Kalmer Tennosaar

Kalmer Tennosaar (23. november 1928 Kiidjärve, Vastse-Kuuste vald – 20. september 2004 Tallinn) oli eesti estraadilaulja ja teleajakirjanik, Eesti esimene mees-telediktor.
Noorpõlv ja haridus.
Tennosaare lapsepõlv möödus Kiidjärvel, kus tema isa pidas möldriametit.
Ta õppis Vastse-Kuuste Koolis ja aastatel 1945–1949 Tartu Õpetajate Seminaris ning 1948–1953 Tartu muusikakoolis Rudolf Jõksi ja Salme Kanni klassis laulu erialal.
Seejärel õppis ta kaks aastat Tartu Riiklikus Ülikoolis õigusteadust. Aastatel 1956–1958 õppis ta Tallinna Riiklikus Konservatooriumis Linda Sauli ja Aleksander Arderi klassis klassikalist laulu, kuid stuudium jäi lõpetamata, kuna ooperilaulu jaoks osutus tema hääl liiga nõrgaks. 
Kui 1959. aastal lavastati Estonia teatris Richard Heubergeri operett "Ooperiball", pani Tennosaar end seal proovile, mängides viies-kuues etenduses väikest kõrvalosa. Nii sai ta kõrvalt näha, kuidas töötasid muusikalavastuses sellised lavakorüfeed nagu Georg Ots, Endel Pärn ja Alfred Mering. Selle katsetuse järel leiti, et Tennosaare ilusa tämbriga lüüriline tenor on pigem mikrofonihääl ja talle sobib paremini estraadilaulja karjäär.
Töö ja looming.
Kalmer Tennosaar töötas 1950. aastate algul Eesti NSV Ministrite Nõukogu juures asunud Glavliti rajoonitsensorina Tartus.
Töö Eesti Televisioonis.
1955. aastast töötas ta Eesti Raadio segakoori lauljana, samal aastal läbis Tallinna Televisioonistuudio diktorite konkursi.
1. jaanuarist 1956 töötas Kalmer Tennosaar Eesti Televisioonis diktorina, hiljem (1957–1962 ja 1968–1992) muusikasaadete toimetajana. Ta oli Eesti televisiooni ajaloos esimene meesdiktor. 
Toimetajana tegi ta lisaks muusikasaadetele ka muid meelelahutussaateid. Esimeste huumorisaadete seas tuli tal toimetada 1950. aastatel ülipopulaarseks saanud "Ametkondlike laulude võistlust", mille stsenarist oli Uno Laht. Saade hiilgas tolle aja kohta üsna soolaste naljadega, tekitas ärevust nii ajakirjanduses kui ka televisiooni juhtkonna seas ning Voldemar Lindströmi kinnitusel hoogustas poodides televiisorite müüki.
Estraadilaulu juurde kutsus Tennosaare Eesti Raadio instrumentaalansambli asutaja ja juht Emil Laansoo, kellega Tennosaar tutvus üsna pea, kui oli raadiomajas tööle asunud. Sellest tutvusest kujunes välja aastakümnetepikkune viljakas muusikaalane koostöö. Arvestades noore laulja lüürilist hääletämbrit, otsis Laansoo spetsiaalselt tema jaoks itaaliapäraseid "bel canto" stiilis lugusid. Näiteks üks Tennosaare esimesi publiku lemmikuks saanud laule "Serenaad öös" ("Guaglione") (Giuseppe Fanciulli (Pasquale Giuseppe Fucilli) / Heldur Karmo, originaal Nicola Salerno (Nisa)) pärines Marino Marini repertuaarist. Raadio- ja telesaadetes hakkas Tennosaar lauludega esinema 1956. aastal, nii oli ta ka ETV esimene laulev diktor.
Konkursivõidud ja pääs üleliidulistele lavadele.
1957. aastal võitis Tennosaar Moskvas toimunud VI ülemaailmsel üliõpilas- ja noorsoofestivalil hõbemedali (hõbemedali pälvis ka Heli Lääts, kumbki esines seal solistina). Festivalil saateansamblis tausta laulnud Uno Loobi hinnangul oli see hiiglaslik saavutus, mis oleks teistsuguse riigikorraldusega maal võinud aluse panna maailma mastaabis karjäärile. Nõukogude Liidus midagi niisugust ei juhtunud. 
