tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Axel de Vries

Axel de Vries (16. juuni 1892 Adila – 24. jaanuar 1963 Bonn) oli Eesti ja Saksa poliitik ning ajakirjanik.
Axel de Vries õppis Tallinnas Eestimaa Rüütli- ja Toomkoolis ning jätkas haridusteed Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, kuuludes korp. Estonia ridadesse. 
1918. aastal mõistsid bolševikud ta surma, kuid de Vries pääses Petrogradi vanglast (koos kindral Aleksander Tõnissoniga) esimese Saksa okupatsiooni ajal. Võitles Eesti Vabadussõjas Balti rügemendi ridades ning sai Vabadussõja medali.
Ta oli abielus Werner Zoege von Manteuffeli tütre Elisabethiga.
Axel de Vries valiti 1921. ja 1923. aasta Tallinna linnavolinike valimisel Tallinna linnavolinikuks Saksa-Balti Erakonna nimekirjast.
Axel de Vries oli II Riigikogu liige ja seal ka kaitsekomisjoni liige. Ta asus II Riigikogusse 9. aprillil 1924 sealt tagasi astunud Gerhard Kress asemele. Axel de Vriesi vanem vend Franz de Vries (9/22. aprill 1890 – 4. veebruar 1938) oli arhitekt ja Tallinna Linnapanga nõukogu liige Tallinnas.
A. de Vries oli aastatel 1921–1934 ajalehe Revaler Bote (aastast 1935 Revalsche Zeitung) ja 1934–1940 ajalehe Estländische Zeitung peatoimetaja, kuni baltisakslaste ümberasumiseni. 1926. aastal, kui Riigikohus otsustas, et kuna Eestimaa rüütelkonna õigused on riigile üle läinud, siis tuleb ka Toomkirikut vaadelda kui riigi omandust. Siseministeerium nõudis, et Tallinna Toompea saksa koguduse esindajad annaksid Toomkiriku üle. Kiriku esindajad aga kohale ei ilmunud ja keeldusid kiriku võtit välja andmast. Sõja- ja siseminister kindral Jaan Soots andis politseile käsu kiriku uksed lukkseppade abiga lahti murda. Eesti suurim saksakeelne päevaleht Revaler Bote ilmus sel puhul musta leinaraamiga ning sügisel karistas siseminister ajalehe vastutavat väljaandjat Axel de Vriesi aresti ja rahatrahviga.
Ümberasumise korras sattus Axel de Vries Ravitshi kreisi, kust ta peatselt mobiliseeriti 1941–1944 Wehrmachti ja teenis Teises maailmasõjas sõjaväe administratiivnõunikuna Idarindel võitleva kesklõigu staabi juures. 
Axel de Vries oli Balti kaasmaalaskonna esimees 1962. aastast kuni surmani ja Saksa Liidupäeva liige. Saksa liidupresident andis talle Saksa teeneteristi kõrge järgu.
Femunden

Femunden ehk Femund ehk Femundsjø on järv Norras põhiliselt Innlandeti maakonna Engerdali valla ja vähemal määral sama maakonna Osi valla ning Trøndelagi maakonna Rørosi valla territooriumil Rørosist kagus Rootsi piiri lähedal.
Femunden on pindalalt kolmas järv Norras (203,48 km²). Enne Røssvatneti ülespaisutamist oli Femunden pindalalt teisel kohal.
Pikkus põhjast lõunasse on umbes 60 km. Laius on 2...9 km.
Suurim sügavus on 150 m, ruumala umbes 6 km³.
Veepind paikneb 662 m kõrgusel merepinnast.
Järvest idas, järve ja Norra-Rootsi piiri vahel on Femundsmarka rahvuspark.
Järves elab palju meriforelli ja merisiiga.
Turismiperioodil sõidab järvel reisilaev Fæmund II, mis peatub Femundsendenis, Buvikas, Elgås, Revlingenis, Jonasvollenis, Haugenis, Femundshyttas, Røas ja Sørvikas.
Erik Oxenstierna

Krahv Erik Axelsson Oxenstierna af Södermöre (13. veebruar 1624 Fiholmi mõis, Eskilstuna lähedal – 23. oktoober 1656 Frauenburg, Preisimaa) oli Rootsi riiginõunik ja Rootsi riigikantsler.
Sündis Smålandis asunud Södermöre krahvi, Kimito ja Nynase vabahärra, Fiholmi ("") ja Tidö härra, hilisema kuninganna Kristiina eestkostevalitsuse juhi ja Rootsi riigikantsleri Axel Gustafsson Oxenstierna af Södermöre (1583–1654) ja Anna Bååti (1579–1649) pojana, kes oli hertsog Karli nõuniku Åke Johansson Bååti ja Christina Trolle tütar. 
Ta oli 1642 aastal Uppsala Ülikooli rektor ("rector illustris"). Aastatel 1646 kuni 1652 Tallinna ja Eestimaa kuberner, ning Rootsi riigikantsler 1654. aastast. 1655. aastast Preisimaa kindralkuberner.
Ta suri Frauenburgis Preisimaal ja maeti Jäderi kirikusse (rootsi "Jäder kyrka") Södermanlandis.
Eesti alal kuulus talle teiste hulgas krahv Claes Tottilt ostetud Läänemaa Kirbla kihelkonna Keskküla mõis, 1651. aastal kingitud Vohnja ("Fonal") ja Vatku ("Watküll") ja isalt 1654. aastal päritud Vanamõisa ("Wannamois") mõis. 
Perekond.
Abiellus 10. septembril 1648 Elsa Elisabeth Brahega (1632–1689), kes oli riiginõuniku ja sõjaväelase krahv Nils Brahe (1604–1632) ja Anna Bielke (1603–1643) tütar. Abielust sündisid:
Tema sugulane (isa onupoeg) Gabriel Bengtsson Oxenstierna (1586–1656) oli aastatel 1645–1647 Liivimaa kindralkuberner.
Tuulest viidud (film)

"Tuulest viidud" ("Gone with the Wind") on 1939. aastal valminud Ameerika Ühendriikide mängufilm, mis põhineb Margaret Mitchelli 1936. aasta samanimelisel romaanil. Filmi tootis David O. Selznicki Selznick International Pictures ja lavastas Victor Fleming. Peaosi mängivad Vivien Leigh (Scarlett), Clark Gable (Rhett), Leslie Howard (Ashley) ja Olivia de Havilland (Melanie). Filmimuusika autor on Max Steiner.
Filmi tootmine sattus kohe alguses raskustesse. Filmimine viibis kaks aastat, kuna Selznick soovis kindlustada Rhett Butleri rolli Gable'ile ning Scarlett O'Hara rolli soovijaid oli koguni 1400. Scarletti rolli kandideerisid teiste seas Joan Crawford, Norma Shearer ja Katharine Hepburn. Sidney Howardi kirjutatud algset stsenaariumi parandati palju, et kohandada see sobivale pikkusele. Võtted algasid 26. jaanuaril 1939 ja lõppesid 1. juulil. Algne lavastaja George Cukor vallandati varsti pärast võtete algust ja uueks lavastajaks määrati Victor Fleming, kes väsimuse tõttu andis lavastamise mõneks ajaks üle Sam Woodile.
Film esilinastus 15. detsembril 1939 Atlantas Loew's Grand Theatre'is, kuhu oli kogunenud umbes 300 000 inimest. Filmi pälvis kriitikutelt positiivseid hinnanguid, kuid mõned leidsid, et film on oluliselt puudulik ja ülespuhutud. Kiideti rollijaotust ja paljud kriitikud arvasid, et oli Vivien Leigh sobis Scarletti rolli ülimalt hästi. 1940. aasta Oscarite jagamisel sai film 13 nominatsioonist kaheksa auhinda, sh parima filmi, parima lavastaja, parima kohandatud stsenaariumi ja parima naispeaosatäitja kategoorias. Parima naiskõrvalosatäitja auhinna võitnud Hattie McDaniel oli esimene Oscariga pärjatud afroameeriklane. Filmi oli tohutult populaarne. See on kõigi aegade suurimaga kassatuluga film, kui arvesse võtta inflatsiooni.
Samas on film pälvinud ka kriitikat. On ette heidetud, et see õigustab rassilisi stereotüüpe.
Filmi peetakse üheks kõigi aegade parimaks. Ameerika Filmiinstituut valis selle 1998. aastal sajandi parimate filmide seas neljandale kohale. Aastal 1989 tunnistati film kultuuriliselt oluliseks ning kanti USA Kongressi raamatukogu Riiklikku Filmiregistrisse.
Auhinnad.
Oscar (1940)
Oskar Amberg

