tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Konvendihoone

Konvendihoone on kastell-linnuse eritüüp.
Täisnurkne konvendihoone koosnes sisehoovi ümbritsevast neljast hoonetiivast, kuhu pääseb kindlustatud värava kaudu, Hoone oli väliskülgedelt tugevasti kindlustatud. See hoonetüüp kujunes välja Teutooni ja Liivi ordu aladel 13.–14. sajandil, suurejoonelisim oli Malborki linnuse konvendihoone.
Ruumide jaotuselt sarnanes konvendihoone kloostritega: olemas olid kapiitlisaal, refektoorium, dormitoorium ja kabel vastavalt valdajate, vaimuliku rüütliordu liikmete (konvendi) elulaadile. Ordu ühiselureegüte kohaselt oli konvendihoones mitu saalruumi, mida ühendas sisehoovi ümbritsev galerii (ristikäik).
Eestis olnud ja säilinud konvendihooneid.
Eestis olid suured konvendihooned Viljandis (varemeis) ja ümber ehitatud Tallinna ordulinnus ning ennistatud Kuressaare piiskopilinnuses.
Kuressaare piiskopilinnuse konvendihoone külje pikkus on 43 m, põhjanurgas kõrguva võimsa seitsmekorruselise kaitsetorni "Sturvolti" kõrgus on 37 m. Ringmüüri peal asuv sakmelise rinnatisega umbes meetri laiune katustamata kaitsekäik rajati selle praegusel kujul alles 1980. aastatel, lähtudes Hermann Seuberlichi 20. sajandil teostamata jäänud kavandeist. Samuti Seuberlichi kavandite järgi rajati 1980. aastatel ka linnuse värava kohal asuv kahekorruseline eenduv nooltekoda ehk ärkel. Nooltekoja alumisel korrusel paikneb langevärava tõstemehhanism, ülemise korruse põhjaavadest sai vaenlasele kive, kuuma pigi, tõrva ja vett pähe visata või nooli lasta. Kui praeguse kaitsekäigu osas võib veel oletada sarnase ehitise olemasolu varasematel aegadel, siis nooltekoda selle praegusel kujul pole Kuressaare linnusel varem ilmselt eksisteerinud. Pigem on kahe torni vahel olnud mingi suurem, massiivne puidust kaitseehitis, mille kinnitusjälgi on praegu võimalik näha Pika Hermanni torni loodeküljel. Välismüüride peal asuv sakmelise rinnatisega umbes meetri laiune katustamata kaitsekäik sai oma praeguse kuju 1980. aastate esimesel poolel. Kunagi sealsamas olnud sarnast kaitsekäiku mööda oli hõlbus liikuda linnuse ühest tiivast teise nii vahiteenistust pidades kui ka vaenlast tõrjudes.
Värava kohale paigutati 1876. aastal Saare-Lääne piiskopkonna kotkakujutisega raidvapp. Värava kõrval seintes on avad, millesse asetatud riivpalgiga sai sissepääsu kindlalt sulgeda.
Male (täpsustus)

Male on mitmetähenduslik sõna.
Kohad:
Palissaad

Palissaad on üksteise kõrvale tihedalt maasse rammitud ja ülaotstest teravdatud palkidest tõke. 
Palissaad võib olla vanema või väiksema linnuse põhiline kaitseehitis või kuuluda linnuse eelkindlustise (vallikraav, eesvall, parhammüür vms) juurde. Hilisemates kindlustises on palissaad eelkindlustise osa ning ühes kindlusvööndis võib olla mitu järjestikku palissaadi. 
Palissaad võib olla püstine, kaldu või rõhtne (nt vallikraavi eskarbil või kontreskarbil).
Aianduses.
Rullpalissaadi kasutatakse peenarde ja muru ääristamiseks aias.
Tsitadell

Tsitadell on mingi suurema kindlustise (nt fordi või kindlustatud linna) südakindlustis. Väiksem tsitadell võib olla näiteks reduut, suuremas kindlustises on see aga keerukam ja võib sisaldada ka mitmesuguseid väiksemaid kindlustisi. Tsitadell on kaitsjate viimase vastupanu paik selle suurema kindlustise vallutamisel vastase poolt.
Mašikulii

Piginukk ehk mašikulii (prantsuse keeles "machicoulis") on linnusemüüri väravate kohalt eenduv põrandata, rinnatisega ümbritsetud puust või kivist kaitserajatis. Selle kaudu valati vaenlasele keevat vett, tõrva ja muud seesugust kaela. Piginukil võis olla luukpõrand.
Alates 13. sajandist ehitati piginukid Prantsusmaa eeskujul pideva reana, mis toetus konsoolidele kaitsekäigu välisküljel või ümbritses torni platvormi. Tulirelvade kasutuselevõtuga piginukkide tähtsus vähenes.
Bastion

Bastion on eenduv kolmnurgakujuline muldkehandiga kaitseehitis, sageli toetatud kivimüüriga (eskarpmüür). Bastionid võeti kasutusele seoses tulirelvade purustusjõu suurenemisega. Bastionaalsüsteemi kõrgaeg Euroopas ja maailmas oli 17. sajandi teine pool ja 18. sajandi esimene pool.
Eesti linnadest olid ümbritsetud bastionaalvööndiga Tallinn, Tartu, Narva ja (Uus-)Pärnu kindlustused.
Basteitorn

Basteitorn ehk bastei oli 15.–16. sajandil kindlusmüüride süsteemis madal poolümmargune pealt lahtine suurtükitorn. Kujunes seoses tulirelvade arenguga - flankeeriva tule võimaldamiseks eendus see tugevalt müürist.
Urdaaž

Urdaaž on linnuse või selle torni välismüüril ja laskeavade kohal kulgev puidust galerii, mis võimaldas rünnata müürijalamil olevat vaenlast.
Urdaaž Kiiu linnuse peatornil.
Kiiu vasallilinnusel ümbritses urdaaž peatorni kolmandat korrust. 
Uus urdaaž ehitati 1973. aastal torni rekonstrueerimise käigus. Ringrõdu toetub taladele, selle põrandas olid tõrjeaugud.
Linnamägi

Linnamägi on looduslik seljak või küngas, millel asus linnus või kindlustatud asula.
Accoudoir

Accoudoir [akudu'aar] (prantsuse keeles 'käetugi') on kiriku kooritoolistikus kooritoolide vahel paiknev käetugi.
Sageli kaunistavad seda figuurid.
Kastell

Kastell on linnusetüüp, kus peamist kaitseülesannet täidab ristkülikukujuliselt paiknev ringmüür. See linnusetüüp kujunes välja Rooma piirikindluste süsteemi kuuluvates kaitsepunktides ja levis keskajal Euroopas.
Gubbio

Gubbio on linn Itaalias Umbria maakonnas Perugia provintsis.
Ajalugu.
Gubbio ajalugu ulatub roomaeelsesse aega, mil seal asus tollaste umbrite hõimu oluline keskus "Ikuvium". Pärast Rooma alla langemist 2. sajandil eKr säilisid nii linna tähtsus kui ka nimi ("Iguvium").
Varasel keskajal oli Gubbio piirkonna tugevaim linn Assisi kõrval. 
1350. aastast sai Gubbios võimule Gabrielli perekond ("Signor d’Agobbio"). Pärast Gabriellide võimu lagunemist kuulus Gubbio mõnda aega Montefeltro riigi alla ning liideti siis 1631 Paavstiriigiga.
1860. aastal annekteeriti Gubbio Itaalia kuningriigi poolt.
Orvieto

