tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kultuuritehase Festival

Kultuuritehase Festival (KTF) on festival, mis toimub alates 2004. aastast igal suvel Tallinnas. Festivalil osalevad paljude valdkondade kultuuritootjad. Kümne päeva jooksul saab vaadata ja teha kunsti, kuulata muusikat, suhelda teiste kultuurihuvilistega ning pidutseda.
KTF on eklektiline üritus, mille ambitsiooniks on olla meeldiv ajaviite- ja kunstifestival. Ennast tõestanud tegijate kõrval löövad kaasa noored ja veel oma stiili otsivad esinejad. Oluline osa on kommunikatsioonil tunnustatud ja underground stiili viljelejate, proffide ja algajate, Eesti- ja välismaa kunstnike vahel.
Kultuuritehas Polymer

Polymer on Eesti esimene avalikes huvides tegutsev sõltumatu kultuuritehas. See alustas tegevust 2002. aastal kodanikualgatuse korras ja jätkas 2004. aasta märtsist registreeritult mittetulundusühinguna Kultuuritehas Polymer.
Kultuuritehase asutasid Madis Mikkor, Tõnis Mikkor ja Tõnu Rosenroth. 2010. aastal kuulus Kultuuritehase liikmeskonda üle 40 loovisiku. Kultuuritehast juhtorgan on juhatus, mis valitakse üldkogul. Kultuuritehase eripära Eesti oludes ongi vastamine :w:Artist-run space põhimõtetele.
Sarnaselt samalaadsete keskustega mujal Euroopas on Kultuuritehase Polymer eesmärgiks luua kultuuritegevuseks sobilik ning inspireeriv keskkond, mille multidistsiplinaarne sisu suhestuks ümbritseva linnaruumiga. 
Kultuuritehas Polymer kasutab Tallinnas Kristiine linnaosas endise mänguasja- ja kummitehase Polümeer tühjaksjäänud ruume. 
2008. aastal loodi sarnane ettevõtmine Tartu Pärmivabrikus. Sama võrgustiku raames tegutseb ka Sänna Kultuurimõis.
Kaido Soom

Kaido Soom (sündinud 7. juunil 1972) on eesti luterlik vaimulik, alates 2007. aastast teoloogiadoktor.
Ta lõpetas aastal 1990 Rakvere 1. Keskkooli . Seejärel õppis aastatel 1990–1995 EELK Usuteaduse Instituudis. 
Ordineeriti 5. mail 1992 diakoniks ja 24. septembril 1995 õpetajaks. 
Aastatel 1992–1994 oli ta Viru-Jaakobi ja Tudu koguduse diakon.
Aastatel 1995–2003 oli ta Vigala Maarja koguduse õpetaja. Noore ja energilisena tõi ta Vigala kirikuellu palju uut – ta hakkas töötama noortega, korraldades neile kirikueluga seotud üritusi, leerilaagreid, õpetas koolis usuõpetust, mistõttu oli populaarne noorte seas. 
Aastatel 2005–2006 oli ta EELK Kambja koguduse õpetaja. 
Aastast 2003 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas praktilise usuteaduse lektor ja EELK Tartu praostkonna vikaarõpetaja. 
Aastal 2007 kaitses Kaido Soom Tartu Ülikooli usuteaduskonnas doktorikraadi. Tema uurimistöö teemaks oli "Täiskasvanute leeritöö Eesti Evangeelses Luterlikus Kirikus ja selle arengustrateegia koostamine".
Alates 2016. aastast on Soom ka EELK Peterburi Jaani koguduse hooldajaõpetaja ning ajalehe Eesti Kirik toimetuskolleegiumi liige.
Publikatsioonid.
Autorina
Koostajana
Tartu Pauluse kogudus

EELK Tartu Pauluse kogudus on luterlik kogudus Tartus.
Kogudus kuulub EELK Tartu praostkonda. 
Koguduse õpetaja on Kristjan Luhamets, peaorganist Anna Humal. Juhatuse esimees on Koit Pindmaa.
Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 10 Tartu Pauluse kirikus. 
Ajalugu.
Koguduse loomine.
Pauluse kogudus eraldus Tartu Maarja kogudusest 1910. aastal. 31. mail 1915 pandi nurgakivi Tartu Pauluse kirikule, mis 1. oktoobril 1917 sisse pühitseti. 
Oma kalmistu rajati Piiskopi mõisa põllule. Sügisel 1912 sügisel ehitati vahimaja, kaev, tehti plaan ja piirati kalmistu aiaga. 10. veebruaril 1913 pühitseti maa. Samal päeval maeti esimesed surnud: Mihkel Mägi ja Mai Kütt. Kabel ehitati surnuaiale 1914. aastal.
Kaks pihtkonda.
1934 jagati suur kogudus kaheks (pihtkonnaks) ning kumbki osa sai oma õpetaja. Pihtkonnad ühendati taas 1945. aastal.
17. juunil 1937 likvideeriti konsistooriumi otsusega Tartu Pauluse kogudus ühes mõlema pihtkonnaga ja asutati Tartu Pauluse I kogudus ja Tartu Pauluse II kogudus, mõlemad kuuluvusega Tartu praostkonda.
Nõukogude ikkes.
25. augustil 1944 põles kirik varemeiks. Kogudus tegutses 1944–1946 Aleksandri kirikus, 1946 Ülikooli kirikus ning 1946–1966 Tartu Pauluse kiriku taastatud tiibhoones. 
Kiriku taastamistööd ning piiblitunnid üliõpilastele põhjustasid koguduse õpetaja Harri Haameri arreteerimise ja Siberisse küüditamise 1948. aastal. Vaatamata arvukatele takistustele (sealhulgas Tartu linna täitevkomitee otsus Pauluse kiriku varemed lammutada) õnnestus kogudusel kirik taastada ning jumalateenistusi alates 1966. aastast seal pidama hakata. 
Et Teine maailmasõda oli koorilauljad laiali pillutanud, alustas sõja järel tegevust vaid väike naisansambel, millest on välja kasvanud praeguseni tegutsevad koorid.
Tänapäev.
Aastal 1989 alustas taas tegevust pühapäevakool ja hoogustus laulukooride tegevus. 
Pereraadio kuulajateni jõudis jumalateenistus Tartu Pauluse kirikust esmakordselt 17. märtsil 1996. Alates 14. jaanuarist 2001 läheb igal pühapäeval Pereraadio eetrisse otseülekanne jumalateenistusest, mida saab kuulata ka interneti vahendusel. Alates 2015. aastast saab ülekannet ka vaadata YouTube'is .
Alates 1997. aastast hakkas kiiresti kasvama koguduse liikmete arv. Aastal 1999 taastati kiriku tornikiiver. Kiriku taastamine lõppes 2015. aasta septembris. 
Kiriku tiibhoones tegutseb Eesti suurim kristliku kirjanduse ja sümboolika kauplus Tartu Pauluse raamatupood. Tiibhoone keldris jagati aastatel 2001–2024 vältimatut sotsiaalabi. Alates 2011 on tiibhoone kolmandal korrusel avatud Pauluse lastehoid.
Välislingid.
[[Kategooria:EELK Tartu praostkond]]
[[Kategooria:Tartu kogudused]]
[[Kategooria:Kesklinn (Tartu)]]
[[Kategooria:Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kogudused]]
Polyphemos

