Magus kirsipuu

Magus kirsipuu ("Prunus avium"; on kasutatud ka nimetust "maguskirsipuu") on roosõieliste sugukonda kirsipuu alamperekonda kuuluv viljapuu.
Magusa kirsipuu viljaks on maguskirss, mida jaekaubanduses nimetatakse sageli ekslikult mureliks. Viimane on tegelikult murelipuu ("Prunus cerasus" var. "austera") vili.
Bioloogia ja ökoloogia.
Välimus, mõõtmed ja eluiga.
Magus kirsipuu on kiirekasvuline, koonilise võraga ja enamasti sirge tüvega puu. Looduslikus levilas on ta üks esimesi õitsejaid, jäädes silma massiliselt esinevate valgete õitega. Puu saab täiskasvanuks 60–80 aasta vanuselt ja on seejuures keskmiselt 20–25 m kõrgune. Tüve läbimõõt on seejuures 50–70 cm. Harva võib magus kirsipuu kasvada kuni 35 m kõrguseks ja tüve läbimõõt küündida kuni 120 cm. Tavaliselt on puu eluiga 70–100 aastat.
Paljunemine.
Magus kirsipuu on putuktolmleja. Heades kasvutingimustes hakkab puu õitsema nelja aasta vanuselt. Söödavad viljad on väikesed ja punase kuni musta värvusega. Neid söövad meeleldi tuvid, rästaslased, kuldnokad, pasknäärid ja väikesed närilised. Nemad on seeläbi ka põhilised seemnete levitajad. Seemned püsivad idanemisvõimelised üle talve ja võivad idaneda paari aasta jooksul. Puud annavad sageli juurevõsu, moodustades kloonidest tihnikuid. Tüve mahasaagimisel annab ka kännuvõsu.
Kasvukoht.
Magusale kirsipuule meeldivad kerged, sügavad, viljakad ja parasniisked mullad. Mulla pH võib seejuures varieeruda üsna suures ulatuses (5,5–8,5), eelistatud on siiski kergelt happelised mullad. Ta ei kasva hästi üleujutatavatel maastikel. Puu talub küllalt hästi talvekülma, kuid õisi võivad kahjustada kevadised hiliskülmad. Magus kirsipuu on valgusnõudlik ja küllaltki lühiealine puuliik, keda esineb sageli metsaservades ja -lagendikel. Põhiolemuselt on ta pioneerliik, kes kiiresti taasasustab seemnete ja juurevõsundite abil tühjad kasvualad, kuid üldjuhul tõrjutakse hiljem välja suuremakasvuliste lehtpuude poolt. Magusat kirsipuud võib tihti esineda väikesearvulise puuna teises puurindes koos tammede, saarte või kaskedega.
Levik.
Magusa kirsipuu looduslik levila asub Kesk-, Lääne- ja Lõuna-Euroopas, Skandinaavia lõunaosas, Briti saartel, Ukrainas, Taga-Kaukaasias, Väike-Aasia põhjaosas, Aafrika põhjaranniku lähistel. Looduslikud populatsioonid on enamasti killustunud ja ei hõlma laialdasi alasid. Magusad kirsipuud kasvavad tavaliselt madalatel kõrgustel, kuid võivad Prantsuse Alpides tõusta kuni 1900 m kõrgusele.
Kasutamine.
Maguskirsid.
Magusa kirsipuu erinevaid kultivare kasvatatakse laialdaselt maguskirsside saamiseks. Aretatud kultivaride maguskirsid on maitsvad, magusad, mahlased. Metsikuna kasvavatel puudel on viljad väiksemad ning vähem magusad ja mahlased. Oluliselt hapumad on teised tuntud kirsid – hapukirsid. Maguskirsse süüakse eelkõige värskelt, kuid neid kasutatakse ka hoidiste, kastmete, likööride jm valmistamisel.
Puit.
Magusa kirsipuu puit on Euroopas roosõieliste sugukonna puudest kõige suurema tähtsusega. Puit on sirge ja hea ühtlase tekstuuriga. Lülipuit on roosakaspruuni ja maltspuit kahvatu kollaka tooniga. Kergesti töödeldav puit on hinnatud lähtematerjal mööbli, puitpaneelide ja tisleritoodete valmistamisel. Puidu väärtust tõstavad selle värvus ja defektide (nt südamemädanik, rohelised laigud) puudumine. Kuna nõudlus magusa kirsipuu puidu järele ületab oluliselt pakkumist, siis imporditakse asematerjalina Põhja-Ameerikast sarnaste omadustega hilistoomingat ("Prunus serotina").
Kultiveerimine.
Magusat kirsipuud kultiveeritakse Euroopas laialdaselt endistele põllumaadele ja teda on väärtustatud nii metsikus looduses kui ka ilupuuna. Metsikut magusat kirsipuud kasutatakse pookealusena kultivaride saamiseks.