tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Suur Pihlakare

Suur Pihlakare (ka "Pärnlaid, Suur-Pihlalaid, Suur-Pihla") on 0,43 hektari suurune saar (laid) Hiiumaa laidude maastikukaitsealal Soonlepa lahes. Saar kuulub halduslikult Hiiu maakonda Hiiumaa valla Salinõmme külale. Saare rannajoone pikkus on 312 meetrit.
Asukoht.
Saarest umbes 1 kilomeetri kaugusel läänes asub Salinõmme poolsaar, 100 meetrit loodes Väike Pihlakare ja 300 meetrit lõunas Öakse.
Loodus.
Laiu nimi tuleb sellest, et veel 1980. aastatel kasvas saarel üks suur pihlakas, mille tuul ja jää ära murdsid. Ka tänapäeval kasvab saarel pihlakaid.
Suure Pihlakare ümber on madal meri.
Suurel Pihlakarel kasvab 102 liiki kõrgemaid taimi.
Samblaliike on 2001. aasta seisuga leitud 10.
Inimtegevus.
Saarel asub Hiiumaa laidude kaitseala ainus taastatud kalurionn.
Ordukäsknik

Ordukäsknik ehk käsknik (saksa keeles "(Ordens)gebietiger") oli Saksa ordu kõrgem ametnik, kes allus otseselt ordumeistrile (vastavalt piirkonnale kas kõrg- või maameistrile). Tavaliselt oli ta ordu valitsusüksuse ("Gebiet"i) valitseja, kas komtuur või foogt.
Saksa ordu Preisimaa ja Liivimaa harudes (Liivimaa ordus) eristati ka suurkäsknikke ("Großgebietiger"), kes olid ordumeistri lähima nõukogu (siseringi) liikmed. Kõrgmeistri lähikonnas olevad suurkäsknikud kandsid ka erilisi ametinimetusi: suurkomtuur ("Großkomtur"), kõrgeim marssal ("Oberster Marschall"), kõrgeim hospidaliülem ("Oberster Spittler"), riietusülem ("Trappier"), peakassahoidja ("Treßler") ja kõrgeim kaubandusülem ("Großschäffer"). 
Liivimaa ordus kuulusid suurkäsknike hulka aga Liivi ordu maamarssal ning viis kõige olulisemat komtuuri ja foogti.
Välisskelett

Välisskelett ehk eksoskelett on lülijalgsete, limuste jt. organismide väline toes, mille peaülesanne on toetada ja kaitsta organismi keha ja siseelundeid. 
Välisskelett moodustub hüpodermise sekreedi nõristumise tulemusena. Enamasti on välisskelett mitmekihiline ja tema struktuur on kompleksne.
Välisskeletiks on limuste kojad ja karbid jt organismide kehamoodustised.
Pihlakared

Pihlakared on väikesaared Hiiumaa lähedal Soonlepa lahes. Kuuluvad Hiiumaa laidude maastikukaitseala koosseisu.
Pihlakaredeks nimetatakse Suurt Pihlakare, Väikest Pihlakare ja veel mõnda väiksemat saarekest, mis nende ümber asuvad.
Alatri

Alatri on omavalitsusega asula Põhja-Itaalias Lazio maakonnas Frosinone provintsis.
Linn on turismi- ja talispordikeskus.
Õpetajate Koda

Õpetajate Koda oli Eesti õpetajate kutsealane omavalitsus aastail 1936–1940.
Tema ülesandeks oli koondada avalikõiguslikul alusel õpetajate kutseorganisatsioone ja ühendada õppejõude õppe- ja kasvatustöö edukamaks arendamiseks ja viljastamiseks, selgitada ja kaitsta õppejõudude kutseõiguslikke, majanduslikke ja vaimseid huve ja vajadusi ning toetada riigi- ja omavalitsusasutisi neile pandud ülesannete täitmisel.
Õpetajate Koja liikmed olid kuus õppejõudude keskorganisatsiooni: Eesti Õpetajate Liit, Eesti Keskkooliõpetajate Kogu, Eesti Kutsekooliõpetajate Ühing, Täienduskoolide Õpetajate Ühing, Eesti Põllumajanduslikkude Koolide Õpetajate Selts ja Eesti Lasteaednikkude Selts.
Hääleõigus oli 6340 õpetajal, kes maksid iga aasta oktoobris koja heaks 0,02% oma aastapalgast.
Pavel Nahhimov

Pavel Stepanovitš Nahhimov (vene: "Павел Степанович Нахимов"; 23. juuni 1802 – 28. juuni 1855) oli üks kuulsamaid admirale Venemaa meresõiduajaloos. Tema eriliseks teeneks peetakse merevägede juhtimist Krimmi sõjas.
Nahhimov on maetud Püha Vladimiri katedraali Sevastopolis koos Mihhail Lazareviga, Vladimir Korniloviga ja Vladimir Istominiga. 
Mälestuse jäädvustamine.
Tema auks on loodud Nahhimovi orden (kahe järguga) ja Nahhimovi medal mereväele. Nahhimovi ordenit peeti Nõukogude Liidus ja selle järglasriigis Venemaal üheks kõrgeimaks aumärgiks.
Erika tänav Tallinnas kandis aastatel 1953–1990 Pavel Nahhimovi nime. Tema järgi on nimetatud mitmeid laevu. Läänemaal tegutses Admiral Nahhimovi nimeline kalurikolhoos.
Innarahu

Innarahu on rahu Läänemeres Saaremaa Soegi ninast 1 kilomeeter läänes. Saare pindala on 0,68 hektarit ja rannajoone pikkus 310 meetrit.
Rahu on ovaalse kujuga ja liivase pinnamoega. Saarel kasvab võsa.
Saar jääb Vilsandi rahvuspargi alale ja kuulub Innarahu loodusreservaati.
Saar on tuntud hallhüljeste poegimise kohana.
Valge iminõges

Valge iminõges ("Lamium album") on mitmeaastane rohttaim huulõieliste sugukonnast iminõgese perekonnast. Rahvakeeles piimanõges.
Levik.
Valge iminõges kasvab pärismaisena peaaegu kõikjal Euroopas ja ka Aasias. Põhja-Ameerikas on paljudes kohtades naturaliseerunud. Eestis on ta väga sage.
Valge iminõges kasvab aedades ja parkides umbrohuna, teeäärtes, jäätmaadel ja metsaserval. Ta eelistab niisket ja viljakat pinnast, eriti lämmastikurikkaid muldi. Tihti kasvab ta koos täpilise iminõgesega, kuid Eestis on viimane haruldane. Ta kasvab sageli ka koos kõrvenõgesega ning eriti noorena on sellega väliselt veidi sarnane. Erinevalt kõrvenõgesest valge iminõges ei kõrveta ning tema õied on selgesti nähtavad.
Kirjeldus.
Taim kasvab 20–60 cm kõrguseks. Vars on tavaliselt püstine, neljakandilise ristlõikega. Munajad kuni südamekujulised saagja servaga 3–8 cm pikkused ja 2–5 cm laiused lehed on kuni 5 cm pikkuse rootsuga, kaetud harvade pehmete karvakestega ning paiknevad varrel vastakuti.
Valge iminõges õitseb tavaliselt aprillist oktoobrini. Õied on valged, 1,5–2,5 cm läbimõõduga. Putkjad kahesugulised õied paiknevad 6–16 kaupa männastena lehekaenlas. Õied on nektaririkkad. Taim on putuktolmleja.
Valge iminõges paljuneb nii seemnete kui ka risoomide abil. Seeme on rohekaspruun kuni 3,5 mm pikkune pähklike. Seeme säilitab oma idanevuse kaua.
Kasutamine.
Iminõges on hinnatud meetaim.
Noorte taimede lehti ja õisi võib kasutada salati valmistamiseks.
Rahvameditsiinis on valget iminõgest kasutatud muu hulgas hingamisteede põletike korral ja verejooksu peatava vahendina; samuti uriinierituse soodustamiseks.
Valgest iminõgesest on valmistatud ka kollast värvi.
Hugo Salasoo

