tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jevgeni Solovjov

Jevgeni Solovjov (sündinud 26. märtsil 1948 Kiviõlis) on Eesti poliitik.
Ta lõpetas 1975. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi mäeinseneri kvalifikatsiooniga.
Ta oli aastatel 1994–2006 Sotsiaaldemokraatliku Erakonna ja 2003–2017 Keskerakonna liige.
Aastatel 2003–2016 oli ta Kohtla-Järve linnapea.
Ta oli 2007–2013 Eesti Jäähokiliidu juhatuse liige.
28. oktoobril 2015 mõistis Viru maakohus Solovjovi korruptsioonikuritegudes süüdi ning määras talle tingimisi viieaastase vanglakaristuse. Ühtlasi mõisteti temalt ja temaga koos süüdi mõistetud aselinnapea Jüri Kollolt Kohtla-Järve linna kasuks välja rohkem kui miljon eurot linnale tekitatud kahju hüvitamiseks. Pärast kohtuotsuse jõustumist 29. augustil 2016 teatas Solovjov, et lahkub ametist vastavalt seadusele ja jääb pensionile. Pensionile Solovjov ei jäänud: korruptsioonisüüdistustest pääsenud Ida-Virumaa ärimees ja Uikala prügila omanik Nikolai Ossipenko valis ta oma ettevõtte tegevdirektoriks.
Teaduslik Vestlusring

Teaduslik Vestlusring (kirjutatud ka teaduslik vestlusring) oli Tartu ülikoolis aastast 1831 tegutsenud seltskond (vestlusring). 
Vestlusring oli koos Eesti Õpetatud Seltsiga (asutatud 1819) Õpetatud Eesti Seltsi (asutatud 1838) eelkäija.
Osilia

Aurulaevaselts Osilia oli 1873. aastal (teistel andmetel 1875 ) Kuressaares Saaremaa rüütelkonna tegelase Karl Otto Heinrich Konstantin von Buxhoevedeni (1827–1876) eestvõttel asutatud laevaselts. Selts tegutses 1919. aastani. 
Laevaühenduse Saaremaa ja Eesti mandriosa sadamate vahel pani käima 1873. aastal asutatud Saaremaa aurulaevaselts Osilia. Selleks ajaks oli Kuressaare lähedal Loode rannas valminud ka uus sadamasild. Osilia selts soetas 1875. aastal 364 brt mahutavusega reisiauriku Konstantin, mis hakkas kord nädalas Kuressaarest Paldiskisse sõitma, kust pääses rongiga Tallinna ja sealt edasi Peterburgi. Mõne aja pärast hakkas laev sõitma Riia, Haapsalu ja Peterburi sadamate vahel. 
1888. aastal osteti Hamburgist 16,4 m pikkune reisiaurik Sirius, millel oli veeliinil jää eest kaitseks terasvöö. Laev sõitis Virtsust nii Kuivastusse kui ka Orissaarde. 1911. aastal telliti Stockholmi laevatehasest üks tolle aja moodsamaid reisiaurikuid Läänemerel – Osilia. 1912. aastal vahetas aurulaevaselts üle 30 aasta reisijaid vedanud reisiauriku Konstantin suurema ja moodsama auriku Osilia vastu. Osilia reisikiirus oli 12 sõlme, laev võttis pardale 280 reisijat ja pakkus kajutikohti 80 reisijale. 
Posti-, reisijate- ja kaubaveo laevaliini lähtesadamaks sai Kuressaare sadam, kust läks laev Riia sadamasse ja tagasi Kuressaare kaudu Paldiski sadamasse. 1904. aastast sõitis laev ainult Haapsaluni, sest Balti raudtee oli pikendatud Haapsalu raudteejaamani. 
1902. aastal omandas laevaselts seoses jäämurdja ehitusega puksiiri General Surovtsev (mis oli nimetatud Venemaa keisririigi sõjaväelase ja riigitegelase, Liivimaa tsiviilkuberner Vladimir Dmitrijevitš Surovtsevi järgi)..
Rahvusvaheline Vähiuurimise Keskus

Rahvusvaheline Vähiuurimise Keskus ehk Rahvusvaheline Vähiuurimise Agentuur (lühend IARC) on Maailma Terviseorganisatsiooni allasutus, mis asutati mais 1965 ja mille tegevuse põhieesmärgiks on pahaloomuliste kasvajate riskide ja tekkepõhjuste uurimise juhtimine ja koordineerimine.
Uurimuste kohta kogutud info ja kokkuvõtted avaldatakse monograafiatena. Nende hulka kuuluvad monograafiad mõnede keemiliste (formaldehüüd, pliiühendid), füüsikaliste (ioniseeriv kiirgus), bioloogiliste ("Helicobacter pylori", Epsteini-Barri viirus) ja elustiilitegurite (suitsetamine, alkohoolsete jookide tarvitamine jt) kohta.
Rahvusvaheline Vähiuurimise Keskus (IARC) on 1997. aasta seisuga avastanud umbes 700 kemikaali või muud tööstusprotsessis esinevat mõjurit, mis võivad tekitada vähki.
Neid andmeid kasutavad paljud muud teadusasutused oma kontseptsioonide arendamisel, nii näiteks otsustas humaanravimite komitee, et arseentrioksiid on inimestele kantserogeenne, nagu seda on märkinud Rahvusvaheline Vähiuurimise Agentuur (IARC) (1. rühm). Ravimikasutamisuuringuga seoses on humaanravimite komitee arvamusel, et arseentrioksiidi kasutamine ravimina ei ole eetiliselt vastuvõetav, sest ekspertide rühm järeldas, et ravimil võib olla genotoksilisi, reproduktiivtoksilisi ja kantserogeenseid toimeid.
31. mail 2011 tunnistasid IARC 30 eksperti 14 maalt, et raadiosageduslikel elektromagnetilistel lainetel võib olla inimesele kantserogeenne toime (ohugrupp 2B, "possibly carcinogenic to humans").
26. oktoobri 2015 aruandes liigitati töödeldud liha kantserogeenide hulka, kuna uuringutega on kindlaks tehtud, et sellise liha tarbimine võib soodustada soolevähki haigestumist.
IARC peakorter asub Prantsusmaal Lyonis.
Aastatel 1968–1974 juhatas akadeemik Pavel Bogovski Lyonis IARC väliskeskkonna kantserogeenide osakonda.
Haljava mõis

