimusid aastatel 1643–1648 Osnabrückis ja naaberlinnas Münsteris. Osnabrücki ja Münsteri kaksiklepingud, tuntud ühiselt Vestfaali rahuna, lõpetasid Kolmekümneaastase sõja. Osnabrück tunnistati ametlikult kaheusutunnistuslikult katoliiklikuks ja luterlikuks. Vürstlikku piiskopkonda pidid valitsema vaheldumisi katoliiklik piiskop ja luterlik piiskop. Protestantlik piiskop tuli valida Braunschweig-Lüneburgi hertsogite järeltulijate hulgast, prioriteediga kõrvalharule, millest sai Hannoveri dünastia. 1667. aastast ehitas Braunschweig-Lüneburgi hertsog, vürstlik piiskop Ernst August uue barokkpalee. Tema poeg George I suri reisil olles 11. juunil 1727 palees, mis oli siis tema noorema venna, vürstliku piiskopi Ernst August II von Hannoveri elukoht.
18. sajandi alguses kirjutas tuntud kohalik jurist ja sotsiaalteadlane Justus Möser linna väga mõjuka põhiseadusliku ajaloo "Osnabrücker Geschichte". Seitsmeaastase sõja järel langes linna elanikkond alla 6000, kuid lina- ja tubakatööstusega seotud majanduslik elavnemine pani selle 1780. aastatest alates taas tõusma.
19. sajand.
Prantsuse revolutsioonisõjad tõid 1795. aastal linna Preisi väed, neile järgnesid 1803. aastal Prantsuse väed. Selle tulemusena hoiti linna elanikkonda 19. sajandi esimesel kümnendil alla 10 000 inimese. Napoleoni ajastul käis linn mitu korda käest kätte. Kontroll Osnabrücki üle läks 1803. aastal Saksamaa mediatisatsiooni ajal Hannoveri kuurvürstkonna kätte ja 1806. aastal lühikeseks ajaks Preisi kuningriigi kätte. Aastatel 1807–1810 oli linn Vestfaali kuningriigi osa, pärast mida läks see Prantsuse esimesele keisririigile. Pärast 1815. aastat sai sellest Hannoveri kuningriigi osa.
Linna esimene raudteeliin ehitati 1855. aastal, ühendades selle Löhnega. Uued raudteeühendused tekkisid järgmistel kümnenditel, ühendades Osnabrücki Emdeniga 1856. aastast, Kölniga 1871. aastast ja Hamburgiga 1874. aastast. 1866. aastal pärast Austria-Preisi sõda annekteeris Osnabrücki Preisimaa ja haldas osana Hannoveri provintsist. Kohaliku majanduse ja elanikkonna kasvu toetas masinaehituse ja tekstiilitööstuse laienemine, Hammerseni kudumisveski asutati 1869. aastal ja "Osnabrücker Kupfer- und Drahtwerk" metallurgiaettevõte järgnes 1873. aastal. 19. sajandi lõpus kasvas ka koolide arv ning saabus elekter ja moodne sanitaaria.
20. sajand.
1914. aastal oli Osnabrückis üle 70 000 elaniku. Esimese maailmasõja puhkemine tingis toiduainete normimise; liitlaste blokaad ja 1917. aasta karm talv põhjustasid täiendavat puudust. Järgnes Saksamaa kaotus 1918. aastal, Novembrirevolutsiooni ajal võttis võimu tööliste ja sõdurite nõukogu, kuid asendati järgmisel aastal uue Weimari vabariigiga. Sarnaselt paljude teiste Saksa linnadega oli Osnabrückis 1920. aastatel märkimisväärne inflatsioon ja tööpuudus, kus 1923. aastal oli üle 2000 töötu ja 1928. aastal sai ligi 14 000 mingisugust riigiabi.
Poliitiliselt oli Osnabrück 1920. aastatel sotsiaaldemokraatide ja katoliikliku Keskpartei kants. Kuid Riigipäeva valimistel 1930. aasta septembris sai Natsipartei linnas suurima häälte arvu (ligi 28%) – rohkem kui seitse korda suurema, kui Osnabrückis kaks aastat varem. Kampaaniate ajal enne kahtesid föderaalvalimisi 1932. aastal pidasid nii Adolf Hitler kui ka Joseph Goebbels linnas head kõned.
Pärast natside võimuhaaramist 1933. aasta jaanuaris allutati Osnabrück natsionaalsotsialistlike majandus-, poliit- ja sotsiaalprogrammide elluviimisele. Nende tulemuseks oli majanduskasv etnilistele sakslastele, kes ei läinud uue režiimi vastu, ja linn läks rohkem kui 10 000 töötult 1933. aasta alguses tegelikule tööjõupuudusele 5 aastat hiljem. Kuid lahkusulised, opositsiooniparteide toetajad ja Saksa juudid (kes olid linnas sajandeid diskrimineerimist kogenud) ei jaganud seda kasvu ja leidsid end diskrimineerivatena, vangistati või sunniti oma ettevõtte sulgema ja linnast lahkuma. Teise maailmasõja ajal küüditati juute ja mustlasi massiliselt koondus- ja surmalaagritesse.
