Iraagi-Kurdi konflikt

Iraagi-Kurdi konflikt on alates 20. sajandi algusest kestnud vastasseis kurdide ja Iraagi keskvõimu vahel. See algas pärast Osmanite Riigi lüüasaamist esimeses maailmasõjas ning hõlmab mitmeid sõdu, ülestõuse ja vaidlusi. Mõned loevad konflikti alguseks Mahmud Barzanji katset rajada 1920. aastate alguses iseseisev Kurdistani Kuningriik, teised loevad algusajaks 1961. aastal lahvatanud esimest Iraagi-Kurdi sõda.
Pärast Ameerika Ühendriikide sissetungi 2003. aastal kehtestati 2005. aastal föderaalsüsteem ning uue põhiseaduse järgi tunnustas keskvalitsus Iraagi Kurdistani autonoomiat. See vähendas veriste kokkupõrgete arvu, kuna kurdid olid saavutanud teatud iseseisvuse. Siiski jäid õhku mitmed lahendamata küsimused, nagu nafta- ja gaasiekspordiõigused ning Põhja-Iraagi vaidlusalused alad. Septembris 2023 saatis Iraagi Kurdistani peaminister Masrour Barzani keskvalitsuse piirangute valguses Ameerika Ühendriikide president Joe Bidenile abipalve, milles väljendas muret Iraagi Kurdistani autonoomia säilimise osas. Märtsis 2024 võttis Iraagi ülemkohus vastu mitmeid otsuseid Iraagi Kurdistani vastu ning Kurdistani võimud süüdistasid keskvalitsust tsentraliseeritud süsteemi poole liikumises. There is also a conspiracy theories that Mulla Mustafa and Sheikh Ahmad Barzanis supported the Axis powers.
Taust.
Iraagi-Kurdi konflikti esimene peatükk rullus lahti pärast esimest maailmasõda, kui Iraagi aladele jõudsid Suurbritannia väed. Mahmud Barzanji alustas juba 1919. aastal brittide vastu mässu ning proovis 1922. aastal rajada iseseisvat Kurdistani Kuningriiki. Mahmudi katsed kukkusid läbi ning 1920. aastatel kerkis Briti võimu vastu võitluses esile uus liider, Ahmed Barzani. Esmalt tuli tal maha suruda teised kurdi hõimud ning 1931. aastal sai ta alustada mässutegevust brittide vastu. Ka see katse ebaõnnestus ning ta põgenes Türki. Järgmine tõsisem katse tuli 1943. aastal ning seda juhtis Ahmadi vend Mustafa. Ka see kukkus läbi ning Mustafa põgenes Iraani, kus ta üritas moodustada kurdide Mahabadi Vabariiki.
Aastal 1958 naasis noorem Barzani Iraaki ning proovis võimule tulnud Abdul-Karim Qasimilt saada Põhja-Iraaki autonoomset kurdide ala. Läbirääkimised ebaõnnestusid ning 11. septembril 1961 puhkes esimene Iraagi-Kurdi sõda, mis nõudis üheksa aastaga ligi 100 000 inimelu. Pärast sõda sõlmiti 1970. aasta Iraagi-Kurdi autonoomialepe, kuid ka see ei õnnestunud ning puhkes teine Iraagi-Kurdi sõda, mille võitis keskvalitsus ning Iraagi põhjaosa läks tagasi keskvalitsuse kontrolli alla. Mustafa Barzani pages koos Kurdistani Demokraatliku Partei (KDP) juhtkonnaga Iraani ning selle asemele tekkis Kurdistani Patriootlik Liit (KPL). KPL algatas Jalāl aţ-Ţalabānī juhtimisel uue ülestõusu, mis samuti 1970. aastate lõpuks ebaõnnestus. 1970. aastatel toimus ka KDP ja KPL-i vahel kurdide sisekonflikte. 1970. aastate lõpus ajas baathistlik valitsus riigi põhjaosas eriti intensiivset arabiseerimiskampaaniat.