 Haljava mõis (saksa keeles "Hallinap") oli rüütlimõis Harju-Jaani kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Jõelähtme valda.
Mõis asutati tõenäoliselt 16. sajandi algul. Mõisa esimesed omanikud olid Taubed. Aastast 1726 kuulus mõis Stackelbergidele. Mõisa kahekorruseline barokne peahoone ehitati 18. sajandi lõpul. Pärast 1905. aasta süütamist asendati peahoone kõrge kelpkatus lamekatusega.
Aspach

Aspach võib tähendada järgmist:
lisaks veelː
Peningi mõis

Peningi mõis (saksa keeles "Penningby") oli rüütlimõis Harju-Jaani kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Raasiku valda.
Mõis asutati 1686. aastal ja see kuulus pikka aega Baranoffidele. Mõisa kahekorruseline varaklassitsistlik peahoone ehitati 18. sajandi lõpul. Pärast 1905. aasta tulekahju ehitati peahoone ümber. Alates 1990. aastatest oli peahoone varemetes. 
Kui Raasiku vald mõisa maha müüs, vahetas see mitu korda omanikku, kuid lagunes edasi. Aastal 2007 ostis mõisa Arvo Haug, kelle algatusel on mõisahoone korda tehtud ning alates 2020. aasta suvest on see kammerlikus vormis kultuurimõisana külastajatele avatud. 
Tagasihoidliku poolkelpkatusega valitsejamaja katus kukkus 2011. aasta talvel suure lume tõttu sisse.
Maret Kernumees

Maret Kernumees (kuni 1936 Kirnmann; 20. juuli 1934 – 12. märts 1997) oli eesti kunstnik.
Elukäik.
Ta õppis aastatel 1942–1952 Kehra Keskkoolis ja lõpetas 1953. aastal Tallinna 7. Keskkooli.
Ta õppis alates 1953. aastast Moskva Raamatukogundusinstituudis ja alates 1954. aastast Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudis, lõpetas viimase 1960. aastal raamatugraafikuna. 
Töötas 1960–1967 ajalehe Säde tehnilise toimetajana ja illustraatorina. 
On loonud ka romantilisi akvarelltehnikas maastikke. Kuulus 1967. aastast Eesti Kunstnike Liitu.
Isiklikku.
Tema isa oli maalikunstnik Raoul Kernumees.
Jägala mõis

Jägala mõis (saksa keeles "Jaggowal, Jacowall") oli rüütlimõis Jõelähtme kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Jõelähtme valda.
Jägala oli 1281. aastast Tallinna piiskopi mõis. Rootsi ajal läks mõis Rootsi krooni valdusse, seejärel oli valdus läänistatud eri perekondadele (Kursell, Bielke, De la Gardie ja Scheiding). Mõisat on esmamainitud 1424. aastal. 1594. aastal doneeris Rootsi kuningas Karl IX Jägala mõisa teenistuse eest Heinrich Kursellile, mis hiljem aga tagasi võeti ja Tallinna lossi alla sai. 
1621. aastal doneeris Rootsi kuningas Gustav II Adolf Harju-Viru õiguse järgi mõisa krahv, Rootsi riiginõukogu liige, riigimarssal, Liivimaa kuberner Jacob De la Gardiele. 1641. aastal vahetas Eestimaa kuberner Philip Scheiding selle, De la Gardiega Rootsis asuva Arnö mõisa vastu. 1663. aastal kuulus riigikrahv, Tallinna ja Eestimaa kuberner Philipp Scheidingi (surn. 1646) lesk Catharina von Luhrenile. 1678. aastal vabahärra, Tartu õuekohtu president, Tallinna asehaldur Johan Christopher von Scheidingile. mõisate reduktsiooni ajal 1684 mõis redutseeriti, kuna kunagine mõisate vahetusleping polnud reduktsiooni tõttu kehtiv ja 1686 anti rendile oberst parun Bernhard Otto von Lievenile. 1702. aastal anti mõis 12 aastaks riiginõunik krahv Lievenile rendile. 1716 aastal anti mõis rendile Johann von Uexküllile. 1720. aastal anti mõis Adam Johann von Uexküllile.
1726. aasta Eestimaa Ülemmaakohtu ja 1726 Venemaa kerisririigi Senati käsuga 28.02.1723 restitutsioonikomisjoni otsuse üle, tunnisti Jägala de la Gardie pärijate omandiks. 1731 müüdi Jägala kindral Hermann Johann von Bohnile. Tema lese Katherina von Bohn (sünd von Reutern) (surn. 1746) - kelle esimene abikaasa oli olnud maanõunik Hermann von Brevern) päranduse jagamisega langes Jägala ja Ülgase brigadir Adam Ludwig von Brevernile. Alates 18. sajandist kuulus mõis pikka aega Brevernitele. 
Mõisa väike barokne peahoone, mis ehitati arvatavasti aastatel 1750–1780, on säilinud. 1920. aastatest kuulub mõisasüda Eesti sõjaväele.
Kurna mõis