Orvieto on linn Itaalias Umbria maakonnas Terni provintsis. Orvieto asub platool 300 meetri kõrgusel merepinnast.
Ajalugu.
Orvieto oli etruskide üks kindlustatud keskusi. Belvedere tempel on üks väheseid enam-vähem säilinud etruskide ehitisi kogu Itaalias, ehkki ka see on varemeis. Säilinud on etruskide linnamüüri jäänuseid ja surnuaed sadakonna hauaga.
Rooma riik liidendas Orvieto 3. sajandil eKr. Pärast Rooma riigi langemist valdasid linna goodid ja langobardid. 10. sajandil asutati Orvieto linnriik, ehkki selle konsulid pidid andma truudusvande piiskopile. Linnal olid paavstiga lähedased suhted. Alates 1201 valitses linna podestaa. 1337 lubas paavst Gregorius XI linna asutada ülikooli. Tänapäeval on see osa Perugia ülikoolist.
Ajapikku langes linn järjest enam paavsti mõju alla. Podestaadeks said harilikult piiskopid ja millal linn Paavstiriigi alla kuuluma hakkas, polegi täpselt teada. Paavsti omandusse jäi linn kuni 1860. aastani.
Paavst Bonifatius VIII oli pärist Orvietost. Ta lasi linna iga värava juurde panna iseenese skulptuuri, millega teenis kriitikat oma paljudelt vaenlastelt. Skulptuurid annetas ta ise.
1527, kui Karl V väed Roomat rüüstasid, põgenes paavst Clemens VII Orvietosse. Kartes, et keisri väed tulevad talle järele, hakkavad linna piirama ja linna veevarud võivad lõppeda, laskis ta kaevata suurejoonelise kaevu. Selle rajas arhitekt Antonio da Sangallo noorem. Kaevu põhja läks kaks spiraalset kaldteed, kumbki mõeldud ühes suunas liikumiseks, et veekottidega koormatud muulad võiksid üksteist segamata nii alla kui ka üles liikuda.
Toomkirik.
Orvieto toomkirik ("Duomo") on suurim Itaalia romaani-gooti katedraal. Ehitust alustati 1290. aastal ja valmimiseni kulus väidetavalt 300 aastat. Kiriku püstitamise ajendiks sai nn Bolsena ime, kus ühe Bolsena kiriku pühitsetud armulaualeivast olevat verd immitsenud. Bolsena imet kujutavad ka kiriku "Capella del Corporale" kabelis asuvad Ugoline di Prete Ilario freskod.
Kiriku arhitektiks on nimetatud Arnolfo di Cambiot, aga tänapäeval usutakse, et ehitustöid juhtis munk Bevignate Perugiast. Kiriku välisilmet kujundab valgete (travertiinist) ja roheliste (basaldist) kihtide vaheldumine. Kiriku fassaadi kaunistavad Lorenzo maitani 14. sajandist pärit skulptuurid. Kiriku sees on Fra Angelico freskod ja Luca Signorelli teos "Viimne kohtupäev" 1449–1451.
Paluküla (Kehtna)

Paluküla on küla Rapla maakonnas Kehtna vallas.
Seal asub Paluküla hiiemägi.
Todi

Todi on linn Itaalias Umbria maakonnas Perugia provintsis Tevere vasakul kaldal.
Ajalugu.
Legendi kohaselt rajas Todi Herakles umbes 1330 eKr, kes oli tapnud Cacuse. Cacus oli varastanud Herakleselt Geryoni karja (või osa sellest), mida Herakles läbi Itaalia Andaluusiast Mükeenesse viis. Geryoni karja äratoomine oli Heraklese 10. vägitöö. Herakles olevat andnud kohale nimeks Eclis.
Ajaloolise Todi asutasid umbrid 8. või 7. sajandil eKr. Plinius Vanema järgi oli linna algne nimi Tutere. See nimi tähendab piiri, sest asus umbrite ja etruskide maade piiril. Hiljem sattus linn arvatavasti etruskide mõju alla.
217 eKr vallutas linna Rooma riik. Linnal olid topeltmüürid, mis Silius Italicuse järgi olevat peatanud isegi Hannibali väed pärast võidukat Trasimeno lahingut. Enamikus rooma tekstides nimetatakse linna "Tuder".
6. sajandil kuulus Todi Spoleto hertsogiriiki.
12. sajandil hakkas linn taas arenema. Linna juhtisid algul konsulid, hiljem podestaa ja rahva valitud kapten. 1244. aastal tuli linnamüüri laiendada, et kõik majad sisse mahuksid. 1290. aastal oli linnas juba umbes 40 000 elanikku. 1397. aastal ühendati Todi Paavstiriigiga. Sel ajal vähenes linna elanike arv poole võrra.
Vaatamisväärsused.
Todi toomkirik on 11. sajandi gooti stiilis ehitis, mis on väidetavalt ehitatud rooma Apollo templi asukohale. Ehitusel leiti antiikne pronkspea, mida praegu hoitakse Vatikani muuseumis. Kirik hävis tulekahjus täielikult ja praegune kirik rajati 1190. aastal.
Endel Ratas

Endel Ratas (8. detsember 1938 Tarva küla, Halinga vald – 2. september 2006 Mägede küla, Albu vald) oli eesti vabadusvõitleja, ERSP asutaja. Koos Erik Udamiga juhtisid vastupanuliikumist Eesti NSV-s. Mõlemad mehed olid KGB pideva jälgimise all.
Ta õppis Lihula Keskkoolis ja Tallinna Tehnilises Merekoolis, mille ta lõpetas 1959. Ta töötas Eesti Riiklikus Merelaevanduses laevamehaanikuna.
Lihulas astus ta 1957 koolis tegutsenud põrandaalusesse Eesti Rahvavabastuse organisatsiooni (aastast 1958 Eesti Vabadusvõitlejate Liit). Saadeti vangilaagrisse Vorkutasse.
1959. aastal Keskvanglas eeluurimisel olles kohtus Endel Ratas uurimise all oleva Valter Keltiga. 
1970. aastate lõpust alates oli Endel Ratas üks peamisi avalikele protestikirjadele allakirjutajaid. 
1979. aastal oli ta üks neljast eestlasest, kes andis allkirja Balti Apellile. Balti Apell oli 45 eestlase, lätlase ja leedulase nõudekiri taastada nende riikide iseseisvus.
Üldrahvaliku iseseisvusliikumise ajal oli Endel Ratas Molotov–Ribbentropi Pakti Avalikustamise Eesti Grupi (1987) ja Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei (1988) asutajaliige ning Eesti Kongressi saadik 1990–1992. aastal.
Sinimaniseele

Sinimaniseele on põhiliselt Tartus tegutsev pärimuskultuuri selts, mille laulurepertuaari kuuluvad eesti ja setu rahvalaulud ning rahvapärased pillilood. Ansambli asutasid Ülle Paltser ja Janika Viilma. 
Rühma nimi pärineb setu mängulaulu "Sinimaniseele" esimesest refräänist.
Aastal 2006 lindistati Tartus esimese plaadi "Ääletu ägin" materjal, plaat ilmus aastal 2008.
Sinimaniseelest on võrsunud Tsõdsõpujaleelo. Ansambli koosseis on vahelduv ja ebastabiilne, sest suurel määral on tegu sõpruskonnaga.
NLKP KK peasekretär

Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei Keskkomitee peasekretär oli Nõukogude Liidus kõrgeim parteiline ja poliitiline ametikoht.
Peasekretäri ametikoht loodi VK(b)P Keskkomitee juurde 1922. aastal. Peasekretäri ülesannete hulka kuulusid Keskkomitee Sekretariaadi juhtimine ja administratiivne töö. Esimeseks peasekretäriks valiti Jossif Stalin, kes sellel kohal hakkas järk-järgult omandama üha rohkem võimu. 1920. aastate lõpuks oli partei peasekretärist saanud kogu partei ning kogu riigi tegelik juht. 
Partei peasekretäri ametikohal oli Stalin kuni 26. jaanuarini 1934 . Siitpeale, kõigil neil partei Keskkomitee pleenumitel, kus valiti Sekretariaadi koosseis (10.02.1934 , 22.03.1939 ja 16.10.1952 ), valiti Jossif Stalin Keskkomitee sekretäriks, seetõttu alates 1934. aastast kuni oma surmani hakkas ta dokumentidele alla kirjutama lihtsalt "KK sekretär", ehkki ta jäi faktiliselt partei ainuliidriks kuni oma surmapäevani (5. märts 1953).
Partei Keskkomitee pleenumil 7. septembril 1953 valiti senine Keskkomitee sekretär Nikita Hruštšov Keskkomitee esimeseks sekretäriks.
1966. aastal võeti kasutusele ametinimetus "NLKP Keskkomitee peasekretär".
Viimane NLKP Keskkomitee peasekretär Mihhail Gorbatšov pani ameti maha 24. augustil 1991. Mõni kuu hiljem – 6. novembril – keelustas Vene NFSV president Boriss Jeltsin oma seadlusega NLKP tegevuse Vene NFSV territooriumil.
Ragnhild Lorentzen (Norra printsess)

Ragnhild Alexandra Lorentzen (9. juunil 1930 Oslo – 16. september 2012 Rio de Janeiro) oli Norra kuninga Olav V tütar ja Harald V vanem õde. 
Ta abiellus 15. mail 1953 lihtsat päritolu Erling Lorentzeniga. Pärast abiellumist oli tema printsessi tiitel "printsess Ragnhild, proua Lorentzen", mis näitab tema morganaatilist (ebavõrdset) abielu. Paaril oli kolm last:
Abikaasad elasid Brasiilias Rio de Janeiros. 
Veendunud konservatiivina oli printsess Ragnhild 2004. aastal Norra televisioonis avalikult kritiseerinud oma vennatütart Märtha Louiset ja -poega Haakonit, nende lihtsa päritoluga abikaasasid ning armuelu. Kommentaaride hulgas oli naise arvamus, et abielud tavakodanikega viivad Norra monarhia alla, ning lootus, et ta ise on surnud enne, kui Haakoni abikaasast Mette-Maritist saab kuninganna. Printsessi abikaasa kuuldavasti palus telekanalilt kommentaaride kärpimist, mida aga ei tehtud. 
On teadmata, kui suur osa tema kommentaaridest on "hapud viinamarjad", sest tema vennatütar ja vennapoeg on Norras väga populaarsed. Kui printsess abiellus lihtsat päritolu Lorentzeniga, ei võetud seda hästi vastu ning abikaasad pidid Brasiiliasse elama asuma. Varsti pärast laulatust teatati, et printsessi sünnipäeval ei heisata enam kuningapalees Norra lippu.
Printsessi auks on Antarktikas nimetatud 540 000 km² suurune ala – Printsess Ragnhildi rannik.
Printsess Ragnhild oli Edward VII järeltulijana Briti troonipärimisjärjekorras 1. aprilli 2010 seisuga 71. kohal.
Haakon Lorentzen

Haakon Lorentzen (sündinud 23. augustil 1954 Oslos) on Ragnhild Lorentzeni, kuningas Olav V tütre ja Erling S. Lorentzeni vanim laps ning ainus poeg. 
Ta abiellus 14. aprillil 1982 Rio de Janeiros Martha Carvalho de Freitasega. Kuna ta abiellus katoliiklasega, kaotas ta oma koha Briti troonipärimisjärjekorras. Ta elab tänini Rio de Janeiros, kus töötab Aracruzis tselluloosivabrikus. Neil on kolm last, kes kõik on sündinud Rio de Janeiros:
Ingeborg Lorentzen

Ingeborg Lorentzen Ribeiro (sündinud 27. veebruaril 1957 Oslos) on Ragnhild Lorentzeni, kuningas Olav V vanima tütre ja Erling Lorentzeni teine laps ning vanim tütar. 
Ta abiellus 4. juunil 1982 brasiillase Paulo Ribeiroga ning nad elavad Brasiilias. Tal ei ole Norras troonipärimisõigust. Kuna ta abikaasa on katoliiklane, kaotas ta oma järjekorra Briti troonipärimisjärjekorras. Neil on üks laps: Victoria Ragna Lorentzen Ribeiro (sündinud 19. detsembril 1988 Rio de Janeiros).
Ragnhild Lorentzen

Ragnhild Alexandra Lorentzen Long (sündinud 8. mail 1968 Rio de Janeiros) on Norra kuninga Olav V tütre Ragnhild Lorentzeni ja Erling Lorentzeni teine tütar ning noorim laps. 
Ta kasvas üles Brasiilias. Pärast keskkooli õppis ta San Franciscos turundust ja disaini ning töötas siis Londonis ja Oslos. Seejärel naasis ta San Franciscosse, kus avas 1996. aastal pruulikoja ja restorani Thirsty Bear Brewing Company. 
Ragnhild kuulus Briti troonipärimisjärjekorda, kuni abiellus 21. novembril 2003 katoliiklase Aaron Longiga ja kaotas troonipärimisõiguse.
Ragnhild ja Aaron Longil sündis 14. detsembril 2007 Santa Barbaras tütar Alexandra Lorentzen Long ning 2011. aasta märtsis tütar Elizabeth Lorentzen Long.
Astrid Ferner

Printsess Astrid, pr. Ferner (sündinud Astrid Maud Ingeborg 12. veebruaril 1932 Oslos) on kuningas Olav V ja kroonprintsess Märtha teine tütar, kuningas Harald V vanem õde. 
Alates oma ema surmast 1954. aasta aprillis kuni oma venna abiellumiseni 1968. aasta augustis oli Astrid Norra esimene daam, saates oma kuningast isa kõikidel ametlikel tseremooniatel ja üritustel, täites kuninganna kohuseid. Et printsess Astrid on Edward VII järeltulija, on ta Briti troonipärimisjärjekorras.
Printsess abiellus 12. jaanuaril 1961 Askeri kirikus lihtsa päritoluga Johan Martin Ferneriga (22. juuli 1927 – 24. jaanuar 2015). Pärast abielu on tema tiitel "printsess Astrid, pr. Ferner", välismaal olles võib ta aga kasutada tiitlit "Tema Kõrgus Printsess Astrid, pr. Ferner". Paaril on viis last:
Printsess on mitme organisatsiooni patroon. Tema erilise tähelepanu all on töö lastega ja inimestega, kes põevad düsleksiat. 
Tema auks on nimetatud 580 000 km2 suurune ala – Printsess Astridi rannik.
Cathrine Ferner

Cathrine Ferner (sündinud 22. juulil 1962 Oslos) on kuningas Olav V tütre printsess Astridi ja Johan Martin Ferneri vanim laps. 
Ta abiellus 9. detsembril 1989 Risi kirikus Oslos Arild Johanseniga. Pärast abielu on ta "Cathrine Ferner Johansen". 
Neil on kaks last:
1. augusti 2007 seisuga on Catherine Ferner Johansen Briti troonipärimisjärjekorras 77. kohal.
Benedikte Ferner

Benedikte Ferner (sündinud 27. septembril 1963) on kuningas Olav V tütre printsess Astridi ja Johan Martin Ferneri teine tütar. 
Ta on olnud kaks korda abielus. 30. aprillil 1994 abiellus ta Risi kirikus Oslos Rolf Woodsiga; nad lahutasid 1998. aasta septembris. 2. detsembril 2000 abiellus ta samas kirikus Mons Einar Stangega, abielu lahutati 2002. aasta juulis. Praegu elab ta koos Aage Hvindeniga. Järeltulijad tal ei ole.
Benedikte Fernerile kuulus 1997–2013 eksklusiivriiete butiik Oslos.
1. augusti 2007 seisuga oli Benedikte Ferner Briti troonipärimisjärjekorras 80. kohal.
Alexander Ferner

