Mõõtenõud

Mõõtenõud on nõud, mida kasutatakse vedelike ja gaaside ruumala mõõtmiseks.
Mensuurid ja mõõtesilindrid.
Mensuurid ja mõõtesilindrid on silindrilised või koonilised klaasist anumad, millel on gradueering. Neid kasutatakse vedelikuhulkade ligikaudseks mõõtmiseks (nt puhverlahuste valmistamisel, protsendiliste lahuste valmistamisel, lahuste hapustamisel jne).
Mensuurid on koonilise kujuga ja mõõtesilindrid silindrilise kujuga. Täpsem on mõõtesilinder.
Mõõtekolvid.
Mõõtekolvid on seisukolvid (millel on pikk peenike kael) täpse kontsentratsiooniga lahuse valmistamiseks või analüüsitava aine lahjendamiseks kindla ruumalani. Kolvi suu suletakse korgiga (kummi-, plastist lihv- või klaasist lihvkork).
Mõõtekolb täidetakse kaelal oleva ringikujulise mahumärgini, mis näitab ühtlasi kolvis sisalduva vedeliku täpse ruumala milliliitrites.
Klaasi märgavate vedelike väljavalamisel jääb õhuke vedelikukile kolvi seintele ning välja valatud vedeliku ruumala on pisut väiksem kolvi mahust (täpne ruumala on ainult mõõtekolvi sees).
NB! Mõõtekolbe ei tohi kuumutada! Mõõtekolb on lameda põhjaga ja kuumutamisel ei jagune rõhk kolvi sees ühtlaselt ning kolb võib puruneda.
Pipetid.
Pipettideks nimetatakse klaastorusid, mis on ühest otsast peeneks tõmmatud. Neid kasutatakse vedelike ruumalade täpseks mõõtmiseks.
Maht- ehk Mohri pipetid
Mahtpipettidega mõõdetakse ainult kindlat pipetil märgitud ruumala. Mahtpipettidel on toru ülemisel osal (peeneks tõmbamata osal) üks ringikujuline märk, mis näitab täidetud pipetist välja voolanud vedeliku ruumala. Suurema mahuga pipettidel (5–100 ml) on keskosas kerajas või silinderjas laiend.
Mõõtpipetid
Mõõtpipettidega mõõdetakse mis tahes ruumala gradueeritud osa piirides. Täpseks mõõtmiseks peavad pipetid olema puhtad ja kuivad või siis korduvalt mõõdetava vedelikuga loputatud.
Mõõtpipetid jagunevad kaheks:
Mikropipetid
Mikropipetid on mõeldud väga väikeste vedeliku ruumalade mõõtmiseks.
Pipeteerimise üldnõuded.
Pipettide täitmisel asetatakse ots sügavale mõõdetavasse vedelikku, vältides õhu sattumist pipetti ning vedeliku sattumist suhu.
Vedelik imetakse pipetti ettevaatlikult veidi üle mahumärgi. Kui vedelik on jõudnud mahumärgini, suletakse pipett kiiresti nimetissõrmega ja tõstetakse vedelikust välja. Sõrme õige vähe kergitades lastakse vedelikul voolata mahumärgini. Edasi tõstetakse pipett varem valmis pandud nõusse, vedelikul lastakse vabalt välja voolata, kusjuures pipett hoitakse viltu ja ots toetatakse vastu nõu seina. See tagab pipeti täieliku tühjenemise. Kui vedelik on pipetist välja voolanud, siis oodatakse 3–5 sekundit ning eemaldatakse pipett. Sellesse jäänud viimast vedeliku tilka ära ei raputata.
NB! Suuga ei tohi imeda agressiivseid vedelikke (happed ja alused), sest need võivad kahjustada suu limaskesta ja halvemal juhul põhjustada tõsiseid õnnetusi. Agressiivsete vedelike puhul kasutatakse kummipirne (spetsiaalsed vahendid vedeliku pipeti sisse imemiseks).
Automaatpipetid.
Automaatpipette kasutatakse väikeste vedelikuhulkade (mikroliitrites) täpseks mõõtmiseks. Väikeste koguste kasutamisel kulub vähem uuringu materjali ja reagente. Kuna tänapäeval on analüüsimeetodid väga tundlikud, siis on väga oluline täpselt pipeteerida. Pipeteerimisel tekkivad vead toovad kaasa suure vea analüüsi lõpptulemustes.
Pipeteerimise tehnikad.
Klassikaline meetod 
Klassikalist meetodit kasutatakse kõige rohkem. Selle meetodiga on pipeti otsakusse mõõdetav vedeliku hulk võrdne väljalastava hulgaga.
Klassikalise meetodi etapid on järgmised:
Klassikalise meetodiga ei saa täpseid tulemusi, kui
See meetod sobib reagentide ja suuremate vedelikuhulkade pipeteerimiseks.