Kurna mõis (saksa keeles "Cournal") oli rüütlimõis Jüri kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Rae valda.
Mõisat on esmamainitud 1384. aastal. Mõis kuulus alates 19. sajandist pikka aega Knorringutele. Mõisa esinduslik puust peahoone ehitati 19. sajandi lõpul. Peahoone hävis 2002. aasta tulekahjus, mille tagajärjel jäi alles vaid tiibhoone.
Mõisa alal on kaitsealune Kurna mõisa park.
Bourges

Bourges [burž] on linn Prantsusmaal ja Cheri departemangu halduskeskus ning ka omanimelise ringkonna keskus. Linn on jagatud nelja kantoni vahel.
Linna antiikaegne nimi oli Avaricum. Bourges oli ka Prantsuse ajaloolise provintsi Berry pealinn. Prantsuse kuningriigi aegne provints vastab tänapäeva Indre'i ja Cheri departemangule.
Bourges asub mõned kilomeetrid Prantsusmaa geomeetrilisest keskpunktist ja 240 kilomeetrit Pariisist lõunas. Linn asub 120–169 meetri kõrgusel üle merepinna.
Linna suubub mitu jõge: Yèvre, Auron, Moulon ja Langis. 1970. aastatel rajati Auroni jõele pais ning sinna ehitati ka tehisjärv. Linna lääneosast itta voolav Yèvre ja sellesse suubuv Voiselle loovad laia soise märgala. Tänapäeval on ala puhastatud ning rajatud on kohad jalutamiseks ja sportimiseks, osa märgalast on antud linnaelanikele puu- ja juurviljade kasvatamiseks.
Linna rajatud mitmeid huvitavaid ehitisi. Tähtsaim neist on Püha Stefani katedraal ("la cathédrale Saint-Étienne de Bourges"), mis kuulub 1992. aastast UNESCO kultuuripärandi nimistusse.
2028. aastal on Bourges, České Budějovice ja Skopje Euroopa kultuuripealinnad.
Linnaosad.
Linn on jagatud mitmeks linnaosaks, mis on omakorda jagatud kolmeks sektoriks. Esimene sektor on kesklinn, mis on jagatud kaheks tsooniks. Teine sektor on kesklinna lähiümbrus, mis on jagatud viieks tsooniks. Kolmandasse sektorisse kuuluvad ülejäänud linna ümbritsevad linnaosad, mida on kokku 13. Mõnes linnaosas on ka oma linnaosavalitsus, kuid enamasti alluvad linnaosad otse Bourgesi linna keskvalitsusele.
Linnaosad La Chancellerie ja Les Gibjoncs omavad eristaatust ja on kuulutatud ökoloogiliselt tundlikuks linnaalaks ("Zone urbaine sensible").
Transport.
Bourgesi linna ei läbi ükski tähtsam ühendustee.
Linn jääb Pariisi ühendavatest raudteeliinidest eemale, kuid raudteeühendus on olemas linnadega Tours, Angers, Nantes, Le Croisic, Montluçon, Nevers, Moulins, Roanne ja Lyon.
Linna teenindab ühistranspordifirma AggloBus 19 liiniga ja departemangu teenindab ettevõte Lignes 18, mille omanik ja looja on Cheri departemangu valitsus ("Conseil Général du Cher").
Sõjaväelinn.
Bourges paikneb Prantsusmaa keskel, mistõttu sai linnast 1860. aastal Teise keisririigi ajal relvatööstuse keskus. 1866. aastal rajati kahurite valukoda, arsenal, suurtükiväe staap ja lasketehnika kool. Samuti rajati sõjaväele sobilik lasketiir.
1912. aastal rajati linna lähedale Avordi lenduritekool.
Aastail 1932–1939 ehitati sõjalennukite tootmise ja parandamise töökojad, millest hiljem sai "l’Aérospatiale".
Nabala mõis

Nabala mõis (saksa keeles "Nappel") oli rüütelkonnamõis Jüri kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Kiili valda.
Mõisat on esmamainitud 1510. aastal, kui see kuulus Tallinna Mihkli tsistertslaste nunnakloostrile. Tollal oli see arvatavasti kindlustatud kivihoone ehk väikelinnus. 
Hiljem on Nabala mõis kuulunud ka Eestimaa rüütelkonnale. Nabala ja Pääbo kõrvalmõisa tulu läks peamiselt Eestimaa rüütelkonna maanõunike kolleegiumile.
Mõisahooned.
Tänapäevani säilinud ühekorruseline kivist peahoone ehitati arvatavasti 19. sajandil. 20. sajandi lõpus läks mõis eravaldusse ja esifassaadile ehitati palkon.
Rae mõis

