tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Astrid Reinla

Astrid Reinla (aastast 1971 kodanikunimi Astrid Kabur; 1. märts 1948 Tallinn – 1. jaanuar 1995 Tallinn) oli eesti kirjanik.
Elulugu.
Aastatel 1955–1961 õppis Tallinna 29. Keskkoolis, 1961–1966 Tallinna 7. Keskkoolis. Aastail 1969–1974 õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis ajaloo-keeleteaduskonnas, lõpetas filoloogiateaduskonna eesti filoloogia erialal.
Aastatel 1966–1969 töötas Eesti NSV Riiklikus Raamatukogus bibliograafina. 1974–1976 oli kirjastuse Eesti Raamat korrektor, 1976–1979 ajakirja Horisont keeletoimetaja.
Aastast 1979 oli ta vabakutseline kirjanik. 
Looming.
Astrid Reinla kirjutas ka artikleid ja tegi kriitikutööd. Ta oli telesarja "Õnne 13" idee autor ja esimene stsenarist (pärast teda on sarja stsenaristid olnud Kati Murutar, Teet Kallas, Urmas Lennuk ja Andra Teede).
Isiklikku.
Ta sündis kirjandusteadlase Oskar Kuninga peres. Tema õde on maletaja ja ajakirjanik Merike Rõtova. 
Ta oli abielus kirjanik Boris Kaburiga.
Robootika

Robootika ehk robotitehnika (inglise "robotics") on teaduse ja tehnika haru, mis käsitleb robotite disaini, ehitust, tootmist ja töötamist. Robootika on tihedalt seotud mehaanika, informaatika, elektroonika ja muude teadusharudega.
Robootika kolm põhiseadust.
Sõna "robootika" ("robotics") tuleneb Josef Čapeki loodud sõnast "robot", mille tõi inimkonna ette tšehhi kirjanik Karel Čapek oma näidendis "R.U.R." (Rossum's Universal Robots), mis oli avalikustatud aastal 1920. Sõna "robootika" kasutas esimesena Isaac Asimov oma lühikeses ulmejutus "Runaround" 1941. aastal. Asimovilt pärinevad ka nn robootika kolm põhiseadust: 
Tähtsamad robotite klassid.
On kaks tähtsamat laiaotstarbeliste robotite klassi: manipulatsiooni- ja mobiilrobotid. 
Manipulatsioonirobot on automaatmasin (statsionaarne või teisaldatav), mis koosneb täiturseadisest manipulaatori kujul, millel on mitu liikuvuse astet, ja programmjuhtimise seadisest, mis täidab töötlusprotsessis liikumise ja juhtimise funktsioone. Selliseid roboteid toodetakse põranda-, ripp- ja portaalteostustes. Nad said laia kasutuse masina- ning aparaadiehitusega seotud valdkondades.
Mobiilrobot on automaatmasin, milles on liikuv šassii automaatselt juhitavate ajamitega. Sellised robotid võivad olla ratta-, samm- või roomikrobotid.
Ajamid.
Ajamid on robotite "lihased". Praegu on kõige populaarsemad elektrimootorid, aga on tarvitusel ka teistsugused, mis tarbivad keemilisi aineid ning suruõhu. 
Alalisvoolu mootorid: enamik kaasaegseid roboteid kasutab elektrimootoreid, mis võivad olla mitu liiki.
Sammuvad elektermootorid: nagu nimetusest võib järeldada, ei pöörle sammuvad elektrimootorid vabalt, nagu alalisvoolu mootorid. Nad pöörlevad samm-sammult teatud nurga alt kontrolleri juhtimisel. 
Piesomootorid: alalisvoolu mootorite kaasaegseks alternatiiviks on piesomootorid, mida nimetatakse ka ultrahelimootoriteks. Nende tööpõhimõte on originaalne: tillukesed piesoelektrilised jalad, mis vibreerivad tihedusega üle 1000 korda sekundis ja panevad mootori liikuma ringjoonel või sirgel. Selliste mootorite eelisteks on kõrge nanomeetriline resolutsioon, kiirus ja võimsus, mis pole nende suurusega võrreldav.
Ühemargane münt (1922)

1922. aastal vermitud 1-margane münt oli (koos samal aastal vermitud kolme- ja viiemargasega) Eesti Vabariigi esimene "päris oma" metallraha. Mündid lasti käibele 21. detsembril 1922 ning need jäid käibele kuni 1. maini 1931 (pärast 1928. aasta rahareformi kasutati neid 1-sendistena).
Mündid valmistati Berliinis, osa Hirschi ja osa Werneri &amp; Co (ehk Werner &amp; Söhne) ettevõttes. Peatöövõtja oli Hirsch, kuid kuna ta ei suutnud toota Eesti võime rahuldava kiirusega, siis oli ta sunnitud osa tööd allhanke korras Werner &amp; Co'le andma. Münditemplid valmistati siiski kõik Hirschi ettevõttes, nii et münte eristada ei saa.
Esimesed 1- ja 3-margase näidised sai valitsus 6. oktoobril, 11. oktoobril kiideti need väikeste parandustega heaks ning 19. oktoobril alustati Reineckendoffis tootmist. Esimesed 80 kasti müntidega jõudis Tallinna aurikuga Thorsten 3. detsembril 1922, viimane saadetis saabus veebruaris 1923.
Müntide kavandid, valmistamine, vedu jms läks kokku maksma 12 737 133,4 marka, mis tegi ühe mündi omahinnaks u 40% nimiväärtusest.
1933. aastast on teada juhuseid, kus käibelt kõrvaldatud Eesti 1-margaseid münte kasutati Soomes valerahana Soome 50-penniste müntide pähe.
Kujundus.
Münt on halli värvi ja kaalub 2,56 grammi, läbimõõt on 18 millimeetrit ning selle serv on rihveldatud.
Mündi kujundaja kohta kindlad andmed puuduvad, kuid mõnedel andmetel oli see kunstnik Boris Krümmer. Sama kujundusega münte valmistati 1924 aastal ka Riigi Trükikojas.
Avers.
Mündi esiküljel on legend "EESTI VABARIIK" ja nimiväärtus "1 mark".
Revers.
Mündi tagaküljel on kolm lõvi ja vermimisaasta "1922".
Hüdrovormimine

Hüdrovormimine on survetöötlemise protsess, mille puhul lehtmetall surutakse vedeliku survejõul vastu matriitsi pinda. 
Protsessiga on võimalik valmistada keeruka kujuga detaile. 
Hüdrovormimisega saab töödelda kõiki sepistatavaid metalle. 
Et masstootmise puhul on hüdrovormimine odavam kui stantsimine, siis kasutatakse seda laialdaselt. Hüdrovormimisega toodetakse näiteks autode kere detaile. 
Hüdrovormimine võeti kasutusele 1950. aastatel.
Suur Tõll

Suur Tõll (vanasti ka Tõllus) on Saaremaa vägilane. Muistendi kohaselt elas Saaremaal kunagi hiiglane, kes oli väga tugev ja kaitses oma rahvast vaenlaste eest. Ta armastas süüa palju kapsaid ja kõndis ühe sammuga üle terve Saaremaa. Genealoogilise traditsiooni järgi põlvneb temast Saaremaa aadlisuguvõsa Toll.
Ta oli tuntud Lääne-Eestis, eriti Saaremaal, kuid legendid temast on levinud ebaühtlaselt. Jutud Suurest Tõllust on levinumad Anseküla, Kihelkonna ja Kärla kihelkonnas, puuduvad aga Saaremaa põhjarannikul. Kõrvuti vägitegudega (võitlus Vanapaganaga, kivide pildumises jm.) ilmneb Tõllu tegevuses ka rahvavanema jooni: ta võitleb võõrvallutajatega, ehitab või püüab lõhkuda kirikuid. Tõllul on naine Piret, vend Leiger (Hiiumaal) ja poeg Noor Tõll. Kõik 1961.aastani kogutud Tõllu-muistendid on ilmunud sarjas "Eesti muistendid. Hiiu- ja vägilasmuistendid II" (1963). Aastal 1980 ilmus eesti vägilasmuistendi ainetel animafilm "Suur Tõll", mille peakunstnik oli Jüri Arrak, helilooja Lepo Sumera ja käsikirja ning lavastuse autor oli Rein Raamat. Tõllust on pärimuslikke uurimusi trükisõnas juba esimese Eesti Vabariigi ajal avaldatud.
Tallinnas Kalamajas asub Tõllu tänav.
Ühemargane münt (1924)

