tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mihkel Pärnoja

Mihkel Pärnoja (sündinud 3. jaanuaril 1946 Vändras) on Eesti keemik ja poliitik.
Haridus.
Mihkel Pärnoja on lõpetanud 1964. aastal Vändra Keskkooli ja 1969. aastal Tartu Riikliku Ülikooli keemia erialal (aastast 1981 keemiakandidaat).
Töökohad.
Mihkel Pärnoja töötas Tartu Riiklikus Ülikoolis teaduri ja õppejõuna aastatel 1969–1974 ja 1977–1992 (vahepealse aja oli aspirantuuris). 
Pärast poliitikast eemaldumist asus ta uuesti tööle Tartu Ülikoolis, töötades administratsioonidirektorina.
Poliitiline tegevus.
Mihkel Pärnoja astus 1990. aastal Eesti Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse ning valiti Mõõdukate nimekirjas 1992. aastal Riigikokku. Ta kuulus Riigikogu VII, VIII ja IX koosseisu.
Mihkel Pärnoja oli Mart Laari teise valitsuse majandusminister alates märtsist 1999 kuni tagasiastumiseni oktoobris 2001.
Teda on süüdistatud KGB-le oma kolleegi Jüri Kuke peale kaebamises 1980. aastal.
Isiklikku.
Mihkel Pärnoja on mänginud mitmes orkestris trompetit.
Tal on kolm tütart.
Merepõhja pinnavormide loend

"Siin on loetletud maailmamere põhja keskmäestikke, ahelikke, madalaid ja kerkeid."
Ernest Becker

Ernest Becker (24. september 1924 Massachusetts – 6. märts 1974 Vancouver) oli ameerika kultuuriantropoloog ning interdistsiplinaarne teadusmõtleja ja -kirjanik.
Becker sündis USA Massachusettsi osariigis juudi perekonnas. Pärast teise maailmasõja ajal jalaväes teenimist, mille vältel ta osales ühe koonduslaagri vabastamisel, õppis Becker Syracuse'i Ülikoolis. Ülikooli lõpetanud, asus ta haldustöötajana tööle Pariisi USA saatkonda. Olles juba 30. eluaastates, läbis ta Syracuse'i Ülikoolis kraadiõppe ja sai 1960. aastal filosoofiadoktori kraadi (PhD).
Becker jõudis äratundmisele, et psühholoogiline uurimine jõuab paratamatult tupikuni, millest kaugemale jõudmiseks tuleb appi võtta uskumuste süsteemid. Sellise perspektiivini jõudmine nõuab nii teaduse kui ka religiooni kasutamist. Ameerika filosoof Sam Keen on arvanud, et Beckeri suurim saavutus oli kurjuseteaduse loomine. 
Sõltumatu ja omapärase mõtlejana oli Becker viimasel elukümnendil akadeemiline heidik. 1974. aastal pälvis ta teose "The Denial of Death" (1973) eest Pulitzeri preemia. Selle teose järg "Escape from Evil" ilmus 1975. aastal.
Aavo Põhjala

Aavo Põhjala (sündinud 1. augustil 1957 Tartus) on eesti judotreener.
Aavo Põhjala lõpetas 1980. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuri erialal.
Aastatel 1981–1985 oli ta TRÜ Spordiklubi treener, seejärel treener Kristjan Palusalu Spordikoolis. 
Alates 1984. aastast on ta Eesti judokoondise peatreener. Alates 1985. aastast treenis Indrek Pertelsoni. Aavo Põhjala hoolealused on saanud üle 20 tiitlivõistluste medali. Pärast Indrek Pertelsoni ja Aleksei Budõlini medalivõite Sydney olümpiamängudel sai Põhjalast esimene raskejõustikutreener, kes valiti aasta treeneriks.
Aavo Põhjala ise on 13-kordne Eesti meister judos; ühe korra on ta Eesti meistriks tulnud ka sambos.
Ta on alates 2015. aasta jaanuarist Eesti Judoliidu president.
Agrotehnika

Agrotehnika (ka: "agrotehnoloogia") on maaviljeluse tehnoloogia. Agrotehnika hõlmab kõiki kasvatatava põllumajanduskultuuri või metsakultuuri hooldamisega seotud tegevusi – mullaharimine, väetamine, seemnete ettevalmistus, külvamine, istutamine, kastmine, umbrohutõrje, taimehaiguste tõrje, taimekahjurite tõrje, saagikoristus jne.
Agrotehnika rakendamisel võib olla eri eesmärke – saada pinnaühikult suuremat saaki, saada ökoloogiliselt puhast saaki, saada kvaliteetsemat saaki vms.
Poks 2008. aasta suveolümpiamängudel

Poks 2008. aasta suveolümpiamängudel toimus 9.–24. augustini. Võistlused peeti Pekingi Tööliste siseareenil.
Võistluste programmi kuulus 11 kaalukategooriat. Iga riik sai välja panna ühe sportlase igas kaalukategoorias vastavalt litsentsile, mis oli saadud sellistelt rahvusvahelistelt võistlustelt nagu maailmameistrivõistlused ja kontinentide meistrivõistlused.
Nii jagunesid kvoodid:
Val Barkeri karikas.
Val Barkeri karika parima tehnikaga poksijale sai sulgkaalu (kuni 57 kg) kuldmedali- ja olümpiavõitja Vassõl Lomatšenko (Ukraina).
Tulemused.
Helveskaal (kuni 48 kg).
&lt;br&gt;Finaal: 24. august
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 28
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2004: Yan Bartelemí, Kuuba
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused: Finaal
Kärbeskaal (kuni 51 kg).
&lt;br&gt;Finaal: 23. august
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 28
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2004: Yuriorkis Gamboa, Kuuba
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused: Finaal
Kukk-kaal (kuni 54 kg).
&lt;br&gt;Finaal: 24. august
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 28
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2004: Guillermo Rigondeaux, Kuuba
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused: Finaal
Sulgkaal (kuni 57 kg).
&lt;br&gt;Finaal: 23. august
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 28
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2004: Aleksei Tištšenko, Venemaa
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused: Finaal
Kergekaal (kuni 60 kg).
&lt;br&gt;Finaal: 24. august
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 28
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2004: Mario Kindelán, Kuuba
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused: Finaal
I kergekeskkaal (kuni 64 kg).
&lt;br&gt;Finaal: 23. august
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 28
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2004: Manus Boonjumnong, Tai
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused: Finaal
II kergekeskkaal (kuni 69 kg).
&lt;br&gt;Finaal: 24. august
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 28
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2004: Baqtïyar Artayev, Kasahstan
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused: Finaal
Keskkaal (kuni 75 kg).
&lt;br&gt;Finaal: 23. august
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 28
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2004: Gaidarbek Gaidarbekov, Venemaa
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused: Finaal
Poolraskekaal (kuni 81 kg).
&lt;br&gt;Finaal: 24. august
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 28
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2004: Andre Ward, USA
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused: Finaal
Raskekaal (kuni 91 kg).
&lt;br&gt;Finaal: 23. august
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 16
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2004: Odlanier Solís, Kuuba
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused: Finaal
Üliraskekaal (üle 91 kg).
&lt;br&gt;Finaal: 24. august
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 16
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2004: Aleksandr Povetkin, Venemaa
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused: Finaal
Cort Sivertsen Adeler

