tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Alitalia

Alitalia (itaalia keeles Compagnia Aerea Italiana) oli Itaalia rahvuslik lennufirma, mille peakorter asus Fiumicinos. Lennufirma kodulennujaam oli Leonardo da Vinci-Fiumicino lennujaam. 15. oktoobril 2021 teatati lendamise lõpetamisest pärast 75 aastat tegutsemist.
Alitalia teenindas 80 sihtkohta, 27 riigisisest ja 53 rahvusvahelist 38 riigis nii Aafrikas, Ameerikas, Aasias kui ka Euroopas. Alitalia oli lennukipargi suuruse poolest 19. kohal maailmas. 
Lennufirma nimi tulenes kahest itaaliakeelsest sõnast "ali" (tiivad) ja "Italia" (Itaalia).
Ettevõtte tegevuse lõpetamise järel jätkas lende uus riiklikus omandis olev lennuettevõte Italia Trasporto Aero.
Finantsnäitajad ja lennukite täituvus.
2009. aasta esimese kvartali kohtade täituvus oli 51%, mis oli 20% vähem kui teistel suurtel Euroopa lennufirmadel, nagu Air France, British Airways ja Lufthansa, mille täituvus oli 70–75%. Teise kvartali näitajad olid 14% kõrgemad ehk 65%. 2009. aasta esimeses kvartalis kaotas lennufirma 210 miljonit eurot. Teises kvartalis 63 miljonit eurot.
12. mail 2010 avalikustati esimese kvartali tulemused. Lennukikohtade täituvus oli 64,5%.
Ettevõte oli pikka aega raskustes. Näiteks 2017. aastal andis Itaalia valitsus sellele 900 miljonit eurot laenu ja 2019. aastal 400 miljonit.
2021. aastal oli firmal 110 lennukit ja 10 000 töötajat.
Lennukipark.
Alitalial on järgmised lennukid (28. mai 2010 seisuga):
Juan Manuel Santos

Juan Manuel Santos Calderón (sündinud 10. augustil 1951 Bogotás) on Colombia poliitik, kes oli 7. augustist 2010 kuni 7. augustini 2018 Colombia president.
Juan Manuel Santose vanaonu Eduardo Santos oli Colombia president aastatel 1938–1942 ja isa Enrique Santos üle 50 aasta perekonnale kuuluva Colombia juhtiva ajalehe El Tiempo peatoimetaja. Tema nõbu Francisco Santos Calderón on alates 2002. aastast riigi asepresident.
Ta õppis majandusteadust, avalikku haldust, ajakirjandust ja õigusteadust muu hulgas Kansase ülikoolis, London School of Economicsis ja Harvardi ülikoolis.
Aastatel 2000–2002 oli ta rahandusminister ja 2006–2009 kaitseminister.
Ta on Rahvusliku Ühtsuse Sotsiaalpartei esimees.
20. juunil 2010 peetud presidendivalimiste teises voorus valiti Juan Manuel Santos presidendiks. Ta võitis 69,1 protsendiga häältest oma vastaskandidaati Antanas Mockust.
2016. aastal sai ta Nobeli rahuauhinna.
Eerika

Eerika ("Erica") on kanarbikuliste sugukonda kuuluv igihaljaste õistaimede perekond.
Perekonda kuulub umbes 860 liiki. Enamik liike on 0,2–1,5 meetri kõrgused põõsad, üksnes puis-eerika ja luud-eerika võivad kasvada 6–7 meetri kõrguseks.
Eerikad kasvavad Aafrikas ja Euroopas. Umbes 660 liiki on Lõuna-Aafrika endeemid.
Eestis loetakse soo-eerika hävinud liigiks.
Nógrádi komitaat

Nógrádi komitaat on 1. järgu haldusüksus Ungari põhjaosas. Piirneb põhjas Slovakkiaga. 
Suuremad jõed on Ipoly, Zagyva ja Galga.
Komitaadi halduskeskus on Salgótarján, teised suuremad linnad on Balassagyarmat, Bátonyterenye ja Pásztó.
Komitaadis on kuus ringkonda, mis jagunevad 131 vallaks.
Daniel (Rootsi prints)

Daniel ("Olof Daniel Westling Bernadotte"; sünninimi "Olof Daniel Westling"; sündinud 15. septembril 1973 Örebros) on Rootsi prints, Västergötlandi hertsog. Ta on Rootsi kroonprintsessi Victoria abikaasa alates 19. juunist 2010.
Prints Daniel on varem tegutsenud personaaltreeneri ja ettevõtjana.
Noorpõlv.
Daniel Westling sündis Örebros. Ta sündis samal päeval, mil suri kuningas Gustaf VI Adolf ja troonile tõusis Westlingi tulevane äi kuningas Carl XVI Gustaf. 
Westling kasvas üles Gävleborgi läänis asuvas Ockelbo asulas. Gümnaasiumiõpilasena töötas ta suviti Ockelbo vanadekodus. Sandvikenis asuva Hammargymnasiet-nimelise keskkooli lõpetas ta 1991. aastal. Pärast sõjaväeteenistuse läbimist töötas ta aasta erivajadustega lapsi õpetavas koolis. 
1994. aastal kolis ta Stockholmi, et õppida Värmdös asuvas õppeasutuses kaheaastase programmi raames spordipedagoogikat. Pärast õpinguid läbis ka personaaltreeneri koolituse. 
Edasi asutas ta mitu jõusaali (firmad Master Training ja Balance), töötas treeneri ja konsultandina ning oli tegev mitme ettevõtte juhatuses. Westlingi osalusel asutatud luksusspordiklubi Master Training on suunatud jõukamale klientuurile. 
Abielu.
Westling tutvus kroonprintsess Victoriaga viimase õe kaudu – printsess Madeleine soovitas Victoriale Westlingi personaaltreeneri teenuseid. 2002. aasta suvel sai avalikuks Victoria ja Westlingi suhe. Kokku koliti 2007. aastal. 
19. juunil 2010 toimusid kroonprintsess Victoria ja prints Danieli pulmad. Laulatus toimus Victoria vanemate 34. pulma-aastapäeval. 15. novembril 2010 kolis paar elama Solnas asuvasse Haga lossi. 
Neil on kaks last. 23. veebruaril 2012 sündis tütar, kellele pandi nimeks Estelle Silvia Ewa Mary ning kes sai Östergötlandi hertsoginna tiitli. 2. märtsil 2016 sündis poeg Oscar Carl Olof, kes sai Skåne hertsogi tiitli.
Kroonprintsess Victoria ja prints Daniel külastasid Eestit 2014. aasta oktoobris ja 2018. aasta augustis.
Isiklikku.
27. mail 2009 siirati Westlingile neer. Uue neeru loovutas Danielile ta isa Olle. Siirdamiseni viinud neeruhaigus on kaasasündinud, kuid ei ole pärilik. 
Prints Danielile meeldib golfi mängida ja suusatada.
Tunnustus.
2011. aastal andis president Toomas Hendrik Ilves talle Maarjamaa Risti I klassi teenetemärgi.
Jean-Baptiste de Belloy

Jean-Baptiste de Belloy (9. oktoober 1709 Morangles – 10. juuni 1808 Pariis) oli prantsuse vaimulik, Pariisi peapiiskop ja kardinal.
Enne revolutsiooni oli ta Glandèvesi, seejärel Marseille piiskop. Tagasi astunud, elas ta revolutsiooni ajal Chamblys. Pärast konkordaadi sõlmimist määras Napoleon I ta 1802. aastal Pariisi peapiiskopiks. Vaatamata oma kõrgele vanusele täitis ta oma ülesandeid peapiiskopkonna taastamisel pühendumusega ja efektiivselt. 17. jaanuaril 1803 nimetas Pius VII ta kardinaliks.
Renminbi

Renminbi on Hiina Rahvavabariigi valuuta. Renminbi arveldusühikuks on jüaan. Valuuta emiteerijaks on Hiina Rahvapank.
Fuji Dream Airlines

Fuji Dream Airlines (jaapani 株式会社フジドリームエアラインズ, "Kabushiki-gaisha Fuji Dorīmu Earainzu") on Jaapani lennufirma, mis asutati 2008. aastal.
Ettevõte teenindab Jaapani siseliine ja selle kodulennujaam on Shizuoka lennujaam.
Juuni 2010 seisuga on firmal kaks lennukit Embraer 170 ja üks lennuk Embraer 175.
GAZ-24

