Tarbijate ühistu

Tarbijate ühistud on tarbijate omandis olevad ja demokraatlikult juhitud ettevõtted, mille eesmärk on rahuldada nende liikmete vajadusi ja püüdlusi. Nad tegutsevad turusüsteemis, olenemata riigist, vastastikuse abi vormina, mis on orienteeritud pigem teenusele, mitte rahalisele kasumile. Tarbijate ühistud toimuvad tihti oma tarbijate valduses olevate ja nende käitatavate jaemüügikohtade kujul, näiteks toidutööstuses. Siiski on olemas mitmesuguseid tarbijate ühistuid, mis tegutsevad sellistes valdkondades nagu tervishoid, kindlustus, eluase, kommunaalteenused ja isiklik rahastamine (sealhulgas krediidiühistud). 
Mõnedes riikides on tarbijaühistud tuntud ühistute jaemüügiettevõtete või jaemüügikohtade tarbeks, kuigi neid ei tohiks segi ajada jaemüüjate ühistutega, mille liikmed on pigem jaemüüjad kui tarbijad.
Tarbijate ühistud võivad omakorda moodustada kooperatiivseid föderatsioone. Need võivad kuuluda ühistute hulgimüügiettevõtete vormi, mille kaudu tarbijate ühistud ostavad üheskoos hulgihinnaga kaupu ja mõnel juhul oma tehaseid. Alternatiivina võivad nad olla ühistuühingute liikmed.
Tarbijakaitsealane koostöö on keskendunud ühisturule ökonoomika vallas.
Ajalugu.
Tarbekaubanduse ettevõtted tõusid esile tööstusrevolutsiooni ajal tööjõu liikumise osana. Kuna töökohad kolisid tööstuspiirkondadesse ja tööhõive sektorid vähenesid, hakkasid töötajad ise ettevõtteid organiseerima ja kontrollima. Töötajate ühistu põhjustas esialgu "kriitiline reaktsioon tööstuslikule kapitalismile ja tööstusrevolutsiooni ülemääradele". Mõnede töötajate kooperatiivide moodustamine oli mõeldud selleks, et "toime tulla ohjeldamatu kapitalismi ja töö palgajõu ebakindlusega".
Esimene dokumenteeritud tarbijaühistu asutati 1769. aastal vaevalt möbleeritud Fenwicki ida-Ayrshire'i suvilas, kus kohalikud hakkasid John Walkeri valgel esikambris laadima kaerajahu ja hakkasid seda soodsalt müüma, moodustades Fenwick Weavers Society. Järgnevate aastakümnete jooksul moodustasid mitu ühistut, sealhulgas Lennoxtowni sõbraliku kindlustust pakkuv ühing, asutatud 1812. aastal.
Ühistuliikumise aluseks olnud filosoofia tuleneb mõtlejate sotsialistlikest kirjutistest, sealhulgas Robert Owenist ja Charles Fourierist. Robert Owen, keda paljud pidasid ühistuliikumise isaks, kogus oma varanduse puuvillakaubanduses, ent uskus, et paneb oma töötajaid heasse keskkonda, kus on juurdepääs haridusele nii töötajatele kui ka nende lastele. Need ideed jõudsid edukalt New Lanarki, Šotimaa puuvillavabrikutes. Siin avati esimene kooperatiivne pood. Selle edukuse tagajärjel leidis ta idee luua "koostöökülad", kus töötajad tõmbavad end vaesusest välja, kasvatades ise oma toitu, tehes oma riided ja lõpuks muutuvad iseseisvaks. Ta püüdis moodustada selliseid kogukondi Šotimaal Orbistis ja Ameerika Ühendriikides New Hammonias, Indianas, kuid mõlemad kogukonnad põrusid.
Sarnased varasemad katsed tehti 19. sajandi alguses ja 1830. aastaks oli mitusada ühistut. Dr William King tegi Oweni ideed töökõlblikumaks ja praktilisemaks. Ta uskus väiksesse alustamisse ja mõistis, et töölisklassid peaksid ise oma ühistuid looma, nii et ta nägi enda rolli ühe juhina. Ta asutas igakuise perioodilise väljaandega nimega Co-operator, mille esimene väljaanne ilmus 1. mail 1828. Selles oli segu ühistu filosoofiast ja praktilistest nõuannetest poe kasutuselevõtu kohta, kasutades koostööpõhimõtteid.