Cort Sivertsen Adeler (ka Adelaer; 16. detsember 1622 Brevik – 5. november 1675) oli norra päritolu mereväelane. Tema algne nimi oli Kurt Sørensen. 
Cort Adeleri vanemad olid norralased. Tema isa oli kippar.
15-aastaselt astus ta Hollandi sõjalaevastiku teenistusse. Aastal 1639 võitles ta admiralleitnant Maarten Trompi juhatuse all Downsi lahingus. Aastal 1642 oli ta kapteni abi Hollandi laeval Grote St. Joris, mille Veneetsia rentis San Georgio Grande nime all oma sõjalaevastikku. Ta nimetas end sel ajal Adelborst ('merekadett'). 
Aastatel 1642–1661 oli ta Veneetsia teenistuses, kus ta 1645 nimetati laeva San Georgio Grande kapteniks; sellest ajast oli ta täielikult Veneetsia teenistuses. Aastal 1650 sai San Georgio Grande lipulaevaks ning Sivertsen seega lipukapteniks. Ta võitles Türgi vastu ning paistis silma mitmes merelahingus, eriti Dardanellide lahingus. 13. mail 1654 murdis ta Dardanellide lähedal Türgi galeeride liini ja uputas neist viisteist. 14. mail alistus talle Tenedose (Bozcaada) garnison. Selle eest löödi ta rüütliks ja teda autasustati Püha Markuse ordeniga. Veneetsia senat määras talle 1400 tukati suuruse aastarendise. Aastal 1660 ülendati ta viitseadmiraliks. 
Sivertsen säilitas Veneetsia teenistuses olles tihedad sidemed Hollandi Vabariigiga. Seal kasvas tema poeg Jan. Aastal 1661 lahkus Sivertsen Veneetsia teenistusest. 
Ta sai Taani-Norra kuningalt Frederik III-lt kutse tulla Kopenhaagenisse, et aidata sõjalaevastikku üles ehitada. Aastast 1663 oli ta kindraladmiralina ja admiraliteedi asepresidendina Taani sõjalaevastiku eesotsas. Ta kujundas selle Hollandi eeskujul ümber. Ta osales Skåne sõja merelahingute planeerimisel. Aastal 1675 andis ta haiguse tõttu juhtimise üle Niel Juelile. 
Ta tegutses ka ulatuslikult kaupmehena. 
Kuningas andis talle 1665 ka aadlikirja. Ta võttis nimeks Adeler. 
Ta sai riigilt nii palju raha, et ta sai osta Taanis ja Norras suured maavaldused. Ta omandas muu hulgas Gjemsø kloostri maad Skieni lähedal, mis kuulusid tema järglastele 19. sajandini, mil need müüdi Didrich von Cappelenile. Cort Adeleri järeltulijate seas oli maavanem ("stiftamtmann") Friderich Georg Adeler (suri 1810), kes tituleeris end muu hulgas "Herre til Giemsøe Kloster". 
Cort Adeleri järglased elasid osalt Norras, kus meesliin suri välja, ning osalt Taanis, kus üks liin nimetati vabahärradeks ning omas Dragsholmi mõisa Dragsholmi lossiga.
Pierre Teilhard de Chardin

Pierre Teilhard de Chardin (1. mai 1881 Orcines, Prantsusmaa – 10. aprill 1955 New York) oli prantsuse paleontoloog, geoloog, filosoof ja 
jesuiidi preester. Ta oli üks Pekingi inimese avastajatest. Ta lõi oomegapunkti mõiste ja arendas Vladimir Vernadski noosfääri mõistet.
Oma peateoses "Inimese fenomen" ("Le Phénomène Humain", 1955) muutis ta Katoliku kiriku traditsioonilisi arusaamu loomisest lõdvemaks. Kirik leidis, et see on vastuolus Augustinuse pärispatu doktriiniga ning keelas tema eluajal ta teoste avaldamise.
Vehklemine 2008. aasta suveolümpiamängudel

Vehklemine 2008. aasta suveolümpiamängudel toimus 9.–17. augustini. Võistlused peeti Pekingi Rahvuslikus Näituste Keskuses.
Võistlustel jagati välja 10 komplekti medaleid ja osa võttis 212 sportlast 45 riigist. 
Nii mehed kui naised võistlesid 5 alal. Meestel oli kavas epee individuaal- ja meeskonnavõistlus, floreti individuaalvõistlus ning espadroni individuaal- ja meeskonnavõistlus. Naistel oli kavas epee individuaalvõistlus, floreti individuaal- ja naiskonnavõistlus ning espadroni individuaal- ja naiskonnavõistlus. 
Tulemused.
Mehed.
Epee. Individuaalvõistlus.
&lt;br&gt;Finaal: 10. august
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 64
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2004: Marcel Fischer, Šveits
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused: Finaal
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Avaringis võitis Novosjolov kindlalt 15:8 egiptlase Ahmed Nabili.
&lt;br&gt;Järgmist matši alustas Novosjolov hästi ja juhtis 7:2. Edasi jätkas ta turniiri esimese paigutuse saanud prantslase Jerome Jeannet´i vastu edukalt, juhtides 7:5, 8:5, 9:5, 10:5. Prantslane suutis vahet vähendada seisuni 11:8, siis tegi Novosjolov kaks edukat torget. Jeannet vähendas vahet ja viigistas seisuks 12:12 ning läks ise juhtima 13:12.
&lt;br&gt;Ent Novosjolov viigistas seisu 13:13 ja 14:14, kuid viimase üsna vaieldava torke tegi prantslane, ent kohtunik luges selle õigeks ja Jeannet jõudis 16 parema hulka. Novosjolovi intervjuu Eesti Televisioonis
Epee. Meeskonnavõistlus.
&lt;br&gt;Finaal: 15. august
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 16 võistkonda
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2004: Prantsusmaa
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused: Finaal
Florett. Individuaalvõistlus.
&lt;br&gt;Finaal: 13. august
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 26
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2004: Brice Guyart, Prantsusmaa
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused: Finaal
Espadron. Individuaalvõistlus.
&lt;br&gt;Finaal: 12. august
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 64
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2004: Aldo Montano, Itaalia
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused: Finaal
Espadron. Meeskonnavõistlusvõistlus.
&lt;br&gt;Finaal: 17. august
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 8 võistkonda
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2004: Prantsusmaa
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused: Finaal
Naised.
Epee. Individuaalvõistlus.
&lt;br&gt;Finaal: 13. august
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 25
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2004: Timea Nagy, Ungari
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused: Finaal
Florett. Individuaalvõistlus.
&lt;br&gt;Finaal: 11. august
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 41
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2004: Maria Valentina Vezzali, Itaalia
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused: Finaal
Florett. Naiskonnavõistlus.
&lt;br&gt;Finaal: 16. august
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 8 võistkonda
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2004: Ateenas seda ala kavas ei olnud
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused: Finaal
Espadron. Individuaalvõistlus.
&lt;br&gt;Finaal: 9. august
&lt;br&gt;Osavõtjaid:
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2004: Mariel Zagunis, USA
Espadron. Naiskonnavõistlus.
&lt;br&gt;Finaal: 14. august
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 8 võistkonda
&lt;br&gt;Esimest korda olümpiamängude kavas
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused: Finaal
Maahoki 2008. aasta suveolümpiamängudel

Maahoki 2008. aasta suveolümpiamängudel toimus 10. augustist 23. augustini. Võisteldi nii meeste, kui naiste arvestuses, seega oli mängus kaks komplekti medaleid. Osales võrdselt 12 võistkonda mõlemas arvestuses. Võistlused peeti Olümpiapargis asuval maahokiväljakul.
Tulemused.
Mehed.
Eelmiste 2004. aasta Ateena olümpiamängude kolm paremat meeskonda olid:
Kohamängud.
11.–12. koht.
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
Hiina võitis lisaajal, kuna normaalaeg lõppes viigiga 3:3
Poolfinaal.
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
Saksamaa võitis penaltitest, kuna normaalaeg ja lisaaeg lõppes viigiga 1:1
Naised.
Eelmiste 2004. aasta Ateena olümpiamängude kolm paremat naiskonda olid:
Kohamängud.
7.–8. koht.
&lt;br&gt;
Hispaania võitis lisaajal, kuna normaalaeg lõppes viigiga 2:2
Poolfinaal.
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
Elektreedid