1924 aastal vermitud 1-margane münt on oma kujunduselt ja mõõtudelt identne 1922. aasta ühemargasega, kuid see on valmistatud veidi erinevast metallisulamist ning vermitud Tallinnas Riigi Trükikojas.
Mündid lasti käibele 13. jaanuaril 1925 ning need jäid käibele kuni 1. maini 1931 (pärast 1928 aasta rahareformi kasutati neid ühesendistena).
Otsus uute müntide tellimiseks langetati Riigikassas 14. veebruaril 1924, kuid leping vormistati alles 24. detsembril 1924. Tööd müntide vermimiseks algasid juba enne lepingu vormistamist, nii et 1924. aasta oktoobri lõpus anti Riigikassale esimesed proovimündid.
Müntide toorikud tellis Riigi Trükikoda Arsenali tehasest, mis kasutas nende tootmiseks padrunikesti (70% vaske ja 20% tsinki) millele lisati 10% niklit.
1933. aastast on teada juhuseid, kus käibelt kõrvaldatud Eesti 1-margaseid münte kasutati Soomes valerahana Soome 50-penniste müntide pähe.
Kujundus.
Münt on halli värvi ning kaalub 2,56 grammi, läbimõõt on 1,8 sentimeetrit ning selle serv on rihveldatud. Mündi kujundaja kohta kindlad andmed puuduvad, kuid mõnedel andmetel oli selleks Boris Krümmer.
Avers.
Mündi esiküljel on legend "EESTI VABARIIK" ja nimiväärtus "1 mark".
Revers.
Mündi tagaküljel on kolm lõvi ja vermimise aasta "1924".
Üle-eestiline neidudekoor Leelo

Üle-eestiline neidudekoor Leelo asutati 1996. aasta märtsis Eesti Naislaulu Seltsi (tollane esinaine Maret Hurt) ja Eesti Muusikaõpetajate Liidu (Ene Kangron) toetusel ja eestvedamisel; alates 26. juulist 1999 on koor MTÜ. 
Leelo eesmärk on olla hea noortekoor, et innustada tütarlapsi laulma neidude- ja hiljem naiskooride ridades, esineda kodus ja rahvusvahelistel konkurssidel, tutvustada uut repertuaari, sealhulgas töötada parimate Eesti ja välismaiste dirigentide käe all ning osaleda põnevates muusikaprojektides. Leelo patroon oli Aleksander Einseln. 
Koori üks asutajaid ja peadirigente oli Toomas Voll, kelle kõrval oli kuni aastani 2001 dirigent Lennart Jõela. Aastatel 2006–2013 oli koori peadirigent Raul Talmar ja 2006–2008 teine dirigent Aivar Leštšinski, seejärel kuni 2013. aastani Anne Kann. Aastal 2013 võttis peadirigendi ameti üle Külli Kiivet. Koori hääleseadja oli aastatel 1996–2013 Leelo Talvik, aastatel 2013–2017 Teele Jõks. Alates 2017. aastast on koori hääleseadjaks Kädy Plaas-Kala. 
Töö kooriga toimub enamasti kolmepäevaste laululaagrite vormis Eesti eri paigus, hooaja alguses augustis toimub traditsiooniline 4-5-päevane Vana-Vigala seminarlaager. Esinetud on näiteks Tartu Ülikooli ajaloomuuseumis, Tartu Ülikooli aulas, Pärnu Vanalinna Koolis, sealses Agape kirikus, Pärnu kontserdimajas, Tartus Vanemuise kontserdimajas, Tallinnas Niguliste muuseumi kontserdisaalis, Riia Toomkirikus, Kuldses Saalis jne. Osa on võetud koolinoorte laulupidudest, üldlaulupidudest, naiskooride laulupäevadest Viljandis, Narvas ja Haapsalus, esinetud on Salzburgi kirikutes. Koori 10. aastapäevaks anti välja CD "Kelle pärast nad on loodud", 20. aastapäevaks juubeliplaat "Leelo 20". Viimati, 2022. aasta märtsis ilmus koori 25. aastapäeva tähistamiseks album "Üle-eestiline neidudekoor LEELO 25+1". Mitmel korral on esinetud isadepäeva pidulikul kontsertaktusel Estonia Kontserdisaalis.
Giorgio Armani

Giorgio Armani (11. juuli 1934 Piacenza, Emilia-Romagna – 4. september 2025 Milano) oli itaalia moelooja. Eriti tuntud on tema loodud meesterõivad. 
Armani sündis kolmelapselises peres. Algul tahtis ta saada arstiks ja astus Bologna ülikooli meditsiiniteaduskonda. Pärast kahe kursuse läbimist võeti ta sõjaväeteenistusse, mille jooksul töötas sõjaväehaiglas. Seal veendus ta, et temast ei saaks head arsti, ja loobus meditsiiniõpingutest. 
Esialgu sai ta tööd Milano kaubamaja La Rinascente vaateakende kujundajana. Seejärel võeti ta kaubamaja meesterõivaste osakonna varustajaks, kus ta sai hindamatu kogemuse rõivaste turunduse vallas. 1961–1970 töötas ta Nino Cerruti moemajas meesterõivaste konstruktorina. Seejärel hakkas ta vabakutseliseks, konstrueerides meesterõivaid korraga isegi kümnele tootjale, sealjuures endiselt Cerrutile. 
1974 asutas ta koos Sergio Galeottiga ettevõtte Giorgio Armani S.p.A. Ta õde Rosanna Armani läks samuti ettevõttesse tööle. 1985. aastal Galeotti suri. 
Armani oli esimene moelooja, kes keelustas modellid, kelle kehamassiindeks on väiksem kui 18. Ta tegi seda pärast seda, kui modell Ana Carolina Reston oli ennast surnuks näljutanud. 
Armani oli esimene moelooja, kes oma moerõivaste esitluse Interneti kaudu otse edastas. See juhtus 24. jaanuaril 2007, kui ta oma kevadsuvise moe šõud MSN-i ja mobiiltelefonide kaudu edastas. 
Armani kavandas filmi "Pimeduse rüütel" peategelase Batmani riietuse seda rolli mänginud näitleja Christian Bale'i jaoks. 
Tema kollektsioonide hulka kuuluvad "Armani Exchange", "Armani Jeans", "Armani Casa", "Armani Junior", "Emporio Armani", "Armani Collezioni", "Giorgio Armani", "Armani Privé" ja "Armani Cosmetics". 
Armani oli suur spordihuviline. Ta oli korvpallimeeskonna Milano Olimpia omanik ja ta on kaks korda kujundanud Inglismaa jalgpallikoondise vormi. Alates 2007. aasta augustist on ta kavandanud FC Chelsea jalgpallurite vormi. 2006. aasta taliolümpiamängude avatseremoonia jaoks kavandas ta Itaalia lipu kandjate rõivastuse.
Psühhiaatria