GAZ-24 oli aastatel 1967–1992 Gorki autotehases toodetud sõiduauto mudel. 
Tegu oli aastatel 1956–1970 toodetud GAZ-21 Volga edasiarendusega. 
GAZ-24 edasiarendus oli 1985. aastal tootmisse läinud GAZ-24-10.
GAZ-24 kasutati eeskätt taksona ning keskastmeametnike ja juhtivtöötajate sõiduvahendina.
ZAZ-965

ZAZ-965 oli aastatel 1960–1969 Ukrainas Zaporižžja autotehases (ZAZ, "Запорізький автомобілебудівний завод") toodetud väikeauto (venekeelsetes tekstides sageli ka "mikroauto") mudel. Auto ametlik marginimi on Zaporožets. Kokku toodeti 322 166 sõidukit. Rahvasuus nimetatakse ZAZ-965 kumera disaini disaini tõttu muhuks või maanteemuhuks.
Mudeli variandid.
Alates seeriatootmise alustamisest toodeti autot viies variandis.
Auto tehniline kirjeldus.
Auto loodi maksimaalselt lihtsana. Mootor oli neljataktiline bensiinimootor. Mootoril oli üks karburaator ja jahutamiseks kasutati õhku. Silindrid olid V-konfiguratsioonis (nurk 90) süütejärjekorraga 1-2-4-3.
Seos Eestiga.
Argikeeles hüütakse Eestis Zaporožetsi mudeleid sapakaks, vanemat mudelit aga iseloomuliku kerekuju tõttu ka maanteemuhuks.
Äntu Vahejärv

Vahejärv (ka "Äntu Vahejärv, Roheline järv, Äntu Roheline järv, Äntu Väikejärv") on järv Lääne-Virumaal Väike-Maarja vallas, üks Äntu järvedest. Järv asub Väike-Maarjast umbes 7 km lõuna pool Sini- ja Valgejärve vahel. 
Järve pindala on 0,8 ha, keskmine sügavus 3,3 m. Vesi on kollakasroheline.
Järvel on roheline värvus selle tõttu, et järve põhi on kaetud järvelubjaga, vesi on põhjani läbipaistev ning kallastel kasvav taimestik peegeldub vee pinnal.
Järv asub Äntu maastikukaitseala territooriumil.
Roheline järv

Roheline järv on üks Balti soojuselektrijaama settebasseinidest Narvas.
Äntu Linaleojärv

Linaleojärv (ka "Äntu Linaleojärv, Äntu Linajärv, Moora järv") on järv Lääne-Virumaal Väike-Maarja vallas, üks Äntu järvedest.
Järv asub Väike-Maarjast umbes 8 km lõuna pool, Valgejärvest umbes 0,7 km lõuna pool ja Mäeotse järvest umbes 0,2 km põhja pool.
Järve pindala on 0,5 ha. Kalda ääres on õõtsikud, kaldad on kaetud metsaga.
Äntu Linaleojärv on läbivoolujärv. Järve suubub Valgejärvest väljavoolav oja. Järvest voolab välja Äntu oja, mis ühineb Kärsa ojaga ning suubub Nõmme jõkke.
Järve vesi on läbipaistev nagu Valgejärves.
Taimedest kasvavad seal kollane vesikupp, vesiroos ja ujuv penikeel.
Järves elutsevad ahven, särg, haug ning koger. 
Järve ääres asub Moora talu, kust on pärit kirjanik Kersti Merilaas.
Järv asub Äntu maastikukaitseala territooriumil.
Pobeda

GAZ-M20 Pobeda (; "Победа" – 'võit') oli Nõukogude Liidus aastatel 1946–1958 toodetud GAZ sõiduauto. GAZ-M20 toodeti ka Poolas. Hinnanguliselt toodeti Pobedasid Gorki autotehases ligikaudu 236 000 eksemplari. 
Tegu oli Nõukogude Liidu piires tänavapildis võrdlemisi tavalise pereautoga, kusjuures Pobeda oli tollaste Moskvitšide kõrval suurema ehitusega. Erinevalt näiteks Moskvitšist ja ZIS-110st ei olnud Pobeda kindla Lääne auto koopia, vaid oli nõukogude konstruktorite ja disainerite looming. Küll aga olid Pobeda mitmed osad “laenatud” mitmetelt Lääne markidelt. Pobeda mootor oli näiteks ökonoomsuskaalutlustel neljasilindriline GAZ-51 jõuallikas, mis omakorda pärines 1920. aastate Dodge’ilt. Pobeda käigukast ja tagasild pärinesid aga 1933. aasta Ford V8-40lt. Esisilla ja kerekonstruktsiooni juures oli võetud eeskuju 1930. aastate Opel Kapitänilt. Välimuse ja sisekujunduse poolest sarnanes Pobeda 1940. aastate alguse Ameerika autodega. 
Keremudeleid oli kokku kolm:
GAZ-M72

GAZ-M72 ( ГАЗ-M-72) oli GAZ-M20 põhjal valmistatud nelikveoline maastikuvariant, mis omas maastikusõiduks sobivat aeglustiga käigukasti, tugevdatud keret ja uuendatud sildu. Samuti olid erinevad auto poritiivad ja embleemid. Tegu esimese Nõukogude autoga, millel oli lisavarustusena olemas tuuleklaasipesur. Selliseid Pobedasid valmistati aastatel 1955–1958 4677 eksemplari ning kollektsionääride seas on tegu hinnatud mudeliga. M72 on üks esimesi nn linnamaastureid, mille vajadus tingitud selle aja Venemaa väga halbadest teeoludest.
Rein Raamat

Rein Raamat (sündinud 20. märtsil 1931 Türil) on eesti filmirežissöör ja -kunstnik, üks peamisi joonisfilmiarendajaid.
Ta lõpetas Türi Keskkooli ja 1957. aastal maalija-portretistina Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi. 
Pärast seda töötas ta kuni 1971. aastani Tallinnfilmis mängufilmide kunstnik-lavastajana. 
1971. aastal asutas ta Tallinnfilmi juurde joonisfilmistuudio, oli selle juht ja lavastaja. 1972. aastal valmis tema esimene joonisfilm "Veekandja". Aasta hiljem jõudis kinodesse "Lend", kus oli ühendatud maal ja multifilmikunst. 
Rein Raamat rajas filmistuudio Stuudio B 1989. aastal ja Raamat-Film 1994. aastal. Raamatu joonisfilmid on sügavalt metafoorsed ja eesti folkloorist tõukuvad. Nad püüavad pilku piinlikult täpse joonistuslaadi, filosoofiliste teemade ja huumori puudumisega. 
Rein Raamatu lavastatud meistriteoste seas on joonisfilmid "Suur Tõll" (1980) ja "Põrgu" (1983).
Isiklikku.
Tema abikaasa on Helvi Raamat.
Mari Kiviniemi valitsus

Mari Kiviniemi valitsus oli Soome 71. valitsus. Valitsus astus ametisse 22. juunil 2010 pärast Matti Vanhase teise valitsuse tagasiastumist ja oli ametis kuni Jyrki Kataineni valitsuse ametisseastumiseni 22. juunil 2011.
Enamik eelmise valitsuse koosseisust jäi samaks, Mari Kiviniemi asemele regionaalministriks sai Tapani Tölli.
Mari Kiviniemi valitsus jätkas eelmise valitsuse programmi täitmist.
Arbimäe mänd

Arbimäe mänd (ka Arbi (mäe) mänd) on Elva linnas kasvav looduskaitsealune mänd. Kõrgus 10 m, ümbermõõt umbes 3,8 m, vanus ligikaudu 340 aastat. Puu on üks Elva linna sümbol. Jämeduse poolest on ta Eestis 7.-8. kohal.
1960. aastal ilmunud "Looduskaitse teatmiku" andmeil oli Arbi männi ümbermõõt 3,66 m ja kõrgus 10 m. 2000. aastal Hendrik Relve "Eesti põlispuud" väitis ümbermõõduks 3,78 m ja kõrguseks 11 m.
Kaitse all alates 1957. aastast.
Legendid.
Ühe legendi järgi istutas Arbi männi Rootsi kuningas Karl XII.
Tolna komitaat