Reversiivtehnika on klassikalisele meetodile vastupidine
Selle meetodiga saab pipeteerida vedelikke, mis on viskoossed. Samuti sobib see väikeste vedelikuhulkade puhul.
Meetodi etapid on järgmised:
Korduv meetod ehk repetiivtehnika
Pipeteerimise etapid on järgmised:
NB! Vahepeal pöialt kolvi pealt ära ei võeta!
Selle meetodi puhul on kogu aeg üleliigne kogus vedelikku otsakus.
Vere pipeteerimise meetod
Selle meetodi puhul loputatakse kõigepealt pipeti otsak mõõdetava vedelikuga. Seda meetodit soovitatakse kasutada kõikide vedelike puhul.
Automaatpipettide hooldus.
Automaatpipettide hooldamiseks kasutatakse spetsiaalseid pesuvahendeid ja harju. Kõigepealt tuleb pipett lahti monteerida, keerates käepidet kellaosuti liikumisele vastassuunas ja skaala osa kellaosuti liikumise suunas. Pestavad osad on kolb, vedru ning sisse- ja väljalasketoru. Esialgu tuleb neid pesta pesuvahendi lahuses ja seejärel loputada 70-protsendilise etüülalkoholilahusega. Enne pipeti kokkumonteerimist peab määrima pestud osad üle spetsiaalse silikoon-määrdeõliga. Pärast määrimist võib pipeti lõplikult kokku panna ja lõpuks reguleerida maht.
NB! Kolb tuleb kinnitada korralikult.
Büretid.
Büretid on silindrilised klaastorud, mis on gradueeritud täis- ja kümnendikmilliliitriteks. Neile võivad olla lisatud ka klaaskraanid. Bürettide maht on 25, 50 ja enam milliliitrit. Ilma kraanita bürettidele pannakse alumisse otsa väljavenitatud klaastoruga kummivooliku tükike; kummivoolik suletakse näpitsaga. Näpitsa asemel võib kasutada lukku, mis kujutab endast klaashelmest, mille pikkus on 5–6 mm ja läbimõõt natuke suurem kummivooliku läbimõõdust. Surudes sõrmega helme kohal kummivoolikule nii, et nende vahele tekib kanal, võib vedelikku büretist soovitud kiirusega välja voolutada. Eriti täpseks vedeliku mõõtmiseks kasutatakse mikrobüretti, mille mahutavus on 1–2 ml ja jaotised on iga 0,01–0,02 ml tagant.
Büretid kinnitatakse laboratooriumi statiivile vertikaalselt statiiviklambri abil. Kui klambrid on metallist, siis pannakse nende otsa kummivoolikud või tehakse korgist vahetükid, et kinnitamisel büretti mitte katki litsuda. Bürett täidetakse lehtri kaudu ülespoole nulljoont. Enne täitmist on soovitatav bürett läbi loputada lahusega, mida soovitakse sinna viia. Büretti loputatakse sellepärast, et seintelt ja sulgurist eemaldada vett. Kui büreti silindriline osa on täidetud, avatakse kraan või näpits ning täidetakse büreti nina allpool näpitsat või kraani lahusega. On oluline, et ninna ei jääks õhumulle.
Õhk eemaldatakse büreti ninast järgmiselt:
kapillaariga kummivoolik painutatakse üles ja avatakse näpits, seejuures eemalduvad õhumullid kiiresti. Kraaniga bürettidest õhk nii kergesti ei eemaldu. Kraaniga nina lastakse lahusesse ja teisest otsast imetakse kraani veidi vedelikku; seejuures lähevad õhumullid büreti silindrilisse ossa. Klaaskraanidega bürette ei tohi kasutada leeliste lahuste puhul, sest sel juhul liibub kraan tugevasti kinni ja seda ei saagi enam avada. Kummile mõjuvate ainete (jood, kaaliumpermanganaat, hõbe jne) jaoks ei tohi kasutada kummivoolikuga bürette.
Büretilt lugemi võtmisel tulevad sageli vead. Eriti rangelt tuleb jälgida seda, et silm asuks lugemi võtmisel samas tasapinnas büreti vastava jaotusega. Kui vedeliku meniski äär ei lange täpselt mingi jaotuskriipsu kohale, siis tuleb sajandikmilliliitreid hinnata silma järgi. Lugemise täpsus on 0,02–0,03 ml. Samasuguse täpsusega tuleb lugemid kanda töö protokollidesse. Näiteks: 15,00, mitte mingil juhul 15,0 või 15.
Vedelikku ei tohi liiga kiiresti büretist välja voolutada, sest sel juhul ei jõua vedelik büreti seinalt alla valguda ja tekib nn järeljooksuviga.