Elektreedid on teatavad dielektrilised materjalid, mis sobivates tehnoloogilistes tingimustes tugeva elektrivälja abil elektriseerituna säilitavad kestvalt oma polariseerituse. Nähtus on võrreldav magnetiliste materjalide jääkmagneetumisega – sarnaselt püsimagneti magnetväljaga esineb elektreedi ümbruses elektriväli ka polarisatsiooni põhjustanud elektrivälja toime lakkamisel . Kui elektreedi lähedusse asetada mõni keha (elektrijuht või dielektrik), siis toimub ka selles laengukandjate ümberasetumine..
Elektreete leidub ka looduses; üks levinumaid sellistest ainetest on kvarts. Tänapäeval on enamik kasutatavatest elektreetidest sünteetilised; neist levinumad on fluorpolümeerid (näiteks fluorplast-4 ehk teflon). Elektreete saadakse kas teatud dielektrikute jahutamisel (termoelektreedid) või fotojuhtivate dielektrikute valgustamisel (fotoelektreedid) tugevas elektriväljas. 
Elektreete kasutatakse muuhulgas sidetehnikas ja elektrofotograafias.
Baldwini efekt

Baldwini efektiks nimetatakse õppimisvõime kiirendavat mõju evolutsioonile. See on ka bioloogilise evolutsiooni mehhanism, mille pakkus välja 1896. aasta artiklis "A New Factor in Evolution" välja ameerika psühholoog James Mark Baldwin. 
Baldwini järgi võimendab ja kallutab valikut õpitud käitumine, muutes nende järglasi mõjutava valiku konteksti. Käitumise paindlikkus võimaldab organismidel üle minna eellaste omadest erinevatesse niššidesse, nii et järgmistel põlvkondadel on uued valikusurved. Kui näiteks hooajalise rände abil võetakse kasutusele külmemad piirkonnad, soodustab see järgnevatel põlvkondadel mis tahes tunnuste säilimist, mis suurendavad külmataluvust. 
Baldwin nimetas seda, organismist lähtuvat valikut orgaaniliseks valikuks, eristades seda looduslikust valikust. Hiljem nimetas ta orgaanilist valikut ka funktsionaalseks valikuks.
Baldwini teooria seletab, kuidas käitumine võib evolutsiooni mõjutada, ilma et oleks tarvis postuleerida omandatud tunnuste otsest ülekandumist järglastele (lamarkism).
Jacques Maritain

Jacques Maritain (18. november 1882 – 28. aprill 1973) oli prantsuse katoliiklik filosoof. Ta oli üks inimõiguste ülddeklaratsiooni teksti olulisemaid autoreid. Tema poliitilis-filosoofilistest ideedest on välja kasvanud kristlik demokraatia.
Ta sai väga mitmetahulise hariduse nii filosoofia, teoloogia kui loodusteaduste vallas. Ta kuulas Pariisis Henri Bergsoni loenguid, ning õppis Heidelbergis bioloogiat Hans Drieschi juures.
Tema filosoofiliste tööde aluseks on Aristotelese, Aquino Thomase ja tomistlike kommentaatorite, eriti Johannes Poinsot tööd.
James Mark Baldwin

James Mark Baldwin (12. jaanuar 1861 Columbia, Lõuna-Carolina – 8. november 1934 Pariis) oli USA psühholoog. 
1898. aastal rajas ta Princetonis esimese psühholoogialaboratooriumi ingliskeelsetes maades. 
Ta on tuntud evolutsiooniteoreetikuna ja Baldwini efekti idee autorina. 
Tunnustus.
James Mark Baldwin valiti 1897. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.
Dietrich von Hildebrand

Dietrich von Hildebrand (12. oktoober 1889 – 26. jaanuar 1977) oli saksa katoliiklik filosoof ja teoloog, keda paavst Pius XII nimetas mitteametlikult "20. sajandi kiriku doktoriks."
Paavst Johannes Paulus II oli samuti von Hildebrandi tööst vaimustuses, märkides kord tema lesk Alice von Hildebrandile, "Su abikaasa oli üks kahekümnenda sajandi suurtest eetikutest." Paavst Benedictus XVI-l, kes tundis Hildebrandi juba noore preestrina Münchenis, on Dietrich von Hildebrandi vastu eriline imetlus ja lugupidamine.
Conrad Hal Waddington

Conrad Hal Waddington (8. november 1905 Evesham – 26. september 1975 Edinburgh) oli Briti bioloog. 
Teda peetakse süsteemibioloogia rajajaks. Tegeldes arengubioloogiaga, võttis ta kasutusele epigeneetilise maastiku, kanaliseerumise, homöoreesi ja geneetilise assimilatsiooni mõiste. Geneetiline assimilatsioon on mehhanism, mille abil Waddington püüdis selgitada Baldwini efekti.
Aastail 1968–1972 korraldas Waddington neli sümpoosioni pealkirjaga "Towards a Theoretical Biology". Need peeti Itaalias Como järve ääres ning neil osalesid maailma teoreetilise bioloogia tipud (sealhulgas Stuart Kauffman, Howard Pattee, Brian Goodwin, Francis Crick, Michael Arbib ja René Thom). Waddingtoni toimetusel ilmusid nende sümpoosionide materjalid raamatutena. Neil oli märkimisväärne mõju teoreetilisele bioloogiale paljudes maades. Need olid ka üheks tõukeks Teoreetilise Bioloogia Kevadkoolide sünnile Eestis.
Steven Pinker

Steven Arthur Pinker (sündinud 18. septembril 1954 Montréalis) on Kanada juudi päritolu USA psühholoog, Harvardi ülikooli professor. 
Tuntud on tema idee, et keel on inimesel instinktiivne ega ole teiste kohastumuste kõrvalsaadus. 
Ta on juhtinud tähelepanu sellele, et vastupidi arvatule elame ebatavaliselt rahumeelsel ajastul.
Ajakiri Time paigutas ta 2004. aasta 100 maailma mõjukaima inimese nimekirja. Ajakiri Foreign Policy on paigutanud ta enda koostatud 100 juhtiva mõtleja nimekirja.
Teberda

Teberda on linn Venemaal Karatšai-Tšerkessi Vabariigis. Asub Teberda jõe ääres, 1280–1420 m kõrgusel merepinnast. Halduslikult allub Karatšajevski linnale.
Linna asutasid karatšaid 1868. aastal Baitšoralõ-Kabaki külana. 1929 sai praeguse nime, 1971. aastast on linn.
1925. aastal rajati sinna esimene tuberkuloosisanatoorium. Teberdast kujunes kuurortlinn.
Talveperioodil on linn mäesuusatamise keskus.
The Language Instinct