Alexander Ferner (sündinud 15. märtsil 1965 Oslos) on kuningas Olav V tütre printsess Astridi ja Johan Martin Ferneri kolmas laps ning esimene poeg. 
Ta abiellus 27. juulil 1996 Holmenkolleni kabelis Oslos islandlanna Margrét Gudmundsdóttiriga (sündinud 27. märtsil 1966). Neil on kaks last:
1. augusti 2007 seisuga oli Alexander Ferner on Briti troonipärimisjärjekorras 74. kohal.
Haagi konventsioon

Haagi konventsioon on kokkulepped, mis hõlmavad 1899. ja 1907. aastal Haagis toimunud diplomaatilistel konverentsidel vastu võetud rahvusvahelisi lepinguid.
Esimene konverents.
Esimese konverentsi kutsus 1899. aastal kokku Venemaa keisri Nikolai II välisminister Mihhail Muravjov. Oma 1899. aasta 11. jaanuari ringkirjaga pani krahv Muravjov ette aruteluks järgmised teemad: 
Konverents kohtus 18. maist 29. juulini 1899 ja sellest võttis osa 26 riiki.
Kuigi relvastuse piiramise eesmärki ei saavutatud, võttis konverents vastu sõja tavasid määratleva konventsiooni ja kolm deklaratsiooni: lämmatavate gaaside, laienevate kuulide ehk dumdumkuulide ja õhupallidelt laske- või lõhkerelvade kasutuse keelustamiseks. Samuti võeti vastu rahvusvaheliste vaidluste rahumeelse lahendamise konventsioon, millega loodi Alaline Vahekohus.
Briti delegatsiooni kuulus 11. lord Reay (Donald James Mackay), Ernest Satow ja Eyre Crowe. Haagi konventsiooni eesistuja oli Tallinnast pärit baltisakslane, Venemaa Keisririigi diplomaat Georg (Jegor) von Staal. Venemaa delegatsiooni juhtis eesti päritolu õigusteadlane Friedrich Martens. Martensi seisukohavõtu alusel sõnastati sõja tavade konventsioonis Martensi klausel, mille kohaselt jäävad täpsemate sõjapidamise eeskirjade puudumisel nii elanikkond kui ka sõdijad rahvusvahelise õiguse printsiipide kaitse ja valitsemise alla, nii nagu need tulenevad tsiviliseeritud rahvaste vahel juurdunud tavadest, inimlikkuse seadustest ning avaliku südametunnistuse nõudmistest.
Teine konverents.
Kuigi teise konverentsi idee pakkus välja USA president Theodore Roosevelt, kutsus selle ametlikult kokku tsaar Nikolai II. Konverents käis koos 15. juunist 18. oktoobrini 1907 ja seal oli esindatud 44 riiki. 
Konverentsil relvastuse piiramises kokku leppida ei õnnestunud. Vastu võeti konventsioonid, mis reguleerisid 
Konverents kordas õhupallidelt relvade kasutamise deklaratsiooni, kuid mitte teisi deklaratsioone. Konverentsi lõppaktid olid ühehäälne nõustumine kohustusliku arbitraažiga ja rida resolutsioone, muuhulgas kaheksa aasta pärast veel ühe konverentsi kokkukutsumiseks. 
Kuigi järgmist Haagi rahukonverentsi Esimese maailmasõja tõttu kokku ei kutsutud, oli nendel konverentsidel mõju Rahvasteliidu rajamisele.
Sõru sadam

Sõru sadam on väikesadam Hiiumaal Pärna külas. Asub Soela väina ääres. Sadama nimi tuleneb naaberküla nimest.
Sadama koordinaadid on .
Sõru sadamast viib laevatee Saaremaale Triigi sadamasse. Regulaarreise alustati 19. mail 1999.
Sõru sadam on Hiiumaal 1939 ehitatud kolmemastilise purjelaeva Alar kodusadam.
Ühendus Hoia Eesti Merd tunnistas Sõru sadama 1999. aasta parimaks väikesadamaks.
2004. aastal toimus sadamas kunstiprojekt nime all "Sõru sadama TUULEPARK", mille autorid olid Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuriosakonna üliõpilased. Projekti juhendajateks olid rahvusvaheliselt tuntud keskkonnakunstnik ja arhitekt Sami Rintala Oslost ja KAVAKAVA arhitektid Tallinnast. 
2006. aastal lõppesid sadamas mitu aastat kestnud ehitustööd, mille käigus sadamat süvendati, rajati uus kai parvlaevale koos rambiga, rekonstrueeriti kaitsemuulid, ehitati välja uus sadamahoone, rajati parkimisplats, lõpetati sadamaala väljaehitus, korrastati elektrivarustus ja välisvalgustus ning valmis mahasõidu olemasolevalt riigi maanteelt sadamani.
Sadamas toimub džässmuusikafestival Sõru Jazz, mis on laienenud ka teistesse tegevuspaikadesse Hiiumaal.
Seal asub Sõru muuseum. Lisaks paikneb sadama kõrval Sõru kabeliaed, mis on kultuurimälestisena kaitse alla võetud.
Elisabeth Ferner

Elisabeth Ferner (sündinud 30. märtsil 1969 Oslos) on kuningas Olav V tütre printsess Astridi ja Johan Martin Ferneri neljas laps ning kolmas tütar. 
Ta abiellus 3. oktoobril 1992 Oslos Risi kirikus Tom Beckmaniga (s. 14. jaanuaril 1963). Pärast abielu oli ta "Elisabeth Ferner Beckman". Neil on üks laps:
Paar lahutas 2004. aastal ning naine võttis tagasi oma neiupõlvenime "Elisabeth Ferner".
1. augusti 2007 seisuga oli Elisabeth Ferner Briti troonipärimisjärjekorras 81. kohal.
Johan Martin Ferner

Johan Martin Ferner (22. juulil 1927 – 24. jaanuar 2015) oli Norra purjetaja ja kuningas Olav V tütre printsess Astridi abikaasa. 
Paar abiellus 12. jaanuaril 1961 Oslos Askeri kirikus. Neil on viis last:
Johan Martin Ferner kuulus 1952. aasta suveolümpiamängudel hõbemedali võitnud 6 m kiiljahi Norra purjemeeskonda.
Märtha (Norra)