Iraagi-Kurdi konflikt kuumenes uuesti 1980. aastate Iraagi-Iraani sõja valguses. KDP ja KPL ühendasid Iraagi president Şaddām Ḩusayni vastu jõud ning said selleks abi Iraanilt. 1980. aastate keskel käivitas Iraagi valitsus kurdide mahasurumiseks ning neile kättemaksmiseks Anfali kampaania, mida on nimetatud ka kurdi genotsiidiks. Selle käigus hukkus 50 000 – 200 000 inimest. Iraagi-Iraani sõda lõppes aastal 1988.
Pärast lahesõda toimus rahutusi üle Iraagi. Ameerika Ühendriigid, Suurbritannia ja Prantsusmaa kehtestasid lennukeelualad, Iraagi relvajõud lahkusid riigi põhjaosast ning kurdid said võimuvaakumi Põhja-Iraagis täita. 1990. aastate keskel halvenesid taaskord KDP ja KPL-i suhted ning puhkes kodusõda, milles Iraak toetas KDP-d ning Iraan KPL-i. Osapooled sõlmisid rahu 1997. aastal.
Järgmine suurem sündmus oli 2003. aasta Ameerika Ühendriikide sissetung. Baathistlik režiim kukutati ja kehtestati föderaalsüsteem. Kuigi Iraagi Kurdistani autonoomiat tunnustati põhiseaduse järgi, halvenesid keskvalitsuse ja Kurdistani suhted taas 2010. aastate alguses seoses autonoomia ulatuse ja naftaekspordiga. Aastal 2017 toimus ebaõnnestunud iseseisvusreferendum, millele järgnes sõda. Keskvalitsus alistas kurdid ning hakkas pärast seda astuma järk-järgult samme autonoomia vähendamiseks.
Ajalugu.
Mahmud Barzanji (1919–1924).
Mahmud Barzanji mässud algasid Iraagi aladele saabunud brittide vastu, kes rajasid sinna oma mandaadiala. Esimene Mahmudi poolt juhitud vastuhakk toimus 1919, ta peeti kinni ning saadeti üheks aastaks Indiasse eksiili. Ta naasis ning algatas uue vastuhaku: kuulutas välja Kurdistani Kuningriigi ning tegi endast selle valitseja. Iraagi Kurdistan kestis aastatel 1922–1924. Paremini relvastatud ja väljaõpetatud brittidel õnnestus ta siiski alistada ning kuningriik likvideerida. Šeik Mahmud põgenes mägedesse ning 1932. aastal saavutas iseseisvunud Iraagi valitsusega kokkuleppe, mis lubas tal eksiilist naasta. Mahmudi mässe peetakse laiema Iraagi-Kurdi konflikti alguseks.
1931. aasta kurdide mäss.
Aastaks 1931 oli Ahmad Barzanil õnnestunud Lõuna-Kurdistani hõimud suuresti endale allutada ning ta alustas brittide vastu oma mässu. Ka selle surus Iraagi armee brittide abiga lõpuks maha ning Ahmad Barzani läks pakku.
Hiljem põgenes Ahmad Türki, kus ta kinni peeti ja Iraagi lõunaossa eksiili saadeti. Kuigi Ahmad ja Mustafa Barzani alustasid hõimujuhtidena, tõusid mõlemad võitluses keskvalitsusega kurdide juhtideks.
1943. aasta kurdide mäss.
Teise maailmasõja ajal proovisid kurdid taaskord Iraagi Kuningriigi keskvõimu alt vabaneda. Selle vastuhaku algatas Mustafa Barzani, hiljem liitus sellega ka tema vanem vend Ahmad. Mäss algas 1943. aastal ning Iraagi sõjavägi suutis selle maha suruda 1945. aasta lõpuks. Ebaõnnestumisele aitas kaasa asjaolu, et mitmed hõimud jooksid Barzanide poolelt üle. Barzanid põgenesid Iraani Kurdistani ning proovisid seal rajada Mahabadi Vabariiki.