Polyphemos (kreeka keeles Πολύφημος) on ühesilmne kükloop vanakreeka mütoloogias, Poseidoni ja nereiid Thoosa poeg. Illüüria asutaja Illyrios on Appianose üleskirjutatud asutamisloo järgi Polyphemose ja merenümf Galateia üks kolmest Sitsiiliasse ümber asunud pojast. Polyphemose ülejäänud kaks poega andsid nime keltidele ja galaatidele.
Kõige rohkem tuntakse Polyphemost episoodi järgi "Odüsseiast", kus Odysseus ja üksteist tema laevameest lähevad kükloopide saarele ja leiavad seal Polyphemose kodukoopa lammastega. Nad tapavad, küpsetavad ja söövad lambaid, kuni Polyphemos tuleb ja suure kivi koopasuu ette veeretab.
Odysseus tutvustab ennast Polyphemosele nimega Eikeegi (kr οὔτις 'mitte keegi', isikunimena muudetud rõhuga Οὖτις) ja mehed joodavad Polyphemose veinist purju, kuni too magama jääb. Kui Polyphemos magab, torkavad mehed tulise odaga tal silma peast. Polyphemos kutsub teisi kükloope appi, karjudes, et Eikeegi on talle viga teinud. Teised kükloobid aga arvavad, et Polyphemos on peast segi läinud ega tule appi.
Hommikul seob Odysseus oma mehed Polyphemose lammaste alla ja haarab ise kinni jäära kõhukarvadest. Kui pime kükloop oma lambaid koopasuust ükshaaval välja sööma laseb, katsub ta ainult nende karvaseid selgi ja laseb niiviisi teadmata Odysseuse ja tema mehed koopast välja.
Rahvusvahelised ja eesti paralleelid.
See nõndanimetatud Polyphemose müüt on laialt levinud rahvusvaheline muinasjututüüp "Polyphemose pimestamine" ehk ATU 1137 (kuulub klassifikatsiooni järgi rumala vanapagana juttude tsüklisse), mille teisendeid on üles kirjutatud ka soome, eesti, liivi ja saami ning kogu ülejäänud Euroopa rahvapärimusest.
Polyphemose looga ühendatakse folkloristikas tihti lugu "Silmarohi" (ATU 1135). "Silmarohu" loo eesti redaktsioonis veenab tina sulatav sepp või Kaval-Ants Vanapaganat, et keedab silmarohtu. Kui Vanapagan on lasknud ennast pingile siduda, valab kavaldaja talle kuuma tina silma, tehes ta ühest silmast pimedaks. Kavaldaja võib ennast tutvustada nimega Ise, mispeale Vanapagan käib ringi, pink selga seotud, ja karjub: "Ise tegi! Ise tegi!" või vastab sama lausega pärimistele, kes talle kurja tegi.
Kolonelleitnant

Kolonelleitnant on sõjaväeline auaste paljudes maades, sealhulgas Eesti kaitseväes. 
Kolonelleitnant vastab Vene alampolkovniku ja Saksa ooberstleitnandi auastmele. 
Eesti.
Eesti kaitseväes on kolonelleitnant maaväe ja õhuväe vanemohvitseri auaste, mis on koloneli auastmest madalamal ja majori auastmest kõrgemal. Mereväes vastab kolonelleitnandile kaptenleitnandi auaste.
1918–1940.
Kolonelleitnandi (kaptenleitnandi) auastmele võis ülendada ohvitsere, kes teenisid VII (üksiku pataljoni ülem) ja VIII (rügemendiülema abi) astme ametikohal.
Peeter Paenurm

Peeter Paenurm (sündinud 26. mail 1967 Tallinnas) on eesti vaimulik ja Kaitseliidu peakaplan. 
Ta lõpetas aastal 1985 Tallinna 20. Keskkooli. Õppis 1985–1995 Usuteaduse Instituudis. Ordineeriti 11. detsembril 1991 aseõpetajaks, õpetajaõigused sai 29. mail 1995. Magistriõpingud Helsingi (1997–2004) ja Tartu Ülikoolis. Kaplanikoolitus 1997 (KOK-2). Haapsalu Wiedemanni gümnaasiumi usundiõpetuse õpetaja 1990–1992. EELK UI liturgika lektor 1996–1998, 2001–2004. Viljandi Kultuuriakadeemia liturgika õppejõud 2002–2003.
Isiklikku.
Peeter Paenurm on abielus õpetaja, nõustaja ja koolitaja Mari Paenurmega (s. Raudsik, 1969), peres kasvab tütar Maarja Engel (s. 2003) ja kaks poega: Jaagup Martin (s. 2005) ja Johannes Oskar (s. 2007). Peeter Paenurm on ema poolt pärit Salumäede suguvõsast, kus on teisigi vaimulikke (vanaisa Eduard Salumäe, onud Ivar-Jaak Salumäe, Tiit Salumäe ja Mart Salumäe). Abikaasa Mari Paenurme vanemad on Heino Raudsik (1929–1979), omaaegne tuntud Tartu Kalevi korvpallur ning näitleja ja teatripedagoog Sirje Raudsik (1935–2022).
Joel Luhamets

Joel Luhamets (sündinud 19. märtsil 1952 Antslas) on eesti luterlik vaimulik, aastatel 2015–2024 EELK Lõuna piirkonna piiskop.
Ta on lõpetanud 1970. aastal Antsla Keskkooli ja õppinud aastatel 1970–1975 Tallinna Polütehnilise Instituudi energeetikateaduskonnas ja 1977–1987 EELK Usuteaduse Instituudis.
Töötas 1975–1977 Märjamaa sovhoosis peaenergeetikuna.
Ordineeriti 6. septembril 1978 õpetajaks. Oli 1978–1989 Kuressaare ja Kaarma koguduse õpetaja, 1988–1989 Ruhnu koguduse õpetaja, 1989–1997 Põltsamaa koguduse õpetaja ja 2002–2003 Toronto Peetri koguduse abiõpetaja.
Oli 1990–2015 EELK Konsistooriumi assessor, 1991–1997 Viljandi praostkonna praost, 1996–2015 Tartu praostkonna praost. On praostina teeninud lühemat aega Halliste, Tartu Jaani, Jõgeva, Palamuse, Torma, Tartu Maarja, Kambja, Avinurme ja Vara kogudust.
Oli 1990–1992 ajalehe Eesti Kirik vastutav toimetaja. Oli Eesti Kongressi liige.
Oli aastatel 1997–2017 Tartu Pauluse koguduse õpetaja.
Isiklikku.
Tema isa Aleksander Luhamets oli eesti vaimulik.
Tema abikaasa Tiina Luhamets on viiuldaja haridusega organist, koorijuht ja muusikapedagoog.
Tema poeg Kristjan Luhamets on eesti vaimulik.
Tema onutütar Taimi Paal on eesti botaanik.
Fašing

Fašing (saksa "Fasching") on vastlakarneval Saksamaal ja Austrias.
Veebruari või märtsi jääv karnevaliaeg enne suurt paastu paljudes katoliiklikes maades jm, 7 nädalat enne ülestõusmispühi (viimane 1. täiskuu pühapäeval peale kevadist pööripäeva) - eesti vaste vastlad. Lõppeb tuhkapäevaga. Seostub kristuseelsete talve peletamise kommetega. Tehakse rongkäike, loobitakse konfetti, peetakse kõnesid, peetakse komödiantide võistlusi, Ning tehakse kõik muud, mida muul ajal ei ole eriti sünnis teha. Rongkäigus osalejate kohti (asetust) müüakse kalli raha eest (küla või linna siseselt), samuti müüakse rongkäigus osalejate mundreid (meenutavad ürgvanu soldatite mundreid koos kulla ja karraga). Naistel ja neidudel on eriliselt huvitavad(kaunid) mundrid.
Halloween

