tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Friedrich Suur

Friedrich II ehk Friedrich Suur (saksa keeles "Friedrich der Große"; 24. jaanuar 1712 Berliin – 17. august 1786 Potsdam) oli Preisimaa kuningas aastatel 1740–1786. Brandenburgi markkrahvina oli tema nimi Friedrich IV.
Friedrich oli Friedrich Wilhelm I ja tema abikaasa Sophie Dorothea neljas laps ja kolmas poeg. Kokku oli tema vanematel 14 last, kellest 4 suri enne kolmeaastaseks saamist, sealhulgas kaks vanimat poega. Friedrichi ema isa oli Suurbritannia kuningas George I.
Ta soovis oma isa tahte vastaselt saada arhitektiks. Sanssouci loss Potsdamis ongi osalt tema enda eskiiside järgi ehitatud. 
Friedrichit peetakse parimaks näiteks valgustatud monarhist. Ta oli kirjavahetuses Voltaire'i, Immanuel Kanti, Gotthold Ephraim Lessingi, Friedrich Schilleri ja Johann Wolfgang Goethega. 1750 kutsus Friedrich Voltaire'i Preisimaale elama, kuid peagi muutusid nende suhted pingeliseks. Voltaire'i heidutas Friedrichi militarism ja kui Voltaire ründas 1753 ajakirjanduses üht Friedrichi liitlast, saatis Friedrich Voltaire'i Preisimaalt välja. Pärast paranesid nende suhted jälle ning nad olid omavahel peaaegu pool sajandit kirjavahetuses.
Friedrich oli usulistelt vaadetelt liberaal ja ta polnud kuigi sügavalt usklik. Tema ajal kehtis Preisimaal usuvabadus, seda nii katoliiklaste, jesuiitide kui ka juutide suhtes.
Friedrichi ajal kasvas Preisimaa pindala peaaegu kaks korda, seda nii kuninga osava diplomaatia kui ka edukate sõdade tagajärjel. Selles oli tal sageli õnne, sest Seitsmeaastases sõjas (1756–1763) oleks ta peaaegu lüüa saanud, vaid Venemaa uue tsaari Peeter III sümpaatia tema suhtes päästis Friedrichi halvimast. Sõjas võitis ta Austrialt Sileesia ja osales Poola esimeses jagamises 1772.
Varases noorukieas olevat Friedrich mõningate teadete põhjal saanud suguhaiguse, mille ravimine muutis ta kastraadiks või vähemalt impotendiks. Ülejäänud eluperioodidest pole teada tema intiimseid läbikäimisi naistega. Ka suhe abikaasaga oli formaalne ja ta elas sisuliselt tsölibaadis, olles "laulatatud riigiga". Mõned ajaloolased näevad selles (ka mõnede kaasaegsete vihjete põhjal) seda, et ta oli hoopis homoseksuaalne. Isa sundis Friedrichi abielluma Elisabeth Christine von Braunschweig-Wolfenbüttel-Beverniga. Friedrich ei suhelnud oma naisega peaaegu üldse ja pärast isa surma 1740 kolisid nad lahku. Friedrich kinkis oma naisele Schönhauseni lossi, kus too elas, ega külastanud teda kordagi. Nad kohtusid harvemini kui kord aastas, peamiselt suguvõsa kokkutulekutel. Oli kolm last, kuid Paruness Engelbrecht ga.
Friedrichile järgnes troonil tema venna August Wilhelmi poeg Friedrich Wilhelm II.
Ludwig Vaga

Ludwig Vaga (sakslastele Ludwig I ja prantslastele Louis I) (778–840) oli Frangi riigi keiser aastail 814–840. 
Ludwig Vaga oli Frangi riigi kuninga Karl Suure poeg. Karl Suur tegi 781. aastal oma kolmandast, toona kolmeaastasest pojast Ludwigist Akvitaania kuninga. Frangi riigile allutatud uus kuningriik sisaldas Akvitaania, aga ka Gootia ja Karolingide valdused Hispaanias. 
Ta oli sügavalt usklik mees, aga samas ka oskuslik väejuht (mida kinnitas Hispaania sõdades) ning valdas ka romaani, germaani, ladina ja kreeka keelt. 
813. aastal oli Rooma paavsti Leo III ja ta oma isa Karl Suur tõstnud ta kaaskeisriks, kroonides ta oma käega. See pidi näitama keisritiitli ilmalikku ja vaimulikku suveräänsust kõigi teiste, ka paavstluse suhtes. Kuni isa surmani valitses ta Akvitaanias, kust 814. aastal asus elama Frangi keisri keskusse Aachenisse. 
Kuid Ludwig lasi end isa surma järel paavstil uuesti kroonida, tunnustades nii paavsti kui Kristuse asemiku vähemasti sakraalset ülimuslikkust, mis tekitas hiljem tõsiseid probleeme Rooma impeeriumit taastada ja universaalmonarhiat luua püüdnud Saksa-Rooma keisritele. 
817. aastal kroonis ta oma vanema poja Lothari kaaskeisriks.
Frangi keisrina.
Juba pärast Ludwigi trooniletõusu ja tema esialgseid ümberkorraldusi (tähtsamate ametikohtade ümberjaotamine oma poegade vahel) alustas tema onupoeg Bernhard, kes oli seni Itaalia kuningas, tema vastu sõda, mille käigus talle tehti ettepanek paluda Ludwigilt armu. Armuandmiseks Ludwigi juurde minnes ta vangistati ja vangistatuna tal ja ta kaaskondlasel torgati 818. aasta aprillis silmad välja, mille tulemusena nad kahe päeva pärast surid. 
Karolingide kodusõda.
Pärast Irmegardi surma uuesti abiellunud Ludwigil tekkisid poja Charles sünniga lahkarvamused esimesest abielust sündinud poegadega, kes kartsid põhjendatult, et uus pärija vähendab nende pärandiks jäävaid maavaldusi. Paavst Gregorius IV õhutusel alustas Lothar sõjategevust isa Ludwigi vastu ning paavsti vahendusel toimunud läbirääkimiste tulemusena reetsid Ludwigi väed ta ning liitusid Lothariga. Ludwig alistus ning andis võimu üle Lotharile. Ludwig vangistati ning Judit pügati nunnaks ja suleti kloostrisse. 
Lothari poolt kokku kutsutud kogunemisel, millel oli kavas Ludwig lõplikult võimult kõrvaldada, asusid Ludwigit kaitsma tema nooremad pojad Pippin ja Baieri Ludwig, mille tulemusena taastati Ludwigi võim ning ta ennistati keisritroonile.
Juba tema eluajal jagasid ta pojad riigi omavahel, lõplikult sai see siiski teoks pärast Ludwigi surma, 843. aastal Verduni leppega. 
Isiklikku ja järglased.
Ludwig Vaga oli kaks korda abielus. Tema järglased olid
Preisimaa kuningas

Preisimaa kuningas oli Preisimaa kuningriigi valitseja tiitel 1701–1918. Kõik Preisimaa kuningad kuulusid Hohenzollernite dünastiasse. 1871–1918 olid nad ka Saksa keisrid. 
Kuningatiitli võttis endale Brandenburgi kuurvürst Friedrich III, kuna soovis oma maa prestiiži tõsta ning tal oli võimalik Saksa-Rooma riigist välja jääva Preisimaa aladel end suveräänseks monarhiks kuulutada. Esialgu pidigi Preisimaa kuningas olema kuningas vaid Preisimaal, Saksa-Rooma riigis aga endiselt Brandenburgi kuurvürst, kuid tegelikult võttis juba Friedrich ise oma uue tiitli kasutusele ka Saksa-Rooma riigi siseselt.
Luitpold (Baieri regent)