Kaasaegne liikumine.
Esimene edukas organisatsioon oli 1844. aastal Inglismaal asutatud Equitable Pioneerite Rochdale'i Selts. Rochdale'i pioneerid kehtestasid "Rochdale'i põhimõtted", millel nad oma koostööd tegid. See sai aluseks kaasaegse ühistu liikumise arengule ja kasvule. Kuna tööstusrevolutsiooni mehhaniseerimine sundis üha rohkem kvalifitseeritud töötajaid vaesusse, otsustas selline kaubandusettevõte grupeerida, et avada oma poe, kes müüb toitu, mida nad muidu ei saaks endale lubada.
Pidades silmas koostöö eelnevaid ebaõnnestunud katseid, kujundasid nad nüüd tuntud Rochdale'i põhimõtteid ning nelja kuu jooksul püüdlesid nad ühe naela üleviimise eest inimese kohta kogusummas 28 naela kapitali. 21. detsembril 1844 avasid nad oma poe väga väikese valikuga – või, suhkru, jahu, kaerajahu ja mõned küünlad. Kolme kuu jooksul laiendasid nad oma valikut lisades tee ja tubakas ja varsti olid nad tuntud selle järgi, et nad pakuvad kõrgekvaliteedilisi ja odavaid kaupu.
Koostöörühm moodustati järk-järgult üle 140 aasta alates paljude sõltumatute jaemüügiettevõtete ühinemisest. 1863. aastal, kui kakskümmend aastat pärast Rochdale'i pioneeride ühistu avamist, käivitas Põhja-Inglismaa ühisassotsiatsiooni 300 individuaalset kooperatsiooni kogu Yorkshire'is ja Lancashire'is. 1872. aastaks sai see tuntud kooperatiivse hulgimüügiühinguna (CWS). 20. sajandi jooksul ühendati väiksemad ühiskonnad CWSiga, nagu näiteks Šoti ühistu hulgimüügiühing (1973) ja Lõuna-linnalähirühmitus (1984). 
Juhtimine ja käitamine.
Tarbijaühistud kasutavad demokraatliku liikme kontrolli ühist põhimõtet või üks liige / üks hääl. Enamikul tarbijaühistutest on direktorite nõukogu, kes on valitud liikmete seast ja liikmete poolt. Juhatus on tavaliselt vastutav töötajate hõivamise eest ja tagab, et ühistu vastab oma eesmärkidele, nii finants- kui ka muul viisil. Demokraatlikud funktsioonid, nagu juhatuse liikmete avaldamine või tagasivõtmine, võib olla kodifitseerida ühistu põhikirjas või korraldusdokumendis. Enamikul tarbijaühistutest korraldatakse regulaarseid liikmekohtumisi (sageli kord aastas). 
Suurte tarbijate koostöövõimalused toimivad sarnaselt mis tahes muu tegevusega ja nõuavad töötajaid, juhte, ametnikke, tooteid ja kliente, et hoida uksi lahti ja ettevõtted töötaksid. Väiksemates ettevõtetes on tarbijad / omanikud sageli ka töölised. Tarbijate ühistud võivad ettevõtte käivitamisel ja koostöö tegemisel oluliselt erineda, kuid selleks, et olla kindel tarbijate ühistööstusele, peaks ettevõte järgima Rochdale'i põhimõtteid. 
Rahastamine ja kapitali akumuleerumine.
Ühistu pakutavate kaupade ja / või teenuste tarbijad on sageli ka need isikud, kes on esitanud selle ettevõtte käivitamiseks või ostmiseks vajaliku kapitali. 
Tarbijate ühistute ja muude ettevõtlusvormide peamine erinevus seisneb selles, et tarbijate ühistu eesmärk on pakkuda tarbijatele / omanikele madalaima hinnaga kvaliteetseid kaupu ja teenuseid, mitte müüa kaupu ja teenuseid kõige kõrgemate hindadega, mida tarbija on nõus maksma. Praktikas tarbijate ühistud hindavad kaupu ja teenuseid konkurentsivõimeliste turumäärade alusel.