Rae mõis (saksa keeles Tydenkull"", Johannishof) oli linnamõis Jüri kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõisasüda Harju maakonda Rae valda.
Ajalugu.
1279. aastal kinkis Taani kuningas Patika veski koos maadega Tallinna Jaani seegi hospidalile.
1330. aasta paiku on mainitud Vaskjala küla omanikuna Gadeke van Parenbecket. Tema järglane Hannes müüs 1390. aastal Vaskjala küla ja mõisa Tydenkulli uuele omanikule Tyle Tolkele. 1390. aastal on mõisat esmamainitud kujul „hof to Tydenkull", tollal kuulus see Tallinna Jaani seegile. Tydenkulli mõis (eestipärase nimega Tiidoküla mõis) asetseski praeguse Rae mõisa kohal. 1419. aastal kinnitas ordumeister Vaskjala, Limu, Karla, Assaku, Kautjala ja Hobunurme küla ning Tydenkulli mõisa Lambrecht Tolke nimele. Tolke sugukonna järel esineb ürikuis uue omanikuna Lode sugukond. 1475. aastal mainitakse Vaskjala küla omanikuna Hermen (Hermann) Lodet (mainitud 1473, 1500, srn 1521), sest ta pantis Vaskjala külast neli talu Tallinna Jaani haigemajale. Tänu annetustele (enamasti kinnisvarad ja maavaldused) oli Jaani seek rikas asutus. Et seekidel oli palju kapitali, andsid nad kuue protsendiga laenu. Loded laenasid mitmel korral Jaani haigemajalt raha ja pantisid ühe küla teise järel. 1503. aastal oli mõis (Hof Tydenkull) läänistatud Herman Lodele. Hiljem läks mõis Tallinna rae valdusse. 
1627. aastal anti linnale kuuluv Rae mõis senise rentniku Bernhard von Gertteni surma järel jumalalaeka ja rae nõusolekul Georg von Wangersheimile valitseda. Talle anti luba mõisas oma kariloomi pidada ning teda kohustati oma vahenditest tasuma mõisavalitseja palgakulu.
Rootsi-aegse mõisate reduktsiooni ajal tunnistati Rae mõis 1688. aasta reduktsioonikomisjoni otsusega reduktsiooni alla mittekuuluvaks. Talud said koolile, kirikule ja hospidalile, peamiselt siiski kirikule kui jumalalaeka ("Gotteskasten") omanikule. 1694. aastal liideti Rae mõisaga Kautjala küla 5 3/4 adramaad ja loodi sellest Kautjala kõrvalmõis, mis sai iseseisvaks 1755. aastal. 18. sajandil oli mõisal mitu rentnikku. 1755. aastal oli rentnik lesestunud von Middendorff. 1797. aastal pantis Otto Gustav von Budberg Rae mõisa 90 aastaks õuenõunik Wilhelm von Wrangellile. 1880. aastal omandas Rae mõisa Tallinna linna jumalalaegas ("Stadt-Gotteskasten").
Mõisa ühe majanduskorrusega (kõrge soklikorrus) ja ühe peakorrusega historitsistlik kivist peahoone ehitati 1850. aastatel.
Eesti muusikapäev

Eesti muusikapäev (ka "Tartu Muusikapäev") oli 4. juulil (vkj 21. juunil) 1909 Tartus toimunud muusikasündmus. Muusikapäeval osales 147 laulukoori 2800 lauljaga, keda kuulas 18 000 inimest. Muusikapäeva muusikajuhid olid Artur Kapp ja Mihkel Lüdig.
Eestimaa Põllumajanduse Selts

Eestimaa Põllumajanduse Selts (nimetatud ka Eestimaa Põllumajanduse Ühing; saksa keeles "Estländische Landwirtschaftliche Gesellschaft, Estländische Landwirtschaftliche Verein") oli Eestimaal 1839 asutatud selts.
Seltsi eesmärk oli kõigi Eestimaa põllumajandusharude ja nendega seotud tehniliste käsitööalade edendamine, kusjuures esijoones peeti silmas nii Eestimaa talupoegade majanduslikku olukorda kui ka nende vahekorda mõisnikega.
Põhikirja kohaselt asutasid seltsi Tallinnas 9. märtsil 1839 Sagadi mõisnik, Eestimaa Rüütelkonna sekretär ja Eestimaa maanõunik aastail 1839–1883 Eduard von Fock, Koigi mõisnik Otto Magnus von Grünewaldt ja dr Carl Hueck (1811−1889). Otto Magnus von Grünewaldt oli 1839–1848 ka seltsi esimees.
Seltsi haru- ehk tütarseltsid olid Läänemaa Põllumajanduse Selts (1872), Läänemaa Põllutöö ja -Töönduse Edendamise Selts (1896), Virumaa Põllumajandusselts (1869), Koeru Põllumajanduse Selts, Väike-Maarja Põllumajanduse Selts (1896), Rapla Põllumajanduse Selts ja Viru-Nigula Põllumajanduse Selts (1898).
Seltsil oli Virumaal Veltsi mõisas kontroll-laboratoorium, mis hiljem viidi Tallinna, kus see tegutses 1912–1917. 
Alates 1896. aastast korraldas selts Tallinnas iga-aastasi Eestimaa põllumajanduse ja käsitöö näitusi.
Tartu Saksa Käsitööliste Selts

Tartu (Saksa) Käsitööliste Selts (saksa keeles "Dorpater Handwerker Verein") oli 19. sajandi II poolel Tartus baltisakslaste asutatud käsitöölisi ühendav selts. Seltsi eesmärk oli ühendada käsitöölisi, parandada nende kutselisi oskuseid ja haridustaset, pakkuda liikmetele vaba aja veetmise viise.
28. detsembril 1860. aastal asutas Ludwig Bandelier koos 9 kohaliku käsitööselliga ametivendade seltsi (sks k "Gesellenverein"). 1861 võttis selts omale nime Tartu Käsitööliste Selts. Seltsi põhikiri kinnitati 1862. 
19. sajandi lõpul oli seltsis peale käsitööliste ka kaupmehi, literaate, aadlikke-mõisnikke, pastoreid jt. 
Seltsi juures tegutsesid mitmed ringid ja komiteed: laulu- ja muusikaring, kirjanduskomitee, draamasektsioon (hiljem kasvas sellest välja Tartu Dramaatiline Ühing), huumorikomitee, teatrikomitee ehk teatrikonsortsium, puuviljakasvatuse ja aianduse osakond (saksa keeles "Gartenbauverein"), uisutee komitee, keegli- ja piljardimängukomitee jt. 
Selts viis läbi ka joonistuskursuseid (Tartu Saksa Käsitööliste Seltsi joonistuskool).
1870 asutas selts Tartu Suveteatri. Teatrihoone hävis 1904. aasta tulekahjus ja uus maja (praegune Vanemuise teatri väike maja) ehitati 1910.
1939. aasta baltisakslaste ümberasumise tõttu seltsi tegevus hääbus ja selts suleti 1940.
Linnak