Hugo Leopold Salasoo (kuni 1932 Hugo Leopold Sogenbits või Sogenpits; 27. november 1901 Meeri vald, Tartumaa – 12. oktoober 1991 Sydney, Austraalia) oli eesti botaanik, farmatseut ja arhivaar.
Elulugu.
Hugo Salasoo sooritas 1919. aastal Tartu Ülikooli juures apteekriabilise eksamid ja 1923. aastal Tallinna Reaalkooli juures eksternina keskkooli lõpueksamid. 1927. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonna farmaatsiaosakonna. Akadeemilisest kuulus ta korporatsiooni Fraternitas Liviensis.
1928. aastal kaitses samas farmaatsiamagistri väitekirja "Kapillaaranalüüsist" ning 1932. aastal farmaatsiadoktori väitekirja "Mõruhein, Polygonum Hydropiper L., farmakobotaaniline ja keemiline uurimus".
Vabadussõjas osales ta Tartu kooliõpilaste pataljoni liikmena.
Aastatel 1917–1919 oli ta Tartus apteekriõpilane, 1921–1928 apteekriabiline (Tapa, Sõjaväe Keskhaigla, H. Mikheimi, Kaarli-Pedeli ja Karlova apteegis), 1928–1933 Tartu Ülikooli farmatseutilise keemia instituudi assistent, 1933–1936 Sotsiaalministeeriumi farmaatsia osakonna inspektor, 1936–1940 direktor, ühtlasi 1934–1940 Tartu Ülikooli eradotsent, 1940 ja 1944 Nõmmel Kivimäe apteegi omanik.
1944. aastal põgenes ta Saksamaale, 1949. aastast elas Austraalias Sydneys, kus tegeles muuhulgas väliseesti kultuuritööga.
Teadustöö.
Hugo Salasoo kirjutas mitmeid töid farmaatsiast. 1928–1933 oli ta ajakirja Eesti Rohuteadlane toimetaja, Eesti esimese farmakopöa ("Pharmacopeia Estonica I", 1937) koostamise algataja, üldkorraldaja, kaasautor ja toimetuskomisjoni esimees. Ta tegeles ka erialase eesti keele küsimustega (tema loodud on nt sõna "ravim"). Ta koostas Austraalia taimestikust rikkaliku herbaariumi, mille kinkis Tartu Ülikoolile.
1953 asutas Salasoo Sydneys Eesti Arhiivi Austraalias, mis kujunes üheks suuremaks Eestile spetsialiseerunud raamatukoguks väljaspool Eestit, 1991. aastani oli ta selle juhataja. Ta tegeles ka arhiivis säilitatava, peamiselt pärast 1940. aastat välismaal ilmunud eestikeelse ja -ainelise kirjavara (1992. aasta seisuga 23 865 ühikut) süstematiseerimise ja bibliografeerimisega.
Teoseid.
Kokku avaldas ta üle 20 teaduspublikatsiooni.
Liikmesus.
Salasoo kuulus Eesti Farmatsöitide Ühingu ja Akadeemilise Rohuteaduse Seltsi juhatusse.
Ta oli Sydney Eesti Seltsi esimees (aastast 1971 auliige), Austraalia Eesti Seltside Liidu juhatuse liige (1952–1954, 1970–1972), ajalehe Meie Kodu toimetuskolleegiumi liige (1953–1962) jm.
Isiklikku.
Tema isa oli politseinik.
Tema abikaasa oli Olga Salasoo (1892–1957) ning lapsed Nony ja Inno Salasoo.
Nikolai Nekrassov

 
Nikolai Aleksejevitš Nekrassov (Николай Алексеевич Некрасов; 10. detsember 1821 Nemirov – 8. jaanuar 1878 Peterburi) oli vene kirjanik ja kriitik, Vissarion Belinski kaastööline.
Luuletajakuulsuse tõi talle 1856. aastal Moskvas ilmunud luulekogu.
Tosin aastat töötas ta talurahva elu käsitleva epopöa "Kellel on Venemaal hea elada" kallal. Teos jäigi lõpetamata.
Ta õppis 1832.–1837. aastani Jaroslavli gümnaasiumis, siirdus 1838. aastal Peterburi. Avaldas 1840. aastal romantilise luuleraamatu "Unelmad ja helid", mis ei leidnud poolehoidu. 1840. aastate keskpaigast alates arenes Nekrassovi loometegevus nn naturaalkoolkonna vaimus. Sõbrunes Vissarion Belinskiga.
Nekrassov andis 1847.–1866. aastani välja ajakirja Sovremennik ja aastast 1868 asus toimetama ajakirja Otetšestvennõje Zapiski.
Nekrassov suri 8. jaanuaril 1878 Peterburis. 
Ta käsitles jõulises, rahvalaulu rütmi ja intonatsiooni järgivas luules talurahva häda ja kannatusi. Ta jätkas Aleksandr Puškini, Mihhail Lermontovi ja Nikolai Gogoli tava ning demokratiseeris vene luulet.
Mälestuse jäädvustamine.
Madala tänav Tallinnas kandis aastatel 1963–1995 Nikolai Nekrassovi nime.
Nikolai Nekrassovi majamuuseum asub Tšudovo linnas ja Karabihha külas Jaroslavli lähistel paikneb tema memoriaalmuuseum. Korteris, kus Nekrassov Peterburis elas, asub samuti muuseum.
Robert Fripp

Robert Fripp (sündinud 16. mail 1946 Wimborne Minsteris Dorsetis) on inglise kitarrist ja helilooja, ansambli King Crimson asutaja ja juht.
1967. aastal asutas ta koos bassist Peter Gilesi ja trummar Michael Gilesiga ansambli Giles, Giles and Fripp, mis andis välja kaks singlit ja 1968. aastal albumi "The Cheerful Insanity of Giles, Giles and Fripp".
Pärast bändi kiiret lagunemist asutas Fripp koos Michael Gilesiga 1968. aastal King Crimsoni. Algkoosseisu kutsuti ka Greg Lake, Peter Sinfield ja Ian McDonald.
Ansambli King Crimson kõrval on ta tegelenud muudegi projektidega. Brian Enoga salvestas ta albumid "(No Pussyfooting)" (1973) ja "Evening Star" (1974). Nende loodud lõputu helikordussüsteem pani aluse "ambient"-muusikale.
Ta osales stuudiomuusikuna Peter Gabrieli debüütalbumil, mis ilmus 1977. Ta tegi koostööd paljude muusikutega ning andis 1979 välja esimese sooloalbumi "Exposure", millele järgnes kontserditurnee Frippertronics. Ta osales ka Blondie ja Talking Headsi albumitel ja kontsertidel.
1981–1984 andis ta King Crimsoni nime all uue koosseisuga välja neli albumit. Sel perioodil tegi ta koos Andy Summersiga ansamblist The Police kaks albumit. Albumil I Advance Masked mängisid Fripp ja Summers sisse kõik pillid. Albumi "Bewitched" tegemisse kaasas Summers ka teisi muusikuid.
1980. aastatel andis ta välja rea albumeid üldpealkirjaga "Soundscapes". 1980. aastatest alates tegi ta koostööd David Sylvianiga.
2004. aastal andis ta kontserte koos Joe Satriani ja Steve Vaiga kitarritriona G3.
2006. aastal käis ta Eestis, kus esines kontsertidega mitmes Eesti kirikus.
Fripp on teinud koostööd ka ansamblitega Van der Graaf Generator, The Orb, The Future Sound of London, Porcupine Tree jt. 
Ajakiri Rolling Stone on ta arvanud kõigi aegade 100 parima kitarristi hulka.
Ta on võtnud kasutusele uue kitarrihäälestuse, mida nimetatakse New Standard Tuning (NST).
Fripp on vasakukäeline, kuid kasutab paremakäeliste kitarri.
Alice Tisler

