tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
George Jones

George Glenn Jones (12. september 1931 – 26. aprill 2013) oli Ameerika Ühendriikide kantrilaulja.
Jonesi esimene suurem hitt oli "White Lightning", mis jõudis kuulajateni 1950. aastate lõpus.
Ta oli abielus Tammy Wynette'iga, kellega koos salvestati ka hulganisti laule.
Kalju Kass

Kalju Kass (1. mai 1938 Tartu – 9. oktoober 1989 Tallinn) oli eesti kirjanik ja humorist.
Haridus.
Ta sündis töölisperekonnas. 1946–1951 õppis ta Alatskivi mittetäielikus keskkoolis, 1952–1953 Tartu 2. Keskkoolis, 1953–1956 Tartu 1. Keskkoolis ja lõpetas eksternina 1959 Tartu 1. Keskkooli. 1965. aastast õppis ta Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo- ja keeleteaduskonnas ja lõpetas ülikooli 1971 eesti filoloogina. 
Töökohad.
Kass töötas 1960–1963 Tartu rajooni kultuurimaja direktorina, 1963–1967 Tartu Kultuurihoone kunstilise juhi ja estraadiorkestri dirigendina. 1967. aastal läks ta tööle Edasi toimetusse; 1974. aastal Pikri toimetusse (rubriigi “Käkker” asutaja), kus sai 1984. aastal vastutavaks sekretäriks. 1988. aasta märtsis lõi Kass huumoriühenduse Aara, mis leheveergudel oma "tiiva alla" esinejaid kutsus. 
Kirjanduslik tegevus.
Ta debüteeris kirjanduses 1958. aastal. Temalt on ilmunud ka näidendeid (näiteks "Poti tapab", "Intiimdisko", "Pidu lõpeb pauguga" ja "Kõigil on kiire"). Ta on rahvateatritele dramatiseerinud Silvia Rannamaa jutustusi ja kirjutanud kuuldemänge.
Helisalvestis.
"Lohk on tagurpidi muhk" – Toomas Kall, Kalju Kass, Vladislav Koržets ‎– heliplaat autorite esituses, koostaja: Priit Aimla. Plaadiümbris Priit Pärn, vinüül, LP, salvestatud 26. detsembril 1987 "Meelejahutaja" avalikul lindistusel Eesti Raadio 1. stuudios
Laulusõnade autor.
Kalju Kass lõi tekste Arved Haugi, Rein Rannapi, Harri Tarvo ja Arne Oidi lauludele. Muu hulgas kirjutas ta sõnad Matise laulule filmist "Verekivi", mille viisi lõi Kustas Kikerpuu. See laul oli ka X noorte laulupeo kavas. 
Muud.
1985. aastast oli Kass Eesti Kirjanike Liidu liige. 
Ta tõlkis näidendeid, humoreske ja jutte vene, inglise ja soome keelest. Tema humoreske ja följetone on tõlgitud mitmetesse keeltesse. 1989. aastal sooviti talle anda auhinda Meie Mats. 
Muu hulgas oli ta NSV Liidu meistersportlane purjetamises. 
Isiklikku.
Tema abikaasa Asta Kass oli lastekirjanik. Tütar Kristiina Kass on samuti lastekirjanik.
Birori

Birori on vald Itaalias Sardiinia maakonnas Nuoro provintsis.
Birori kõrgus merepinnast on 450 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Birori piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Borore, Bortigali, Dualchi, Macomer.
Dualchi

Dualchi on vald Itaalias Sardiinia maakonnas Nuoro provintsis.
Dualchi kõrgus merepinnast on 321 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Dualchi piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Aidomaggiore, Birori, Borore, Bortigali, Noragugume, Sedilo, Silanus.
Kalmu karstiala

Kalmu karstiala (ka: "Aste karstiala") on karstiala Saare maakonnas Kaarma vallas Aste külas.
Karstialal on 150 m pikkune, 60 m laiune ja 2 m sügavune karstinõgu. Suurvee ajal moodustub nõkku karstijärvik.
Kõue karstiala

Kõue karstiala (ka: "Mäe karstiala") on karstiala Lääne-Saaremaa kõrgustiku idaosas, halduslikult Saare maakonnas Kaarma vallas Hakjala küla lähedal.
Karstialal on 2 km pikkune karstiorg, kus on 3 kurisut, mille läbimõõdud on 20–30 m ja sügavused 3–6 m.
Galtellì

Galtellì on vald Itaalias Sardiinia maakonnas Nuoro provintsis.
Galtellì kõrgus merepinnast on 35 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Galtellì piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Dorgali, Irgoli, Loculi, Lula, Onifai, Orosei.
Kaarmise-Jõempa karstiala

Kaarmise-Jõempa karstiala on karstiala Saare maakonnas Kaarma ja Kärla valla piiril.
Karstialal on karstijärvik, mille laius on 500 m ja sügavus 1 m. Järvikust saab alguse Kärla jõgi. Jõempa karstialast idas asuvasse madalsohu (Kaarmise hoiuala) suubub Anepesa oja, mis on varem moodustanud Kärla jõe ülemjooksu.
Paatsa kurisu

Paatsa kurisu (ka: "Mägedeniidu kurisu", "Mägeniidi kurisu") on kurisu Saare maakonnas Saaremaa vallas Paatsa küla lähedal.
Kurisu läbimõõt on 25 m. Kurisusse suubub kraav, mille vooluhulk on 5–15 l/s.
Vilidu karstiala

Vilidu karstiala on karstiala Saare maakonnas Saaremaa vallas Vilidu külas.
Karstialal on ovaalne karstiorg, mille pikkus on 17 m ja laius 3 m. Oru põhjas paljanduvad lubjakivid.
Salavere karstiala

Salavere karstiala on karstiala Saare maakonnas Saaremaa vallas Salavere küla lähedal.
Karstialal on 3 kurisut, mille läbimõõt on 20 m ja sügavus 2,5 m.
Kuusiku karstiala

Kuusiku karstiala (ka "Kuke karstiala") on karstiala Saare maakonnas Saaremaa vallas Kuke külas.
Karstiala läbimõõt on 60 m. Alal esineb palju karstilehtreid, mille läbimõõt on kuni 1 m ja sügavus 70 cm.
Irgoli

Irgoli on vald Itaalias Sardiinia maakonnas Nuoro provintsis.
Irgoli kõrgus merepinnast on 26 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Irgoli piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Galtellì, Loculi, Lula, Onifai, Siniscola.
Loona karstiala

Loona karstiala on karstiala Saare maakonnas Kaarma vallas Loona mõisa ümbruses.
Karstialal on karstiorg, mille pikkus on 250 m, laius 15 m ja sügavus 2 m. Suurvee ajal täitub org veega.
Kuumi karstiala

Kuumi karstiala on karstiala Saare maakonnas Kaarma vallas Pelisoo raba lähedal.
Karstialal on 8 karstinõgu ja -häilu, mille läbimõõt on 30 m, pikkus kuni 100 m ja sügavus 2–3 m.
Lei

Lei on vald Itaalias Sardiinia maakonnas Nuoro provintsis.
Lei kõrgus merepinnast on 456 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Lei piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Bolotana, Silanus.
Shirley