Halloween (lühenenud kuju ingliskeelsest nimetusest "All Hallows' Eve", 'kõigi pühakute õhtu') on läänekristliku pühakutepäeva (1. november) eelõhtul 31. oktoobril tähistatav kalendritähtpäev. Ajaloolaste arvates on selle juured tõenäoliselt paganlikes ja keldi rituaalides. "Halloween" on eriti populaarne Põhja-Ameerikas. "Halloween"'i jooksmine ehk "trick-or-treating" toimub 31. oktoobril.
Mõiste päritolu.
Kuigi sõna "halloween" on kristliku algupäraga, arvatakse pühal endal olevat paganlikud juured. Ajaloolane Nicholas Rogers märgib, et "mõned folkloristid arvavad seda tulenevat Rooma puuviljade ja seemnete jumalanna Pomona pidustustest või surnutepühast Parentalia, kuid tüüpilisemalt seostatakse seda keldi Samhaini festivaliga, mille nimi tuleb vana-iiri keelest ja tähendab 'suve lõppu'."
Ajalugu.
"Halloween" on väljarändajate (iirlaste ja šotlaste) poolt 19. sajandil Põhja-Ameerikasse viidud tähtpäev. Seal see kommertsialiseerus ja jõudis ringiga tagasi Euroopasse. Põhitunnuseks on õõnes kõrvits, millele on külje peale sisse lõigatud nägu ja sisse pandud küünal – kõrvitsalatern. 
Kõrvitsalaternaid hakati tegema Ameerikas, sest kõrvits on Ameerika päritolu taim ja varem neid Euroopas ei tuntud. Iirimaal ja Šotimaal uuristatakse samuti köögivilja sisse koledaid nägusid ja pannakse sinna kas söetükk või küünal sisse, aga seal tehti seda kaalikaga. Laterna valmistamise komme ise on pärit 18. sajandist, mil Iirimaal hakkas levima komme tuua Samhaini ühislõkkelt koju süsi õõnestatud naeri sees.
Juurviljalaterna valmistamise komme viitab iiri rahvajutule Ihnuskoi Jackist ("Stingy Jack"), keda jumal tema pattude pärast ei võtnud paradiisi ja lepingu tõttu kuradiga ei saanud kurat võtta Jacki ka põrgusse. Jack pidi kondama mööda maad, valgustades oma teed kaalikast või naerist õõnestatud laternas hõõguvate sütega, mis kurat talle põrgust järgi viskas.
Sellest legendist inspiratsiooni saanud iirlased ja šotlased hakkasid pimedal ajal oma kodudest eemale peletama Ihnuskoi Jacki ja teisi ringi kondavaid kurje vaime uste juurde või akende peale asetatud juurviljalaternatega, mille sisse olid lõigatud hirmsad näod.
Kombed.
Tähtpäeva kaasneb komme kostümeeritult ringi käia. Kostüümide kandmine aitab varjata end nende halbade vaimude eest, mis võib olla sel ajal ringi liikuda.
Lapsed "kollitavad" naabreid, seades neid valiku ette: "Komm või pomm?", inglise keeles "Trick or treat?" Triki ("trick") all mõeldakse mingit vempu. Kui naaber on külaliste tulekuks valmistunud, jagab ta komme või raha. Kui aga keeldub, võib ta mingi vembu või trikiga arvestada.
Pärast "halloween"'i on naabritel tükk aega detektiivitööd, et teada saada, kes selle või tolle maski taga end varjas, kuna sageli vahetavad poisid ja tüdrukud rõivad ja esinevad siis vastavalt. Juhul, kui ei ole võimalik korralikke kollimaske muretseda, korvab maski puudumise grimm ("make-up").
Firmapidudel on "halloween" samuti aktuaalne – enamasti tehakse kostüümi- või teemaõhtuid.
Aleksander Luhamets

Aleksander Luhamets (18. märts 1918 Määsi, (Luhamaa), Petserimaa – 5. mai 2006 Võru) oli eesti vaimulik. 
Oli jutlustaja, organist ja koorijuht Antsla palvemajas alates 1944. aastast. Sooritas köstri eksami 1957. Töötas köster-organistina Võru, Vana-Roosa, Rõuge ja Urvaste koguduse Antsla filiaalis. 
Ordineeriti 17. märtsil 1988 õpetajaks. Oli 1988–1993 Urvaste koguduse abiõpetaja, 1991–1992 Rõuge koguduse õpetaja, 1993–1995 Antsla koguduse õpetaja ja 1995–2001 Urvaste koguduse õpetaja. 
Isiklikku.
Tema isa Timofei Luhamets oli kaupmees, hiljem vennastekoguduse jutlustaja Laitsna palvemajas. 
Tema vennatütar Taimi Paal on eesti botaanik. 
Aleksander Luhamets oli abielus Meeta Luhametsaga (aastani 1945 Siidra). 
Neil sündis kaks last. Poeg Joel Luhamets ja pojapoeg Kristjan Luhamets on vaimulikud.
Jeanne d'Arc

Jeanne d'Arc [žann dark] (ka Orléansi neitsi [orle'aani n'eitsi]; 6. jaanuar 1412 Domrémy (praegu Domrémy-la-Pucelle) – 30. mai 1431 Rouen) on prantsuse rahvuskangelane, katoliku kiriku pühak. 
Lapsepõlv.
Jeanne d'Arc sündis Jacques d'Arci ja Isabelle Romée tütrena Domrémy külas, mis tollal kuulus Bari hertsogkonda, hiljem läks Lotringi alla ja nimetati Domrémy-la-Pucelle'iks.
Tema vanemad olid talupojad, kellel oli 20 hektarit maad, sellest viiendik põldu, viiendik metsa ja ülejäänu karjamaa. Isa kogus lisaks külas makse ja oli linnavahtide ülem. Jeanne'il oli kolm venda ja õde.
Piirkond, kus nad elasid, oli jäänud Prantsuse kuningale ustavaks, ehkki oli ümbritsetud Burgundia maadega. Sellepärast korraldati sinna aeg-ajalt rüüsteretki ja ühel neist põletati Domrémy maha.
Enda sõnul nägi ta esimest korda ilmutust 13-aastaselt, kui talle olevat ilmunud püha Katariina ja öelnud, et ta peab ajama inglased Prantsusmaalt välja ja tooma dofääni Reimsist kroonimisele Pariisi. Hilisemates ilmutustes kordasid seda sõnumit ka püha Miikael ja Antiookia püha Margareeta.
Tõus sõjaväe juhiks.
Ta püüdis kohtuda Prantsuse sõjaväe juhtkonnaga, kuid esialgu lükati tema soov tagasi. Alles siis, kui ta oli õigesti ennustanud 12. veebruaril 1429 toimunud Heeringate lahingu tulemuse (Prantsuse ja Šotimaa väeüksused said lüüa mitu korda väiksemalt inglaste väelt ja loovutasid Orléansi), võeti teda kuulda.
Ta juhatas Saja-aastases sõjas mitmes edukas lahingus Prantsusmaa väeüksusi. 
Eriti edukas oli Jeanne uue sõjatehnoloogia, suurtükkide kasutamisel, mida inglased olid pidanud seni oma tugevaks küljeks. 
16. juulil 1429 saabus ta koos dofääni Charles VII-ga Reimsi, kus 17. juulil viimane ka kuningaks krooniti. Pärast seda hülgas Charles VII Jeanne d'Arci. Jeanne'i kinnisideeks sai aga Pariisi vallutamine tormijooksuga, mis ebaõnnestus.
Kohtuprotsess ja surm.
23. mail 1430 langes ta Compiègne'i lähedal burgundlaste kätte vangi ning tema saatus jäeti inkvisitsiooni otsustada. Järgnesid pikad kohtuprotsessid, kus Jeanne üritas oma jumalatruudust kinnitada, kuid edutult. Süüdistatuna ketserluses põletati ta tuleriidal.
Pühak.
1920. aastal kuulutati Jeanne d'Arc katoliku kiriku pühakuks.
Ferdinand Laaser

Ferdinand Laaser (27. november 1911 Tallinn – 26. november 1982) oli üks edukamaid eesti roosiaretajaid. 
Ta on aretanud üle 40 roosisordi, sealhulgas "Pruudikimp", "Juubel", "Lõikepunane", "Tondo", "Mihklipäev" ja "Naistepäev". 
Ta on elanud Hageri lähedal, Kärus, Luual ja Liivojal (Kurista roosiaed). 
Tal sündis kolm last, kes kõik tegelevad aianduse ja roosidega. Laido Laaser tegutseb Laiusel, Lemmi Kangur Sindis ja Veljo Laaser Tallinnas.
ETV arhiivis on 1972 valminud film "Helin", milles on üheks esinejaks ka Ferdinand
http://etv2.err.ee/videod/dok_film/429d525b-c872-4bdb-9771-f51f483fc245
Orléansi neitsi