Luitpold Karl Joseph Wilhelm Ludwig, Baieri prints (12. märts 1821 – 12. detsember 1912) oli Baieri printsregent 1886–1912. 
Ta määrati Ludwig II regendiks 10. juunil 1886, mõni päev enne tolle mõistatuslikku surma. Et Ludwigi vend ja troonijärglane Otto oli veelgi ilmsemalt vaimuhaige, jätkas Luitpold Baieri tegeliku valitsejana kuni oma surmani. Ta oli töökas ja kohusetundlik riigipea, ilma oma vennapoja Ludwig II kuninglike ambitsioonideta. Pikaealisena, nagu paljud Baieri kuningliku perekonna liikmed, oli ta surres saksa riikide valitsejatest vanim. Kogu tema valitsemisaja jooksul kestis edasi Baieri kuningakriis, nii et ta suri printsregendina (valitsemisvõimetu Otto oli edasi Baieri nimeline kuningas). Selle probleemi lahendas alles Luitpoldi poeg ja järglane Ludwig III. 
Luitpold oli Baieri kuninga Ludwig I poeg ning Ludwig II ja Otto onu.
Ludwig I

Ludwig I ja Ludwigi nime on kandnud mitu valitsejat:
Hüdroksiidid

Hüdroksiidid on keemilised ained, mis annavad lahusesse hüdroksiidioone. Hüdroksiidid koosnevad metallioonidest ja hüdroksiidioonidest (OH-).
Hüdroksiide liigitatakse vees lahustuvuse järgi:
Vees lahustuvate aluste elektrolüütiline dissotsiatsioon toimub astmeliselt:
Leelisi võib saada oksiidide reageerimisel veega:
Rasklahustuvate aluste saamiseks käsitletakse soola lahuseid leelistega:
Alused (välja arvatud KOH, NaOH) lagunevad kuumutamisel vastavaks aluseliseks oksiidiks ja veeks:
Aluste reageerimisel happeliste oksiididega ja hapetega tekivad sool ja vesi:
Amfoteersed hüdroksiidid reageerivad nii hapete kui ka alustega:
Aatomituum

Aatomituum on aatomi väga väike ja tihe keskosa, kuhu on koondunud põhiline osa aatomi massist. Aatomituum koosneb nukleonidest – positiivse laenguga prootonitest ja laenguta neutronitest. Tuumas olevaid nukleone hoiab koos tugev vastastikmõju. Tuuma ümbritseb Coulomb'i barjäär.
Tuuma läbimõõt on suurusjärgus 10–15 m. Näiteks vesiniku aatomituuma (koosneb ühestainsast prootonist) läbimõõt on umbes 1,75 fm ja uraani aatomituuma (koosneb 238 nukleonist) läbimõõt on umbes 15 fm. Aatomi elektronkatte läbimõõt on tuuma läbimõõdust umbes 100 000 korda suurem. Kui aatomit mõtteliselt suurendada nii, et aatomituum saaks nööpnõelapea suuruseks, siis oleks aatom umbes staadioni suurune.
Prootonite arv tuumas määrab ära, millise keemilise elemendiga on tegemist. Sellele lisanduv neutronite arv tuumas määrab ära, millise konkreetse isotoobiga on tegemist. Sama prootonite arvuga, kuid erineva neutronite arvuga aatomid on sama keemilise elemendi erinevad isotoobid.
Et neutron ja prooton on praktiliselt võrdse massiga, siis neutronite ja prootonite arv tuumas määrab ära aatommassi. Kuna elektronid on võrreldes nukleonidega ülikerged (peaaegu 2000 korda kergemad), siis elektronide mass aatomi massi praktiliselt ei mõjuta.
Kui aatomituumas on prootoneid ja neutroneid paarisarv, siis sellise tuuma summaarne spinn on 0. Kui tuumas on paaritu arv prootoneid või neutroneid, siis sellise tuuma spinn on poolarvuline (1/2, 3/2, jne). Kui tuumas on mõlemaid tuumaosakesi paaritu arv, siis on tuuma spinn täisarvuline (1, 2, jne.). Tuuma spinni kasutatakse ära tuumamagnetresonantsspektroskoopias. Kui tuuma spinn on võrdne 1-ga või sellest suurem, siis sellise tuuma elektriväli pole enam isotroopne ja selline tuum omab lisaks veel kvadrupoolmomenti. Seda rakendatakse tuumakvadrupoolresonantsspektroskoopias.
Esimest korda pakkus praegu kasutusel oleva aatomimudeli välja Uus-Meremaa päritolu füüsik Ernest Rutherford 1912. aastal.
Metalliline side

Metalliline side ehk metalliside on keemilise sideme tüüp, mis moodustub negatiivse laenguga vabade elektronide ja positiivsete metallioonide vastastikuse tõmbumise tulemusena metallis. Vabad elektronid põhjustavad metallide elektri- ja soojusjuhtivust ning plastilisust.
Metalliline side avaldub kõige selgemalt aktiivsete metallide – leelis- ja leelismuldmetallide korral. Vähem aktiivsetes metallides esinevad lisaks metallilisele sidemele mingil määral ka aatomitevahelised kovalentsed sidemed. Eriti märgatav on kovalentse sideme osatähtsus siirdemetallide (d-metallide) korral.
Metallilise sideme selgitus elektrongaasi mudeli põhjal.
Elektrongaasi mudeli järgi koosneb metalli kristallivõre metalli katioonidest. Katioone hoiavad kristallis koos nende vahel kiiresti liikuvad (väliskihi) elektronid, takistades katioonide omavahelist tõukumist. Vabalt ja korrapäratult liikuv elektronide kogum moodustab ühise elektronpilve, mis ulatub üle kogu metallikristalli. Elektronide vaba liikumine metallis meenutab osakeste vaba liikumist gaasides, seetõttu nimetatakse niisugust elektronpilve "elektrongaasiks".
Indeks (semiootika)

Indeks (ladina keeles "index" 'teataja, näitaja') on üks kolmest peamisest märgitüübist (teised on ikoon ja sümbol). Indeks on semiootikas niisugune märk, mille esitis on objektiga korrelatiivses seoses. Nii näitab indeks tihti piirnevust, seotust, külgnevust. 
Näiteks suits on tule indeks, sest on küllalt kõrge korrelatsioon suitsu ja tule esinemise vahel. 
Indeksi mõiste võttis semiootikas kasutusele Charles Sanders Peirce.
Imerethi piirkond

Imerethi piirkond on 1. järgu haldusüksus (piirkond) ja ajalooline piirkond Gruusia lääneosas.
Piirkonna ISO 3166 kood on GE-IM.
Loodus.
Piirkonda ümbritsevad põhjas Suur-Kaukasuse Ratša ahelik ning idast Surami ahelik. Madalamad alad jäävad läände, kus mägialad lähevad üle Kolhethi madalikuks. Piirkonna kõrgeim tipp on 2850-meetrine Mephistskharo ning läänes madalaim Rioni org (27 meetrit üle merepinna).
Peamisteks jõgedeks on Rioni ja tema vasakpoone lisajõgi Kvirila.
Esineb üleujutusi, maavärinaid, maalihkeid.
Madalamatel läänepoolsetel aladel võimaldab vahemereline kliima kasvatada teepõõsast ning lähistroopilisi puuvilju (tsitruselisi), idas viinamarju. Mägedes levivad metsad ning alpi niidud.
Haldusjaotus.
Regioon jaguneb halduslikult kaheksaks rajooniks ja neljaks rajooni staatuses linnaks:
Rahvastik.
Imerethia elanikud on grusiinide subetnos. Grusiinide perekonnanimed lõpevad harilikult liitega -"švili" ('poeg'), imerethialaste perekonnanimi aga liitega -"dze" (näiteks Nikolai Tšehidze)
Ajalugu.
Imerethi kui ajalooline piirkond hõlmab Rioni jõe keskjooksul Kolhida madaliku ja seda ümbritsevate mägede ala. Ajalooliseks keskuseks ja pealinnaks on olnud Khuthaisi.
975–1442 oli Imerethi ühendatud Gruusia koosseisus. Seejärel oli omaette kuningriik, mis 1555. aastal langes Türgi ülemvõimu alla.
1804. aastal sai Imerethist Venemaa protektoraat ja aastal 1810 liideti ta Venemaaga.
Irakli Abašidze

Irakli Abašidze (gruusia ირაკლი აბაშიძე; 23. november 1909 Honi – 14. jaanuar 1992 Thbilisi) oli Gruusia luuletaja, Gruusia nõukogude entsüklopeedia peatoimetaja.
On luuletanud elust sotsialistlikus Gruusias ning filosoofilist luulet Gruusia saatusest ja poeedi kohusest.
Incheon