"Shirley" on 1849. aastal ilmunud Charlotte Brontë romaan. See oli Brontë teine avaldatud teos pärast 1847. aastal ilmunud "Jane Eyre'i".
Romaani tegevustik kulgeb Põhja-Inglismaal Yorkshire'is tugeva majandussurutise õhkkonnas, põhjuseks Suurbritannia sõda Napoleoniga Pürenee poolsaarel. Prantsusmaa sadamatele on kehtestatud blokaad, USA on vaenulik, turgu pole ja paljud jäävad töötuks. Ent just siis on alanud tööstusrevolutsioon; ludiitidest töölised süüdistavad oma hädades uusi tõhusaid masinaid ning asuvad neid lõhkuma ja mõrvama vabrikante.
Teoses on olulisel kohal inimsuhted, isiksused, õnnelik ja õnnetu armastus, aga ka vaimulike tegevus; sageli saab lutsulikku nalja. Esineb piiblitsitaate ning viiteid kreeka ja rooma mütoloogiale. Noorest neiust peategelasele olid vanemad pannud mehenime Shirley, sest olid lootnud saada poega. Romaani menu mõjul sai Shirleyst tänini populaarne naisenimi.
"Shirley" ilmus eesti keeles 2011. aastal kirjastuses Jumalikud Ilmutused, tõlkija Kalevi Kvell, kujundaja Andres Rõhu. Yorkshirikiilnõ kõnõ om pantu’ ümbre võru kiildõ.
Kärla karstiala

Kärla karstiala on karstiala Saare maakonnas Kärla vallas Kärla alevikust 400...800 m läänes.
Karstialal on palju karstilohke ja kurisuid. Suurima kurisu läbimõõt on 4 m ja sügavus 1,8 m; sellesse suubuvad Tõllapunga ja Ahioja. Kõrgvee ajal voolab karstialalt Kärla jõkke Kessu oja.
Kalja karstiala

Kalja karstiala (ka: "Selgase karstiala, Jauni karstiala") on karstiala Saare maakonnas Saaremaa vallas Jauni küla lähedal.
Karstialal on 7 märkimist väärt karstilehtrit, mille läbimõõt on 18–36 m ja sügavus 4,0–5,5 m.
Liiva karstiala

Liiva karstiala (ka: "Liiva karst") on karstiala Saare maakonnas Muhu vallas Liiva küla lähedal.
Karstialal on palju karstilehtreid, mille läbimõõt on 4–5 m ja sügavus 1–2 m.
Viira-Saikla karstiala

Viira-Saikla karstiala on karstiala Saare maakonnas Saaremaa vallas Väike-Rahula küla lähedal.
Karstialal neli suuremat karstilehtrit, mille läbimõõt on 1–2 m. Need lehtrid on lõhatud kraavi põhjas.
Parasmetsa kurisu

Parasmetsa kurisu on kurisu Saare maakonnas Saaremaa vallas Parasmetsa külas.
Kurisu pikkus on 40 m, laius 15 m ja sügavus 2 m. Kurisu põhjas paljanduvad lubjakivid.
Veeriku karstiala

Veeriku karstiala on karstiala Saare maakonnas Saaremaa vallas Veeriku külas.
Karstiala pindala on 100 ha. Alal on palju karstilehtreid.
Laoküla karstiala

Laoküla karstiala on karstiala Saare maakonnas Kaarma vallas Laokülas.
Karstialal on mitu kurisut; nendest suurima läbimõõt on 3 m ja sügavus 1,5 m.
Hakjala karstiala

Hakjala karstiala on karstiala Saare maakonnas Kaarma vallas Hakjala küla lähedal.
Karstialal on mitu kurisut, mille läbimõõt on 3–5 m ja sügavus 1,0–1,5 m.
Nõmpa karstiala

Nõmpa karstiala on karstiala Saare maakonnas Kärla vallas Nõmpa küla ümbruses.
Karstialal on mitu karstilohku, mille läbimõõt on kuni 50 m ja sügavus 1–5 m.
Shirley (täpsustus)

Shirley on isiku- ja kohanimi.
Jacob Moleschott

Jacob Albertus Willebrordus Moleschott (9. august 1822 's-Hertogenbosch – 20. mai 1893 Rooma) oli hollandi füsioloog ja materialistlik filosoof.
Moleschott tegutses õppejõuna Saksamaal, Šveitsis ja Itaalias.
François-Auguste Mignet

François-Auguste-Marie Mignet (8. mai 1796 Aix-en-Provence – 24. märts 1884 Pariis) oli Prantsuse ajakirjanik ja ajaloolane.
1836. aastast oli ta Prantsuse Akadeemia liige.
Urbain Le Verrier

Urbain Jean Joseph Le Verrier (11. märts 1811 Saint-Lô – 23. september 1877 Pariis) oli Prantsuse astronoom ja matemaatik.
Le Verrier arvutas häirete järgi tollal tuntud planeetide orbiitides 1846. aastal välja Neptuuni asukoha, mis leidis hiljem kinnitust vaatlustes.
Everard Ferdinand im Thurn

Sir Everard Ferdinand im Thurn (9. mai 1852 – 9. oktoober 1932) oli Ühendkuningriigi koloniaalametnik, maadeuurija ja antropoloog. 
1903. aastal oli ta lühikest aega Tseiloni kuberneri kohusetäitja ning aastail 1904–1911 oli ta Fidži kuberner.
François Guizot

François Pierre Guillaume Guizot (4. oktoober 1787 Nîmes – 12. september 1874 Saint-Ouen-le-Pin) oli Prantsusmaa ajaloolane ja riigitegelane.
1840–1848 juhtis ta riigi sise- ja välispoliitikat, kaotas võimu 1848. aasta veebruarirevolutsioonis.
Tunnustus.
Guizot oli 1836. aastast Prantsuse Akadeemia liige. 1840. aastal valiti ta Ameerika Filosoofiaseltsi välisliikmeks.
Karl Grün

Karl Theodor Ferdinand Grün (30. september 1817 Lüdenscheid – 18. veebruar 1887 Viin) oli Saksa publitsist, filosoof ja sotsialistlik poliitik.
Grün osales 1848.-49. aasta revolutsioonis ja oli Preisi Rahvuskogu liige. 1874. aastal avaldas ta Ludwig Feuerbachi kirjavahetuse ja kirjanduslikud käsikirjad.
Johann Gottfried Galle

Johann Gottfried Galle (9. juuni 1812 Radis – 10. juuli 1910 Potsdam) oli Saksa astronoom.
Lõpetas Berliini Humboldti Ülikooli ja 1835 alustas tööd Berliini observatooriumis. Aastail 1851–1897 oli ta Berliini observatooriumi direktor. 
Aastal 1846 avastas ta Urbain Jean Joseph Le Verrier' arvutuste põhjal vaatlusi tehes Neptuuni.
Joseph Dietzgen

Peter Joseph Dietzgen (9. detsember 1828 – 15. aprill 1888) oli Saksa sotsialistlik ja marksistlik poliitik ning materialistlik filosoof.
Elukutselt nahatöölisena oli Dietzgen filosoofias iseõppija.
1884. aastal emigreerus ta Ameerika Ühendriikidesse.
Louis Blanc

Louis Jean Joseph Charles Blanc (29. oktoober 1811 – 6. detsember 1882) oli Prantsuse sotsialistlik poliitik ja ajaloolane.
1848. aasta revolutsiooni ajal oli Blanc ajutise valitsuse liige ja Luxembourgi komisjoni esimees. Sama aasta augustis emigreerus Inglismaale, oli aktiivne Prantsuse emigrantide ringkondades Londonis.
Marcellin Berthelot

Pierre Eugène Marcellin Berthelot (25. oktoober 1827 – 18. märts 1907) oli Prantsuse keemik, teadusajaloolane ja poliitik.
Berthelot' põhilised uurimisvaldkonnad olid orgaaniline keemia, termokeemia, agrokeemia ja keemia ajalugu. Tema järgi on saanud nimetuse Berthelot' sool.
1900. aastast oli ta Prantsuse Akadeemia liige.
Appianos