Tolna komitaat on 1. järgu haldusüksus Ungari keskosas Doonau läänekaldal.
Komitaadi halduskeskus on Szekszárd, teised suuremad linnad on Dombóvár ja Paks.
Komitaadis on 109 valda.
Šott

Šott on 20–25 m allpool merepinda paiknev kuiv või soolajärvedega nõgu Põhja-Aafrikas.
Arteesia allikas

Arteesia allikas on allikas, mis saab oma veed arteesia vee kihist.
Viited.
Josua Möllenbeck

Josua Möllenbeck (sündis umbes 1600 Stralsundis Pommeris; suri 1650 Juurus) oli Eestimaa vaimulik ja juhuluuletaja. 
Õppis Greifswaldi ülikoolis (immatrikuleeriti 28. juunil 1615), Wittenbergi ülikoolis (immatrikuleeriti 1. mail 1622) ja Rostocki ülikoolis. Ordineeriti Tallinna Konsistooriumi poolt 8. detsembril 1624 Juuru Mihkli koguduse õpetajaks. Johannes Rudbeckiuse visitatsioonil väitis, et jutlustas saksa keeles (eesti keele oskus oli hilisem). 
Josua Möllenbeck on kirjutanud pulmalaulu "Dialogus Nuptialis", mis ilmus trükitult aastal 1639 Tallinnas. Kirjutanud luuletusi eesti, saksa ja ladina keeles.
Linaleojärv

Linaleojärv või Linaleo järv on mitme Eesti järve nimi.
Linaleojärv:
Linaleo järv:
Koorküla Linaleojärv

Linaleojärv (ka "Linaleotse järv, Koorküla Linajärv, Linajärv)" on järv Lõuna-Eesti Valgamaal Tõrva vallas.
Ümarakujuline järv (pindala 0,5 ha, suurim sügavus 6,5 m) asub Petäjärvest umbes 200 m kagu pool. Kallaste ääres on õõtsikud, kaldad on kaetud metsaga, läänes on põld. Järve põhi on kaetud mudaga. 
Järv on saanud nime selle järgi, et varem on järves lina leotatud.
Järv on peamiselt allikatoiteline, väljavool toimub kraavi kaudu ojja. Kollakasrohelise vee läbipaistvus on keskmine (2,7 m).
Taimestikus on 19 liiki. Järves elutsevad hobukaanid ja järveploomid ("Nostoc"), järvekarpide arvu vähenemise põhjuseks on järves elutsev ondatra.
Kalaliike on vähe, järves elavad peamiselt koger, linask ja mudamaim.
Märt Israel

Märt Israel (sündinud 23. septembril 1983 Karksi-Nuias) on Eesti kettaheitja.
Tema isiklik rekord on 12. mail 2011 Chula Vistas heidetud 66.98 (eelmine 66.56 septembris 2007 Helsingborgis). 
2008 lõpetas ta Tallinna Tehnikaülikoolis logistikaõpingud bakalaureusekraadiga ja jätkas ärikorralduse eriala magistrantuuris.
Märt Israel esindas Eestit 2012. aasta suveolümpiamängudel ning tulemusega 60,34 m sai 25.koha ja finaali ei pääsenud.
SkyTeam

SkyTeam on suuruselt teine lennufirmade allianss Star Alliance'i järel. Lennufirmade ühendusse kuulub praegu 12 täisliiget neljalt mandrilt. SkyTeam opereerib ka kaubaallianssi SkyTeam Cargo. 
Täisliikmed.
1Asutajalennufirma&lt;br&gt;
2Air France-KLM-i reisijad
SkyTeami värvid.
SkyTeam lõi hiljuti lennukitele erilise värvilahenduse. 2010. aasta 9. juuni seisuga kannab seda 12 lennukit.
Alex Schwarzman

Alex Schwarzman (16. aprill 1935 – 30. mai 2023) oli Iisraeli kabetaja. Ta oli rahvusvaheline meister Brasiilia kabes ja FMJD meister rahvusvahelises kabes. Ta oli Iisraeli suurmeister. 
Alex Schwarzman oli 10-kordne Moldaavia NSV meister ja osales kolmel korral NSV Liidu meistrivõistlustel. NSV Liidu meistersportlaseks sai ta aastal 1960, aga see tiitel annulleeriti 15 aastat hiljem, põhjuseks emigreerumine Iisraeli aastal 1973. Iisraeli meistriks tuli ta eri kabeliikides kokku 30 korral. Ta osales korduvalt nii Euroopa kui ka maailmameistrivõistlustel.
Ka ta pojad Igor ja Genadi on osalenud kabe maailmameistrivõistlustel.
Somogyi komitaat

Somogyi komitaat on 1. järgu haldusüksus Ungari lääneosas. Piirneb lõunas Horvaatiaga, piirijõeks on Drava. Põhjapiiril asub Balaton.
Komitaadi halduskeskus on Kaposvár, teised suuremad linnad on Siófok, Marcali, Barcs ja Nagyatád.
Komitaadis on 245 valda.
Aer Lingus

Aer Lingus on Iirimaa rahvuslik lennuettevõte. Lennukipark koosneb lennukitootja Airbus lennukitest, mis teenindavad sihtkohti Euroopas, Põhja-Ameerikas ja Põhja-Aafrikas. Aer Lingus on Iirimaa vanim siiani tegutsev lennufirma ja suuruselt teine Ryanairi järel. Peakorter ja baas asuvad Dublini lennujaamas.
Aer Lingus on lennufirmade ühenduse Oneworld endine liige. Ta astus ühendusest välja 31. märtsil 2007. 
Lennukipark.
Air Linguse lennukid 2017. aasta juuli seisuga:
Zala komitaat

Zala komitaat on 1. järgu haldusüksus Ungari lääneosas. Piirneb Sloveenia ja Horvaatiaga. 
Balatoni lääneots jääb komitaadi piiridesse.
Komitaadi halduskeskus on Zalaegerszeg, teised suuremad linnad on Nagykanizsa ja Keszthely.
Komitaadis on 257 valda.
29. mail 1919 kuulutati komitaadi territooriumil välja Prekmurje Vabariik, mille 6. juunil 1919 vallutas Ungari Punaarmee.
Vasi komitaat

Vasi komitaat [vaši] on 1. järgu haldusüksus Ungari lääneosas. Piirneb Austria ja Sloveeniaga.
Komitaadi halduskeskus on Szombathely, teised suuremad linnad on Sárvár, Körmend, Kőszeg ja Celldömölk.
Komitaadis on 216 valda.
Lõunaosas asub Őrségi rahvuspark.
Ajalooline Vasi komitaat hõlmas ka tänapäeva Austria ja Sloveenia idaosa.
Ussiauk

Ussiauk on füüsikas ja ulmes aegruumi hüpoteetiline topoloogiline omadus, mis on põhimõtteliselt otsetee läbi aegruumi. Teoreetiliselt on ussiauk kahe otsaga tunnel läbi aegruumi.
Ussiauke ei ole siiamaani veel märgatud, kuid teoreetilisel tasemel on üldrelatiivsusteoorias ussiauke puudutavad võrrandid kehtivad.
Ulmeraamatuis ja -filmides kasutatakse ussiauke laialdaselt, kuna need võimaldavad kujutada kosmoses rändamist ja teiste tsivilisatsioonidega suhtlemist märksa kergemini kui pikaajalised kosmoselennud. Näiteks on ussiaukude teooria aluseks nn täheväravate süsteemile filmi- ja seriaalis "Tähevärav".
Polüeteen