Kui kasumit tootvas ettevõttes käsitletakse kulude (sealhulgas tööjõu jms) ja müügihinna vahelist erinevust investorite rahalise kasu suhtes, võib tarbija omandis olev ettevõte seda säilitada, et koguda ühisesse omandisse kuuluvat kapitali, jagada selle tarbija sotsiaalsete eesmärkide saavutamiseks, või maksta selle summa tarbijale / omanikule ülemaksena. (Akumuleeritud kapitali võib hoida reservina või investeerida kasvu kui käibekapitali või põhivarade, näiteks seadmete ja hoonete ostuks.)
Kuigi mõned väidavad, et tulude ülejääk tuleb tagasi tarbijale omanikele, tuleks maksud samastada sellega, mis on ettevõtte aktsionäridele makstavate dividendid, kuid teised väidavad, et tarbijaühistud ei tooda kasumit tavapärase määratluse järgi ja samasuguseid maksustamisstandardeid ei kohaldata.
Probleemid.
Kuna tarbijaühistuid juhitakse demokraatlikult, on nende suhtes samad probleemid, mis on tüüpilised demokraatlikule valitsusele. Selliseid raskusi saab leevendada, andes liikmetele / omanikele sageli usaldusväärseid õppematerjale praeguste äritegevuse tingimuste kohta. Lisaks, kuna tarbijaühistud kuuluvad kaupade või teenuste kasutajatele selle toote või teenuse tootjate vastu, võivad töötajate ja ühistu vahel tekkida samasugused tööjõuküsimused nagu mis tahes teises ettevõttes. See on üks tarbijaühistute kriitika töötajate kooperatiivide kasuks.
Sotsiaalsete eesmärkide elluviimine.
Tarbijakooperatiivide moodustamisest – paljudest poliitilistest vaatenurkadest – on paljud ühiskondlike eesmärkide saavutamise lahutamatuks osaks. 
Seega Rochdale Pioneersi asutajaliige, kes asutas 1844. aastal Inglismaal ühe esimesi tarbijaühistuid, avaldas nägemust, mis läks kaugemale lihtsast poodest, millest nad alustasid:
"Nii kiiresti kui võimalik, jätkab see ühiskond tootmist, levitamist, hariduse ja valitsuse volitusi või ehk teisisõnu loob ühist huvide iseseisvat kodukogukonda või aitab teisi ühiskondi selliste kolooniate rajamisel."
Beatrice Webbi kirjutistel kujundatud ühistu föderalistid toetasid tarbijaühistute loomist sotsiaalse reformi saavutamise vahendina. Nad ootasid arengut, pakkudes laialdasi eeliseid, sealhulgas majanduslikku demokraatiat ja õiglust, läbipaistvust, toote puhtust ja tarbijate majanduslikku kasu.
Neo-kapitalistliku majandusõpetuse eesmärgiks on üle kanda peaaegu kõik valitsuse poolt pakutavad avalikud hüved ja mis tahes suurte eraomandis olevate monopolide ümberkujundamine tarbijaühistuteks. 
Näited.
Suurbritannia.
Ühendkuningriigis tegutseb üks maailma suuremaid tarbijakooperatiivide föderatsioone Co-opina, mis koos tegutseb üle 5500 Co-opi kaubamärgiga tegeleva haru filiaalide, sealhulgas Co-op Food (Ühendkuningriigi kuues suurim supermarketite kett), Co- op Funeralcare, Co-op Travel, Co-op Legal Services ja Co-op Electrical. Kooperatiivgrupp on suurim neist ettevõtetest, kellel on üle 4500 turustusvõimaluse ja tegutseb kollektiivse ostuprofiili raames.
Austraalia.
Austraalia suurim tarbijaühistu, mis asutati 1958. aastal üliõpilaste poolt, on University Co-operative Bookshop Ltd, kes on Austraalias suurim õppe-, kutse- ja elukestva õppe vahendite pakkuja. Koostöös on rohkem kui lihtsalt raamatukauplused, seal on üle 40 Austraalia filiaali, ulatuslik veebisait ja Interneti-ühendus, kuna veebis pakutakse arvukalt lisateenuseid ja üle 1,3 miljoni eluaegse liikme. 
1946. aastal asutatud Wine Societyil (Austraalia Veinitarbijate Ühistu Selts) on nüüd üle 58 000 liikme. Samuti toodab ja müüb liidumaade sildi all kõrgemaid veine, korraldab laiaulatuslikke veinivalmistuskursusi ja tunnustab noorte veinitootjate tippkvaliteeti.