Appianos Aleksandriast (kreeka keeles Ἀππιανὸς Ἀλεξανδρεύς "Appianòs Alexandréus", ladina keeles "Appianus Alexandrinus"; u 95 Aleksandria – u 165 Rooma) oli kreeka päritolu vanarooma ajaloolane.
Ta läks Rooma 120. aasta paiku.
Tema peateos on osaliselt säilinud kreekakeelne "Rooma ajalugu" (kreeka keeles Ῥωμαικά "Rhomaiká", ladina keeles "Historia Romana").
Bruno Bauer

Bruno Bauer (6. september 1809 – 13. aprill 1882) oli Saksa noorhegellik filosoof ja liberaalne poliitik.
Bauer kirjutas ka mitu raamatut kristluse ajaloost.
Richie Havens

Richard Pierce Havens (21. jaanuar 1941 Brooklyn, New York – 22. aprill 2013 Jersey City, New Jersey) oli Ameerika Ühendriikide laulja, laulutegija ja kitarrist.
Richie Havensi karjäär sai hoo sisse 1969. aastal Woodstocki festivaliga, kus ta oli esimene esineja ja teiste lauljate hilinemise tõttu laulis kolm tundi järjest.
Jean-Michel Damase

Jean-Michel Damase (27. jaanuar 1928 Bordeaux – 21. aprill 2013) oli prantsuse pianist, dirigent ja helilooja.
Jean-Michel Damase õppis viieaastaselt Marcel Samuel-Rousseau juures. Üheksa-aastaselt lõi ta juba heliteoseid. Aastal 1940 asus ta Pariisi konservatooriumis Alfred Cortot' käe all klaverit õppima ning hiljem õppis komponeerimist Henri Büsseri, Marcel Dupré ja Claude Delvincourti juures.
1947. aastal pälvis ta Grand Prix de Rome.
Gabriel Fauré loomingu salvestiste eest pälvis Damase Grand Prix du Disque.
Ta lõi nii orkestrimuusikat, kammermuusikat kui ka oopereid.
William L. Guy

William Lewis Guy (30. september 1919 – 26. aprill 2013) oli Ameerika Ühendriikide poliitik.
Ta oli Demokraatliku Partei liige.
Aastatel 1961–1973 oli ta Põhja-Dakota osariigi kuberner. Ta kandideeris 1974. aastal senatisse, kui kaotas valimised.
Tartu Loodusmaja

 
Tartu loodusmaja on osa Tartu Keskkonnahariduse Keskusest. Loodusmaja asub Tartus aadressil Lille 10.
Tartu loodusmajas tegutsevad laste ja noorte huvikool, lasteaedadele ja koolidele suunatud õppeprogrammid, täiskasvanute koolituskeskus ning keskkonnainfopunkt.
Loodusmaja korraldab nii lastele kui ka täiskasvanutele õpitube ning tähtpäevade keskkonnasõbralikus võtmes tähistamise võimalust. Lisaks saab loodusmaja ruume rentida konverentside, firmaürituste ja pidude korraldamiseks.
Majas asub külastuskeskus. Maja süda on viie tasapinnaga talveaed, kus kasvavad toidu- ja tarbetaimed ning asub bassein punakõrv- ja kollakõrv-ilukilpkonnadega. Külastajatele on tutvumiseks avatud püsinäitus "Läbipaistev loodusmaja", mis annab ühe keskkonna-, tervise- ja inimesesõbraliku maja olemusest täpsema ülevaate. Lisaks on Tartu loodusmajas alati üleval mõni uus ja huvitav loodusteemaline näitus.
Ajalugu.
Loodusmaja loodi 1953. aastal kui Tartu Linna Noorte Naturalistide Jaam. 1968. aastast oli see Tartu Noorte Loodusesõprade Maja, 1988. aastast Tartu Noorte Loodusmaja ning 2002. aastast Tartu Loodusmaja. Viimane nimemuutus toimus koos Tartu Keskkonnahariduse Keskuse loomisega, mille osa Loodusmaja on.
2013. aastal valmis loodusmaja uus hoone. Uue hoone projekti ja sisekujunduse tegi Karisma arhitektid OÜ.
Tartu loodusmaja andis välja ajalehte Kuldkinga Teataja. Pärast väikest vahet anti 2015.–2018. aastal välja ajalehte Kännuseened.
Loodusmajas toimunut.
2018. aasta oktoobrist detsembrini – fotonäitus "Eesti kalad" (loodusfotograaf Tiit Hundi fotod ligi 60 kalaliigi kohta).
2019. ja 2020. aastal toimus mitu MAFF-i filmiõhtut.
2019. aasta 8. november Rohelise Kooli programmi tutvustusüritus.
2019. aasta 23. november meisterdamishommik "Kas oravad lendavad? Kas lennukid söövad pähkleid?".
2019. aasta 12.–26. november pabergraafika töötoad.
2019. aasta 27. november üleminekuõhtu "Tartu, elurikas linn".
2019. aasta oktoobris ja novembris – Liia Lüdig-Algvere akvarellinäitus "Hiiutriibulised aastaring"
2019. aasta 3. detsember Rohelise Tee Õhtu "Ringmajandus".
2019. aasta 7. detsember heategevuslik jõululaat.
2019. aasta 19. november ja 10. detsember vaikuseminutite baaskursus huvikooli töötajatele.
2019. aasta 13. detsember Rohelise Tee Õhtu "Mida teha, kui sinult oodatakse kingitust?"
2019. aasta 16. detsember üleminekuõhtu jätkusuutlikud kogukonnad.
2019. aasta novembris ja detsembris – Läänemere veebiviktoriin õpilastele.
2020. aasta 18. jaanuaril lumeteemaline perepäev.
Pangamäe karst

Pangamäe karst on karstiala Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Karstiala asub paese kõrgendiku – Pangamäe – põhja- ja kirdenõlval, kus leidub mitmeid karstivorme. Seal on ka 0,6 m kõrgune koobas, mille jälgitav pikkus on 2,0 m.
Uduvere lookarstiala

Uduvere lookarstiala on karstiala Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas Uduvere asula piiril.
Karstiala on loometsas, kus u 1 ha suurusel alal paljanduvad lubjakivid. Alal on mitmeid avalõhesid ja karre.
Kibura karstiala

Kibura karstiala on karstiala Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Kibura külas.
Karstiala asub paekõviku nõlval, kus on mitmeid karstivorme.
Kaspre karstiala

Kaspre karstiala (ka: "Kaspre karst") on karstiala Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Ura külas.
Karstiala asub loopealsel, kus on 1–2 m laiuseid paelõhesid, milles on karstilohke. Suuremate karstilohkude mõõtmed on kuni 10 x 15 m.
Kõima karstiala

Kõima karstiala (ka: "Kõima lookarstiala") on karstiala Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Kõima asula lähedal.
Karstiala paikneb loopealsel, kus paljanduvad lubjakivid. Alal esineb mitmeid karstinähtuseid.
Enrique Regüeiferos

Enrique Regüeiferos Blanco (15. juuli 1948; Havanna – 20. juuni 2002; Santiago de Cuba, Santiago de Cuba provints) oli Kuuba poksija. 
Regüeiferos oli kokku viiekordne Kuuba meister – sulgkaalus (kuni 57 kg) 1964. aastal, kergekaalus (kuni 60 kg) aastatel 1965–1967 ja I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1972. aastal.
Regüeiferos sai I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1968. aasta México olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Jerzy Kulej'le (Poola). Ta osales kergekaalus (kuni 60 kg) 1972. aasta Müncheni olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Regüeiferos osales I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1. maailmameistrivõistlustel (Havanna, 1974), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Regüeiferos on koos Rolando Garbey'ga esimesed Kuuba poksijad, kes on võitnud olümpiamedali.
Enge karstiala

