tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Steve Ballmer

Steven Anthony Ballmer (sündinud 24. märtsil 1956) on USA ärimees ja investor, miljardär, 2000. aasta jaanuarist 2014. aasta veebruarini Microsofti tegevjuht, kuni 19. augustini 2014 kuulus ta Microsofti juhatusse.
Elulugu.
Ta kasvas üles Detroiti lähedal Michigani osariigis. Tema isa Frederick Ballmer töötas juhtival kohal Ford Motorsis. Tema isa emigreerus Ameerika Ühendriikidesse Šveitsist 23-aastaselt. Ema oli Ameerika juuditar, kelle vanemad sündisid Pinskis (praeguses Valgevenes). 1973. aastal lõpetas Ballmer Detroit Country Day Schooli. Ta lõpetas Harvardi Ülikooli bakalaureuse kraadiga majanduses ja matemaatikas. Ta juhendas kolledži ajal jalgpallimeeskonda, töötas ajalehtedes Harvard Crimson ja Harvard Advocate ning ülikooli raamatupoes, elas lähestikku Bill Gatesiga. Pärast ülikooli lõpetamist töötas kaks aastat Procter &amp; Gamble'is tootejuhi assistandina, enne Microsofti astus Stanfordi Graduate School of Businessisse, aga jättis selle 1980. aastal Gatesi soovitusel pooleli.
Karjäär Microsoftis.
Steve Ballmer läks Microsofti tööle 11. juunil 1980. Hiljem sai ta Bill Gatesi järeltulijaks tegevjuhina. 
Ballmer on kõige kauem Microsoftis tööl olnud isik pärast Bill Gatesi. Ta on töötanud Microsoftis erinevates ametites: näiteks operatsioonisüsteemide arendamisel, ettevõtte igapäevase töö juhtimisel, tegelenud turustamise ja tugiteenustega. 
Juulis 1998 määrati ta firma presidendiks, kuna Gates tahtis pühenduda tulevikustrateegiate väljatöötamisele. 13. jaanuaril 2000 asus ta Bill Gatesi kohale, kuna viimane astus tagasi. Tegevjuhina olid tema käsutada ettevõtte rahaasjad. 
"Tehnilise visiooni" kontroll jäi siiski Bill Gatesi pärusmaaks. 2003. aastal müüs Ballmer 8,3% oma aktsiatest, jättes endale firmas 4% osaluse. Samal aastal vahetas Ballmer välja ka töötajate aktsiaoptsioonide programmi, mis aitas kauaaegsetel töötajatel miljonärideks saada.
Ballmer avaliku elu tegelasena.
Ballmer on veidriku kuulsuse saanud eelkõige oma tantsuga "Dance Monkeyboy" Microsofti töötajate koosolekul.
Isiklikku.
Ballmer on abielus Connie Snyderiga, kes töötas Microsofti avalike suhete agentuuris. Stevenil on kaks poega ja tütar.
Irina Baleva-Stüf

Irina Baleva-Stüf (sündinud Tallinnas) on Eesti tekstiilikunstnik, elab ja töötab Tallinnas. Viljeleb peamiselt batikatehnikat.
Näitused.
Alates aastast 1999 on Irina Baleva osalenud grupinäitustel ja teinud isikunäitusi Eestis, Soomes ja Saksamaal rohkem kui 20 korral.
Luteiin

Luteiin (sõnast "luteus" 'reseedaga värvitud, oranžkollane') ehk ksantofüll ehk toiduvärvina E 161b on kollakasoranž taimepigment, mis kuulub karotenoidide hulka.
Luteiini sisaldub koos klorofülliga seemnetaimede, sõnajalgtaimede ja paljude vetikate kõigis rohelistes osades. Luteiin on beetakaroteeni kõrval kõige levinum karotenoid. 
Luteiini molekulivalem on C40H56O2.
Luteiin ehk ksantofüll on ksantofüllide klassi nimiaine. 
Leidumine.
Luteiin on looduses väga levinud ksantofüll. See esineb alati koos zeaksantiiniga.
Palju luteiini sisaldavad tumedad lehtköögiviljad (näiteks kähar lehtkapsas kuni 0,25 mg/g värskes kaalus, spinat kuni 0,12 mg/g). Peiulille õielehtedes on luteiini kuni 8,5 mg/g ning neid kasutatakse luteiini tööstuslikuks tootmiseks. 
Loomsetes organismides esineb luteiin näiteks rebus. Silma kollatähnis esinevad luteiin ja zeaksantiin ainsate karotenoididena.
Saamine ja valmistamine.
Luteiini biosünteesi lähteaine on alfakaroteen, mille mõlemat jonooniringi spetsiifilised hüdroksülaasid hüdroksüleerivad. See biosüntees, nagu ka alfakaroteeni biosüntees, leiab aset ainult taimedes. 
Tööstuslikult saadakse luteiini sisaldavate taimeosade, eriti peiulille õielehtede ekstaheerimisel.
Omadused.
Luteiin moodustab oranžkollaseid oksüdatsiooni- ja kuumustundlikke kristalle. 
Kasutamine.
Luteiini kasutatakse toiduvärvina (E161b) ning söödalisaainena kodulindudele rebu kollaseks värvimiseks. 
Peale selle kasutatakse teda ravimite toimeainena kollatähni degeneratsiooni raviks; toimeviis on siiski ebaselge. Uusimad uuringud näitasid, et luteiini manustamine ka veel kõrges eas võib kollatähni degeneratsiooni ära hoida või leevendada. Nende leidude kontrollimiseks alustati 2008 uuringut AREDS II. 
Aastal 2010 näitas Wisconsin-Madisoni Ülikoolis tehtud 1800 naise uuring, et luteiini ja C-vitamiini manustamise abil saab naistel kae riski alandada.
Riskid.
Uuring VITAL.
Uuring VITAL ("VITamins And Lifestyle") oli aastatel 2000–2002 Washingtoni osariigis 77 000 uuritavaga kohordiuuring. Selle eesmärk oli avastada vitamiinide ja teiste toidulisandite manustamise seos võimaliku suurema vähiriskiga. Ühe tulemusena tehti kindlaks et aastaid kestev luteiini manustamine seondub naistel suurema kopsuvähi riskiga. Hoolimata uuritavate suurest arvust oli luteiini tarvitajate arv aga võib-olla liiga väike, et olla statistiliselt oluline.
Bioloogiline tähtsus.
Luteiin on kloroplastide fotosüsteemide koostisosa. Ta tõhustab energia kasutamist ja avaldab kaitsvat toimet. Peale selle on ta õielehtedes ja viljades meelitusvärv. Inimesel on luteiin koos zeaksantiiniga hädavajalik nägemisel.
Laevamast

Mast ehk laevamast on laevale või muule veesõidukile tugevalt kinnitatud ja märgatavalt ülespoole välja ulatuv vertikaalne detail: latt, post või torn.
Mastidest üldiselt.
Mastide külge kinnitatakse laeva navigatsioonituled ja päevamärgid, losspoomid, antennid, prožektorid, vaatlusplatvormid, radarid ja muud vajalikud seadmed.
Purjelaeva mast või mastid on oluline osa taglasest.
Mast asetseb tavaliselt laeva sümmeetriatasandis ja on tavaliselt kas vertikaalne või veidi laeva ahtri poole (tahapoole) kallutatud. Suuremat masti hoiavad külgedelt vandid ja pikisuunas taagid. Mastid võivad olla ka kõrvuti-kahepostilised ülevalt ühendatuna (n-ö vene tähe П kujulised) ehk portaalmastid.
Mastid valmistatakse kas metallist või vanemate laevade puhul puidust, harvem ka kunstmaterjalidest.
Signaalmast.
Laevadel, kaatritel ja paatidel reeglina kas roolikambri katusel, selle ees või taga asuvat üksikut masti, kus asuvad navigatsiooniks vajalikud abivahendid ja lipuvallid, nimetatakse signaalmastiks. Masti all silla juures asuvat tekki nimetatakse vastavalt signaaltekiks.
Mast purjelaeval.
Purjelaeva mast on purjelaeva taglase pleestiku kandev osa. Traditsioonilisel purjelaeval koosneb mast alamastist ehk põhimastist ja tengist-pikendusest, raapurjestusega mast ka kahest või enamast tengist. Alamast toetub mastikannaga kilsonile läbides tekki mastiava kaudu. Alamasti ülaosas asuvad marss-saaling ja eisenkopp. Marss-saalingule toetub marssteng ja läbib eisenkoppi.
Suure purjelaeva terastorust masti, millel on alamast ja teng ühest tükist nimetatakse paalmastiks. Eestpoolt toestavad masti taagid, külgedelt vandid ja tengvandid. Pooltagant toestavad masti parduunid. 
Masti nimetus tuleneb purjelaeva tüübist ja masti asukohast laeval, mis on neljamastilisel täislaevalalates alates vöörist fokkmast, grootmast, besaanmast, dziggermast. Vastavalt masti nimetusele nimetatakse ka tengid – fokkmarssteng (formarssteng), fokkpraamteng jne.
Jaak Prints