Psühhiaatria on meditsiini eriala, mis tegeleb psüühikahäirete ennetamise, diagnostika, raviga.
Psühhiaatriline tegevus on igas riigis õiguslikult reguleeritud, et vältida inimõiguste rikkumisi. Eestis on psühhiaatriline abi reguleeritud Eesti psühhiaatrilise abi seadusega.
Psühhiaatriale ja psüühikahäirete ravile spetsialiseerunud arsti nimetatakse psühhiaatriks.
Tuntakse mitmeid psühhiaatria harusid nagu kohtupsühhiaatria, kultuuridevaheline psühhiaatria, lastepsühhiaatria jt
Tänapäeval veterinaarpsühhiaatriat veel ei tunta, kuna pole suudetud luua piisavat mõistelist kontakti inimese ja looma vahel. Psühhiaatria ainuvalitsevaks diagnostika meetodiks on vestlus. Loomade psüühikahäirete kohta ollakse tänapäeval suutelised esitama üsna ebakindlaid oletusi. 
Psühhiaatria ajalugu Eestis.
1796. aastal asutati Tallinnas Priihospidali eraldi osakond vaimuhaigetele. Haiglal oli neli kambrit, milles ühes elas naisõpetaja ja ülejäänud kolmes oli kaheksa voodit haigetele
1877. aasta 4. märtsil avati Eesti esimene vaimuhaigete raviks rajatud haigla Tartus Staadioni tänaval (toona Tallinna tänav), mis oli esimene vene ülikooli juures tegutsev psühhiaatriakliinik ja üldse teine kliinik kogu Venemaal
Ravi

Ravi ehk teraapia on meetodite kompleks, mille eesmärk on kogu organismi või mõne selle struktuuriüksuse funktsiooni või ehitusliku terviklikkuse taastamine ehk tervisehäire leevendamine või täielik parandamine.
Tavaliselt on igal raviviisil näidustused ja vastunäidustused.
Raviviisid on näiteks psühhoteraapia, medikamentravi, kiiritusravi, füsioteraapia jne.
Lääne-Flandria provints

Lääne-Flandria provints on provints Belgia lääneosas. Provints piirneb põhjas Põhjamerega, kirdes Hollandi, idas Ida-Flandria, kagu-lõunas Hainaut' provintsiga ja läänes Prantsusmaaga.
Suur osa provintsist on tammidega piiratud polder.
Lääne-Flandria on oluline turismipiirkond. Piki mereranda on käigus trammiliin.
Haldusjaotus.
Lääne-Flandria jaguneb kaheksaks ringkonnaks ("arrondissementen"):
Lääne-Flandria omavalitsusüksused.
Provintsis on kokku 64 valda ja linna.
"Märkus: loendi järjenumbrid vastavad parempoolsel kaardil toodud numbritele"
Mary Kingsley

Mary Henrietta Kingsley (13. oktoober 1862 Islington – 3. juuni 1900) oli inglise maadeavastaja ja kirjanik, kes tutvustas Euroopale Aafrikat ja aafriklaste kultuuri. 
Elulugu.
Mary sündis arstist isa George Kingsley ja invaliidist ema Mary Bailey peres. Nooruses hoolitses Mary ema ja noorema venna eest. Kooliharidust ta peaaegu ei saanudki, kuid kuna isal oli suur raamatukogu, luges ta palju, samuti meeldis tal kuulata isa jutte kaugetest maadest. 
1892. aastal suri tema isa, viis nädalat hiljem ka ema. Siit peale otsustas Mary külastada maid, mida ta oli varem raamatutest lugenud. Aastail 1893–1894 reisis ta Lääne-Aafrikas, kust hankis Londoni Loodusmuuseumile eksootiliste kalade näidiseid. Ta uuris ka Aafrika rahvaste usundeid. Augustis 1893 jõudis ta Luandasse Angolas, kus elas koos kohalike elanikega, kes õpetasid Maryle vajalikke oskusi, et ellu jääda Aafrika džunglites; Mary võttis üksinda ette mitu džungliretke. 
Ta kirjutas kaks raamatut, kus kirjeldas oma Aafrika reise. 
Teise buuri sõja (1899–1902) ajal oli Kingsley vabatahtlik haigete põetaja. Sealt sai ta malaaria ja suri. Kingsley soovi kohaselt visati tema surnukeha merre.
Diagnostika

Diagnostika on protsess, mille käigus uuritakse organismi elutegevuse ilminguid ja nende alusel hinnatakse organismi tervislikku seisundit. Organismiks võib olla nii loom kui taim. Diagnostika tulemuseks on diagnoos.
Diagnostika sisaldab:
Diagnostika võib olla invasiivne või mitteinsvasiivne. Näiteks mitteinvasiivne sünnieelne diagnostika püüab määrata raseduse kulgu ja loote seisundit kasutades ultraheliuuringuid, kardiotokograafiat ja ema veres leiduvate diagnostiliste tunnuste ehk markerite määramist. Kui mitteinvasiivsed protseduurid ei paku piisavalt vajalikku informatsiooni, siis võidakse kasutada ka invasiivseid meetodeid. Viimaseid iseloomustab juba kõrge sekkumise tase ning sellest tulenevalt ka oht raseduse katkemiseks.
Juku

Juku on eesti anekdootide tegelane. Ta on kooliõpilane, kes ei tea seda, mida peaks teadma, aga teab seda, mida ei peaks teadma. Üldiselt käitub ta halvasti. Ta on "enfant terrible", 
see tähendab, et paneb teisi oma käitumisega piinlikkust tundma.
Juku on tuntud ingliskeelsetes naljades nime all Little Johnny. Nii Juku kui ka Little Johnny naljad on tihti seksuaalse alatooniga.
Juku on lühend mehenimedest Juhan ja Johannes ("וֹחָנָן")
Haiguste ennetamine

Haiguste ennetamine ehk haiguste profülaktika on ürituste kompleks, mille eesmärk on vähendada haigestumist populatsioonis.
Haiguste ennetustegevuste spekter on väga lai – alates inimese teadlikkuse tõstmisest haigusseisundite kohta kuni sunnivahendite rakendamiseni, näiteks nakkuskolde isoleerimisel ehk karantiini seadmisel.
Teadlikkuse tõstmine.
Haridussüsteem.
Teadlikkuse tõstmise eesmärgil on lülitatud kooliprogrammi mitmed erialad, mis käsitlevad:
Kampaaniad.
Kampaaniad võivad olla ühekordsed või perioodiliselt korduvad aktsioonid.
Perioodiliste aktsioonide hulka kuuluvad mitmesugused temaatilised päevad:
Quiçama rahvuspark

Quiçama rahvuspark (ka "Kisama" või "Kissama") on rahvuspark Angolas. Asub Luandast umbes 70 km lõunas Atlandi ookeani rannikul. Piirneb põhjas Cuanza jõega ja lõunas Longa jõega. Rahvuspark loodi 1957. aastal. Pindala on 12 000 km².
Kuigi Quiçama rahvuspark oli kunagi koduks paljudele suurtele loomadele nagu elevandid ja must-hobuantiloobid, hävitati neist valdav osa 25 aastat kestnud kodusõja jooksul. Hiljem on sinna toodud elevante ja muid loomi Botswanast ja Lõuna-Aafrika Vabariigist.
Junga (laev)

Junga oli Eesti Noorte Mereklubi õppelaev. Varem oli see uurimislaev ja hiljem on olnud huvilaev Soomes.
Ajalugu, kirjeldus.
Laev oli ehitatud STšS-tüüpi kalalaevaks "(Средний Черноморский Сейнер)". Kalalaev ehitati aga projektist ümber uurimislaevaks ja sai nimeks Aleksandr Smirnov.
1984. aastal anti uurimislaev üle Eesti Noorte Mereklubile, kohandati õppelaevaks ja nimetati Jungaks. Lastiruumist ehitati ümber kajutid laevaperele ja silla ette täiendav tekiehitis. Vööris ja ahtris olid ühiskajutid õpilastele. Tekiehitisse sisustati eraldi kajut veel mereklubi direktorile. Tekiehitise ahtriosas oli mess.
Suviti tehti laevaga klubi õpilastele merereise Eesti rannikul, kuid käidi ka näiteks Ida-Saksamaal. Sügisel ja kevadel tehti lühisõite Tallinna lahel. Lisaks laevaperele võeti reisidele kaasa 12 alaealist õpilast. Tegelikult oli kajutikohti rohkem. Õppelaeva kapten oli pikemalt Leho Näks.
Pärast Eesti taasiseseisvumist kasutati laeva lühikest aega ka Merehariduskeskuse kadettide väljaõppeks. Mereklubi rahastamise järkjärgulisel piiramisel jäi Junga Kalasadamasse seisma. Pärast Tallinna linna poolt klubi tegevuse lõpetamist aastatuhande vahetuse paiku müüdi Junga teadmata asjaoludel eraomanikule Soome.
Külmkeevitamine