Enge karstiala (ka: "Enge lookarstiala") on karstiala Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas Enge külas.
Karstiala asub Panga tammikus, kus paljanduvad riffdolomiidid. Alal esineb karstinähtusi.
Hickmani maakond (Tennessee)

Hickmani maakond ("Hickman County") on maakond USA-s Tennessee osariigis.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Centerville.
Maakonna pindala on 1587 km². Veepindala on 0 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 24 690. Aastal 2000 oli elanike arv 22 295.
Ajalugu.
Hickmani maakond moodustati 3. detsembril 1807. aastal Dicksoni maakonna osast. Maakond on saanud nime maadeavastaja Edwin Hickmani järgi, kelle tapsid indiaanlased 1791. aastal.
Linnamaa karstiala

Linnamaa karstiala on karstiala Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas.
Karstiala on riffdolomiidist astangul, kus esineb karstinähtusi. Karstialal neelduv vesi avaneb karstiala lähedal allikatena ("Linnamaa allikad").
Tsiistre karstinõod

Tsiistre karstinõod (ka: "Tsiistre vetevaotus") on karstinõod Võru maakonnas Setomaa vallas Tsiistre asulas.
Karstinõod asuvad ülemdevoni lubjakividest paelaval. Suurvee ajal moodustuvad nõgudesse u 20 ajutist järvikut. Nõgude laius on kuni 40 m ja pikkus kuni 100 m.
Keerba karstiorg

Keerba karstiorg (ka: "Kerba karstiorg") on karstorg Võru maakonnas Setomaa vallas Meremäe asula lähedal.
Karstiorg paikneb ülemdevoni lubjakividest paelaval. Orus on ahelana 9 kurisut, mille läbimõõt on 12 m ja sügavus 1–4 m.
Poksa kurisud

Poksa kurisud on kaks kurisut Võru maakonnas Setomaa vallas Poksa külas.
Need kaks kurisut on Süvahaud (ka: Süvahavva) ja Tubakahaud (ka: Tubaguhaud). Süvahaud on 30 m laiune, 50 m pikkune ja 8 m sügavune. Tubakahaua mõõtmed on 10 x 8 m ja sügavus 3 m.
Kurekivi karstiala

Kurekivi karstiala on karstiala Võru maakonnas Võru vallas Illi küla lähedal.
Karstiala asub paelaval, kus asub järskude veergudega nõgu ("Liisa lohk", ka: "Liisalohk"), mille laius on 50 m ja sügavus 5 m. Paarkümmend meetrit kaugemal paikneb 1 ha suurune Kurekivi Mudajärv. Nõos neelduv vesi avaneb Kurekivi allikatena.
Kastomarra kurisu

Kastomarra kurisu on kurisu Võru maakonnas Setomaa vallas.
Kurisu on 30 m pikk, 20 m lai ja 5 m sügav. Kurisus paikneb neli karstilehtrit, mille sügavus on 0,5 m.
Palosland

Palosland on karstijärvik Võru maakonnas Rõuge vallas Nogu külas.
Järvik tekib suurvee ajal. Järviku nõgu on laugete nõlvadega ja nõo laius on 50 m ja sügavus 2–3 m.
Pärima kurisud

Pärima kurisud (ka: "Arba kurisud") on kurisud Saare maakonnas Saaremaa vallas. Kurisutest 400 m kaugusel asuvad Küdema kurisud.
Tuiu kurisud

Tuiu kurisud (ka: "Nõmme kurisud") on kurisud Saare maakonnas Saaremaa vallas. Tuiu kurisud koos Poka kurisuga võeti 1973. aastal kaitse alla (Tuiu-Paka kurisute kaitseala; 10 ha).
Poka kurisu

Poka kurisu (ka: "Paka kurisu") on kurisu Saare maakonnas Saaremaa vallas. Tuiu kurisud koos Poka kurisuga võeti 1973. aastal kaitse alla (Tuiu-Poka kurisute kaitseala; 10 ha).
Aino Lepik von Wirén

Aino Lepik von Wirén (sündinud 28. oktoobril 1961 Stockholmis) on Eesti jurist ja diplomaat.
Elulugu.
Aino Lepik on Kalju Lepiku tütar. Ta lõpetas 1987. aastal Stockholmi ülikooli õigusteaduskonna. Hiljem õppis ta Inglismaal Surrey ülikoolis.
Lepik oli aastatel 1987–1990 Örebro halduskohtus jurist ja 1990–1992 Stockholmi prokuratuuris prokurör. Ta oli kohtuminister viimases Eesti Vabariigi valitsuses eksiilis.
Aastatel 1993–1994 oli ta Eesti valitsuse õigusnõunik, seejärel välisministeeriumi juriidilise osakonna inimõiguste büroo juhataja ja 1997–1999 osakonna peadirektor. 25. märtsist 1999 kuni 8. augustini 2003 oli ta riigisekretär.
Aastatel 1994–1999 oli Aino Lepik von Wirén Eesti esindaja Euroopa Nõukogu rassismi ja sallimatuse vastu võitlemise komisjonis.
Aastatel 2003–2006 oli ta Eesti suursaadik Portugalis, 2007–2010 suursaadik Iisraelis ja 2010–2014 suursaadik Suurbritannias. 2010. aastal töötas Aino Lepik von Wirén välisministeeriumi juriidiliste ja konsulaarküsimuste asekantslerina. 2014-2018 oli ta välisministeeriumis Euroopa ja Atlandi-ülese koostöö osakonna peadirektor. 
Aastatel 2018–2022 oli ta Eesti suursaadik Iirimaal. 
8. jaanuaril 2024 nimetas president Alar Karis Aino Leppik von Wiréni Eesti Vabariigi erakorraliseks ja täievoliliseks suursaadikuks, alaliseks esindajaks Euroopa Nõukogu juures, asukohaga Strasbourgis. 
Aastatel 1995–2020 oli ta erakonna Isamaa (varem Isamaaliit) liige.
Tema poeg on Illimar Lepik von Wirén ja tütar Mari Lepik von Wirén.
Lustivere karstiala

Lustivere karstiala on karstiala Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas Lustivere küla lähedal.
Lahavere karstiala

Lahavere karstiala on karstiala Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas Lahavere küla lähedal.
Karstialal on kolm märkimistväärt kurisut, mille mõõtmed on 10×25 m ja sügavus kuni 1,0 m.
Sulustvere kurisud

Sulustvere kurisud on kurisud Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas Sulustvere küla ümbruses.
Kurisutest suurim on 20 m pikk, 10 m lai ja 1,5 m sügav. Kurisusse neeldunud vesi avaneb Sulustvere oja kaldal allikatena (Sulustvere allikad).
Neanurme kurisu

Neanurme kurisu on kurisu Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas Neanurme külas.
See kurisu on ümbruskonna suurim. Suurvee ajal ajab kurisu üle ja moodustub karstijärvik mille läbimõõt on 100 m.
Kalana karstiala

Kalana karstiala on karstiala Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas.
Karstialal on Kesk-Eesti karstivaldkonna ühed suurimad karstivormid. Mitme kurisu laius on 15 m ja sügavus kuni 2 m. 
Karstiala tuntumaid allikad on Kalana allikas.
Saduküla karstiala

Saduküla karstiala on karstiala Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas.
Karstialal asus minevikus endise suurfarmi lähedal kurisu, mille mõõtmed olid 1 x 15 x 26 m. Kurisust 600 m kaugusel moodustub suurvee ajal nõkku karstijärvik.
Põhjakotka märk