"The Language Instinct" on Steven Pinkeri raamat aastast 1994. 
Pinker väidab selles, et inimestel on kaasasündinud keelevõime ning pooldab Noam Chomsky väidet, et keel annab tunnistust kaasasündinud universaalse grammatika olemasolust. Ta peab võimalikuks keeleinstinkti teket loodusliku valiku toimel. 
Pinker püüab kõigepealt ümber lükata hulga väärarvamusi, nagu näiteks:
Pinkeri meelest on keel inimestele ainuomane võime, mille evolutsioon on tekitanud selleks, et lahendada konkreetset kommunikatsiooniprobleemi sotsiaalsetel küttidel-korilastel. Ta võrdleb keelt võrgukudumisega ämblikel ja tammiehitamisega kobrastel. 
Pinker nimetab keelt instinktiks, pidades silmas, et see pole leiutis (nagu on näiteks kiri). Ta viitab esiteks keele universaalsusele ja teiseks sellele, et lapsed leiutavad spontaanselt kooskõlalise grammatikaga kreoolkeele, isegi kui nad kasvavad üles ilma kindla grammatikata pidžini keskkonnas. Kurdid beebid "lalisevad" kätega ning leiutavad spontaanselt tõelise grammatikaga viipekeele. Keel kujuneb lapsel välja ka siis, kui seda ei püüta õpetada ega grammatikavigu parandada. 
Pinker eristab keelt üldisest mõtlemisvõimest, rõhutades, et tegemist on spetsialiseeritud "vaimumooduliga". 
Pinker eristab keeleteadlaste arusaama grammatikareeglitest, mida õpetatakse hea keele õpikutes. Et viimaseid tuleb spetsiaalselt õpetada, ei ole nad tegeliku suhtlemise seisukohast olulised. 
Pinkeri järgi on lapse ajus spetsiaalsed struktuurid, mis tunnevad ära teiste inimeste kõne üldised reeglid, näiteks kas omadussõnaline täiend käib nimisõna ees või järel. Pärast emakeele omandamise perioodi vabastatakse vastavad ajuosad teiste ülesannete tarbeks.
Ibrahim Ba

Ibrahim N'Goma Ba (sündinud 12. jaanuaril 1973 Dakaris Senegalis) on endine Prantsusmaa jalgpallur (parempoolkaitsja).
Klubikarjääri jooksul mängis Ba Prantsusmaa klubides Le Havre, Bordeaux' Girondins ja Marseille Olympique, Itaalia klubides AC Milan ja Perugia, Inglismaa klubis Bolton Wanderers, Türgi klubis Çaykur Rizespor ning Rootsi klubis Djurgårdens. Hooajal 1998–99 tuli ta Milaniga Itaalia meistriks ning võitis hooajal 2002–03 klubiga UEFA Meistrite Liiga ja Itaalia karika. 2005. aastal tuli ta Djurgårdensiga Rootsi meistriks.
Prantsusmaa jalgpallikoondises mängis Ba aastatel 1997–1998 kokkus kaheksa korda ja lõi kaks väravat.
Otto Taanist

Otto Taanist (umbes 1310 – pärast 1350) oli Taani kuningakoja liige, kuningas Christoffer II poeg ja Valdemar Atterdagi vanem vend.
Otto ema oli Euphemia Pommerist. Lisaks Valdemarile, kes oli kuningapaari noorim laps, oli Ottol veel üks vend, Erik (1307–1331), ja kolm õde: Margrete, Agnes ja Heilwig. 
Otto noorus langes Taani riigi lagunemise aega. Pärast tema isa surma 1332. aastal polnud riigil kaheksa aasta jooksul kuningat ning Ottot hoiti seitse aastat vangistuses Holsteinis Segebergi lossis. Otto, kes oli troonipärimise järjekorras esimene, loovutas selle õiguse oma vennale Valdemarile. 
Ta oli tihedalt seotud ka Põhja-Eesti (Eestimaa hertsogkonna) minekuga Saksa ordule, olles Lollandi ja Eestimaa hertsog ja Valdemari ning ordu läbirääkimiste vahendaja. Pärast Põhja-Eesti minekut Saksa ordu kätte 1346. aastal ning selle valitsemisõiguse loovutamist Liivimaa ordule 1347. aastal astus Otto ka ise Riias Liivi ordu liikmeks. 1350. aasta paiku sai ta Liivimaa ordu Karksi foogtiks. Tema edaspidise elu kohta pole midagi teada.
Lihula komtuur

Lihula komtuur oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Lihula komtuurkonda.
Esimene Lihula komtuur on teada 1241. aastast. Viimane komtuur kaotas oma ameti 1477. aastal, misjärel ala liideti esialgu Maasilinna foogtkonna ja hiljem Pärnu komtuurkonnaga.
Lihula komtuur polnud kuigi oluline ordukäsknik ega kuulunud ordut juhtinud kõrgemasse nõukokku. Siiski said mõnedest Lihula komtuuridest hiljem ka ordumeistrid.
Anders Sunesen

Anders Sunesen (ka "Andreas Sunesen", ladina keeles "Andreas Sunonis"; umbes 1167 – 1228) oli Lundi peapiiskop aastatel 1201–1228 ja esimene Taani asehaldur Tallinnas pärast selle vallutamist 1219. aastal.
Sunesen sai peapiiskopiks pärast oma nõo Absaloni surma 21. märtsil 1201. Ta oli aktiivne ristisõdade idee toetaja ning võttis osa ka kõigist kuningas Valdemar II korraldatud ristiretkedest. Nii oli ta tõenäoliselt ka üks 1206. aasta Saaremaa-sõjakäigu initsiaatoreid. Sõjaretke järel viibis ta pikemat aega Riias, kus sõlmis suhted piiskop Albertiga. 1219. aastal, pärast seda, kui Albert oli taanlasi eestlaste vastu appi palunud, saabus ka Sunesen koos Valdemari vägedega Tallinna alla. Legendi kohaselt palvetanud Sunesen Lindanise lahingu ajal hardalt ning seepeale langenud taevast Taani lipp, Danebrog, mis andnud taanlastele indu lahingu võitmiseks. Hiljem, kui Revala oli taanlastele alistatud, sai Sunesen selle esimeseks asehalduriks. Ta juhtis ka Taani jätkuvat ekspansiooni Eestis, koordineerides Taani preestrite ristikäiku Viru-, Harju- ja Järvamaale. 1222. aastal loobus Sunesen aga asehalduri ametist ja naasis Taani Skånesse. Võimalik, et see oli seotud mõne haigusega, näiteks pidalitõvega, sest ta tõmbus tagasi Ivö järvel asuvasse linnusesse, kus ta 1228. aastal ka suri.
Karukold

Karukold ("Lycopodium clavatum") on kollaliste hulka kuuluv igihaljas eostaim (täpsemini sõnajalgtaim või vahel neist eraldatud koldtaim). 
Karukold on roomava varrega ja ulatuslikke kloone moodustav taim. Vars on tihedalt kaetud väikeste süstjate lehtedega, kusjuures lehetipus on karv.
Eestis on ta võrdlemisi sage, kuid looduskaitse all kolmandas kaitsekategoorias, et kaitsta ta elupaiku ning tõkestada tema korjamist.
Teda on kasutatud pärgade valmistamiseks. Karukolla eosed on ravimina kogutavad. 
Sarnased liigid.
Eestis kasvavatest kollaliikidest on karukollaga sarnaseimad kattekold, ungrukold ja sookold.
Harilik madukurk

Harilik madukurk ("Trichosanthes cucumerina") on troopikas ja subtroopikas kasvav vääntaim, mida kasvatatakse selle pika vilja tõttu. Madukurgi vili on peenike ja pehme koorega ning võib kasvada 150 cm pikkuseks.
Taimesaadused.
Madukurgi vilju kasutatakse Lõuna- ja Kagu-Aasia maade köögis.
Ravimtaimena.
Madukurgi juuri, lehti, vilju ja seemneid on kasutatud Indias taimse ravimina:
Aluliina komtuur

Aluliina ehk Alūksne komtuur (saksa keeles "Komtur von Marienburg") oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Aluliina komtuurkonda.
Esimene komtuur astus ametisse 1342. aastal, mil ehitati Aluliina ordulinnus ja moodustati ka komtuurkond. Viimane komtuur Eberhard von Syburg zu Wischlingen kaotas linnuse 1560. aastal venelastele ja suri Gotthard Kettleri poolt vangistatuna sama aasta augustis.
Aluliina komtuur oli üks olulisemaid ordukäsknikke, sest tema hallata oli ordu olulisim idapoolne tugipunkt. Seetõttu said mitmetest komtuuridest hiljem nii ordumeistrid kui ka maamarssalid.
Essentsiaalne treemor

