Kaitsemehhanismid

Kaitsemehhanismid on psühholoogias alateadvuslikud käitumismudelid, mis vähendavad potentsiaalselt kahjulikust või vastuvõetamatust olukorrast tekkivat ärevust.
Kaitsemehhanismid võivad põhjustada tervislikke või ebatervislikke tagajärgi sõltuvalt asjaoludest ja sagedusest, millega mehhanisme kasutatakse. Psühhoanalüütilises teoorias on kaitsemehhanismid psühholoogilised strateegiad, mida kasutab mitteteadvustatud meel, et manipuleerida, eitada või moonutada reaalsust selleks, et kaitsta end ärevustunde, vastuvõetamatute impulsside eest ja säilitada ettekujutus endast. Protsessid, mis manipuleerivad, eitavad või moonutavad reaalsust võivad olla: 
Terved inimesed kasutavad elu jooksul erinevaid kaitsemehhanisme. Ego kaitsmine muutub haiguslikuks siis, kui nende mehhanismide püsiv kasutamine toob kaasa ebastabiilse käitumise, mis kahjustab füüsilist või vaimset tervist. Kaitsemehhanismide kasutamist põhjustab vajadus kaitsta oma ego ärevuse või ühiskondliku hukkamõistu eest või pakkuda võimalust põgeneda olukordadest, millega ei suudeta hakkama saada.
Nende mehhanismide hindamiseks on küsimustik "Defense Style Questionnaire" (DSQ-40).
Neljatasandiline klassifikatsioon.
Psühhiaater George Eman Vaillant tutvustas kaitsemehhanismide neljatasandilist klassifikatsiooni:
Tase 1: "psühhootiline".
Selle tasandi mehhanismid, kui nad on domineerivad, on peaaegu alati patoloogilised. Need kuus kaitserefleksi koos võimaldavad ümber korraldada väliseid kogemusi, selleks et kõrvaldada vajadus tegelikkusega toime tulla. Nende mehhanismide järjepidevad kasutajad paistavad teistele kui ebaratsionaalsed või hullumeelsed. Need on "psühhootilised" kaitsemehhanismid, mis esinevad avalikus psühhoosis. Neid leidub ka unenägudes ja lapsepõlves.
Nende hulka kuuluvad:
Tase 2: ebaküps.
Need mehhanismid esinevad sageli täiskasvanutel. Need mehhanismid vähendavad stressi ja ärevust, mida tekitavad ähvardavad inimesed või ebamugav reaalsus. Selliste kaitsemehhanismide liigset kasutamist peetakse sotsiaalselt ebasoovitavaks, kuna need on ebaküpsed, raskesti käsitletavad ja neil puudub side tegelikkusega. Need on nn "ebaküpsed" kaitsemehhanismid ja liigkasutus põhjustab peaaegu alati tõsiseid probleeme ja inimene ei suuda eluga hakkamasaada. Neid kaitsemehhanisme nähakse depressiooni ja isiksushäirete korral. Nende hulka kuuluvad:
Tase 3: neurootiline.
Neid kaitsemehhanisme peetakse neurootilisteks, kuid need on täiskasvanud inimestel väga tavalised. Selliseid kaitsemehhanisme saab kasutada lühiajaliselt, pikama aja jooksul võivad nad põhjustada pikaajalisi probleeme suhetes, töös, tavaelus, kui neid kasutatakse peamise toimetuleku stiilina. Nende hulka kuuluvad:
Tase 4: täiskasvanud.
Emotsionaalselt tervete täiskasvanute kaitsemehhanism, kuigi paljud on neist käitumistest pärinevad ebaküpsest arengutasemest. Neid on aastate jooksul kohandatud, et optimeerida oma edu ühiskonnas ja suhetes. Nende kaitsemehhanismide kasutamine suurendab rõõmu ja kontrollitunnet. Need kaitsemehhanismid aitavad integreerida vastuolulisi emotsioone ja mõtteid, jäädes siiski tõhusaks. Neid, kes neid mehhanisme kasutavad, peetakse tavaliselt vooruslikeks. Täiskasvanud kaitsemehhanismid hõlmavad järgmist:
Täiskasvanud kaitsemehhanisme kutsutakse ka toimetulekumehhanismideks, kuna nendega tegeletakse teadlikult.