Põhjakotka märk on kõrgeim Noorte Kotkaste tunnustus, mis antakse eriliste tunnustust väärivate teenete eest Noorte Kotkaste organisatsiooni ja eestimaalaste kasuks. Märki kantakse lindil kaelas.
Kirjeldus.
Põhjakotka märk koosneb 20 mm läbimõõduga kollasel kiirelisel emailringil asetsevast noore kotka märgist; kiirelist ringi ümbritseb 5 mm laiune sõõr, mille ülemisel poolel pealkiri "EESTI NOORED KOTKAD". Sõõri alumist poolt kaunistavad kaks tammelehtedest pärga, mille varred all keskel ristuvad.
Ringi ja sõõri ümbritseb eestilaadne ornament. Ornament kujutab nelja lahtipuhkevat õiekujutust, kuue kattelehega. Õiekujutuse sisemised motiivid on kiirelised ja ülemisel äärel on kolme lainega ümarsakk. 
Õiekujutusi ühendab kolmeastmeliselt murtud lint, mille keskmine osa on kaunistatud geomeetrilise ornamendiga. 
Märgi üldine läbimõõt on 50 mm ja ta on valmistatud oksüdeeritud metallist. Märki kantakse 40 mm laiuse lindiga, mille keskosas on 10 mm laiune eesti-vöökirjaline riba. Riba põhivärviks on hall ja kiri on tumesinise- ja kollase-värviline. Ribast mõlemal pool on piki linti järjestikku 12,5 mm laiune valge riba, 0,5 mm laiune hall triip ja 2 mm laiune kollane triip.
Nestorius

Nestorius ehk Nestorios (kreeka keeles Νεστόριος; u 386 – 450) oli Konstantinoopoli peapiiskop 10. aprillist 428 kuni 431. aasta augustini, mil keiser Theodosius II kinnitas tema vaadete hukkamõistu Aleksandria Kyrillose pooldajate poolt Ephesoses 22. juunil. Tema järgi on saanud nime nestoriaanlus.
Nestorius tahtis, et loobutaks neitsi Maarja ammusest tiitlist Theotokos ("Jumalaema"), mida paljud mõistsid nii, et Nestorius ei uskunud Kristuse jumalikku loomusse. Tegelikult muretses Nestorius sellepärast, et Theotokose kultus lähenes tema arvates Maarja austamisele jumalannana. Seetõttu sattus ta konflikti teiste tolleaegsete tähtsamate usumeestega, eelkõige Aleksandria Kyrillosega, kes süüdistas teda ketserluses. 
Nestorius püüdis end kaitsta esimesel Ephesose kirikukogul 431. aastal, ent enamik piiskoppe mõistis ta hoopis süüdi ketserluses ning ta jäi piiskopitoolist ilma. Omal soovil taandus ta oma endisse kloostrisse Antiookias või selle läheduses. 435. aastal saatis Theodosius II ta pagendusse Ülem-Egiptusse, kus Nestorius elas 450. aastani, kaitstes endiselt oma seisukohtade ortodokssust. Tema viimane kaitsja Rooma keisririigis Kyrrose Theodoretos nõustus lõpuks kirikuvandega Kalchedoni kirikukogul 451. aastal.
Idakirik (st Ida-Mesopotaamia ja Assüüria kirik Sassaniidide Pärsias) ei nõustunud kunagi Nestoriuse hukkamõistmisega. Seepärast hakkasid Lääne kristlased nimetama idakirikut nestoriaanlikuks, ehkki Nestoriust pole seal kunagi kirikuisaks peetud.
20. sajandi algul avastati ja avaldati Nestoriuse teos, mistõttu tema vaated ümber hinnati. Tänapäeval arvatakse üldiselt, et Nestoriuse seisukohad ei erine oluliselt neist, mis jäid kehtima ortodokssetena, kuid tema sõnastus Kristuse doktriinist on endiselt vaieldav. Teine Konstantinoopoli kirikukogu 553. aastal kinnitas Nestoriuse hukkamõistu, lükates tagasi Iba kirja, milles too väitis, et Nestorius mõisteti süüdi ilma korraliku uurimiseta.
Nestoriuselt pärineb ka võrdkuju, milles inimese püüdlust kommete paranemisele võrreldakse kivi viskamise ülespoole: see on võimalik üksnes ajutiselt, kuna inimeste loomusse kuuluvad kired kisuvad nad taas tagasi nende loomupärasesse olekusse.
Endla järvestik

Endla järvestik on järvestik Endla soostikus, halduslikult Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas. Järvestiku moodustavad kaheksa järve, millest suurimad on Endla järv ja Männikjärv ning väiksemate hulka kuuluvad Sinijärv, Tulijärv, Kaasikjärv, Kaurijärv, Jämedasarve järv ja Pätsulaugas.
Pärast mandrijää sulamist oli praeguse järvestiku järvede asemel suur jääpaisjärv, millest hiljem tekkisid jäänukjärvedena Endla järvestiku järved.
Vaikne järv

Vaikne järv on järv Elva orundis, halduslikult Tartu maakonnas Nõo vallas. Järv on arvele võetud ürglooduse objektina.
Järve pindala on 1,1 ha.
Järve läheduses paiknevad Väike Väerada, Elva kalmistu, Elva paisjärv ja Tartumaa Tervisespordikeskus.
Abja mõisa paljand

Abja mõisa paljand on paljand Viljandi maakonnas Mulgi vallas endisaegse Abja mõisa pargis Kuustle oja vasakul kaldal. Paljand on arvele võetud ürglooduse objektina.
Kaldajärsakul paljanduvad 21 m ulatuses u 5 m paksuselt Aruküla lademe kivimid.
Allikukivi koopad

Allikukivi koopad on kaitsealused koopad Pärnu maakonnas Saarde vallas Allikukivi külas. Koopad on arvele võetud ürglooduse objektina. Koobaste ja lähedalasuvate Allikukivi allikate kaitseks on moodustatud Allikukivi koobaste ja allikate kaitseala.
Koobastiku jälgitav pikkus on 33 m.
Alu-Murru seljak

Alu-Murru seljak on vallseljak Pärnu maakonnas Pärnu linnas Tõhela järve lähedal. Seljak on arvele võetud ürglooduse objektina.
Seljak asub Tõhela voore harjal ja selle pikkus on 2 km. Seljaku suhteline kõrgus on kuni 10–12 m.
Prigendimägi

Prigendimägi on kõrgendik Valgamaal Karula külas.
Prigendimägi moodustab ühtse pinnavormi põhjas teisel pool Puurina–Lüllemäe–Litsmetsa teed asuva Anumäega. Mäed olid aastast 1958 looduskaitse all. 2015. aastal arvati nad looduskaitseväärtuse kadumise tõttu looduskaitse alt välja.
Aseri paekalda paljand

Aseri paekalda paljand on paljand Põhja-Eesti paekaldal, halduslikult Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas. Paljand on arvele võetud ürglooduse objektina. Paljandi juures on endine Aseri paemurd. Nii paljandit kui paemurdu kaitstakse Aseri maastikukaitseala koosseisus.
Aseri paemurd

Aseri paemurd on paemurd Põhja-Eesti paekaldal, halduslikult Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas. Paemurd on arvele võetud ürglooduse objektina. Nii paemurdu kui Aseri paekalda paljandit kaitstakse Aseri maastikukaitseala koosseisus. Aseri paemurrus asuvad Aseri kihistu ja Aseri lademe stratotüübid.
Murru ülemised 15 cm koosnevad õhukesekihilisest lubjakivist. Selle all on 45 cm detriiti sisaldavat massiivset lubjakivi. Järgneb 40 cm õhukesekihilist lubjakivi, mille all on viis sentimeetrit savi. Alumised 60 cm moodustab detriiti ja nautiloide sisaldav lubjakivi.
Loculi