Alice Tisler (4. august 1893 – 23. veebruar 1918) oli Eesti kommunist ja üks Tallinna punakaardi väheseid naispunakaartlasi.
Eluloost.
Alice Tisler sündis Kunda külje all Kuura külas mõisamoonaka tütrena. 1906. aastal siirdus perekond Kundasse, perepea asus tööle tsemenditehasesse.
Alice õppis Kunda küla- ja kihelkonnakoolis, töötas Kunda ja Malla mõisa põldudel ja turbarabas. 
1910. aastal ta asus koos noorema õe Rosaliega elama Tallinna, kus hakkas tööle tehases.
Veebruarirevolutsiooni ajal 1917. aastal töötas ta Vene-Balti Laevatehases šrapnellitsehhis treialina. Võttis osa revolutsioonist ja poliitvangide vabastamisest. VSDTP Tallinna Komitee propagandistide kolleegiumi liikmena organiseeris Tisler bolševistlikku selgitustööd Tallinna tehastes ja väeosades ning esines propagandakõnedega.
1918. aastal algul, kui Saksa keisririigi regulaarväed lähenesid Tallinnale, liitus ta Tallinna punakaartlaste salgaga (umbes 400 võitlejat), kes staabikapten Andrei Põllu juhtimisel läksid tõkestama sakslaste edasitungi. 23. veebruaril 1918 toimus Keila mõisa lähedal punakaartlaste ja Saksa sõjaväe allüksuse vahel Keila lahing. Punakaartlased olid sunnitud pagema. Lahingus langes 45 punakaartlast, nende seas Alice Tisler. Tema elukaaslane oli Harald Ferdinand Telliskivi (1898–1918), kes langes samas lahingus. Alice Tisler oli peitnud end pärast lahingut koos mõne kaasvõitlejaga Kingu heinaküüni, kust sakslased nad leidsid ja kohapeal püssitääkidega läbi torkasid. 
Alice Tisler on maetud Keila kalmistule. Ta maeti tema omaste poolt ilma vaimulikuta. Sellepärast puudub tema nimi ka Keila koguduse surnuteraamatus.
August Pusta

August Pusta (1. veebruar 1904 Leningradi oblast Volossovo rajoon Tarassino küla – 16.august 1971 Tallinn) oli Nõukogude sõjaväelane (polkovnik) Teises maailmasõjas, 8. Eesti Laskurkorpuse korpuseülema asetäitja poliitalal.
August Pusta õppis aastatel 1925–1926 Leningradis Internatsionaalses Sõjakoolis, 1928. aastal lõpetas jalaväekooli ja 1930. aastal lennuväekooli.
Mälestuse jäädvustamine.
Lummu tänav Tallinnas on kandnud aastatel 1979–1995 August Pusta nime.
Vaimse tervise päev 1996

Vaimse tervise päev 1996 deviisiks oli "Naine ja vaimne tervis". Ürituse organiseeris Ülemaailmse vaimse tervise päeva raames Ülemaailmne vaimse tervise föderatsioon.
Uurimused on näidanud, et naistel on suurem risk teatavate psüühikahäirete tekkeks kui meestel. On näidatud, et kurvameelsus ja ärevus esineb rohkem naiste seas. Samuti on ka ilmnenud, et abielus naistel, kui neil on lapsed, on suurem oht haigestuda depressiooni võrreldes meestega. Ka on vägivald naiste suhtes saanud tõsiseks probleemiks..
Vaimse tervise päev 2005

Vaimse tervise päev 2005 oli ülemaailmse vaimse tervise organisatsiooni korraldatud kampaaniapäev (ülemaailmne vaimse tervise päev) 2005. aasta 10. oktoobril. Päeva deviisiks oli "Vaimne ja kehaline tervis elu vältel"..
2005. aasta vaimse tervise päeva eesmärgiks oli tuletada kõigile meelde, et iga inimese tervis on kui võrgustik, millele on ehitatud edukas ja täisväärtuslik elu. 1946. aastal defineeris vastloodud Maailma Terviseorganisatsioon tervise kui "täieliku füüsilise, vaimse ja sotsiaalse heaolu seisundi, mitte ainult haiguse või nõtruse puudumise". See definitsioon hõlmab nii vaimu kui ka keha.
Kampaania alateemad:
Albrecht VII (Mecklenburgi hertsog)

Albrecht VII, ka Albrecht Ilus ("Albrecht der Schöne"; 25. juuli 1486 – 7. jaanuar 1547) oli Mecklenburgi hertsog aastatel 1503–1547.
Albrecht oli Magnus II poeg. Isa surma järel jagati võim Albrechti, tema oma vendade Heinrich V ja Erich II ning nende onu Balthasar vahel. Viimased surid aga juba vastavalt 1508. ja 1507. aastal. 
Tegelikult oli võim aga juba alates Magnus II surmast antud Heinrich V kätte. Albrecht viibis kuni 1510. aastani enamasti välismaal, kuid Mecklenburgi tagasi tulles soovis ta samuti võimust osa saada. Tülid võimupiiride üle kahe venna vahel kestsid 1520. aastani, mil võim Heinrichi ja Albrechti vahel ära jagati, ehkki ametlikult püüti riigivalitsemises ühtsust säilitada. Albrechti residentsiks sai Güstrow (seetõttu on teda nimetatud ka Mecklenburg-Güstrow' hertsogiks), Heinrich V omaks aga Schwerin. Albrecht polnud aga rahul veel sellegi võimujagamise korraga, sest mitmed kohustused ja võimupiirkonnad olid vendadel ühised ja see tekitas tugevaid hõõrumisi. Albrecht soovis riigi täielikult kaheks osaks jagada, kuid Heinrich ja Mecklenburgi maapäeval esindatud seisused olid sellele vastu. Seetõttu uut jagamist Albrechti ja Heinrichi eluajal ei toimunud.
Reformatsiooni ajal jäi Albrecht, erinevalt oma vennast, truuks katoliiklusele. Esialgu lubas ta küll teatud määral ka oma piirkondades evangeelsetel jutlustajatel tegutseda ja isegi soosis neid, kuid 1520. aastate lõpuks oli ta selgelt protestantlusevastasel positsioonil. Võimalik, et teda mõjutasid selles ka tema äi, Brandenburgi kuurvürst Joachim I, ja Saksi hertsog Georg. Albrecht püüdis usu-uuendajate mõju oma võimualal piirata. See tal siiski kuigivõrd ei õnnestunud, sest vend Heinrich töötas sellele vastu ja enamik linnadest toetas uut usku. Varsti pärast tema surma muutus kogu Mecklenburgi hertsogiriik evangeelseks. 
Albrecht VII välispoliitika oli küllaltki ambitsioonikas, aastatel 1533/1534–1536 toimunud Krahvivaenuse (ka Krahvisõja) ajal püüdis ta enda kätte saada Taani ja Rootsi troone. Kuid vastupidi tema lootustele ei sekkunud sõtta Saksa-Rooma keiser, mistõttu tema plaanid ebaõnnestusid. 1542–1543 toetas ta Rootsi-siseses konfliktis, Dacke-vaenuses Gustav I vastast talupoegade juhti Nils Dacket, kuid ka see plaan kukkus läbi. Samuti üritas Albrecht oma pojast Johann Albrechtist teha Liivi ordumeistri koadjuutorit, kuid ordumeister Hermann von Brüggenei vastuseisu tõttu see ebaõnnestus. 
Pärast Albrecht VII surma sai Mecklenburg-Güstrow' valitsejaks tema poeg Johann Albrecht I, hiljem sai hertsogiks ka tolle noorem vend Ulrich. Tema kolmandast pojast Christophist sai aga hiljem Riia peapiiskopi viimane koadjuutor.
Sebeži rajoon

Sebeži rajoon on haldusüksus Venemaal Pihkva oblastis. Piirneb läänes Lätiga ja lõunas Valgevenega.
Rajooni pindala on 3110 km², elanike arv on umbes 20 000. Rajoonis on 434 asulat, rajoonikeskus on Sebeži linn. Rajoonis on kaks alevit: Idritsa ja Sosnovõi Bor.
LM.C