Linnak on mingi domineeriva funktsiooniga linnapiirkond või ehitiste kompleks.
Näiteks:
Agderi Ülikool

Agderi Ülikool (norra keeles "Universitetet i Agder") on Norra avalik-õiguslik ülikool, millel on kaks linnakut, üks Kristiansandis ja teine Grimstadis.
Õppeasutus loodi kõrgkoolina ("høgskole") 1994. aastal ning sai ülikooli staatuse aastal 2007.
Ülikoolis õppis 2015. aastal ligi 12 000 üliõpilast.
Tõnis Kalberg

Tõnis Kalberg (sündinud 11. augustil 1975) on Eesti poliitik.
Kalberg on 2001. aastast Keskerakonna liige.
Ta on 2013. aastast Sillamäe linnapea.
Ta on 2003. aastast Sillamäe Eesti Seltsi juhatuse liige ning 2004. aastast Sillamäe Spordiliidu Kalev juhatuse liige. Kalberg oli 2007–2012 Ida-Virumaa Spordiliidu juhatuse liige.
Oleg Efrim

Oleg Efrim (sündinud 7. novembril 1975 Corneștis Ungheni rajoonis) on Moldova poliitik (Moldova liberaaldemokraatlik partei). Ta oli Moldova justiitsminister.
Ta on lõpetanud 1997. aastal Moldova Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna.
Ta oli 6. maist 2011 kuni 10. detsembrini 2014 Moldova justiitsminister (Vlad Filati teises valitsuses ja Iurie Leancă valitsuses).
Kõrgreljeef

Kõrgreljeef (itaalia keeles "alto rilievo", prantsuse keeles "haut-relief") on reljeefi tüüp, mille puhul skulpturaalne kujutis on töödeldud väga kõrgena ja figuurid eenduvad taustast enam kui poole oma mahust. Kõrgreljeefi puhul tekib sageli mulje peaaegu ümarplastilisest teosest.
Karnak

Karnak ehk Karnaki templid on templite kompleks Luxori kubernerkonnas Egiptuses. Kompleks koosneb tänapäeval templite ja muude ehitiste varemetest.
Kompleksi ehitamist alustati Senusret I valitsusajal 20. sajandil eKr. Enamik tänapäevani säilinud ehitistest pärineb Uue riigi ajast (16.-11. sajand eKr). Karnaki piirkond oli Vana-Egiptuses üks tähtsamaid tseremooniate korraldamise ja jumalate austamise kohti.
Shakespeare's Sister

Shakespeare's Sister (eesti keeles "Shakespeare'i õde") võib olla:
Tuula mõis

Tuula mõis (saksa keeles "Thula") oli rüütlimõis Keila kihelkonnas Harjumaal. 
Nüüdisajal jääb kunagine mõisasüda Harju maakonna Saue valla Tuula küla territooriumile.
Mõis asutati 1603. Tuula mõisal on olnud palju omanikke, sh Elveringid, von Rentelnid, von Tollid, von Baranoffid, von Rehekampffid, Samson - Himmelstjernad. 
Mõisa ühekorruseline peahoone ehitati 1800. Peahoonest on säilinud vaid vasak hoonetiib, mida kasutatakse elamuna.
Üksnurme mõis

Üksnurme mõis (saksa keeles "Uxnorm") oli rüütlimõisKeila kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Saku valda Üksnurme küla lähedale.
Mõis asutati 1630. aastatel. Mõisal on olnud palju omanikke. Mõisa kahekorruselise peahoone ehitasid 1860 Pahlenid.
Oru mõis (Kose)

Oru mõis (saksa keeles "Orrenhof") oli Tuhala mõisa kõrvalmõis Kose kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Kose valda.
Mõis asutati 1663. Mõisal oli palju omanikke. Mõisa peahoone põles 1905 ja pärast tulekahju ehitati vanadele müüridele kivist esimene korrus ja puust teine korrus.
Oru mõis

Oru mõisa nime kandis mitu Eesti mõisat:
Paunküla mõis

Paunküla mõis (saksa keeles "Paunküll") oli rüütlimõis Kose kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal kuulub mõis Harju maakonda Kose valda.
Ajalugu.
Mõisat on esmamainitud 1493. aastal, 17. sajandi keskel kuulus see Vietinghoffidele. Mõisal oli hiljem palju omanikke, aga ajavahemikus 1750–1754 omasid mõisat Hagemeisterite suguvõsa ja Hagemeisterite perekonnale jäi mõis 1919. aasta mõisate riigistamiseni. Viimane mõisnik (alates 1910. aastast) oli Julius von Hagemeister.
19. sajandi alguses ehitati stiilne ühekorruseline klassitsistlik peahoone, mis 1905. aastal põles maha. Põlenud peahoone asemele ehitati historitsistlik hoone.
Paunküla mõisa põletamine 1905. aastal.
1905. aasta sündmuste keerises pandi mõis põlema ja see sai tugevasti kannatada. Kahju hinnati hiljem 33 000 rublale. Mihkel Aitsami kirjeldab mõisas toimunud rüüstamist järgnevalt:
Habaja mõis