Autonoomiakõnelused (1958–1960).
1958. aastal haaras võimu Abdul Karim Qasami, kes kutsus Mustafa Barzani eksiilist tagasi. Mustafat tervitati soojalt, kuna nii tema kui ka uus režiim olid võidelnud kuningavõimu vastu. Qasim pakkus Barzanile ja kurdidele autonoomiat ning ootas vastu Barzani toetust tema muule poliitikale. Samal ajal sai Barzanist Kurdistani Demokraatliku Partei juht, KDP legaliseeriti 1960. aastal.
Esimene Iraagi-Kurdi sõda (1961–1970).
Esimene Iraagi-Kurdi sõda toimus aastatel 1961–1970. Kurde juhtis taaskord Mustafa Barzani, eesmärgiks oli Põhja-Iraaki luua iseseisev Kurdistani riik. Algne mäss kasvas täiemahuliseks sõjaks, mis kestis edasi hoolimata Iraagis samal ajal toimunud muutustest. Sõda lõppes kindla võitjata 1970. aastal, hukkunud oli 75 000 – 105 000 inimest. Sõjale järgnesid pikad läbirääkimised konflikti lõpetamiseks.
Relvarahu (1970–1974).
Märtsis 1970 lahendati esimene Iraagi-Kurdi sõda autonoomialeppega. Iraagi valitsus lõi sellega autonoomse piirkonna, millesse pidi kuuluma kolm kurdide kubernerkonda ning muud ümberkaudsed piirkonnad, kus rahvaloenduse järgi oli kurdide enamus. Plaani järgi pidid kurdid saama järgmise nelja aasta jooksul osaluse ka valitsusasutustes. See oli kõige tõsisem katse pika konflikti lahendamiseks.
Teine Iraagi-Kurdi sõda (1974–1975).
Iraagi-Kurdi autonoomialepet ei suudetud nelja aastaga ellu viia. Aastal 1974 alustas Iraagi sõjavägi Mustafa Barzani KDP mässulistele pealetungi ehk algas teine Iraagi-Kurdi sõda. Varem olid kurdid pidanud peamiselt sissisõda, seekord tuli end proovile panna sümmeetrilises sõjas. Kuna kurdidel ei olnud piisavalt modernset raskerelvastust, lagunes nende sõjavägi kiiresti ning keskvalitsus võitis sõja. KDP juhtkond läks eksiili, mõlemal poolel hukkus 7000 – 20 000 inimest.
Põhja-Iraagi arabiseerimine ja KPL-i ülestõus.
Pärast lüüasaamist teises Iraagi-Kurdi sõjas läksid KDP juhid eksiili ning vastupanu hakkas juhtima erakond Kurdistani Patriootlik Liit (KPL). KPL-i vastuhakk oli madalama intensiivsusega. Kuna KPL-il puudus välistoetus, said nad sissisõda pidada vaid Põhja-Iraagi kõrgeimates mägedes. KPL põrkus sellel perioodil ka KDP, Abdul Rahman Ghassemlou poolt juhitud Iraani Kurdistani Demokraatliku Partei (IKDP) ja Iraaniga. KPL-i ülestõus vajus ära pärast 1979. aasta kurdide mässu Iraanis.
Baathistide arabiseerimiskampaaniaid peeti Põhja-Iraagis 1960.–2000. aastatel. Baathistlik valitsus tahtis riigi põhjaosa arabiseerida ning küüditas vähemusi, surus neile peale araabia kultuuri ning saatis Põhja-Iraaki araablastest asunikke. Eriti aktiivseks muutus see kampaania Saddam Husseini Baathi Partei eestvedasmisel pärast 1970. aastaid. Kampaaniale andis suuresti tuld laiem kurdide ja araablaste etniline ja poliitiline konflikt, mille üks osa on Iraagi-Kurdi konflikt. Põhja-Iraagi arabiseerimist on nimetatud ka sisekolonialismiks.