Orléansi neitsi on Jeanne d'Arci lisanimi. 
Friedrich Schiller on kirjutanud temast näidendi "Orléansi neitsi".
Pjotr Tšaikovski on kirjutanud ooperi "Orléansi neitsi"
Nikolai Peiko kirjutas (1953–1955) balleti «Жанна д’Арк», mis eesti keeles on tuntud kui "Orléansi neitsi".
Ööbinokkel

Ööbinokkel on öönägemisseade.
Tavakasutuses on kahe tehnoloogia põhiseid öönägemisseadmeid – valgust võimendavad ja infrapunakiirgust kasutavad.
Valgusvõimendiga ööbinoklid.
Need võimendavad olemasolevat valgust. Täiesti pimedas ei näe nendega midagi. Prožektoriga vaatlusseadmesse valgustades võib seadme rikkuda. Tuntumaks vaatluspildiks on "roheline filter" ehk roheline pilt.
Infrapunaööbinoklid.
Tehnoloogiliselt peaaegu sama mis valgusvõimendiga, aga lisaks on infrapunalamp või -prožektor, mille valgust silm ei näe, sest see on madala sagedusega. Iseloomulikuks pildiks on veidi punakas või täeisti mustvalge pilt. On võimeline nägema kehade soojuskiirgust (isegi värskeid jalajälgi). Prožektori valgusvihk alati ei kahjusta. 
Odavaim infrapuna-öönägemisseade on väike M/V-turvakaamera, millel on IR-LED küljes (hind algab 400 kroonist).
Ultraheliööbinoklid.
Arendamisel on ka ultraheli-öönägemisseade, mis on põhimõtteliselt kajalood. Selle põhimõte on lähedane nahkhiirte öisele ruumitajumisviisile.
Kiudoptika

Kiudoptika ehk fiiberoptika (inglise keeles "fiber optics") on optika haru, mis käsitleb valguse levimist peentes kiududes ja sellega seotud füüsikalisi nähtusi ning selle rakendusi.
Läbipaistvaid painduvaid kiude kasutatakse laialdaselt valgusjuhtmena optilise side otstarbeks, kus valguskiirt moduleeritakse ülekantava signaaliga.
Rööbitistest kiududest koostatud kimpude abil on võimalik valguse kanaliseeritud juhtimine, näiteks
Norra haldusjaotus

Norra haldusjaotuses on 1. järgu haldusüksuseks maakond ("fylke", mitmuses "fylker") ning 2. järgu haldusüksuseks ning kohaliku omavalitsuse üksuseks vald ehk kommuun ("kommune", mitmuses "kommuner").
Põhja-Jäämere saarestik Svalbard (varasem nimi "Teravmäed") on Norra osa, mille staatus on määratletud rahvusvahelise lepinguga.
Nordlandi maakonna koosseisus on alates 1995. aastast Põhja-Jäämere saar Jan Mayen, mida varem hallati eraldi.
Haldusjaotusest jäävad välja Norra sõltlasalad Bouvet' saar, Kuninganna Maudi maa ja Peeter I saar.
Maakonnad.
2017. aastal otsustas valitsus osa maakondi kaotada ja liita need teiste maakondadega, vähendades maakondade arvu 19-lt 11-le. Reform jõustus 1. jaanuaril 2020. Pärast proteste otsustas uus valitsus 2022. aastal kaotada kolm uut maakonda ja taastada seitse varem kaotatud maakonda. Alates 1. jaanuarist 2024 on Norras viisteist maakonda.
Vallad.
Norras vähendatakse pidevalt valdade arvu. 1930. aastal oli Norras 747 omavalitsust. 2020. aasta seisuga on omavalitsusi 356. Valdade liitumise muudavad keeruliseks mitmed tegurid. Kuna riigi valitsus annab omavalitsustele toetusi vajaduse hindamise alusel, on omavalitsustel vähe stiimuleid kohaliku autonoomia kaotamiseks. Riiklik poliitika on, et omavalitsused peaksid ühinema ainult vabatahtlikult.
Guanajuato osariik

Guanajuato, ametlikult Guanajuato vaba ja suveräänne osariik ("Estado Libre y Soberano de Guanajuato"), on osariik Mehhiko keskosas. Osariigi pealinn on Guanajuato.
Guanajuato asub Kesk-Mehhikos ning piirneb läänes Jalisco, loodes Zacatecase, põhjas San Luis Potosí, idas Querétaro ja lõunas Michoacáni osariigiga. Osariigi pindala on 30 608 km². Guanajuatos asub mitmeid ajalooliselt olulisi linnu. Esimene hispaanlaste asutatud asula osariigis oli Acámbaro, esimene linna staatuse saanud asula oli Salvatierra.
Hispaanlased asustasid piirkonna 1520. aastatel pärast rikkalike maavarade avastamist Guanajuato linna ümbruses. Ajalooliselt olid kaevandamine ja põllumajandus Guanajuato peamised majandusharud, kuid tänapäeval on need taandunud tööstussektori kasvu ees.
2024. aasta andmetel oli Guanajuato Mehhiko vägivaldseim osariik, kus registreeriti 10,5% (3151) kogu riigi mõrvadest.
Haldusjaotus.
Guanajuato osariik on jagatud 46 kohalikuks omavalitsusüksuseks.
Majandus.
Osariigis kaevandatakse hõbedat, kulda, tina- ja vasemaaki.
Tuntud guanajuatolasi.
Hilisem Mehhiko president Vicente Fox on olnud Guanajuato kuberneri kohusetäitja. Guanajuatost on pärit ka kunstnik Diego Rivera.
Theaitetos

Theaitetos [the'aitetos] (vanakreeka keeles "Θεαίτητος"; ladina keeles "Theaetetus"; umbes 415 eKr – 369 eKr või 391 eKr) oli vanakreeka matemaatik. 
Theaitetos pärines Ateenast Sunioni deemist. Tema isa oli Euphronios. Isa suri enne Theaitetose täiskasvanuks saamist ja jättis maha suure päranduse, kuid eestkostjad raiskasid selle ära. 
Filosoofias oli tema õpetaja Platon ja matemaatikas Theodoros Kyrenest. Platonil on dialoog "Theaitetos", kus Theaitetos vestleb Sokratesega ning kust pärineb suurem osa andmeid tema isiku kohta. Platoni dialoogis "Sofist" on Theaitetos üks põhitegelasi. Oletatakse, et Theaitetos on tugevasti mõjutanud Platoni suhtumist matemaatikasse. 
Platoni järgi oli Theaitetosel samasugune nösinina ja punnsilmad nagu Sokratesel. 
Theaitetos tõestas, et kui naturaalarv ei ole teise naturaalarvu ruut, siis tema ruutjuur on irratsionaalarv. 
Samuti tõestas ta, et kumeraid korrapäraseid hulktahukaid on täpselt viis. Ta näitas ka seost irratsionaalarvude ja korrapäraste hulktahukate vahel.
Theaitetos on õpetanud Pontose Herakleias. Tema õpilaste seas võis olla Herakleides Pontikos. 
Theaitetose surma-aastaks peetakse traditsiooniliselt 369. aastat eKr, mil oletatavasti toimus lahing Korintoses, milles saadud haavadesse ja düsenteeriasse Theaitetos teadete järgi suri. Debra Nailsi raamatus "The People of Plato" (2002, lk 276–277) on toodud argumendid selle kasuks, et kõnealune lahing leidis aset 391 eKr. Varem ei seostatud seda lahingut temaga, sest ta oli selle toimumise ajal noor. 
Theaitetose teoseid ega ühtki katkendit nendest pole säilinud. Tema tulemused on võetud Eukleidese "Elementide" X ja XIII raamatusse. 
Kuul on kraater Theaitetos, mis on saanud nime Theaitetose järgi.
Alatskivi linnamägi