1958. aastal tuli Tennosaar üleliidulise estraadiartistide konkursi laureaadiks, mis sillutas veelgi kindlamalt teed suurtele kontserdilavadele Nõukogude Liidus. Tal õnnestus ETV töö kõrvalt esineda estraadisolistina paljude Moskva orkestritega, sealhulgas Oleg Lundströmi džässorkestri ja Üleliidulise Raadio orkestriga Juri Silantjevi juhatusel. Nende kollektiividega tuli aga käia ka kaugematel kontserdireisidel, näiteks Kaukaasias, ning televisioonitööga oli selliseid gastrolle juba raske ühitada.
Töö Riikliku Filharmoonia estraadisolistina.
Aastatel 1962–1968 tegi Tennosaar televisioonitöös pausi ja keskendus lauljakarjäärile. Temast sai Eesti NSV Riikliku Filharmoonia estraadisolist, kes esines sadadel kontsertidel ja estraadikavades nii Eestis kui ka kogu Nõukogude Liidus, aga ka väljaspool seda: Saksa DV-s, Soomes, Norras, Rootsis, Kanadas, Poolas, Ungaris, Taanis, Rumeenias. 
Tennosaar on meenutanud: "Olen näinud maailma, kohtunud huvitavate inimestega. Näinud Norra kuningat kahe sammu kauguselt, istunud Taani kohvikus ühes lauas Herluf Bidstrupiga, muidugi kosmonaut German Titoviga minu Tallinna korteris viina visanud ja Puškinit lugenud. Kosmonaute on kõiki nähtud, isegi Gagariniga jõudsin tutvuda."
Populaarseid laule toonasest repertuaarist.
Hoolimata sellest, et suured kontserdilavad ja pikad kontserdireisid olid juba saanud Tennosaare igapäevaeluks, lõi ta kaasa ka Eestis korraldatud lauluvõistlustel. Näiteks oli ta 1961. aasta Eesti NSV Riikliku Filharmoonia lauluvõistluse võitnud laulu "Jamaika hällilaul" (Arne Oit, sõnad Heldur Karmo) esitaja.
Tennosaare esituses said populaarseks väga paljud laulud. Tema repertuaari kuulusid näiteks "Vana klaver" (Gennadi Podelski / Uno Laht), "Cafe Oriental" (T. Alstone / H. Karmo), "Solenzara" (D. Marfifisi / H. Karmo), "Otsin neljalehelist ristikheina" (H. Woods / T. Varik), "Nii kui enne" (T. Kärki / H. Karmo), "Postipoiss" (G. Francini / H. Karmo), "Igavene teema" (A. Oit / J. Saar), "Konna kosjad" (R. Flick / H. Karmo), "Mu Cucuzza" (V. Corpora / H. Karmo), "Jaagupi jenka" (A. Oit / J. Saar), "Lilled sinule" (B. Merril / H. Karmo), "Sinilind" (R. Valgre / R. Valgre), "Kasatšokk" (A. Lepin / H. Karmo), "Kes on süüdi? [Tša-tša-tša]" (G. Podelski / H. Karmo), "Dona, Dona" (S. Secunda / H. Karmo), "Olen mees, kes merest jagu saab" (F. Mandre / H. Karmo), "Tule minu valevasse purjepaati" (U. Naissoo / H. Karmo) jm.
Valter ja Jaak Ojakääru andmetel on Eesti Raadio fonoteegis üle 300 Tennosaare lauldud laulu.
Tagasi Eesti Televisioonis.
Teinud 40-aastaselt üleliiduliste kontserdireisidega lõpparve, pühendus Tennosaar Eesti Televisioonis muusikasaadete tegemisele-toimetamisele. Alates 1968. aastast sai ta väga populaarseks laste laulusaadete "Entel-tentel" ja "Trika-trei" saatejuhina. Tänu "Entel-tentelile" sai tema hüüdnimeks Onu Kalmer ning jõudis tema repertuaari Lembit Veevo lastelaul "Karulaane jenka".
1962. aastal käis Tennosaar koos Emil Laansoo ansambliga esimest korda Soomes kontserte andmas, sestpeale arenes neil Soome heliloojate, muusikute ja televisioonikolleegidega tihedam koostöö nii repertuaari täiendamise kui ka kontsertide vallas. 1960. aastate teisel poolel esines Tennosaar aeg-ajalt ka lauljana ETV ja Soome Yle koostöösaadetes "Sävelsilta" ja "Naapurivisa". 