Polüeteen ehk polüetüleen (lühend PE) on termoplastne polümeer ja plastmaterjalina laialdaselt kasutusel. Selle polümeeri eri tüüpe saadakse eteeni (C2H4 ehk CH2=CH2) molekulide polümerisatsiooni tulemusena. Kui eteenis lõhkuda kaksiksidemed üksiksidemeteks, tekivad pikad elementaarlülide ahelad –CH2–CH2–CH2–, üldvalem (CH2)n. Keemiliselt kuulub polüetüleen polüolefiinide rühma, on mittepolaarne ja olenevalt tüübist vähemal või suuremal määral kristalliseerunud ehitusega. 
Polüetüleen on elastne, seejuures mehaaniliselt küllalt tugev, peab hästi vastu keemilistele mõjutustele, on hea dielektrik, kasutatav temperatuurini 80–120 °C. Polüetüleeni on odav toota. Tulenevalt tööstuse ja kaubanduse laialdasest vajadusest pakkekiletoodete järele moodustab selle plasti toodang maailmas enam kui kolmandiku kõigi plastide kogutoodangust.
Liigitus.
Olenevalt valmistustehnoloogiast saadakse mitmesuguse struktuuri ja erinevate kasutusomadustega polüetüleene, millest rohkem levinud on järgmised:
GAZ-21

 
GAZ-21 Volga oli aastatel 1956–1970 Gorki autotehases toodetud sõiduauto mudel. 
Tegu oli Nõukogude Liidu piires populaarse sõidukiga, sealjuures valmistati mitmete eri keretüüpide ja -ülesannetega Volgasid. Aastate jooksul toodeti Gorkis mitme erineva generatsiooni ulatuses: kolm generatsiooni GAZ-21, universaalkerega GAZ-22, mitmeid GAZ-21 põhjal loodud GAZ-24 Volgasid ning ka hilisem GAZ-3102 Volga. 
Volga näol oli tegemist eeskätt populaarse, ent vananenud Pobeda järglasega. Pobedalt pärinesid ka I generatsiooni GAZ-21 käigukast (algselt planeeritud ameerikalik automaatkäigukast ennast halvemates teeoludes ei õigustanud), esisild, roolimehhanism ja ka osa pidurisüsteemist. Esimestel Volgadel kasutati ka Pobeda mootorit, ent 1958. aastal hakati tootma uut, spetsiaalselt GAZ-21 jaoks välja töötatud mootorit.
John Milne

John Milne (30. detsember 1850 – 31. juuli 1913) oli Suurbritannia geoloog ja mäeinsener.
Ta töötas 1870. aastatel Newfoundlandis ja Labradoris kaevandustes mäeinsenerina. 1874. aastal osales ta geoloogilisel ekspeditsioonil Araabia poolsaarel.
1876. aastal reisis ta läbi Siberi Jaapanisse, kus töötas 20 aastat mäenduse ja mineraloogia professorina Tōkyō insenerikolledžis. Jaapanis elades hakkas Milne huvi tundma seismoloogia vastu. Pärast 1880. aastal Yokohamat tabanud maavärinat asus ta koos oma Briti kolleegide James Alfred Ewingi ja Thomas Grayga maavärinaid uurima. Milne'i algatusel loodi Jaapanis maailma esimene seismoloogide selts ning asutati ligi 1000 seismoloogiajaama. 1880. aastal leiutas ta lihtsa konstruktsiooniga, kuid tundliku horisontaalse pendelseismomeetri.
Pärast seda, kui kogu John Milne'i varandus 1895. aastal tulekahjus hävis, pöördus ta Inglismaale tagasi ning asus koos oma jaapanlannast abikaasaga elama Wighti saarele. Ta veenis teaduste akadeemiat rahastama 20 eri maailma paigus asuva seismoloogiajaama loomist ja varustamist neid tema loodud seismomeetritega. John Milne'i juhitav seismoloogiajaam Wighti saarel oli järgmise 20 aasta jooksul maailma juhtiv maavärinate uurimise keskus.
Julia Gillard

Julia Eileen Gillard (sündinud 29. septembril 1961 Walesis Barrys) on Austraalia poliitik. 24. juunist 2010 kuni 27. juunini 2013 oli ta Austraalia peaminister.
Gillard sündis Walesis. Tema isa töötas psühhiaatriahaiglas sanitarina, ema töötas Päästearmee hooldekodus. Julial on kolm aastat vanem õde Alison.
Lapsena kannatas Julia kroonilise kopsupõletiku käes. Vanemad kolisid 1966 Lõuna-Austraaliasse Pasadenasse, mis on Adelaide'i eeslinn, et Julia saaks soojemas kliimas paraneda. Ta saigi terveks.
Gillard astus Adelaide'i ülikooli. 1982 katkestas ta õpingud ja jätkas neid Melbourne'i ülikoolis, mille lõpetas 1986 õigusteaduse bakalaureusena.
1987 hakkas Gillard tööle Melbourne'is õigusbüroos. 1990, 29-aastaselt võeti ta selle ettevõtte osanikuks.
Poliitikaga hakkas Gillard tegelema juba Adelaide'i ülikoolis. 1983 sai ta Austraalia Üliõpilasliidu esimeheks, sealjuures ajaloo teiseks naisjuhiks. Ta on ka vasakpoolse organisatsiooni Sotsialistliku Foorumi endine sekretär. Ta astus Austraalia Leiboristliku Partei liikmeks.
Julia Gillard kuulub Austraalia parlamenti alates 1998. aastast. Ta on mitu korda kuulunud varivalitsusse. Aastatel 2007–2010 oli ta Austraalia ajaloos esimene naisasepeaminister. Ühtlasi oli ta haridusminister, tööminister ja sotsiaalse sidususe minister.
24. juunil 2010 valiti ta Kevin Ruddi asemel Austraalia Tööpartei esimeheks ning temast sai ühtlasi Austraalia läbi aegade esimene naispeaminister.
Pärast augustis 2010 toimunud parlamendivalimisi moodustas ta uue valitsuse, mis nimetati ametisse 14. septembril 2010.
Nyiragongo

Nyiragongo on tegev kihtvulkaan Kongo Demokraatlikus Vabariigis Virunga mäestikus. Vulkaan on vaheaegadega pursanud alates 2002. aastast.
Vulkaan asub Virunga rahvuspargis Rwanda piiri lähedal umbes 20 km Gomast ja Kivu järvest põhja pool. Mäe geograafilised koordinaadid on . Mäe kõrgus on 3470 m.
Vulkaan asub Ida-Aafrika riftivööndis, kus vulkanismi põhjustab kahe Aafrika laama osa eemaldumine teineteisest. Ta kattub osaliselt kahe vanema vulkaani Baratu ja Shaheruga.
Kraatri sügavus on umbes 250 meetrit ja läbimõõt kaks kilomeetrit. Kraatris moodustuva laavajärve tase kõigub suurtes piirides; see on olnud nii 600 kui ka 3250 meetri kõrgusel merepinnast. Oma mahult on Nyiragongo laavajärv olnud maailma suurim. Nyiragongo ja naabervulkaani Nyamuragira pursked moodustavad kahe peale kokku 40 protsenti teadaolevatest vulkaanipursetest Aafrikas.
Nefeliniitne laava on erakordselt väikese viskoossusega, mistõttu võib mööda mäenõlva alla voolava laava kiirus ulatuda kuni 100 km/h.
Varasema vulkaanilise aktiivsuse kohta pole palju teada, kuid alates aastast 1882 on vulkaan pursanud vähemalt 34 korda. 10. jaanuaril 1977 murdusid kraatri seinad ja kraatrisse kogunenud laavajärv voolas vähem kui tunniga välja. Hukkus vähemalt 70 inimest. Vulkaan purskas uuesti aastatel 1982–1983 ja 1994.
Järgmine suurem purse toimus 17. jaanuaril 2002. Laavavool jõudis Goma linna ja Kivu järve põhjakaldani. See sundis umbes 400 000 inimest kodudest põgenema. Vähemalt 45 inimest hukkus. Pool aastat hiljem purskas vulkaan uuesti. Vulkaaniline aktiivsus kestab tänini.
Taas näitas vulkaan suuremat aktiivsust 2021. aastal, kui laavavood jõudsid Goma linna lennujaamani.
Urmas Hepner

Urmas Hepner (sündinud 31. juulil 1964 Tallinnas) on eesti jalgpallitreener ja endine jalgpallur.
Ta oli taasiseseisvunud Eesti jalgpallikoondise esimene kapten. 
Aastal 1996 mängis ta klubis FC Lantana.
Ta oli 2008. aastani FC Levadia treener, 30. juulil 2008 asus ta tööle JK Kotkas Juunior/FC Levadia Jalgpallikooli direktorina.
Ping (täpsustus)