Külmkeevitamine ehk kontaktkeevitamine on toatemperatuuril sama koostisega puhastatud pinnaga metallide liitmine vaakumis. Külmkeevituse olemasolu avastati 1940. aastatel. 
Külmkeevituse puhul on märkimisväärne asjaolu, et liite kvaliteeti mõjutab vaid vähesel määral keskkonna kuumutamine ja detailide omavaheline survestamine.
Boudicca

Boudicca (kasutatud ka nimekuju Boadicea ja Boudica; suri 60/61) oli ikeenide hõimu kuninganna, kes juhtis ülestõusu, et vabaneda Rooma keisririigi ülemvõimust. Boudicca juhitud ülestõus oli algul edukas, vallutades nii Colchesteri, Verulamiumi ja Londoni linna, enne kui tuli alistuda Põhja-Walesist appisaadetud Rooma liitlasvägedele. Boudicca, kes kartis vangi langeda, mürgitas ennast.
Aastal 2003 lavastas Bill Anderson sõjakast kuningannast filmi "Boudica".
Peugeot 605

Peugeot 605 oli Peugeot' kontserni Ida-Prantsusmaal asuvas Sochaux' tehases toodetud suur luksusauto, mida toodeti aastatel 1989 (1990) kuni 1999. Tehniliselt on sel sarnasusi Citroën XM-iga, millega jagas ta sama platvormi. Eelkäijateks olid olnud nii 604 (vähelevinud luksusauto) kui ka 505 (lihtsalt suur keskklassi auto), 605 püüdis nende mõlema sihtrühma omades laia varustuse- ja mootorivalikut.
Välimuselt sarnaneb 605 kõige rohkem väiksema samaaegse Peugeot' mudeliga 405 ja ka Alfa Romeo mudeliga 164 (mille disainis samuti Pininfarina), viimasega on sarnased ka auto välised mõõtmed.
Vaatamata tootmise jätkumiseni aastani 1999 langes müük suhteliselt madalale tasemele juba aastal 1995, kui Peugeot asendas oma vananenud 405 uuema ja kiiresti populaarseks saanud mudeliga 406, mis võitis enda poole ka suure hulga potentsiaalseid 605 ostjaid.
605 otsese järglasena läks aga 1999. aasta lõpus – 2000. aasta esimeses pooles tootmisse mudel 607, mis oli tehniliselt täiesti uus. Ühtlasi oli 605 Peugeot' "05 põlvkonna" (205, 305, 405, 605) viimane mudel. Peugeot' "05 ajastu" kestis kokku üle 21 aasta: algas ajast, kui 1978. aastal läks tootmisse 305, ja lõppes 1999. aastal mudeli 605 tootmise lõpetamisega.
Peugeot 605 oli kasutusel Prantsusmaa presidendi François Mitterrandi riikliku ametiautona tema ametiaja lõpuaastatel, mis võeti kasutusele 1991. aastal. Tegu oli pikendatud soomustatud kerega ja kuulikindlate klaasidega varustatud autoga, mille mass peale ümberehitust oli 2500 kg (ligi 1000 kg raskem kui standardmudel). Auto oli varustatud 170 hj arendava V6 mootoriga.
Mare (laev)

Mare on Eesti Meremuuseumi endine uurimislaev ja tänane muuseumlaev.
Ajalugu.
Mare on ehitatud 1968. aastal Marimaal MSTB-303 tüüpi kalalaevana ja kuulus algul kolhoosile Pärnu Kalur.
1982. aastast teenis laev Eesti Meremuuseumi. Järgneval aastal läbis kaptiaalremondi kasutamiseks uurimislaevana.
1989. aastal ehitati Mare ümber ja remonditi ning kohandati allveearheoloogilisteks uurimistöödeks paremaks. Oli ühtlasi allveearheoloogiaklubi Viikar baaslaev.
1994-1996 kasutati laeva Pakri saarte ja Osmussaare rannavetes demineerimistöödel.
2002. aastal uuendati ja remonditi laeva taas oluliselt.
Novembris 2018 tõsteti Mare lõplikult veest välja, kavatsusega seda koos teiste eksponaatidega eksponeerida. Ühtlasi plaanib Meremuuseum uue uurimislaeva soetamist.
Allveearheoloogiline panus.
Allveetöödeks olid Mare pardal kahesageduslik külgvaatesonar CM 800, videorobot Sea Lion ja suruõhukompressor EK-150.
Mare on leidnud Eesti vetest mitmeid laevavrakke. Näiteks 2003. aasta suvel leiti soomuslaev Russalka ning uurides Juminda miinivälja tuvastati jäämurdjad Truvor ja Krišjānis Valdemārs ning reisilaev Vironia.
Laeva kapten oli tuntud teadur ja allveearheoloog Vello Mäss.
Laeva valmimise 50 aastapäeva puhul anti välja temaatiline postmark, mille kujundas Meremuuseumi kunstnik Roman Matkiewicz.
Aurora (laev)

Aurora (ehitatud 1903. aastal Peterburis Venemaal) oli vene ristleja. Loetakse 1917. a Venemaal toimunud ja hiljem kogu maailmakorraldust märkimisväärselt mõjutanud oktoobrirevolutsiooni üheks sümboliks.
Ajalugu.
Aurora ehitati 1903. aastal Peterburis Venemaal.
Vene-Jaapani sõjas osales Tsušima merelahingus, seejärel lasti interneerida Filipiinidel, vältimaks sattumist jaapanlaste kätte.
Esimese maailmasõja ajal pidas Balti laevastiku koosseisus valveteenistust Soome lahes.
1916. aastal saadeti Aurora remonti Kroonlinna. Remondis seismise jõudeajal levisid laevale revolutsioonilised meeleolud, mis tipnesid sisepingete ja muude asjaolude kokku langemisel eduka mässuga laeva juhtkonna vastu 28. veebruaril 1917. Laeva komandör 1. järgu kapten Mihhail Nikolski tapeti mässu käigus. 
25. oktoobrini 1917 seisis Aurora Neeval, mil Petrogradi Sõja-Revolutsioonikomitee sekretär Vladimir Antonov-Ovsejenko leppis laeva komandöriga kokku, et õhtul, pärast Petropavlovski kindluse signaallasku, tehtaks laeva suurtükist paar pauku, et Talvepaleed kaitsvaid naispataljonlasi hirmutada. Lasu (tegelikult mürsuta pauklasu ehk signaallasu, kuna muud suurtükilaskemoona laeval hetkel polnud) tulistaski masina-allohvitserist laeva sõja-revolutsioonikomitee komissari Belõševi käsul vöörisuurtükist kell 21.40 väidetavalt komendor Jevdokim Ognjov. Talvepalee saadigi kätte peaaegu veretult ja Aurorast sai Oktoobrirevolutsiooni sümbol.
1918. aastal saadeti laeva meeskond kodusõja rinnete toetuseks jõe- ja järveflotillidesse.
1941. aasta 30. septembril tuli Oranienbaumi sadamas seisnud Aurora meeskonna poolt uputada, kuna sakslaste tulest olid tekkinud tõsised kere vigastused ja laev vajus ohtlikku kreeni. Osa laeva relvastusest ja meeskonnast saadeti Leningradi maismaarindele. 
1944. aasta 20. juulil tõsteti Aurora üles ja viidi Leningradi.
1948. aastal, pärast remonti, seisis Aurora Neeval muuseumlaevana.
1985–1987 Aurora lammutati seoses amortisatsiooniga.
Praegu seisab Peterburis Neeva kaldal samanimeline Aurora koopia, millesse on sobitatud u 1000 t Aurora mehhanisme ja konstruktsioonielemente.
Relvastus.
Eri aegadel kandis Aurora erinevat relvastust.
Saalomon