Incheon (ka "Inch'ŏn") [intšheon] on keskalluvusega linn Lõuna-Koreas.
Linn on kokku kasvanud Souliga, kuid on halduslikult omaette üksus. Linn on tuntud suure ja uue lennujaama poolest, mis on suurim Lõuna-Koreas.
Linn asub mandril, kuid uus lennujaam asub linnast eemal, saartel.
Lennujaama rajamisel ühendati Yeongjongi saar ja Yongyu saar.
Incheoni elanike arv on 2 596 000 (2002).
Linna suurim mägi on Manisan (469 m).
Linna varasem nimi oli Michuhol ja asula rajati Manisani jalamile juba umbes 500 eKr.
Provintsi õigustega linnaks sai Incheon 1995. aastal.
Itaalia kirjandus

Itaalia kirjandus on itaalia keeles kirjutatud ilukirjandus.
Inimese anatoomia

Inimese anatoomia on anatoomiateaduse allharu, mis uurib inimese anatoomilist struktuuri. Inimese anatoomia on tihedalt seotud fülogeenia, arengubioloogia ja bioloogilise antropoloogiaga.
Inimese anatoomia liigitatakse uurimisvahendite ja meetodite kaudu 
Makroanatoomia.
Makroanatoomia liigitatakse vajadusel ka anatoomilise struktuuri seisundi kaudu
Makroanatoomia liigitatakse vajadusel ka anatoomilise struktuuri olukorra alusel:
Mikroanatoomia.
Mikroanatoomia liigitatakse vajadusel anatoomilisest struktuurist lähtuvalt 
Inimese anatoomia on tihedalt seotud anatoomia teiste allharudega, nagu süstemaatiline anatoomia, topograafiline anatoomia ehk topoanatoomia,plastiline anatoomia, funktsionaalne anatoomia, embrüoloogia, kliiniline anatoomia, patoanatoomia jt.
Jānis Cimze

Jānis Cimze [jaanis tsimze] (vanas ehk saksapärases kirjaviisis "Jahnis Zimse"; 3. juuli 1814 Rauna kihelkond (Läti) – 22. oktoober 1881 Valga) oli läti pedagoog, rahvalaulude koguja ja harmoniseerija, organist ja koorijuht, pedagoogika ja koorilaulukultuuri alusepanija Lätis ja Eestis.
Elulugu.
Jānis Cimze sündis Cimze mõisas Liivimaal mõisavalitseja perekonnas. Sai hariduse Rauna kihelkonnakoolis, kus õppis ka orelit mängima. 15-aastaselt asus tööle eraõpetajana, kolm aastat hiljem kutsuti ta Volmari (Valmiera) kihelkonnakooli õpetajaks ja kiriku orelimängijaks. 
Et parandada kihelkonnakoolide taset, otsustas Liivimaa kirikuõpetajate sinod asutada õpetajate seminari. Selleks oli kõigepealt vaja ette valmistada tulevane seminari juhataja. Valik langes Jānis Cimzele.
1836. aastal asus Cimze õppima Weissenfelsi õpetajate seminari Saksamaal, mille lõpetas 1838. aastal. Seal õppis ta ka viiuli- ja klaverimängu ja parandas oma orelimängu oskust. Aastatel 1838–1839 õppis ta eksternina Berliini ülikoolis, kus kuulas matemaatika, didaktika ja muusikateooria loenguid. Tema muusikaprofessoriks oli Ludwig Christian Erk, saksa rahvalaulude koguja, harmoniseerija, avaldaja ja uurija.
Saksamaalt tagasi jõudnud, juhtis Cimze 1839. aastast peale kuni surmani Liivimaa kihelkonnakooliõpetajate ja köstrite seminari, õpetades tulevastele õpetajatele muu hulgas koorijuhtimist ja rahvalauluseadet. Õpetust anti saksa keeles, olulisteks õppeaineteks olid muusika ja pedagoogika. Seminaris õppisid läti ja eesti rahvusest õpilased. Noormeeste õpetamisel ja kasvatamisel järgis Cimze Johann Pestalozzi ja Adolph Diesterwegi pedagoogika põhimõtteid. 
Cimze tähtsus.
42 tööaasta jooksul Liivimaa kihelkonnakooliõpetajate ja köstrite seminaris kasvatas ja õpetas Cimze oma tööle andunud tubli pedagoogina rohkem kui 400 noormeest, kellest said tulevased eesti ja läti köstrid ja koolmeistrid, oma aja avaliku elu tegelased, koorijuhid, heliloojad ja kirjamehed. 
Cimze seminaril oli kujundav osa rahvusliku ärkamise ajal Liivimaal ja Eestimaal. Tema käe all said õpetust ja kasvatust esimesed eesti ärkamisaja tegelased Carl Robert Jakobson, Ado Grenzstein, Anton Jürgenstein, Joosep Kapp, Aleksander Kunileid, Aleksander Läte ja teised. 
Jānis Cimzet peetakse Baltimaade koorilaulutraditsiooni peamiseks rajajaks ja 1869. aastal Tartus peetud esimese eesti üldlaulupeo üheks isaks. Laulupeo järel kirjutas Johann Voldemar Jannsen Eesti Postimehes: 
Mälestuse jäädvustamine.
Jānis Cimze on maetud Valka Luke kalmistule. 1888. aastal püstitati tema kalmule mustast graniidist monument, mille kolmel küljel seisab eesti-, läti- ja saksakeelne kiri: "Oma rahva kooliõpetajate kooliõpetajale tänulik Liivimaa".
Jägala jõgi

Jägala jõgi on jõgi Põhja-Eestis. Selle pikkus on 98,8 km pikk.
Jõgi algab Pandivere kõrgustiku lääneserval Ahula külast ja suubub Ihasalu lahte. Ülemjooksul voolab jõgi läbi Kõrvemaa soode.
Suuremad lisajõed on paremalt Soodla jõgi, Jänijõgi, Mustjõgi ja Ambla jõgi ning vasakult Jõelähtme jõgi.
Umbes 4 km enne suuet asuv ligi 8-meetrine juga on Eesti kõrgemaid.
Suudme ja joa vahel asub Jägala jõe hoiuala.
Jõe paremkalda neemikul, umbes 1 km kaugusel suudmest asub Jägala Jõesuu linnamägi.
Jõe muud nimed on Kehra jõgi, ülemjooksul ka Kiigumõisa ja Kigumõisa jõgi.
Jõel asuvad Linnamäe, Jägala joa ja Vetla hüdroelektrijaam.
Jõel on mitu silda. Näiteks Soodla lähistel on Jägala–Käravete teel Soodla kivisild.
Piirangud.
Kalapüügieeskirjaga on 1. septembrist 30. novembrini keelatud spinningu ja lendõngega kalapüük Linnamäe paisust suudmeni. Erandina on lubatud kalastuskaardi alusel lõhe ja forelli püük Linnamäe paisust suudmeni landi või rakisega varustatud spinninguga ning lendõngega 1. septembrist kuni 31. detsembrini. Aasta ringi on keelatud püük suudmele lähemal kui 1000 meetrit.
Jupiter (jumal)

Jupiter oli Vana-Rooma mütoloogias peajumal.
Talle vastab kreeka mütoloogias Zeus.
Jänes