Sõnal ping on mitu tähendust.
Heino Arumäe

Heino Arumäe (sündinud 21. augustil 1928 Mäetaguse vallas) on eesti ajaloolane.
Ta lõpetas 1948. aastal Jõhvi Keskkooli ning õppis aastail 1948–1953 Tartu Riiklikus Ülikoolis. 1959. aastal asus ta tööle Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituuti.
1961. aastal astus ta NLKP-sse.
Eesti Dolomiit

Eesti Dolomiit oli tehas Eesti NSV-s, mis moodustati 1967. aastal tehase "Silikaat" Kaarma ja Tallinna kivitöötlemisjaoskonnast. Tehas asus aadressil Pärnu maantee 238.
Aastal 1972 võttis tehas kasutusele Tagavere karjääri. Aastal 1978 tootis tehas 137 000 m2 dolomiitvooderdusplaate, 160 900 m2 mosaiikplaate, 54 200 m2 kõnniteeplaate ja 51 800 m3 dolomiitkillustikku.
1. jaanuaril 1979 oli ettevõttes 260 töötajat, neist 131 Tallinnas.
Direktor oli aastatel 1975–1979 Ants Lillepalu.
Teeninduskombinaat Välk

Teeninduskombinaat Välk oli tööstuskombinaat Eesti NSV-s, mille keskus asus Tallinnas aadressil Kotka tänav 26.
Teeninduskombinaat Välk sai alguse 1926. aastal, kui asutati väikekäitis Välk. Aastal 1940 muudeti tootmisettevõte artelliks ja 1959. aastal tööstuskombinaadiks. Teeninduskombinaadi nime kandis aastast 1963.
Teeninduskombinaat valmistas ja parandas jalatseid ja nahkgalanteriitooteid, värvis ja puhastas karusnahast ja teisi nahast tooteid.
Teeninduskombinaadil Välk oli 1979. aastal 40 teenindus- ja 14 vastuvõtupunkti. 1978. aastal parandati 512 000 paari jalatseid ning tehti 77 590 paari uusi.
Teeninduskombinaadil Välk oli 1979. aasta 1. jaanuari seisuga 566 töötajat. Direktor oli aastatel 1975–1979 Mati Oblikas.
Toomas Alatalu

Toomas Alatalu (1951. aastani Toomas Kärp; sündinud 23. augustil 1942 Rakveres) on Eesti ajakirjanik, ajaloolane, politoloog ja poliitik.
Haridus.
Alatalu lõpetas 1960. aastal Pärnu 4. Keskkooli ja 1965. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna ajaloo erialal.
1977. aastal kaitses ta Leningradi Riiklikus Ülikoolis filosoofiakandidaadi väitekirja "Революционная ситуация и особенности ее созревания в Латинской Америке" ("Revolutsiooniline situatsioon ja selle küpsemise eripärad Ladina-Ameerikas").
Töökäik.
1963. aastast töötas ta ajakirjanikuna ajalehes Edasi ja rajas Tartu Riiklikus Ülikoolis Rahvusvaheliste Suhete Ringi.
Töötas teadusliku kommunismi õppejõuna Tartu Riiklikus Ülikoolis ja Tallinna Pedagoogilises Instituudis.
Aastatel 1967–1978 tegi ta analüüsisaateid "Rahvusvaheline panoraam", juhtis Eesti Televisioonis laste- ja noortesaateid "Mis on uudist?" ja "Maailm meie ümber".
Aastatel 1979–1980 oli ta Havannas Kuubas Havanna Ülikooli teadur ja 1988–1990 Managuas Nicaraguas Kesk-Ameerika Ülikooli professor.
Aastatel 2000–2003 ja 2007–2012 oli ta Euroülikooli rahvusvaheliste suhete teaduskonna dekaan.
Teadusmaailmas tuntud kui Tõva ajaloo käsitluse autor (Toomas Alatalu. Tuva - A State Re-awakens. Soviet Studies, Glasgow, 1992). Selle artikli variandi ilmumine ajalehes Molodjož Tuvõ 24. jaanuaril 1992 teravdas poliitilist kriisi Tõva Vabariigis ja sundis võime 28. veebruaril 1992 avaldama kõik dokumendid Tuva Rahvavabariigi liitmisest NSV Liiduga 1944. aastal.
Tegevus ELKNÜ-s ja NLKP-s.
Alatalu kuulus aastatel 1966–1990 NLKP-sse.
1967. aastal võeti ta Moskva nõudel maha Tartu komsomolijuhi ametist.
Poliitiline tegevus.
Aastatel 1999–2006 kuulus ta Keskerakonda, 2005–2009 Rahvaliitu ja 2011–2019 Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda.
1992. aastal valiti ta valimisliidu Kindel Kodu nimekirjas VII Riigikogu ja aastal 1995 valimisliidu Koonderakonna ja Maarahva Ühendus nimekirjas VIII Riigikogu liikmeks. Oli 1993–1999 Balti Assamblee Presiidiumi liige. 
Ta kandideeris 1999. aastal Riigikogu valimistel parteituna Koonderakonna nimekirjas.
Aastatel 2003–2007 oli ta X Riigikogu liige.
Ta kandideeris 2019. aastal Riigikogu valimistel parteituna Vabaerakonna nimekirjas.
Isiklikku.
Tema isa oli Peep Kärp (1913–2003), ema Linda Alatalu (Tandru, 1921–2013), kasuisa Paul Alatalu (1903–1979).
Aastatel 1965–1991 oli ta abielus Kadi Alataluga (sündinud Tammemägi, 1942). Epp Alatalu (sündinud 1966), Riin Alatalu (sündinud 1968) ja Siim Alatalu (sündinud 1978) on nende lapsed.
1995. aastast on ta abielus Eva Alataluga (sündinud Loide, 1944).
Janno Põldma

Janno Põldma (sündinud 7. novembril 1950 Tallinnas) on eesti filmioperaator ja -lavastaja.
Oktoobris 2007 Riias toimunud filmifestivali Lielais Kristaps parimaks täispikaks animatsioonifilmiks tunnistati Heiki Ernitsa ja Janno Põldma teos "Leiutajateküla Lotte".
9. veebruaril 2012 asus Janno Põldma koos Heiki Ernitsaga ACTA kaitsele. Janno ja Heiki väitel on neilt spetsiaalseid otsingumootoreid kasutades varastatud ühe kuuga üle miljoni Eesti krooni.
Janno Põldma on õppinud Tallinna kultuuriülikoolis karikatuuri Heinz Valgu kursusel.
Heiki Ernits

Heiki Ernits (sündinud 24. märtsil 1953 Tallinnas) on eesti filmilavastaja ja karikaturist. 
Ernits õppis aastatel 1965–1971 Kohila Keskkoolis. 1975. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi kunsti- ja tööõpetuse erialal. 1977. aastal teenis ta Belogorskis Nõukogude armee suurtükiväe polgus. 1978. aastal läks ta tööle Tallinnfilmi joonisfilmi osakonda, kus on töötanud joonisfilmide kunstniku ja hiljem režissöörina. 
Ernits kuulub Eesti Kinoliitu, Eesti Animatsiooni Liitu ja Eesti Kunstnike Liidu raamatugraafika sektsiooni. 
Heiki Ernits on koos Janno Põldmaga avaldanud muret, mis tuleneb nende filmide tasuta allalaadimisest internetist, ning väitnud juba 2009. aastal, et seetõttu on nad kaotanud üle ühe miljoni Eesti krooni tulu.
Looming.
Heiki Ernitsa esimene filmitöö oli Tallinnfilmi joonisfilmi osakonnas Rein Raamatu joonisfilmis "Põld" (1978) kunstnik-lavastaja assistendina.
Peale animatsiooni on ta tegutsenud muudes valdkondades. Alates 1993. aastast on ta olnud Eesti Ekspressi karikaturist-illustraator ning töötanud raamatukujundaja, fotograafi ja õpetajana, korraldanud autorinäitusi, illustreerinud väljaandeid ja teinud firmadele reklaamfilme.
Ernitsa karikatuure ja illustratsioone on avaldatud väljaannetes Pikker, Põhjanael, Täheke, Anne, Kultuur ja Elu, Pilkaja jpt. Ta on osalenud karikatuurivõistlustel nii Eestis kui ka välismaal.
Tammispää peakraav