Kuningas Saalomon (heebrea keeles שְׁלֹמֹה, "shlomo", ladina keeles Salomon või Solomon, nimi tähendab "rahu") sündis Jeruusalemmas umbes aastal 1000 eKr ja oli Iisraeli kuningas umbes aastatel 970–928 eKr. 
Ta oli kuningas Taaveti poeg ning eriti tuntud oma tarkuse poolest. Nimelt olevat kord Jumal ennast Saalomonile unes ilmutanud ja lubanud täita mistahes soovi. Saalomon palus endale tarkust. 
Selle peale vastas Jumal:
Jumal täitis Saalomoni soovi, temast sai võimsaim kuningas Iisraeli ajaloos. Saalomoni aega näevad juudid tänapäeval kuldajana, mil Iisrael oli rikkam kui kunagi varem. Saalomon lasi ka ehitada Jeruusalemma Moria mäele templi, kuhu paigutas seaduselaeka. Kuningana arendas ta suhteid välisriikidega ja sai üheks võimsaimaks valitsejaks regioonis.
Eriti kuulsaks sai ta aga oma tarkuse poolest. Tuntuim lugu, mis illustreerib Saalomoni tarkust, räägib kohtuotsusest, mida Saalomonil tuli teha, kui tema juurde tuli kaks naist koos lapsega, väites kumbki, et laps kuulub talle. 
Saalomon ütles:
See paljastas vale ema, õige ema oli nõus oma lapse elu päästmiseks last võõrale andma, vale ema aga oli kohtuotsusega nõus. Saalomon otsustas anda lapse naisele, kes oli nõustunud lapsest loobuma. 
Saalomon uuendas ka Iisraeli armeed; jalaväe asemel võeti kasutusele sõjavankrid. 
Juudi pärimuse järgi kirjutas Saalomon kolm Piibli raamatutest: Koguja, Ülemlaulu ja enamiku Õpetussõnadest.
Georg Ots (laev)

Georg Ots (vene keeles "Георг Отс") oli Eesti Merelaevanduse ja hiljem Venemaa riigiettevõtte Rosmorport parvlaev. 
Ajalugu.
Laev ehitati 1980. aastal Adolf Warski nimelises Szczecini Laevatehases (Szczecin, Poola) ja sai nime laulja Georg Otsa järgi. Laev kuulus Georg Ots-klassi (projekt B-493, modifitseeritud Dmitri Šostakovitš-klass). Laev ehitati Eesti Merelaevanduse jaoks ja see hakkas sõitma Tallinna–Helsingi liinil laeva Tallinn asemel. 
1986. aastal sõitis Georg Ots Reykjavíkki, et majutada laeva pardal Mihhail Gorbatšovi ja tema kaaskonda tema kohtumise ajal Ronald Reaganiga. 
1992. aastal, pärast Tallinki ja Eesti Merelaevanduse müügiüksuste ühendamist, hakkas Georg Ots sõitma Tallinki kaubamärgi all.
1993. aastal reisilaev moderniseeriti ja üks tekk ehitati ümber autode veoks.
2000. aastal võeti laev Tallinna–Helsingi liinilt maha. 2002. aastal müüdi laev Venemaale, kus see hakkas tegema reise Kaliningradi (Baltiisk)–Peterburi liinil.
2010. aasta suve lõpul otsustas laevaomanik Rosmorport saata laeva Vladivostokki. Georg Ots läbis septembris Põhja-meretee ja saabus 9. oktoobril Vladivostokki. Seal laev renoveeriti.
28. aprillil 2012 juhtus laevaremonditehases avarii, mille tõttu sai Georg Otsa kere- ja sõuseade vigastada. Laeva valmisolek külaliste vastuvõtmiseks oli kahtluse all.
1.–8. septembrini 2012 Russki saarel aset leidnud Aasia ja Vaikse Ookeani Majanduskoostöö (APEC) riikide tippkohtumisel kasutati Georg Otsa samamoodi nagu ristluslaeva Legend of the Seas ujuvhotellina.
2013. aasta algusest seisis laev Zhoushanis (Zhoushan Asia Pacific Dockyard Co., Ltd"."), kus seda oli plaanis renoveerida. Selle asemel aga müüdi Georg Ots hoopis lammutamiseks.
2018. aasta 13. märtsil kõneles Eesti meremuuseumis toimunud merefoorumil Georg Otsast Ülo Kollo, kes oli üle 12 aasta selle kapten.
Laeva üldandmed.
Laevas oli restoran ja neli baari. Laeva ristiema on õmbleja Elvi Koolmeister.
Popkultuuris.
Laeva on mainitud Juice Leskineni loos "Eesti (On My Mind)".
Fantaasia (laev)

Fantaasia (ehitatud 1979. aastal Turus Soomes) on aastaid Tallinkile kuulunud Eesti parvlaev. Alates 2010. aastast kannab Panama lippu ja nime Regina della Pace. Praegu sõidab laev Vahemerel.
Ajalugu.
Fantaasia ehitati 1979. aastal Soomes Wärtsilä Turu laevatehases laevakompaniile Viking Line. Turella nime all sõitis ta algul Stockholm–Mariehamn–Turu liinil, kuid peagi läks üle Kapellskär–Mariehamn–Naantali liinile.
1988. aastal sai laeva omanikuks Stena Line ja laevale pandi nimeks Stena Nordica. Laev siirdus liinile Göteborg–Frederikshavn–Moss, hiljem Göteborg–Kiel.
1996. aastal, kui moodustati Stena Line'i tütarfirma Lion Ferry ja laev selle alla läks, sai nimeks Lion King, mis asus liiklusse liinil Halmstad–Grenå, siis Karlskrona–Gdynia.
1997. aastal ostis laeva Hansatee Grupp (praegu Tallink) ning laskis BLRT laevatehases reisijaruumide ümberehitusi teha. Ühtlasi sai laev Hansatee uue sinipunavalge väliskujunduse. Nimeks sai Fantaasia ning laev asus 1998. aastal Tallinn–Helsingi liinile.
2002. aastal hakkas Fantaasia sõitma liinil Tallinn–Stockholm.
2004. aastal sõitis laev Tallinn–Peterburi–Helsingi liinil, enne sellele liinile asumist värviti laevakere valgeks.
2005. aasta algul renditi Fantaasia Algerie Ferries´ele ning sõitis Vahemere-liinidel, kuid naasis aasta lõpuks Tallinna.
2006. aastal sõitis Fantaasia liinil Riia–Stockholm, kuid renditi siis Vahemerele COMANAVile.
2007. aasta oktoobris renditi Fantaasia Norra laevakompaniile Kystlink ning laev saadeti Göteborgi remonti.
2007. aasta novembri keskel algas Rootsi ajakirjanduses artikliseeria, milles püüti Rootsi mereadministratsiooni ühe laevainspektori sõnadele toetudes tõestada, et Tallinki laev Fantaasia on meresõidukõlbmatu ja lausa eluohtlik. Veeteede Amet ja Tallink väitsid vastuseks, et sadamakontrolli ajal oli laev remondis. Kuu aega pärast esimest kontrolli vormistati tagantjärele laeva kinnipidamine 14 päevaks remondi ajal. Veeteede Ameti palvel palus rahvusvaheline laevakontrolli organisatsioon Pariisi Memorandum selle kinnipidamise Rootsi mereadministratsioonil tühistada. Et vältida süüdistusi ebaobjektiivsuses, oli Rootsi mereadministratsioon lubanud hakata kontrollima kõiki Rootsi-liinidel sõitvaid parvlaevu. Viking Line kaebas Rootsi mereadministratsiooni rahvusvahelise konventsiooni väära tõlgenduse pärast kohtusse ja võitis selle protsessi.
2008. aastal müüs Tallink laeva Nye Kustlinkile ning Fantaasia sai nime Kongshavn. See firma on laeva edasi müünud.
2010. aastal ostis laeva Horvaatia laevakompanii Blue Line International, et panna see liinile Ancona-Split. Laeva uus nimi on Regina della Pace ja see kannab Panama lippu.
2017. aastal sai laev Kreeka laevakompanii Nobel Maritime Inc-Pan valduses Küprose lipu ja nime Rigel III. Sõidab Bari-Durrësi liinil.
Eestirand (külmutuslaev)