Jänes ("Lepus") on jäneseliste seltsi jäneslaste sugukonda kuuluv perekond.
"Loomade elu" järgi on jänese perekond pärisjäneslaste alamsugukonna ainus perekond. Sellesse kuulub 15 liiki, mis asustavad eeskätt parasvöötme avamaastikke ja metsi. Üksikud liigid elavad kõrbetest kuni tundrani, kaasa arvatud Gröönimaal ja Taimõri järve ääres. Kõige mitmekesisemad on nad Põhja-Ameerikas, seevastu Lõuna-Ameerikas puuduvad. Austraalias ja paljudel saartel on nad aklimatiseeritud.
Eestis elutsevad 2 jäneste liigist hall- ja valgejänes. Mõlemad toituvad suvel rohttaimedest, talvel söövad puude ja põõsaste oksi, koort ja võrseid, rikkudes nii ka viljapuid. Nad ise on mitme kiskja põhiliseks toiduks.
Karvastik on enamikul jänestel pruunikashall. Talvel muutuvad paljud jänesed heledamaks, valgejänes ja ameerika jänes valgeks (ainult kõrvaotsad jäävad mustaks). Jänesed tegutsevad peamiselt öösel, meeltest on kõige paremini arenenud haistmine ja kuulmine. Nad on üsna paiksed, kuid tundras ja Gröönimaal elavad rändloomad. Heade varjetingimuste korral nad ei põgene, vaid peituvad.
Jänesed poegivad kaks-kolm korda aastas. Pojad on juba sündides hästi arenenud, ema käib neid ainult imetamas. Emasloom imetab mitte ainult oma, vaid ka võõraid poegi, kui neid leidma juhtub.
Mõni jäneseliik on tähtis karusnaha poolest. Kõik Põhja-Ameerikas elavad liigid on jahiloomad. Nad võivad levitada inimeselegi ohtlikke haigusi, näiteks tulareemiat, samuti kanda puuke, kellelt omakorda haigusi saada võib.
Jaapani keel

Jaapani keel (jaapani keeles 日本語 [nihongo]) on Jaapani ametlik keel ja domineeriv suhtluskeel. 
Seda räägib maailmas 127 miljonit inimest.
Jaapani keeles kirjutamiseks kasutatakse kombineeritult nelja süsteemi – hiina kirjal põhinevat "kanji"'t (漢字), silpkirju hiraganat (ひらがな) ja katakanat (カタカナ) ning mõnel juhul ka ladina kirja. Jaapani kirja latinisatsioon on "rōmaji" (ローマ字). See on jaapani segakiri. Furigana (振り仮名) on jaapani keele lugemisabi, mille eesmärk on näidata kanji hääldust. Furigana koosneb peamiselt hiraganast, mis on väikselt kirjutatud kanji peale või kõrvale.
Jaapani keeles puudub konsonant L, mis asendatakse nii kõnes kui ka kirjas enamasti r-iga (nt "balto" 'baltimaalane' oleks jaapani keele ladina transkriptsioonis "baruto").
Jaapani keeles puudub grammatiline sugu.
Foneetika.
Täishäälikud.
Diftonge jaapani keeles ei ole. Vokaale on viis. On fonoloogiline eristus pikkade ja lühikeste täishäälikute vahel: näiteks on hääliku "i" pikkus sõnades 叔父さん ("ojisan", 'onu') ja お爺さん ("ojiisan", 'vanaisa') tähendust eristav.
Kaashäälikud.
Helitud klusiilid /p, t, k/ on pisut aspireeritud (rohkem kui eesti keeles, kuid vähem kui inglise keeles). Helilised /b, ɡ/ ei moodusta alati täielikku sulgu, nii et nad meenutavad frikatiive või aproksimante. /ɡ/ hääldatakse paljudes murretes, eriti Ida-Jaapanis häälikuna [ŋ].
Alveolaarid /t, d, n/ (keeletipp puudutab ülahammaste tagapinda ja hambasompude eesosa) muutuvad enne häälikut /i/ vastavateks postalveolaarideks. 
Frikatiivid [z, ʑ] on häälikute [dz, dʑ] hääldusvariandid. Häälikud [(d)z, (d)ʑ] tähistatakse Hepburni transktriptsioonis "z" ja "j". 
Alveolaarid /s, z/ muutuvad enne häälikut /i/ vastavateks postalveolaarideks. 
Häälik /r/ on apikaalne postalveolaarne verberant. Ta kaldub lateraliseeruma ning muutub siis l-hääliku sarnaseks. 
Ümardatud velaar /w͍/ on faktiliselt vokaali /u͍/ mittesilpimoodustav variant. Ta ei vasta tüüpilisele [w]-häälikule, sest ta moodustatakse pigem huulte kokkusurumisega kui ümardamisega. 
[ɴ] on varieeruv konsonant, mis järgneva klusiili puhul järgib selle keeleasendit, kuid enne frikatiive ja täishäälikute vahel täielikku sulgu ei moodusta, mis teeb ta sarnaseks nasaaliga. Sõna lõpus on ta uvulaarne nasaal. 
[h] läheb enne häälikut /i/ üle [ç]-häälikuks 
ning enne häälikut /u/ [ɸ]-häälikuks, mille hääldamisel huuled puutuvad kokku. 
Märk ː tähistab konsonandi obstruktsiooni või pikenemist (/pː/, /tː/, /sː/ jne).
Fonoloogilised protsessid.
Konsonante puudutavad protsessid.
Konsonandid /b, ɡ/ muutuvad vokaalide vahel vastavateks frikatiivideks [β, ɣ]: 暴れる ("abareru", [äβäɾe̞ɾü͍], 'märatsema').
Sõna keskel /ɡ/ nasaliseerub: 職業 ("shokugyō", [ɕo̞kü͍ŋo̞:], 'töö'), 考える ("kangaeru", [käŋŋäe̞ɾü͍], 'mõtlema'). Selline hääldus pole siiski omane kõigile jaapanlastele.
John Maxwell Coetzee

John Maxwell Coetzee (sündinud 9. veebruaril 1940 Kaplinnas) on buuri päritolu Lõuna-Aafrikast pärinev Austraalia kodakondsusega ingliskeelne kirjanik, Nobeli kirjandusauhinna laureaat (2003). Ta kirjutab inglise keeles ja kasutab kirjanikunime kujul J. M. Coetzee. 
John Michael Coetzee (hiljem vahetas ta teise eesnime ära) noorus möödus Kaplinnas ja Worcesteris Lõuna-Aafrika Vabariigis. Tema vanemate kodune keel oli vaatamata nende afrikandri (buuri) päritolule inglise keel ning ta omandas ingliskeelse koolihariduse. Afrikaani keele õppis ta lapsepõlves peamiselt sugulaste ja sõpradega suheldes.
Coetzee õppis Kaplinna ülikoolis ning lõpetas selle matemaatika (bakalaureus 1961) ja inglise filoloogia erialal (bakalaureus 1960, magister 1963).
1960. aastate alguses asus Coetzee elama Inglismaale, kus ta 1962–1965 töötas IBM-is programmeerijana. Tema tolleaegsed kogemused väljenduvad raamatus "Noorpõlv" (2002). 
Inglismaalt kolis Coetzee mõne aasta pärast edasi USA-sse ja asus Texase ülikoolis Austinis doktorandina kirjandust õppima. 1969 kaitses ta doktoritöö Samuel Becketti proosast. Kuni 1983. aastani õpetas ta Buffalo ülikoolis inglise keelt ja kirjandust. 1984 naasis ta Lõuna-Aafrikasse ning temast sai Kaplinna ülikooli inglise kirjanduse professor. Ta on õpetanud ka USA-s Harvardi ülikoolis ja Johns Hopkinsi ülikoolis (Baltimore'is). 
1974 ilmus Coetzee esimene jutustus "Dusklands". Selles tõmbas ta paralleele Vietnamis olevate ameeriklaste ja Lõuna-Aafrika afrikandrite vahel. Tema romaani "Südamaal" (1977) põhjal valmis prantsuse mängufilm "Tolm" (1985), mis sama aasta Veneetsia filmifestivalil võitis Hõbelõvi. 
Coetzee on esimene kirjanik, kes sai Bookeri auhinna kaks korda: raamatu "Michael K elu ja aeg" eest (1983) ja raamatu "Häbi" eest (1999). Soovides vältida avalikkuse tähelepanu, ei ilmunud ta auhindu vastu võtma. 
2002 läks Coetzee pensionile ning kolis Austraaliasse Adelaide'i, kus ta sai Adelaide'i ülikooli inglise filoloogia osakonna au-uurijaliikmeks. 
2. oktoobril 2003 määrati talle neljanda aafriklasena Nobeli kirjandusauhind kui kirjanikule, kes "arvututes maskides kujutab kõrvalseisja üllatavat kaasahaaratust". 
2006. aastal sai Coetzee Austraalia kodakondsuse. 
Coetzee teosed on alati selgelt seotud tema sünnimaa sotsiaalsete ja poliitiliste probleemidega ning seavad kõrgel esteetilisel tasemel keskmesse inimlikkuse. Üksiksaatuste varal kujutab ta allegooriliselt inimest üldse. Tema loomingu üks põhimotiiv on apartheid. 
Peale romaanide on Coetzee avaldanud kriitikat (ka ajakirjas The New York Review of Books) ja tõlkeid.
Jonathan Edwards (kolmikhüppaja)