Tammispää peakraav on kraav Mustvee vallas Tammispää külas.
Kraav suubub Peipsi järve. Kraavi valgla on 7,1 km²
Tammispää kraavi keskkonnaregistri kood on VEE1056800.
ZIS-110

ZIS-110 oli aastatel 1945–1959 Nõukogude Liidus Moskvas Stalini-nimelises autotehases ZIS toodetud limusiin.
ZIS-110 oli parteiladviku esindussedaan, mis oli mõeldud asendama 1930. aastatel toodetud mudelit ZIS-101. Tavakodanikele autot ZIS-110 ei müüdud. Esimesed autod läksid eravaldusse alles 1970. ja 1980. aastatel.
ZIS-110 prototüübiks oli 1938 toodetud Packard Super Eight mudel 180, mille kinkis USA president Franklin Roosevelt Jossif Stalinile 1942. Kuid ZIS-110 ei ole Packardi täpne koopia. Enamik detailidest on valmistatud mitte toll-, vaid meetermõõdustikus ja tehases on valmistatud uued kerestantsid, mistõttu Packardi detailid ZIS-ile varuosadeks üldjuhul ei kõlba. Kuid väliselt on need autod omavahel siiski nii sarnased, et nende eristamiseks peab nende konstruktsiooni peensusteni tundma.
ZIS-110 väljatöötamise eest anti autokonstruktoritele A. Ostrovtsevile, B. Fittermanile, L. Gussevile ja A. Zigeljule 1946. aasta juunis Stalini preemia.
Eeskätt toodeti sedaankerega mudeleid, kuid valmistati ka takso-, kiirabi- ja kabriolettvariandid.. Riigijuhtide tarvis valmistati ka soomustatud kerega mudeleid. Enamik sedaane oli värvitud mustaks. Moskva taksopark kasutas ZIS-110 taksodena aastail 1947–1958. Kuid seda mudelit kasutati ka marsruuttaksodena marsruutidel Moskva–Vladimir, Moskva–Rjazan ja isegi Moskva–Simferopol.
Stalinile endale toodeti spetsiaalne soomustatud limusiinivariant ZIS-115, mis kaalus 4.2 tonni, selle aknaklaasid kaalusid ligi 300 kilogrammi. Kuna Stalin oli paranoiline ja kartis atentaati, sõitis ta alati tagaistmel kahe relvastatud ihukaitsja vahel, kunagi ei sõitnud ta ühes limusiinis kaks päeva järjest ja pidevalt muutis marsruuti oma Kuntsevo datšast Kremlisse.
ZIL-110 järeltulija oli ZIL-111, aga seda toodeti aastail 1959–1967 kõigest 112 eksemplari.
Tehnilised andmed.
ZIS-110 toodeti 1945–1959, kokku 2080–2090 eksemplari.
Auto oli 600 cm pikk, 196 cm lai ja 173 cm kõrge.. Omal ajal oli see üks maailma kõige suurematest sõiduautodest.
ZIS-110 teljevahe oli 376 cm, tühimass 2575 kg. Mootori töömaht oli 6005 cm³, võimsus 137 hj ja kütusekulu 0,23–0,28 l/km.. Auto oli tagaveoline ja 3-käigulise manuaalkäigukastiga..
Auto juhtpaneelil olid spidomeeter, kütuse tasemenäidik, termomeeter, ampermeeter, mootoriõli rõhunäidik, vasaku ja parema suunatule märgutuled (mõlemad punased), kaugtulede märgutuled (sinine või lilla) ja süüte märgutuli (roheline). Spidomeetri noolel oli kolmevärviline altvalgustus, mille värv sõltus kiirusest: kiirusel kuni 60 km/h oli valgustus roheline, kiirusel 60–120 km/h kollane ja suuremal kiirusel punane.
Auto eripäraks olid hüdraulilised aknatõstukid. Autos oli raadio ja katseid tehti konditsioneeri väljatöötamise alal.
GAZ-69

GAZ-69 (vene keeles "ГАЗ-69") on külma sõja ajal Nõukogude Liidus ja litsentsi alusel Rumeenias valmistatud neljarattaveoline maastur.
Aastail 1953–1955 tootis masinat GAZ ja aastatel 1954–1972 UAZ (ametlikult UAZ-69, kuid rahva suus kutsuti ka neid GAZ-69-ks). 
Kirjeldus.
GAZ-69 baasvariandil on ainult kaks ust ja katus ning külgede ülemine osa on enamasti presendist. Versioonil GAZ-69A on neli ust. Seda tootis ka Rumeenia autotootja ARO algul (1957–1959) IMS-57-na ja hiljem moderniseeritult Muscel M-59-na (1959–1963) ning Muscel M-461-na (1964–1975). UAZ-69 edasiarendusteks on kerge veok UAZ-450 ja uuem maastur UAZ-469.
Kasutamine sõjaväes.
GAZ-69 oli omal ajal põhiline maastur Nõukogude armees ja asendas selles rollis GAZ-67 ja Willys Jeepi. 
GAZ-69A vahetas omakorda välja UAZ-469.
Seda kasutati baasmasinana AT-1 Snapper rakette kandva tankitõrjekompleksi 2P26 loomisel ja neljarattaveolise amfiibsõiduki GAZ-46 MAV loomisel, mis põhineb Teise maailmasõja aegse USA amfiibsõiduki Ford GPA ehitusel.
Aleksander Arder

Aleksander Arder (19. september 1894 Kirna küla, Lähtru vald, Martna kihelkond – 29. september 1966 Tallinn) oli eesti laulja (bariton) ja viljakas laulupedagoog.
Ta lõpetas aastal 1914 Riia Vaimuliku Seminari. Laulmist õppis aastatel 1919–1923 Milanos A. Disconzi ja Roomas Georges Cunelli juures ning Stockholmis professor Karl August Nygren-Klosteri erastuudios, kus teisel aastal töötas kaasõppejõuna. Oli aastatel 1923–1931 Estonia teatri solist. Ta on esinenud ka kontsertlauljana, populariseerides eesti heliloojate soololaule ja seda ka väljaspool Eestit.
Arder võitis tunnustuse laulupedagoogina, töötades aastatel 1928–1941 Tallinna Konservatooriumis (1935–1940 lauluosakonna juhataja) ja aastatel 1944–1966 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis (1949–1962 laulukateedri juhataja, 1951. aastast professor). Aastatel 1942–1944 kuulus ta Eesti NSV Riiklikesse Kunstiansamblitesse.
Õpilasi.
Marta Rungi, Elsa Maasik, Tiit Kuusik, Ott Raukas, Evald Tordik, Ivo Kuusk, Hendrik Krumm, Ludmilla Issakova, Uno Kreen, Enno Sein, Henn Pai, Kalju Karask, Georg Ots, Kalmer Tennosaar jt.
Isiklikku.
Tema isa oli Väike-Lähtru Jumalaema Sündimise kiriku (õigeusu) köster. Oli abielus Jaan Poska tütre Tatjanaga. Sellest suhtest sündis poeg Arpad Arder, kellest sai baptistijutlustaja. Teist korda oli abielus Marta Rungiga (aastast 1932). Pojapoeg Ott Arder oli luuletaja ja tõlkija. Pojapoeg Jaan Arder oli muusik (ansamblid Apelsin, Hortus Musicus jt).
Varbla Püha Urbanuse kogudus

EELK Varbla Püha Urbanuse kogudus on luterlik kogudus Varblas, mis tegutseb Varbla kirikus. Varem on kasutanud ka Kulli palvemaja (asub Saulepi külas Varbla ja Tõstamaa vahel).
Kogudus kuulub Lääne praostkonda.
Koguduse hooldajaõpetaja on Lembit Tammsalu, organist Ivi Kask, juhatuse esimees Lea Lehis.
Jumalateenistused toimuvad kuu esimesel ja kolmandal pühapäeval algusega kell 13.30 Varbla kirikus.
Riho Laurisaar

