Peter Stenbock

Krahv Peter Stenbock (vene Петр Михайлович Стенбок; 11. aprill 1869 Peterburi Venemaa keisririik – 31. juuli 1931 Kolga mõis) oli Venemaa sõjaväelane (kindralmajor). 
Elulugu.
1. oktoobril 1889 alustas ta õpinguid junkruna elitaarses Nikolai ratsaväekoolis, mille lõpetamisel asus teenistusse 41. Jamburgi tragunipolku, 15. augustil 1891 kornetina teenistusse Ihukaardiväe Husaaripolku, 6. detsembril 1895 ülendati ta porutšikuks.
24. aprillist kuni 3. juulini 1896 teenis Nikolai II kroonimispidustustel ja sama aasta 6. detsembril ülendati staabirittmeistriks, 6. detsembril 1900 ülendati rittmeistriks, 14. märtsist 1900 oli ülemohvitser Venemaa Keisririigi Sõjaministeeriumi juures, määrati Vene-Jaapani sõjas 12. veebruarist 1904 armeeteenistusse Mandžuurias, kus ta oli 15. märtsist 1905 Mandžuuria armee juhataja adjutant ja 6. novembrist Siberi kasakaväe 8. polgu (8-й Сибирский казачий полк) väevanem.
20. detsembril 1904 ülendati ta polkovnikuks, osaluse eest Vene-Jaapani sõjas autasustati teda Püha Anna ordeni IV järgu, mõõkadega II järgu, Püha Stanislavi ordeni II järgu, Püha Vladimiri ordeni mõõkade ja lindiga IV järgu ja Püha Georgi kuldrelvaga.
Alates 4. veebruarist 1906 oli ta Siberi kasakaväe 2. väeüksuse atamani käsutuses. 10. märtsist 1906 suunati ta sõjaministeeriumi kantselei käsutusse. Teenis Keiser Aleksander III Pavlogradi 2. ihukaitsepolgu komandörina. 
1909. aastal autasustati teda Püha Vladimiri ordeni III järguga. 
1914. aastal, Esimese maailmasõja alguses oli ta kindralmajorina Uurali kasakaväe diviisikomandör Rozprzas Piotrkówi kubermangus (poola Gubernia piotrkowska). Tema poetessist noorem õde Natalie Stenbock (1874–1945) abiellus sama aasta 8. jaanuaril kindralmajor Aleksei Vandamiga.
Esimese maailmasõja ajal autasustati teda Püha Anna ordeni III järguga, mõõkade ja lindiga, Püha Stanislavi ordeni I liigiga, mõõkadega, Püha Anna ordeni I järguga, mõõkadega ja mõõkadega Püha Vladimir ordeni juurde.
1907 ostis ta oma isalt 210 000 rubla eest Kolga fideikomissi kuulunud Loo mõisa Kuusalu kihelkonnas Harjumaal, kuid müüs selle juba 1915 Haljava mõisa pärijannale, parun Berndt (Boris) von Stackelbergi (1825–1880) tütrele, paruness Anna Nerlingile (sünd.1863), kes oli 1907. aastal Stenbockidelt Kiiu mõisa ostnud Wilhelm Nerlingi (1870–1921) abikaasa.
Pärast venna krahv Vsevolod Stenbocki (1864–1916) surma Kaukaasias, kuulus talle kuni 1919. aastal Asutava Kogu poolt vastuvõetud maaseaduse kehtestamiseni Kolga mõis Kuusalu kihelkonnas Harjumaal. Fideikomisside süsteemi kaotamisega jäid Stenbockid ilma ühest Eestimaa suurimast maavaldusest, neile jäi alles umbes 150 hektari suurune "mini"-Kolga.
Perekond.
Tema vanemad olid krahv Eric Stenbocki onu ja viimaselt Kolga fideikomissi pärinud riiginõunik Michael Stenbock (1837 Narva – 1910 Tartu) ja Maria Peremykin (1845–1923 Tallinn), kes oli Gregor Peremykini (Перемыкин, Пермикин) ja Anna Peltsi tütar. 
Ta abiellus esmalt 11. aprillil 1900 vürstitar Natalja Haritonenkoga (1880–elas 1939), kes oli suhkrutöösturi ja metseeni Paul Haritonenko (1852–1914; ) ja Vera Andrejevna (sündinud Bakeevoi, vene Бакеевой; 1859–1923 München) tütar. Abielust sündisid 8. juunil 1901 kaksikud Vera ja Irene. 
1907 nad aga lahutasid ja tema uueks abikaasaks sai Peterburis 14. juulil 1913 prantslanna Madeleine Granier (1880– ; Мадлен Гранье), kes oli Theodor Granieri ja Marie Lecarpentieri tütar.
Tema esimene abikaasa Natalja abiellus kammerjunkru vürst Mihhail Gortšakoviga (1880–1961), kes oli Haapsalus sündinud riigikantsleri Aleksandr Gortšakovi (1798–1883) pojapoeg, ning elas 1939. aastal Prantsusmaal.