Sõda lõppes Osnabrückis 4. aprillil 1945, kui Bernard Montgomery Teise armee XVII korpus sisenes linna vähese vastupanuga. Sõja lõpus pommitati linna ulatuslikult ja see nõudis pärast sõda suuri ülesehitusprogramme. Juhtivad natsid põgenesid linnast ja britid nimetasid uueks linnapeaks Johannes Petermanni. Kuid liitlaste Saksamaa-okupatsiooni ajal pandi linna juhtima Briti sõjaline kuberner kolonel Geoffrey Day. Suhted okupantide ja Osnabrücki kodanike vahel olid üldiselt rahumeelsed, kuigi pingeid oli; Briti sõdurite ja kohalike noorte vahel puhkesid mõningad väikesed võitlused ning mõned osnabrücklased panid pahaks suhteid okupantide ja kohalike naiste vahel. Lisaks võtsid britid 1946. aasta keskpaigas rohkem kui 70 kodu enda tarbeks. Keset puudust õitses must turg ja sai üheks peamiseks politseitegevuse tulipunktiks.
Pärast teist maailmasõda korraldas Lääne-Saksamaa oma liidumaad ümber; Osnabrück sai 1946. aastal uue Alam-Saksi liidumaa osaks. Britid jätkasid Osnabrücki garnisoni ülalpidamist. See oli linnalähedane garnison, oma hiilgeajal suurim Briti garnison maailmas, kus elas umbes 4000 sõdurit ja töötas umbes 500 kohalikku tsiviilisikut. See oli PIRA 1996. aasta rünnaku sihtmärk. Eelarvekärbete tõttu viidi 2008. aastal väed välja ja vara tagastati kohalikule omavalitsusele.
Kolme sajandi järel sai linn lõpuks oma ülikooli, kui Alam-Saksimaa valitsus rajas 1974. aastal Osnabrücki ülikooli.
Suurimad välismaalaste rühmad Osnabrückis seisuga 31.12.2017:
Tuntud inimesi.
Kuulsad Osnabrücki isiksused on kirjanik Erich Maria Remarque ning maalikunstnikud Friedrich Vordemberge-Gildewart (1899–1962) ja Felix Nussbaum. Osnabrück on austanud Nussbaumi muuseumi kujul, nagu selle projekteeris Daniel Libeskind ja mis avati 1998. aastal; see loodi Libeskindi Juudi muuseumi Berliinis vähendatud versioonina. Maalikunstnik Paul Ehrhardt (1888–1981) kohalike teemadega oli rohkem piirkondliku tähtsusega. Luuletaja ja õpetlane Johann Ernst von Hanxleden sündis Osnabrückis, nagu ka "reggae-"muusik Gentleman ja DJ Robin Schulz. Victory Records ja salvestuskunstnikud Waterdown asuvad ka Osnabrückis.
Näitleja Birgitta Tolksdorf, kes sai 1970. aastatel tuntud tegelaseks Ameerika televisioonis, samuti teatri- ja seriaalinäitleja Mathias Wieman (Justus-Möser-Medaille saaja 1958. aastal) sündisid samuti linnas. Peter van Pels, maailmakuulsa diaristi Anne Franki armastuse huvi, ning tema vanemad Auguste van Pels ja Hermann van Pels, kõik osutusid olevat Osnabrückist.
Friedrich Clemens Gerke, kirjanik, ajakirjanik, muusik ja telegraafipioneer, kes muutis 1848. aastal morsekoodi, on veel üks kuulsaid linnakodanikke (Gerke märget kasutatakse veel tänapäeval). Linnas sündinud Fritz Buntrock oli SS-ohvitser Auschwitzi koonduslaagris ja hukati sõjakuritegude eest. Samuti linnas sündinud Wilhelm Schitli oli samuti natside SS-koonduslaagri komandant.
Lisaks on märkimisväärsed osnabrücklased Heinrich Abeken, teoloog ja Preisi salanõukogu liige välisministeeriumis Berliinis; Justus Möser, jurist ja linna ajaloolane; ning Hans-Gert Pöttering, endine Euroopa Parlamendi president. Üks tuntumaid osnabrücklasi viimastel aegadel on Christian Wulff, Alam-Saksi peaminister (2003–2010) ja Saksa president (2010–2012).
Osnabrückis on sündinud ka Eesti ajakirjanik ja ettevõtja Jüri Estam.
Majandus.
Linnas asub ettevõtte Hellmann Worldwide Logistics peakorter.