Alatskivi linnamägi on muistne eestlaste linnamägi Alatskivil Aovere–Kallaste–Omedu maantee ääres mõne kilomeetri kaugusel Peipsi järvest.
Oletuste kohaselt oli mägi 13.–14. sajandil kasutusel vasall-linnuse paigana. Lõunas ja kagus kaitsevad mäge järved, läänes soo, põhjas aga keskmiselt 10 meetrini küündiv nõlv, mida oli kunstlikult kõrgemaks kaevatud ning raudkividega kindlustatud. Linnamäge ümbritseb paari meetri sügavune ja kuni 5 meetri laiune kraav. Linnuse õu on ovaalse kujuga, pindalalt 2300 m².
Linnamäel kasvavad kuused ja tammed.
Rahvapärimus.
Vana rahvapärimuse kohaselt asuvad mäe sees raudustega kivikeldrid. Neisse olevat saksa mõisnikud vanasti müürinud mässulisi talupoegi.
Ühe harulise tamme kohta räägitakse, et selle otsa olevat Alatskivi parun Nolcken lasknud tõmmata mässumeelsed talupojad ning lasknud neil seal rippuda.
Peedu linnus

Peedu linnus (ka "Peedu Kerikmägi") on endine linnus Peedu linnaosa piiril Tartu maakonnas Elva jõest ligi 50 m loodes. See on Eesti üks väiksemaid linnuseid.
Kirjeldus.
Linnamägi, mis on osa oosist, koosneb liivast ja kruusast ning selle nõlvadel kasvavad kuused ja männid. Linnamäe nõlvad on tehtud järsemaks. Kasutusel olnud linnuseala on eraldatud ülejäänud oosist mõlemas otsas kraavidega. Peedu Kerikmägi on üks Eesti väiksemaid linnuseid, mille õuepindala on 650 m², pikkus 48 m ja suurim laius 17 m. Linnuse loodenõlva kõrgus ümbritsevast maast on 11–12 m ja kagunõlva kõrgus 15–16 m. Algselt oli õuepind kergelt kumer, kuid see tasandati 20. sajandi alguses peoplatsiks, mille käigus hävitati suur osa linnuse õue keskosa kultuurkihist. 
Linnamägi jääb Elva maastikukaitsealale.
Uurimislugu.
Peedu Kerikmäe kohta on avaldatud mitmeid artikleid ja kirjutisi. Esimene kirjeldus linnusest leidub Nõo kihelkonna muististe kirjelduses aastast 1921. Põhjalikuma käsitluse avaldas arheoloog Harri Moora 1939. aastal.
Peedu Kerikmägi oli Eesti esimene linnus, kus tehti ulatuslikke arheoloogilisi kaevamisi. Need toimusid 1936. aastal H. Moora, A. Vassari ja E. Ariste juhtimisel. Esimene kaevand rajati linnuse õue kirdeotsa ja idaäärele ning teine väiksem kaevand asus muistise loodeserval ja kolmas kagunõlval. Kokku uuriti linnuse õuepinda umbes 60 m² ulatuses ja koos nõlvakaevanditega üle 100 m². Kaevamiste käigus tuvastati, et linnusel säilinud kultuurkihi paksus oli vahemikus 10–60 cm. Kultuurkiht oli intensiivselt musta värvusega, sisaldades palju söetükke ja põlenud kivipurdu. Kultuurkihil võis eristada vähemalt kahte järku. Leitud leiumaterjalist domineeris jämeda kivipurruga kareda pinnaga keraamika, mis oli tüüpiline Kagu-Eesti linnuste ja asulate jaoks I aastatuhande teisel poolel. Leiti ka mõningaid killukesi nn näpiornamendiga nõudest ning riibitud või tekstiilivajutustega kaetud savinõukilde. Lisaks leiti erinevaid esemeid nagu mõõgaosad, luust nooleotsad, nuge, värtnaketrid ja hoburaudsõled. Leiti palju šlakitükke, millel olid kõrge rauasisaldust. Lisaks kuulusid leidude hulka hobuse, veise, kodu- ja metssea, põdra, kopra, karu ja ilvese luud.
Ajalugu.
Peedu linnuses elati 6.–10. sajandil. Linnusel elati ka juba pronksi- ja rauaaja vahetusel, millest kõnelevad nii luust nooleots kui ka tekstiil- ja riibitud keraamika killud. 
Algselt veidi kumeravõitu linnuseala on peoplatsiks kohandamisel tasandatud, mistõttu keskosas on kultuurikiht suurelt osalt hävinud. Pole võimatu, et linnuseala otstes on olnud madalam vall, mis on tasandamise käigus laiali aetud. Mööda linnuse serva, kus kultuurkihi paksus oli 30–80 cm, tuli nähtavale põlenud raudkividest lasu ja rohkesti tukke, sh mõned nurgaliitega. Tukid pärinesid tõenäoliselt üksteisega liitunud taranditaolistest rõhtpalkrajatistest, mis ühendasid endas nii kaitse- kui ka elamufunktsiooni. Jälgi puitrajatistest leiti ka loodeservast. Nõlvaprofiilide järgi eristati kaks ehitusjärku. Kivilasu ja tukid on seostatavad varasema järguga, mil linnuseala oli mõnevõrra kitsam. Teises ehitusjärgus viidi seoses õuepinna laiendamisega mäele uut liiva.
Lääniste linnamägi

Lääniste linnamägi asub Tartu maakonnas Kastre vallas Võnnu alevikust ida pool Ahja jõe läänepoolsel kaldal Lääniste küla territooriumil.
Linnuse kirjeldus.
Linnus asetseb ühtlaselt järskude nõlvadega neemikul. Linnuseõu on põhja pool jätkuvast seljakust eraldatud valliga, mille kõrgus sisenõlvalt on 2,5 m ja välisnõlvalt 4 m. Valli välisjalamil on ligikaudu 1 m sügavune kraavnõgu. Lõuna suunas lõpeb linnuseala kitseneva neemikuna. Õue pikkus põhja-lõuna suunas on u 70 m, laius 25–30 m. Linnusest lääne poole jääb madal nõgu ojaga; linnus asetseb Ahja jõe ja selle oja vahel Tõenäoliselt oli linnamäel linnus keskmisel rauaajal ja noorema rauaaja alguses (5. sajand–11. sajand).
Kalmistu.
1878. aastal rajati sinna õigeusu kalmistu. Praegu on see jäetud maha, viimane matmine oli seal 1938. aastal.
10.–17. augustil 2009 toimusid kalmistu alal arheoloogilised väljakaevamised, mida juhatas Anti Lillak. Linnamäe kõrgeimalt osalt, vallilt, leiti 22 õigeusu matust ja matuste poolt segamini aetud muinasaegse kultuurkihi jäänuseid, samuti üksikuid keskmisse rauaaega jäävaid keraamikafragmente.
Lähte Palalinn

Lähte Palalinn on linnamägi Tartumaal Tartu vallas Lähte alevikus Sootaga voore lael.
Kirjeldus.
Väike linnus asus neemiku harjal. Edela poolt on linnuseala ülejäänud kõrgendikust eraldatud kividest laotud otsavalliga. Valli kõrgus siseküljel 1,5 m ja välisküljel 3,7 m. Õueala pikkus on 34 m ja laius 28 m, pindalaga 600 ruutmeetrit. 
Arheoloogilised uurimistööd.
Esmased väljakaevamised toimusid 1953. aastal ning nende käigus õnnestus Harri Moora ja Aita Kustini juhitud rühmal kaevata välja keraamikakilde.
Lähte Palalinna Muinsuskaitseameti ja Tartu Ülikooli koostööna aastal 2010 toimunud väljakaevamisi juhtisid Martti Veldi ja Viire Paljuste ning ka sellel väljakaevamisel leiti hulgaliselt keraamikakilde.
2010. aastal tehtud radiosüsinikproovid andsid linnuse dateeringuks viikingiaja.
Saadjärve linnamägi