LM.C (Lovely-Mocochang.com) on Jaapani ansambel, mis mängib hübriidrokki ja elektroonilist poppi. Koosneb kahest liikmest.
Ajalugu.
LM.C asutas Maya, kes oli Miyavi tugikitarrist. Ajal, mil ta veel Miyaviga oli, Maya ja teised tugiliikmed mängisid kontsertidel kui LM.C. Hiljem liitus nendega Aiji Pierro´st.
Peale seda kui Maya lahkus Miyavi bändist ja Aiji bänd Pierrot läks laiali, tegi LM.C oma suurema debüüdi 2006 aasta oktoobris, andes välja kaks singlit "Trailers (Gold)" ja "Trailers (Silver)".
2007. aasta alguses tuli bänd välja kolmanda singliga "Oh MY Juliet", mis oli anime "Red Gardeni" teine lõpulugu. 7. märtsil andsid nad välja EP "Glitter Loud Box".
Neljas singel "Boys &amp; Girls" anti välja 2007. aasta juunis, see sai anime "Reborn!" alguslooks.
Viies singel "Liar Liar/ Sentimental Piggy Romance" anti välja 2007. aasta oktoobris, kuues singel "Bell The Cat" aga sama aasta detsembris.
2008. aastal andis LM.C välja "Johni" talvel ja "88", veel üks alguse lugu "Reborn!" animele, suvel. LM.C debüteeris Põhja-Ameerikas, esinedes Anime Expo´l "Battle of the Bands", 3. juulil 2008, millele järgnes kontsert Crash Mansionis Los Angeleses, Californias 5. juulil.
Liikmed.
Maya – vokaal, kitarr (stuudios). 
Pärisnimi Yamazaki Masahito .Varasem esinejanimi: Mayatan. Sündinud 30. juulil 1979.
Eelmised bändid: Sinners (kitarrist), Miyavi Support Band (kitarrist).
Aiji – kitarr, vokaal (stuudios) 
Pärisnimi: Mizui Shinji. 
Varasem lavanimi: Ai Sündinud: 17/11/1974 Veregrupp: A Tähtkuju: Skorpion. Sünnipaik: Nagano
Hobbid: Telefoniga rääkimine, videomängud ja magamine. Lemmik värvid: Punane ja lilla. 
Perekond: Vanemad ja vanem vend. 
Varasemad bändid: Siam Shade (Roadie), Mona Lisa (Vokalist), Kalen (kitarrist), Pierrot (kitarrist)
Meespäev

Meespäev (saksa keeles "Manntag") oli Harju-Viru vasallide koosolek keskajal.
Liivimaa piiskopkondade meespäevad olid algselt vasallidest koosneva meeskohtu kogunemised. Alates 14. sajandi lõpust hakkasid nendel osalema ka teised territoriaalseisused (Riias ja Saare-Läänes kapiitel, Tartus kapiitel ja linn), misläbi nad muutusid Saksa vürstiriikide maapäevade sarnasteks institutsioonideks.
Seisuste kokkukutsumise õigus ja kohustus kuulus maaisandale. Liivimaa piiskopkondades on tõendeid sellest, et seisused avaldasid maaisandale survet kogunemise korraldamiseks. Näiteks teatas 1519. aastal Saare-Lääne piiskop, et kutsub "vasallide palvel ja tungival nõudmisel ning kapiitli ja austatud nõukogu tahtel ja loal kõik selle maa härrad ja seisused üldisele meespäevale ("gemeine mandach")". Seisuste surve viis selleni, et Saare-Lääne piiskopkonna ja Riia peapiiskopkonna maaisandad loobusid õigusest kutsuda meespäev kokku oma äranägemise järgi vastavalt vajadusele ning määrasid 1524. aastal kindlaks, et meespäevad hakkavad edaspidi toimuma üks kord aastas.
Meespäeva tasandil võisid toimuda eelläbirääkimised, kus kujundati välja territooriumi seisukoht maapäevale esitamiseks.
Berliini konverents (1884–1885)

Berliini konverents oli 15. novembrist 1884 kuni 26. veebruarini 1885 Berliinis toimunud Euroopa koloniaalriikide konverents. 
Konverents kutsuti kokku selleks, et lahendada koloniaalküsimusi Aafrikas ning see kindlate reeglite järgi Euroopa suurriikide vahel jagada. Kongressil osales 14 riiki, nende hulgas 13 Euroopa riiki (Austria-Ungari, Belgia, Saksamaa, Suurbritannia, Taani, Hispaania, Itaalia, Holland, Portugal, Venemaa, Prantsusmaa ja Rootsi). USA osales vaatlejana. Osalema ei kutsutud ühtki Aafrika esindajat.
Konverentsi päevakorras oli:
Konverentsil fikseeriti:
Konverents ei alustanud Aafrika jagamist ega viinud seda lõpule, vaid pani paika reeglid juba alanud protsessi jätkamiseks. Kolooniate piirivaidlused lahendati rahumeelselt. Konverents lõpetas võidujooksu Aafrikale ("Scramble for Africa").
Skopin

Skopin on linn Venemaal Rjazani oblastis, Skopini rajooni keskus. Asub Vjorda jõe kaldal, 109 km Rjazanist lõuna pool.
2020. aasta alguses oli linna elanike arv arvestuslikult 25 748.
Sassovo

Sassovo on linn Venemaal Rjazani oblastis, Sassovo rajooni keskus. Asub Tsna jõe kaldal, 184 km kaugusel Rjazanist.
Sassovo küla on esmamainitud 1642. aastal. 18. sajandil sai asulast köietootmise keskus. 1926. aastal sai asula linnaõigused.
1945. aastast asub seal Sassovo tsiviillennukool.
2020. aasta alguses oli linnas arvestuslikult 23 786 elanikku.
Jaan Maide

Jaan Maide VR II/3 (30. mai 1896 Vana-Kariste vald, Viljandimaa – 10. august 1945 Moskva) oli Eesti sõjaväelane (kindral, 1944; tänapäeval nimetatakse üksmeelselt kindralmajoriks).
Elulugu.
Jaan Maide sündis 1896. aastal Viljandimaal Vana-Kariste vallas, mobiliseeriti Esimese maailmasõja ajal. 1916. aastal lõpetas ta Kiievi lipnikekooli. 1917–1918 oli ta Paides asunud 2. Eesti jalaväepolgu III pataljoni ja 4. Eesti jalaväepolgu III pataljoni ülem. Eesti Vabadussõjas oli ta 6. jalaväepolgu rooduülem. 12. veebruaril 1920 ülendati kiiduväärse teenistuse eest alamleitnandist leitnandiks vanusega 3. maist 1919
1921. aastal lõpetas ta alalisväe ohvitseride kursused ja 1923 Kõrgema sõjakooli, aastatel 1923–1924 teenis Sõjavägede staabis ning Ranna- ja Õhukaitse staabis. 
Aastatel 1924–1925 oli Maide Kaitseliidu Peastaabi ülem, aastatel 1925–1927 Kindralstaabi 1. osakonna (operatiivosakonna) ülem. Aastatel 1927–1934 taas Kaitseliidu Peastaabi ülem, 1934. aasta 30. septembrist nimetati ta 1. Soomusrongirügemendi ülema kohusetäitjaks. 30. novembrist 1934 soomusrongirügemendi ülemaks, kellena teenis kuni 30. novembrini 1935. Aastatel 1935–1940 oli Maide taas Kaitseliidu Peastaabi ülem, 29. jaanuaril 1940 määrati 4. Diviisi ülemaks alates 1. veebruarist 1940.
Saksa okupatsiooni ajal oli Maide Eesti Omavalitsuse Sisedirektooriumi Omakaitse Peavalitsuse staabiülem, ülema asetäitja ja seejärel ülem. 
Septembris 1944 määrati ta Jüri Uluotsa poolt koos Otto Tiefi valitsuse ametissemääramisega sõjavägede ülemjuhatajaks ja ülendati kindraliks. Enn Nõu romaanis "Koeratapja" tsiteeritakse käskkirja (rekonstrueeritud) teksti: "Nimetan kapten Karl Talpaku Tallinna komandandiks ja ülendan koloneliks. Ülendan ülemjuhataja kolonel Jaan Maide kindraliks." Käskkirja tekstist nähtub, et nii Talpak kui ka Maide ülendati kahte astet vahele jättes. Tänapäeval nimetatakse Maidet kindralmajoriks, kuigi teda pole kunagi ametlikult degradeeritud.
9. oktoobril 1944 ta arreteeriti SARKi banditismivastase võitluse osakonna poolt ja viidi Moskvasse, kus ta 10. augustil 1945 Butõrka vanglas maha lasti.
Isiklikku.
Jaan Maide oli abielus Friederike Alberiga (22. juuni 1902 – 29. august 1939). 
Jaan Maide vend Juhan Juhani p. Maide oli samuti Eesti ohvitser (major) ning vangistati SARKi banditismivastase võitluse osakonna poolt 26. detsembril 1945. aastal, Pärnumaal Tihemetsa vallas
Jugoslaavia Eurovisiooni lauluvõistlusel