Jaak Prints (2003. aastani Jaak Teppart; sündinud 7. mail 1981 Tallinnas) on eesti teatri- ja sporditegelane ning teatriõppejõud.
2024. aasta sügisest on ta Von Krahli Teatri tegevjuht.
Haridus.
Ta on lõpetanud 1999. aastal Tallinna Inglise Kolledži ja õppinud lühikest aega Tartu Ülikoolis eesti filoloogiat. 2000. aastast õppis ta Eesti Muusikaakadeemia Kõrgemas Lavakunstikoolis (Ingo Normeti juhendataval kursusel), mille lõpetas 2004. aastal (21. lend).
Aastatel 2013–2014 täiendas ta end Peterburi Riiklikus Teatriakadeemias Lev Erenburgi käe all. Soovis seal spetsialiseeruda lavastajaõppele, kuid seda eriala ei avatud ja ta õppis lühikest aega näitleja erialal.
Töökäik.
Aastatel 2004–2005 töötas Prints näitlejana teatris Vanemuine ja 2005–2012 teatris NO99.
Sel perioodil mängis ta ka mitmes filmis ja telesarjas; üks tema tuntumaid rolle oli sotsiaalse sidususe ministri nõunik ETV telesarjas "Riigimehed" (2010). Ta oli teatri NO99 vaimukate videoloengute sarja "Valimiskool" esitaja (2010) ja telesarja "Tähed jääl" (2012, Kanal 2) kaassaatejuht.
Aastatel 2013–2016 võttis Prints igapäevasest teatritööst puhkust, et keskenduda poliitilise monolavastuse "Kodumaa karjed" (2015, NO99) ettevalmistamisele ja esitamisele, millest sai üks tema jõulisemaid näitlejatöid, ning töötas Tallinna jalgpalliklubi FC Flora tegevjuhina. 2015. aastal mängis ta ka külalisnäitlejana Hamburgi Thalia teatris.
Jaak Prints õpetas aastatel 2004–2005 Tartu Ülikooli tõlkekeskuses avalikku esinemist ja alates 2005. aastast Nukuteatri Noortestuudios näitekunsti.
Aastatel 2018–2021 juhatas ta peakoordinaatorina Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli. 2020–2024 oli ta koos Külli Teetammega lavakunstikooli 31. lennu juhendaja ja õpetas vanemlektorina näitlejatööd.
21. septembril 2017 Riigikogus toimunud arutelul "Eesti demokraatia ohud ja väljakutsed", kus kaasettekandjad olid Euroopa Parlamendi liige professor Marju Lauristin ja Riigikogu liige Toomas Jürgenstein, pidas näitleja Jaak Prints tähelepanuväärse kõne "Me ei pea kartma".
Ta on olnud järgmiste tähtürituste lavastaja:
2024. aasta sügisest on ta Von Krahli Teatri tegevjuht. Ühtlasi on ta alates 2023. aastast Eesti Draamateatri rollilepinguga näitleja.
Isiklikku.
Jaak Printsi vanemad on näitlejad Sulev Teppart ja Anu Lamp. Ka tema noorem vend Tõnn Lamp on näitleja.
Bermuudakuunar

Bermuudakuunar on bermuudataglasega kuunar.
Kirjeldus.
See on kahe või kolme pika, sageli tengideta, mastiga purjelaev, millel on kõrged kolmnurksed pikipurjed egk bermuudapurjed. Bermuudapuri kinnitub eesmise liigiga (nn mastiliigiga) masti tagaküljele, alumise liigiga (poomiliigiga) poomi külge. Seda tüüpi purjelaev sai oma nimetuse Bermuda saarte järgi, kus neid kasutati juba 1800. aasta paiku. Mõnesid neist kutsuti inglise keeles "Bermuda sloop" ('Bermuda luup'), kuigi tegemist oli pikipurjestusega (kahvelpuri) taglasega kuunaritega.
Seda tüüpi purjekad kui suuremad võidusõidu- või lõbusõidujahid olid kasutusel Lääne-India saarestiku vahelistes vetes kahe maailmasõja vahel. Nüüdisaegsed jahid on saanud oma purjestuse seda tüüpi laevadelt. Bermuuda purjestus lubab võrreldes kahvelpurjestusega enam tihttuules purjetada ja nõuab vähem mehi teeninduseks.
Tiit Ojasoo

Tiit Ojasoo (sündinud 28. augustil 1977 Pärnus) on eesti teatrilavastaja ja näitleja, lavakunsti professor Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias.
Ta asutas Teater NO99 ja oli kuni 2016. aastani selle direktor ja kunstiline juht.
Elukäik.
Ta on sündinud matemaatikaõpetajast isa ja lasteaiakasvatajast ema lapsena. Kooliajal mängis Laanemetsa kooliteatris. Pärast Pärnu Koidula Gümnaasiumi lõpetamist 1995. aastal õppis Tartu Ülikoolis ühe aasta klassikalist filoloogiat.
1996. aastal astus ta Eesti Muusikaakadeemia Kõrgemasse Lavakunstikooli (19. lend), kus õppis Ingo Normeti juhendataval kursusel. Lõpetas lavakunstikooli XIX lennu lavastajana 2000. aastal.
Töötas lavastajana Eesti Draamateatris ja 2004–2005 Vanalinnastuudio direktorina. 2005. aastal asutas ta Teater NO99 ja oli kuni 2016. aastani selle direktor ja kunstiline juht. Lavastanud mitu lavatükki ka Tartus Vanemuises.
Füüsiline vägivallatsemine teatri NO99 juures.
Jaanuaris 2016 tarvitas Tiit Ojasoo naisnäitleja suhtes vägivalda ja helistas siis ise politseisse. Politsei alustas Ojasoo suhtes kriminaalasja, mis lõpetati poolte soovil aprillis lepitusmenetlusega. Juhtumi avalikustas sama aasta juunis Eesti Päevaleht. Ojasoo palus juhtunu pärast avalikult vabandust ja kahetses eksimust.
15. juunil esitasid kümme riigikogu liiget kultuuriminister Indrek Saarele ja Teater NO99 nõukogule ühisavalduse, milles nõudsid Ojasoo taandamist NO99 teatrijuhi kohalt. Saar ütles avalikus vastuses, et vägivald ei ole tolereeritav ja palus kokku kutsuda teatri nõukogu erakorraline koosolek. 16. juunil teatas Ojasoo tagasiastumisest. Samal päeval ilmus meedias kõikide NO99 näitlejate avalik kiri, milles öeldi, et Ojasoo taandumiseni viis poliitiline surve ja nad on selle suhtes kriitilised. Samas mõistsid allakirjutanud hukka igasuguse vägivalla. Kannatanu ütles Eesti Päevalehele, et soovib rahus oma eluga edasi minna ja pidas vajalikuks Ojasoole teine võimalus anda.
On avaldatud arvamust, et isiklikuks muutunud rünne Ojasoo vastu murdis tema loometahte ja -valmiduse ning viis seekaudu teater NO99 sulgemiseni.
104 kiri.
16. jaanuaril 2018 saatsid 104 allakirjutanut president Kaljulaidile avaliku kirja, milles tauniti Tiit Ojasoo kaasamist Eesti Vabariigi 100. aastapäeva vastuvõtu kunstilise programmi loomisse. President vastas kirjale sotsiaalmeedias, kirjutades, et Tiit Ojasoo kaasamine ei tähenda vägivalla heakskiitmist, aga kõneleb ühiskondliku andeksandmise võimalusest.
Isiklikku.
Tema elukaaslane on teatri- ja videokunstnik Ene-Liis Semper. Neil on tütar ja poeg.
Harilik taralõng