Eestirand 2 oli/on 1990. aastal ehitatud Moonsund-tüüpi superkülmutustraaler, mis kuulus RASile Ookean.
Need laevad oli mõeldud nn supertraaleritena: ise traalisid ja ise külmutasid ning tegid ka konserve. Sotsialismiaja lõppemisega muutus kütus oluliselt kallimaks ning suure tuuletakistusega supertraaleriga traalimiskiiruse hoidmine osutus väga kulukaks. 
Aastail 1993 ja 1994 saadeti Eestirand 2 tootmisreisidesse kalatööstusena, ilma püügimeeskonna ja -varustuseta. Reisid olid Shetlandi saarte rajoonis, suurem osa ajast seisti Lerwiki reidil ja võeti kohalikelt kalapaatidelt kala külmutamiseks või konservide tegemiseks. (vt "Jõulueelsed ujuvvanglad")
Kirjeldus Ookeani pankrotieelsest olustikust Eestirand 2 pardal 1994. aastal 
Moonsund-tüüpi laeva kirjeldus: 
Oktoobris 2013 kandis see laev nime Atlantic Challenger ning Mehhiko lippu.
Wieluń

Wieluń on linn Poola kaguosas Łódźi vojevoodkonnas, Wieluńi maakonna ja Wieluńi valla halduskeskus. Linn asub 100 km kaugusel Łódźist.
Wieluń oli esimene linn, mida Saksamaa Luftwaffe 1. septembril 1939 Poola sissetungi ajal ulatuslikult pommitas. Kuigi linnas ei olnud sõjaväelisi sihtmärke, baseerus Saksa luure väitel seal Poola ratsaväebrigaad. Pommitamise tagajärjel hävis 70% linnast, hukkus 127–500 tsiviilisikut.
Õiguse ennustusteooria

Õiguse ennustusteooria ehk halva inimese teooria on Oliver Wendell Holmesi õigusfilosoofia lähtekohaks. Selle järgi peaks õiguse uurimisel olema mõõdupuuks see, kuidas kohtud tegelikult toimivad.
Nimetus "halva inimese teooria" ("bad man theory") tuleneb 1897. aastal "Harvard Law Review"'s avaldatud artiklist "The Path of the Law". Vastandina õiguse moralistlikele või loogilistele käsitlustele pakub Holmes "meie sõbra, halva inimese, seisukoha," kes "ei hooli kahe õlekõrre võrragi aksioomidest ega deduktsioonidest," kuid kes siiski "tahab teada, mida [...] kohtud tõenäoliselt tegelikult teevad." Holmes lisab: "Paljuski mõtlen nagu tema. Ennustused sellest, mida kohtud tegelikult teevad, ja ei midagi pretensioonikamat, on see, mida mina pean silmas õiguse all."
Teooria puuduseks on see, et paljuski puudub tal selgitusjõud. Nii ei suuda ta selgitada seda, kuidas teevad kõrgema astme kohtud otsuseid. Oleks kummaline väita, et nad lähtuvad sellest, mida kohtud (st nad ise) tegelikult teevad.
Halva inimese teooriat on võimalik vaadelda mitte kui teooriat õiguse iseloomust ja kehtivusest, vaid kui Holmesi soovitust mõttelaadi kohta, millega nii praktikud kui teoreetikud peaksid õigusele lähenema. 
Teoorial oli võtmeroll Ameerika õigusrealismi kujunemisel.
Skandinaavia õigusrealism

Skandinaavia õigusrealism oli õigusteoreetiline liikumine, mis kaasnes ajaliselt ning sarnanes oma toonilt Ameerika õigusrealismiga. Selle tähtsamad esindajad olid Axel Hägerström (1868–1939), Alf Ross (1899–1979), Karl Olivecrona (1897–1980) ja A. V. Lundstedt (1882–1955). Hägerström on tunnistatud teiste filosoofiliseks juhiks ja innustajaks. 
Peamine osa skandinaavia õigusrealistide tööst seisnes õigusmõistete teiste, verifitseeritavate sotsiaalteaduste esemeks muutmises. Nii tehti sellistest mõistetest nagu "subjektiivne õigus", "kehtivus" ja "kohustus" psühholoogilised käitumise kallutatused. Õigusmõisted ise heideti kõrvale kui "müütilised" või "fiktsionaalsed" või arutati nende üle antropoloogialähedaselt: nende võim inimeste üle olevat "maagiline".
Õigusrealistid polnud kõiges selles ühel nõul: näiteks Ross ei pidanud õigusmõistete sõnavarast elimineerimist vajalikuks, leides, et need on mugavad lühendid; Olivecrona samas arvas, et Rossi selline seisukoht ei ole piisavalt skeptiline.
Paralleeli Ameerika õigusrealismiga ei tohiks ületähtsustada, kuna skandinaavia realistid tuginesid oma anti-metafüüsilistel seisukohtadel loogilisele positivismile.
Eesti Kodanike Keskerakond

Eesti Kodanike Keskerakond (EKKE) on Eesti registreerimata erakond, mille rajasid 16 asutajaliiget 19. oktoobril 1991. Erakonna registreeris Eesti Komitee 20. jaanuaril 1992 ja tema asutamise võttis teatavaks Vabariigi Valitsus eksiilis 6. aprillil 1992, kuna enne 1940. aastat polnud Eestis seadust, mille alusel oleks saanud erakondi registreerida.
Erakond ei tunnista praegust Eesti Vabariigi Valitsust ja taotleb 1938. aasta põhiseadusele tugineva Eesti Vabariigi taastamist. Vastavalt EKKE põhikirjale on ta end määratlenud kui poliitiline vastupanuliikumine okupatsioonile. 1992. aasta esimesel poolel tõusis liikmete arv 26-ni, pärast 28. juunit 1992 langes liikmete arv 5-ni. Registreeritud toetajaid, kes soovivad 1918. aastal loodud Eesti Vabariiki õigusjärgsena taastada ("restitutio ad integrum"), on olnud kuni 17. Erakonna allesjäänud liikmed on kaasatud 1938. aasta põhiseadusele tugineva mitteametliku ja tunnustamata Vabariigi Valitsuse (nn Nõmme valitsuse) koosseisu.
Liikmete vähesuse tõttu on EKKE tegevus alates 1994. aasta sügisest peatatud.
Diana Ross