Jugoslaavia osales esimest korda Eurovisiooni lauluvõistlusel 1961. aastal. Riiki esindas Ljiljana Petrović lauluga "Neke davne zvezde" ("Неке давне звезде"), mis saavutas 9 punktiga 8. koha. 
Kokku on riik osalenud lauluvõistlusel 27 korral. 
Ajalugu.
Jugoslaavia Föderatiivne Sotsialistlik Vabariik.
Jugoslaavia Föderatiivne Sotsialistlik Vabariik debüteeris Eurovisiooni lauluvõistlusel 1961. aastal. Riigi rahvusliku eelvooru Jugovizija organiseeris Jugoslaavia ringhääling JRT. 
Eelvoorus osalenud laulud esitasid võistlusele kohalikud ringhäälingud, mille keskused asusid vabariikide pealinnades: Bosnia ja Hertsegoviina Sotsialistlik Vabariik (RTV Sarajevo), Horvaatia Sotsialistlik Vabariik (RTV Zagreb ja RTV Split), Makedoonia Sotsialistlik Vabariik (RTV Skopje), Montenegro Sotsialistlik Vabariik (RTV Titograd), Serbia Sotsialistlik Vabariik (RTV Belgrad), Sloveenia Sotsialistlik Vabariik (RTV Ljubljana). Osalesid ka autonoomsete provintside ringhäälingud: Kosovo Autonoomne Sotsialistlik Vabariik (RTV Priština) ja Vojvodina Sotsialistlik Vabariik (RTV Novi Sad). Esimesest võistlusest võtsid osa Belgrad, Ljubljana ja Zagreb, teised liitusid järgnevatel aastatel. 
Aastate jooksul esindasid Jugoslaaviat artistid viiest vabariigist: Bosnia ja Hertsegoviinast, Horvaatiast, Montenegrost, Serbiast ja Sloveeniast. Makedoonia, Vojvodina ega Kosovo ei võitnud kunagi eelvooru. Kõige edukam oli Horvaatia, võites 11 võistlust 27st. 
Aastatel 1977–1980 ja 1985 ei osalenud Jugoslaavia lauluvõistlusel. 
Jugoslaavia Föderatiivne Sotsialistlik Vabariik võitis 1989. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse lauluga "Rock Me", mida esindas grupp Riva. Reeglite järgi toimus 1990. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus Zagrebis, kuna esinduslugu oli pärit Horvaatiast. 
Hääletamise ajalugu (1961–1992).
Jugoslaavia on "andnud" kõige rohkem punkte järgmistele riikidele:
Jugoslaavia on "saanud" kõige rohkem punkte järgmistelt riikidelt:
Tüpograafia

Tüpograafia on trükise visuaalne teostus.. Kitsamas tähenduses tegeleb tüpograafia trükiks ettevalmistatava materjali − tähtede, sõnade ja tekstimassiivi − korrastamisega, et anda teksti mõtet edasi võimalikult selgelt ja meeldejäävalt. Tüpograafia spetsiifiliseks avaldumisvormiks on kirjatähe ja tähtede süsteemi ehk kirjatüübi konstrueerimine. Tüpograafiat käsitletakse ka osana trükikunstist.
Ajalugu.
Tüpograafia nimetus tuleneb kreekakeelsetest sõnadest "typos", ’lööma’ ja "graphia", ’kirjutama’. Tüpograafia ajaloolisteks juurteks võib pidada antiikmaailmas (juba 1500 aastat eKr) kasutusel olnud vorme ja templeid, mille abil valmistati raha või vormistati tähtsaid dokumente. Tänapäevase tüpograafia sündi seotakse aga Hiinas 11. sajandil kasutusele võetud algeliste trükimasinatega. 13. sajandil võeti Hiinas kasutusele ka metallist trükitüübid. Euroopas algas trükitüüpidest teksti ladumine (vt kõrgtrükk) ja selle paljundamine trükimasina abil 15. sajandi keskel. 
Teksti tüpograafia.
Trükitekste hinnatakse tihti nende loetavuse järgi − kui kergesti on tekst loetav ning mõistetav. Loetavuse kohta on tehtud uuringuid, mis käsitlevad nii trükimärkide disaini, suurust kui ka omavahelist seost ning kuidas need mõjutavad näiteks lugemiskiirust või silmade väsimist. Näiteks on täheldatud, et püstkiri on paremini loetav kui kursiivkiri, ka väiketähtedega tekst on paremini haaratav kui suurtähtedega tekst, sest väiketähed on struktuurilt hõlpsamini eristatavad.
Okulovka

Okulovka on linn Venemaal Novgorodi oblastis, Okulovka rajooni keskus. Asub Peretna jõe ääres Novgorodist 140 km ida pool.
Linn tekkis 1965, kui Okulovka ja Parahhino-Poddubje tööliskülade ühendamisel loodi Okulovka linn.
Okulovkat läbib Moskva-Peterburi raudtee.
Siemens LOGO!

Siemens LOGO! on Siemens AG programmeeritav relee. 
Omadused.
Siemens LOGO!-l on 8 sisendit ja 4 väljundit. Toitepinge poolest jagunevad mudelid 12 V / 24 V alalispingel, 24 V vahelduv- ja alalispingel ja 230 V vahelduvpingel töötavad. Väljundid on kas releega (maksimaalne koormus 10 A väljundile) või transistorväljundid (maksimaalne koormus 0,3 A väljundile). Tööks vajalikku programmi hoitakse EEPROM-püsimälus. 
Siemens LOGO!-l on mitmesuguseid laiendusmooduleid, digitaalsisendid ja -väljundid (maksimum 24 sisendit ja 16 väljundit), analoogsisendid ja -väljundid, samuti kommunikatsioonimoodulid sideks EIB/KNX ja AS kaudu.
Uuemal mudelil (tüübinumbri lõpp 0BA8) on maksimum 24 sisendit ja 20 väljundit. Uuel mudelil on programmeerimiseks ja andmetevahetuseks Etherneti võrguliides, samuti on võimalik ehitada keerukamaid süsteeme mitmest (kuni 8) omavahel suhtlevast baasmoodulist (maksimumkonfiguratsioonis 88 digitaalsisendit, 80 digitaalväljundit, 40 analoogsisendit ja 18 analoogväljundit). Tänu Etherneti-liidesele saab Logo! 0BA8 baasmooduleid ühendada Profinet kaudu erinevate HMI ja näiteks S7-200 ja S7-1200 PLC süsteemidesse.
Varasemate mudelite laiendusmoodulid ei ole 0BA8 juures enam kasutatavad.
Alates 2016 novembrist täienes baasmoodul uuema revisioniga 0BA8:FS4. Uus baasmoodul toob juurde täis- ja ujukomaarvu teisenduse ning Modbus TCP kasutusvõimaluse. Samuti laiendati baasmooduli lubatud töötemperatuurivahemikku –20 °C ... +55 °C.
Tarkvara.
LOGO! Soft Comfort.
Arvutis LOGO! programmi väljatöötamiseks kasutatav graafiline tarkvara, millel on järgmised võimalused:
Andreapol