Oskar Amberg (29. detsember 1878 Meeri vald, Nõo kihelkond, Tartumaa – 24. oktoober 1963 Lübeck) oli Eesti poliitik, insener ja ettevõtja. Ta kuulus Kristlikku Rahvaerakonda.
Haridus.
Ta õppis aastatel 1899–1904 Riia Polütehnilises Instituudis, mille lõpetas diplomeeritud masinaehitusinsenerina. Ta kuulus korp! Vironia ridadesse.
Inseneri ja ettevõtjana.
Ta hakkas oma Tallinna silikaattelliskivi vabrikus O. Amberg ja Ko esimesena Eestis valmistama silikaattelliskive. Tänu Eestis alustatud Peeter Suure merekindluse ehitamisele, mille mitmete erifunktsiooniliste rajatiste tarbeks läks vaja suures koguses silikaattelliseid ja lisaks laevaehitustehastele ja Peeter Suure sõjasadamale sai Ambergi tehase toodangu üheks peamiseks tellijaiks Venemaa keisririigi sõjavägi. 
Tallinna silikaattelliskivi vabriku O. Amberg ja Ko silikaattellistest ehitatud Estonia teatrihoone valmis 1913. aastal. Vabrikant Oskar Amberg kuulus samuti Estonia osaühenduse juhatusse.
Randsfjorden

Randsfjorden on järv Norras Innlandeti maakonna Grani, Søndre Landi ja Nordre Landi valla ning Akershusi maakonna Jevnakeri valla territooriumil.
Järve pindala on 140 km². See on pindalalt neljas järv Norras.
Järv on põhja-lõuna suunas piklik ja kitsas. Selle pikkus on 75 km, laius 1–3,5 km. Suurim sügavus on 131 m, järve maht on 7 km³.
Veepinna kõrgus merepinnast on 134 m.
Järve põhjaossa suubub Etna jõgi, millesse umbes 5 km enne suuet suubub Dokka. Järve lõunaküljes voolab sellest välja Randselva jõgi, mis suubub Tyrifjordenisse.
Islandi kroonik Snorri Sturluson on kirja pannud loo, kuidas Hadelandist külaskäigult naasnud Halfdan Must, Norra esimese kuninga Harald Kaunisjuukse isa, sõitnud talvel hobuse ja kelguga just üle selle järve, vajunud läbi jää ning uppunud.
Kuigi järve nimes sisaldub sõna "fjord", mis tähendab tavaliselt soolase veega merelahte, on Randsfjorden siiski magedaveeline järv.
Tyrifjorden

Tyrifjorden on järv Norras Buskerudi maakonnas Modumi, Lieri, Ringerike ja Hole valla territooriumil Hønefossist pisut lõuna pool.
Tyrifjorden on pindalalt viies järv Norras. Selle pindala on 137,21 km².
Järve maht on 13,04 km³ ja suurim sügavus 288 m.
Järv asub 63 m kõrgusel merepinnast.
Järvel on omapärane neljaharuline kuju. Kirdes on kitsa Storøysundeti taga madal Steinsfjorden. Kagus on Holsfjorden, mis ulatub otsamoreenivallini Syllingis. Loodes on Nordfjorden, millesse suubuvad Storelva ja Sogna. Edelaharust voolab välja Drammenselva, mis suubub Drammensfjordenisse.
Põhja pool on Ringeriksbygdene, lääne ja lõuna pool on metsaga kaetud künkad, millest järve pool on põllud.
Järv on väga liigirikas.
Järves asub Utøya saar, kus 2011. aastal toimus üle 84 inimelu nõudnud veretöö.
Viktor Roovere

Viktor Roovere (kuni 1935 Viktor Rotenbork; 19. oktoober 1898 Jõgeveste, Valgamaa – 19. august 1964 Göteborg) oli Eesti politseinik ja sõjaväelane.
Elukäik.
Viktor Roovere osales Vabadussõjas, oli 6. jalaväepolgus. Seejärel õppis Sõjakooli esimesel suurtükiväe ohvitseride kursusel, mille lõpetamisel ülendati lipnikuks ning määrati teenima soomusrongide diviisi. Teenis laiarööpmelistel soomusrongidel 3 ja 6. Vabadussõja lõppedes teenis kuni 1921. aastani soomusrongide suurtükiväedivisjonis adjutandina.
Ta lõpetas 1921. aastal Valga Poeglaste Gümnaasiumi ning õppis aastatel 1921–1925 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas (lõpetas ülikooli). 1926. aastal lõpetas ka Politseikooli. Ta oli üliõpilasseltsi Liivika vilistlane.
Töötas 1924–1925 politsei ja kohtu kantseleitöödel. 1926. aastast oli Tartu III jaoskonna politseikomissar. Aastatel 1927–1928 oli ta Võru-Petseri, 1928–1934 Tallinna-Harju ja 1934–1940 ja 1941–1944 Tartu-Valga prefekt.
Roovere jäi teise Nõukogude okupatsiooni ajal (1940–1941) ainsa Eesti prefektina arreteerimata (varjas end). 1944. aastal põgenes Rootsi.
Arthur Buxhoevden

Peter Eugen Arthur von Buxhoeveden VR I/2 (Saksamaal Peter Eugen Arthur Baron von Buxhoeveden, 16/28. märts 1882 Muratsi mõis Kuressaare kreis Venemaa Keisririik – 27. november 1964 Karlsruhe Saksamaa Liitvabariik) oli Venemaa Keisririigi ja Eesti sõjaväelane (kolonel).
Elulugu.
Peter Eugen Arthur Buxhoeveden oli lõpetanud Tveri ratsaväekooli kornetina, võttis osa I maailmasõjast Venemaa Keisririigi Vene Keiserliku Armee koosseisus Saksa-Austria rindel, tõusis rittmeistriks ja teenis välja Püha Vladimiri IV järgu ohvitseriristi, Püha Vladimiri IV järgu, Püha Stanislavi ordeni III, II järgu ning Püha Anna IV, III ja II järgu, Püha Georgi risti IV järgu ordeni. 
Pärast Eesti iseseisvumist ja Eesti Vabadussõja algust teenis Eesti sõjaväes (kaitseliidus ja eesti väeosades, mitte baltisakslaste Balti pataljonis), osales Vabadussõjas, 1918. aasta novembris astus ta vabatahtlikult Saarte Kaitseliitu ja viidi üle Tallinna, kus oli Vabadussõja ajal 2. ratsaväepolgus ja ratsapolkude tagavaraeskadroni ja -divisjoni ülem. 
Pärast Vabadussõda oli ta allohvitseride kooli ratsaväe õppeeskadroni ülem, Kindralstaabi Kursuste, hiljem Kõrgema sõjakooli lektor, ratsaväeinspektor ja aastatel 1923–1928 sõjaministri vanem käsundusohvitser.
1920. aastal ülendati Arthur Buxhoeveden kolonelleitnandiks ja 1924. aastal koloneliks, talle anti I liigi 2. järgu Vabadusrist ja Läti Karutapja III järgu orden.
Läinud erru 1928. aastal, tegeles Arthur Buxhoeveden Muratsis põllumajandusega, juhatas algusest lõpuni Eesti Vabadussõjalaste Liidu Saaremaa osakonda. Vabariigi Valitsuse otsusega 30. jaanuarist 1935 nr. XI lubati Pikalaenu Pangal kustutada temale antud riiklikud laenud kokku 880 krooni ulatuses. Kuni 25. juunini 1940 oli ta Sõjavägede Varustusvalitsuse hobusekasvatuse nõunik. 1941. aastal lahkus Nõukogude Liidu ohust tingituna "Nachumsiedlungi (Umsiedlung)" järelümberasumise käigus baltisakslastega Saksamaale.
Sõjajärgsel Saksamaal oli ta veel tegev Eesti sõjapõgenike ja sõdurite organiseerimisel. Arthur von Buxhoeveden suri Karlsruhes 1964. aastal.
12. septembril 2014 maeti tema ja ta abikaasa põrm ümber Kaitseväe kalmistule.
Konstantin Kanep