Jonathan David Edwards CBE (sündinud 10. mail 1966 Londonis Westminsteris) on Briti kolmikhüppaja, kes hüppas esimesena üle 18 meetri, 2000. aasta olümpiavõitja.
Elulugu.
Edwardsi sportlasetee sai alguse 1984, kui ta tuli Suurbritannia koolide meistriks.
1988. aastal võistles ta olümpiamängudel. Võitis 1990. ja 1994. aasta Briti Ühenduse mängude hõbemedali. 1992. aastal võitis maailma karika.
Edwards keeldus algul usuliste veendumuste tõttu pühapäeviti võistlemast, mistõttu ta ei osalenud 1988. aasta olümpiamängudel ja 1989. aasta Euroopa karikavõistlustel ega võistelnud ka 1991. aasta maailmameistrivõistlustel. Ent 1993. aastal mõtles ta pärast vikaarist isaga nõupidamist ümber, leides, et Jumal on talle ande andnud võistlemiseks, ning võitis kohe 1993. aasta maailmameistrivõistlustel (kus kvalifikatsioonivõistlus oli pühapäeval) pronksmedali.
Tõsise tormihoiatuse andis Edwards 1995. aasta Euroopa karika meistrivõistlustel, kui lendas lubatust tugevama taganttuule (+2,4m/s) toel 18.43 (!). Varasem pikim hüpe – 18.20 (+5,2 m/s) – kuulus Willie Banksi (Ameerika Ühendriigid) nimele, aastast 1988 Indianapolises.
1995. aasta maailmameistrivõistlustel Göteborgis 7. augustil ületas ta 20 minuti jooksul kaks korda omaenda maailmarekordi. See on vist ainus kord, kui kaks maailmarekordit on sündinud sama inimese kahe järjest hüpatud hüppega. Rekordiks jäi lõpuks 18.29. Edwards suutis oma tulemust vaevalt uskuda ja hoidis käsi üleval. Esimese katsega (18.16) oli ta lisanud 18 sentimeetrit oma eelmisele rekordile (Salamancas 18. juulil 1995). 
1996. aasta olümpiamängudelt sai hõbemedali.
1996. aasta lõppes hüppeliigesevigastusega.
2000. aasta suveolümpiamängudel võitis Edwards kuldmedali.
Tunnustus.
5. märtsil 2003 osales Edwards Tallinnas võistlusel "Hüppegala Tallinn 2003" ja võitis tulemusega 17.05.
Jonathani pikkus on 182 cm ja kaal 73 kg (2003).
Kuulub klubisse Gateshead Harriers &amp; AC. Treenerid on Norman Anderson ja Peter Stanley.
Jonathan Edwards on lõpetanud Durhami Ülikooli füüsika alal. On töötanud geneetikalaboris Newcastle'i haiglas ja elektroonikatehases.
Vaated.
Sportlasena ei pea Edwards õigeks püüda võitu, vaid anda Jumalale oma parim. Jumal annab talle enne võistlusi rahu.
Hakkas tegelema kergejõustikuga, sest tundis, et Jumal soovib seda. Selle kaudu saab ta evangeeliumi kuulutada.
Isiklikku.
On abielus Allisoniga, kes on samuti pärit rangelt kristlikust perekonnast. Neil on pojad Samuel ja Nathan. Nad elavad Newcastle upon Tyne'is.
Jonathani lemmikraamatud on Piibel ja "Sõrmuste isand", lemmikfilmid "Tähtede sõda" ja "Matrix".
Jacob Frank

Jacob Frank (1726 – 10. detsember 1791) oli judaismis valemessiaseks peetav juudi usujuht, kes lõi lahku judaismist ning lõi uue pooljudaistliku, poolkristliku usundi, mida tuntakse frankismi nime all. 
Frankismi kujunemine sai võimalikuks tänu hiljem müstitsismiks mandunud juudi messianistlikule liikumisele pärast Smyrna valemessia Sabbatai Zevi ilmumist ning Poola juutide sotsiaalsele ja majanduslikule tõusule. 
Messianistlik liikumine (1660–1670) leidis aset pärast juutide rüüstamist ja tapmist hetman Bogdan Hmelnõtskõi ülestõusu päevil. Sajad varemetes külad, kus peaaegu igas perekonnas oli lein, ootasid Taevalt abi. Nad kaldusid Ukraina tapatalgutes nägema Messia-eelseid kannatusi ning Sabbatai Zevi's tõotatud Messiast. Zevi langemine ning pöördumine islamisse võõritasid temast enamiku järgijaid, end harimatumad juudid säilitasid kauaks usu Sabbatai Zevi müstilisse missiooni. 
17. sajandi lõpuks oli messianism kaotanud poliitilise iseloomu ning omandanud müstilise värvingu, muutudes salasektiks. Türgis tekkis Sabbatai Zevi järgijate pool-juudi, pool-islami sekt. Poolas, eriti Podoolias ja Galiitsias kujunesid arvukad Sabbatai Zevi järgijate salaühingud. Oodates suurt messiaanlikku pööret, loobusid nende liikmed, juudi printsiipidest ning heitsid kõrvale juudi käsuõpetuse ja kombed. Nende müstilises kultuses oli nii asketismi kui ka sensuaalsuse elemente: mõned kahetsesid pattu ennast piinates ning "leinates Siioni pärast"; teised ei pidanud kinni judaismi rangetest kasinusnõuetest ning andusid liiderlikkusele. Poola rabid püüdsid Lembergi kogul (1722) ja mujal "Sabbatai ketserlust" kõrvaldada, ent see elas edasi peamiselt vabamüürlusetaolise korraldusega salajastes ringides. 
Müstitsismi levikut soodustas Podoolia ja Galiitsia juutide raske sotsiaalne ja majanduslik olukord 18. sajandi esimesel poolel, kui Poola käis alla ning haidamakkide liikumised tegid lõpu isiku- ja varapuutumatusele paljudes juutide keskustes. Seetõttu käisid alla ka rabiinlikud koolid ja intellektuaalne tegevus, mille tagajärjeks oli soodne pinnas müstiliste õpetuste arenguks aina koletumatute vormide suunas. 
Nendest Sabbatai Zevi järgijate salaringidest tuli ka frankistide sekti rajaja Jacob Frank, kes sündis Podoolias Korolovkas umbes 1726 Jacob Leibowitz'ina. Tema isa heideti kogukonnast välja, sest ta kuulus zeviitide salaühingusse. Isa kolis 1730 Valahhiasse Tšernovitši. Seal oli Türgi sabbatailaste mõju tugevalt tunda. Juba koolipoisina tundis Frank vastumeelsust Talmudil põhineva juudi õpetuse vastu ning nimetas end hiljem sageli "lihtsaks meheks" või "õpetamata meheks". Rõivaste ja kalliskivide rändkaupmehena käis ta sageli Türgis. Seal nimetati teda "Frank", nagu üldse iga eurooplast. Türgis elas ta temaaegsete sabbatailaste keskustes Saloníkis ja İzmiris.
Jägala juga