Norra kroonprintsess Märtha (28. märts 1901 Stockholm kui Rootsi printsess "Märtha Sofia Lovisa Dagmar Thyra" – 5. aprill 1954 Oslo) oli kaasaegse Norra esimene kroonprintsess, kes ei olnud samaaegselt ka Taani või Rootsi kroonprintsess. 
Märtha Sofia Lovisa Dagmar Thyra sündis 1901. aastal Stockholmis Rootsi printsi Karli ja Taani printsessi Ingeborgi tütrena ja Rootsi printsessina. Pärast alguses salajast ja seejärel avalikku kihlust abiellus ta 21. märtsil 1929 oma onupoja, Norra kroonprintsi Olaviga ning temast sai Norra kroonprintsess. Nende laulatus oli esimene kuninglik laulatus Norras 340 aasta jooksul. Paaril oli kolm last:
Märtha oli rahva hulgas väga populaarne. Ta oli suurepärane õmbleja ning õmbles riided oma lastele ja endale ise.
1939. aastal, just enne Teise maailmasõja puhkemist külastas ta Olaviga Ameerika Ühendriike. Ta sai heaks sõbraks Franklin ja Eleanor Rooseveltiga. 
Kui Saksa väed Norra 1940. aastal okupeerisid, põgenes Märtha koos lastega oma kodumaale Rootsi, kus teda hästi vastu ei võetud. Mõned arvasid, et printsessi käitumine ohustas Rootsi neutraliteeti. Pakuti välja, et ta peaks koos kolmeaastase poja Haraldiga Norrasse tagasi pöörduma, kus Harald sakslaste poolt kuningaks oleks kuulutatud. See ei olnud Märtha jaoks vastuvõetav ning USA presidendi Roosevelti kutsel sõitis ta Ühendriikidesse, kus ta alguses elas koos lastega Valges Majas. Seal veedetud aastate jooksul tugevnes tema sõprus Rooseveltidega veelgi.
Teise maailmasõja ajal töötas ta selle heaks, et USA valitsus ja rahvas Norrat toetaksid. Norras võeti ta vastu kangelasena ning teda kutsuti rahva emaks. Kuigi temast ei saanud kunagi kuningannat, hoiavad vanemad norralased teda siiani au sees, sellal kui nooremad teavad temast vähe. Võib öelda, et Märtha suri liiga vanalt, et saada legendiks, ning liiga noorelt, et täita oma elutöö. 
Märtha suri 1954. aastal vereülekandest põhjustatud hepatiiti. Tema abikaasast kroonprints Olavist sai 1957. aastal Norra kuningas Olav V. 
Antarktikas on tema auks nimetatud 970 000 km² suurune ala – Printsess Martha rannik.
2005. aastal püstitati Norra saatkonna ette Washingtonis tema kuju.
Haagi konventsioon (täpsustus)

Haagi konventsioon võib tähendada järgmiseid Haagis allkirjastatud rahvusvahelisi lepinguid:
John Austin

John Austin (3. märts 1790 – detsember 1859) oli inglise õigusfilosoof, kelle kirjutistest pärineb moodne õiguspositivism.
Austin tegi advokaadieksami 1818, kuid lõpetas juba 1825 õiguse praktiseerimise. Pärast seda asus ta Londoni ülikooli õigusteadust õpetama. Ta õppis ka Bonnis.
Austini loengud avaldati 1832. aastal pealkirja "The Province of Jurisprudence Determined" ("Õigusteaduse valdkond määratletud") all.
Tihvin

Tihvin (vene "Тихвин"; soome "Tihvinä") on linn Venemaal Leningradi oblastis, Tihvini rajooni keskus. Asub 216 km Peterburist idas.
Tihvinis on sündinud Nikolai Rimski-Korsakov.
Linnas on IKEA mööblivabrik. Linna läbib Peterburi–Vologda raudtee.
Ajalugu.
Tihvinit on esmamainitud 1383. aastal. Linnaõigused sai 1773. aastal. Tihvin on tähtis usukeskus sinna 1560. aastal rajatud Jumalaema Uinumise (Uspenski) kloostri tõttu, kus hoitakse Tihvini Jumalaema ikooni.
Teise maailmasõja ajal okupeerisid sakslased linna 8. novembrist 9. detsembrini 1941.
LZ77

LZ77 ja LZ78 on andmete kadudeta pakkimise algoritmid. Algoritmid avaldasid Abraham Lempel ja Jacob Ziv aastatel 1977 ja 1978. Tänapäeval põhineb enamik pakkimisalgoritme LZ variatsioonil. Tuntumad neist on LZW, LZSS ja LZMA. LZ77 algoritm kasutab libiseva akna tehnikat.
LZ.
Algoritm on lihtne, selle lihtsustatud variant näeb välja järgmine:
Libiseva akna suurus on kas 4 kB, 32 kB või selline, mida algoritm suudab hallata. See väljendab pakkijal andmete meelespidamiseks kasutatava mäluakna suurust. Algoritmi teises punktis kontrollitakse sisendandmete kattumist varem sisse loetud andmetega.
Näide.
Libiseva akna pikkuseks võetakse 4 kB. Sel juhul on mõistlik kauguse ja pikkuse paar kodeerida järgmiselt:
See on kokku 12+4=16 bitti ehk 2 baiti.
Lisaks tuleb kasutada veel 8 bitti ehk 1 bait selleks, et märkida, kas tegemist on kaugus-pikkuspaariga või mitte. Kokku teeb see 3 baiti. Seega vähima kattuvuse pikkus peab olema 3 baiti. Kokkuvõttes annab see 24 bitti sisse ja 16+1 bitti väljundisse. Väiksema tulemuse korral on väljundis andmed lõppkokkuvõttes suuremad. Näiteks 2 baidi puhul tuleb kasutada 16 bitti kaugus-pikkuspaarile ja 1 bitt märkimaks, kas tegu on kaugus-pikkuspaariga. Kokku 17 bitti, mis on suurem kui 16 bitti (2 baiti). Samuti lähtudes sellest võiks kattuvuse pikkus olla 3 võrra pikem 1-15 ehk 4-18.
Vsevoložsk

Vsevoložsk (soome "Seuloskoi") on linn Venemaal Leningradi oblastis, Vsevoložski rajooni keskus. Asub 21 km Peterburi kesklinnast kirdes.
Ajalugu.
Vsevoložsk tekkis 1892. aastal valminud Rjabovo mõisa lähedale rajatud raudteejaama juurde. Linnaõigused sai 1963. aastal.
Karitsa

Karitsa on Eestis mitme koha nimi:
Schlüsselburg

Schlüsselburg (saksa – 'võtmekindlus', soome "Pähkinälinna", vene keeles ka "Орешек") on linn Venemaal Leningradi oblastis Kirovski rajoonis. Asub Neeva jõe ja Laadoga järve kaldal, 64 km Peterburi kesklinnast idas.
Ajalugu.
1301. aastal rajas Novgorod Laadoga järve edelaosas ja Neeva lähtes asuvale saarele Orešeki kindluse. Seal sõlmiti 1323. aastal Novgorodi ja Rootsi vahel Pähkinäsaari rahu. 
Liivi sõjas vallutas Pontus De la Gardie Ingerimaa ja Karjala kannasel 1580 Orešeki ning 1581. aastal Narva, Jaanilinna, Pähkinälinnai ja Jami, Käkisalmi, Koporje, Venemaa tsaaririigilt ning maa-alad liideti Ingerimaa Rootsi kuningriigi valdusse aastatel 1580–1595 (vt ka Pljussa vaherahu).
Vene-Rootsi Kahekümneviieaastane sõja ja aastatel 1590–1595 toimunud Vene-Rootsi sõja lõpetanud Täyssinä rahulepinguga 1595. aastal, loovutati piirkond Ingerimaal Jaanilinnast Käkisalmini jälle Venemaa tsaaririigile. 
1609. aastal Segaduste ajal Venemaale trooninõudlejale Vassili Šuiskile esialgu appi kutsutud Rootsi väed Jakob De la Gardie juhtimisel okupeerisid pärast Poola-Leedu kuninga Zygmunt III Waza poja Władysław IV Waza Moskva tsaariks (1610–1613) kroonimist järk-järgult Loode-Venemaa alad Käkisalmi läänist Novgorodini (samuti Staraja Russa, Porhovi, Laadoga ja Oudova). (Vt Ingeri sõda, Stolbovo rahu).
Aastatel 1611–1702 kuulus kindlus Rootsile, Rootsi Ingeri ja Ingerimaa kubermangu koosseisus, rootslased nimetasid kindluse Nöteborgiks.
Aastatel 1700–1721 toimunud Põhjasõjas vallutas Peeter I linna tagasi ja nimetas selle Schlüsselburgiks. Aastaid olid Laadoga tormituuled ja kõrged lained uputanud järvel väikseid jõelaevu ja paate. Peeter I lasi rajada kanali, mis kaitseks sõidukeid ilmastiku ohtudest ja ühendaks Volga jõge Läänemerega. 112 km pikkune kanal ühendab Neeva jõge Volhoviga ja kulgeb mööda Laadoga rannajoont. 
1780. aastal sai asula linnaõigused. Schlüsselburgi kindluses hoiti Venemaa keisririigi ajal poliitvange. 
Teise maailmasõja aegu hoidsid Wehrmachti väed enda kontrolli all Lõuna-Laadoga ja Neeva jõe vasakut kallast, vallutasid Schlüsselburgi (8. september 1941), ent mitte sellest 600 meetri kaugusel Neeva jõe lahes asuvat Orešeki saart. Peeter I poolt tugevdatud saarekindlusel asunud väike punaarmeelaste garnison kaitses saart ligi 500 päeva ja Saksa väed ei suutnud takistada Elu Teed Laadogal. Linn vabastati Saksa okupantidest 18. jaanuaril 1943. 
Aastatel 1944–1992 oli linna nimi Petrokrepost.
Krasnoje Selo