Kurdide ülestõus Iraani-Iraagi sõja ajal (1980–1988).
Aastatel 1980–1988 toimus Iraagi-Iraani sõda. Üks sõja ajal eriti suure Iraagi valitsuse kiusu alla sattunud rahvas oli Iraagi-Iraani piiri ääres Zagrose mägedes paiknev šiia usku feyli kurdid. Saddam Hussein kategoriseeris nad "iraanlasteks" ja alustas 1980. aastal nende väljaajamist ning araablastega asendamist. Hussein oli väga kriitiline KDP suhtes, kuna erakond tegi sõja ajal Iraaniga tihedat koostööd. Aastal 1983 andis Hussein armeele käsu röövida Barzanide tugipunktist ehk Erbili kubernerkonnast 8000 meest ja poissi. KDP juht Masoud Barzani kaotas Iraagi sõjaväele 37 pereliiget. Ilmselt saadeti nad Lõuna-Iraagi Nugra Salmani vanglasse, kus neid piinati. Hiljem leiti 512 Barzani hõimu mehe säilmed ühishauast. Märtsis 1988 hakkas Iraagi sõjavägi kättemaksuks Islami revolutsioonilise kaardiväe ja Pešmerga rünnakute eest pommitama kurdide Halabja linna. Halabja veresaunas kasutati ka keemiarelvi, nt sariini ja sinepigaasi. Rünnak oli osa Saddam Husseini ja Ali Hassan al-Majidi kurdidevastasest Anfali kampaaniast, Halabjas hukkus üle 5000 inimese.
1991. aasta kurdide ülestõus.
2. augustil 1990 ründas Iraak naaberriik Kuveiti. Väidetavalt tahtis Iraagi juhtkond kasutada Kuveidi naftat, et maksta tagasi Iraaniga peetud sõja ajal võetud laenud. Kuveidi emiir põgenes kodumaalt. Aastaks 1991 tõrjus Ameerika Ühendriikide, Briti, Saudi Araabia jm riikide koalitsioon Iraagi Kuveidist välja. Veebruaris 1991 kutsus Ameerika Ühendriikide president George H. W. Bush iraaklasi üles Saddam Husseini režiimi kukutama. Juba enne seda olid mitmel pool Iraagis puhkenud meeleavaldused, mille eestvedajad olid näiteks šiiitlikud Iraagi Islami Ülemnõukogu ja Islami Dawa Partei. Kurdide ülestõusu riigi põhjaosas vedasid KDP juht Massoud Barzani ja KPL-i juht Jalal Talabani. Pešmergidest olid saanud lahingukogemusega sissisõdalased ning nad võitlesid režiimimeelsete kurdide Riigikaitsepataljonide vastu, keda nad pidasid reeturiteks (kurdi keeles "jash"). Mässulistel õnnestus vallutada Ranya, Sulaymaniyah ja naftarikas Kirkuk. Režiim pommitas Kirkuki, sihtides eriti haiglaid. Kurdide poolt hõivatud linnad olid geograafiliselt ebasoodsates kohtades, kuna asukohta mäeorus oli keeruline kaitsta. Mässulised taganesid mägedesse, kus Iraagi helikopterid neile väidetavalt muuhulgas jahu peale puistasid (jahu meenutas varem kasutatud keemiarelvi).
Iraagi lennukeelualad.
Augustis 1991 kehtestasid Ameerika Ühendriigid, Suurbritannia ja Prantsusmaa Iraaki lennukeelualad. See tagas riigi põhjaosas kurdidele "de facto" autonoomia ning andis lõunaosas šiiitidele aimu, et nende ülestõusust Saddami vastu on kasu olnud. Lennukeelualad kestsid kuni Iraagi sõjani 2003. aastal.