Habaja mõis (saksa keeles "Habbat") oli rüütlimõis Kose kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Kose valda.
Ajalugu.
Mõis rajati 1646, mil ta eraldati Vana-Harmi mõis ehk Ojasoo mõisast
1900. aastal omandas mõisa Hermann August Alexander von Harpe, hinnaga 117 600 rubla. 1907. aastal kinkis Hermann von Harpe mõisa Arthur Alexander Eduard Konstantin von Hunniusele 1919. aasta maareformi käigus jäi Hunniusele ainult mõisasüda ja temale kuuluv Ritle talu (Alansi külas) ja seda tingimusel, arendada seemnekasvatust, mida ta oli ka teinud. Jäänukmõisa pidas Arthuri poeg Hans Hunnius ja kui algas väiketalude pankrotistamise ajajärk oli Habaja mõisa endine piir 1936. aastaks taastatud. Hunniustel oli lõpuks üle kahesaja hektari põldu, oli traktoreid, oli 25 tööhobust, 55 lehma ja viinavabrik.
Mõisahoone.
Tänapäevani säilinud vanabalti tüüpi Habaja mõisa peahoone ehitati 18. sajandi lõpul. Habaja mõisa härrastemaja on üks väheseid Eestis säilinud Põhjasõja järgseil aastail ehitatuist, mõisa peahoone asub Kose-Kuimetsa maantee ääres. Mõisa alal on säilinud ka mitmed sümmeetriliselt paiknevad kõrvalhooned: aitkuivati, karjakastell, tõllakuur, tall, puust töölistemaja, kivist töölistemaja, riistakuur, kelder, värkstuba, viinaait, Habaja mõisa viinavabrik ja Habaja mõisa tuuleveski. 
Eesti NSV perioodil kuulus mõisakompleks Habaja sovhoosile.
Habaja mõisa park.
Habaja mõisa pargi puittaimestiku liigirikkus on väike, võõrliike on 17. Pargi maakividest piirdemüüri on säilinud ainult mõned meetrid. Pargis asub kaks mälestuskivi: Habaja veresaunale-abiteost keeldunud talupoegade peksmisele 1858. aasta juunis ja Teises maailmasõjas langenutele.
Pikavere mõis

Pikavere mõis (saksa keeles "Pickfer") oli rüütlimõis Kose kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Raasiku valda.
Mõisat on esimest korda mainitud aastal 1446, kui Hans von Maydelli lesk Margaretha Dönhoff pantis Pikavere mõisa Johann Risbiterile ja 1521. aastal müüdi mõis Johann Risbiterile (surn. 1567). 1586. aastal oli mõisavaldaja Johann Riesebiter. Johann Riesebiteri tütar Anna abiellus Bertram Meyborgiga ja nende tütar ja pärijanna Anna (surn. 1646) abiellus 1603. aastal hilisema Tallinna asehaldur Ewert von Bremeniga, keda on mõisaomanikuna märgitud 1641. aastal. Nendelt päris tütar Anna Magdalena (1636–1684), kes abiellus 1655 Berend Johann von Uexkülliga ja 1660. aasta pärandavara jagamise lepingu kokkuleppega sai Hans Georg (Jürgen) von Uexküll Pikavere mõisa alles peale ema surma. Rootsi aegses mõisade reduktsioonis oli mõis reduktsioonikomisjoni otsusega 1687. aastast reduktsioonist vabastatud.
1716, 1733. aastal valdasid mõisat Uexküllid, 1736. aastal Berend Johann von Uexküll. 1765. aasta pärandavara jagamise lepinguga sai Ravila ja Pikavere mõisad, leitnant Woldemar von Uexküll, kes 1766. aastal müüs Pikavere mõisa oma vennale Hans Georg von Uexküllile. 1768. aastal müüs kammerjunkur Hans Georg von Uexküll, Pikavere mõisa alampolkovnik krahv Karl Friedrich Wachtmeisterile (1735–1772), kes müüs Pikavere mõisa 1771. aastal leitnant, assessor Peter von Baranoffile. Peter von Baranoffi (surn. 1807), pärandavara jagamise lepinguga olid pärijad on tema lesk Johanna Juliana von Baranoff (sünd von Hastfer) ja pojad, major Karl von Baranoff, alampolkovnik Joachim von Baranoff ja major Trofim von Baranoffid, kes pärisid jagamatult Aruküla, Röa, Väätsa, Pikavere ja Prääma mõisad. Järgnevalt oli mõis Berens von Rautenfeldide valduses, 1875. aastal päris mõisa Emilie Elisabeth Agnes von Antropoffi (sünd Berens von Rautenfeldt) (surn. 1849) poeg 2. järgu erukapten Nikolai von Antropoff (surn. 1887). 1889. aastal ostis mõisa Konstantin von Taube. 
Mõis riigistati 1919. aasta maareformiga.
Mõisahooned.
Mõisa piklik ühekorruseline klassitsistlik peahoone on ehitatud 19. sajandi alguses. 1939 ehitati see ümber koolihooneks.
Tammiku mõis

Tammiku mõisa nime on kandnud mitu Eesti mõisat:
Tammiku mõis (Kose)

Tammiku mõis (saksa keeles "Tammik") oli rüütlimõis Kose kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Kose valda.
Mõis asutati 17. sajandil. 18. sajandi lõpul ehitati mõisa peahoone, mida 19. sajandil ümberehitamise käigus pikendati. 1905 pandi peahoone põlema ja hiljem hoone ehitati uuesti üles. 1960. aastatest on hoone jälle varemetes.
Harmi mõis