Krasnoje Selo (vene "Красное Село", soome "Kraassela") on Venemaal Peterburi haldusalas olev linn, mis moodustab ühe seitsmest Krasnoje Selo rajooni munitsipaalringkonnast.
1756. aastast asusid seal Peterburi garnisoni kasarmud.
Krasnoje Selo sai linnaõigused 1925. aastal. 1973. aastal liideti Krasnoje Selo Leningradi vastmoodustatud Krasnoje Selo rajooniga.
Elanike arv oli 44 100 (2002) ja 44 485 (2010).
Linna läbib Peterburi–Gattšina raudtee.
Linna haldusalasse kuulub ka Hvoinõi eksklaav, mis asub 6 km kaugusel Peterburi piirist ja on ümbritsetud Leningradi oblasti territooriumist.
Šušarõ

Šušarõ (vene "Шушары", soome "Suosaari") on Peterburi haldusalasse kuuluv alev, mis on osa Puškini rajoonist. Asub Peterburi kesklinnast lõunas, osaliselt Pulkovo kõrgendikul.
Šušarõs asuvad Toyota, General Motorsi ja Scania autotehased.
Elanike arv oli 15 800 (2002), 22 648 (2010) ja 132 978 (2023).
Sestroretsk

Sestroretsk (soome "Siestarjoki", rootsi "Systerbäck") on Peterburi haldusalasse kuuluv linn Venemaal. Kaugus Peterburi kesklinnast on 31 km. Asub Soome lahe kaldal Sestra jõe suudmes. Kuulub Peterburi Kurortnõi rajooni.
Ajalugu.
Sestroretsk asutati Peeter I poolt 1714. aastal. Aastal 1724 avati seal relvatehas. Linnaõigused sai 1917. aastal.
2008. aastal avati seal Hyundai autotehas.
Moskva haldusjaotus

Moskva on jagatud kaheteistkümneks haldusringkonnaks ("административные округа"), mis jagunevad munitsipaalringkondadeks ("муниципальный округ").
Belaja jõgi (Kuban)

Belaja (vene "Белая" (Belaja), adõgee "Шъхьэгуащэ" (Šhegvaše)) on jõgi Põhja-Kaukaasias. 
Jõgi algab Suur-Kaukasusest, ülemjooksul voolab mägijõena valdavalt põhja, alamjooksul laskub tasandikule ja pöördub loodesse ning suubub vasakult Kubanisse.
Jõe pikkus on 273 km, valgala 5990 km².
Belaja jõe ääres asuvad Maikop ja Beloretšensk.
Aeroobika

Aeroobika on muusika saatel läbiviidav tempokas rütmivõimlemise rühmatreening. 
Sõna "aeroobika" tuleneb mõistest "aeroobne" (ladina keeles "aer" 'õhk'), mis tähistab organismis hapniku vahendusel toimuvaid energeetilisi protsesse, st aeroobsel treeningul kulgeb energia tootmine hapniku osalusel.
Aeroobikatreening algab tavaliselt soojendusega, sellele järgnevad suure intensiivsusega aeroobne osa ja lihastreening ning lõpuks lõdvestus- ja venitusharjutused. Treeningu pikkus on tavaliselt 45–75 minutit.
Aeroobika sai alguse USAst ning populaarseks muutus see 1970.–1980. aastatel. Aeroobika on tänapäeval maailmas üks suurema harrastajate hulgaga tervisespordialasid. Tuntud aeroobika populariseerija oli ameerika filmitäht Jane Fonda. 
Alates 1990. aastatest on välja kujunenud väga palju aeroobikastiile, mis erinevad intensiivsuse, koreograafiastiili ja keerukuse, kasutatava muusika ja abivahendite poolest. Eestis on aeroobikastiilid üldiselt tuntud ingliskeelsete nimetuste järgi: "step", "body", "combo", "bodypump", "fatburn", "latino" jt.
Lisaks harrastusaeroobikale eksisteerib võimlemisalana sportaeroobika. Alates 1995. aastast korraldab Rahvusvaheline Võimlemisföderatsioon (FIG) sportaeroobika maailmameistrivõistlusi.
Salon-de-Provence

Salon-de-Provence on linn Prantsusmaal Bouches-du-Rhône'i departemangus, Salon-de-Provence'i 1. ja 2. kantoni halduskeskus.
Linna territoorium asub 53–325 meetri kõrgusel üle merepinna.
Linna keskmine kõrgus on 30 meetrit üle merepinna. Linna idaosa on mägisem ja parkiderohke. Seal jookseb paralleelselt kiirteega A7 ettevõtte Prantsuse Vesi rajatud kanal ("Canal de l'EDF"). Linna lõunaosas ristuvad kiirteed A7 (Lyon–Marseille) ja A54 (Salon–Nîmes). Tööstusettevõtted asuvad peamiselt linna edelaosas.
Linna lõunaosas asub tähtis Prantsuse sõjaväe lennukool ja kooli kasutatav lennuväli.
Salon-de-Provence'is elas ja suri Michel de Notre-Dame ehk Nostradamus.
Ka (mütoloogia)

Ka oli Vana-Egiptuses üks inimhinge seitsmest osast. Elujõud, ihuline kohalolek.
Taustsüsteem

Taustsüsteem on mingi kehaga – taustkehaga – seotud ruumiliste ja ajaliste koordinaatide süsteem. Neljamõõtmeline aegruumi koordinaadistik seab igale elementaarsündmusele vastavusse kolm ruumikoordinaati ja ühe ajakoordinaadi.
Klassikalises mehaanikas nimetatakse taustsüsteeme, milles kehtib inertsiseadus, inertsiaalseteks taustsüsteemideks ehk inertsiaalsüsteemideks.
Taganka rajoon

Taganka rajoon ehk Taganski on munitsipaalringkond Moskvas Kesklinna haldusringkonnas.
Asub Moskva ja Jauza jõe kaldal.
Transport.
Tagankas on 7 metroojaama: Taganskaja koltsevaja, Taganskaja radialnaja, Marksistskaja, Proletarskaja, Ploštšad Iljitša, Rimskaja ja Kitai-gorod.
Paluküla

Paluküla on mitme küla nimi Eestis:
Isik (täpsustus)

Isiku all mõeldakse tavaliselt inimest või inimesesarnaste psüühiliste omadustega (eelkõige mõtlemisvõimega) olendit.
Sõna on kasutusel ka spetsiaalsetes ja tuletatud tähendustes:
Määvli