Nn kahe riigi lahendus tähendab Iraagi Kurdistani kontekstis kahe eraldi riigi: Iraagi ja Kurdistani moodustamist. Ühe riigi lahendus tähendab Kurdistani jäämist föderaalse Iraagi koosseisu. Aastal 1991 sai Kurdistan tänu lennukeelualadele üle pika esimest korda "de facto" autonoomia ehk tekkis nn ühe riigi lahendus. Aegade jooksul on pakutud ka kolme riigi lahendust: kurdide riik, šiiitide riik ja sunniitide riik.
Kurdide kodusõda (1994–1997).
1990. aastate keskel toimus KDP ja KPL-i vahel Iraagi Kurdistani kodusõda. Sõtta kaasati kurde ka Iraanist ja Türgist ning lisaks Iraani, Iraagi ja Türgi sõdureid. Seotud olid ka Ameerika Ühendriikide väed. Sõjategevus kestis üle kolme aasta ning selles hukkus 3000–5000 inimest.
Operatsioon Viking Hammer.
CIA ametnikud jõudsid Kurdistani 2002. aasta juulis ning kuigi ametlikult võitlesid nad samuti Ansar al-Islamiga, oli koostöö Pešmerga ja CIA vahel harv. Pešmerga pettumuseks oli CIA tegelik soov koguda luureinfot Iraagi valitsuse ja sõjaväe kohta. Lõpuks CIA-Pešmerga koostöö siiski kasvas luuretegevusest suuremaks, näiteks märtsis 2003 enne Ameerika Ühendriikide sissetungi lõhkusid pešmergid mitmeid raudteid. Kuna Türgi keeldus oma territooriumit Iraaki sissetungiks lubama, tungis koalitsioon siiski riiki lõunast, mitte põhjast. CIA ja Ameerika Ühendriikide sõjaväe ametnikud treenisid pešmerge ning Pešmergast sai Põhja-Iraagis arvestatav jõud.
Ameerika Ühendriikide sissetung algas 20. märtsil 2003. Alates 21. märtsist tulistasid Ameerika Ühendriikide väed Kurdistani Sargati orgu Ansar al-Islami positsioonide pihta Tomahawki rakette. Enne Ansar al-Islami vastast maavägede sissetungi moodustasid Ameerika Ühendriikide ohvitserid kuus üksust, kuhu kuulus nii pešmerge kui ka Ameerika Ühendriikide eriüksuslasi. Kahe üksuse pešmergid keeldusid mitmetel põhjustel võitlemast, üks põhjustest oli varasemad suured inimkaotused. Võitluses osalenud pešmergid kasutasid automaate AK-47 ja raketiheitjaid RPG.
Kuigi Ansar al-Islami võitlejad olid hästi relvastatud, hukkus lahingutes vaid 24 pešmergi. Ansar al-Islami mehi suri üle 300.
Sissetung Iraaki ja okupatsioon.
Aastal 2003 tungis Ameerika Ühendriikide juhitud riikide koalitsioon Iraaki, kukutas baathistliku režiimi, okupeeris kogu riigi ning tõi võimule Koalitsiooni Ajutise Valitsuse (KAV), mis pidi uue põhiseaduseni riiki haldama ning pärast valimisi ametisse panema uue põhiseadusliku valitsuse. Juunis 2004 võeti vastu ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 1546 ning ametisse astus uus Iraagi ajutine valitsus. Aastal 2005 võeti vastu ning jõustus uus põhiseadus, mille järgi oli Iraagi Kurdsitan oma valitsuse ja parlamendiga föderaalpiirkond Iraagi Vabariigi koosseisus. Okupatsiooniaeg kestis Iraagis aastani 2011.
Pinged aastatel 2011–2012.
Pärast Ameerika Ühendriikide sõdurite lahkumist hakkasid kurdide ja keskvalitsuse vahelised pinged taas kasvama, küsimused puudutasid võimu jagamist, nafta- ja gaasieksporti ning territooriume. Aprillis 2012 andis Iraagi Kurdistani president keskvalitsusele aega kurdide nõudmistele vastu tulemiseks septembrini ning ähvardas vastasel juhul Iraagist lahku lüüa.