Konstantin Kanep VR II/3 (22. september 1893 Pärsama vald, Karja kihelkond, Saaremaa – 26. juuni 1965 Lund, Rootsi) oli Eesti sõjaväelane (kolonel, 1938).
Konstantin Kanep lõpetas 1916. aastal II Oranienbaumi lipnikukooli ja teenis Esimeses maailmasõjas 2. tagavarapolgus rooduülemana ja 12. armee staabis.
1917. aastal astus Eesti rahvusväeosade 1. eesti jalaväepolku, 1918. aasta novembris oli Kaitseliidu Saaremaa maleva, Leisi malevkonna Pärsama roodu ülem. 
1918. aasta detsembris oli Järva löögipataljoni ülem ja osales Järvamaa kaitsepataljoni ülemana ning 1. Eesti polgu ja 7. jalaväepolgu ning Soomusrongide diviisi soomusautode kolonni rooduülemana Vabadussõjas. 
Vabadussõja järel teenis Sakala jalaväerügemendi III pataljonI ülemana ja Sõjaväe staabi Korraldusvalitsuses.
Alates 1925. aastast oli Konstantin Kanep Tallinna Garnisoni Toompea lossi komandant.
17. juunil 1940 olid Kanep ja kolonelleitnant Oskar Kurvits kaks kõige kauem Eesti sõjaväes teeninud ohvitseri.
Arnold Ree

Arnold Ree (4. märts (vkj)/ 17. märts 1913 Tallinn – 21. veebruar 1990 Tallinn) oli eesti poksija.
Ree oli 1939. aastal Eesti meister poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg). 
Ree töötas Tallinnas metallitreialina, alates 1939. aastast ametikoolis õpetajana.
Erhard Loit

Erhard-Alfons Loit (ka Erhard-Alfonso; perekonnanimi kuni 8. aprillini 1937 Misler; 9. aprill (vkj)/ 22. aprill 1908 Helsingi – 12. juuli 1982 Tallinn) oli eesti poksija ja poksitreener.
Ta hakkas poksima 1928. aastal Tallinna Spordis.
Loit oli keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) kahekordne Eesti meister (1930 ja 1931).
Ta osales Eesti–Soome maavõistlusel poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 72,6 kg), mõlemal korral oli ta vastane Hannes Koivunen. 1930. aastal ta võitis selle kohtumise ning 1932. aastal kaotas ta selle kohtumise.
Loit oli hiljem poksitreener Tallinna Kalevis. Tema õpilaste hulgas olid Raimond Turja, Harald Nurk jt.
Konstantin Jalari

Konstantin Jalari (kuni 27. jaanuarini 1939 Konstantin Jegorov; 2. oktoober (vkj)/ 15. oktoober 1907 Keila – detsember 1987 Tallinn) oli eesti poksija.
Ta sai kukk-kaalus (kuni 118 naela ehk 53,5 kg) Eesti meistrivõistlustel aastatel 1927 ja 1928 2. koha ning oli sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) kokku kahekordne Eesti meister aastatel 1930 ja 1931.
Artur Maasik

Artur Maasik (Rahvastikuregistri nimekuju Arthur Masik; 29. jaanuar (vkj)/11. veebruar 1906 Tallinn – 18. detsember 1937 Tallinn) oli eesti poksija ja jalgpallur.
Maasik oli poksis kokku kolmekordne Eesti meister – aastatel 1925 ja 1926 kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) ja 1929. aastal kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg). 
Ta osales kolm korda Eesti ja Soome maavõistlusel ning kaotas oma kohtumised kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) aastatel 1926 ja 1927 ning kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 1928. aastal.
Ta sai Eesti meistrivõistlustel jalgpallis Tallinna ESS Kalevi koosseisus 1925. aastal ja Tallinna VK Merkuri koosseisus 1928. aastal hõbemedali.
Elas umbes aastatel 1929–1935 Ameerika Ühendriikides, kus üritas lüüa läbi ka elukutselise poksijana. Teave tema sealsete poksikohtumiste kohta pole seni leidnud kinnitust.
Isiklikku.
Tema vend oli kergejõustiklane Alfred Maasik.
Rudolf Kott

Rudolf Kott (õieti Rudolf-Martin; 17. jaanuar 1906 – 13. september 1977 Tallinn) oli eesti poksija.
Kott oli poolraskekaalus (kuni 79,4 kg) Eesti meister (1927).
Marie Antoinette (täpsustus)

Marie Antoinette
Tema elust on tehtud mitu filmi:
muusikal:
ning kirjutatud raamatuid:
1929. aasta Oscari auhinnad

1929. aasta Oscari auhinnad ehk 1. Ameerika Filmikunsti ja -teaduste Akadeemia auhinnad jagati 16. mail 1929. aastal Ameerika Ühendriikides Los Angeleses Roosevelti hotellis. Oscari auhindadega tunnustati valikut 1927. ja 1928. aastate parematest filmidest.
Võitjad anti teada kolm kuud enne auhindade üleandmist ning tseremoonia kestis umbes 15 minutit. Õhtujuhid olid Douglas Fairbanks ja William C. DeMille.
Esimesed elutöö-Oscari said Charles Chaplin ja Warner Brothers.
Võitjad ja kandidaadid.
Oscari auhindu jagati 12 kategoorias.
"Võitjad on loetletud esimesena ja paksus kirjas."
Finnairi lend 405

Finnairi lend 405 oli Soome lennufirma Finnairi lend Oulust Helsingisse, mis kaaperdati 30. septembril 1978. See oli Soome esimene lennukikaaperdamine.
Sündmuste käik.
37-aastane Soome ärimees Aarno Lamminparras kaaperdas Finnairi Super Caravelle'i lennuki, mis oli teel Oulu lennujaamast Helsingisse Vantaa lennujaama. Seal laskis ta vabaks kõik lennuki pardal olnud 44 reisijat. Pärast seda lendas lennuk tagasi Oulusse, kus kaaperdajale maksti 675 000 Soome marka, mida ta varem oli nõudnud. Siis lendas lennuk tagasi Helsingisse, kus Lamminparras laskis vabaks ülejäänud reisijad ja käskis lennata Amsterdami. Pärast seda lendas lennuk tagasi Oulusse.
Seejärel läks Lamminparras koju ja järgmisel päeval ta vahistati. Talle mõisteti 7 aasta ja 1 kuu pikkune vanglakaristus.
Snåsavatnet

Snåsavatnet on järv Norras Trøndelagi maakonnas Steinkjeri ja Snåsa vallas. 
Järve pindala on 122 km². Ta on pindalalt maakonna suurim ja Norra kuues järv. Järv on umbes 40 km pikk ja keskmiselt 3 km lai.
Suurim sügavus on 121 m. 
Veehoidla veetase on reguleeritav vahemikus 21,03...22,43 m üle merepinna.
Järve voolab sisse mitu jõge. Järve edelaotsast algav Byaelva viib vee läbi Steinkjeri Trondheimi fjordis paiknevasse Beitstadfjordenisse. 
Järve on tekitanud jääst tingitud erosioon.
Tunnsjøen

Tunnsjøen (lõunasaami "Dåtnejaevrie") on järv Norras Trøndelagi maakonnas Røyrviki ja Lierne vallas Namdaleni ja Norra-Rootsi piiri vahel.
Järve pindala on 100,09 km².
Järve suurim sügavus on 222 m ja maht 8,68 km³.
Veepind asub 358–353 m kõrgusel merepinnast.
Tunnsjøeni järves asub Gudfjelløya saar (saami "Tjåehkere"). Saare kõrgeim punkt on 812 m kõrgusel merepinnast ning 454 m kõrgemal järvepinnast. Tegemist on Norra kõrgeima järvesaarega. Saarel on vana saami ohvripaik.
Tunnsjøen on ülespaisutatud. Ta on kõige madalam ülespaisutatud järvede reas. Sealt voolab välja Namseni jõgi.
Nime teine pool on määrava artikliga vorm sõnast "sjø". Nime algusosa tähendus pole teada.
Limingen