Essentsiaalne treemor (ladina keeles "tremor essentialis") on püsivalt edenev neuroloogiline häire, mida iseloomustab käte või teiste kehaosade (pea, lõua, jalgade) värisemine.
Täpne esinemus on teadmata, kuid see on oletatavasti kõige levinum treemori tüüp ja ka kõige tavapärasem liikumishäire.
Põhjused.
Pooled juhtumitest on põhjustatud geenimutatsioonidest ja dominantselt edasi antud; neil on kaks tüüpi. Ülejäänud juhtumid on idiopaatilised. Patofüsioloogiliselt oletatakse muutusi tserebellumis.
Diagnoos.
Diagnoos tuvastatakse tavaliselt kliiniliselt. Treemorid võivad alata igas vanuses, alates sünnist kuni vanaduseni (seniilne treemor).
Essentsiaalne treemori tunnuseks on reeglina rütmiline (4–12 Hz) treemor, mis ilmneb siis kui haigusest haaratud lihased on töös (ehk teisisõnu, puhkeolekus treemorit ei ole). Eri liiki füüsiline või vaimne pinge kipub tegema treemorit tugevamaks, mis loob tihti vale mulje, nagu oleks tegu psühhosomaatilise probleemiga. Tüüpiline on treemori halvenemine esinemissituatsioonides, halvemaks teevad treemorit ka külm, veresuhkru taseme langus, osa antidepressante, kofeiin, nikotiin, liitiumisoolad jm. Essentsiaalse treemori korral ei ilmne treemor magamise ajal, kuid mõnedel juhtudel on patsientidel eriti tugev treemor just pärast ärkamist.
Kergematel juhtudel väljendub essentsiaalne treemor võimetuses takistada haigusest haaratud kehaosa, näiteks käsi, värisemast ja raskuses täpsust nõudvate liigutuste tegemisel. Halvematel juhtudel võib haigus takistada patsienti igapäevaelu toimingutes nagu söömine, riietumine jms. Enamasti on essentsiaalne treemor progresseeruv (s.t aja jooksul halvenev, mõnel juhul kiirelt, mõnikord väga aeglaselt), halvimatel juhtudel võib põhjustada invaliidsust.
Ravi.
Ravimitena kasutatakse trankvillisaatoreid, beetablokaatoreid või epilepsiaravimeid. Kaks kõige kasutatavamat ravimit essentsiaalse treemori sümptomite kontrolli alla saamiseks on primidoon (Mysoline) ja beetablokker propranolool (Inderal). Sageli vähendab alkohol lühiajaliselt treemorit. Enamikul juhtudest praegu tuntavad ravimid täielikku efekti ei anna.
Vähestel juhtudel võib essentsiaalset treemorit ravida füüsilise teraapiaga ja püsivalt värisevate kehaosade lihaste arendamisega.
Kirurgilised raviviisid (mida kasutatakse kõige tõsisemate juhtumite puhul) on botulismimürgi süstimine treemorist mõjutatud lihastesse, talatoomia, ja ajustimulatsioon.
Teisi potentsiaalseid treemori põhjustajaid (liigne kofeiini tarbimine, lõõgastavate ravimite kasutamine) tuleks võimalusel vältida.
Bozcaada

Bozcaada (kreeka "Τένεδος" (Ténedos, Tenedos)) on Türgile kuuluv saar Egeuse mere kirdeosas. See kuulub Bozcaada maakonda. Geograafilised koordinaadid on 39°49' N, 26°3' E. 
Pindala on 32 km² (teistel andmetel 39 km²), elanike arv 2543 (1997. aasta rahvaloendus). 
Saart ümbritseb 17 väiksemat saart. 
Kõrgeim punkt on Göztepe küngas (192 m üle merepinna).
Põhilised elatusallikad on kalapüük ja turism. Saar on sajandeid olnud kuulus oma viinamarjade, veinide ja punaste moonide poolest. 
Pärast Kreeka-Türgi sõda mõisteti Bozcaada koos Gökçeada saarega Lausanne'i lepinguga Türgile ja demilitariseeriti. Kreeklased aeti saarelt peaaegu täielikult välja ning asemele asustati türklased maismaalt. Praegu on saarel järel umbes 30 kreeklast.
Siht (meresõit)

Siht (kõnekeeles ka "liitsiht" või "liinid") on paaris navigatsioonimärkide (näiteks tuletornide, tulepaakide vm kaldamärkide) moodustatav näiline sirgjoon, mis näitab laevatee või lennutee sihti (mõned sihimärgid näitavad ka pöördekohta teisel sihil). Laeva või lennuki asukoht on õige ja ohutu, kui see asub sihimärkide moodustatud sihil või sihtide ristumiskohal.
Näiteks Tallinna lahel moodustavad Tallinna sihi (laevatee 120) Tallinna alumine tuletorn ja Tallinna ülemine tuletorn ning Viimsi sihi (laevatee 190) Viimsi alumine tulepaak (231) ja Viimsi ülemine tuletorn (232).
Harmoonium

Harmoonium on pneumaatiline klahvpill. Heli tekitavad keeled, mille paneb vibreerima lõõtsa lahti- ja kokkusurumisel tekkiv õhuvool. Harmooniumi lõõts asub pilli alaosas ja see hakkab liikuma kahe pedaali tallamisel mängija jalgadega. 
Harmooniumil nagu orelil on registrid, kuid erinevalt orelist pole tal vilesid. Harmooniumil võib olla 1–2 manuaali, 3–20 registrit. Harmoonium on suhteliselt "noor" instrument. Esimesed harmooniumid võeti kasutusele 19. sajandi algul. Harmoonium on oreli sugulane. Tema heli meenutab oreli oma, kuid tehniliselt sarnaneb pill rohkem akordioniga.
Laevanduse mõisteid

"Siin on loetletud laevanduse mõisteid. Merenduse mõisteid on loetletud loendis Merenduse mõisteid. Laevu on loetletud loendis Laevade loend"
Miitavi komtuur

Miitavi ehk Jelgava komtuur (saksa keeles "Komtur von Mitau") oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Miitavi komtuurkonda.
Esimene Miitavi komtuur on teada aastast 1272, viimane loobus ametist 1495. aastal, misjärel komtuurkond liideti Liivi ordu maamarssali valdustega.
Miitavi komtuur polnud kuigi oluline ordukäsknik ega kuulunud tavaliselt ordut juhtivasse kõrgemasse nõukokku ehk siseringi.
Narva foogt

Narva foogt (saksa keeles "Vogt von Narwa") oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Narva foogtkonda.
Esimene Narva foogt on teada 1370. aastast, ehkki tõenäoliselt loodi foogtkond kohe pärast Virumaa langemist orduvalitsuse alla 1346. või 1347. aastal. Viimane Narva foogt kaotas oma koha pärast Narva langemist venelaste kätte 1558. aastal.
Narva foogt polnud väga oluline ordukäsknik, ehkki idapiiri kaitsjana oli tal strateegiliselt oluline positsioon. Ordusiseses hierarhias ta siiski olulisimate käsknike hulka ei kuulunud.
Vasknarva foogt