Septembris 2012 nõudis keskvalitsus Kurdistanilt Pešmerga juhatamise üleandmist Iraagi sõjaväele. Pingeid kasvatas ka uue Iraagi sõjaväe väejuhatuse loomine aladele, mida pidasid omadeks nii kurdid kui ka keskvalitsus.
Novembris 2012 toimus Pešmerga ja Iraagi sõjaväe vahel kokkupõrge, hukkus üks inimene. Tuz Khurmatus hukkus kaks (kellest üks Iraagi sõdur) ning sai viga kümme inimest. Tikritis sai kokkupõrgetes surma 12 Iraagi sõdurit ja üks tsiviilisik; kokkupõrge sai alguse kui Iraagi sõjavägi proovis Põhja-Iraaki siseneda ning Pešmerga neid Barzani käsul takistas. Juhtunut ei kinnitanud kumbki osapool. Hiljem novembris saatis Kurdistan vaidlusalustele aladele lisavägesid, kus nad sattusid taas Iraagi sõjaväega kokku. Osapooled kutsusid teineteist üles olukorda rahumeelselt lahendama.
Detsembris külastas sõjaväemundris Iraagi Kurdistani president Massoud Barzani araabia-kurdi konflikti iseloomustavat Kirkuki linna. Pärast Barzani visiiti teatas Iraagi peaministri Nouri al-Maliki Õiusriigi Koalitsioon, et seesugune visiit on sõja kuulutamine kogu Iraagile.
Iraagi Kurdistani naftaeksport Türki.
Aastal 2013 teatas Iraagi Kurdistani valitsus, et alustas iseseisvat nafta eksportimist Türki. Aastal 2007 oli Iraagi Kurdistani parlament vastu võtnud oma süsivesinike seaduse. Naftaekspordiks keskvalitsuse luba ei olnud ning Bagdad lubas kurdid vastutusele võtta. Iraak esitas mais 2014 Türgi kohta Rahvusvaheline Kaubanduskojale kaebuse.
2014. aasta Põhja-Iraagi pealetung.
Aastal 2014 hülgas Iraagi sõjavägi Iraagi ja Levandi Islamiriigi (ISIL) pealetungi kartuses suure osa riigi põhjaosast. Nende kohad Kirkukis ja muudel kurdidega asustatud aladel hõivas Pešmerga. Keskvalitsus oli vihane, et Kurdistan Kirkuki-Ceyhani naftajuhet ekspordiks kasutama hakkas.
Novembris 2016 teatas Amnesty International, et Kurdi võimud (peamiselt Pešmerga ja Asayîş) olid Kirkukis ajamas kurdistamispoliitikat, mille käigus saadeti araablasi aladelt välja ning lammutati nende elamuid.
Iseseisvusreferendum ja Pešmerga lüüasaamine Kirkukis.
Pärast Islamiriigi lüüasaamist Mosuli lahingus hakkas Iraagi Kurdistani president Massoud Barzani tegema ettevalmistusi Iraagi Kurdistani iseseisvusreferendumiks.
Jutud rahvahääletusest vihastasid Iraagi valitsust ning peaminister Haider al-Abadi nõudis selle ärajätmist, kutsus Kurdistani valitsust üles dialoogile "põhiseaduse raamides", käskis kurdidel taganeda 2014. aastal hõivatud aladelt ning ähvardas sõjalise sekkumisega. 
Iraagi Kurdistani valitsus eiras keskvalitsuse hoiatusi ning oktoobris 2017 sisenesid Iraagi sõjaväelased 2014. aastal kurdide kätte läinud aladele, mis ei olnud ametlikult Iraagi Kurdistani osad, sh Kirkuki. Iraagi sõjavägi alistas Pešmerga kahe nädalaga, võttis tagasi kõik kurdide poolt kolm aastat varem võetud alad ning Erbili ja Sulaimaniyah' lennujaamad. Masoud Barzani astus tagasi ning juba toimunud referendum jäeti sellega sinnapaika.