Jägala juga on juga Jägala jõe alamjooksul Harju maakonnas Jõelähtme vallas. Asub umbes 5 km jõe suudmest Soome lahte, umbes 25 km Tallinnast idas ja 1 km Koogi küla keskmest põhjas. Joa paremale kaldale on võimalik jõuda ka Jägala–Kaberneeme tee 3. kilomeetrilt vasakule, Neeme küla suunas keerates.
Koha geograafilised koordinaadid on .
Joa kõrgus on 7,8 või 8,1 meetrit ja laius üle 50 meetri. Veekardin on tekitanud joa alla kuni 7 meetri sügavuse hiiukirnu. Jägala on kõige kõrgem looduslik juga Eestis. Valaste juga ja teised Ontika paekalda joad on küll kõrgemad, kuid need asuvad kuivenduskraavide suudmeis.
Joa tagant on võimalik läbi kõndida, astudes libedaile kividele.
Kõige huvitavamat vaatepilti pakub juga kevadise suurvee ajal ning talvel, kui juga on jäätunud.
Jõe lõunakallas joa kõrval on varisemisohtlik.
Jägala juga on aastast 1959 looduskaitse all (Jägala joa kaitseala).
Geoloogia.
Juga langeb Põhja-Eesti pangalt. Joa taga ja kõrval paljanduvad ordoviitsiumi settekivimid. Esindatud on Varangu, Hunnebergi, Billingeni, Volhovi ja Kunda lade. Varangu lademe Türisalu kihistu graptoliitargilliit jääb enamikus veepiirist allapoole, kuid langeva vee poolt lahti murtud argilliiditükke leidub joa ümbruses rohkesti. Argilliidi peal lasub glaukoniitliivakivi kiht, mis kuulub Hunnebergi lademe Leetse kihistusse. 
Ülalpool järgneb sellele Volhovi lademe glaukoniitlubjakivi ning seejärel Kunda lademe lubjakivi. Lubjakivis on rohkesti nautiloidide kivistisi.
Joa paljand on Jägala kihistiku stratotüüp, ka on kihistik selle järgi nime saanud. Samuti on selle järgi nimetatud Joa kihistik, mille stratotüübiks on samuti Jägala joaastangu paljand.
Juga on klindiastangu, millelt ta langeb, tuhandete aastate jooksul kulutanud, nii et allapoole juga on Jägala jõele tekkinud kitsas kanjonorg, mille põhjas on kärestikuline jõesäng. Oru pikkus on 300 meetrit, sügavus 12–14 meetrit. Kujunema hakkas see umbes 3000 aastat tagasi. Iga aastaga liigub juga lähtele lähemale. Aastail 1688–1931 taandus juga keskmiselt 17 cm aastas.
Ajalugu.
Jägala joa varasem rahvapärane nimi on Joarüngas. 
Arvatavasti on sellel kohal olnud muistne kultusepaik. Jägala joa juurest pärinevad esimesed kirjalikud teated vesiveskist Eestis (13. sajandi algus; umbes 1240). Aastast 1688 pärinevatele kaartidele on märgitud joa juurde vesiveski.
Jüri Jaakson

Jüri Jaakson VR III/1 (16. jaanuar 1870 Kokaviidika, Saarepeedi vald, hilisem Uue-Võidu vald, Viljandimaa – 20. aprill 1942 Sevurallagi vangilaager, Sverdlovski oblast, Venemaa) oli Eesti poliitik, riigivanem 1924–1925.
Jüri Jaakson õppis Hugo Treffneri eragümnaasiumis ja aastatel 1892–1896 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, lõpetas I järgu diplomiga. Aastatel 1897–1901 vandeadvokaadi abi Viljandis, 1898–1901 Viljandi Põllumeeste Seltsi ja seltsi "Koit" esimees. 1901–1902 Riias. 1902–1914 vandeadvokaat Riias, Riia eestlaste karskusseltsi, 1902–1905 Riia Eesti Seltsi "Imanta", 1906–1914 Riia Eesti Hariduse ja Abiandmise Seltsi juhatuse esimees. 1904–1920 Eesti Aleksandrikooli kuratooriumi liige ja esimees.
1915–1919 Tallinna Linnapanga juhatuse liige, 1915–1919 Põhja-Eesti Põllumeeste Keskseltsi esimees, Tallinna Majandusühisuse nõukogu esimees.
1917 Eestimaa kubermangukomissari abi, 1917–1918 Maanõukogu liige ja abiesimees, 1918 Ajutise Valitsuse peavolinik varade ülevõtmisel Saksa okupatsioonivõimudelt.
Jüri Jaakson oli 27. novembrist 1918 kuni 20. septembrini 1919 ja 18. novembrist 1919 kuni 26. oktoobrini 1920 Eesti kohtuminister. Eesti Asutava Kogu liige 1919. Aastatel 1920–1932 I, II, III ja IV Riigikogu koosseisu liige. 16. detsembrist 1924 kuni 15. detsembrini 1925 oli ta riigivanem Jüri Jaaksoni valitsuses. 
Aastatel 1926–1940 Eesti Panga president, 1935–1938 Riigi Majandusnõukogu, alates 7. aprillist 1938 Riiginõukogu liige.
1936. aastal asutas ta Hugo Treffneri Gümnaasiumi juurde endanimelise sihtkapitali (20 000 krooni).
14. juunil 1941 vangistati NKVD poolt, viidi Venemaale, mõisteti surma ja lasti maha.
Kokaviidika külas on talle püstitatud mälestuskivi. 2010. aasta jaanuaris andis Eesti Post Jaaksoni mälestuseks välja postmargi. 2020. aasta jaanuaris andis Eesti Pank Jaaksoni 150. sünniaastapäeva puhul välja hõbedast meenemündi.
Jagelloonid

Jagelloonid oli dünastia, mis valitses Leedut 1377–1572, Poolat 1386–1572, Ungarit 1440–1444 ja 1490–1526 ja Böömimaad 1471–1526.
Põhja-Jeolla provints

Põhja-Jeolla provints (ka "Põhja-Chŏlla provints", Lõuna-Korea omaladinas "Jeollabuk-do", McCune-Reischaueri süsteemis "Chŏlla-pukto") on 1. järgu haldusüksus Lõuna-Koreas.
Põhja-Jeolla provintsi 2. järgu haldusüksused:
Lõuna-Jeolla provints

Lõuna-Jeolla provints (ka "Lõuna-Chŏlla provints", Lõuna-Korea omaladinas "Jeollanam-do", McCune-Reischaueri süsteemis "Chŏlla-namdo") on 1. järgu haldusüksus Lõuna-Korea. 
Provintsis on 1967 saart, kogupindalaga 1817 km². 
Koole on provintsis 1584, õpilasi umbes 424 000.
Jovan Sundečić

Ülempreester Jovan Sundečić (24. juuni 1825 – 19. juuli 1900 Kotor) oli serbia luuletaja, Montenegro vürsti Nikola I Petrovići sekretär.
Ta pärines Dalmaatsia serbia Sundečićite suguvõsast.
Tema luuletus "Ubavoj nam Crnoj Gori" võeti 1870. aastal kasutusele Montenegro riigihümnina. 
Oli surmani Cetinje vaimuliku seminari professor. 
Isiklikku.
Tema poeg Petar Sundečić suri varajases eas 20. jaanuaril 1884. Isa andis postuumselt välja tema luuletused.
Julius Aamisepp