Limingen (lõunasaami "Lyjmede") on järv Norras Trøndelagi maakonnas Røyrviki ja Lierne vallas.
Järve pindala on 93 km².
Sügavus on 192 m ning keskmine sügavus umbes 87 m. Järve maht on 8,34 km³.
Järv on üles paisutatud. Reguleeritav veepind asetseb 418...409 m kõrgusel merepinnast.
Røyrviki jõgi (norra "Røyrvikelva") suubub järve põhjast Vektareni järve poolt. Jõgi on üles paisutatud ning selle vesi juhitakse Røyrvikis asuvasse Røyrvikfossi hüdroelektrijaama.
Limingenist voolab järve lõunaotsas Lierne valla Limingeni küla juures välja Linevasselva (Rootsi poolel on selle nimi Brännälven). Jõe vesi juhitakse Tunnsjøeni hüdroelektrijaama kaudu Tunnsjøenisse ning ka Rootsis asuvasse Linvasselvi hüdroelektrijaama. Linevasselva viib vee Kvarnbergsvattnetisse ning Rootsis voolavasse Faxälvenisse, mis on üks Ångermanälveni lähtejõgedest. Kvarnbergsvattnetil on Norra ja Rootsi ühine elektrijaam Linvasselv (25 MW). Peale selle on Limingen Øvre Namseni elektrijaamade läbivoolureservuaar.
Järve nime on oletuslikult seostatud vanapõhja sõnaga "lím" ('lubi').
Interlingua

Interlingua on rahvusvaheliseks suhtlemiseks loodud tehiskeel.
Keel loodi perioodil 1937 kuni 1951. Interlingua on üks kasutatavamaid tehiskeeli (esperanto ja ido kõrval).
Svalbardi leping

Svalbardi leping (norra keeles "Svalbardtraktaten") on rahvusvaheline leping, mis näeb ette Norra suveräänsuse Svalbardi üle. 
Traktaten näeb ette Norra "täieliku ja piiramatu suveräänsuse Svalbardi (Teravmägede ja Karusaare) üle ning Norra seaduste ja muude normatiivaktide kehtivuse seal. Samas on kõigi lepingule alla kirjutanud riikide kodanikel lubatud sinna elama asuda ning tegelda majandustegevusega, jahipidamise ja kalapüügiga.
Sõjaline kohalolek.
Svalbard ei ole demilitariseeritud ega neutraalne. Lepingu üheksanda artikli kohaselt peab Norra tagama, et saarerühmale ei ehitataks kindlusi ega mereväebaase ning saarerühma ei kasutataks ega lubataks kasutada sõjaga sarnastel eesmärkidel. Norra kaitseväe kohalolek saarerühmal on väike, piirdudes peamiselt rannikuvaatlusega.
Ajalugu.
Leping sõlmiti 9. veebruaril 1920 ning see jõustus 14. augustil 1925, kui selle olid ratifitseerinud Holland, Suurbritannia, Taani, USA, Itaalia, Prantsusmaa, Rootsi ja Jaapan. Nõukogude Liit oli veel rahvusvaheliselt tunnustamata, kuid selle sätted jõustati ka Nõukogude Liidu elanike jaoks. Hiljem ratifitseerisid lepingu teiste seas ka Nõukogude Liit ja Kanada. Aastaks 2006 oli lepingu ratifitseerinud 39 riiki.
1944. aastal tegi Nõukogude Liidu välisasjade rahvakomissar Vjatšeslav Molotov norra välisministrile Trygve Liele ettepaneku Svalbardi leping tühistada. Ta tegi ettepaneku, et Svalbardist saaks Norra ja Nõukogude Liidu kondomiinium ning Karusaar läheks Nõukogude Liidu valdusse. 1945. aastal tehtud uus ettepanek oli Norrale soodsam, kuid Norra ei nõustunud ka sellega.
Svalbardi lepingu allkirjastanud riigid.
Lepingu allkirjastanud riikide loetelu tähestiku järjekorras:
Synopsis

Synopsis oli progressiivset rokki viljelenud eesti instrumentaalansambel.
Ansambli asutas 1977. aastal Igor Garšnek. Esimeses koosseisus mängis klahvpille ka Andres Uibo, kes lahkus järgmisel aastal. 1980. aastal lisandusid trummar Andrus Kerstenbeck ja bassimängija Raul Vaigla.
1986. aastal anti välja omanimeline LP.
2021.aastal andis Synopsis välja 2 singlit, millel teeb kaasa Igori poeg Kaur Garšnek.
Jaak Arro

Jaak Arro (sündinud 19. juunil 1957 Tallinnas) on eesti maalikunstnik ja laulja.
Ta on lõpetanud 1984. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi maali erialal.
Jaak Arro on osalenud eesti kunstielus 1985. aastast: maalinud, korraldanud "performance"'eid, loonud ühiskonnakriitilisi nukufilme (1988, 1989 koos Rao Heidmetsaga). Tema esimene isikunäitus 1987. aasta kevadel Tallinna Kunstisalongis näitas, et eesti kunstiellu on tulnud uus isiksus, kelle taustaks on tolleaegne punkkultuur ja rokkansambli Päratrust tegevus. Näituse avamisel korraldati "performance" (koos Siim-Tanel Annusega) "Kunsti ärkamine". Samal aastal leidis aset veel üks "performance" Pärnumaal – "Maa. Tuul. Tuli. Vesi".
1990. aastatel taandus Jaak Arro loomingus olmelisus, teravus ja punk ning asemele tuli sügavam temaatika – eksistentsiaalsus. Algelemendid (maa, õhk, tuli, vesi), elu ja olemine, jõud ja igikestvus, minek läbi sünni, armastuse ja surma värava on kujunenud Jaak Arro põhiaineseks. Kujutatu müstilist tähendust rõhutab tema maalide valdavalt tume koloriit. Mõjukust lisab suur formaat. Nagu meie etnilises kultuuris oli meeste kunstiline eneseväljendus seotud puiduga, on ka Jaak Arro maalide oluliseks osaks massiivsed täispuidust raamid.
Jaak Arro on joonistanud ka karikatuure, mida on avaldatud ajakirjas Pikker 1978. aastal.
Ta on laulnud ansamblites Päratrust ja Vanemõde.
Isiklikku.
Tema abikaasa on Epp Maria Kokamägi, nende tütred on keraamik Liisu Arro ja kokk Anni Arro ning poeg on videokunstnik Johannes Arro.
Anni Arro

Anni Arro (sündinud 28. märtsil 1983) on eesti kokk ja saatejuht. 
Ta on kokana töötanud peamiselt kohvikutes Epp Maria Galerii kohvik Haapsalus, Kohvik Komeet ja Kukeke Tallinnas.
2008. aastast tegi ta TV3-s kokandussaadet "Meie annid". 
Isiklikku.
Anni Arro isa ja ema on maalikunstnikud Jaak Arro ja Epp Maria Kokamägi.
Anni Arrol ja Marko Erlachil on 2014. aastal sündinud tütar.
2004. aasta Oscari auhinnad