Loculi on vald Itaalias Sardiinia maakonnas Nuoro provintsis.
Loculi kõrgus merepinnast on 26 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Loculi piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Galtellì, Irgoli, Lula.
Lodine

Lodine on vald Itaalias Sardiinia maakonnas Nuoro provintsis.
Lodine kõrgus merepinnast on 884 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Lodine piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Fonni, Gavoi.
Noragugume

Noragugume on vald Itaalias Sardiinia maakonnas Nuoro provintsis.
Noragugume kõrgus merepinnast on 288 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Noragugume piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Bolotana, Dualchi, Ottana, Sedilo, Silanus.
Onanì

Onanì on vald Itaalias Sardiinia maakonnas Nuoro provintsis.
Onanì kõrgus merepinnast on 482 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt 6,39 inimest ruutkilomeetri kohta.
Onanì piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Bitti, Lodè, Lula.
Onifai

Onifai on vald Itaalias Sardiinia maakonnas Nuoro provintsis.
Onifai kõrgus merepinnast on 29 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Onifai piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Galtellì, Irgoli, Orosei, Siniscola.
Orani

Orani on vald Itaalias Sardiinia maakonnas Nuoro provintsis.
Orani kõrgus merepinnast on 521 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Orani piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Benetutti, Bolotana, Illorai, Mamoiada, Nuoro, Oniferi, Orotelli, Ottana, Sarule.
Osidda

Osidda on vald Itaalias Sardiinia maakonnas Nuoro provintsis.
Osidda kõrgus merepinnast on 650 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Osidda piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Bitti, Buddusò, Nule, Pattada.
Sarule

Sarule on vald Itaalias Sardiinia maakonnas Nuoro provintsis.
Sarule kõrgus merepinnast on 630 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Sarule piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Mamoiada, Ollolai, Olzai, Orani, Ottana.
Ruhnu paljand

Ruhnu paljand (ka: "Flisbacka järsak") on paljand Ruhnu saarel. Paljand on arvele võetud ürglooduse objektina.
Järsaku kogupikkus on 2,5 km, millest u 350 m pikkuses on aluspõhjaline liivakiviastang. Aluspõhjalise paljandi kõrgus on 2,3 m. Paljandis on näha keskdevoni Narva lademe kivimeid.
Gorodenka ülemine paljand

Gorodenka ülemine paljand on paljand Gorodenka oja vasakul kaldal, halduslikult Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas. Paljand on arvele võetud ürglooduse objektina. Paljandist 600 m allavoolu asub Gorodenka kärestiku paljand.
Gorodenka kärestiku paljand

Gorodenka kärestiku paljand on paljand Gorodenka oja vasakul kaldal, halduslikult Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas. Paljand on arvele võetud ürglooduse objektina. Paljandist 600 m ülesvoolu asub Gorodenka ülemine paljand.
Hiiemäe rike

Hiiemäe rike on rike Hiiemäe idanõlval paekaldal, halduslikult Ida-Viru maakonnas Lüganuse vallas. Rike on arvele võetud ürglooduse objektina.
Paekaldal on näha Volhovi ja Kunda lademe lubjakivide lasumusriket.
Nice'i Côte d'Azuri lennujaam

Nice'i Côte d'Azuri lennujaam (IATA: NCE, ICAO: LFMN) on Prantsusmaa reisijate arvult kolmas lennujaam (Charles de Gaulle'i ja Orly lenujaama järel) ning rahvusliku lennufirma Air France kodulennujaam. Lennujaam asub Côte d'Azuris, Nice'i kesklinnast 7 kilomeetrit edela pool.
Estonian Air lendas lennuliinil Tallinn–Nice 1. maist 2010 suvehooajati kuni 24. oktoobrini 2015. Suvel 2016 jätkas selle liini lende Nordic Aviation Group.
Vilniuse lennujaam

Vilniuse lennujaam (IATA: VNO, ICAO: EYVI) on Leedu suurim lennujaam. Lennujaam asub Vilniuses, kesklinnast 5,9 kilomeetrit lõuna pool Kirtimais.
Tallinnast lendas Vilniuse lennujaama Estonian Air (1991–2015), selle lennutegevuse lõpetamisest saati Nordica. Samuti alustas 2016. aasta kevadest liini teenindamist airBaltic
25. Novembril 2024 kukkus enne maandumist alla teadmata põhjusel DHLi kaubalennuk.
Suhkrutoos

Suhkrutoos on suhkru hoidmiseks ja serveerimiseks mõeldud väike nõu. Suhkrutoos on tavaliselt tee- või kohviserviisi lahutamatu osa.
Himmiste paemurd

Himmiste paemurd (ka: "Himmiste murd, Himmiste-Kuigi murd") on endine paemurd ja ühtlasi ka paljand Saare maakonnas Lümanda vallas Himmiste külas. Paljand on arvele võetud ürglooduse objektina.
Paljandis on näha Paadla lademe kihte. Paemurd on Himmiste kihtide stratotüüp. 
Paemurd on vana ja kinnikasvav. Aluskorra kivimid paljandusid aastal 2015 vaid 4 meetri ulatuses. Ülemised 12 cm moodustab hall porsunud lubjakivi, selle all on savikas vahekiht, mille all on hall muguljas lubjakivi. Selle all on kollakashall massiivne dolomiit. Aastal 2015 oli see kõige aluumine paljanduv kivim, ent varem on paljandunud ka selle all olev hall massiivne dolomiit.
Holstre mäed

Holstre mäed (ka Laki mäed) on kaitsealune mõhnastik Sakala kõrgustiku idaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Holstre küla kirdeosas.
Pinnavorm kujutab endast künkliku pinnaga liustikutekkelist suurvormi, mis koosneb arvatavasti moreenist. Holstre mägede pindala on umbes 1,3 km², absoluutne kõrgus 120 m ja suhteline kõrgus 30 m (Pirmastu oru poolt mõõdetuna kuni 40 m). Mägede jalamilt saab alguse Verilaske oja.
Pinnavorm on arvele võetud ürglooduse objektina. Mõhnastikku hõlmab Loodi looduspargi 1,51 km² suurune Holstre mägede sihtkaitsevöönd.
Hundikuristiku paljand

Hundikuristiku paljand on paljand Tallinnas Kadriorus Hundikuristiku joastiku langemiskohal. Paljand on arvele võetud ürglooduse objektina.
Hõbeallika koobas

Hõbeallika koobas on koobas Ida-Viru maakonnas Jõhvi vallas. Koobas koos sealse Hõbeallikaga on arvele võetud ürglooduse objektidena.
Koobas paikneb liivakivipaljandi allosas. Koopa pikkus on 6 m, ava laius 1,7 m ja kõrgus 1,4 m. Koopa tagaosa kaljulõhedest voolab välja Hõbeallikas.
Härma kurisu

Härma kurisu on kurisu Harju maakonnas Raasiku vallas. Kurisu on arvele võetud ürglooduse objektina.
Kurisu pikkus on 30 m, laius 25 m ja sügavus 2,5 m.
Wiesław Rudkowski

Wiesław Ksawery Rudkowski (17. novembril 1946 Łódź – 14. veebruaril 2016 Varssavi) oli Poola poksija.
Ta oli kokku kümnekordne Poola meister – II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1966. aastal ning I keskkaalus (kuni 71 kg) aastatel 1967–1975. 
Ta sai I keskkaalus (kuni 71 kg) 1972. aasta Müncheni olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Dieter Kottyschile (Lääne-Saksamaa). Ta osales II keskkaalus (kuni 75 kg) 1968. aasta México olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 3. ringis hilisemale hõbemedalivõitjale Aleksei Kisseljovile (NSV Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Ta võitis I keskkaalus (kuni 71 kg) 21. Euroopa meistrivõistlustel (Katowice, 1975) kuldmedali ning tuli Euroopa meistriks. Ta sai I keskkaalus (kuni 71 kg) 20. Euroopa meistrivõistlustel (Belgrad, 1973) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Anatoli Klimanovile (NSV Liit). ja 19. Euroopa meistrivõistlustel (Madrid, 1971) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Svetomir Belićile (Jugoslaavia) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 17. Euroopa meistrivõistlustel (Rooma, 1967), kuid kaotas 1. ringis hilisemale hõbemedalivõitjale Manfred Wolkele (Ida-Saksamaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Häda ellujäänuile