Diana Ross (õieti Diane Ernestine Earle Ross; sündinud 26. märtsil 1944) on USA laulja ja näitleja, kelle repertuaari kuulub R&amp;B, "soul", disko- ja popmuusika. 
Ta on võitnud Tony auhinna, 7 American Music Awardsi ja ühe eri-Kuldgloobuse rolli eest Billie Holidayst rääkivas biograafilises filmis "Lady Sings the Blues". Ta on olnud nomineeritud 12 Grammyle ja ühele Oscarile. 
1976. aastal nimetas Billboardi ajakiri Rossi 20. sajandi parimaks naismeelelahutajaks. Guinnessi rekordite raamat nimetab teda 20. sajandi kõige edukamaks naislauljaks, kuna tema singlid on jõudnud Ameerika edetabeli tippu 18 korral: 6 soolokarjääri ja 12 ansambli The Supremes jooksul.
Tema lauljakarjäär algas 1960. aastate paiku tüdrukuteansamblis Supremes, 1970. aastast hakkas ta esinema soololauljana. 1970. ja 1980. aastatel oli ta üks edukamaid naisrokkmuusikuid. Tema edule aitas palju kaasa plaadifirma Motown Records, mida tollal juhtis Berry Gordy. Gordy soovitas Rossil eri aegadel laulda erinevaid stiile ja see tõi edu. Praegu on Ross üks Motowni omanikke.
Ta on esinenud ka filmides (nt "Lady Sings the Blues", 1972, ja "The Wiz", 1978) ja televisioonisaadetes.
Kümnemargane münt (1926)

10-margane münt on 1926. aastal vermitud Eesti Vabariigi metallraha, mis rahareformi tõttu käibesse ei jõudnud. See on ilmselt kõige haruldasem Eesti Vabariigi metallraha – ehkki neid vermiti üle kahe miljoni, on säilinud vaid kümmekond münti. 
Kuigi need 10-margased olid juba Riigi Teatajas käiberahana välja kuulutatud, reaalselt käibesse need ei jõudnud. Müntide valmimise ajaks oli juba otsustatud viia läbi rahareform ning need 10-margased kasutati hiljem 2-krooniste ligatuuriks. Säilisid vaid mõned mälestuseks jäetud mündid. Enamik praegu eksisteerivatest 1926. aasta 10-margastest on hilisemad võltsingud, sealhulgas originaalidest praktiliselt eristamatud.
Kujundus.
Kollakashalli värvi münt kaalub 6,25 grammi, läbimõõt on 2,6 sentimeetrit. Mündi serv on rihveldatud. Nagu ka kõik teised 1926. aasta mündid on selle kujundanud Georg Westenberg.
Avers.
Mündi esiküljel on Eesti Vabariigi suur riigivapp.
Revers.
Mündi tagaküljel legend "EESTI VABARIIK", nimiväärtus "10 marka" ja vermimise aasta "1926".
Võltsingud.
Kuna tegu on haruldase mündiga, siis on sellest hiljem valmistatud võltsinguid, mõningatel andmetel nii Riias kui ka Rootsis. Näiteid koopiatest.
Kümnemargane münt (1925)

10-margane münt on suurima nimiväärtusega Eesti Vabariigi markvääringus münt.
Mündid vermiti Riigi Trükikojas ning need käibisid 1925. aasta 25. maist kuni 1. aprillini 1933 (pärast 1928. aasta rahareformi kasutati neid 10-sendistena).
Kujundus.
Kollakashalli värvi münt kaalub 6,25 grammi, läbimõõt on 2,6 sentimeetrit ning selle serv on rihveldatud. Mündi kujundaja kohta kindlad andmed puuduvad, kuid mõnedel andmetel oli selleks Boris Krümmer.
Avers.
Mündi esiküljel on legend "EESTI VABARIIK" ja nimiväärtus "10 marka".
Revers.
Mündi tagaküljel on kolm lõvi ja vermimise aasta "1925".
Võltsingud.
Mündi käibimise ajal oli liikvel ka võltsinguid. Eristada sai neid värvi järgi – ehtsad mündid on kollakashalli värvi, ilmselt tina ja mingi muu metalli sulamist valmistatud võltsingud aga tinakarva hallid.
Billie Holiday

Billie Holiday (sünninimega Eleanora Fagan; 7. aprill 1915 – 17. juuli 1959) oli USA lauljatar, üks tuntumaid džässilauljaid. Teda on kutsutud ka Lady Dayks.
Ta sündis džässmuusikust isa perekonnas. Teismelisena laulis Billie New Yorgi džässiklubides.
Elulugu.
Ta ema oli ainult 13-aastane, kui Billie Baltimore'is sündis. Ta isa mängis mitmes bändis kitarri ja oli enamiku ajast tööl. 
Tüdruk oli ainult kümnene, kui ta saadeti internaatkooli ümber kasvama, tema kuritegu seisnes selles, et ta lasi end keskealisel naabril vägistada.
Erikoolist vabanedes sai temast prostituut, kuid Billie peamine töö bordellis oli peibutaja roll. Selle töö eelis oli tutvus džässiga. Lõbumajas mängis alati muusika ja Billie esimene laulukogemus pärinebki sealt, kui ta muusikale vaikselt kaasa ümises.
Peagi omandas ta reputatsiooni kui ablas armuke. Peaaegu kõik neist olid muusikud. Pikka aega oli tema elus üks trummar, keda tunti nimega Big Sid. Sageli olid ta armukesteks nende klubide omanikud, kus ta esines. 
Ta käis oopiumitubades, pruukis kokaiini ja lõpuks arenes tal välja heroiinisõltuvus. Ta suri rahatuna 44-aastaselt.
Hapnikhapped

Hapnikhapped on happed, mille molekuli koostisse kuulub hapniku aatomeid.
Hapnikhapped on näiteks väävelhape (H2SO4), süsihape (H2CO3), lämmastikhape (HNO3).
Hapnikhappe tugevus.
Hapnikhapetel on üks eriline omadus, neid saab jaotada vesinike ja hapnike aatomite sisalduse järgi, kas tugevateks, keskmise tugevusega või nõrkadeks hapeteks.
Hapnikhappe üldvalem on HxEOy.
Kui vesiniku ja hapniku aatomeid on võrdselt, siis on tegu nõrga happega. (x=y)
Näiteks H4SiO4, erand on H2CO3 (ta kuulub ka nõrkade hapete hulka).
Kui hapniku aatomeid on ühe võrra rohkem, kui vesiniku aatomeid, siis on tegu keskmise tugevusega happega. (x=y+1)
Näiteks H2SO3, H3PO4.
Kui hapniku aatomeid on kahe võrra rohkem, kui vesiniku aatomeid, siis on tegu tugeva happega. (x=y+2)
Näiteks H2SO4, HNO3.
Kui hapniku aatomeid on kolme võrra rohkem, kui vesiniku aatomeid, siis on tegu ülitugeva happega. (x=y+3)
Näiteks HClO4.
Amfiteater

Amfiteater on tõusvate istmeridadega poolringi- või ringikujuline vabaõhuteater.
Laika

Laika (vene keeles: Лайка, koeratõug; 1954 – 3. november 1957) oli esimene elusolend Maalt, kes jõudis Maa orbiidile. Ta püüti hulkuva koerana Moskva tänavatelt. Tema esialgne nimi Kudrjavka muudeti ümber Laikaks tõu järgi. Pärast treenimist veel kahe koeraga valiti tema Nõukogude õhusõiduki Sputnik 2 asukaks ning saadeti kosmosesse 3. novembril 1957.
5–7 tundi pärast starti suri Laika stressi ja ülekuumenemise tõttu, mis oli ilmselt tingitud mittetöötavast soojusreguleerimisseadmest. Tema surma põhjus avaldati alles aastakümneid pärast lendu. Endised Nõukogude Liidu teadlased on öelnud, et nad avaldavad kahetsust, et Laikal lasti niimoodi surra.
Kuigi Laika ei elanud kosmosereisi üle, tõestas eksperiment, et elav reisija jääks orbiidile lennates ellu ning kannataks kaaluta olekut. See lend varustas teadlasi esialgse informatsiooniga sellest, kuidas elusad organismid reageerivad kosmoselennu tingimustes. 
Kuigi Laikat peetakse tavaliselt esimeseks elusolendiks Maalt, kes jõudis Maa orbiidile, siis ajalooliselt olid esimesteks elusolenditeks, kes orbiidile jõudsid, hoopis harilikud puuviljakärbsed (koos rukki- ja puuvillaseemnetega). Putukate ja seemnetega konteiner saadeti ameeriklaste valduses olnud V2-raketiga orbiidile ning ta naasis elusate putukatega Maale langevarjuga. Kümme aastat Laika katsest varem – 20. veebruaril 1947 – toimunud eksperimendi mõte oli uurida kosmilise kiirguse mõju elusorganismidele.
Õed Brontëd