Saadjärve linnamägi on Kalevipoja sängi tüüpi linnus, mis asub Saadjärve mõisasüdamest 2 kilomeetrit idas Salu külas. Linnamäge nimetatakse ka Kalevipoja sängiks.
See on Jogentagana ainus teadaolev muinasaja lõpul kasutusel olnud linnus. 
Kirjeldus.
Linnamäe suhteline kõrgus on 33,5 meetrit. Ovaalse kujuga õueala mõlemas, loode ja kagupoolses otsas on otsavallid ja kraavid. Loodevalli kõrgus on välisjalamilt 5,7 m, siseküljelt 2,5 m. Vall pöördub kaarjalt linnuse lääneservale, jätkudes 0,6 m kõrguse äärevallina. Samamoodi pöördub kaguvall 0,8 m kõrguselt idaservale. Kaguvalli kõrgus välisküljelt on 6 m ja siseküljelt 0,8 m.
1953. aastal tehti linnuses proovikaevamised ning 1984. aastal põhjalikumad kaevetööd. Kaevamistel tuli päevavalgele mitmeid põlengukihte. Linnuse põhiline kasutusaeg oli 7.–11. sajandil.
Asustusjärgud.
Linnuse kasutamise võib jagada nelja asustusjärku.
Varasemad asustusjäljed pärinevad ajaarvamise vahetusest, mil tegu oli tõenäoliselt veel nõrgalt kindlustatud pelgupaiklinnusega.
Teine ja intensiivsem asustusperiood jääb 7.–11. sajandisse. Sellel perioodil on linnus korduvalt hävinud ja ülesehitatud. Kindlustustööd piirdusid vaid sisetäidiseta palktaranditega. 
Kolmandal asustusjärgul 11. sajandil tugevdati kaitseehitisi tuntavalt. Hooviala ümbritseti neljast küljest liivaga täidetud palktaranditega.
Viimasel asustusjärgul 13. sajandi alguses põles linnus viimast korda, tõenäoliselt 1220. aasta röövretke ajal, kui sakslased ristisid 300 inimest.
Tiirlemine

Tiirlemine on keha ligilähedaselt perioodiline kulgliikumine ümber teise keha. 
Näiteks Kuu tiirleb ümber Maa, Maa tiirleb ümber Päikese ja kärbes võib tiirelda ümber lambi.
Tiirlemisperiood on ajavahemik, mille jooksul keha jõuab tiirlemiskeskme koordinaadistikus samasse kohta (teeb ühe täistiiru).
Theaetetus

Theaetetus on vanakreeka matemaatiku Theaitetose ning Platoni dialoogi "Theaitetos" ladinakeelne nimi.
Theaitetose järgi on nime saanud Kuu kraater Theaetetus.
Vapramägi

Vapramägi on järsunõlvaline kõrgendik Tartumaal Vissi külas, Elva ja Tõravere vahel.
Vallseljaku absoluutne kõrgus on 79,7 m, suhteline kõrgus mäe jalamil voolava Elva jõe veepinna suhtes umbes 40 m.
Mäe kohta on mitmeid legende ja rahvapärimusi, sealhulgas olla siin Kalevipoeg tapnud koletise Tõra.
Vapramäel asub kaitsealune betoonist mälestuskivi kahele hiina sõdurile, kes kuulusid Vabadussõjas Punaarmee miinipataljoni ning langesid 16. jaanuaril 1919 Vapramäe lahingus, rünnates Eesti armee soomusrongi Voika raudteesilla juures. Hauakivil on eesti, vene ja hiina keeles kiri: "Igavene kuulsus vapratele hiina punaarmeelastele, kes langesid võitluses nõukogude võimu eest!"
Mägi on aastast 1959 looduskaitse all. Aastast 2016 on mägi ja selle laiem ümbrus Elva maastikukaitseala Vapramäe sihtkaitsevööndi (96,4 ha) koosseisus. Mäe loodejalamil asub Vapramäe loodusmaja, mida haldab Vapramäe-Vellavere-Vitipalu Sihtasutus.
Uural

Uural ehk Uuralid (varem ka nimekujudel Uraal või Uraalid) on mäestik Venemaal ja osalt Kasahstanis Euroopa ja Aasia piirialal.
Uuralid moodustavad pika (umbes 2500 km, laius kuni 150 km), kuid võrdlemisi madala ning erodeeritud mäestiku Venemaa lääneosas. Geograafiliselt on tegemist Euroopa ning Aasia piiriga (mäestiku idajalamil). Mäestiku jätkuks põhja suunas on Vaigatši saar ja Novaja Zemlja saarestik. Kõrgemad tipud on Narodnaja Lähis-Polaar Uuralis (1895 m) ning Jamantau (1640 m) ja kahetipuline Iremel (1590 ja 1450 m) Lõuna-Uuralis.
Geoloogia.
Uuralite teke paleosoikumis oli osa viimase hiidkontinendi Pangaea tekkest. Mäestik tekkis kolme laama – Baltika, Siberi ja Kasahstani – kollisiooni ehk kokkupõrke käigus. Hiljem mesosoikumis toimunud Pangaea lagunemise käigus moodustus Lauraasia laam. Ent Uuralid ei olnud siis enam laama äärel, vaid selle sisemuses. Nii on see püsinud praeguseni.
Uuralite tektooniline areng algas devonis, kui tekkisid Magnitogorski ja Tagili saarkaared (ookeanilise litosfääri subduktsioon teise ookeanilise litosfääri ploki alla). Hilis-devonis järgnes sellele mandrilise Baltika laama ning tekkinud saarkaare akretsioon. Samal ajal moodustus ookeani teisel äärel subduktsioonivöönd ka piki Kasahstani laama piiri. Karboni vältel jätkus ookeanilise basseini sulgumine ning permi ja triiase vältel põrkasid omavahel kokku laamade mandrilised osad, mille tagajärjel tekkis mäestik.
Keerulise geoloogilise ajaloo tõttu on Uuralis rohkesti mitmesuguseid maavarasid, eriti metallimaake. Mäetööstuslikult on kõige enam hõlvatud Kesk- ja Lõuna-Uural. Mäestiku idajalamilt algavad ulatuslikud gaasi- ja naftamaardlad.
Ivo Orav

Ivo Orav (sündinud 15. mail 1967; hüüdnimi Belka, ansamblis Vennaskond ka Ivo Schenkenberg noorem) on eesti muusik ja helilooja. Tõnu Trubetsky andmetel anarhist.
Tegutsenud muude bändide hulgas ka BBBs, PäRaKuKes, Vennaskonnas, The Tuberkuloitedis kitarristi ja trummarina, Imbecillos Clubis, 3 Põrsakest &amp; Metssiga. 
Teinud koostööd hiphopbändiga Noizmakaz ja räppar Tommyboyga. 
Orav on külalissolist kaveribändis Grunged, kus tehakse Seattle’i "grunge"-muusikat. 
Ivo Orav on ansambli the Belka kitarrist, laulja ja loomejuht ning solist ja laulukirjutaja folk-rokkansamblis August URR.
Staatika

Staatika (kreeka δτατικε"tasakaaluõpetus") on klassikalise mehaanika haru, mis uurib:
Staatika põhiteoreem, Varignoni teoreem.
Staatika põhiteoreem (Poinsot’ teoreem) on sõnastatud järgmiselt: "Iga jäigale kehale rakendatud jõusüsteemi saab asendada taandamistsentrisse rakendatud jõusüsteemi peavektoriga ja jõusüsteemi peamomendiga taandamistsentri suhtes".
Varignoni teoreem on sõnastatud järgmiselt: "Kui jõusüsteem taandub resultandiks, siis resultandi moment mingi fikseeritud punkti suhtes võrdub kõigi vaadeldava jõusteemi jõudude sama punkti suhtes leitud momentide geomeetrilise summaga".
Jõusüsteemi tasakaal.
Selleks, et paigalseisev või ühtlaselt sirgjooneliselt liikuv keha säilitaks oma paigalseisu või ühtlase sirgjoonelise liikumise, peab sellele rakendatud jõudude resultantjõud ja nende jõudude momentide algebraline summa võrduma nulliga. Formaalsemas sõnastuses on jõusüsteemi tasakaalu tingimused kirja pandud järgmiselt: jõusüsteem on tasakaalus parajasti siis, kui peavektor formula_1 ja mingi punkti O suhtes leitud peamoment formula_2on võrdsed nulliga:
formula_3
Kui keha tasakaalu tingimused on täidetud, siis ei pea keha tingimata paigal seisma. Ta võib liikuda ühtlaselt ja sirgjooneliselt (inertsiaalselt).
Jaak Taul