2004. aasta Oscari auhinnad ehk 76. Ameerika Filmikunsti ja -teaduste Akadeemia auhinnad jagati 1. märtsil 2004 Ameerika Ühendriikides Los Angeleses Kodaki teatris. Oscari auhindadega tunnustati valikut 2003. aasta parematest filmidest.
Oscari-õhtu juht oli Billy Crystal.
Võitjad ja kandidaadid.
Oscareid jagati 24 kategoorias.
 "Võitjad on loetletud esimesena ja paksus kirjas."
Parim meesnäitleja.
 "Saladuste jõgi" – Sean Penn 
Parim naisnäitleja.
 "Koletis" – Charlize Theron" 
Parim meeskõrvalosatäitja.
 "Saladuste jõgi" – Tim Robbins 
Parim naiskõrvalosatäitja.
 "Külmale mäele" – Renee Zellweger 
Parim lavastaja.
 "" – Peter Jackson 
Parim algupärane stsenaarium.
 "Tõlkes kaduma läinud" – Sofia Coppola 
Parim mugandatud stsenaarium.
 "" – Peter Jackson, Fran Walsh ja Philippa Boyens 
Parim operaatoritöö.
 " – Russell Boyd 
Parim kunstnikutöö.
 " – Grant Major, Dan Hennah ja Alan Lee 
Parimad kostüümid.
 " – Ngila Dickson and Richard Taylor 
Parim heli.
 " – Christopher Boyes, Michael Semanick, Michael Hedges ja Hammond Peek 
Parim filmimontaaž.
 " – Jamie Selkirk 
Parim helimontaaž.
 " – Richard King 
Parimad eriefektid.
 " – Jim Rygiel, Randall William Cook, Alex Funke and Joe Letteri 
Parim jumestus.
 " – Richard Taylor ja Peter King 
Parim filmilaul.
"Into the West" filmist " – Annie Lennox, Fran Walsh ja Howard Shore
Parim filmimuusika.
 " – Howard Shore 
Parim lühijoonisfilm.
 "Harvie Krumpet" 
Parim lühifilm.
 "Two Soldiers" 
Parim lühidokumentaal.
 "Tšernobõli süda" 
Parim dokumentaalfilm.
 "The Fog of War: Eleven Lessons from the Life of Robert S. McNamara" 
Parim võõrkeelne film.
 "Barbarite sissetung" (Kanada) 
Parim joonisfilm.
 "Kalapoeg Nemo" 
Eriauhinnad.
Oscari ülistusauhind.
Blake Edwards
Jeremy Davis

Jeremy Clayton Davis (sündinud 8. veebruaril 1985 Arkansases North Little Rockis) on USA bändi Paramore basskitarrist.
Hüljatud (täpsustus)

"Hüljatud" on 1862. aastal ilmunud Victor Hugo romaan.
Samanimelise romaani järgi on tehtud:
Øyeren

Øyeren on järv Norras Akershusi maakonna Lillestrømi, Rælingeni ja Enebakki valla ning Østfoldi maakonna Indre Østfoldi valla territooriumil Lillestrømist kagust.
Järve pindala on 73,27 km². Ta on pindalalt Norra järvede seas 13. kohal. Fetsundist läände jääva Svelletiga kokku on järv Norras pindalalt (84 km²) üheksas.
Suurim sügavus on 75,5 m.
Järv on üles paisutatud. Reguleeritav veepind asetseb 100,25...102,65 m kõrgusel merepinnast.
Järve kirdeossa suubub Glåma, moodustades Norra suurima järvedelta, milles on suured liivasaared. Delta saared eraldavad Øyereni põhjapoolsest madalast Svelletist, mida arvatakse mõnikord ka Øyeren osaks. Sinna suubuvad Nitelva ja Leira.
Kuni 1985. aastani parvetati järvel palke.
Et väljavool järvest on vähene ja järvest põhja pool on madalad tasased alad, on Glåma kõrge veeseisu ajal korduvalt olnud üleujutusi. Viimane üleujutus oli 1995.
Üleujutuste vältimiseks on rajatud väljavoolutunnel, mis viib vee Solbergfossi, kus on kõige kõrgemal asetsev elektrijaam järvest allavoolu.
Oyeren on Norra kõige liigirikkam järv. Seal elab vähemalt 25 liiki kalu. Järve põhjaosa hõlmab 62 km² suurune Nordre Øyereni looduskaitseala. Teada on üle 250 linnuliigi.
Jõesuudmes on Fetsund Lenser, kus varem sorteeriti parvetatavaid palke. Praegu on seal Akershusi populaarseim muuseum.
Järve nimi vanapõhjakeelne nimi "Øyir" on tuletatud sõnast "øy" ('saar'). Nimi on viitab saartele Glåma deltas.
Blåsjø

Blåsjø on järv (veehoidla) Norras Rogalandi maakonna Hjelmelandi ja Suldali valla ning Agderi maakonna Bykle valla territooriumil.
Järve pindala on 80,53 km². Ta on Norra järvede seas pindalalt üheksandal kohal. Rannajoone pikkus on 200,41 km.
Blåsjø veepind asetseb 1055 m (kõrgeim reguleeritud veetase) kõrgusel merepinnast. Järv on kasutusel veehoidlana Ulla–Førre hüdroelektrijaama jaoks.
Kasulik maht on 3105 miljonit m³. See vastab Norra suurimale talletatud energiahulgale (7777 TWh).
Blåsjø on moodustunud Hjelmelandi ja Hykle piiril paiknenud väikeste järvede ülespaisutamise tagajärjel.
Et veemasse paigal hoida ning loomulikku väljavoolu takistada, on ehitatud mitu tammi, millest suuremad on Storvassdemningen ja Oddatjørndemningen.
Kirdemaa

Kirdemaa (norra "Nordaustlandet") on saar Norra Kuningriigis Svalbardis Teravmägede saarestiku kirdeosas. 
Edelas eraldab Kirdemaad Lääne-Teravmägedest Hinlopeni väin. Kuningas Karli maast kagus eraldab teda Erik Erikseni väin. Kirdemaa ranniku lähedal on palju väiksemaid saari; neist suuremad on Storøya umbes 15 km kaugusel kirdes ja Lågøya umbes 10 km kaugusel loodes.
Kirdemaa pindala on 14 443 km². Ta on Norra Kuningriigi, Svalbardi ja Teravmägede suuruselt teine saar. 
Saare ulatus ida-lääne suunas on umbes 180 km ja põhja-lõuna suunas umbes 140 km. Rannajoone pikkus on 1688 km. 
Loodus.
Rannajoon.
Saare põhja- ja läänerannikul on palju fjorde. Pikim fjord on Wahlenbergi fjord (46 km). 
Pinnamood.
Kirdemaa pind on mägismaa kõrgusega alla 700 meetri. Saare jäävaba loodeosa on mägine. Kõrgeim mägi on Snøtoppen (620 m) saare loodetipus.
Läänerannikul on laiad rannikutasandikud.
Saart läbib lai Rijpdalen. 
Liustikud.
Liustikud hõlmavad 11 009 km² (umbes 76% saare pindalast). Põhja- ja läänerannikul on palju jäävaba maad. 
Saare idaosa katab Euroopa suurima pindalaga liustik Austfonna (8105 km²). Selle lõunaosa peetakse sageli eraldi liustikuks (Sørfonna). Need lõpevad meres 30 m kõrguse jääseinana. Kirdemaa lääneosa katab Vestfonna. Liustike paksus ulatub 564 meetrini. 
Taimed.
Taimkate on napp.
Kirdemaalt on leitud 83 taimeliiki. Palju on samblikke ja vetikaid.
Liustikevaba ala on arktiline tundra, kus kasvavad samblad ja samblikud. 
Loomad.
Kirdemaal elavad teravmägede põhjapõdrad ("Rangifer tarandus platyrhynchus"), kellele saare napist taimkattest piisab, ja morsad. Juhukülaliste seas on ka jääkarud, kes satuvad sinna triivjääga, ja polaarrebased.
Lindudest pesitsevad saarel kurvitsalised merirüdi ("Calidris maritima"), kaljukajakas ("Rissa tridactyla") ja põhjatirk ("Uria lomvia") ning Teravmägede ainuke värvuline hangelind ("Plectrophenax nivalis").
Leitud on viis ämblikuliiki ning 34 liiki hooghännalisi (sealhulgas "Hypogastruroidea", "Neanuridae", "Isotomidae", "Entomobryidae", "Neelidae", "Sminthurididae", "Katiannidae") 
Kaitse.
Kirdemaad ja seda ümbritsevaid väiksemaid saari hõlmab Kirde-Svalbardi looduskaitseala.
Saare külastamiseks on tarvis "sysselmann"'i luba. Kirdemaale ei tohi püstitada rajatisi; seal ei tohi kaevandada, jäätmeid maha jätta, häirida loomi ega kasutada mootorsõidukeid. Saarele ei või tuua uusi liike.
Avastuslugu.
Kirdemaa oli vaalaküttidele teada juba 1650. aasta paiku. 
Esimest korda sõitis ümber saare Elling Carlsen 1863. 
Asustus.
Kirdemaal ei ole püsielanikke. Aastatel 1957–1958 rajati rahvusvahelise geofüüsika aasta puhul Murchisoni fjordi äärde Rootsi, Soome ja Šveitsi ühine uurimisjaam (Kinnvika jaam). Jaam oli kasutusel kuni 1959. aastani. Rahvusvahelise polaaraasta 2007–2008 raames on seda uuesti kasutama hakatud.
Palmipuudepüha