Harilik taralõng ("Lycium barbarum") on maavitsaliste sugukonda taralõnga perekonda kuuluv põõsas.
Nimi.
Esimesena kirjeldas harilikku taralõnga teaduslikult šoti botaanik Philip Miller. Ta andis sellele ladinakeelse nime "Lycium" Lõuna-Anatoolias asuva Lüükia maakonna järgi. Harilik taralõng oli esimene oma perekonnast kirjeldatud liik.
Kirjeldus.
Taim kasvab 1–3 meetri kõrguseks. Harilikul taralõngal on süstjad või ovaalsed lehed, mis paiknevad võrsel vahelduvalt või kahe-kolmekaupa. Lehed on 7 cm pikad ja 3,5 cm laiad ning tömbi või ümmarguse tipuga.
Õied on lillakad ja kasvavad ühe- kuni kolmekaupa. Tupplehed moodustavad kellukakujulise või toruja õietupe. Selle otsast paistavad 5 lühikese kolmnurkse hõlmaga õielehte. Õis on 9–14 mm lai. Tolmukatel on tolmukaniit pikem kui tolmukapea. Kui tolmukas saavad tolmuterad küpseks, siis avaneb tolmukapea pikisuunas ise. Harilik taralõng õitseb juunist septembrini ja vili valmib augustist oktoobrini, aga see oleneb kasvukoha pikkus- ja laiuskraadist ning kliimast.
Vili on 1–2 cm läbimõõduga ere oranžikaspunane ümmargune mari. Seemnete arv marjas oleneb marja suurusest ja sordist, aga üldjuhul on marja sees 10–60 tibatillukest kollakaspunast seemet.
Levila.
Harilik taralõng pärineb arvatavasti Kagu-Euroopa ja Kagu-Aasia vaheliselt alalt ning on levinud paljudesse maailma piirkondadesse.
Kasvatamine.
Suurbritanniasse tõi esimesena hariliku taralõnga Argylli hertsog Archibald Campbell 1730. aastatel, kes hakkas seda Londonis kasvatama. Harilik taralõng kasvas hästi ja sai ruttu levinud hekitaimeks, kusjuures paljud linnud õppisid kiiresti selle silmatorkavaid marju sööma.
Kasutamine.
Hariliku taralõnga lähedast sugulast hiina taralõnga ("Lycium chinense") on Hiinas ammusest ajast kasutatud ravimtaimena.
Hariliku taralõnga viljaliha sisaldab 31 massiprotsenti polüsahhariide. Beetakaroteeni sisaldub 100 g kuivatatud viljades 7 mg. Zeaksantiinisisalduse osas lähevad allikad väga lahku, andes 100 g kuivatatud viljade zeaksantiinisisalduseks 2,4–200 mg. Umbes kolmveerand taralõngamarjades olevatest karoteenidest moodustab zeaksantiin.
21. sajandi alguses sai harilik taralõng oma antioksüdantide sisalduse ja suure toiteväärtuse tõttu populaarseks tervisetoitude ja toidulisandite turul. Müüakse nii kuivatatud marju, mahla kui ka taimeekstrakte. Marju turustatakse muuhulgas goji marjade nime all.
Hariliku taralõnga marju müüakse tavaliselt kuivatatuna väikestes pakkides ja lahtistes kastides. Traditsiooniliselt neid keedetakse enne söömist, kuid viimasel ajal on leiutatud palju retsepte, mida kasutades hariliku taralõnga marju toiduks valmistada: nii kana- kui sealihaga, nii juurviljade kui teiste taimedega, jookidest tee, õlle ja isegi veini koosseisus.
Mast

Mast on sõna, mis on kasutusel erinevatel elualadel erinevates tähenduses.
A-mast (laevandus)

A-mast on üks esimesi algelisi laevamasti tüüpe, mida on kerge toestada, ning mis on võimelised kandma raskest materjalist purje.
John McCain

John Sidney McCain III (29. august 1936 Coco Solo õhujõudude baas, Panama kanali tsoon – 25. august 2018) oli Ameerika Ühendriikide poliitik, Arizona osariigi senaator. Ta oli Vabariikliku Partei presidendikandidaat 2008. aasta presidendivalimistel, kuid kaotas valimised Barack Obamale.
McCain oli endine merelennuväelane, kes langes Vietnami sõjas 1967. aastal vangi, kui ta lennuk alla tulistati. Ta sai raskelt vigastada. Vangistuses pidi ta taluma piinamist, mis põhjustas talle püsivaid kehavigastusi. 1973. aastal ta vabastati. 1981. aastal läks ta kapteni auastmes erru. Teenistuse jooksul pälvis ta autasud "Silver Star", "Bronze Star", "Legion of Merit", "Purple Heart" ja "Distinguished Flying Cross". 
Üleriigilises poliitikas osales ta alates 1982. aastast, mil ta valiti Arizona osariigi esindajana Ameerika Ühendriikide Kongressi Esindajatekotta. Alates 1987. aastast oli ta Arizona senaator Ameerika Ühendriikide Kongressi ülemkojas ehk senatis.
Kuigi ta oli Vabariikliku Partei liige, oli ta tuntud oma muutlike vaadete poolest ning on sageli oma poliitilise karjääri kestel senatis teinud koostööd Demokraatliku Partei senaatoritega, kartmata minna vastuollu Vabariikliku Partei ametliku poliitilise joonega.
Esimest korda pürgis ta Vabariikliku Partei presidendikandidaadiks 2000. aasta presidendivalimiste eelvalimiskoosolekutel. Ta kaotas superteisipäeval 7. märtsil 2000 eelvalimised üheksas osariigis ja loobus kaks päeva hiljem edasisest kandideerimisest, tunnistades George W. Bushi paremust.
2008. aasta presidendivalimised.
Vabariikliku Partei eelvalimistel 2008. aasta presidendivalimiste kandidaadi selgitamiseks saavutas McCain superteisipäeval valimisvõidu suurimates osariikides ja tõusis pärast seda, kui peamine vastaskandidaat Mitt Romney 6. veebruaril kandidatuuri taandas, oma partei tõenäoliseimaks esindajaks. Lõplikult kindlustas ta oma positsiooni 4. märtsil valimisvõiduga Ohio, Rhode Islandi, Texase ja Vermonti osariigis ning viimase tõsisema parteisisese konkurendi Mike Huckabee taandumisega valimisvõitlusest.
Vabariiklik Partei kinnitas John McCaini oma ametlikuks presidendikandidaadiks 1. kuni 4. septembrini toimunud kongressil. Tema asepresidendikandidaadiks kinnitati Alaska kuberner Sarah Palin.
4. novembril toimunud presidendivalimistel võitis McCain 173 kohta, Barack Obama aga 365 kohta valijameeste kogus. McCaini kasuks anti 46% valijate häälte üldarvust.
Veendumused ja seisukohad.
Süüria kodusõda.
John McCain pooldas Süüria mässuliste relvastamist. 2013. aasta mai lõpus külastas senaator Süüriat ja kohtus mässuliste liidritega (27. mai 2013). McCain pooldas 2018. aasta aprilli õhurünnakuid Süüria vastu, kuid ei pidanud neid kaugeltki piisavaks, et võidelda "õela Venemaa ja Iraani mõju vastu regioonis".
Suhtumine Venemaasse.
McCain oli tuntud kui Venemaa ja president Putini järeleandmatu kriitik. Ta leidis, et Putin on suurem oht rahvusvahelisele julgeolekule kui ISIS.
President Trumpi kriitika.
McCain oli president Trumpi terav kriitik.
Mälestuse jäädvustamine.
2019. aastal nimetati John MccCaini järgi tänav Kiievis.
2022. aastal nimetati tema järgi tänavad Ukrainas Vinnõtsjas, Krõvõi Rihis ja Sumõs.
Lorenzo de' Medici (täpsustus)