Vasknarva foogt (saksa keeles "Vogt von Neuschloss") oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Vasknarva foogtkonda.
Esimene Vasknarva foogt on teada aastast 1433, foogtkond eksisteeris aga arvatavasti ka varem. Viimane Vasknarva foogt kaotas oma valdused 1558. aastal, mil venelased need vallutasid.
Vasknarva foogt polnud eriti oluline ordukäsknik ja oli pigem Narva foogti abiline piirikaitsel.
Põltsamaa foogt

Põltsamaa foogt oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Põltsamaa foogtkonda.
Esimene foogt on teada 1305. aastast, viimane aga 1472. aastast. 1480. aastal liideti foogtkond Viljandi komtuurkonnaga.
Põltsamaa foogt polnud kuigi oluline ordukäsknik ega kuulunud ordut juhtinud siseringi.
Pöide foogt

Pöide foogt (saksa keeles "Vogt von Poide" või "Peude") oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Pöide foogtkonda.
Nimeliselt on teada vaid kaks foogti: Arnold 1343. aastast ja Georg Holste 1347. aastast. Hiljem kuulusid Pöide alad Maasilinna foogtkonda. Pöide foogt polnud kuigi oluline ordukäsknik, tema volitused olid tõenäoliselt ka küllaltki piiratud Saaremaa küllaltki suure sõltumatuse tõttu, mis kestis vähemalt kuni Jüriöö ülestõusuni.
Setagaya

Setagaya (jaapani 世田谷) on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tōkyōs. Asub linna edelaosas.
Elanike arvult on Setagaya suurim Tōkyō 23 ringkonnast. Juunis 2008 elas seal 861 100 inimest. Setagaya on kallis elamurajoon, mis paikneb lähedal Tōkyō kesklinnale ja Shibuya, Ebisu ja Daikanyama kaubandusrajoonidele.
Kõrgeim ehitis on 124 m kõrgune Carrot Tower ("kyarotto tawā").
Edo ajastul paiknes Setagaya kohal 42 küla. 1871 ja 1893 liideti need Tōkyō prefektuuriga. 1932 ja 1936 liideti need Tōkyō linnaga.
Riia komtuur

Riia komtuur (saksa keeles "Komtur von Riga") oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Riia komtuurkonda.
Esimene komtuur on teada 1253. aastast. Komtuuride ametiajad on väga suurte vahedega, sest ordu, Riia peapiiskopi ja Riia linna vahel toimunud vaenuste tõttu oli ordu mitu korda sunnitud Riiast lahkuma. Viimane Riia komtuur lahkus ametist 1484. aastal, 1491. aasta järel liideti komtuurkond otseselt ordumeistri valdustega ja edaspidi täitsid komtuuri kohta linnusekomtuurid ("Hauskomtur"id).
Riia komtuuri ametikoht oli strateegiliselt oluline, kuid ometi ei kuulunud ta tavaliselt ordut juhtinud siseringi.
Georg Adelmann

Georg Franz Blasius von Adelmann (28. juuni 1811 Fulda – 16. juuni 1888 Berliin) oli saksa meditsiiniteadlane.
Adelmann õppis Marburgis ja Würzburgis. Ta oli Tartu ülikooli professor aastatel 1841–1871. Erialaks kirurgia ja oftalmoloogia.
Isiklikku.
Poeg Edgar Vinzenz Friedrich Georg Adelmann (15.12.1841 Tartu † 5.2.1927 Dresden).
Abikaasa Johanna Marie Wilhelmina Wiesing.
Meguro

Meguro (jaapani 目黒) on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tōkyōs. Asub linna lõunaosas, piirneb Shibuya, Setagaya, Ōta ja Shinagawa ringkondadega.
Meguro liideti Tōkyōga 1932. aastal. Praegune Meguro ringkond loodi 1947. aastal. 
Meguro on elamurajoon, kuid seal paiknevad paljude riikide saatkonnad.
Meguros on 9. sajandist pärinevad pühamud Ōtori-jinja, Ryūsen-ji (Meguro-Fudōson) ja Hōganji. Ryūsen-jis asuva Fudō kuju mustad silmad ("meguro") on andnud ringkonnale nime.
Friedrich Wilhelm Karl von Aderkas

Friedrich Wilhelm Karl von Aderkas (30. juuni/11. juuli 1767 Breslau – 28. märts/9. aprill 1843 Herrnhut) oli Liivimaa aadlik, Preisi sõjaväelane (major), Tartu Ülikooli sõjanduse professor aastatel 1819–1830.
Hermann Ernst Adolphi

Hermann Ernst Adolphi (4. juuni 1863 Cēsis – 14. mai 1919 Königsberg) oli baltisaksa meditsiiniteadlane.
Oli Tartu Ülikooli eradotsent aastatel 1908–1912 ning professor aastatel 1912–1918. Kitsam eriala anatoomia.
Sigulda komtuur

Sigulda komtuur (saksa keeles "Komtur von Segewold") oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Sigulda komtuurkonda.
Esimene Sigulda komtuur on teada aastast 1231 ehk veel Mõõgavendade ordu ajast. 1430. aastatel liideti komtuurkond Liivi ordu maamarssali valdustega, kuid 1560. aastal taastati komtuuri ametikoht ajutiselt pärast viimase maamarssali Philipp Schall von Belli surma.
Sigulda komtuuri ametikoht polnud kuigi oluline, sest jäi mõjukamate ordukeskuste Võnnu ja Volmari vahetusse lähedusse. See oli olulisem 13. sajandil, mil Sigulda lähistel kestis veel võitlus kohalike rahvaste alistamiseks.
Vjatšeslav Afanasjev

Vjatšeslav Aleksejevitš Afanasjev (vene keeles Вячеслав Алексеевич Афанасьев; 27. jaanuar 1859 Livnõ – 12. juuni 1942) oli vene meditsiiniteadlane, riiginõunik.
1882 lõpetas ta Peterburi sõjameditsiiniakadeemia ja jäeti sinna teadustööle. Ta uuris patoloogilist anatoomiat ja bakterioloogiat. 1885 kaitses ta väitekirja "Anatoomilis-patoloogilised muutused kudedes mürgistuse korral Bertholet' soolaga" ja sai doktorikraadi.
1887–1890 teenis ta sõjaväearstina Kiievis ja töötas professor V. Podvõssotski laboris. 1890 komandeeriti ta aastaks välismaale end täiendama patoloogia ja bakterioloogia alal. Pärast tagasitulekut määrati ta prosektoriks algul Peterburis Nikolai sõjaväehaiglas ja pärast sõjameditsiiniakadeemias patoloogilise anatoomia kateedris. Samal aastal valiti ta sõjameditsiiniakadeemias eradotsendiks.
1894 valiti ta Tartu ülikooli üldpatoloogia ja patoloogilise anatoomia korraliseks professoriks. 1896 hakkas ta esimesena Tartu ülikoolis lugema süstemaatilist bakterioloogiakursust. 1908–1909 oli ta Venemaa Keisririigi riiginõukogu liige. 1911 sai ta arstiteaduskonna dekaaniks.
1918 evakueeriti Tartu ülikool koos õppejõududega Voroneži, kuhu loodi ülikool. Afanasjev töötas 1918–1930 Voroneži ülikooli meditsiiniteaduskonna patoloogilise anatoomia kateedri juhatajana. 7. juunil 1932 valiti ta Tartu ülikooli audoktoriks.
Tartu Ülikooli Uues Anatoomikumis on talle paigaldatud mälestustahvel.
Walter Anderson