Harmi mõisa all võidakse mõelda kas
Vana-Harmi mõis

Vana-Harmi mõis (saksa keeles "Alt-Harm"; ka Ojasoo mõis) oli rüütlimõis Kose kihelkonnas Harjumaal.
Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõis Harju maakonna Kose vallas Ojasoo küla lähedal.
Mõisat on esmamainitud 1417. aastal. 1646. aastal eraldati Ojasoo mõisast Habaja mõis. 17. sajandil Röttgert Lode ajal pärandi jagamisel lahutati Ojasoo mõis kaheks eraldi mõisaks, Ojasoo ja Uus-Harmi ("Alt-und Neu-Harm"), 1782. aastal sai mõisa pärusomandiks kapten Wilhelm Johann Zoege von Manteuffel (1745–1816). 1817. aastal pärandavara jagamise lepinguga sai Harmi mõisa koos Lõõra mõisaga endale Peter Otto Zoege von Manteuffel (1777–1847), 1827. aastal Määri mõisnik Karl Magnus Zoege von Manteuffel (1789–1844), 1850. aastal Maximilian Zoege von Manteuffel (1819–1866), 1875. aastal Ludmilla Zoege von Manteuffelile (sünd Zoege von Manteuffel) (1847–1909). 
1911. aastal müüdi mõis Hoyningen-Huenedele, kelle omanduses olid Ojasoo, Harmi ja Vahastu mõis, ja see kuulus neile kuni 1919. aastal mõisate riigistamiseni.
Vanabalti tüüpi peahoone ehitati kas 18. sajandi I poolel või veel varem.
Ojasoo mõisas oli piiritusetehas (toodang 1,2 miljonit pange, aastal 1893/94), meierei, vesi-jahuveski, auru-saeveski ja tellisetehas.
Uue-Harmi mõis

Uue-Harmi mõis (saksa keeles "Neu-Harm") oli rüütlimõis Kose kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Kose valda.
Mõis asutati 1646. aastal, kui see eraldati Vana-Harmi mõisast.
Mõisa klassitsistlik peahoone ehitati 1809. aastal, kui mõis kuulus Peter Otto Zoege von Manteuffelile.
1882. aastal sai mõisa omanikuks Pauline von Maydell. 1885. aastal sai mõisa omanikuks Elisabeth von Hippius. 1911. sai mõisa omanikuks varem Vana-Harmi mõisa omandanud Natalie von Hoyningen-Huene, kellelt mõis 1919. aastal ka võõrandati. Seejärel kolis mõisahoonesse kool.
1932. aastal ehitati peahoone Harmi kooli tarbeks tundmatuseni ümber - kaheksatahulised tornid lammutati, mõisa peahoone keldrit ja osaliselt otsaseina kasutades püstitati uus koolimaja ning hoonele tehti laia vintskapiga viilkatus. 20. sajandi teisel poolel lisati parempoolsele otsale kooli tarbeks väike tiibehitis. Ümberehitatud hoones tegutses Harmi Põhikool kuni 2017. aastani, mil kool tegevuse lõpetas.
Nurme mõis

Nurme mõis (saksa keeles "Nurms") oli rüütlimõis Nissi kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Saue valda Nurme küla lähedal.
1622. aastal läänistas Rootsi kuningas Gustav II Adolf Ruila mõisa, mille alla kuulus ka Nurme, Riia bürgermeister, Tartu õuekohtunik, viitspresident Johann Ulrichile (1572–1642). Johann Ulrichilt päris Ruila mõisa ta poeg Johann (surn. 1653) ja temalt poeg Johann Jürgen. Johann Jürgen von Ulrichi pärijad on tema pojad. 1663. aastal valdasid Nurmet ja Ruilat ühiselt vennad Ewert ja Gustav von Ulrichid. Pärandvara jagamisega sai leitnant Hermann Ewert von Ulrich (surn. 1710) pool Ruila mõisast ja Nurme mõisa ja asutati Nurme mõis 1670. aastatel. 
Mõisa rikkalikult kaunistatud varaklassitsistlik peahoone ehitati 1789. Pärast 1980. aasta tulekahju on peahoone varemetes. Mõisas on säilinud stiilne väravaehitis.
Vardi mõis

Vardi mõis (saksa keeles "Schwartzen") oli rüütlimõis Nissi kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Rapla maakonda Märjamaa valda.
Mõisat on esmamainitud 1582. aastal, kui see kuulus Schwartzidele. Kivist peahoone põles 1905. aastal ja ehitati hiljem muudetud kujul üles. 20. sajandil ehitati hoonet tugevasti ümber ja tänapäeval kasutatakse seda kultuurimajana.
Vana-Riisipere mõis

Vana-Riisipere mõis (saksa keeles "Alt-Riesenberg") oli Riisipere mõisa kõrvalmõis Nissi kihelkonnas Harjumaal. 
Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Saue valda, tänapäeva Kivitammi küla lähedal Saue vallas Harju maakonnas.
Mõisat on esimest korda 1394. 1535. aastal Tallinna linnaväravas hukatud Johann von Uexkülli tütre ja pärijanna Magdalena ning Dietrich von Farensbachi pärandusejagamise lepinguga 1598. aastal langes mõis jagamise teel nende kahele tütrele. Tütre Dorothea abikaasa Arendt von Asserien sai Vana-Riisipere mõisa. Uue-Riisipere sai Elisabethi abikaasa Christopher von Treiden. 
Arendt Asserieni (Dietrich Fahrensbachi väimehe) tütre Magdalenaga abiellunud Robrecht von Rosen, sai Vana-Riisipere mõinikuks. Uue-Riisipere omanikuks sai abielu kaudu Arendt von Asserieni tütrega, Eestimaa maanõunik Otto Wilhelm von Taube (omanik 1641, 1663. a), kelle tütar Anna Elisabeth abiellus Eestimaa maanõunik, kindralmajor Georg (Jürgen) von Bistramiga (surn. 1687). Eestimaa maanõunik von Bistram ostis 1669. aastal ooberst Johann von Roseni pärijatelt Vana-Riisipere ja ühendas seega mõlemad mõisad. 19. sajandi algusaastateni oli mõisa keskus hilisemas Vana-Riisipere mõisas.
Mõisa hilisklassitsistlik ühekorruseline peahoone ehitati 1852. Pärast 1972. aasta põlemist on hoone varemes. Praegu hoonet restaureeritakse.
Baker Street (täpsustus)