Lorenzo de' Medici nime all on tuntud mitu isikut:
Riho Sibul

Riho Sibul (26. juuni 1958 – 20. november 2022) oli eesti kitarrist, laulja ja helilooja. 
Ta õppis muusikaklassis ja aastail 1976–1977 Tallinna Pedagoogilises Instituudis. 
Riho Sibul oli mitmekülgne helilooja, ta on loonud muusikat "rock'n'roll"'ist bluusini ja lüürilistest ballaadidest ("Kuulaps") filmimuusikani. Ta on oma eeskujudena nimetanud Jimi Hendrixit, Jeff Becki, Wayne Krantzi ja Bill Friselli. Kui varasematel aastatel piirdus ta vaid pillimänguga, siis Ultima Thules alustas ta oma lauljateed.
Sibul kuulus 1980. aastatel kirjandusrühmitusse Närbujad. 
Tegevus ansamblites.
Kooliaastatel laulis ta ansamblis Welled. Riho Sibula kui kutselise muusiku tegevus algas 1976. aastal Gunnar Grapsi Magnetic Bandis, sellele järgnesid ansambel Haak, Propeller (millele sai 1980. aastal saatuslikuks kurikuulus jalgpalliskandaal Kadrioru staadionil), In Spe, Kaseke ja E=mc². 
Ta andis oma panuse Eesti muusikalukku ka sellistes muusikakooslustes nagu Tõnis Mägi ja Music Seif, Jaak Joala ja Lainer, VSP Projekt ehk instrumentaalansambel Vaigla-Sibul-Põder, Kobrin Blues Band, ansambel Was ist das? Das ist V. A. S, MATS kvartett, ansambel Juhan. Tema kui silmapaistva muusiku karjääris oli eriline koht ansamblil Ultima Thule, mille esikitarrist oli Sibul kuni surmani.
Aeg-ajalt astus Riho Sibul üles ka lauljana, näiteks koos Estonian Dream Big Bandiga.
Mälestuse jäädvustamine.
2023. aastal loodi Sibula mälestuse hoidmiseks mittetulundusühing (MTÜ) Kuukitarr.
31. mail 2023 müüdi heategevusoksjonil Riho Sibula elektrikitarri Suhr P1988 Pro Series. Pilli alghind oli 6500 eurot, aga oksjonil müüdi see maha 20 100 euroga. Saadud raha kasutatakse Riho Sibula muuseumi rajamiseks – sinna soovitakse koondada legendaarse muusiku vaimne pärand.
Diskograafia.
Sibula sooloplaatidele on iseloomulik põhjamaine kargus ja melanhoolia.
Super Bowl

Super Bowl on Ameerika jalgpalli liiga NFLi finaalmäng.
Vjatšeslav Vedenin

Vjatšeslav Petrovitš Vedenin (Вячеслав Петрович Веденин; 1. oktoober 1941 Sloboda, Dubna rajoon, Tula oblast – 23. oktoober 2021) oli Nõukogude Liidu suusataja, kahekordne olümpiavõitja (1980) ja neljakordne maailmameister.
1968. aasta olümpiamängudel Grenoble'is sai Vedenin 50 km sõidus hõbemedali. 1970. aasta maailmameistrivõistlustel Tatrates tuli ta maailmameistriks 30 km distantsil ja NSV Liidu meeskonnas teatesõidus ning võitis hõbemedali 50 km distantsil. 1972. aasta OM-il Sapporos võitis Vedenin jälle 30 km ja teatesõidus kuldmedali. 30 kilomeetri võiduga OM-il oli Vedenin Nõukogude Liidu meessportlaste seas esimene olümpiavõitja individuaaldistantsil.
Park City

Park City on linn Ameerika Ühendriikides Utah' osariigis, 48 km Salt Lake Cityst ida pool. Park City on Summiti maakonna suurim linn ning see kuulub Salt Lake City linnastusse.
Park City asutati pärast rikkalike kulla, hõbeda ja plii leiukohtade avastamist 1870. aastal. See on üks väheseid linnu Utah's, mille rajajateks pole olnud mormoonid, mistõttu on selles linnas alati elu keenud ja lugematud kõrtsid on serveerinud alkohoolseid jooke. Kaevandusi tabasid aga nii üleujutused kui ka tulekahjud, ning 20. sajandi alguses linna elu soikus. 1950. aastatel hakkas Park City suusakuurordina kuulsust koguma ning alates 1970. aastatest on linna populaarsus plahvatuslikult kasvanud.
Park City on oluline suusakuurort ja turismimagnet, linnas viibivate turistide arv ületab märgatavalt elanike arvu. Park City on üks USA rikkamaid linnu. Elanike hulgas on palju Euroopa immigrante.
Linn asub 2134 meetri kõrgusel merepinnast.
Park City oli üks Salt Lake City olümpiamängude korralduspaikadest. Linn on ka mäesuusatamise maailma karikasarja etappide võõrustaja.
Park City on tuntud ka kui Sundance'i filmifestivali toimumiskoht ning Ameerika Ühendriikide suusakoondise resideerimispaik. Linnas asub muuhulgas suusatootja Rossignol peakontor. Park Citys on palju luksuspoode ning eksklusiivseid klubisid ja restorane. Linna läheduses paiknevad suusanõlvad, golfiväljakud ja matkarajad.
Nina Šatskaja

Nina Arkadjevna Šatskaja (Нина Аркадьевна Шацкая; sündinud 22. aprillil 1970 Rõbinskis) on vene romansi- ja džässilaulja.
Nina Šatskaja (näitleja)

Nina Šatskaja (Нина Сергеевна Шацкая; 16. märts 1940 Moskva – 23. mai 2021 Moskva) oli vene näitleja. 
1963. aastal lõpetas ta Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi.
Ta töötas Taganka teatris ning mängis filmides. 
Ta oli kõigepealt abielus Valeri Zolotuhhiniga, kellega sündis poeg, ning siis Leonid Filatoviga viimase surmani 2003. aastal.
Sign Systems Studies