Walter Artur Aleksander Anderson (10. oktoober 1885 Minsk – 23. august 1962 Kiel) oli baltisaksa folklorist. Ta oli Tartu Ülikooli eesti ja võrdleva rahvaluule õppetooli esimene professor (1920–1939).
Alates 1920. aastast oli ta Õpetatud Eesti Seltsi liige ja aastail 1928–1929 ka selle president. 1925. aastal oli ta Akadeemilise Rahvaluule Seltsi asutajaliige. 
1939. aastal emigreerus Anderson ümberasumise korras Saksamaale ja töötas aastatel 1940–1945 Königsbergi ülikoolis. Pärast Teist maailmasõda õpetas ta Kieli ülikoolis kuni pensionile jäämiseni 1953. aastal, kuid jäi ka hiljem emeriitprofessorina ülikooliga seotuks.
Tunnustus.
Auliikmena kuulus ta ka Ameerika Folkloori Seltsi ja Kreeka Folkloori Seltsi. 1936. aastal võeti Anderson Preisi Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks. Ta oli ka Kuningliku Gustav Adolfi Akadeemia, Soome Kirjanduse Seltsi, Soome-Ugri Seltsi ja Varssavi Teadusseltsi liige.
Isiklikku.
Tema isa Nikolai Anderson oli keeleteadlane, vend Wilhelm Anderson oli astrofüüsik ja vend Oskar Anderson oli matemaatik.
Tema vanavanaisa Gustav Emmanuel Stockenberg oli eesti vaimulik.
Anastasius (Aleksandrov)

Anastasius (vene keeles Анастасий; kodanikunimega Aleksandr Ivanovitš Aleksandrov, vene keeles Александр Иванович Александров; 28. aprill (vkj 16. aprill) 1861 Baiterjakovo küla – 23. juuni 1918 Petrograd) oli vene keeleteadlane ja õigeusu kiriku piiskop.
Aleksandrov lõpetas 1879. aastal Kaasanis gümnaasiumi. Ta õppis Kaasani Ülikooli ajaloo-filoloogiateaduskonnas ning kaitses 1883. aastal ajaloo-filoloogiateaduste kandidaadi väitekirja "Детская речь". Ta jäeti ülikooli võrdleva keeleteaduse ja sanskriti keele kateedri juurde professoriametiks valmistuma.
1884. aastal sõitis ta pooleks aastaks Tartusse, et tegelda Tartu Ülikoolis sanskriti ja saksa keelega. 1886. aastal kaitses ta Tartus võrdleva keeleteaduse alal Kristijonas Donelaitise keelekasutust käsitleva töö "Sprachliches aus dem Nationaldichter Litauens Donalitius. Zur Semasiologie" ja sai magistrikraadi. Samal aastal sai ta Tartu Ülikooli eradotsendiks saksa keele ja võrdleva keeleteaduse alal. 1886–1888 oli ta Harkovi ülikooli võrdleva keeleteaduse ja sanskriti keele kateedri eradotsent.
1888. aastal kaitses Aleksandrov Tartus slaavi filoloogia alal väitekirja "Litauische Studien. Nominalzusammensetzungen" ja sai doktorikraadi.
Aastatel 1888–1889 oli ta Kaasani Ülikooli võrdleva keeleteaduse ja sanskriti keele kateedri erakorraline professor, 1889–1896 sama ülikooli slaavi filoloogia kateedri erakorraline professor, 1896–1911 korraline professor. 1897–1905 oli ta Kaasani Ülikooli ajaloo-filoloogiateaduskonna sekretär ja 1905–1911 dekaan.
7. juulil 1910 sai ta mungaks. 8. juulil pühitseti ta munkdiakoniks ja 10. juulil munkpreestriks. 6. augustil 1911 ülendati ta arhimandriidiks. Aastatel 1910–1911 oli ta ka Kaasani Vaimuliku Akadeemia slaavi ja Rumeenia kirikute ajaloo professor, 1911–1913 kirikuslaavi ja vene keele ning paleograafia õppetooli korraline professor. 15. veebruaril 1912 määrati ta Kaasani Vaimuliku Akadeemia rektoriks. Sama aasta 4. märtsil pühitseti ta piiskopiks ja määrati Kaasani piiskopkonna Tšistopoli vikaarpiiskopiks. 30. maist 1913 oli ta Peterburi (1914. aastast Petrogradi) piiskopkonna Jamburgi vikaarpiiskop, Peterburi (1914. aastast Petrogradi) vaimuliku akadeemia viimane rektor.
Ta suri 23. juunil 1918 kopsupõletikku ja maeti Aleksander Nevski suurkloostri Nikolai kalmistule.
Sēlpilsi foogt

Sēlpilsi foogt (saksa keeles "Vogt von Selburg") oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Sēlpilsi foogtkonda.
Esimene teadaolev foogt astus ametisse 1422. aastal, viimane loovutas 1559. aastal oma koha Poola kastellaanile.
Sēlpilsi foogt polnud kuigi oluline käsknik ega kuulunud ordut juhtinud siseringi.
Vissarion Aleksejev

Vissarion Grigorjevitš Aleksejev (vene keeles Виссарион Григорьевич Алексеев; 18. juuni 1866 Novotšerkassk – 1943 Poola) oli vene matemaatik.
Ta oli Tartu ülikooli professor 1895–1918 ja eradotsent 1921–1940 puhta matemaatika alal ning prorektor 1908–1909 ja rektor 1909–1914 ja 1917–1918.
Tema kasupoeg Viktor Aleksejev (30. aprill 1902 – 15. juuni 1945) oli kunstnik.
Elmar Lipping

Elmar Lipping (7. märts 1906 Ropaži kihelkond, Riia maakond, Liivimaa kubermang – 5. jaanuar 1994 New York) oli eesti õpetaja, ajakirjanik, poliitik ja sõjaväelane (nooremleitnant) ning ka Saksamaa ("Hauptsturmführer") ja Ameerika Ühendriikide sõjaväelane.
Ta õppis aastatel 1914–1918 Valgjärve ministeeriumikoolis, 1918–1923 Otepää Reaalgümnaasiumis ja 1923–1926 Tartu Õpetajate Seminaris. 
Ta õppis aastatel 1926–1927 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas ning 1930–1934 ja 1940 õigusteaduskonnas. Hiljem õppis USA-s Minnesota Ülikoolis ning lõpetas selle rahvusvaheliste suhete alal. Ta oli korporatsiooni Fraternitas Tartuensise liige.
Teise maailmasõja ajal võitles Elmar Lipping 38. Kaitsepataljonis ja 20. Eesti Relvagrenaderide SS-diviisis, kus kokku teenis välja "hauptsturmführer"'i auastme. Ta oli aastatel 1945–1947 Saksamaal Ameerika Ühendriikide sõjavangis, kuid teenis hiljem USA sõjaväeüksustes, sealhulgas ka 4221. Eesti Vahikompaniis ohvitserina.
Märtsis 1957 kolis Lipping Ameerika Ühendriikidesse. Ta oli Ülemaailmse Eesti Kesknõukogu liige.
Ta oli Eesti Vabariigi välisminister eksiilis 3. juunist 1982 kuni 20. juunini 1990.
Isiklikku.
Tema poeg on Ameerika Ühendriikide ajaloolane, ajakirjanik, sõjaväelane ja diplomaat Imre Lipping.
Aleksandr Aleksejev

Aleksandr Aleksandrovitš Aleksejev (1876–pärast 1924. aastat) oli vene jurist.
Lõpetas 1899 Harkovi ülikooli ja töötas samas. Eradotsent aastast 1903. Tartu Ülikooli professor aastatel 1914–1916 õiguse entsüklopeedia ja õiguse filosoofia ajaloo erialal. Siirdus seejärel Varssavisse ja sealt Põhja-Kaukaasiasse.
Johannes de Adricas

Johannes de Adricas oli Riia peapiiskopi vasall, kes esineb allikais 1277 ja 25. aprillil 1292, esimene teadaolev Aderkaside suguvõsa liige.
Allen Ginsberg