Määvli on Hiiumaa valla keskosas asuv küla. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Määvli piirneb läänes Kanapeeksi, põhjas, idas ja lõunas aga Tubala külaga.
Nimi.
Kohanime on märgitud 1564. aastal kujul "Memmels", 1725 "Membli", 1798 "Memli" ja 1811 "Mewli". Külanime lähtekohaks on peetud sõnu "mägi" ja "väli". Vanemate kirjapanekute m-idega nimekujusid on seletatud üleskirjutamise vigadega.
Loodus.
Määvli piirneb idas Nuutri jõega. Küla põhjaosa hõlmab Pihla-Kaibaldi looduskaitseala ja Määvli raba. Määvli idaosa hõlmab Kapasto nõmm.
Määvli alale jääb Nõid-Matsi seljandik.
Elanike arv.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel Määvli külas elanikke ei olnud. Enne Teist maailmasõda oli Määvlis viis talukohta, kus elas kokku 34 inimest.
2019. aastal elas külas 4 elanikku, kuid 2021. aasta rahvaloenduse andmetel külas püsielanikke ei olnud. 
Talud.
Määvli küla ajaloolised talud 1939 
Ajalugu.
Küla sai alguse Nõmba küla hajatalust ja kujunes 20. sajandi alguseks külaks, mis kuulus Pühalepa kihelkonna Suuremõisa mõisale. Külana nimetati Määvlit esimest korda 1922, kuid 1939 olid talud Tubala küla all. Kohta on esmamainitud 1564. aastal, kui Hiiumaa vakuraamatus nimetati Lõpe küla üksjalga Frans i Memmelsit. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni järgi elas asukohal talunik Membli Mart. 1798 nimetati Nõmba külas Memli talu ja 1811 talunikku Mewli Simo Matzi, kelle poeg Lemet sai 1835 perekonnanimeks Männamaa, sulasrahvas aga Sirp ja Redda. 
10. oktoobril 1939 sõlmitud Eesti Vabariigi ja NSV Liidu vaheline vastastikuse abistamise pakt nägi ette Nõukogude Liidu sõjavägede paigutamise ka Hiiumaale ja juba 19. oktoobril algas vägede ülevedu Rohukülast Heltermaale. Üheks ettenähtud asupaigaks oli Määvli küla.
Keset metsi Määvli raba lähedal asunud väikese küla asemele nähti ette sõjaväe õppelaskmiste ja lennuväe pommirünnakute polügoon. 15. juulil 1940 puhkes polügoonil metsatulekahju, mis haaras rohkem kui 30 km² ja ähvardas ka Kärdla linna. Et tuli möllas külast allatuule, jäid Määvli hooned siiski alles.
Natsi-Saksamaa võimud võimaldasid elanikel tagasi koju pöörduda, kuid nõukogude võimu taastamisel aeti enamik elanikke külast minema. Määvli külla viival teel Nõmmevärava lähistel võttis venelaste saabumisel 8. augustil 1945 endalt revolvrilasuga elu metsaülem Joosep-Oskar Hüsse, Tartu Ülikooli 1933. aastal lõpetanud metsamees. Oma alla laotas ta Eesti lipu. Alates viimase elaniku Mihkel Männamaa surmast 1963. aastal ei elatud Määvlis peaaegu pool sajandit. 
Nüüdisajaks on Määvli küla ajaloolised hooned lagunenud. 1997 taastati Määvli iseseisva külana, kuigi sel ajal ei seal elanud ainsatki inimest.
Rahvapärimuse järgi põletati Määvlis asuval sooseljandikul Pandjast pärit nõid Mats.
Taristu.
Küla keskosa läbib Määvli–Tubala tee.
Kultuur.
Määvli küla veskiasemel avati 10. juunil 2001 president Lennart Meri juuresolekul mälestusmärk ja mälestustahvel neile, kes andsid elu ja tervise Eesti vabaduse eest. Mälestustahvel on pühendatud samuti Määvli külale ja teistele küladele ja taludele, mis jäid sõjategevuse ajal ja järel tühjaks.
Leerimetsa

Leerimetsa on küla Hiiumaal Hiiumaa vallas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Leerimetsa piirneb põhjas Partsi, läänes Loja, edelas ja lõunas Vilivalla ning idas Reikama külaga.
Nimi.
Leerimetsa küla on saanud nime metsa järgi. Kohanimi kujunes sõnast "leer" (kõva savipõhi meres, laager). 
Loodus.
Leerimetsa küla läbib Suuremõisa jõgi.
Elanike arv.
2011. aasta rahvaloenduse ja 2021. aasta rahvaloenduse andmetel külas püsielanikke ei olnud. 
Talud.
Leerimetsa talud 1939. aastal 
Ajalugu.
Leerimetsa asundus kujunes 1930. aastail, kadus pärast 1940. aastaid ja taastati külana 1997. aastal.
Taristu.
Leerimetsa küla lõunaosa piirneb Tammela–Hellamaa teega.
Lissi Noss

Lissi Noss (eestipäraselt Rebasenina, vene "Лисий Нос", soome "Revonnenä") on Peterburi ajalooline rajoon Soome lahe põhjakaldal, mis kuulub Primorski rajooni. Asula on nime Rebasenina saanud asulas oleva neeme järgi.
Tänapäeval on seal peamiselt nn uusrikaste suvilad. Suvilaid hakati sinna rajama pärast seda, kui 1871 valmis Primorski–Sestroretski raudtee, millel oli Lissi Nossis peatus.
Elanike arv oli 2600 (2005) ja 4737 (2010) ning pindala 13 km².
Krimmi sõja ajal 1854 rajati neeme otsa sadam ja reduut Peterburi kaitsmiseks vaenuliku laevastiku eest. Siis tekkis sinna ka väike asustus.
Lissi Nossist lõunast läheb Kotlini poole Peterburi tamm.
Muinaspõhja keel

Muinaspõhja keel ehk muinasskandinaavia keel (rootsi "urnordiska", inglise "Proto-Norse") on vanim tõendatud põhjagermaani keele kuju. 
Seda kõneldi oletatavasti 1.–7. sajandil praeguse Taani, Rootsi ja Norra alal. 
Skandinaaviast on leitud umbes 200 muinaspõhjakeelset ruunikirjateksti, millest vanimad pärinevad 3. sajandist. Peale tekstide võimaldavad muinaspõhja keelt uurida antiikautorite poolt mainitud koha- ja isikunimed ning laensõnad näiteks eesti keeles, soome keeles ja saami keeltes, nende hulgas: rõngas/rengas &lt; *hrengaz, kuningas &lt; *kuningaz, ruhtinas &lt; *druhtinaz, püksid &lt; *bukse, silt &lt; *skild, märk/ama &lt; *mērke, riik &lt; *rik, väärt &lt; *vaērd, kapp &lt; *skap .
Keelenäide.
Vanemas ruunitähestikus kiri Taanist Gallehusist leitud kuldsarvelt:
"ek HlewagastiR holtijaR horna tawido"
Mina, HlewagastiR Holtist/Holti poeg sarve tegin
Nikolai Baturin