Sign Systems Studies (vene keeles Труды по знаковым системам "Trudõ po znakovõm sistemam", eesti keeles 'Töid märgisüsteemide alalt', kreeka keeles "Semeiotike") on Tartu Ülikooli Kirjastuse välja antav rahvusvaheline mitmekeelne semiootikaajakiri. Ajakiri asutati 1964. aastal Juri Lotmani algatusel. See on üks maailma vanemaid semiootikaajakirju. Kuni 1992. aastani oli see põhiliselt venekeelne, alates 1998. aastast on artiklite peamine keel inglise keel (ent on ka vene- ja prantsuskeelseid artikleid), artiklite lühikokkuvõtted on eesti-, vene- ja ingliskeelsed. Alates aastast 2022 on ajakirja ametlik keel inglise ja kokkuvõtete jaoks eesti, lisaks kokkuvõtted mistahes maailma keeles.
Kolleegium.
Ajakirja toimetuskolleegiumi kuuluvad Myrdene Anderson (Purdue Ülikool, USA), Paul Cobley (London, Inglismaa), Marcel Danesi (Toronto Ülikool, Kanada), Gunther Kress (London, Inglismaa), Julia Kristeva (Pariis, Prantsusmaa), Roland Posner (Berliini Tehnikaülikool, Saksamaa), Frederik Stjernfelt (Aarhusi Ülikool, Taani), Eero Tarasti (Helsingi Ülikool, Soome), Winfried Nöth (Kasseli Ülikool, Saksamaa, ja Sao Paulo, Brasiilia), Boris Uspenskij (Napoli Ülikool, Itaalia) ja Jaan Valsiner (Aalborgi Ülikool, Taani).
Kolleegiumi välisliikmed on olnud veel (aastast 1998 või hiljem) Thomas A. Sebeok, Bloomingtoni Ülikool, USA), Alexander Piatigorsky (London, Inglismaa), Thure von Uexküll (Freiburg, Saksamaa), Umberto Eco (Bologna Ülikool, Itaalia), John Deely (St. Thomase Ülikool, Houston, USA), Vyacheslav V. Ivanov (California Ülikool Los Angeleses, USA ja Moskva, Venemaa), Jesper Hoffmeyer (Kopenhaageni Ülikool, Taani).
Sisu.
Ajakiri avaldab uurimusi ja ülevaateid semiootika teooriast ja rakenduste alalt, haarates kõiki semiootika harusid. Ilmumise esimestel aastakümnetel olid autoreiks peamiselt Tartu-Moskva semiootikakoolkonnaga seotud uurijad, alates 1998. aastast (26. köitest) on aga haaratud semiootikud sõltumata koolkondlikust kuuluvusest. Sestpeale on ajakirjas avaldanud oma artikleid enamik maailma parimaid semiootikuid. 
Ajakirja 50. köites on avaldatud kõigi aastail 1964–2022 ilmunud artiklite loend.
Mükoloogia mõisteid

"Siin on loetletud mükoloogia üldmõisteid. Seeni loetletakse seente loendis."
Gradient

Gradient (ladina sõnast "gradiens" 'sammuv') on ruumilise muutumise kiirus, s.t see väljendab suuruse muutust pikkusühiku kohta.
Vektorarvutuses tähistatakse suuruse formula_1 gradienti formula_2 või formula_3 (kus formula_4 on nabla-operaator).
Skalaarvälja gradient on vektorväli, kus vektori pikkus on ruumilise muutumise kiirus ning vektori suunaks on maksimaalse kasvu suund.
Gradiendi mõiste on laialdaselt kasutusel nii matemaatikas endas kui ka füüsikas, keemias jm. Näiteks elektrostaatilise välja formula_5 gradient 
formula_6,
kus formula_7 on elektrivälja potentsiaal.
Ristkoordinaatides.
Kolmemõõtmelistes eukleidilises ruumis ristkoordinaatides avaldub tema olemasolul gradient vastavalt:
 formula_8
kus formula_9 on formula_10 telgede suunalised ühikvektorid, formula_11 on vastavalt funktsiooni formula_12 osatuletised formula_13 muutujate järgi. Näiteks funktsiooni
 formula_14
gradient on
 formula_15
Sixten Jernberg

Edy Sixten Jernberg (6. veebruar 1929 Lima, Rootsi – 14. juuli 2012 Mora, Dalarna lään) oli Rootsi endine suusataja. Ta võitis olümpiamängudelt üheksa medalit.
Jernberg spetsialiseerus põhiliselt pikkadele distantsidele, kus ta oli 50 km kahekordne maailmameister ja kahekordne olümpiavõitja. Suurima medalisaagi sai Jernberg 1956. aasta olümpiamängudelt Cortina d'Ampezzos, kus ta sai kuldmedali 50 km, hõbemedali 15 ja 30 km ning pronksmedali 4x10 km teatesõidus.
Kehakultuur

Kehakultuur ehk liikumiskultuur on kultuuri valdkond või tegevus, mis haarab inimese kehalise ehk füüsilise arendamisega seotut. Sellesse kuuluvad kehaline kasvatus (koolivõimlemine), hommikvõimlemine, töövõimlemine, ravikehakultuur, osalt tervisesport ja rahvasport 
Kui "kehakultuur" vastandatakse "spordile", siis on eristuse aluseks võistluse tähtsustamine; võistlus on spordis oluline, kehakultuuris aga üldiselt mitte.
Luuaraag

Luuaraag on kaseoks, mida on kasutatud luua valmistamisel ning mis koos teiste luuaraagudega punti kogutult on kokku surutud ja kinnitatud luuavõrudega. 
Luua kasutuselevõtul kinnitatakse võrudele lähemasse otsa (luuakanda) vajadusel luuavars.
Kask

Kask (ladina keeles "Betula", lõunaeesti keeltes kõiv) kaseliste sugukonda kuuluv mitmeaastaste heitlehiste lehtpuude perekond.
Kased on lehtpuud, neid on maailmas vähemalt 30 liiki. Kasemets on kaasik. 
Eestis kasvab neli pärismaist kaseliiki: arukask, sookask, madal kask ja vaevakask. Arukase loodusliku vormina kasvab Eestis ka karjala kask. 
Sõna "kask" esineb paljudes liitsõnades, näiteks seenenimetustes.
Saunas viheldakse kasevihaga.
Herten

Herten on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Recklinghauseni kreisis. Asub Ruhrimaa põhjaosas Recklinghausenist edelas.
Herten jaguneb 9 linnaosaks, neist suurim on Westerholt, mis oli 1975. aastani eraldi linn.
Suuremad vaatamisväärsused on Herteni veeloss ja vana Westerholti küla.
Helmut Recknagel

Helmut Recknagel (sündinud 20. märtsil 1937 Steinbach-Hallenbergis) on endine Saksa DV suusahüppaja, olümpiavõitja ja maailmameister .
Recknageli karjääri edukamad aastad olid 1950 lõpus ja 1960 alguses, kui ta oli maailma tipus. Ta võitis olümpiakulla, kolm MM-medalit ja on kolm korda tulnud nelja hüppemäe turnee võitjaks.
Võites olümpiakulla 1960. aasta olümpiamängudel Squaw Valleys Recknagel tuli esimese mitte skandinaavia suusahüppajana olümpiavõitjaks. 1962. aasta maailmameistrivõistlustel Zakopanes võitis ta suurelt mäelt kuldmedali ja temast tuli esimene suusahüppaja, kes ületas rahvusvahelistel võistlustel 100 m piiri, kui tema hüppepikkuseks teises voorus mõõdeti 103 meetrit.
Recknagel võttis esimesena kasutusele suusahüppestiili, kus käsi hoiti suusahüppe ajal sirgelt ees. 1962. aastal valiti ta Saksa DV aastasportlaseks.
Snelli tiik

Snelli tiik (varem ka "Schnelli tiik, Šnelli tiik, Vallikraav, Patkuli tiik, Patküla kraav, Patkuli kraav"; saksa keeles "Patkuls-Wallgraben, Wallgraben") on Toompea lossi kaitserajatisest (vallikraavist) moodustunud kunstlik veekogu (tiik). See asub Tallinnas Toompargis. Vahel võidakse seda pidada n-ö Tallinna esindustiigiks.
Snelli tiik asub Tallinna Kesklinna linnaosas Vanalinna asumis ning jääb Toompea kõrgendiku, Falgi tee, Toompuiestee ja Nunne tänava vahele. 1960. aastail oli Snelli tiigi Nunne tänava poolses osas liuväli, mille riietusruumina kasutati sealsamas tiigi otsal asuvat puithoonet.
2007. aasta 15. septembril toimus heategevuskampaania "AWARE 2007", mille raames korraldati talguüritus "Snelli tiik puhtaks!".
Tiigi pindala on 1 hektar ja ümbermõõt 1030 meetrit.
Ajalugu.
Tiik on moodustunud Toompea linnust ümbritsenud vallikraavist, mis kujundati 19. sajandil pärast Tallinna kindluse sõjalise tähtsuse kaotamist Tallinna vanalinna ümbritseva parkide ja haljasalade osaks.
Nime on tiik saanud 19. sajandi Johan Schnelli järgi, kellel oli praeguse Toompuiestee ja tiigi vahel maja. Algselt kutsuti seda Patkuli kraaviks, kuna selle kaldal asus Patkuli reduut. Reduut oli nime saanud viimase Rootsi-aegse asekuberneri Dietrich Patkulli järgi, kui aga Schnell 1868. aastal ostis sealse maatüki ja rajas sinna oma maja ning aiandi, hakati Patkuli kraavi nimetama Schnelli tiigiks. Johann Schnell pidas aiandusäri Vaksali puiestee ääres kuni surmani 4. juunil 1890. Maatükk oli Schnellide valduses 1904. aastani.
1939. aastal nimetas Tallinna linnavolikogu Schnelli tiigi ümber Vallikraaviks.
Laukesoo looduskaitseala