Palmipuudepüha on kristlikus traditsioonis liikuv püha, mis langeb pühapäevale nädal enne esimest ülestõusmispüha.
Palmipuudepüha ja 1. advendipühapäeva evangeeliumitekstid jutustavad samast sündmusest. Kristuse avalik tegevus oli algusest peale suunatud oma elu viimastele päevadele.
Palmipuudepüha nimetus (ld "dominica palmarum") tuleb päeva evangeeliumist, kus kirjeldatakse, kuidas inimesed tervitasid Jeruusalemma saabuvat Jeesust palmi- ja oliiviokstega. Selle sündmuse meenutamiseks on palmipuudepühal toodud kirikusse palmioksi ja neist valmistatud kaunistusi. Neid on kantud ka palmipuudepüha protsessioonil. Põhjapoolsemates maades on palmiokste asemel kasutatud pajuoksi. Sellepärast on seda püha rahvapäraselt kutsutud ka urbepäevaks.
Palmipuudepüha levinuim tava on pajuurbadega (ka kase või mõne muu puu okstega) "urbimine", mis tähistab tervise, edu ja õnne ülekannet. Komme on laiemalt kogu Euroopas tuntud. Vara hommikul äratati magajad pajutibudega lüües ja sooviti neile tervist või näiteks: "Virgaks, viksiks!"
Hinlopeni väin

Hinlopeni väin (norra keeles "Hinlopenstretet" ehk "Hinlopenstredet") on väin Svalbardi kirdeosas, mis eraldab Lääne-Teravmägesid Kirdemaast ja ühendab Barentsi merd Põhja-Jäämere ülejäänud osaga. Suuremad saared väinas on Wilhelmøya ja Wahlbergøya.
Väina pikkus on umbes 150 km ja laius 10...60 km. Laevaliiklust väinas raskendab ajujää, nii et isegi suvel võib väin olla laevadele läbipääsmatu. Väin sai tõenäoliselt nime aastal 1619 Tymen Jacobsz. Hinlopeni auks, kes oli alates 1617. aastast Madalmaade Noordsche Compagnie juhataja.
Edgeøya

""Edge" suunab siia. Andmeside kohta vaata artiklit EDGE.
Edgeøya ['edžöia] (eesti keeles ka Edge) on asustamata saar Norra Kuningriigis Svalbardis Teravmägede saarestiku kaguosas. 
Põhjas eraldab Edgeøyat Barentsi saarest Freemani väin ja Lääne-Teravmägedest läänes Storfjorden. 
Saare pindala on 5073 km² või 5074 km². See on suuruselt kolmas saar Svalbardis.
Saar asetseb Triiase kihtidel. 
Saart katavad madalad lamedatipulised mäed. Edgeøya kõrgeim koht on 590 m kõrgusel merepinnast. 
Saare lõuna- ja idaosas on suured alad kaetud jääga. 
Edgeøya on arktiline saar, kus elavad muu hulgas põhjapõdrad ja jääkarud.
Saar kuulub Kagu-Svalbardi looduskaitseala koosseisu. 
Edgeøya on saanud nime 1624. aastal surnud inglise kaupmehe ja vaalapüüdja Thomas Edge'i järgi. Edge nägi saart 1616. Oletatavasti olid seal pisut varem hollandlased. 
Aastal 1972 tehti saarel proovipuurimine, mille käigus naftat ei leitud.
Leonidas I

Leonidas I (Dooria murdes: Λεωνίδᾱς, "Leōnídās"; Joonia ja Atika murdes Λεωνίδης, "Leōnídēs"; 'lõvipoeg'; hukkus augustis 480 eKr Termopüülides) oli Vana-Kreeka linnriigi Sparta kuningas aastatel 488–480 eKr. 
Ta osales ühena Kreeka väejuhtidest pärslaste teises sissetungis Kreekasse (480–479 eKr) ja sai eriti tuntuks kreeklaste ühendatud sõjaväe juhtimisega Termopüülide lahingus, kus ta koos oma sõjameestega ülekaalukate Pärsia vägede vastu võideldes langes.
Eleegilises distihhonis kirjutatud epigrammis, mille autor on arvatavasti Simonides, ülistatakse lakooniliselt võitlejate kangelassurma. Seda on hiljem mitu korda tõlgitud (muu seas Cicero ja Schiller).
Eesti keeles on epigramm ilmunud Johannes Semperi tõlkes:
"Rändaja, tõtta ja vii Lakedaimoni rahvale teade:
täitsime tõotuse siin, langenud viimseni me."
Liia Leetmaa

Liia Leetmaa (sündinud Liia Vink; 16. juuli 1924 Nõmme – 5. oktoober 2004 Tallinn) oli eesti balletitantsija ja tantsupedagoog.
Ta sündis Nõmme õigeusu koguduse esipreestri Christofor Vingi kolmanda ja noorima lapsena. Erialase ettevalmistuse sai 1930. aastatel Tallinnas Jevgenia Litvinova balletistuudios. 1940. aastatel täiendas ennast koreograafiakoolides Leningradis ja Moskvas.
Aastatel 1947–1965 töötas Liia Leetmaa Estonia teatris balletisolistina. Tema tuntuimad osatäitmised olid Ottilie ja Odette'i rollid "Luikede järves", Zarema "Bahtšissarai purskkaevus", Saarepiiga ja Linda "Kalevipojas", Rebane ja Varvara "Doktor Aibolitis", Pascuala "Laurencias" ning kasvatajanna "Straussianas".
Aastatel 1948–1980 töötas ta tantsuõpetajana Tallinna Balletikoolis. Tema õpilaste seas olid hilisemad tuntud baleriinid ja koreograafid Ilse Adusson, Juta Lehiste, Mai Murdmaa, Elena Poznjak, Tiiu Randviir, Ülle Toming ja Olga Tšitšerova.
Teda on nimetatud Eesti balletikoolkonna rajajaks.
Liia Leetmaa suri 5. oktoobril 2004 Tallinnas ja ta maeti 22. oktoobril 2004 Tallinna Aleksander Nevski kalmistule.
Barentsi saar

Barentsi saar (norra "Barentsøya") on Norrale kuuluv saar Svalbardis Teravmägede saarestikus Lääne-Teravmägede ja Edgeøya vahel. Edgeøyast eraldab teda Freemani väin. Lääne-Teravmägede ja Barentsi saare vahel paikneb väike Kükenthaløya saar. Barentsi saare geograafilised koordinaadid on . 
Barentsi saar on Teravmägede saarestiku suuruselt neljas saar. Saare pindala on umbes 1288 km². 
Saar on saanud nime hollandi maadeavastaja Willem Barentsi järgi, kes saart oma silmaga ei näinud. 
Barentsi saarel puudub alaline asustus.
Rannajoon.
Barentsi saare rannajoone pikkus 205 km. Rannajoon on suhteliselt vähe liigestatud.
Geoloogiline ehitus ja pinnamood.
Saare pealiskorra moodustavad lubjakivi ja kiltkivi kihid, mille all on horisontaalselt asetsevad tugevalt moondunud kurrutatud paleosoikumi (triias)e kivimid. Saare lääneosas paikneb basaldist kõrgustik. 
Saare kõrgeim mägi on 590 meetri kõrgune Schweinfurthberget.
Veestik.
Umbes poolt saare territooriumist katab liustik (Barentsjøkulen oma harudega). 
Taimed.
Jäävaba ala on arktiline tundra. 
Karmist kliimast hoolimata on Barentsi saarel suhteliselt liigirikas taimestik.
Saarel kasvavad muu hulgas mitmesugused kivirikud, tulikad, kohev villpea ja varretu põisrohi. Kasvab ka seeni.
Loomad.
Saarel elavad jääkarud, polaarrebased ja teravmägede põhjapõdrad. 
Lindudest elab saarel kaljukajakas.
Kaitse.
Barentsi saar asetseb Kagu-Svalbardi looduskaitseala territooriumil. 
Saarel on keelatud rajatiste püstitamine, kaevandamine, mootorsõidukite kasutamine, eluslooduse häirimine ja uute liikide sissetoomine.
Brawn GP