Jaak Taul (21. mail 1905 Riidaja vald (Helme kihelkond) – 18. aprill 2007 London) oli eesti vaimulik ja teoloog.
Ta lõpetas Riidaja algkooli, Helme kihelkonnakooli ja Tõrva Ühisgümnaasiumi "cum laude" 1924. Tartu Ülikoolis õppis ta usuteaduskonnas aastatel 1924–1928. Prooviaastal oli ta Ülikooli koguduses. Ordineeriti õpetajaametisse 1. aprillil 1929.
Ülikooli koguduse õpetaja kohusetäitja 1929–1931. Petseri Peetri koguduse õpetaja 1932–1933. Ülikooli koguduse abiõpetaja 1933–1936. Tartu Peetri koguduse õpetaja 1936–1944 (valiti õpetajaks 18. oktoobril 1936 309 poolt- ja 294 vastuhäälega). Tartu praostkonna abipraost 1942–1944.
Doktorikraadi kaitses ta 21. mail 1935 väitekirjaga "Kristuse Jumalariigi õpetus". Töötas TÜ-s süstemaatilise usuteaduse eradotsendina.
1944 asus elama Saksamaale. Saksamaal pidas ta palvusi DP-laagrites ja jumalateenistusi nii eestlastele kui ka sakslastele (kuna paljud saksa vaimulikud olid sõjas surma saanud või vangi langenud), eriti Göttingeni ümbruses. Göttingeni päevil oli ta Eesti Komitee esimees ja eestlaste esindaja Briti sõjaväe võimude juures.
Alates 1947. aastast elas ta Inglismaal, kus ta hooldas Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Londoni kogudust. Aastatel 1953–1983 oli ta ühtlasi E.E.L.K. Inglismaa praostkonna praost. Aastal 1984 läks ta kõrge vanuse tõttu emerituuri.
Tema poeg oli E.E.L.K. peapiiskop Andres Taul.
Strukturalism

Strukturalism on tõlgendusviis (meetod) ja 20. sajandil Euroopas levinud mõttesuund, mis mõjutas humanitaarteadusi (filosoofiat, ajalugu, sotsioloogiat, kirjandusteadust). Strukturalism oli üheks tähtsaks aluseks semiootikale. 
Strukturalismis laiendatakse keeleteaduses kasutatud struktuuri mõistet erinevatele inimtegevuse valdkondadele. 
Strukturalism kujunes välja 1920.–1930. aastail keeleteaduses (lingvistikas), toetudes paljus Ferdinand de Saussure'ile. Strukturalismi nimetuse võttis kasutusele Roman Jakobson. Strukturalismile toetus esmalt ka Tartu–Moskva semiootikakoolkond.
20. sajandi teisel poolel kujunes strukturalismist keele, kultuuri ja ühiskonna uurimise üldnimetus.
Strukturalistlik meetod tugineb erinevate osade leidmisele tekstis, ideoloogias, ühiskonnas ja nende osade omavaheliste suhete kindlaks määramisele.
Lévi-Straussi strukturaalne meetod.
Raamatus "Totemism tänapäeval" kirjeldab Claude Lévi-Strauss strukturalismi meetodit:
1.    Koguda ja analüüsida üksikfaktid.
2.    Selgitada nende omavahelised seosed, sarnased grupeerida ja tuua välja sisemised suhted.
3.    Sünteesida faktid ühtseks tervikuks. Luua teineteisele vastav osade süsteem ning sellega loome ka uurimisobjekti.
Lévi-Strauss kirjeldab kultuurinähtuste uurimise olulisi punkte:
1.    Kultuurinähtusi tuleb vaadata sünkroonis ajateljel.
2.    Kultuurinähtusi tuleb uurida nende sisemises ja välises ühtsuses.
3.    Kultuurinähtusi analüüsitakse kui mitmetasandilisi, kuid ühtse terviku osasid. Mitmetasandilisuse korral ilmneb semiootilise lähenemise vajadus. Nähtuste uurimine toimub kas üksiku nähtuse või laiema konteksti suhtes.
4.    Strukturaalse antropoloogia lõppeesmärk on modelleerida struktuur ehk arvatav algoritm (kood), mis määrab ära nähtuste arengu varjatud loogika ja nende eksistentsi. Aluseks olev algoritm peab andma ka juhised ühest arengu formatsioonist teise minekul. ("Strukturaalne antropoloogia" 1959)
Usk. Lootus. Armastus.

"Usk. Lootus. Armastus." on Vennaskonna kolmas album, mis ilmus 1993. aastal.
Cher

Cher [šeer] (sünninimi Cherilyn Sarkisian, kuni 1979 Cherilyn Sarkisian LaPiere Bono Allman; armeenia keeles Չերիլյն Սարկիսիան; sündinud 20. mail 1946 El Centros California osariigis Ameerika Ühendriikides) on ameerika pop- ja rokklauljatar, filminäitleja ja režissöör. 
Ta on võitnud parima naisosatäitja Oscari (filmis "Kuutõbised"), Emmy, kolm Kuldgloobust ja muid auhindu. Tema sooloplaate on maailmas ostetud üle 100 miljoni (lisaks 40 miljonit duetina Sonny &amp; Cher).
Päritolu.
Cheri isa John Sarkisian oli armeenlasest veoautojuht, kellel oli narkootikumi- ja hasartmängusõltuvus. Cheri ema Georgia Holt (sünninimega Jackie Jean Crouch) oli Ameerika laulja-laulukirjutaja, näitleja ja modell, kes on päritolult iirlane, inglane, sakslane ja tšerokii. 
Kui Cher oli väike, oli ta isa harva kodus. Ta lahutas Cheri emast, kui Cher oli kümme kuud vana. Hiljem ta vanemad abiellusid ja lahutasid veel kaks korda. 
1993. aastal võttis Cher osa humanitaarabitöödest Armeenias, toimetades sõjast räsitud piirkonda toiduaineid ja meditsiinivahendeid.
Nimi.
1979. aastani oli tema täielik kodanikunimi Cherilyn Sarkisian LaPiere Bono Allman. Samal aastal lühendas ta oma seadusliku nime lihtsalt Cheriks ilma perekonnanimeta. Varem on ta kasutanud ka nimesid Cheryl LaPiere, Cher Bono ja Cherilyn Sarkisian La Piere Bono Allman.
Dry Tortugas

Dry Tortugas on saarestik Mehhiko lahes. Saared on madalad. Pindala 58 ha. 
Saared kuuluvad Ameerika Ühendriikidele, halduslikult jäävad Florida osariiki Monroe maakonda.
Saarestiku seitse saart on Loggerhead Key, Garden Key, Bush Key, Long Key, Hospital Key, Middle Key ja East Key.
Nikolai Uspenski