Laukesoo looduskaitseala (varem "Laukesoo/Laukasoo maastikukaitseala") asub Harjumaal Kose vallas, hõlmates Aela, Nõmmeri, Paunaste, Kadja, Pala ja Saarnakõrve küla. Kaitseala suurus on 2061 hektarit.
Kaitseala loodi 1981. aastal, et kaitsta sealseid sooalasid; hiljem reorganiseeriti see maastikukaitsealaks. Seal on eristatud Laukesoo piiranguvöönd ja Laukesoo sihtkaitsevöönd. Kaitseala territooriumil asub Pirita jõe lähe. 
Maastikukaitsealal kaitstakse eriti sookurgede pesitsuspaiku.
Agusalu järv

Agusalu järv (ka "Agusalu Suurjärv, Soska järv, Sooski järv, Suur Agusalu järv") on järv Ida-Virumaal Alutaguse vallas. 
Järv asub Agusalu külas. 
Järves on väike saar pindalaga 0,09 ha.
Väike-Agusalu järv

Väike-Agusalu järv on Alutaguse vallas Ida-Viru maakonnas asuv järv. 
Järv on Agusalu külast 1,5 km ida pool.
Asub Puhatu looduskaitsealal.
Konnakilbukas

Konnakilbukas ("Hydrocharis morsus-ranae") on mitmeaastane veetaim kilbukaliste sugukonnast.
Taime vars on 5...20 cm pikk. Taime lehed on väikesed, ümmargused, ujuvad veepinnal. Taim õitseb juunist augustini.
Konnakilbukas kasvab enamasti veekogude kaldavees, ka kallastel.
Eestis hajusalt, rohkem Lõuna-Eestis.
Isandajärv

Isandajärv (ka "Isanda järv, Isana järv") on järv Ida-Virumaal Jõhvi ja Toila valla piiril. 
Järvest voolab läbi Vasavere jõgi.
Vars

Vars ("caulis") on taime harunemisvõimeline peamiselt maapealne organ, mis ühendab lehti, õisi ja vilju juurega. Varte hulka kuuluvad ka risoomid.
Eluiga.
Puittaimede varred ehk tüved (ja juured) võivad elada 4000–6000 aastat (mammutipuu), mõnel rohttaimel on varre iga aga vaid 30 ööpäeva.
Mõõtmed.
Pikimate puittaimede varred on üle 100 m pikkused (mammutipuudel, eukalüptidel), väänduvatel rohttaimedel kuni 300 m pikkused (rotangpalm Indias). Eesti kõrgeimad puud on tammed ja kuused (ligi 50 m), pikima varrega rohttaimeliigid aga humal (15 m), pilliroog (umbes 6 m) ja karuputk (umbes 3 m). 
Maailma jämedaim vars on mammutipuu tüvi (läbimõõt umbes 15 m), Eestis Tamme-Lauri tamme tüvi Urvastes (8 m).
Varre ehitus.
Puit- ja rohttaimed.
Varre ehituse järgi liigitatakse taimed
Ühe- ja kaheiduleheliste taimede varre ehitus.
Üheiduleheliste taimede vart katab kattekude ehk epiderm. Selle all on põhikoest esikoor, milles paiknevad kihtidena korrapäratult juhtkimbud. Juhtkimbud koosnevad juhtkoest: niineosast ehk floeemist ja puiduosast ehk ksüleemist. Varre südamiku moodustab põhikoest säsi. Varre jämenemine toimub tänu rakkude kasvule. Vars kasvab pikemaks ladvas asuva kasvukuhiku rakkude arvelt (apikaalne kasv), harvem – näiteks kõrrelistel – esineb vahekasv ehk interkalaarkasv.
Kaheiduleheliste taimede vartes asetsevad juhtkimbud korrapäraselt ringikujuliselt. Noortel taimedel moodustub niineosa ja puiduosa vahele kambium. Kambiumi rakkude jagunemisel moodustuvad uued niine- ja puidurakud. Väljapoole tekitab kambium niinerakke (sõeltorusid, saaterakke ja niinekiude), sissepoole aga puidurakke (trahheed ehk juhtsooned, trahheiidid ja puidukiud). Tänu sellisele kambiumirakkude jagunemisele ja eristumisele toimub varre jämenemine.
Varre ülesanded.
Vars on telgelund, mis ühendab lehti, õisi, vilju ja juurt.
Varre juhtkudedes toimib üheaegselt kaks voolu:
Rohtsed varred võtavad osa fotosünteesist. 
Lihakatesse uuenemispungadega vartesse (sibul, mugul) kogutakse taime vee- ja toitainete varud. 
Ogad või kõrvekarvad varre pinnal kaitsevad taime.
Vars hajutab lehed vertikaalselt, et tagada maksimaalset valgust fotosünteesiks.
Võsu.
Vart koos lehtedega nimetatakse võsuks. Kui selline vars asub pinnases, nimetatakse seda risoomiks ehk maa-aluseks võsuks. Võsul paiknevad tipupung ja sõlmekohtades külgpungad. Ladvapungast kasvab võsu pikemaks ja külgpungadest moodustuvad külgharud.
Ahlen

Ahlen on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Warendorfi kreisis.
Ajalugu.
Tänapäeva linna kohal asus sakside asula. 850. aasta paiku on seal mainitud Villa Alna asundust. Sellest kasvas 13. sajandiks linn, mis 1271. aastal ümbritseti linnamüüriga. Ahlen kuulus Hansa Liitu. Kolmekümneaastase sõja ajal sai linn tugevalt kannatada.
Linnamüüri hakati lammutama 1765. aastal ja 1929. aastaks olid viimased müüririismed hävinud.
1847. aastal sai linn raudteeühenduse ning kasvas seejärel tööstuslinnaks. Teise maailmasõja ajal pommitati linna seal asunud söekaevanduse tõttu.
Armas Luige

Armas Luige (8. juulil 1910 Peterburi – 19. aprillil 1991 Tallinn) oli eesti ehitusinsener.
Luige lõpetas 1936. aastal Tallinna Tehnikumi ja 1953. aastal TPI (tööstus ja tsiviilehituse erialal). 
Ta projekteeris ja ehitas Veeteede Valitsuses ja Balti Laevastiku hüdrograafia talituses 1927–1930 ja 1932–1941 tuletorne, raudteid, maanteid, sildu ja sadamaid. Eesti rannikul on kokku 30 tuletorni, mille projekteerimisel ja ehitusel Luige osales. Esimene nendest oli Kiipsaare tuletorn Saaremaa läänerannikul, mis rajati 1933. aastal. 1946–1971 töötas Luige Ehituskomitees ja "Kommunaalprojektis". 
Luige oli ka silmapaistev ehitus- ja mereajaloo uurija. Avaldanud raamatu "Eesti tuletornid" (1974,1982), kirjutanud monograafia mitme Tallinna ehitus- ja projekteerimisasutuse kohta, on kogumiku "Ehitusinsenerid TPI-st" koostajaid ja mitmete populaarteaduslike artiklite autor.
Üheaastased taimed

Üheaastased taimed (ladina "herba annua" (ainsus), "herbae annuae" (mitmus)) on taimed, mis idanevad, õitsevad ja surevad ühe vegetatsiooniperioodi jooksul.
Henry Morgan