Nikolai Baturin (5. august 1936 Arumetsa küla, Suislepa vald, Viljandimaa – 16. mai 2019) oli eesti ja mulgi kirjanik. 
Elulugu.
Tema vanemad olid pärit peipsivenelaste seast: suguvõsa isapoolne liin on pärit Alatskivilt Nina külast, emapoolne vanaisa Varnjast ja vanaema Mustveest. Mulgimaale tulid Nikolai Baturini esivanemad juba tsaariajal. 
Arumetsas oli Baturinitel suur tare-tüüpi maja. Praeguse Kaluri talu Kalbuse külas, kus kirjanik elas, jõudis isa vanaisal üles ehitada aidata enne Siberisse saatmist. Pärast isa äraviimist hakati elama vanaisa juures Kaluri talus. 
Oma lapsepõlve on ta kunstilisel moel edasi andnud romaanis "Kartlik Nikas. Lõvilakkade kammija".
Nikolai Baturini koolitee sai alguse Viljandi 2. mittetäielikus keskkoolis Saksa okupatsiooni ajal, mil ta oli kaheksa-aastane. Hiljem õppis ta 2. keskkoolis ehk praeguses Viljandi maagümnaasiumis. 1952–1955 õppis ta Vana-Võidu loomakasvatustehnikumis, 1963–1965 Tallinnas 8. töölisnoorte keskkoolis. 
Seejärel teenis ta viis aastat NSV Liidu mereväes, töötas kuus aastat Siberis geoloogiaekspeditsiooni liikmena ning oli viisteist aastat elukutseline kütt Siberi taigas.
Samal ajal kirjutas Baturin luulet, proosat, näidendeid, filmistsenaariume, esseistikat jm. Ta on ka oma raamatuid ise illustreerinud ning oma näidendeid lavastanud. Tema teoseid on tõlgitud vene, ukraina ja leedu keelde. Baturini tekstidele on kirjutanud laule Raimond Lätte, Ester Mägi, Gennadi Taniel, Anu Taul jt heliloojad.
Baturin oli Eesti kirjanike liidu liige aastast 1973.
Risu-Suurküla

Risu-Suurküla on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas.
Nurtu-Nõlva

Nurtu-Nõlva (1977–1997 "Nurtu") on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas.
Kõrtsuotsa

Kõrtsuotsa on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas.
Orgita

Orgita on küla Raplamaal Märjamaa vallas.
Küla asub Märjamaast 2 km kirdes Tallinna–Pärnu maantee ääres. Külast põhjas asub Päädeva, kirdes Ringuta ja kagus Rassiotsa küla, läände jääb Katlepa.
Orgita peakraav algab külast mitme kilomeetri kauguselt ida poolt ja voolab lõunasse. Orgita küla ta ei läbi.
Küla on mainitud 1732. ja 1739. aastal kujul "Orkita". Sel ajal kuulus see Märjamaa kihelkonda Päädeva mõisale. Von Rosenthal ostis 1724. aastal Mõisamaa ja Vaimõisa mõisa ning Teliste karjamõisa. Sajandi III veerandil läks Orgita küla Päädeva mõisa alt Teliste karjamõisa alla ning moodustati Orgita mõis saksakeelse nimega "Rosenthal", mis tuleb mõisniku nimest. 1782. aastast pärineb nimekuju "Rosenthal u. Orkita".
Orgita oli alates 1920. aastatest asundus ja alates 1977 küla.
Rapla–Virtsu raudtee ääres asus Orgita raudteepeatus. Külas on lasteaed Midrimaa.
Nime tähendus on selgusetu. Võimalik on tulenemine sõnast "org", millest mitmuse osastav on "orge". "-ta" sõna lõpus võib tuleneda sõnalõpust "-taguse".
Orgita sihtnumber on 78313.
Velise

Velise on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas.
Seal tegutseb Velise Sillaotsa Talumuuseum.
Külas asub Velise Ristija Johannese kirik
Velisel asus Velise vasallilinnus. 1905. aasta revolutsiooni ajal Eestis, kuulutati Velisel välja Velise vabariik
Küla põhjapiiri märgib Velise jõgi. Küla kirdenurgas voolab ka Nurtu jõgi. 
Küla järgi on nime saanud siluri Adavere lademe Velise kihistu.
Konuvere

Konuvere on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas Vigala jõe keskjooksul.
Seal asub Konuvere maalinna ase ja Konuvere mõisahoone.
Küla piires läheb kolm silda üle Vigala jõe.
Küla tähelepanuväärseim sild on 1861. aastal ehitatud Eesti pikim paekivisild (Konuvere kivisild; pikkus 110 meetrit). Silla naabruses on vesiveski varemed.
1931–1968 läbis küla lääneosa Rapla–Virtsu kitsarööpmeline raudtee. Küla piires oli ka raudteepeatus (nn teivasjaam) ja üks suuremaid sildasid Rapla ja Virtsu vahel (Konuvere raudteesild).
Vanast kivisillast 100 meetrit ida pool on 1993. aastal ehitatud uus Konuvere sild, mida ületab Tallinna–Pärnu–Ikla maantee.
Nodoosne erüteem

Nodoosne erüteem ehk sõlmjas erüteem ehk sõlmeline punetus (ladina keeles "erythema nodosum") on nahaaluste rasvarakkude põletik (pannikuliit), mis avaldub punasemuhulise valuliku lööbena säärte eespinnal.
Tunnused ja kulg.
Säärtel (mõnikord ka reitel, käsivartel, kerel, näol või kaelal) tekivad õrnad punased sõlmekesed (muhud) siledal ja läikival nahal. Sõlmekese läbimõõt on 1–5 cm. Sõlmekesed võivad hiljem kokku valguda, nii et kogu jalg võib tursuda ja selle nahk kõvaks muutuda.
Sõlmekesed muutuvad sinakaspunaseks, pruunikaks, kollakaks ja lõpuks roheliseks. Nad kaovad tavaliselt 2–6 nädala jooksul, jätmata haavandeid või arme.
Haigusega võivad peale valu kaasneda palavik ja halb enesetunne.
Põhjused.
Nodoosne erüteem on ülitundlikkusest põhjustatud immuunreaktsioon, mis võib vallanduda mitmesuguste sise- või välistegurite mõjul. Tavaliselt avaldub see 3–6 nädalat pärast põhjuse teket.
Nodoosne erüteem võib kaasneda mitmesuguste haigustega, sealhulgas nakkuste (nt tuberkuloos, streptokokinakkus, Epsteini-Barri viiruse nakkus), sarkoidoosi, põletikulise soolehaiguse ja autoimmuunhaiguste (nt Behçeti tõbi) ning vähktõvega. Samuti võib see kaasneda rasedusega või teatud ravimite (sulfonamiidid, suu kaudu manustatavad eostumisvastased vahendid, bromiidid) tarvitamisega. Harva esineb ta ka iseseisva haigusena.
Ravi ja prognoos.
Tavaliselt on nodoosne erüteem hästi ravitav.
Võimaluse korral keskendutakse põhihaiguse ravimisele.
Sümptomite leevendamiseks sobivad voodirežiim, jalgade ülespidi hoidmine, kompressid ja mittesteroidsed põletikuvastased ravimid. Viimased on tõhusamad ägeda nodoosse erüteemi korral.
Hemoperitoneum

Hemoperitoneum ehk verikõhuõõs ehk verikõht ("haemoperitoneum") on verekogum kõhuõõnes.
Tortosa

Tortosa on linn Hispaanias Kataloonias Tarragona provintsis. Asub Ebro jõe ääres.
Aigueperse

Aigueperse on kahe Prantsusmaa valla nimi.
Ūsiņš

Ūsiņš on läti rahvausundi hobustejumal ning valguse- ja kevadejumal. Osaliselt on ta kokku sulanud kristliku püha Jüriga. Leedu traditsioonis on ta hobustejumal, kellel on kaks poega; tema puhul on otsitud seost ka koidujumalusega (Auseklis, Austra, vrd kreeka Eos, hindu Ušas, indoeuroopa *Hausos), kes kahe hobusega kaarikus päikese taevalaotusele vedas. 
Võimalik, et teda sümboliseerivad ornamentikas kaks painutatud hobusepead. Veel on Ūsiņši puhul paralleele otsitud veedade mütoloogia kaksikute Asvinite ning vanaslaavi traditsiooni Useni ja Avseniga.
Temaga seotud püha ("ūsiņi") tähistatakse kevadel suvise hooaja alguse pühana, kas 23. aprillil (jüripäev) või 10. mail. Sel päeval lastakse hobustel puhata.