Andreapol on linn Venemaa Tveri oblastis, Andreapoli rajooni keskus. Asub Tverist 286 km läänes Daugava ülemjooksul, mis jagab tänapäevase linna kaheks.
Esimesed teated Andreapoli alalt on 18. sajandist, kui kindralleitnant Andrei Kušeljov rajas 1783. aastal jõe vasakule kaldale, Tveri kubermangu Ostaškovi maakonna Matšihhino kirikuküla maadele, mõisa ja see sai tema järgi nime "Andrejano Pole", hiljem "Andrianopol". Tema poeg Sergei Kušeljov asutas 1810. aastal sealt umbes 1 km ida poole Venemaa ühe esimese tervisveekuurordi ("Mineralnõje Vodõ"), mis tegutses kuni 1843. aastani.
1860.–1870. aastatel asus sinna peamiselt Tartu- ja Võrumaalt eestlastest asunikke, keda Pihkva kubermangu Toropetsi maakonnas oli 1918. aastaks 2850 inimest.
1906. aastal jõe paremal kaldal Toropetsi maakonna alal Bologoje – Velikije Luki raudteel avatud jaama juurde tekkinud asula nimetati 1907. aastal "Andrejapol"iks.
Asulaga liideti 1928. aastal jõe paremkaldal Dubna kirikuküla (esimesed teated aastast 1489).
Kui 1965. aastal moodustati Andreapoli rajoon, sai asulast selle keskus. Linnaõigused sai asula 1967. aastal.
Jõe vasakkalda idaservas asub 1956. aastast lennuväebaas ja sõjaväelinnak (vana linnak). Baasi laiendati 1990. aastate esimesel poolel Ida-Saksamaalt lahkuva Venemaa lennuväe üksuste jaoks. Paremkalda loodeserva rajati lennuväelaste ja nende perekondade jaoks uus linnak, mille ehitajate hulgas oli ka Eesti ehitajaid.
Ōtsu

Ōtsu on linn Jaapanis, Shiga prefektuuri keskus. Asub Biwa järve lõunakaldal.
Ōtsus on palju templeid ja pühamuid, neist tuntuim on Mii-dera.
Keisrite Tenji ja Kōbuni valitsusajal 667–672 oli nime all Ōmi-kyō Jaapani pealinn.
2006. aastal liideti Ōtsuga Shiga linn.
Ōtsus on kellamuuseum.
Linnas elas mõnda aega ja on sinna ka maetud luuletaja Matsuo Bashō. Kuigi talle Ōtsus ei meeldinud, ei olnud tal raha, et Ōgakisse tagasi sõita.
Obama

 
Obama (小浜 'väike rand') on linn Jaapanis Fukui prefektuuris. Asub Fukuist põhjas Wakasa lahe ääres.
Obama linn loodi 1955. aastal.
Rakvere–Haljala tee

Rakvere–Haljala tee (registrinumbriga 23) on üks Eesti tugimaanteedest. 
See saab alguse Pärnu–Rakvere–Sõmeru tee 172. kilomeetril Tõrremäe küla ja Rakvere linna piiril (liiklussõlme kuulub ka Moonaküla ühendustee). Tee pikkus on 8,3 km. Tee lõpeb Tallinna–Narva tee 89. kilomeetril Haljala aleviku ja Kisuvere küla piiril (liiklussõlme kuulub ka Haljala ühendustee).
Sillad Rakvere–Haljala teel.
Sildade nimistu pärineb teeregistrist.
Asulad Rakvere–Haljala teel.
Rakvere linn, Tõrremäe küla, Päide küla, Kisuvere küla, Haljala alevik.
Fredensborgi loss

Fredensborgi loss, mis asub Fredensborgis Esrumi järve kaldal, on Taani kuningliku perekonna kevad- ja sügisresidents. Lisaks kasutatakse lossi ka ametlike ürituste kohana. 
Ajalugu.
Põhjasõja lõpul andis Frederik IV arhitekt Johan Cornelius Kriegerile käsu projekteerida Østrupi talu maadele väike hubane loss. Barokkstiilis lossi ehitati aastail 1720–1726 ning ka kuningas ise osales lossi ja parkide kavandamisel. Tööde kulgemise eest vastutas arhitekt Johan Conrad Ernst, kes oli olnud tegev ka Frederiksbergi lossi ehitamisel.
Lossi ehitamise ajal sõlmiti 3. juulil 1720 ehitise läheduses Taani ja Rootsi vaheline vaherahu ning selle järgi hakati valmivat lossi nimetama Fredens Borgiks ('rahu loss'). 
Lossikompleksi moodustas väike, peaaegu kaarjas pooleteisekorruseline peahoone, mida kaunistasid kuplid ja laternad. Peahoone ees asub kaheksanurkne õu, mida kahest küljest piiravad ühekorruselised majatiivad, kus asusid teenijateruumid. 
Õuest idas asus ja asub ka praegu ratsutamisplats ning tallid. Idas külgnes lossiga talveaed ja ühekorruseline maja, mida kutsuti Markkrahvi majaks. Talveaia läheduses asub ka lossikabel.
Teisel pool kabelit asus nn Õukondlaste tiib ("Kavalerfløj"), kus asusid õukonnaliikmete eluruumid. Need ruumid valmisid 1724–1726 ning nende puhul on kasutatud Hollandi baroki ja rokokoo elemente.
Krieger lõpetas lossikompleksi ehitamise 1731. aastal, mil valmis uus lordkantslerite kantselei hoone. Kuni oma surmani elas seal kuninganna Ingrid ning praegu elavad seal kroonprints Frederik ja kroonprintsess Mary.
Lossiaiad.
Barokkstiilis Fredensborgi lossiaiad projekteeris samuti Johan Cornelius Krieger. Aedade põhituumiku moodustab nn Norra org ("Nordmandsdalen"), kus asub 70 Norra ja Fääri saarte muinasaegseid talunikke ja kalureid kujutavat skulptuuri. Park avati pärast uuendamist 2002. aasta septembris.
Lossile lähemad aiad on reserveeritud kuningaperele, kuid on juulis külastajatele avatud. Lisaks iluaedadele asub seal ka köögiviljaaed ja 1995. aastal avatud uus talveaed.
Tapa–Loobu tee

Tapa–Loobu tee (registrinumbriga 24) on üks Eesti tugimaanteedest. 
See saab alguse Pärnu–Rakvere–Sõmeru tee 145. kilomeetril Tapa linnas (Tapa linna tänavatena Pikk tänav, Ülesõidu tänav, Valgejõe puiestee). Tee pikkus on 26,0 km. Tee lõpeb Tallinna–Narva tee 70. kilomeetril Loobu külas (liiklussõlme kuulub ka Loobu ramp).
Sillad Tapa–Loobu teel.
Sildade nimistu pärineb teeregistrist.
Asulad Tapa–Loobu teel.
Tapa linn, Ridaküla, Kolu küla, Põima küla, Vaiatu küla, Kõrveküla, Uku küla, Arbavere küla, Loobu küla.
Suveuni

Suveuni ehk estivatsioon on loomade puhkeseisund, mis võimaldab üle elada (erinevalt talveunest) looma elukeskkonnas teatud perioodil vältavat kuuma ja enamasti toiduvaest aega. 
Suveunes viibivatel loomadel väheneb risk ärakuivamise ja kõrgete õhutemperatuuride tekitatud kahjustuste eest.
Suveund esineb nii maismaa- kui ka vee-elulistel selgrootutel ja selgroogsetel. Tüüpilised suveund magavad loomad elavad kõrbetes ja steppides.
Maurice Blanchot