Henry Morgan (kõmri "Hari Morgan"; umbes 1635 – 25. august 1688 Port Royal) oli kõmri päritolu piraat.
Ta sõitis Barbadosele tööle, aga jõudnud Jamaicale, hankis endale kaaperkirja, mis lubas tal rünnata Hispaania laevu. Ta olevat olnud iseäranis julm ja piinanud oma ohvreid mitmel viisil. Aastal 1672 ta arreteeriti ja pärast vangistust ilma kohtu ette astumatagi löödi ta hoopis rüütliks ja temast sai Jamaica kuberner. Morgan suri 1688. aastal.
Eesti koolinoorte 2008. aasta mälumängumeistrivõistlused

Eesti koolinoorte 2008. aasta mälumängumeistrivõistlused olid koolinoortele korraldatud mälumänguvõistlused, mis toimusid 6. aprillil 2008. 
Finaali toimumiskohaks oli Viimsi Keskkool. Mälumänguvõistluste eelvoor toimus sama aasta 3. veebruaril.
Koolinoorte mälumängumeistrivõistlusi korraldab mittetulundusühing Eesti Mälumänguliit.
Osa said võtta 4-liikmelised õpilaste võistkonnad nii põhikoolidest, keskkoolidest/gümnaasiumitest kui ka kutseõppeasutustest. Ühte kooli võis esindada maksimaalselt 6 võistkonda, millest kuni 3 võisid võistelda põhikooliastmes (kuni 9. klass) ning kuni 3 keskkoolide või gümnaasiumite arvestuses (10.–12. klass). Kõigil võistkondadel olid samad küsimused.
Lüüger

Lüüger (pr. "lougre") oli harilikult kolmemastiline kiire, väike purjelaev, mida kasutati side-, posti- ja kaaperlaevana, aga ka kalapüügiks ja kaubaveoks. Kandevõime oli 40-140 tonni. Purjestus koosnes pika pukspriidi kohal asuvast eespurjest ja alamastidel ning tengidel paiknevatest trapetsikujulistest raapurjedest ehk nn lüügerpurjedest. Et besaanmast asetses päris ahtris, juhiti besaanpurje soot tekile piki ahterpriiti (ahtrist väljaulatuvat paikset peelt). Lüüger leidis kasutamist 18. sajandil Prantsusmaal, hiljem ka Suurbritannias.
Edward Teach

Edward Teach (hüüdnimega Musthabe, inglise keeles "Blackbeard"; surnud 2. detsembril 1718 Põhja-Carolina rannikul) oli inglise piraat. Ta sai tuntuks eelkõige Atlandi ookeani rannikul, kuhu ta rajas Ocracoke'i piraatide sadama.
Teda peeti oma aja metsikuimaks piraadiks, kes oli kurikuulus oma julmuse, kehalise jõu ja hirmsa välimuse poolest. Ta läks harilikult võitlusse, peakatte küljes süüdatud aeglaselt põlev süütenöör või salpeetris leotatud kanepiköis.
Ta hukkus 2. detsembril 1718 Põhja-Carolina rannikul Robert Maynardi käe läbi, saades lõpuks viis kuulihaava ja kakskümmend tõsist mõõgahaava (võib-olla ka laevakirvehaav kaelas). Seejärel sidus Maynard Teachi pea oma laeva raamasti külge.
Andrea Henkel

Andrea Henkel (sündinud 10. detsembril 1977 Ilmenaus) on endine Saksamaa laskesuusataja, olümpiavõitja ja maailmameister.
Henkel võitis 2002. aasta olümpiamängudel Salt Lake Citys kuldmedali 15 km 7,9-sekundilise eduga norralase Liv Grete Poirée ees. Mängude teise kuldmedali sai ta 4×7,5 km teatevõistlusel, kus ühest möödalasust hoolimata võideti trahvideta sõitnud Norra võistkonda pooleminutilise edumaaga.
2005. aasta maailmameistrivõistlustel Hochfilzenis tuli Henkel 15 km maailmameistriks, kuigi tegi ühe möödalasu ja võitis poole minutiga kaks trahviminutit saanud Sun Ribot. 2007. aasta MM-il Anterselvas tuli Henkel 12,5 km ühisstardiga sõidus maailmameistriks 4,6-sekundilise eduga teiseks jäänud kaasmaalase Martina Glagowi ees, kuigi sõitis kaks trahviringi Glagowi ühe vastu. Teatevõistluses sõitis ta teist vahetust Saksamaale kuldmedali toonud võistkonnas, kes võitis teiseks tulnud Prantsusmaad üle minutiga.
2008. aastal Östersundis tuli Henkel maailmameistriks 7,5 km sprindis 12,7-sekundilise eduga venelase Albina Ahhatova ees. Mõlemad läbisid distantsi ilma trahviringideta. 
Maailma karikasarjas on Henkel seisuga 10. veebruar 2008 võitnud 14 etappi, olnud 11 korda teine ja kaheksa korda kolmas. Ta võitis maailma karikasarja üldarvestuses 2006/2007 hooajal.
Tungurahua

Tungurahua (ketšua keeles 'tulekurk') on tegevvulkaan Lõuna-Ameerikas Ecuadori Andides, 140 km Quitost lõuna pool. Vulkaani kõrgus on 5023 meetrit. 
Vulkaan ärkas taas 1999. aastal. Suur vulkaanipurse toimus 16. augustil 2006, milles hukkus neli inimest, hävis tuhandeid maju ning tuhanded hektarid põllumaad kattusid tuhaga.
Tungurahua hakkas purskama 27. mail 2010. Enne seda oli ta viimati pursanud 6. veebruaril 2008. 
Vulkaan aktiveerus uuesti 2012. aasta augustis ja seejärel sama aasta detsembris.
Armastus kolme apelsini vastu (näidend)

"Armastus kolme apelsini vastu" on Carlo Gozzi (1720–1806) esimene näidend. Ta kirjutas selle 1761. aastal.
Näidend põhineb itaalia muinasjutu "Armastus kolme apelsini vastu" süžeel ja oli esimene tema muinasjuttnäidendeist ehk "fiaba"'dest ("Le fiabe teatrali"). Algselt oli see kirjutatud kui "canovaccio" (sisuselgitus, mille põhjal "commedia dell'arte" näitlejad improviseerisid teksti), kuid hiljem lisas Gozzi sinna ka teatud määral dialoogijuhiseid ja kriitilisi seletusi.
Esietendus toimus San Samuele teatris Veneetsias ja näitemängu kandis ette kuulus Antonio Sacchi koos oma trupiga. San Samuele teater oli seoses toonase teatrireformiga ainus, kus veel traditsioonilist "commedia dell'arte"'t esitati. Etendused saavutasid tohutu menu.
Carlo Gozzi originaalnäidend.
Sisu.
Peategelane prints Tartaglia on suremas melanhooliahoogu, mille on põhjustanud raskepärases martelliaanlikus värsis kirjutatud moodsad komöödiad, mis mürgitavad inimeste meeli (sellega vihjas autor oma kaasaegsetele näitekirjanikele Carlo Goldonile ja Pietro Chiarile, kes kirjutasid "commedia dell'art"e süžeesid matkivaid, ent valmiskirjutatud tekstidega komöödiaid). Lõpuks suudab aga traditsioonilist "commedia dell'arte"'t sümboliseeriv Truffaldino printsi naerma ajada ja päästab sellega tema elu.
Eesti teatri kultustükk.
Eestis esietendus Gozzi "Armastus kolme apelsini vastu" 1991. aasta 11. aprillil Viljandi Ugalas, lavastas Elmo Nüganen. Osatäitjad: Elmo Nüganen, Piret Kalda, Andres Noormets, Allan Noormets, Ene Nirgi ja Üllo Kaur.
Kui Sacchi lavastuses puudutas näitlejate improvisatsioon tolleaegset kultuuripoleemikat, siis Nüganeni lavastuses olid paroodia sihtmärgiks teravad päevakajalised teemad Eesti ühiskonnas. Oli suurte muutuste aeg – etendusperioodi jooksul taastas Eesti riik oma iseseisvuse –, ning ka lavastuse improvisatsioonilist osa muudeti päris tihti. Viimane, 77. etendus toimus 1. märtsil 1994. 
Kui nõukoguliku tsensuurihirmu õhkkonnaga harjunud kontrolletenduse publikus söandas naerda vaid üks inimene (seegi näitleja) ning toonase Ugala peanäitejuhi Jaak Alliku sõnul oli ta koos endise peanäitejuhi Kalju Komissaroviga arutanud, kuidas saab üks lavastus olla sedavõrd igav, siis tavapubliku seas saatis lavatükki pöörane menu. Lavastust mängiti küll vaid 77 korda, kuid tänu külalisetendustele Eestis, Peterburi teatrifestivalil ning Eesti Televisioonis näidatud salvestisele sai sellest kiiresti kultuslavastus.
"Armastus kolme apelsini vastu" tunnistati 1991. aasta parimaks teatrilavastuseks. Teatriloolase Piret Kruuspere tagasivaates oli tegu Elmo Nüganeni 1990. aastate säravatest ja hoogsatest, elu- ja mängulustist kantud lavastuste seas omaette fenomeniga – see oli "kooliaegsetest kursusekaaslastest trupi koostöös ja suuresti improvisatsioonist sündinud võluv sulam arlekinaadist ja bufonaadist, tulvil vaimukust ja päevakajalisust".
2011