Irwin Allen Ginsberg (3. juuni 1926 Newark – 5. aprill 1997 New York) oli Ameerika Ühendriikide luuletaja.
Lihula komtuurkond

Lihula komtuurkond oli Liivi ordu valdus (saksa keeles "Gebiet") Läänemaal 13.–15. sajandil.
Komtuurkond loodi pärast Läänemaa vallutamist ja jagamist, tõenäoliselt kujunes ta eraldi haldusüksuseks kas 1230. või 1240. aastatel. Selle keskuseks oli Lihula linnus, mida ordu haldas kahe peale Saare-Lääne piiskopiga. Komtuurkonna alad olid kõikjalt ümbritsetud piiskopkonna valdustest. Kuigi ordul Saare-Lääne piiskopiga väga tihti erimeelsusi polnud, oli komtuuri positsioon siiski küllaltki ebakindel ja komtuurkond osutus hilisemal ajal ilmselt ka põhjendamatult väikeseks. 13. sajandil oli selle peamiseks eesmärgiks ilmselt Lihula sadamakoha valvamine, kuid järgnevate sajandite jooksul kadus Lihulal maakerke tõttu ühendus merega ning komtuurkond kaotas seega ka oma mõtte. 1470. aastatel ühendati see Pärnu komtuurkonnaga. 
Kiriklikult kuulus Lihula komtuurkond Saare-Lääne piiskopkonda. Ka pärast selle liitmist Pärnu komtuurkonnaga, mis kuulus Tartu piiskopkonda, jäi Lihula ümbrus Saare-Lääne piiskopi diötseesi.
Lisaks komtuurile on Lihulast teada veel ainult üks ametnik: kassahoidja ("Kämmerer") Johann aastast 1241.
Minato

Minato (jaapani 港, 'sadam') on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tokyos. Asub Tokyo lahe ääres.
Minato ringkond loodi 1947 Akasaka, Azabu ja Shiba ringkondade liitmise teel.
Seal asuvad Tokyo Tower, Azabudai Hillsi pilvelõhkujad, Odaiba meelelahutuspiirkond ja Tokyo Midtown. Minatos asuvad ka 49 riigi saatkonnad ja mitmete suurfirmade peakontorid ning Keiō ülikool.
Kanada kilp

Kanada kilp on ulatuslik kilp Kanadas. Ta ulatub Hudsoni lahest Suure järvistuni. 
Eelkambriumi kivimite peal on Kvaternaari jäätumiste kujundatud järverikas piirkond.
Adélaïde

Adélaïde on prantsuse naisenimi.
Adélaïde on olnud mitme kuninganna, printsessi ja krahvinna nimi:
"Adélaïde" on Jean-Daniel Simoni film.
Kōtō

Kōtō (jaapani 江東) on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tokyos. Asub Tōkyō lahe ääres Chūō ja Edogawa vahel.
Kōtō ringkond loodi 1947 Fukagawa ja Jōtō ringkondade liitmise teel.
Seal asub Tōkyō messikeskus ("Tokyo Big Sight"), Tokyo Kaasaegse Kunsti Muuseum ja spordihall Ariake Coliseum.
Suginami

Suginami (jaapani 杉並) on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tōkyōs. See piirneb Shibuya, Nakano, Nerima ja Setagaya ringkonna ning Mitaka ja Musashino linnaga.
Läbi Suginami voolavad Kanda, Zenpukuji ja Myōseiji jõgi.
Suginami liideti 1932. aastal Tōkyōga. Tänapäeval on see peamiselt elamurajoon.
Nerima

Nerima (jaapani 練馬) on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tokyos.
Asub linna loodeosas, piirneb Itabashi, Toshima, Suginami ja Nakano ringkonnaga. 
Nerima on valdavalt elamurajoon.
Toshima

Toshima (jaapani 豊島) on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tōkyōs. 
Toshima loodi 1932. aastal neljast linnast (Sugamochō, Nishi-sugamochō, Takadachō ja Nagasakichō), mis liideti Tōkyōga.
Toshima on valdavalt elamurajoon. 6,16% elanikest on välismaalased, mis on linna üks kõrgemaid näitajaid. Suuremad vähemusrühmad on hiinlased, korealased ja filipiinlased.
Sumida

Sumida (jaapani 墨田) on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tōkyōs. Asub Sumida jõe vasakkaldal. Piirneb Adachi, Arakawa, Katsushika, Edogawa, Taitō, Chūō ja Kōtō ringkonnaga. 
Sumidas asub Ryōgoku Kokugikani sumo-areen. 
2011. aastal valmis uus televisioonitorn Tokyo Skytree kõrgusega 634 meetrit.
Asahi õlletehase ("Asahi Bīru") peakorter asub Sumidas.
Taitō

Taitō (jaapani 台東) on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tōkyōs. 
Ringkond loodi 1947. aastal Asakusa ja Shitaya ringkonna liitmise teel.
Taitōs asuvad Ueno park, Ueno loomaaed, Ueno raudteejaam, Sensō-ji pühamu ja Tōkyō Rahvusmuuseum. 
Taitō Asakusa linnaosa oli pikka aega populaarne meelelahutuskeskus.
Katsushika

Katsushika (jaapani 葛飾) on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tokyos. 
Ringkond loodi 1932. aastal 7 linna ja küla liitmise teel.
Katsushika piirneb Adachi, Edogawa ja Sumida ringkondadega Tokyo prefektuuris ning Matsudo, Misato ja Yashio linnadega.
Kita (Tokyo)

Kita (jaapani 北区 "Kita-ku" 'põhjaringkond') on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tokyos. 
Ringkond loodi 1947. aastal Takinogawa ja Ōji ringkondade liitmise teel.
Kita ringkond on valdavalt elamurajoon. 
Ringkonnas asub Asukayama park, mis on Tōkyō vanim park.
Kitas on sündinud Kōbō Abe.
Nikolai Gumiljov

Nikolai Stepanovitš Gumiljov (vene keeles "Николай Степанович Гумилёв"; 3. aprill (vkj)/ 15. aprill 1886 Kroonlinn – 26. august 1921 Petrogradi lähistel, täpne asukoht on teadmata) oli vene luuletaja, akmeist, kirjanduskriitik ja tõlkija.
3. augustil 1920 vahistas Gumiljovi Petrogradi tšekaa. Teda süüdistati osavõtus endiste valgekaartlike ohvitseride organisatsioonist (Tagantsevi vandenõu) mitteteatamises. Ta hukati 1921. aastal Petrogradi lähedal ühe Irinovka–Schlüsselburgi kitsarööpmelise raudtee jaama juures. 
Isiklikku.
Nikolai Gumiljovi esimene abikaasa oli poetess Anna Ahmatova. Nende poeg oli ajaloolane-etnoloog Lev Gumiljov.
Aada

Aada on naisenimi. 
Piiblis on kaks Aada-nimelist tegelast:
Hommikumaa Tähe Ordu järgi on Aada ka Jefta tütre nimi, kuigi Piibel seda ei maini.
Aada (Lemeki naine)

Aada (heebrea keeles עדה) oli 1. Moosese raamatu (4:19) järgi Lemeki esimene naine, kellel olid pojad Jaabal ja Juubal: 
"Ja Lemek võttis enesele kaks naist: ühe nimi oli Aada ja teise nimi oli Silla. Ja Aada tõi ilmale Jaabali, kes sai nende isaks, kes elasid telkides ja kasvatasid karja. Ja tema venna nimi oli Juubal, kes sai kõigi kandlelööjate ja vilepuhujate isaks." (4:19–21)
Aada heebreakeelne nimi on seotud verbiga, mis tähendab 'ehtima'. 
Aadale ja Sillale on adresseeritud Lemeki laul.