Maurice Blanchot (22. september 1907 – 20. veebruar 2003) oli prantsuse kirjanik, filosoof ja kirjandusteoreetik.
Tema tähendus- ja mõtteteooria avaldas olulist mõju sellistele poststrukturalistlikele filosoofidele nagu Gilles Deleuze, Michel Foucault, Jacques Derrida ja Jean-Luc Nancy.
Blanchot kasvas üles koos kolme õe-vennaga jõukates, katoliiklikes oludes. Alates 1925. aastast õppis ta Strasbourgis filosoofiat ja saksa keelt. Seal temast sai Leedus sündinud prantsuse juudi fenomenoloogi Emmanuel Levinase lähedane sõber. Seejärel alustas ta karjääri poliitikaajakirjanikuna Pariisis. Aastatel 1932–1940 oli ta peavoolu konservatiivse päevalehe Journal des débats toimetaja.
1930. aastate alguses tegi ta kaastööd radikaalsete natsionalistlike ajakirjade sarjale, olles samal ajal ka 1933. aastal ägedalt Saksa-vastase päevalehe Le rempart toimetaja ja Paul Lévy natsivastase poleemilise nädalalehe Aux écoutes toimetaja. 
1940. aasta detsembris kohtus ta Georges Bataille'iga, kes oli 1930. aastatel kirjutanud tugevaid antifašistlikke artikleid ja kes jäi lähedaseks sõbraks kuni surmani 1962. aastal. Blanchot töötas natside okupatsiooni ajal Pariisis. Oma pere ülalpidamiseks jätkas ta aastatel 1941–1944 tööd ajakirja Journal des débats raamatuarvustajana, kirjutades näiteks sellistest tegelastest nagu Sartre ja Camus.
Pärast sõda hakkas Blanchot töötama ainult romaanikirjaniku ja kirjanduskriitikuna. 1947. aastal lahkus Blanchot Pariisist eraldatud Èze'i külla Lõuna-Prantsusmaal, kus ta veetis oma elu järgmise kümnendi. Nagu Sartre ja teised ajastu prantsuse intellektuaalid, vältis Blanchot akadeemiat elatusvahendina, tuginedes selle asemel oma kirjutamisoskusele. Aastatel 1953–1968 avaldas ta regulaarselt ajakirjas Nouvelle Revue Française.
Blanchot kirjutas rohkem kui 30 ilukirjandusteost, kirjanduskriitikat ja filosoofiat. Kuni 1970. aastateni töötas ta oma kirjutistes pidevalt, et murda tõkkeid selle vahel, mida üldiselt peetakse erinevateks "žanriteks" või "tendentsideks", ning suur osa tema hilisemast tööst liigub vabalt jutustamise ja filosoofilise uurimise vahel.
Intressipuhkus

Kodulaenu intressipuhkus on riiklikult garanteeritav tagastatav toetus ehk laen peredele, kellel töökoha kaotamise tõttu eluasemelaenu tagasimaksmisega raskusi. Erinevalt panga pakutavast maksepuhkusest võimaldab intressipuhkus leevendust ka intressi tasumisest, mis laenu tagasimakse alguses moodustab tagasimakse summast olulise osa. 
Idee algataja, toetajad ja vastased.
Algataja: Eestimaa Rahvaliit
Toetajad: Eesti Lastevanemate Liit, Eesti Kinnisvarafirmade Liit, Eesti Pangaliit, Eesti Koduomanike Keskliit, Sihtasutus KredEx, Tööturuamet, Sotsiaaldemokraatlik Erakond
Vastased: Reformierakond, Keskerakond, Eesti Pank
Intressipuhkuse idee lugu Eestis.
Eluasemelaenu on võtnud 110 000 leibkonda, kellest 77 000 on lastega pered. Paljud neist on majanduslangusest tingitud tööpuuduse tõttu makseraskustesse sattunud.
Novembris 2008 esitas Riigikogu Rahvaliidu fraktsioon 2008. aasta eelarve muutmise eelnõusse muudatusettepaneku, millega oleks eraldatud riigieelarvest 150 miljonit krooni Sihtasutusele KredEx eesmärgiga vältida eluasemelaenu tagasimakse raskuste korral lastega peredel kodu kaotamist.
20. novembril 2008 ei toetanud koalitsioon vastavat ettepanekut.
16. detsembril toimus intressipuhkuse teemaline ümarlaud, kus ideele avaldasid toetust: Eest Omanike Keskliit, Eesti Kinnisvarafirmade Liit, SA KredEx ja Tööturuamet. Samuti kinnitasid ideele toetust eelnevalt Eesti Lastevanemate Liit ja Eesti Pangaliit. Ümarlaual osalesid ka lisaks Rahvaliidule ka teised parlamendierakonnad, v.a Reformierakond.
5. jaanuaril 2009 asus ideed toetama ka rahandusminister Ivari Padar, kes alustas läbirääkimisi pankadega. Samas süüdistasid rahandusministri koalitsioonipartnerit teda kampaanialikus käitumises ning pidasid ideed kas raha puuduse tõttu teostamatuks või pankade ja hooletute laenajate põhjendamatuks abistamiseks.
Intressipuhkuse andmise kord.
Toetust saaksid pered, kelle ülalpidamisel on vähemalt üks kuni 18-aastane laps või kuni 26-aastane õppiv noor. Eeltingimuseks on panga positiivne otsus maksepuhkuse võimaldamise kohta. KredEx tasuks laenuvõtja eest pangale kuni 12 kuu intressimaksed ning pärast maksepuhkuse lõppu saaks need summad tagasi koos sellelt arvestatud minimaalintressiga.
Joséphine-Charlotte

Joséphine-Charlotte, Belgia printsess, Luksemburgi suurhertsoginna ("Joséphine-Charlotte Ingeborg Elisabeth Maria Josepha/Marie-José Margarethe/Marguerite Astrid"; 11. oktoober 1927 – 10. jaanuar 2005) oli Luksemburgi suurhertsogi Jeani abikaasa.
Lapsepõlv.
Charlotte sündis Brüsselis kuningapalees Léopold III ja Rootsi printsessi Astridi tütrena ning kasvas üles Stuyvenbergi lossis. Charlotte'i ema hukkus 1935. aastal autoõnnetuses, olles vaid 29-aastane.
Haridus.
Haridusteed alustas Charlotte kodus, kus spetsiaalselt tema jaoks pandi kokku väike grupp õpilasi. 1940. aastate lõpul pandi ta internaatkooli, misjärel jätkus ta õpetamine taas eraõpetajate käe all. Stabiilse haridustee katkestasid liitlasväed, kes 7. juunil 1944 Prantsusmaal maabusid, misjärel Charlotte ja ta pere saadeti Saksamaale. Perekond vabastati 7. mail 1945, misjärel nad kolisid Šveitsi. Charlotte jätkas õpinguid Genfis École Supérieure de Jeunes Fillesis, millele järgnesid lastepsühholoogia kursused Genfi Ülikoolis.
Abielu ja lapsed.
9. aprillil 1953 abiellus Charlotte Luxembourgis prints Jeaniga.
Ametlikud kohustused ja huvid.
Charlottet huvitasid peamiselt laste, pere ja tervisega seotud valdkonnad ning aastatel 1959–1970 oli ta Luxembourgi Noorte Punase Risti president.
Vabal ajal tegeles ta meelsasti aianduse ja aiakunstiga. Lisaks nautis ta ka kalastamist, jahilkäimist, suusatamist ja veesporti.
Elu lõpuaastad.
Elu viimastel aastatel põdes Charlotte kopsuvähki ning suri Fischbachi lossis 77-aastaselt.
Sharoni plaan

Sharoni plaan oli Iisraeli peaministri Ari'el Sharoni plaan, mis nägi ette Iisraeli vägede ühepoolse väljatõmbamise Kuuepäevase sõjaga Iisraeli poolt okupeeritud aladelt ning mõningate juudi asunduste lammutamise ja teiste püsiva säilitamise. 
Selle idee arendas järgmine peaminister Ehud Olmert edasi Olmerti plaaniks. 
Plaani põhijooned.
Gaza tsoonis kaotati Sharoni plaanide järgi kõik 21 juudi asundust: 
Jordani Läänekaldal lammutati juudi asundused Ganim, Kadim, Sa-Nour ja Homesh. 
Plaan nägi ette Jordani Läänekalda linn-asunduste Ari'eli, Efratah', Gush Eẕioni, Qiryat-Arba‘ ja Ma‘aleh Adummimi ning Hebronis paiknevate asunduste säilitamise ja kindlustamise. 
Sharon esitas selle plaani Yāsir ‘Arafāti eluajal, sest Sharon ei pidanud võimalikuks poliitilisi läbirääkimisi palestiina poolega. Plaan pidi tagama Iisraeli julgeoleku. Palestiinlased seevastu leidsid, et plaani peavad legitimeerima rahvusvahelised lepped, ning nõuavad Iisraeli täielikku väljatõmbumist vaidlusalustelt aladelt.
Frederiksbergi loss