"Häda ellujäänuile" ("Woe to Live On") on USA kirjaniku Daniel Woodrelli 1986. aastal ilmunud raamat ühest kahetsusväärseimast episoodist Ameerika Ühendriikide kodusõjas – teismeliste Lõuna sisside ehk Bushwhackers'ite ("võsahulguste") vihasest võitlusest põhjaosariikide föderaalsõdurite, maakaitseväelaste ehk miilitsate ja paramilitaaridega (Jayhawkers) Missouri ja Kansase osariikides. 
Kodusõda, mille puhkemise tingisid orjanduse küsimus ning nii põhja- kui ka lõunaosariiklaste püüd säilitada oma eluviisi ja veendumusi, oli 1862. aastaks muutunud ohjeldamatuks tapatalguks. Missouri osariigi elanikud olid meelsuselt jagunenud kaheks ning naaber ei tundnud enam naabrit.
Põhjaosariiklased panid Missouri elanike seas toime hirmutegusid. Noored mehed, kelle omaksed olid sageli tapetud ja kodu hävitatud, kogunesid metsadesse ning tõmbasid selga punased särgid, et põhjaosariiklastele kätte maksta. Põhja kindral Henry Halleck andis 13. märtsil 1862 välja määruse, mis kuulutas, et Lõuna sisse ei peeta sõjajõuks, vaid bandiitideks, kes tabamise korral eranditult hukatakse. Sama tegid siis sissid ka nende kätte sattunud vastastest vangidega.
Peategelane Jake Roedel (saksapäraselt Jakob Rödel) sooritas alguses teo, mida hiljem kibedasti kahetses.
1863 olid Põhja föderaalsõdurid hakanud vangistama sisside naissoost omakseid ja abikaasasid. Kui naistevanglaks kohandatud alkoholipood 13. augustil 1863 Kansas Citys kokku kukkus (või kukutati?) ning hulk naisi ja tüdrukuid hukkus või raskesti vigastada sai, hiilis Lõuna sisside (võsahulguste) ühendvägi läbi Kansase osariigi Missouri piirilt umbes 70 km, et rünnata Lawrence'i linna, mis oli Põhja paramilitaaride (Jayhawker'ite) tugipunkt. Nad olid oodanud meeletut heitlust Põhja sõjajõududega, kuid Lawrence'is ei hakanud mitte keegi neile vastu. Tapnud linnas umbes kolmsada meest (enamjaolt tsiviilisikud) ja pannud linna põlema, pöördusid võsahulgused peaaegu kaotusteta Missouri osariiki tagasi. Vastuseks laskis kindral Thomas Ewing neli Missouri maakonda elanikest täielikult tühjendada, andes 25. augustil 1863 – neli päeva peale Lawrence'i veretööd välja vastava määruse.
Daniel Woodrell on öelnud, et soovis tunnetada ja mõista, millised asjaolud viisid lõpuks Lawrence'i veretööni. Romaani põnev tegevustik mööda mainitud ajaloolisi sündmusi kulgebki.
Eesti keeles ilmus romaan "Häda ellujäänuile" kirjastuses Jumalikud Ilmutused 2009. aastal. Raamatu tõlkis Kalevi Kvell, kujundas Andres Rõhu.
Teosest on 1999 lavastatud film "Ride with the Devil" (eesti keeles "Kuradiga sadulas" või "Saatanaga sadulas"), mille režissöör on Ang Lee ning peaosades Tobey Maguire, Skeet Ulrich, Jewel Kilcher, Jeffrey Wright, Simon Baker, Jonathan Rhys Meyers.
2013. aasta snuukri maailmameistrivõistlused

2013. aasta snuukri maailmameistrivõistlused ("2013 Betfair World Snooker Championship") on 76. maailmameistrivõistlused snuukris, mis toimusid Inglismaal Sheffieldis 20. aprillist 6. maini 2013.
Võistluspaigaks oli Crucible Theatre, kus maailmameistrivõistlusi on peetud alates 1977. aastast.
Maailmameistritiitlit pidi kaitsma Ronnie O'Sullivan. Finaalis mängisid Barry Hawkins ja Ronnie O'Sullivan. 
Ronnie O'Sullivan võitis finaali 18:12 ja sai viiekordseks maailmameistriks. 
Võitja sai auhinnaks 250 000 naelsterlingit.
Endla Tegova

Endla Tegova (sünninimi Vainula (aastani 1935 Vinter); 26. november 1922 Abula, Mustjala vald, Saaremaa – 16. märts 1987 Kuressaare) oli eesti kirjanik.
Ta sündis töölisperekonnas (tema isa töötas saeveskis). 
Koolitee algas 1930 Pidula Algkoolis, 1936 jätkas ta Pidula Lääne-Saare Kodumajandus-Täienduskoolis. Peagi aga kool likvideeriti ja lõputunnistus jäi tal saamata. 1940 astus Endla Mustjala Mittetäielikku Keskkooli, mille lõpetas 1941. 
1942–1944 õppis ta Mustjala Osalises Põllumajandus-Täienduskoolis. Ka see kool likvideeriti ja diplom jäi saamata. 
1945 sai Tegovast Kuressaare Käsitööstusliku kooli õpilane. Ettenähtud 4-aastase õppeaja läbis tema 3 aastaga, omandades tehnik-tehnoloogi kutse. Kõrghariduse omandas kaugõppe teel Tallinna Pedagoogilises Instituudis (praegu Tallinna Ülikool). 
Seejärel töötas Mustjalas eesti keele ja kirjanduse õpetajana, selle järel jätkas sama tööd Taritus. 
Järgnes töö Kingissepa Töölisnoorte Keskkooli eesti keele ja kirjanduse õpetajana, Kingissepa 8-klassilise Kooli asendusõpetajana ja Kingissepa 1. Keskkooli ilmeka lugemise õpetajana. Kuid suurema osa oma elust on ta töötanud Maakutsekoolis nr 26 (hiljem Kutsekeskkool nr 26, tänapäeval Kuressaare Ametikool), kus ta õpetas ühiskonnaõpetust, esteetilist kasvatust ja ajalugu. 
Muu hulgas õpetas ta näidendeid, deklamatsioone ja tantse. 
Esikromaani asus ta kirjutama aasta enne pensionile jäämist. Ta jõudis lõpetada 4 romaani: "Tunglejad" (sai 1979. aastal romaanivõistlusel ergutusauhinna; ilmus 1980), "Humalaaias" (1982; kutsekooli elust), "Põlvili" (1986) ja "Laulatatud" (1986), pooleli jäi kaks. 
Üks poolelijäänud romaanidest kandis pealkirja "Vähk", teine "Püramiid". Ta kirjutas ka näidendeid, luuletusi ja lühijutte.
Isiklikku.
1957 abiellus Endla Lembit Tegovaga. Neil on poeg Meelis Tegova. 
Endla Tegova suri vähki 16. märtsil 1987.
Ventiil (elektriõpetus)