Brawn GP Formula One Team on Suurbritannia Vormel 1 meeskond, 2009. aasta konstruktorite karika võitja. Et Brawn GP osales ainult ühel hooajal, sai temast ainuke meeskond, kes on võitnud tiitli kõigil hooaegadel, millel on osalenud. 
Brawn GP alustas tegevust 2009. aastal alates 2006. aastast tegutsenud Honda F1 meeskonna baasil. Pärast kaht ebaõnnestunud hooaega (6 punktiga 8. koht 2007. ja 14 punktiga 9. koht 2008. aastal) pani Honda meeskonna majandusraskustele viidates müüki. Honda F1 juht Ross Brawn ostis meeskonna ära ja sai selle juhiks. 
Meeskonna peakorter on Suurbritannias Brackleys. Tehnikadirektor on Jörg Zander. Mootoritarnija on Mercedes-Benz. Meeskonna suursponsor on Virgin Group.
Sõitjatena jätkasid Jenson Button (number 22) ja Rubens Barrichello (23), kes moodustasid Honda meeskonna alates 2006. aastast. Jätkas ka testisõitja Alexander Wurz, kelle kõrvale palgati teine testisõitja Anthony Davidson.
2009. aasta hooaeg.
Meeskond alustas oma esimest hooaega kaksikvõiduga Austraalia GP-l. Kaksikvõit saadi ka kvalifikatsioonis. Seitsmest esimesest etapist võitis Jenson Button kuus, kolm korda said Brawni sõitjad kaksikvõidu. Jenson Button võitis kolm kvalifikatsioonivõistlust ja sõitis kaks kiireimat ringi, Rubens Barrichello sõitis ühe kiireima ringi. Brawnil oli sel hetkel punkte sama palju kui kolmel järgmisel võistkonnal kokku.
Hooaja teisel poolel hakkas Brawn oma edumaad kaotama. Button ei võitnud enam ühtki etappi ja sii ainult ühe poodiumikoha. Barrichello võitis kaks etappi. Kiireimat ringi ei sõitnud enam kumbki, Barrichello võitis ühe korra kvalifikatsiooni. Mõlemad sõitjad said aga ka ülejäänud etappidel punkte ning hooaja alguses saavutatud edust piisas Buttonile, et juba enne viimast etappi maailmameistriks tulla. Barrichello kaotas eelviimase etapiga teise koha Sebastian Vettelile.
Brawn GP võitis ka 2009. aasta konstruktorite tiitli, tagades selle samuti enne viimast etappi.
Novembris 2009 sai teatavaks, et Mercedes-Benz ja Aabar Investments ostsid ära kokku 75,1 protsenti Brawn GP aktsiatest ning 2010. aasta hooajal hakkab meeskond kandma nime Mercedes Grand Prix.
Köögilood

"Köögilood" (norra "Salmer fra Kjøkkenet", inglise "Kitchen Stories") on 2003. aastal valminud Norra film, mille lavastas Bent Hamer.
Auhinnad.
 Amanda filmiauhind (2003) 
 Kopenhaageni filmifestivali auhind (2003)
 São Paulo filmifestivali auhind (2003)
Aremarki vald

Aremark on vald Norras Østfoldi maakonnas ümber Haldenvassdrageti, Haldeni vallast kagus Rootsi piiri ääres. Valla keskus on Fosby küla.
Pindala on 319 või 321 km².
Nimi.
Valla nimi on Aremarksjøeni varasem nimi (vanapõhja "Aramǫrk" ("Aramörk") sõnadest "ari" ('kotkas') ja "mǫrk" ("mörk"; 'mets').
Haldusajalugu.
Vald loodi 1. jaanuaril 1838.
Haldus.
Aremarki vald kuulub Østfoldi politseiringkonna Aremarki lensmanniringkonda ja Haldeni kohturingkonda.
Loodus.
Aluskord koosneb peamiselt gneisist. Sellele on moodustunud põhja-lõunasuunalised väikeorud.
Peaaegu kogu vald asetseb Haldenvassdrageti valglas. Erandiks on valla kirdeosas Rootsi piiri ääres paiknev Stora Le järv. Haldenvassdrageti koosseisus on järved Aremarksjøen ja Asperen.
Vald on metsane.
Rahvastik.
Elanike arv on 1420 (seisuga 1.01.2009).
Asustus on koondunud peamiselt Haldenvassdrageti ümber, eriti valla põhjaosas. Ainuke suurem asula ("tettsted") on halduskeskus Fosby Aremarksjøeni lõunakaldal.
Majandus.
Aremarki valla põhilised majandusharud on põllumajandus ja metsandus. Põllumajanduses on peamine teraviljakasvatus, kasvatatakse ka piimakarja. Tööstust on vähe.
Üle poole töölkäijatest töötab Holdeni vallas.
Transport.
Maantee "riksvei 21" ehk Villmarksveien kulgeb piki Haldenvassdragetit põhja poole Ørjesse ja edelasse Haldeni valda. "Riksvei 124" ühendab valda Rakkestadiga ja "riksvei 106" Nössemarkiga Stora Le ääres Rootsis.
Mootorlaev M/S Turisten veab Haldenvassdragetil turiste.
Varem parvetati palke. Lüüsid on veel käigus.
Ajalugu.
Fange talu juures Aremarksjøeni idakaldal on 3500...4000 aasta vanune kalme ("hellekiste") kiviaja lõpust.
Kultuur.
Iga kahe aasta tagant toimub "Elgfestivalen" ('põdrafestival').
Haldenvassdrageti ja Rootsi piiri vahel on mitu säilinud popsikohta. Bøensæter on restaureeritud; seal on talu- ja koduloomuuseum, kus muu hulgas on eksponeeritud vana koolituba.
Strømsfossis on lüüsid, veskimuuseum ja mootorlaeva M/S Turisten randumissild.
Ka Arebekken bygdetun on muuseum.
Kirik.
Aremarki vald moodustab Borgi piiskopkonna Østre Borgesysseli praostkonna Markeri kihelkonna Aremarki koguduse.
Vallas on Aremarki kirik (Kirkengi lähedal) ja Holmgili kabel (Bjørkebekkis).
Bent Hamer

Bent Hamer (sündinud 18. detsembril 1956 Sandefjordis) on norra filmirežissöör ja -stsenarist.
Tema tuntumad filmid on "Munad", "Köögilood", "Faktootum" ja "O'Horten". Ta on lavastanud ka lühi- ja dokumentaalfilme.
Elu ja looming.
Bent Hamer on õppinud Stockholmi Ülikoolis ning Stockholmi Filmikoolis filmiteooriat ja kirjandust.
Ta lavastas kõigepealt rea lühifilme, kus ta kirjeldas stiliseeritult ja distantseeritult argielu (sealhulgas "Søndagsmiddag" (1991) ja "Applaus" (1994).
Tema esimene täispikk mängufilm "Munad" ("Eggs", 1995) äratas kohe suurt tähelepanu. Sverre Hanssen ja Kjell Stormoen mängisid seal koos elavate ekstsentrikute paari.
Mängufilm "En dag til i solen" (1998) räägib meremehe elamustest Hispaanias.
"Köögilood" ("Salmer fra kjøkkenet", 2003) on absurdikomöödia.
Mängufilm "Faktootum" ("Factotum", 2005) on tehtud Charles Bukowski jutukogude ja samanimelise romaani järgi. Peaosades on Matt Dillon ja Lili Taylor.
Mängufilm "O'Horten" (2007) räägib pensionil vedurijuhist.
Kaks tema mängufilmi, "Munad" ja "Köögilood", esilinastusid Cannes'i filmifestivalil.
Bent Hamer on produktsioonifirma BulBul Film (asutatud 1994 Oslos) asutaja ja kaasomanik.
Andranik Ozanjan