Frederiksbergi loss asub Taanis Frederiksbergis ja oli kuni 1800. aastate keskpaigani kasutusel Taani kuningapere suveresidentsina.
Ajalugu.
Loss ehitati aastail 1700–1735 ning pärast kuningaperelt riigile minekut 1869. aastal asub lossis Kuninglik Taani Sõjaväeohvitseride Akadeemia.
Palee ja sellega külgnev kabel on kaunistatud ohtrate stukkidega, laemaalidega.
Nassau

Nassau (hääldus [n'ass'au], ka [näso:]) on Bahama pealinn. Asub New Providence'i saarel. 
Linnas elab ligikaudu 260 000 inimest, mis moodustab umbes 70% kogu riigi elanikest.
Linn rajati 17. sajandil ja kandis algul nime Charles Town, kuid nimetati 1695. aastal ümber Inglismaa kuninga William III auks, kes oli Oranje-Nassau prints. 18. sajandi alguses sai linnast piraatide peatuspaik.
Relapse

"Relapse" on Eminemi kuues stuudioalbum. See ilmus 2009. aasta mais.
Lood salvestati aastatel 2007–2009 mitmes stuudios.
Album oli edetabelis Billboard 200 oma esimesel nädalal esikohal, seda müüdi nädala jooksul 608 000 eksemplari. Kokku on seda kogu maailmas müüdud üle viie miljoni eksemplari.
Albumilt ilmus kolm singlit.
Lood.
Kogupikkus: 76:16
Frederiksborgi loss

Frederiksborgi loss on loss Taanis Hillerødis, mis ehitati Christian IV ametlikuks residentsiks; praegu asub lossis Taani Ajaloomuuseum. 
See on suurim renessansiajastu loss Skandinaavias, mis paikneb kolmel väikesaarel keset järve ning on ümbritsetud suurte barokkaedadega.
Ajalugu.
Gøye suguvõsale kuulunud keskaegne Hillerødsholmi kindlustatud mõis (linnus) ehitati ümber 1540. aastatel Herluf Trolle juhendamisel. Seda omakorda laiendati ning ehitati ümber 1560. aastatel uue omaniku kuningas Frederik II ajal, kelle järgi loss on ka saanud uue nime. 
Enamus praegusest lossihoonest ehitati 1602–1620 Christian IV ajal Hollandi arhitektide Hans ja Lorents van Steenwinckeli poolt. Selle käigus kaotati lõplikult keskaegse linnusearhitektuuri elemendid ning ehitis omandas täielikult lossi iseloomu.
Pärast Christian IV surma 1648 kasutati lossi peamiselt tseremooniate läbiviimiseks, esmajärjekorras kuningate võidmiseks ja kroonimiseks. Alates 1693. aastast on lossikirik kasutusel kui Rüütlite kabel, kus on tegutsenud nii Elevandi ordu kui ka Dannebrogi ordu. Lossis on hoitud ka kuningapere kunstikogusid.
1720. aastal allkirjastati Frederiksborgi lossis Frederiksborgi rahuleping.
1850. aastatel kolis lossi Frederik VII. 1859. aasta 16. detsembri ööl, mil kuningas viibis lossis, puhkes tulekahju, mis hävitas enamuse lossi sisekujundusest. Taastamistöödeks saadi suurem osa rahast avalikust korjandusest, suure osa andis kuningas ise ning palju tuli ka eraannetusi.
Loss tänapäeval.
Lossikirikus toimuvad avalikud jumalateenistused. Lossis hoitakse vapikilpe ning Elevandi ja Dannebrogi ordu ordeneid. Lossimuuseumis asub riigi olulisim ja suurim portreede ja ajalooliste maalide kogu.
Loss ja pargid on külastajatele avatud aasta läbi. 
Frederiksborgi krahvinna tiitel.
Selle tiitli sai Alexandra (Frederiksborgi krahvinna) 16. aprillil 2005 pärast abielulahutuse jõustumist. Tiitel viitab Alexandra ja prints Joachimi abiellumisele selle lossi kirikus.
Ivar Tallo

Ivar Tallo (sündinud 5. mail 1964 Tartus) on Eesti politoloog ja poliitik.
Ivar Tallo lõpetas Tallinna 32. Keskkooli (1982), seejärel õppis Leningradi Riiklikus Ülikoolis filosoofiat ja loogikat ning McGilli ülikoolis politoloogiat.
Aastatel 1993–1994 oli ta president Lennart Meri välisnõunik, 1996–1999 töötas Tartu Ülikooli euroteaduskonnas ja alates 1999. aastast avaliku halduse õppetoolis.
Ivar Tallo avaliku teenistuse eetikakoodeksi autor ja üks põhilisi avaliku teabe seaduse väljatöötajaid. Ta on nõustanud paljude riikide valitsusi e-halduse teemal ning muu hulgas olnud üks Gruusia Tiigrihüppe algatajaid.
Aastatel 1997–1998 oli Ivar Tallo Mart Siimanni valitsuse haldusreformi komisjoni nõunik. 
Aastal 1999 pääses Ivar Tallo Mõõdukate nimekirjas asendusliikmena Riigikokku, kus oli põhiseaduskomisjoni liige. 1999. aastast oli ta ka Euroopa Nõukogu Parlamentaarse Assamblee liige.
Ta üks 2002. aastal asutatud E-Riigi Akadeemia asutajaid, on selle nõukogu liige ning endine direktor.
Allüülne kloorimine

Allüülne kloorimine on allüülsete kloriidide saamise meetod kaksiksideme juures hargnenud struktuuriga alkeenide (isoalkeenide) ioonsel kloorimisel - see on bis-, tri- ja tetraalküülasendatud kaksiksideme kloorimine. Tihti viiakse see protsess läbi madalal temperatuuril gaasilise Cl2 sissejuhtimisega alkeeni; lisada võib ka eralduvat HCl siduva aluselise komponendi.
Allüülsete kloriidide teke alkeenide kloorimisel on konkureeriv reaktsioon normaalsete AdE liitumisproduktide (dikloriidide) moodustumisele. Allüülsed kloriidid tekivad karbokatioonse intermediaadi β-deprotoneerumisel, see on β-prootoni ülekandel ("transfer") alkeeni. See on sisemiselt eriti omane tertsiaarsetele karbokatioonidele, mis moodustuvad isoalkeenidest. Allüülne kloorimine on üks võimalus 2-asendatud allüülsete kloriidide saamiseks. Näiteks 2-metüül-2-buteeni kloorimine -12°C Na2CO3 juuresolekul konversioonil 70%.
MeCH=CMe2 + Cl2 → MeCHCl–C+Me2 → MeCHCl–CMe=CH2 (83%) + MeCH2–CMe2Cl (5%) + MeCHCl–CMe2Cl (12%) + [ MeCH=CMeCH2Cl (tº) ]
Põhimõtteliselt saavad isoalkeenide kloorimisel tekkida Cl2 liitumisproduktid (dikloriidid, toodud näites 12%), allüülsed kloriidid (toodud näites 83%, β-prootoni loovutamine võib toimuda kahes suunas), HCl alkeenile liitumise produktid (tertsiaalsed kloriidid, toodud näites 5%) ning lisaks võib produktide rektifikatsioonil esineda allüülne ümbergrupeering, see tähendab termodünaamiline kontroll viib stabiilsema isomeeri moodustumisele. Allüülse kloorimise ja Cl2 liitumise osakaal erinevate alkeenide korral on järgmine:
Allüülkloriid CH2=CHCH2Cl saadakse propeeni kloorimisel kõrgel temperatuuril (400–600 kraadi). Metallüülkloriid saadakse isobuteeni kloorimisel temperatuuril 100ºC.
Märkus: Isoalkeenide broomimine Br2-ga annab normaalsed liitumisproduktid, dibromiidid. Keemilises analüüsis kasutatakse küllastumatuse määramiseks liitumisreaktsiooni Br2-ga, kuid Cl2 reaktsiooni ei saa kasutada kõrvalreaktsioonide tõttu.