2011. aasta (MMXI) oli 21. sajandi 11. aasta.
Kromaatiline kannel

Kromaatiline kannel (täpsemalt kromaatiline kontsertkannel) on keelpill.
See on klassikaliste muusikainstrumentide kõrval uustulnukas. Praeguse kuju sai eesti kromaatiline kannel 1952. aastal kandlemeister Väino Maala käe all.
Kromaatilisus võimaldab mängida piiranguteta kõigis helistikes ja annab rikkalikke võimalusi eri ajastute muusika ettekandmiseks. Kromaatilise kandle keeled on lõikuvad, see tähendab, et diatoonilised keeled suunduvad kõlalaua kohal paremalt ülalt vasakule alla ja altereeritud keeled vasakult ülalt paremale alla. Seda võib võrrelda klahvide paigutusega klaveri klaviatuuril (valged ja mustad klahvid).
Kromaatilisi kandleid valmistas Tallinna Klaverivabrik 1950.–1990. aastatel. Need kandled on 46 keelega. Praegu on võimalik tellida kromaatilisi kandleid Eesti kandlemeistrilt Rait Pihlapilt, kes valmistab 44–58 keelega kandleid. 
Kromaatilisele kandlele on kirjutanud muusikat Anti Marguste, Ants Sõber, Gennadi Taniel, Lembit Veevo, Aarne Männik, Mirjam Tally, Lauri Jõeleht, Märt-Matis Lill, Tatjana Kozlova, Kristjan Kõrver, Malle Maltis jt.
Eestis on kromaatilist kannelt võimalik erialana õppida mitmes lastemuusikakoolis, Tallinna Muusika- ja Balletikool MUBA, Heino Elleri Muusikakoolis ning Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias.
Armastus kolme apelsini vastu

"Armastus kolme apelsini vastu" (ATU 408) on Vahemere maades ja Idamaades armastatud muinasjutt. Seda tuntakse ka pealkirjade "L'amour des trois oranges" (prantsuse keeles), "As tres cidras do amor" (portugali keeles), "La brutta saracina" (itaalia keeles) ja "La mora tuerta" (hispaania keeles) all. Põhja-Euroopas pole ta nii tuntud, ta puudub ka vendade Grimmide ja teistest populaarsetest muinasjutukogumikest.
Muinasjuttu iseloomustab aukartustäratav tekstiajalugu. Jutust on Portugali ja Pärsia vahel paiknevatelt aladelt üles kirjutatud sadu variante. Ühe variandi on üles kirjutanud itaalia muinasjutukoguja Giambattista Basile. Tema variandis on apelsinide asemel sidrunid.
See muinasjutt on eesti keeles ilmunud sarjas "Muinaslugusid kogu maailmast" raamatus "Aus talupoeg Massaro Veritá".
Sisukirjeldus.
Kuningas soovis, et tema ainuke poeg võtaks naise. Ühel päeval lõikas prints endale sõrme. Kui ta nägi oma verd, mis voolas valgele juustule, otsustas ta, et abiellub ainult naisega, kes on valge kui juust ja punane kui veri. Ja ta läks teda otsima. Ta rändas mööda maad, kuni jõudis Naiskoletiste saarele. Seal ütlesid kaks väikest vana naist talle, et ta leiab otsitu, kui läheb edasi. Kolmas andis printsile kolm sidrunit, kuid hoiatas, et see neid enne ei avaks kui allika juures. Sest igast sidrunist lendab välja haldjas, kellele tuleb juua anda. 
Prints pöördus koju, kuid allikal ei olnud ta piisavalt kiire esimese kahe sidruni jaoks. Alles kolmandast tuli välja naine, kes oli valge kui juust ja punane kui veri. Prints tahtis, et naine jõuaks temaga koju väärikalt, sobiva riietuse ja teenijaskonnaga. Ta jättis naise puu otsa ennast ootama ja läks vajalikku muretsema. Must orjatar, kes tuli allikale vett ammutama, nägi naise peegeldust vees ja arvas, et see talle endale kuulub. Seepeale arvas ta, et on liiga kaunis, et vett kanda. Kuid naine puu otsas naeris selle peale ja orjatar sai oma eksimusest aru. Ta tahtis naisele kätte maksta ja pakkus ennast tema juukseid sättima. Naine nõustus ja orjatar torkas naise juustesse nõela, mis naise tuviks muutis. Kui prints tagasi jõudis, ütles orjatar talle, et tema ongi printsi armastatu, kuid kurja nõiduse läbi moondunud.
Prints ja tema vanemad valmistusid pulmadeks. Tuvi lendas lossi kööki ja palus kokal ennast ära keeta. Keeduveest, mille kokk aeda viskas, kasvas aga sidrunipuu kolme sidruniga. Prints märkas seda, korjas sidrunid ja sai niimoodi oma pruudi tagasi. Ta viis naise pidusöögilauda ja lubas teda igasuguse kahju eest kaitsta. Orjatar ütles, et teda tuleks ära põletada ja prints lasi ta põletada.
Le Maire'i väin

Le Maire'i väin (hispaania "Estrecho de Le Maire") on väin, mis eraldab lääne pool asuvat Tulemaa saart ida pool asuvast Estadose saarest ning ühendab põhja pool asuvat Argentina merd lõuna pool asetseva Lõunavööndi merega. 
Väin on nime saanud maadeavastaja Jacob Le Maire'i järgi.
Vakk

Vakk on vana viljamõõt. Aja jooksul on vaka suurus olnud muutuv. Sellest mahumõõdust kujunes välja talupoegadele kehtestatud andami mõiste "vakus" ehk "vakuandam" (ka: vakk).
1 Tallinna vakk (1923) = 3 külimittu = 36 toopi = 44,28 liitrit
1 Riia vakk (1923) = 6 külimittu = 54 toopi = 66,42 liitrit
Lourdes

Lourdes (oksitaani "Lorda") on linn Prantsusmaal Oksitaania piirkonnas Hautes-Pyrénées' departemangus. Linn asub Gaev de Pau jõe ääres Püreneede eelmäestikus Hispaania piiri lähedal. Lourdes on tuntud palverännakute sihtkoht. Kohale, kus 1858. aasta veebruaris 14-aastasele karjasetüdrukule Bernadette Soubirous'le ilmus korduvalt neitsi Maarja, on ehitatud mitu kirikut.
Igal aastal külastab Lourdesi üle 5 miljoni turisti. Linnas on üle 200 hotelli.