Mary Jackson

Mary Jackson (neiupõlvenimi Winston; 9. aprill 1921 – 11. veebruar 2005) oli mustanahaline Ameerika Ühendriikide matemaatik ja kosmoseinsener NASA eelkäijas Riiklikus Aeronautika Nõuandvas Komitees (NACA). Jackson töötas pikka aega Langley Uurimiskeskuses Hamptoni linnas Virginia osariigis. 
Ta alustas segregeeritud West Area Arvutusosakonnas arvutajana. Ta lõpetas Virginia Ülikooli kõrgema inseneriteaduse õppekaval ning 1958. aastal sai temast NASA esimene mustanahaline naisinsener.
NASA-s töötades sai Jackson aru, et ta ei saa ametikõrgendust ilma järelevaataja ametisse asumata. Seetõttu valis ta madalama ametipositsiooni, et saada juhiks nii föderaalses naisteprogrammis, mida juhtis NASA võrdsete võimaluste programmide osakond, kui ka võrdõiguslikkuse programmis ("Affirmative Action"). Juhi rollis propageeris Jackson naiste palkamist ja edutamist NASA teaduse, inseneriteaduse ja matemaatika valdkonnas. Pärast 34 aastat NASA-s tõusis Jackson asutuse kõige kõrgemale võimalikule ametikohale.
Jacksoni elulugu kirjeldatakse 2016. aastal ilmunud teoses "Hidden Figures: The Story of the African American Women Who Helped Win the Space Race". Samal aastal tuli raamatu põhjal välja ka film "Avastamata arvud" ("Hidden Figures"), mille kolmest peategelasest üks on Jackson. 
Isiklikku.
Mary Winston sündis 9. aprillil 1921 Ella (neiupõlvenimi Scott) ja Frank Winstoni peres. Ta kasvas üles Hamptonis Virginia osariigis, kus ta lõpetas segregeeritud Phenixi keskkooli kiitusega.
1942. aastal sai Mary Jackson Hamptoni Ülikoolist bakalaureusekraadi matemaatikas ja füüsikas. Ta kuulus naiskorporatsiooni Alpha Kappa Alpha, mis oli esimene mustanahaliste naiste asutatud korporatsioon mustanahaliste naiste jaoks.
Jackson oli üle 30 aasta Ameerika Ühendriikide gaidide juht. 1970. aastatel aitas ta oma kogukonna mustanahalistel lastel luua väikese versiooni tuulekanalist, et katsetada lennukeid.
Jackson oli abielus ja kahe lapse ema. Ta suri 83-aastaselt 11. veebruaril 2005.
Töö.
Pärast lõpetamist töötas Jackson ühe aasta Marylandi osariigi Calverty maakonna mustanahaliste koolis matemaatikaõpetajana. Tol ajal olid Ameerika Ühendriikide lõunaosas riigikoolid endiselt segregeeritud. Samuti hakkas ta pakkuma eraõpetajateenust keskkooliõpilastele ja üliõpilastele ning tegi seda ka järgnevatel aastatel. 
1943. aastaks oli Jackson tagasi pöördunud Hamptoni linna, kus ta töötas raamatupidajana Riiklikus Katoliiklikus Kogukonnakeskuses. Ta töötas administraatorina Hamptoni Ülikooli terviseosakonnas. Aastal 1951 astus ta ametnikuna tööle Fort Monroe maavägede kindralstaabis.
1951. aastal palkas Jacksoni Riiklik Aeronautika Nõuandev Komitee (NACA), millest sai aastal 1958 Riiklik Aeronautika- ja Kosmosevalitsus (NASA). Ta alustas matemaatikuna Langley Uurimiskeskuses oma kodulinnas Hamptonis ning töötas Dorothy Vaughani järelevalve all segregeeritud West Area arvutusosakonnas.
1953. aastal võttis Jackson vastu pakkumise hakata tööle insener Kazimierz Czarnecki meeskonnas, et töötada välja ülehelikiirusel töötav rõhutunnel. See tuulekanal (1,2 m × 1,2 m; 45 000 kW) genereeris tuult, mis oli peaaegu kaks korda suurem helikiirusest, ning selle abil katsetati kosmosesse saadetavate mudelite vastupidavust rõhule. Czarnecki ärgitas Jacksonit lisaõpingutele, et ta saaks inseneriks. Selleks oli tal vaja ülikoolikraadi matemaatikas ja füüsikas Virginia Ülikoolist, mis pakkus ööõpinguid ainult valgenahalise õpilaskonnaga Hamptoni Keskkoolis. Jackson võitles Hamptoni linnakohtus välja õiguse õpingutel osaleda. Pärast õpingute lõpetamist edutati ta aastal 1958 kosmoseinseneriks ning ta sai NASA esimeseks mustanahaliseks naisinseneriks. Ta analüüsis tuuletunnelite ja õhusõidukite lennukatsetustest saadud andmeid Langley allahelikiiruse ja ligihelikiiruse aerodünaamika osakonna teoreetilise aerodünaamika harus. Tema eesmärk oli uurida õhu liikumist, sealhulgas telgsurve- ja tõmbejõude, et teha Ameerika Ühendriikide lennukeid paremaks.
Jackson töötas insenerina mitmes NASA osakonnas: survejõudude uuringute, üleüldiste uuringute, kiiraerodünaamika ning allahelikiiruse ja ligihelikiiruse aerodünaamika osakonnas. Kokku kirjutas ta autori või kaasautorina 12 NACA ja NASA teadustööd. Tema eesmärk oli aidata naistel ja teistel vähemusgruppidel ametiredelil ülespoole liikuda, ning ta andis neile edutamisalast nõu, sealhulgas seda, kuidas ja mida õppida.
Pärast 34 aastat NASA-s oli Jackson tõusnud asutuse kõige kõrgemale võimalikule inseneeriapositsioonile. Ta valis kehvema ametikoha, et töötada spetsialistina võrdsete võimaluste osakonnas. Olles lõpetanud koolituse NASA peakorteris, naasis ta Langley Uurimiskeskusse. Jackson töötas selle nimel, et muuta naiste ja teiste vähemuste positsiooni teadusvaldkondades, tuua nende saavutusi esile ning pakkuda neile töökohti. Ta töötas nii võrdsete võimaluste programmi osakonna föderaalse naisteprogrammi kui ka võrdõiguslikkuse programmi juhina. Ta töötas NASA-s aastani 1985 ehk pensionile minekuni.
Pärand.
2016. aasta filmis "Hidden Figures: The Story of the African American Women Who Helped Win the Space Race" käsitletakse kolme mustanahalise naisteadlase Mary Jacksoni, Katherine Johnsoni ja Dorothy Vaughani karjääri NASA-s ja nende panust Mercury programmis, mille keskmes oli kosmosealane võidurelvastumine külma sõja ajal Nõukogude Venemaa ja Ameerika Ühendriikide vahel. Film põhineb Margot Lee Shetterly samanimelisel teosel. Jacksoni osatäitja filmis on Janelle Monáe.