Julius Aamisepp (1. september (vkj 20. august) 1883 Harjumaa, Kloostri vald, Karilepa, Karlepa-Tõnu talu – 19. jaanuar 1950 Jõgeva) oli eesti sordiaretaja, Eesti NSV Teaduste Akadeemia liige (alates 1946). 
Elukäik.
Aastatel 1893–1897 õppis Vasalemma algkoolis, 1897–1900 Paldiski kroonualgkoolis, 1902–1903 Haapsalu linnakoolis. Sattus sõdurina Peterburi. Aastal 1905 heideti ta revolutsioonilise tegevuse pärast sõjaväekoolist välja. Aastatel 1905–1906 oli vangis, alguses Peeter-Pauli kindluses, seejärel Kroonlinna vanglas. Sõjaväeteenistusse jäi 1907. aastani, hiljem oli politseilise valve all.
Seejärel õppis ta sõjaväe elektrotehnika koolis Peterburis ning aastatel 1911–1912 läbis ta põllutööministeeriumi põllutöödepartemangu linnukasvatuse instruktorite kursused Peterburis.
Aamisepp oli oma erialal iseõppija ning luges põhiliselt venekeelset kirjandust.
Nimetati 1946 Eesti NSV Teaduste Akadeemia kirjavahetajaliikmeks juurviljade aretuse alal. 1947. aastal sai põllumajandusdoktoriks.
Teadustegevus.
Julius Aamisepp alustas kartuli sordiaretust kloonvaliku teel (1907) ja kartulisortide võrdluskatseid (1908) juba isatalus Karilepa Tõnul. Kuue aastaga aretas ta kartulisordist "Imperaator" esimese eesti kartulisordi "Kalevipoeg", mille saagikus ületas "Imperaatori" 58% võrra. 
Esimese maailmasõja ajal oli ta 1914–1916 Tallinnas suurtükiväe ametnik. Ta aitas 1917 moodustada eesti rahvuslikke väeosasid. 
Töötas 1920–1950 Jõgeva Sordiaretusjaamas (Jõgeva Sordikasvanduses) osakonnajuhatajana. Oli 1919–1921 ajakirja Väikeloomakasvataja toimetaja, 1923–1930 ajakirja Aed toimetaja, Eesti Kartulikasvatajate Ühingu (1926–1929 Kartulikasvatuse Edendamise Toimkond) asutajaid ja 1926–1940 selle esimees. 1947–1950 Eesti NSV Ülemnõukogu saadik.
Julius Aamisepp on aretanud 43 kartuli-, 20 herne-, 14 õunasorti ning põldoa-, söödapeedi-, söödanaeri, sibula, karusmarja-, musta sõstra, punase sõstra, pirni- ja ploomisorte. Tema kõige tuntum kartulisort on "Jõgeva kollane".
Aamisepp kogus Jõgevale ühe suurema kartulikollektsiooni maailmas (1500 sorti koos teisenditega, kokku umbes 3000 säilikut). Korraldas kartuliseemnekasvatust, algatas seemnekartuli ekspordi Lõuna-Euroopasse. Tegutses ka linnu- ja väikeloomakasvatuse ning ühistegevuse alal. 
Isiklikku.
Tema vanemad olid Siim Aamisepp ja Liisa Aamisepp (neiuna Vrager). Ta abiellus 1917. aastal Anna Marie Volmeriga. 
Ants Aamisepp, Ilmar Aamisepp ja Valve Jaagus on Julius Aamisepa lapsed.
Josette Day

Josette Day (õieti Josette Dagory; 31. juuli 1914 Pariis – 29. juuni 1978) oli prantsuse filminäitleja.
Viieaastaselt mängis ta oma esimeses filmis. 1919–1922 esines ta kolmes filmis oma õige nime all. Temast sai tantsija, kuid õnnetu kukkumine ooperiteatris ühel "Tannhäuseri" etendusel katkestas tema tantsijakarjääri 9-aastaselt.
Kui algas helifilmiajastu, tuli Josette filmi tagasi. Pärast kahte lühifilmi võttis ta nimeks Day. Ta esitles end Gaumont'i stuudios, kus valmistuti filmi "Serments" võteteks Rootsis. Ta deklameeris Henri Fescourt'i assistendile Jean La Fontaine'i valmi "Hunt ja kitsetall" ning ta võeti tööle. 1930. aastatel mängis ta väga paljudes filmides, mõnikord seitsmes filmis aastas. 
Tema esimene suur osa oli Patricia Amoretti Fernandeli filmis "La Fille du puisatier" ("Kaevumeistri tütar"; 1940). Selle rolli kirjutas talle abikaasa Marcel Pagnol, samuti rolli filmis "La prière aux étoiles", mis jäi lõpetamata. 
Josette Day kõige kuulsam osa on Kaunitar Jean Cocteau filmis "Kaunitar ja koletis" ("La Belle et la bête"; 1946). 
1950. aastate alguses ta lõpetas näitlemise ja abiellus rikka Belgia töösturiga.
Elu lõpuaastatel pühendus ta heategevusele. Josette Day suri 29. juunil 1978.
Kalev

Kalev võib tähendada näiteks järgmist:
Sport.
Lisaks on veel ka väliseesti spordiseltsid:
Spordiklubid:
Kirjandus

Kirjandus ehk literatuur on (kõige üldisemas tähenduses) kirjutatud tekstid, mis on üldreeglina mõeldud kellelegi lugemiseks, mõistmiseks, kasutamiseks. Kirjandus on üks kultuurinähtusi ja kommunikatsioonivahend. Kirjandus kui kommunikatsiooniprotsess eeldab autorit, lugejat ning neile mõlemale mõistetavat kirja ja keelt.
Kirjanduse liigid.
Kirjanduse liigitamisel võidakse aluseks võtta mitmeid aspekte.
Keele ja kirja järgi.
Kirjandus kui tekst on alati fikseeritud mingis kirjas. Sõltuvalt sellest, millist kirja on kasutatud, liigitatakse kirjandus foneetilisi või piktograafilisi märke kasutavaks kirjanduseks, pildilist materjali kasutavaks kirjanduseks (pildiraamatud, piltromaanid jmt) ning muid kirju (noodikiri, sõlmkiri vms) kasutavaks kirjanduseks.
Kuivõrd igasugune kirjandus on alati kirjutatud mingi rahva või kultuuri kasutatavas keeles, siis selle põhjal liigitatakse kirjandusi rahvuskirjandusteks: eesti kirjandus, saksa kirjandus jne. Kirjutaja rahvus ja keel ei pruugi alati kokku langeda. Sellisel puhul eristatakse omaette rahvus- või keelegruppide kirjandust: näiteks soome rootsikeelset kirjandust, ameerika hispaaniakeelset kirjandust jne.
Ühest keelest teise tõlkimisel moodustub tõlkekirjandus, mis üldreeglina saab selle rahva/keele kirjanduse osaks, millesse teos on tõlgitud.
Funktsiooni järgi.
Kirjanduse funktsiooni järgi liigitatakse kirjandust mitmeti. Sageli võivad funktsioonid ka omavahel kattuda või seguneda.
Ajaliselt ja ruumiliselt.
Eri ajastutel ja eri piirkondades on kirjutatud erinevat laadi kirjandust. See puudutab nii kirjanduse keelt, funktsioone, taset ja vorme. Samuti on eri ajastutel olnud kirjandusel erinevaid tähendusi.
Kirjandusteose säilimisel läbi eri ajastute võivad tema funktsioonid muutuda. Kunagisest pühakirjast võib mõnel teisel ajastul või mõnes teises kultuurikontekstis saada hoopis muinasjutt, legend või eepos. Mõnest tarbeteksist võib sajandeid hiljem saada ajalooallikas ja teaduslikult analüüsitav tekst.
Üks traditsioonilisemaid võimalusi kirjanduse liigitamiseks:
Taseme põhjal.
Kirjanduse tase või väärtuslikkus on hinnangu küsimus, mis võib eri ajastutel ja eri kultuurides erineda. Taseme põhjal eristatakse väärtkirjandust, ajaviitekirjandust, "sopakirjandust" jmt. See puudutab kirjanduse žanre ja vorme, funktsioone, stiili, keelekasutust jpm.
Muid liigitusi.
Kirjandus võib eksisteerida eri vormides, eri meediatel või andmekandjatel.
Kamerun