1985. aastal esines Kalmer Tennosaar laulusolistina Eesti Televisiooni muusikarežissööride ansamblis Con Amores B, mille teised liikmed olid Jaanus Nõgisto (kitarr), Elmo Lööve (kontrabass), Jüri Tallinn (klaver), Sulo Soo (saksofon), Eino Tandre (löökpillid), Erich Rein (akordion) ja Peeter Brambat (flööt). 
Kalmer Tennosaar töötas ETV muusikasaadete toimetuses kuni 1992. aasta keskpaigani. Tema viimane saade sarjast "Heli jälg", mille tegemisel oli ta olnud nii toimetaja, autor kui ka saatejuht, läks eetrisse 28. juunil 1992 ja kandis järjekorranumbrit 45. Kui sari tervikuna andis läbilõike kogu Eesti estraadimuusika arenguteest, siis n-ö hüvastijätusaates oli portreteeritav laulja Kalmer Tennosaar ise. Seda saadet juhtis Vello Mikk.
Poliitiline tegevus.
Alates 1998. aasta juunist kuni surmani kuulus Kalmer Tennosaar Eesti Keskerakonda ning oli Tallinna Mustamäe linnaosavalitsuse halduskogu liige ja kultuurikomisjoni esimees. Sel perioodil kapitaalremonditi ja ajakohastati Mustamäe II mikrorajoonis senise kino Kaja hoone ning korraldati ümber polüfunktsionaalseks Mustamäe kultuurikeskuseks Kaja, mis alustas tegevust 2001. aastal.
Mälestusmuusikal "Vana klaver ehk Suusa­baasis on tantsupidu".
2020. aastal esietendus Kiidjärve mõisapargis ühe Eesti tähtsama estraadilaulja Kalmer Tennosaare mälestuseks loodud muusikal "Vana klaver ehk Suusa­baasis on tantsupidu" (autor Ott Kilusk, lavastaja Ain Mäeots, Kalmer Tennosaare osas Sepo Seeman, Kalle Sepp ja Roland Mäeots), mis võttis kokku laulja elutee alates 1960. aastatest. See on lugu lihtsast ja südamlikust maapoisist, kellest saab saatuse tahtel lavatäht ja tuhandete lemmik.
Muusikali nimilaul "Vana klaver" olevat sündinud tänu sellele, et kirjanik Uno Laht kutsunud helilooja Gennadi Podelski Nelijärvele suusatama. Podelski murdnud peagi ära nii suusad kui ka jala. Suusabaasis õnnetusest toibudes meisterdasid asjaosalised kahe peale laulu, mis juba samal õhtul puhkekodu naiskollektiivile ette kanti. See juhtus märtsis 1968.
Laulukirjanik Aapo Ilves on muusikali jaoks ajaloolist tausta uurinult öelnud, et Kalmer Tennosaar oli "Nõukogude Liidu esimesi Elvise-poolseid staare [---]. Ta hakkas esimesena laval juurutama puusanõksu ja värvilisi pintsakuid, ta oli kuuekümnendatel ulmeliselt suur staar". 
Teleajakirjanikust kolleeg Vahur Kersna, kes oli telemajas ühtlasi Kalmer Tennosaare toakaaslane, on muusikali kommenteerides nimetanud Tennosaart hõbehäälseks Kiidjärve ööbikuks ja Eesti popi üheks esimeseks megatäheks.
Isiklikku.
Kalmer Tennosaare vanemad Samuel ja Ida Adele abiellusid 1915. aastal ning asusid elama Kiidjärvele. Kalmeril oli neli vanemat õde, kellest üks oli Mati Talviku ema Endla Talvik. 1964. aastal abiellus Kalmer Tennosaar näitleja Sirje Arbiga, kellest sai ETV diktor Sirje Tennosaar (1943–2021); abielu lahutati 1978. aastal. Näitleja Liina Tennosaar ja Kadri Tennosaar on nende tütred. 
1982. aastal abiellus ta muusikaõpetaja Ailiga; koos oldi mehe surmani. Nende tütar on Teele.
Kalmer Tennosaar suri 2004. aasta septembris maovähki. Vaid viis päeva enne tema surma salvestas ETV temaga intervjuu saate "Tähelaev. Liina Tennosaar" jaoks (intervjueeris Ilmar Raag), mis läks eetrisse estraadilegendi matuse järgsel päeval 26. septembril 2004. Tennosaare ärasaatmistseremoonia peeti 25. septembril Eesti Televisiooni esimeses stuudios ning ta maeti Tallinna Rahumäe kalmistule.