Otto Tiefi valitsus

Otto Tiefi valitsus (18. september 1944 – 12. jaanuar 1953) oli Eesti Vabariigi 28. valitsus, viimane põhiseaduslik Vabariigi Valitsus Eestis enne Eesti Vabariigi taastamist 20. augustil 1991.
Otto Tiefi valitsuse tähtsus seisneb Eesti Vabariigi riikliku järjepidevuse katkematus kandmises.
Ajalugu.
Plaan nägi ette riigivõimu ülevõtmist Tallinnas, seadusliku valitsuse moodustamist ja pöördumist abipalvega lääneriikide poole. Nõukogude Liidu rünnak toimunuks seega iseseisva Eesti Vabariigi vastu, mis oleks andnud lääneriikidele põhjuse sekkumiseks. 
17. septembri 1944 õhtul tegi Eesti kindralkomissar Litzmann Hjalmar Mäele teatavaks Eesti mahajätmise otsuse. 
18. septembril 1944 õhtul andis Jüri Uluots Otto Tiefile üle valitsuse moodustamise käskkirja: "Sakslased taganevad Eestist. Aeg on tegutseda! Koguge kokku valitsuse liikmed ning asuge tegevusse." 
Valitsuse koosseisu kuulusid:
Esialgu oli sõjaministriks ette nähtud Johan Holberg, kes aga ilmus valitsuse tööleasumise koosolekule alles pärast vandetõotuse andmist, teatas Eestist lahkumisest ja loobus portfellist, mistõttu pole tema nime ka 20. septembril ilmunud Riigi Teatajas trükitud valitsuse moodustamise käskkirjas. Hiljem paguluses hakkasid Johannes Klesment ja Riigivolikogu esimees Otto Pukk nõudma, et ainsa kehtiva dokumendina tuleb tunnistada hoopiski käsitsi kirjutatud käskkirja algteksti, mille peamine erinevus Riigi Teatajas trükitust oligi Johan Holbergi välja jätmine.
Valitsusega samaaegselt nimetati ametisse Sõjavägede Ülemjuhataja Jaan Maide, sisekaitseülem Juhan Reigo, riigikontrolöri ajutine kohusetäitja Oskar Gustavson, õiguskantsler Richard Övel, riigisekretär Helmut Maandi ja riigisekretäri alaline kohusetäitja Endel Inglist. August Rei ja Rudolf Penno viibisid Rootsis. Raskelt haige Jüri Uluots lahkus Eestist Johannes Klesmenti saatel 20. septembri hommikul.
20. septembril toimusid Tallinnas esimene valitsuse koosolek. 21. septembril 1944 teatas valitsus oma kohustuste täitmisele asumisest, raadio kaudu informeeriti sellest ka välisriike. Valitsuse deklaratsioon maailmale ja eesti rahvale jäi trükkimata, sest Nõukogude pommirünnak lõi rivist välja trükikoja elektrivarustuse.
22. septembril 1944 – vaid mõni tund enne seda, kui Nõukogude Liidu väed Tallinna jõudsid – lahkusid pealinnast viimased valitsusliikmed. Valitsus kogunes Läänemaale Puise randa Põgari külla ning ootas evakueerimiseks lubatud kiirkaatrit Rootsist. Paat saabus aga alles 29. septembril ning sellega põgenes Eestist vaid Helmut Maandi. Kaarel Liidak varjas ennast Nõukogude võimu eest põranda all ning suri 1945. aastal. Valitsuse ülejäänud liikmed arreteeriti ning mõisteti vangi või surma.
12. jaanuaril 1953 nimetas Peaminister Vabariigi Presidendi ülesandeis August Rei Oslos ametisse Vabariigi Valitsuse eksiilis esimese koosseisu. Alfred Maureri ümber koondunud ringkond ei pidanud uue valitsuse nimetamist seaduslikuks. Samuti väitis Helmut Maandi, et Otto Tiefi valitsuse ametisse nimetamisega ei vabastanud Jüri Uluots ametist omaenda varasemat valitsust, kaasa arvatud sinna Saksa okupatsiooni ajal salaja nimetatud Johan Holberg, Alfred Maurer ja Otto Tief), mistõttu see jäi Otto Tiefi valitsusega paralleelselt ametisse. 24. mail 1953 astusid Torontos ametisse Alfred Maureri poolt Otto Tiefi valitsuse majandusministriks nimetatud Aleksander Kütt ja põllutööministriks nimetatud Ilmar Raamot.
Mälestuse jäädvustamine.
Vastupanuvõitluse päeval 22. septembril 2012 avati Tallinnas Metsakalmistul kenotaaf nimeta haudadesse jäänud Otto Tieﬁ valitsuse liikmetele ja kõrgematele riigiametnikele.