Kamerun on riik Aafrika keskosa läänes Guinea lahe ääres. Kamerun piirneb Nigeeriaga loodes, Tšaadi ja Kesk-Aafrika Vabariigiga idas ning Kongo Vabariigi, Gaboni ja Ekvatoriaal-Guineaga lõunas.
Ajalugu.
Portugali maadeavastajad jõudsid tänapäeva Kameruni alale 1472. Nad nägid Wouri jõe suudmes palju krevette "Lepidophthalmus turneranus" ja nimetasid selle Krevetijõeks ("Rio dos Camarões"). See nimi laenati teistesse keeltesse ja üldistus kogu piirkonnale. Nii on Kamerun ainus riik maailmas, mis saanud nime krevettide järgi.
Saksamaa hakkas Kameruni koloniseerima 1868 ja Saksa keisrisiik kuulutas Kameruni enda asumaaks 1884.
Pärast Esimest maailmasõda kaotas Saksamaa kõik oma asumaad. Kamerun jagati Prantsusmaa ja Suurbritannia vahel, kus juures Prantsusmaa sai endale 80% Kamerunist ja Suurbritannia ülejäänu. Inglased haldasid oma Kameruni osa Lõuna-Kameruni naaberriigist Nigeeriast, mis pani kohalikud elanikud kurtma, et nad on asumaa asumaa.
1. jaanuaril 1960 iseseisvus Prantsuse Kamerun ja võttis endale nime Kameruni Vabariik. 1. oktoobril 1961 iseseisvus Lõuna-Kamerun ja moodustas Kameruni Vabariigiga ühise föderatiivse riigi. Prantslaste endist osa nimetati Ida-Kameruniks ja inglaste endist osa, varasemat Lõuna-Kameruni Lääne-Kameruniks. Kummalgi oli oma seadusandlus, valitsus ja peaminister. 1. oktoobrit nimetatakse sellest ajast ühinemise päevaks ja tänapäeval on see riigipüha.
20. mail 1972 korraldati referendum, millega Kamerun muudeti föderatiivsest riigist unitaarriigiks. 20. maid nimetatakse nüüd rahvuspäevaks ja seegi on riigipüha.
30. juunil 1975 sai Paul Biya Kameruni peaministriks ja 4. novembril 1982 presidendiks. Sellest ajast on ta riiki juhtinud ja saanud maailma kõige kauem ametis olnud riigipeaks, kes pole monarh.
Loodus.
Pinnamood.
Kõrgeim punkt on Kameruni mägi (4095 m).
Kliima.
Kameruni lõunaosas valitseb ekvatoriaalne kliima. Aasta kõige soojema kuu – veebruar-märts – keskmine temperatuur on 24–28 °С, juulis-augustis, kõige jahedamal ajal 22–24 °С. Aastane sademete hulk on lõunaosa sisemaal 1500–2000 mm, rannikul üle 3000 mm (Kameruni mäe lääne- ja edelanõlvadel koguni 10 000 mm). Kogu Aafrika sademeterohkeim piirkond asub just Kamerunis. Ülejäänud Kamerunis valitseb lähisekvatoriaalne kliima. Sademeid langeb aprillist-maist septembri-oktoobrini. Ülejäänud aasta (4–7 kuud) on kuiv. Kuu keskmiste temperatuurid kasvavad põhja poole liikudes, jäädes põhjaosas 26 °С ja 32–33 °С vahele. Põhjaosa aastane sademete hulk on 500 mm ja alla selle.
Siseveed.
Põhjas ulatub Kamerun Tšaadi järveni. Teised suured järved Kamerunis on Nyose järv ja Monouni järv.
Looduskaitse.
Riigis asuvad Benoué, Bouba Ndjida ja Waza rahvuspark.
Haldusjaotus.
Kamerun on jaotatud kümneks piirkonnaks: Adamaoua piirkond, Edelapiirkond, Idapiirkond, Kaug-Põhjapiirkond, Keskpiirkond, Loodepiirkond, Lõunapiirkond, Läänepiirkond, Põhjapiirkond ja Rannikupiirkond.
Rahvastik.
Suurimad linnad on Douala, Yaoundé, Kousséri, Garoua Maroua ja Bamenda.
Kultuur.
Muusika.
Tuntuim Kamerunile iseloomulik muusikastiil on makossa. Mõned tuntud Kameruni lauljad on Clarisse Albrecht, K-Tino, Bébé Manga ja Nicole Mara.
Näitekirjanike loend

"Siin on loetletud näitekirjanikke.
Komöödia

Komöödia ehk pilke- või naljamäng (kr "kōmōdia &lt; komos" 'lõbus, lärmitsev salk' + "ōdē" 'laul') on lõbusa lõpplahendusega näidend, üks dramaatika žanre (võrdle tragöödia ja draamaga). 
Komöödia naeruvääristab satiiri ja huumori abil inimlikke nõrkusi ja pahesid, paljastab elukorralduse pahupooli ja sotsiaalseid müüte ning pakub vabastava naeru läbi meelelahutust. 
Konfliktid on komöödias tavaliselt kergekaalulisemad kui tragöödias või draamas ja lahenevad mitmesuguste sekelduste, arusaamatuste, ootamatute sündmuspöörakute ja valeperipeetiate järel õnnelikult. Inimesekujutus võib olla ühekülgsem kui draamas, tüüpilist rõhutav, koomilisi liialdusi pakkuv (hüperbool, karikatuur, šarž). 
Domineerivate tunnuste alusel jagatakse komöödiaid žanritüüpideks, nagu satiiriline ja humoorikas komöödia; farss ehk jant, vodevill, kõrgkomöödia, situatsioonikomöödia, karakterkomöödia, konversatsiooni- ehk salongikomöödia, kommetekomöödia, intriigikomöödia, mütoloogiline komöödia, poleemiline komöödia, pastoraalne komöödia.
Koomilisi filme ehk komöödiafilme nimetatakse tavaliselt samuti komöödiateks. 
Kuulsamaid näitekirjanikke: Shakespeare, Ben Jonson, Sheridan, Oscar Wilde, George Bernard Shaw, Lope de Vega, Molière, Beaumarchais, Carlo Goldoni, Nikolai Gogol, Aleksis Kivi. 
Eesti kirjanikest: esimesed algupärased naljamängud kirjutas Juhan Kunder, Eesti teatriloos oluline August von Kotzebue. Klassikaline eesti komöödia on Eduard Vilde "Pisuhänd", komöödiakirjanikud on veel Oskar Luts, Hugo Raudsepp, Juhan Smuul, Enn Vetemaa, Andrus Kivirähk.
Keila jõgi

Keila jõgi on Soome lahe vesikonna pikim jõgi, voolab Rapla- ja Harjumaa territooriumil. Jõgi saab alguse Kuimetsa külast 5 km lõunakagu pool ja suubub Soome lahte. Tähtsamad lisajõed on Atla ja Maidla.
Keila jõe pikkus on 111,8 km, koos lisaharudega 127,3 km. Valgala on 669,3 km². Keila jõgi on Eesti pikimate jõgede seas viiendal kohal.
Keila jõe algusosa jääb Kõrvemaale, oma põhiosas voolab ta Põhja-Eesti lavamaa territooriumil. Jõe lähe asub Viirika soo lääneservas. Algusosas teeb jõe jõesäng suurema kaare lõunasse ja kogub rohkesti vett Kaiu ümbruse suurtest allikatest Karitsa küla kohal. Edasi käändub jõgi loodesse ja jätkab selles üldsihis, enamasti looduslikus sängis, voolamist kuni suudmeni. Jõgi suubub Lohusalu lahte Keila-Joa aleviku pargis.
Keila jõgi läbib võrdlemisi tiheda asustusega piirkondi ja jõe kallastel paikneb rohkesti asulaid. Keskjooksul asub Kohila alev, Kurtna ja Kiisa alevik. Alamjooksul paiknevad Keila linn, Karjaküla alevik ja Keila-Joa alevik.
Keila jõe veepinna absoluutne kõrgus on lähtel 75,1 m ja suudmes 0. Jõe keskmine lang on 0,65 m/km.
Suurim on lang alamjooksu viimasel viiel kilomeetril (keskmiselt 4,46 m/km), kus jõgi murrab läbi Põhja-Eesti paekalda. Keila-Joa pargis, 1,7 km kaugusel suudmest, on jõel 6,1 meetri kõrgune Keila juga.
Keila juga on merest tulevatele siirdekaladele praktiliselt ületamatu ja mõjutab Keila jõe kalastiku koosseisu.
Minevikus voolas jõgi praeguse Keila linna juures kahe haruna ja harudevahelist ala nimetati Keila jõesaareks.
Piirangud.
Vastavalt kalapüügieeskirjale on Keila jões Keila joast suudmeni aasta läbi kalapüük keelatud. Erandina võib Keila jões, kuid paisule mitte lähemal kui 100 m, püüda silmutorbiku, silmumõrra, vähimõrra ning vähinataga. Tähtajaliselt, 1. septembrist kuni 31 oktoobrini on keelatud püük suudmele lähemal kui 1500 m. Aasta läbi on keelatud püük suudmele lähemal kui 1000 m.