Ventiil on elektrotehnikas elektronlamp või pooljuhtseadis, mis alaldab vahelduvvoolu, s.t muudab vahelduvvoolu alalisvooluks (ilma vahepealse muundamiseta teist liiki energiaks).
Ventiilid jagunevad tüüritavateks (s.o juhitavateks, reguleeritavateks) ja mittetüüritavateks.Tüüritavatest ventiilidest on tuntuim türistor, mittetüüritavaist pooljuhtdiood. 
Ventiilid on alaldite ja inverterite põhiosad; neid kasutatakse ka sagedusmuundurites ja muudes elektroonikalülitustes.
Manfred Wolke

Manfred Wolke (14. jaanuar 1943; Babelsberg, Potsdam, Brandenburgi liidumaa – 29. mai 2024) oli Ida-Saksamaa poksija.
Wolke oli kokku viiekordne Ida-Saksamaa meister – II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) aastatel 1967–1970 ning I keskkaalus (kuni 71 kg) 1971. aastal.
Wolke võitis II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1976. aasta México olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta osales II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1972. aasta Müncheni olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 3. ringis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Emilio Correale (Kuuba) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Wolke sai II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) hõbemedali 17. Euroopa meistrivõistlustel (Rooma, 1967), kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Bohumil Němečekile (Tšehhoslovakkia) ning 19. Euroopa meistrivõistlustel (Madrid, 1971), kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile János Kajdile (Ungari). Ta osales II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 18. Euroopa meistrivõistlustel (Bukarest, 1969), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Victor Zilbermanile (Rumeenia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Sonningi auhind

Sonningi auhind (taani keeles Sonningprisen) on Taani suurim kultuuriauhind.
Auhinna asutas kirjastaja Carl Johan Sonning ja selle annab välja Sonningi sihtasutus alates 1959. aastast. Auhinna nominente võivad esitada kõik Euroopa ülikoolid, kuid asutaja soovi kohaselt otsustab laureaadi Kopenhaageni Ülikooli juurde moodustatud nõukogu eesotsas rektoriga.
Auhinna rahaline väärtus on miljon Taani krooni. Auhind antakse tavaliselt üle Sonningi sünniaastapäeval, 19. aprillil.
Winston Churchill sai 1950. aastal eriauhinna.
Vladimir Megre

Vladimir Megre (vene keeles Владимир Николаевич Мегре, sünninimi Puzakov; sündinud 23. juulil 1950 praeguses Tšernihivi oblastis Ukrainas) on Ukraina päritolu vene ettevõtja ja kirjanik, 10-osalise raamatutesarja "Venemaa helisevad seedrid" autor. 
2011. aastal sai Vladimir Megre Guzi rahvusvahelise rahupreemia laureaadiks.
Vladimir Megre kanti meie aja saja mõjukaima vaimse juhi nimekirja.
Härma paljand

Härma paljand ehk Ärma paljand on liivakivipaljand Õhne jõe paremal kaldal, Valga maakonna Tõrva vallas.. Paljand on arvele võetud ürglooduse objektina.
Paljandil avanevad Kesk-Devoni ajastu Burtnieki lademe Härma kihistiku liivakivid. Paljand on kuni 7 meetrit kõrge ja 30 meetrit pikk..
Idavere paemurd

Idavere paemurd (ka: "Idavere-Tatruse paemurd, Tatruse kõviku astang, Tatruse paljand") on endine paemurd ja ühtlasi paljand Idavere asula lähedal Tatruse kõviku kirdeosas, halduslikult Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas. Paljand on arvele võetud ürglooduse objektina.
Paemurd on täiesti kinni kasvanud, ent selle madalad augud ja kuhjatised on täheldatavad Tatruse kõviku kirdeosas oleval astangul 100 m laiuses ja 400 m pikkuses lõigus. Aastal 2014 paljandus seal 60 cm ulatuses lubjakivi.
Paljand on Idavere lademe stratotüüp, litostratigraafias aga Tatruse kihistu stratotüüp..
Iganõmme Pakamäe paljand

Iganõmme Pakamäe paljand (ka: "Laukna paljand") on paljand Iganõmme Pakamäel, halduslikult Rapla maakonna Märjamaa vallas. Paljand on arvele võetud ürglooduse objektina.
Paljand asub Läänemere Joldia staadiumi rannaastangul. Paljandil on näha siluri ladestu Raikküla lademe osalist läbilõiget.
Karaski paljand

Karaski paljand (ka: "Ihandu (liivakivi)paljand, Iändu (liivakivi)paljand") on paljand Pärlijõe vasakul kaldal, halduslikult Võru maakonnas Rõuge vallas. Paljand on arvele võetud ürglooduse objektina.
Pärlijõe vasakul kaldal, jõe põrkeserva juures on umbes 20 m kõrgune järsak. Järsaku allosas paljanduvad 15 m pikkusel lõigul Gauja lademe Sietini kihistiku liivakivid.
Plaueni Lutheri kogudus

SELM Plaueni Lutheri kogudus on luterlik kogudus Plauenis. Kogudus kasutab Plaueni Lutheri kirikut.
Kogudus kuulub Plaueni praostkonda.
Koguduse õpetaja on Andreas Gräßer, organist Susanne Häußler.
Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 9.30 Plaueni Lutheri kirikus.
Iru paljand

Iru paljand (ka: "Iru koobastunneli paljand") on paljand Tallinnas Pirita jõe orus. Paljand on arvele võetud ürglooduse objektina.
Paljand asub Peeter Suure merekindluse käikudes (koobastunnelites). Seal paljanduvad Ülgase ja Kallavere kihistu liivakivid ja aleuroliidid.
Jaagarahu murrud

Jaagarahu murrud on endised paemurrud ja ühtlasi paljandid Saare maakonnas Saaremaa vallas. Paljandid on arvele võetud ürglooduse objektina.
Jaagarahu karjääris/Kurevere paemurrus murti kuni I maailmasõjani lubjakivi ning põletati lupja 8-10 lubjaahjus. 1920. aastate keskpaigaks taastus tegevus Jaagarahul, Kurevere karjääris tootis lupja AS Eesti Marmor, mis oli omal ajal Saaremaa suurimaid ettevõtteid. Eesti tuntumad kivimurrud asusid Rummu karjääris Vasalemmas ja Saaremaal.
Töö kivimurdudes oli hooajaline ja kestis aprillist-maist kuni novembri-detsembrini edukaimal 1930. aastal toimus töö paemurrus kahes vahetuses 300-330 töötajaga. AS Eesti Dolomiit eksportis karjäärist saadud hinnalist korall-lubjakivi Euroopasse. 1927. aastal rajati paemurrust saadava paekivi väljavedamiseks Jaagarahu sadam. Sadamat ja karjääri ühendas 4 kilomeetri pikkune kitsarööpmeline raudtee. 1933. aastal läks AS Eesti Marmor pankrotti ning paemurrud võttis üle Eesti-Rootsi segakapitaliga aktsiaselt Calcit. 1940. aastal ettevõte natsionaliseeriti. Pärast teist maailmasõda, 1940. aastate teisel poolel jätkas Saaremaa Tööstuskombinaat paemurdudes lühiajalist tööd, kuid siis aga seiskus lubjakivi kaevandamine täielikult.
Praegu on murrud Jaagarahu järve vee all. Murdudel on näha Jaagarahu lademe Vilsandi kihtide bioherme. Murdudes asub Jaagarahu lademe stratotüüp ja selle Jaagarahu kihistu stratotüüp.
Veest välja jäävas osas paljandub ülemisel 0.8 meetril paksukihiline sinakashall lubjakivi. Selle all on 0.5 meetrit õhukesekihilist dolomiiti, allpool aga rifilise päritoluga lubjakivi, mis on ülevalpool sinakashall, alumises osas aga helehall.