 
Riho Laurisaar (sündinud 20. juulil 1976) on eesti ajakirjanik.
Ta on teinud kaastööd Eesti Päevalehele (Tallinn) ja ERR-i Vikerraadiole. Ta on teinud Tamperes eestikeelseid saateid China Radio Internationali asutatud raadiokanalile Radio86.
Hiljem on Laurisaar teinud kaastööd Soome raadiojaamale Radio Classic. Ta on tegev Tuglase seltsis. 2015. aastast töötab ta Tampere linnavalitsuse koordinaatorina sisserändajate lõimumise ja tööhõivega seotud küsimustes.
Laurisaar on õppinud Tartu Ülikoolis ajakirjandust ja teoloogiat. Ida-Soome ülikoolis sooritatud magistritöös uuris ta kiriku ja võimu vahelist koostööd Putini Venemaal.
Koeru Maarja-Magdaleena kogudus

EELK Koeru Maarja-Magdaleena kogudus on Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kogudus.
Kogudus kasutab Koeru kirikut ja kogudus kuulub EELK Järva praostkonda. 
Koguduse õpetaja on Kristi Sääsk, organist Anne Pindre. Juhatuse esimees on Jan Saar.
Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 12 Koeru kirikus.
Koeru vaimulike loend.
Loend on mittetäielik:
Vaeküla raudteejaam

Vaeküla raudteejaam on raudteejaam, mis asub Lääne-Viru maakonnas Rakvere vallas Vaekülas, raudteetsi 113,3 km Tallinna Balti jaamast ja 96,3 km kaugusel Narva piirijaamast. 
Naaberjaam Tallinna suunal on Rakvere ja Narva suunal Kabala. Jaamas asub lisaks peateele kaks kõrvalteed. Reisirongid alates 2001. aasta kevadest Vaekülas ei peatu.
Vaeküla jaamakompleks paikneb Tallinna-Narva raudteest põhja pool. Sealne puidust jaamahoone rajati 1920. aastatel tõenäoliselt Leon Johansoni projekti järgi analoogselt Kaarepere ja Palupera jaamahoonetega. Hoone lammutati 1999. aasta alguses. Säilinud on mitu abihoonet.
1980. aastatel rajati jaama silikaadist elektritsentralisatsiooni post.
Ivar Hans Poëll

Ivar Hans Poëll (ka Ivar Hans Pöhl; 8. august 1913 Tallinn – 17. november 1984 Saltsjöbaden) oli rannarootsi päritolu Eesti ja rootsi vaimulik ja teoloog.
Ivar Poëll lõpetas 1932. aastal Tallinna poeglaste kommertsgümnaasiumi. Õppis aastatel 1934–1937 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Viljandi Pauluse koguduses. Ordineeriti õpetajaks 19. detsembril 1937 Tallinna Toomkirikus piiskop Hugo Bernhard Rahamäe poolt.
Ta oli 1937. aastal Tallinna Rootsi meremisjoni õpetaja, aastatel 1937–1938 Tallinna Rootsi-Mihkli koguduse abiõpetaja, 1938–1939 Viljandi Pauluse koguduse abiõpetaja ja asetäitja õpetaja. 1939. aastal oli ta lühikest aega Noarootsi Püha Katariina koguduse asetäitja õpetaja. Aastatel 1939–1941 oli ta Tallinna Rootsi-Mihkli koguduse õpetaja. 
1941. aastal põgenes Saksamaale, kus oli aastatel 1941–1942 Berliini Rootsi koguduse õpetaja. 1942. aastal naasis Eestisse ja oli aastatel 1942–1944 Tallinna Rootsi-Mihkli koguduse õpetaja. 1944. aastal põgenes Rootsi. Oli aastatel 1944–1984 eesti koguduste külalisõpetaja Rootsis, aastatel 1955–1958 Rootsi praostkonna abipraosti kt. ja 1983–1984 E.E.L.K. Konsistooriumi assessor. Oli veel Saltsjöbadeni rootsi koguduse õpetaja.
Ivar Poëll täiendas end süstemaatilise usuteaduse alal Lundi Ülikoolis ja Zürichi Ülikoolis. Ta sooritas theol. lic. eksami Lundi Ülikoolis eetika ja religioonifilosoofia alal 1957. aastal ning dr. theol. eksami Helsingi Ülikoolis 1963. aastal. Aastatel 1965–1983 oli ta (rootsikeelse) Turu ülikooli Åbo Akademi dotsent.
Isiklikku.
Tema vend oli eestirootsi vaimulik Hjalmar Pöhl.
Lufthansa CityLine

Lufthansa CityLine on regionaalne lennufirma, mille peakorter asub Kölnis Saksamaal. Lennufirma kuulub täielikult Lufthansale ja on Lufthansa Regionali võrgustiku liige. CityLine on Euroopa suurim regionaalne lennufirma. 
Lennukipark.
Lufthansa CityLine'il olid 2010. aasta juuni seisuga järgmised lennukid.
2008. aasta oktoobri seisuga oli lennukite keskmine vanus 8,3 aastat.
Antoni Gaudí

Antoni Plàcid Guillem Gaudí i Cornet (ka Antonio Gaudí, 25. juuni 1852 Reus või Riudoms, Hispaania – 10. juuni 1926 Barcelona) oli katalaani arhitekt ja Kataloonia modernismi tähtsaim esindaja. Teda peetakse juugendstiili ja orgaanilise arhitektuuri esindajaks, kes arendas välja omapärase sürrealismi kalduva arhitektuurilise vormikeele. 
Ta töötas peamiselt oma kodulinnas Barcelonas, kus asuvad tema tuntuimad tööd, Güelli park ja Sagrada Família kirik.
1873–1878 õppis ta Barcelona arhitektuurikoolis, kus ta paistis silma isikupärase ja loomingulise joonistajana. 1878 tutvus ta katalaani töösturi Eusebi Güelliga, kellest sai tema sõber ja metseen.
1884. aastast kuni oma surmani tegeles ta Sagrada Família kiriku projekteerimisega. Viimased 15 aastat oma elust pühendas ta ainult sellele.
Tuntumate Gaudí projekteeritud hoonete hulka kuuluvad ka Casa Vicens (1884–1885), Casa Calvet (1899–1904), Casa Batlló (1905–1907) ja Casa Milà (tuntud kui La Pedrera; 1905–1907) Barcelonas.
7. juunil 1926 jäi Gaudí trammi alla. Kuna keegi teda ära ei tundnud ja ta oli vaese inimese moodi riides, viidi ta vaestehaiglasse, kus ta kolme päeva pärast suri. Ta maeti Sagrada Família kirikusse.
Gaudí oli pühendunud katoliiklane ja katalaani natsionalist.
Vesiniksulfiid

Vesiniksulfiid ehk divesiniksulfiid (vananenud termin: "väävelvesinik"; keemiline valem H2S) on mädamuna lõhnaga värvuseta ja mürgine gaas. 
Kui vesiniksulfiid vees lahustub, moodustub vesiniksulfiidhape. Vesiniksulfiidhappe sooli nimetatakse sulfiidideks.
Õhu juuresolekul vesiniksulfiid põleb. Õhk võib süttida, kui selles on vesiniksulfiidi sisaldus 4,3–46%. Sõltuvalt olemasoleva hapniku hulgast moodustub kas vaba (elementaarne) väävel (S) või vääveldioksiid (SO2). Vesiniksulfiid on tugev redutseerija.
Vesiniksulfiid on väga mürgine. Kuigi alguses väga ärritav, nüristab see kiiresti haistmismeele, nii et ohvrid ei saa seejärel enam arugi, et õhus on vesiniksulfiidi, ja võivad selle kätte surra. Vesiniksulfiid on õhust raskem ja võib koguneda halvasti ventileeritud ruumide põrandatele.
Vesiniksulfiid on üldmürk. See tähendab, et see kahjustab kehasse sattudes paljusid elundkondi, kuigi kõige rohkem saab kahjustada närvisüsteem. Vesiniksulfiidi mürgisus on umbes samasugune kui vesiniktsüaniidil.
Vesiniksulfiidi tekib inimkehas ka loomulikul teel, kuid kehas on ensüümid, mis oksüdeerivad vesiniksulfiidi kahjututeks sulfaatideks. Seetõttu suudab inimene väikesi vesiniksulfiidi annuseid taluda. Piiriks arvatakse olevat 300–350 ppm, seejärel ensüümide võimsus ammendub. Paljud gaasiandurid, näiteks niisugused, mida kannavad reoveega kokku puutuvad ja keemiatööstuse töölised, on seatud hoiatama vesiniksulfiidi sisalduse 5–10 ppm korral ja häiret andma 15 ppm korral.
Karl Lipping