Nikolai Uspenski (vene keeles Николай Николаевич Успенский; 20. juulil 1946 – 19. oktoober 2024) oli Venemaa diplomaat, aastatel 2006–2010 Venemaa Föderatsiooni erakorraline ja täievoliline suursaadik Eesti Vabariigis. 
Elulugu.
Nikolai Uspenski lõpetas 1969. aastal Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi ning töötas aastatel 1969–1972 Nõukogude Liidu peakonsulaadis Kanadas Montréalis. Ta on töötanud muuhulgas ka Nõukogude Liidu suursaatkonnas Suurbritannias (1977–1983). 
Aastatel 1985–1986 töötas Nikolai Uspenski Genfis ning Reykjavíkis toimunud NLKP peasekretäri Mihhail Gorbatšovi ja USA presidendi Ronald Reagani läbirääkimistel Gorbatšovi tõlgina. Aastatel 1985–1990 oli ta Nõukogude Liidu välisministeeriumi teise Euroopa osakonna juhataja ja 1990–1991 Nõukogude Liidu suursaadik Rootsis. Aastatel 1992–1995 töötas ta Venemaa välisministeeriumi teises Euroopa osakonnas vanemnõunikuna. 
1997. aastast kuni oma teenistuse alguseni Eesti Vabariigis töötas Uspenski Venemaa Föderatsiooni Julgeolekunõukogus, olles aastatel 1997–1999 rahvusvahelise julgeoleku küsimuste valitsuse juhataja asetäitja ja 1999. aastast sama ametkonna juhataja. 
Suursaadikuks Eesti Vabariigis nimetati Nikolai Uspenski Venemaa presidendi Vladimir Putini määrusega nr 761 25. juulil 2006. Oma kohuseid asus ta täitma 13. septembril 2006 ning andis järgmisel päeval oma volikirjad üle president Arnold Rüütlile. 
17. juunil 2010 autasustas Eesti president Toomas Hendrik Ilves suursaadik Uspenskit Maarjamaa Risti teenetemärgiga, mis antakse kõigile oma ametiaega lõpetavatele välisriikide saadikutele. Uspenski puhul kutsus see esile diskussiooni, kas see traditsioon on õigustatud või peaksid suursaadikud saama teenetemärke reaalsete teenete eest. Kõige häälekamalt vastustas Uspenskile teenetemärgi andmist endine Eesti diplomaat Mart Helme, kes leidis, et saadikule anti autasu Eesti-vastase tegevuse eest, viidates Venemaa Föderatsiooni saatkonna võimalikule seotusele pronksiööde sündmustega. 
14. juulil 2010 nimetati uueks suursaadikuks Eestis Juri Merzljakov, kes andis oma volikirjad üle sama aasta 28. oktoobril. Nikolai Uspenskile jäi saadikukoht Eestis tema diplomaatilise karjääri viimaseks ametikohaks, sest sellelt vabastamise järel jäi ta pensionile. 
Suursaadik Uspenski oli abielus ja tütre isa. Ta valdas vene, inglise, prantsuse, rootsi ja birma keelt.
Vaakumultraviolettkiirgus

Vaakumultraviolettkiirgus on ultraviolettkiirgus, mille lainepikkus on vahemikus 10...200 nm (teise kontseptsiooni järgi 1...200 nm). 
See on ultraviolettkiirguse osa, mis ei suuda paksemat õhukihti läbida, vaid neeldub õhus (täpsemalt dihapnikus), kusjuures tüüpiline on dihapniku muutumine osooniks. 
Seetõttu teostatakse vastavad spektroskoopilised uuringud spetsiaalset vaakumaparatuuri kasutades.
Blog.tr.ee

Blog.tr.ee on Eesti blogide kataloog, mis võimaldab kasutajatel näha populaarseid teemasid ning postitusi.
Versioonide ajalugu.
Blog.tr.ee-st on valminud kolm versiooni.
Kogu lehekülg koostatakse automaatselt.
Autorid.
Blog.tr.ee loojad on Andris Reinman ja Heimar Lill. Lehekülge haldab 2006. aastal loodud ettevõte Tr.ee OÜ.
Neyshābūr

Neyshābūr (varem ka "Nišabur") on linn Kirde-Iraanis, Khorāsān-e Razavī provintsi suuruselt teine linn. Asub Kashafi jõe kaldal, umbes 750 km Teheranist idas.
Aruküla mõis

Aruküla mõis on kahe mõisa nimi:
Abja valla vapp

Abja valla vapp on Viljandi maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Abja valla vapp.
Vapp kinnitati Eesti Vabariigi riigisekretäri poolt 14. mail 2004 ja selle näidis asub vallakantseleis.
Vapi kirjeldus.
Rohelise vapikilbi jaotab kaheks vasakult langev hõbedane langev kaldpalk, millel asetseb kolm sinist linaõit. Õied moodustuvad viiest sinisest kroonlehest ja viiest rohelisest tupplehest ning hõbedasest südamikust. Vapi värvid Pantone värviskaala järgi on roheline PMS 3415 ja sinine Process Blue.
Põhjendus.
Sinised linaõied viitavad linakasvatusele ja linatöötlemisele, kui abjakate traditsioonilistele tegevusaladele ja jõukuseallikale. Kaldpalk sümboliseerib kaitstust, roheline kilbivärv ürgset loodust.
Vapi kasutamine.
Värvides ja värvideta (must-valget) vappi võib kasutada vallavolikogu, vallavalitsuse ja hallatavate asutuste dokumentidel, pitsatitel, siltidel, trükistel ja suveniiridel ning panna üles ruumides ja avalikes kohtades. Teistel juhtudel toimub vapi kasutamine vallavalitsuse loal.
Aivar Kriiska

Aivar Kriiska (sündinud 15. augustil 1965 Mustvees) on eesti arheoloog ja õppejõud. 
Haridustee.
Aivar Kriiska on õppinud 1972/1973. õppeaastal Kääpa 8-klassilises Koolis, aastatel 1973–1980 Avinurme Keskkoolis ja aastatel 1980–1983 Tartu 7. Keskkoolis ajaloo eriklassis. 1992. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli ajaloolase-arheoloogi erialal. 1992/1993. õppeaastal täiendas ta end Turu Ülikoolis. 1994. aastal kaitses Tartu Ülikoolis magistritöö ("Narva jõe alamjooksu ala neoliitiline keraamika") ja 2001. aastal Helsingi Ülikoolis doktoritöö ("Stone Age Settlement and Economic Processes in the Estonian Coastal Area and Island").
Töökäik.
Alates 1993. aastast on Aivar Kriiska töötanud Tartu Ülikoolis: algul assistendi, seejärel arheoloogia õppetooli hoidja ja lektorina, 2001–2006 arheoloogia dotsendina. Alates 2007. aastast on ta laboratoorse arheoloogia professor. 2006–2013 oli ta Tartu Ülikooli ajaloo ja arheoloogia instituudi (kuni 2007. aastani ajaloo ja arheoloogia osakond) juhataja. 2017. aastast alates on Kriiska Tartu Ülikooli senati liige ja alates 2020. aastast arheoloogia osakonna juhataja. Kriiska on õpetanud ka Eesti arheoloogilist ja etnograafilist keraamikat Eesti Kunstiakadeemias (1998–2014) ning pidanud loenguid Soome ja Venemaa ülikoolides. 1993–1996 oli Kriiska ka Eesti Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudi nooremteadur.
Teadustöö.
Kriiska peamised teadussuunad on esi- ja ajaloolise aja arheoloogia, geoarheoloogia ja arheogeneetika. Ta uurib Ida- ja Põhja-Euroopa esiajaloolist ja ajaloolist elanikkonda, kolonisatsioone ja rändeid, majandust, ühiskonda ja asustusmustrit, samuti looduse ja inimese vastasmõjusid, eriti seoseid Läänemere veetaseme muutuste ja inimasustuse ning elukohavaliku ja looduskeskkonna vahel esiajal. Ta on osalenud mitmes multidistsiplinaarses uurimisprojektis Eestis, Soomes, Venemaal, Lätis ja Valgevenes.
Alates 1994. aastast on tema juhtimisel tehtud välitöid peamiselt Eesti rannikupiirkondades ja Lääne-Eesti saartel. 2000. aasta oktoobris avastas ta Pärnumaal Reiu jõe suudmes Sindi-Lodjal kuni umbes 9000 aastat vanad Sindi-Lodja asulakohad. Aivar Kriiska on avaldanud uurimusi üksikmuististest, üksikute piirkondade kiviajast, kiviaja alaperioodidest, kronoloogiast, asustusest, majandusest, arhitektuurist ja keraamikast.