Andranik Toros Ozanian ("Անդրանիկ Թորոսի Օզանյան", 25. veebruar 1865 – 31. august 1927) oli Armeenia sõjaväelane, poliitaktivist ja vabadusvõitleja. 
Ta oli kindralmajor.
Langøya

Langøya on saar Norras Nordlandi maakonnas vahetult Hinnøyast läänes, osa Vesterålenist. Ta hõlmab Bø valla ning osa Øksnesi, Sortlandi ja Hadseli vallast. 
Langøya pindala on 850,2 km². Ta on Norra põhiosa suuruselt kolmas saar (Teravmägesid ei arvestata). Saare kõrgeim mägi on Snøkolla (763 m), millega ei mahu aga Norra 30 kõige kõrgema saare hulka. Saarel on hulk järvi, näiteks Alsvågvatnet. Eriti saare lääneosas on teravad mäeahelikud, mida ümbritsevad laiad rannikutasandikud. 
Langøyat eraldab Hinnøya saarest pikk ja kitsas Sortlandssundeti väin, mis on ületatav sillaga. Teisele naabersaarele Hadseløyale viib samuti sild.
Saar on fjordidega tugevalt liigestatud. Vesterålsfjordenist lähtuv 25 km pikkune Eidsfjorden lõikub kirde suunas nii sügavale, et jagab saare peaaegu pooleks. Selle fjordi tähistamiseks on paljudes Langøya kohanimedes silp "Eid".
Saare sisemaal on arktiline tundra. Rannikul on kliima pehmem.
Saare aluskorra moodustavad peamiselt gneisid. Saare aluspõhi on üldse väga vana. Nii on saarelt leitud 2,5 miljardit aasta vana vulkaanilise tegevuse jälgi. Need asuvad Bø valla lääneosas ja on kõige vanemad, mis maailmas avastatud on.
Elanikke on 15 844 (2001). Asustus on koondunud rannikutasandikele. Suurim asula on Sortlandi valla keskus Sortland. Øksnesi vallas on Myre ja Alsvåg, Bø vallas Bø ja Strengelvåg ning Hadseli vallas Sandnes. 
Piki kagurannikut kulgeb Sortlandi ja Skageni vahel maantee E10 (Kuningas Olavi tee).
Saare kaguosas on lühirajaga Skageni lennuväli.
On arheoloogilisi leide kiviajast. 
Saareelanike peamine tegevusala on kalatööstus. Viimasel ajal on saarel hakatud aerndama turismi, peamiselt matka- ja seiklussporti, kuid samuti vaalade vaatlemist.
Gabriel Kristiernsson Oxenstierna

Vabahärra Gabriel Kristiernsson Oxenstierna (umbes 1506 – 3. aprill 1585 Steninge) oli Rootsi riiginõunik ja admiral.
Sündis Mörby ja Steninge mõisniku, rüütli ja riiginõuniku Kristiern Bengtsson noorema (Oxenstierna) (u 1477–1520) ja tema teise naise Anna Poulsdotter Sehestedti (Sested) pojana. 
29. juunil 1561 sai ta Rootsi vabahärratiitli ja tema järglased immatrikuleeriti 1625. aastal vabahärrasuguvõsana nr. 1 Oxenstierna af Eka och Lindö nime all Rootsi rüütelkonda. 
1. juulist 1568. aastast kogu Rootsi sõjalaevastiku admiral ja sama aasta 12.oktoobrist määrati Tallinna ja Eestimaa asehalduriks. Sellel ametikohal oli ta kuni 1570. aastani, mil toimus mõisameeste pealik Klaus Kurselli juhitud Tallinna lossi afäär nn Klaus Kurselli mäss, mille käigus vallutati rootslastelt Toompea Väike linnus ja asehaldur vangistati mässajate poolt. 
Ta suri Steninge lossis ja maeti Uppsala toomkirikusse (rootsi "Uppsala Domkyrka").
Talle kuulusid Mörby, Steninge, Årsta, Gäddeholmi ja Fånöö mõis.
Perekond.
Abiellus 1538. aastal Beata Eriksdotter Trollega (u 1520–1591), kes oli 1512. aastal Rootsi riigihoidjaks olnud Erik Arvidsson Trolle (u 1460–1530) ja tema teise naise Karin Eriksdotteri (Gyllenstierna af Lundholm) (surn. u 1562) tütar, ning Uppsala peapiiskop Gustaf Eriksson Trolle poolõde. Abielust sündisid:
Olav Kyrre

Olav Haraldsson (Olav Kyrre (norra keeles 'rahumeelne') või Olav III; umbes 1050 – 1093 Haukbø Ranrikes (praegune Håkeby Rootsis Tanumi vallas) oli Norra kuningas aastail 1067–1093. Tema valitsusajal oli Norras pikk rahuperiood.
Olavi vanemad olid Norra kuningas Harald Hardråde ja Tora Torbergsdatter Giskest. Ta oli Erling Skjalgssoni tütretütre poeg, kuningas Olav II Haraldsson Püha poolvenna poeg ja kuningas Magnus II Haraldssoni vend. 
Saagad ütlevad, et Olav oli koos oma vanema venna Magnus Haraldssoniga kaasas, kui nende isa kuningas Harald Hardråde pidas 1062 Hallandis Niså lahingu. Ükski skaldilauludest seda ei kinnita. 
Olav võttis osa viikingite vallutusretkest Inglismaale 1066. aastal. 25. septembril toimunud Stamford Bridge'i lahingust ta osa ei võtnud, vaid oli sel ajal laevade juures. Selles lahingus langes Olavi isa Harald; seda sündmust peetakse viikingiajastu lõpuks. Pärast kaotust sõitis Olav koos Norra vägede jäänustega Orkney saartele, kus talvituti. Tagasi Norrasse jõuti 1067. 
Isa surma järel jagas Olav Norra trooni oma vanema venna Magnus Haraldssoniga, kes oli kuningaks saanud 1065. Olav valitses Vikenit (Kagu-Norra), Magnus Norra põhja- ja läänepiirkondi. Pärast Magnuse surma haigusesse 1069. aastal sai Olavist Norra ainuvalitseja.
Olav sõlmis rahu Inglismaa kuninga William Vallutajaga. Samuti sõlmis ta rahu Taani kuninga Svend Estridseniga, ilma et sõda oleks alustatud, ning abiellus tema tütre Ingerid Svendsdatteriga. Pärast seda ta enam ühtki sõda ei pidanud, mille tõttu ta oma lisanime (vanapõhja "kyrri" ('rahumeelne')) saigi. Ta loobus oma eelkäijate püüdest kuningriiki Taani või Inglismaa arvel laiendada. Pärimuse kohaselt asutas Olav 1070. aastal Bergeni linna. Tema teine lisanimi oli "bóndi" ('talupoeg').
Ühe inglise allika järgi õppis Olav lugema ning kirjutama; ilmselt oli ta esimene Norra kuningas, kes seda tegi. 
Tema valitsusajal tugevnes Norras kuningavõim ning käsitööliste ja kaupmeeste hulgas seati sisse gildisüsteem. 
Tema valitsusajal pandi ilmselt esmakordselt kirja ka Norra seadused (Gulatingsloven). 
Olav seadis sisse head suhted paavstiga ning Põhjamaade kirikujuhtkonnaga Bremenis, asutas nähtavasti Bergeni ja Nidarosi piiskopkonna ning laskis rajada Bergeni Kristuse kiriku ja Nidarosi vana toomkiriku (Kristuse kiriku). 
Pärimuse järgi kahekordistas ta vahtkonna kuningatalus. 
Kuninganna Ingerid Svendssatteriga Olavil lapsi ei olnud, kuid hilisem kuningas Magnus Paljasjalg oli tema vallaspoeg, kelle ema oli Tora Arnesdatter. Olav oli kuningas Håkon Magnusson Toresfostre onu.
Olav Kyrre on maetud Bergeni vanasse toomkirikusse (Kristuse kirikusse).
Umbes 1225. aastal kirjutas Snorri Sturluson saaga Olavist oma "Heimskringlas". Et Olav sõdu ei pidanud, polnud Snorril tema 26 aastat kestnud valitsemisaja kohta kuigi palju öelda. 
1998. aastal püstitati Bergenisse Olavi abstraktne ratsamonument.