Karl Lipping (28. september 1913 Tartu – 20. detsember 1985 San Francisco) oli eesti vaimulik.
Lõpetas Tartu kommertsgümnaasiumi. Astus 1935. aastal Tartu Ülikooli usuteadust õppima. Tunnistati 1943. aastal usuteaduskonna lõpetanuks. Pärast prooviaastat Tallinnas ja Kuressaare Laurentiuse koguduses ordineeris piiskop Johan Kõpp ta Tallinna Toomkirikus 9. jaanuaril 1944 õpetajaks.
Ta oli 1944. aastal Kärla ja Mustjala Anna koguduse asetäitja-õpetaja.
Põgenes 1944. aastal Saksamaale. Oli kirikuelu korraldaja Saksamaa USA tsoonis ja Kirikulehe toimetaja aastatel 1949–1950, samuti Wiesbadenis ja Altschaffenburgis olevate põgenikelaagrite õpetaja. Siirdus 1950. aastal USA-sse. Oli San Francisco piirkonna eestlaste usuelu korraldaja ja San Francisco koguduse asutaja. Teenis San Francisco kogudust aastatel 1950–1986, olles samal ajal ka USA Chicago praostkonna abipraost.
Thomas Wilhelm Greiffenhagen

Thomas Wilhelm Greiffenhagen (19. november 1821 Arhangelsk – 28. detsember 1890 Tallinn) oli baltisaksa poliitik ning aastatel 1883–1885 Tallinna linnapea.
Päritolu ja haridus.
Thomas Wilhelm Greiffenhagen oli pärit Ida-Preisimaalt Venemaale ümber asunud perekonnast. Tema vanaisa Johann Gottlieb Greiffenhagen asus 1780. aastate paiku elama Peterburi, kus töötas oskustöölisena (king- ja sadulsepana), Peterburis abiellus ta Soomest pärit Anna Margaretha Kienderiga. Neil oli mitu poeglast, kellest Heinrich Samuel Greiffenhagenist (1793–1829) sai andekaks muusikuks ning ta abiellus Põhja-Saksamaalt Haberslebenist pärit pastori tütrega ning teenis Arhangelskis luteri kiriku köstrina. Pärast Heinrich Samueli surma kolis ema tagasi Taani Haderslev' linna, kuid Thomas Wilhelm ja vend Moritz (–1878) said pärast kohaliku kooli lõpetamist jätkata edasiõppimist [Tartu, Bonni, Heidelbergi ja Berliini Ülikoolis. Alates 1846. aastast elas Greiffenhagen Eestis. 1854. aastal sai ta Tartu ülikooli õigusteaduste kandidaadi ja 1856. aastal ka magistrikraadi. 
Tallinna raeametniku ja linnapeana.
1856. aastal asus ta tööle Tallinna raes, kus töötas aastail 1866–1874 raekohtu sekretäri ja vahemikus 1874–1887 sündiku ametikohal. Aastatel 1878–1874 oli ta ka linnavolikogu liige.
1883. aastal valiti ta Tallinna linnapeaks. Kaks aastat hiljem tagandas Eestimaa kuberner vürst Mihhail Šahhovskoi-Glebov-Strešnev Greiffenhageni linnapeaametist, kuna ta keeldus linna asjaajamises vene keele kasutama. Samuti anti Greiffenhagen kohtu alla valitsuse määruse mittetäitmise eest ning ehkki Eestimaa ülemmaakohus mõistis ta 1888. aasta mais õigeks, kaebas prokurör otsuse edasi Vene senatisse, kus ta süüdi tunnistati.
Revalsche Zeitung.
Greiffenhagen oli 1860. aastal üks Tallinna saksakeelse ajalehe Revalsche Zeitung asutajaid toimetuses ja aastail 1864–1867 selle peatoimetaja.
Isiklikku.
Thomas Wilhelm Greiffenhagen abiellus 1857. aastal Eugenie Katharina Bergiga (–1859) ning neil oli üks poeg: 
Pärast Eugenie Katharina surma 1859. aastal abiellus Thomas Wilhelm 1861. aastal tema noorema õe, Adele Karoline Bergiga, neil oli 7 last:
Põhja Konn

Põhja Konn on 2009. aastal loodud eesti progeroki ansambel.
Orléans

Orléans [or'lean] on linn Prantsusmaal, Centre-Val de Loire'i piirkonna ja Loiret' departemangu keskus.
See on piirkonna "(préfecture de la région)" ja ka departemangu prefektuur ("prefecture") ehk halduskeskus. Linn on viie kantoni keskus. Asub Loire'i jõe ääres.
Saja-aastase sõja ajal aastatel 1428–1429 oli Orléans prantslaste viimane tugipunkt, mis jäi inglaste piiramisrõngasse. 8. mail vabastasid prantslased Jeanne d'Arci juhtimisel linna piiramisrõngast.
Orléansi Ülikool on asutatud 1306. aastal.
Lohetapja

"Lohetapja" (ATU 300) on rahvusvaheliselt tuntud imemuinasjutu tüüp.
Sisukokkuvõte.
Kuningas peab lohele või muule üleloomulikule olevusele oma tütre söögiks saatma, et lohe linna või riiki ei ründaks. Kuningas lubab võtta oma tütre päästja omale väimeheks. Tuleb keegi mees, tapab võluvahendi abiga lohe ja lõikab tal keele suust. Valekangelane läheb lohe peaga kuninga juurde ja nõuab kuningatütart omale abikaasaks. Tõde teadva kuningatütre abiga ja lohe keelt näidates seab õige lohetapja õigluse jalule.
"Lohetapja" esineb ka ristiusu pühaku püha Jüriga seotud legendina. Germaani lohetapja Siegfriedi (Sigurdi) lugu sarnaneb samuti seda tüüpi muinasjutuga.
Eesti pärimuses.
Eesti pärimuses on jutu kangelane tihtipeale poiss, kes võib olla näiteks saunamehe poeg, soldat või kuningapoeg, saab imelise jõuga koerad. Ta lahkub kodust ja saabub linna, mis on üleni leinavärvides, või satub teel kokku musta tõllaga. Selgub, et igal aastal tuleb üleloomulikule koletisele või meremaole viia üks tütarlaps. Seekord on liisuga langenud selleks kuningatütar. Kangelane võitleb mere ääres üks või kolm korda mao (võib olla mitmepealine) või muu üleloomuliku olendiga, koerad aitavad teda. Pärast vastase võitmist saab kangelane kuningatütrelt tema sõrmuse (või pool sõrmust, teine pool jääb kuningatütrele) või siis lõikab maolt keeled suust. Seejärel lahkub kangelane ja lubab aasta või kolme aasta pärast tagasi tulla. Kuningatütre kutsar sunnib kuningatütart tunnistama, et kutsar võitis üleloomuliku vastase ja vabastas kuningatütre. Kui kutsarile lubatakse kuningatütar naiseks, palub kuningatütar pulmad lükata edasi aasta või kolme aasta võrra. Pulmadeks jõuab kohale tõeline kangelane. Mõnes variandis kangelast ei usuta ning ta vangistatakse, mille järel koerad ta vabastavad. Kangelane tõestab, et ta võitis üleloomuliku vastase maokeelte, (pooliku) sõrmuse või kuningatütre taskurätiku abil, millega kangelase haav seoti. Kuningatütrega abiellub kangelane, kutsar hukatakse karistuseks.
Kirjanduslikud töötlused.
Sellel muinasjututüübil põhineb muu hulgas Friedrich Reinhold Kreutzwaldi kirjutatud muinasjutt "Põhja konn". Teine tüübiga seotud Kreutzwaldi "Eesti rahva ennemuistsete lugude" muinasjutt on "Õnne rublatükk", mis on mõjutanud paljusid variante, mida võib leida üleskirjutustena Eesti Rahvaluule Arhiivi kogudest.