Euroopa.
Iirimaal on Dublin Food Coop tegutsenud alates 1983. aastast.
Skandinaavias lõid Norra, Rootsi ja Taani riiklikud koostöös 2002. aasta jaanuaris Coop Nordeni, kuid lagunesid 2008. aastal uuesti.
Itaalias oli Coop Italia kett, mille moodustasid paljud sub-ühistud, 2005. aastal 17,7% toidukaupade turust.
Soomes kuulub S-gruppi 22 piirkondlikku ühistut ja 19 kohalikku ühistut, mis omakorda kuuluvad nende klientidele. 2005. aastal võitis S grupp oma lähima konkurendi Kesko Oyj üle 36% jaemüügitarvikute müügist, võrreldes Kesko 28%-ga. 
Prantsusmaal Coop Atlantique on 7 hüpermarketi, 39 supermarketit ja umbes 200 mugavus poodi. 
Jaapan.
Jaapanil on üsna suur ja hästi arenenud tarbijaühistu liikumine üle 14 miljoni liikmega. Ainult jaemüügi kooperatsioonidel oli ühendatud käive 2,519 triljonit jeeni (21,184 miljardit USA dollarit [turgude vahetuskursid seisuga 11/15/2005]) 2003/4. aastal. Jaapanis on Hyōgo prefektuur Co-op Kobe (コ ー プ こ う べ) suurim Jaapani jaemüügi ühistu ning üle 1,2 miljoni liikmega on see üks maailma suurimaid ühistuid. Lisaks jaemüügikohtadele on veel meditsiini-, eluaseme- ja kindlustuskoostöötele kaasatud institutsioonide (töökohapõhistele) koostööga kooliõpetajate koostöö, mis põhineb ülikoolil kooperatsioonidele.
Ligikaudu üks viiest Jaapani leibkonnast kuulub kohalikule jaemüügi kooperatsioonile ja 90% kõigist koostööfoorumi liikmetest on naised. Peaaegu 6 miljonit leibkonda kuulub ühele 1788 000 Han rühmale (Jaapani tarbijate ühistute liit, 2003). Need koosnevad naabruses asuvast rühmast, mis koosneb viiest kuni kümnest liikmest, kes esitavad kombineeritud iganädalase tellimuse, mis seejärel toimetatakse järgmisel nädalal veokiga neile. Viimastel aastatel on Jaapani tarbijakoostöö olnud eriti tugev kogukonnaga põllumajandusega, kus värskeid tooteid saadetakse otse tootjatele tarbijatele ilma turugu läbimata.
Mõned koostöövõimaluste organisatsioonid, näiteks Tokyo metropoli ja Kanagawa prefektuur, haldavad oma kohalikke erakondi alates 1970. aastatest; tavaliselt nimetab ennast "Võrgu liikumine" ("Tokyo Seikatsusha" (see tähendab 'elavate inimeste') võrk, Kanagawa võrgu liikumine jne). Nad sõltuvad tarbijate liikumisest, feminismist, regionaalsusest ja eelistavad tuumarelvastust. Need osapooled hoiavad väikseid, kuid kindlaid sektsioone prefektuuri ja kohalike omavalitsusüksuste koosseisus. 
Põhja-Ameerika.
Ameerika Ühendriikides on Seattle'i PCC (Puget Consumers Cooperative) looduslikud turud suurim tarbija omanduses olev toidu ühistu. Toiduühistu kataloogi haldab rahvuskooperatiivide toidukäitlejate ühing. 
Seattle'is asuv R.E.I., mis on spetsialiseerunud välispordivahenditele, on Ameerika Ühendriikide suurim tarbijaühistu.
Samuti on Kanadas üks suuremaid tarbijakaubanduse ettevõtteid, kes tegelevad kohaliku jaekaubandusettevõtte Mountain Equipment Co-op (MEC) tootmisega. Kanada Prairie provintsides ja Briti Columbia piirkonnas on bensiinijaamad ja toidupoed Co-Opi kaubamärgi all.
Kõik Ameerika Ühendriikide ja Kanada krediidiühistud on finantskooperatiivid. 
Kariibid.
Puerto Ricos tegutsevad mitmed Supermercados Fam Coop.