Vaidlusaluste piirkondade arabiseerimine.
Oktoobris 2017 hakkasid Kurdi allikad levitama teateid kurdide sunniviisilisest arabiseerimisest ja ümberasustamisest keskvalitsuse kätte läinud aladel, eriti Kirkukis, Tuz Khurmatus ja Khanaqinis. Juunis 2024 väitis Iraagi Kurdistani allikas, et araablasest kuberneri arabiseerimiskampaania on jõulisemgi kui seda oli baathistliku režiimi ajal läbi viidud programm.
Rahvusvahelise Kaubanduskoja otsus 2023. aastal.
Aastal 2013 hakkas Iraagi Kurdistan iseseisvalt eksportima naftat Türki, aasta hiljem esitas Iraak Rahvusvahelisele Kaubanduskojale sellekohase kaebuse. Iraak väitis, et Türgi ei järginud 1973. aastal allkirjastatud Iraagi-Türgi naftajuhtmelepet, mille järgi pidi naftajuhtme kasutamiseks olema Iraagi Naftaministeeriumi luba. Veebruaris 2023 otsustas Rahvusvaheline Arbitraažikohus Iraagi kasuks ning sama aasta märtsis eksport peatati. Pärast seda on Iraagi Kurdistanil ametlikult olnud võimatu ilma keskvalitsuse loata naftat eksportida.
2023. aasta Kirkuki rahutused.
Augustis 2023 toimusid Kirkukis rahutused, milles hukkus neli kurdi meeleavaldajat. Rahutustes osalesid araablastest, kurdidest ja türkmeenidest linnaelanikud. Sündmused said alguse 26. augustil, kui Iraagi sõjavägi hakkas kunagist KDP peakorterit erakonnale tagastama. Kaks päeva hiljem blokeerisid KDP-vastased araablased ja türkmeenid hoone ning maantee Erbili. Kurdidest KDP toetajad nõudsid tee vabastamist, et erakond saaks tagasi majja kolida. Iraagi julgeolekujõud avasid kurdidest meeleavaldajate pihta tule, pärast seda kehtestas valitsus Kirkukis komandanditunni. Iraagi ülemkohus käskis maja üleandmise katkestada.
Iraagi Kurdistani võimalik kokkukukkumine.
Aastal 2023 saatis Iraagi Kurdistani peaminister Ameerika Ühendriikide presidendile abipalve, milles hoiatas muuhulgas Iraagi Kurdistani võimaliku kokkukukkumise eest. Keskvalitsuse väga piiravatele meetmetele on viidanud ka mitmed eksperdid. Lisaks on Kurdistani murendanud sisekonfliktid.
2023. aasta Makhmouri kokkupõrked.
Oktoobris 2023 toimusid Makhmouri linnas kokkupõrked Iraagi sõjaväe ja Pešmerga vahel. Kurdistani Töölispartei väed olid linnast lahkunud ning kurdi enamusega asula oli jäänud keskvalitsuse kätte. Hukkus kuus inimest, sealhulgas 18. Pešmerga jalaväebrigaadi ülem ning tema asetäitja. Osapooled süüdistasid teineteist konflikti algatamises. Makhmour asub strateegilises kohas Mosuli, Kirkuki ja Erbili vahel.
Tsentraliseeritud süsteemi esiletõus.
Märtsis 2024 võttis Iraagi ülemkohus vastu hulga otsuseid Iraagi Kurdistani kahjuks ning üks kurdi soost kohtunik astus protesti märgiks tagasi. Tema sõnul liigutasid otsused riiki jõuliselt tsentraliseeritud süsteemi vastu ning rikkusid Iraagi Kurdistani põhiseaduslikke õigusi. Oma lahkumisavalduses sõnas ta, et Iraak on hülgamas Ameerika Ühendriikide kehtestatud föderaalset valitsussüsteemi.