Õed Brontëd olid inglise kirjanikud, kelle loomeperiood oli 1840. ja 1850. aastatel. Nad olid õed: Charlotte (sündinud 21. aprill 1816), Emily (sündinud 30. juulil 1818) ja Anne (sündinud 17. jaanuaril 1820). Nende romaanid tekitasid ilmumise ajal sensatsiooni.
Nad sündisid vaimulik Patrick Brontë perekonnas. Kokku oli peres kuus last: viis õde ja vend. Nad kasvasid üles Haworthis Yorkshire'is. 1824. aastal asusid neli vanemat õde (Maria, Elizabeth, Charlotte ja Emily) õppima Cowan Bridge'i tütarlastekoolis. Järgmisel aastal haigestusid Maria ja Elizabeth ja surid (11- ja 10-aastaselt). 
Kolm õde alustasid kirjutamist varakult, 1846. aastal avaldasid nad omal kulul luuleraamatu, kasutades pseudonüüme Currer Bell (Charlotte), Ellis Bell (Emily) ja Acton Bell (Anne) (mehenime all oli tollal raamatuid lihtsam avaldada). Raamat ei pälvinud suurt tähelepanu. Seejärel hakkasid õed kirjutama proosat. Aastal 1846 ilmusid Emily "Vihurimäe" („Wuthering Heights“) ja Anne'i "Agnes Grey". 1847 avaldati Charlotte'i "Jane Eyre", mis tunnistati aasta parimaks raamatuks. Romaanid said bestselleriteks. Anne’i teist ja viimast raamatut, "Wildfelli härrastemaja rentnik" („The Tenant of Wildfell Hall“) saatis kohe edu. See müüdi läbi poolteise kuuga.
Aasta hiljem suri Emily, kel jäi lõpetamata romaan. Anne suri 28. mail 1849 Scarborough's, kuhu Charlotte ta viimases lootuses, et mereõhk ehk aitab, oli kahe päeva eest rongiga ratastoolis viinud. 
Romaanidest oli müügi ja tuntuse poolest kõige edukam "Jane Eyre". 1849. aastal ilmus Charlotte'i romaan "Shirley", 1853 "Professor", mis tegelikult oli valmis kirjutatud juba enne "Jane Eyre'i" 1846, kuid kirjastused ei avaldanud seda.
Charlotte suri 38-aastaselt 1855 ilmselt rasedustüsistusse, ta oli jäänud last oodates kopsupõletikku. Vähem kui aasta varem oli ta abiellunud vaimulik Arthur Bell Nicholsiga.
Kommunistlik kuritegu

Kommunistlik kuritegu (poola keeles "zbrodnia komunistyczna") on Poola õiguskorras kasutatav juriidiline mõiste. Kommunistliku kuriteo mõiste võeti Poolas kasutusele 1998. aastal ning seda on hiljem mitu korda muudetud ja täiendatud. 
Kommunistlikuks kuriteoks loetakse kommunistliku riigi funktsionääri poolt 17. septembrist 1939 kuni 31. detsembrini 1989 toime pandud tegusid, millega kas otseselt või kaudselt rikuti inimõigusi või mis hõlmasid muid tol ajal kehtinud kriminaalseadustikus kirjeldatud kuritegusid. Samuti loetakse kommunistlikuks kuriteoks muid tegusid, näiteks dokumentide võltsimist ning sellega inimestele kahju tekitamist jne. 
Kommunistliku riigi funktsionääriks loetakse riigiametnikku või muud isikut, kel oli riigiametnikuga sarnaselt õiguslik kaitse, sealhulgas valitsusametnikke ja kommunistliku partei juhte. Selliste funktsionääride hulka kuuluvad eelkõige Poola luure- ja julgeolekutöötajad, tsensuuri ja usuasjade osakondade töötajad jpm. Eraldi on välja toodud Poola Julgeolekuministeerium, "Służba Bezpieczeństwa" ja "Główny Zarząd Informacji Wojska Polskiego". Kommunistlik kuritegu võib olla toime pandud ka mõne välisriigi tsiviil- või sõjalise teenistuse töötaja poolt (näiteks KGB, NKVD, Stasi). 
Kommunistlike kuritegude aegumist arvestatakse 1. augustist 1990. aastal ning aegumistähtaeg on mõrvade puhul 40 aastat ning muude kuritegude puhul 30 aastat. Kommunistlikele kuritegudele, mis on rahvusvahelise õiguse järgi tunnistatud inimsusvastasteks kuritegudeks, kuritegudeks rahu vastu või sõjakuritegudeks, aegumist ei kohaldata.
Tahteelu

Tahteelu on üks psüühiline funktsioon, mille eesmärgiks on reguleerida inimese/looma tegutsemist.
Tahteelu uurimisega tegeleb psühholoogia.
Häired tahteelus mõjutavad väga olulisel määral organismi toimimist. Tahteelu häirete kliinilise kirjeldamisega tegeleb psühhiaatria aladistsipliin – psühhopatoloogia.
Psühhopatoloogia

Psühhopatoloogia on psühhiaatria alldistsipliin, mille ülesandeks on kirjeldada ja süstematiseerida häirunud psüühilise tegevuse erinevaid avalduskujusid ehk sümptomeid.
Ühendus Res Publica

Ühendus RES PUBLICA on vabade mõttekaaslaste ühendus, mis asutati 34 inimese poolt 17. augustil 1989 Raamatuühingu saalis Narva mnt alguses, Tallinnas. Ühenduse eesmärk on parempoolse mõtteviisi jätkuv tutvustamine Eestis. Vastasutatud ühenduse põhikiri jäi kokkuleppel Eenok Korneliga igavesele registreerimisele ENSV ÜN Presiidiumi kantseleisse, tema lauasahtlisse. Peale asutamist arenes Eesti poliitiline elu kiiresti ja osa liikmeid otsustasid erakonnastuda, asutades 22. septembril 1990 Vabariiklaste Koonderakonna (W), teine osa otsustas olla edasi sõltumatud ajakirjanikud ja tegevjuristid.
2009. aasta seisuga ei ole ÜRP-ist järgijäänud asutajate klubi (vahepeal seenioride klubi) juriidiliselt registreeritud ja tegevus on soikunud.
Dolce &amp; Gabbana

Dolce &amp; Gabbana on tippmoemaja, mille lõid Palermos, Sitsiilias sündinud disainer Domenico Dolce ja Milanos, Itaalias sündinud Stefano Gabbana.
Dolce &amp; Gabbana disainib riideid, prille, aluspesu, rannariideid, lõhnu, kelli ja ehteid.
Dolce &amp; Gabbana on oma rõivabrändiga väga populaarne Hollywoodi meelelahutustööstuses; nad on disaininud rõivaid Madonna, Monica Bellucci, Ayumi Hamasaki, Isabella Rossellini, Kylie Minogue' ja paljude teiste Hollywoodi näitlejate jaoks.“
Gabbana ja Dolce eraelu tuli päevakorrale 2005. aastal, kui nad kuulutasid ametlikult välja oma lahkumineku, kuid siiski jäi firma samaks ning nad jätkasid rõivaste disainimist koos.