Baker Street on tänav Londonis.
Muud:
Classic 90s

"Classic 90s" on 2015. aastal Universal Music Groupi kuuluva plaadifirma Spectrum Music poolt välja antud kolmest CD-st koosnev kogumik 1990. aastate lauludest.
Diakon (hoolekandja)

Diakon on protestantliku koguduse teenistuses olev vaeste ja haigete hoolekandja ning jumalateenistuse abiline. Naisdiakonit nimetatakse diakonissiks.
Arvi Tammesalu

Arvi Tammesalu (aastast 2007 Hendrik Tomson; sündinud 30. november 1964 Tallinn) on endine eesti jalgrattur.
Ta lõpetas 1983. aastal Tallinna 4. Keskkooli. 
1974. aastal alustas ta jalgrattasõidutreeninguid, tema treenerid olid Helvi ja Rein Roosi, hiljem Oleg Ljadov.
Harrastajana.
Aastatel 1983–1987 tuli ta maanteesõidus 6 korda (sh 4 korda üksikalal) Eesti NSV meistriks. 
Elukutselisena.
Ta võistles 1989. aasta hooajal elukutselisena.
Tallinna Diakonisside Selts

Tallinna Diakonisside Selts oli aastatel 1867–1940 Tallinnas hoolekandega tegelenud selts. 
Asutamise ajal kandis selts nime "Tallinna Evangelistlik Lutherlik Diakonisside Selts", aastatel 1931–1940 nime "Evangeeliumi Luteruse Usu Diakonisside Selts".
Selts asutas 1860. aastal Tallinnas Pärnu maantee ääres lastehoiuasutuse, mida nimetati "väikelaste kooliks" hoone
Tšagoda rajoon

Tšagoda rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Venemaal Vologda oblastis. Rajoon piirneb loodes Leningradi oblasti ja lõunas Novgorodi oblastiga. Selle keskuseks on Tšagoda alev.
Rajoon jaguneb halduslikult 9 kohalikuks omavalitsuseks, millest 2 on alevid.
Rajoonis on mitu klaasitehast.
Heikki Jaansalu

Heikki Jaansalu (sündinud 16. märtsil 1959 Tallinn) on endine eesti jahilaskur.
Ta lõpetas 1977. aastal Tallinna 4. Keskkooli. 
Ta osales 1996. aasta Atlanta OM-il, kus sai meeste jahilaskmise kaevikrajal 45. koha. 
Ta tuli aastatel 1980–2012 9 korda üksikaladel ja 7 korda meeskondlikult Eesti NSV ja Eesti meistriks ning 1978 üksikalal Läti NSV meistriks.
Anttempel

Anttempel ehk antidega tempel (ladina keeles "anta" 'piilar') on Antiik-Kreeka ehituskunstist lihtsaim templivorm. Arenenud välja megaronist. Anttempel koosneb kahest osast:
Templi tagaküljele võis tekkida veel teinegi pisikene ruum ehk opisthodomos, kus antide vahel võis samuti paikneda kaks sammast. Sellisel juhul on tegemist kaksikantidega templiga.
Eestis on anttempli tüüpi ehitis Keila kirikuaias Vääna ehk Stackelbergide matusekabel.
Välislingid.
Vääna matusekabel kultuurimälestiste riiklikus registris.
Eesti asunduste laulupidu

Eesti asunduste laulupidu oli 6.-7. juulil (vkj 23.-24. juunil) 1912 Narvas toimunud laulupidu, kus peale Eesti ala pasuna- ja laulukooride osales ka Eesti alalt väljaspool olevate asunduste koore. 
Kokku osales laulupeol 55 sega- ja pasunakoori ning 4 lastekoori Peterburist ja Peterburi kubermangust, Valgevenest, Krimmist, Kaukaasiast, Pihkva, Novgorodi, Tveri ja Kubani kubermangust. Eesti alalt osalesid laulupeol Tallinna, Tartu, Paide, Viru-, Järva-, Harju-, Tartu-, Valga-, Viljandi-, Võru- ja Pärnumaa koorid.
Laulupeo raames avati ka mitmeid eesti kunstnike näitusi. Üritusega samal ajal kandis Narvas etendusi ette Soome Rahvusteater.
Peristüül

Peristüül (kreeka keeles "peristylon" 'ümberringi sammastega piiratud') on neljast küljest sammastega ümbritsetud sisehoov vanakreeka elamus "domuses", kust pääses eluruumidesse. Oli tavaliselt purskkaevu ja basseinidega kujundatud.
Peristüül on ka sammastega ümbritsetud sisehoov templis.
Varakristlikus basiilikas nimetatakse peristüüliks lääneküljel paiknevat eeshoovi, mida ümbritseb sammastik ja selle keskel harilikult riituslik purskkaev. On tuntud ka islami mošeedes.
Roomlased võtsid peristüüli hiljem üle villade ehitusse.
1571. aasta katk

1571. aasta katk oli 1571. aasta katkupuhang Tallinnas Liivimaa kuninga Magnuse ja teda toetanud Moskva tsaaririigi vägede 1570–1571 aastate Tallinna piiramise ajal Kahekümneviieaastases sõjas.
Piiramise ajal puhkes taud linnas juba 1570. aasta mardipäeval, mis kestis läbi talve kevadeni välja, nii linnas kui ka Harjumaal talurahva seas ning ka hertsog Magnuse piiramisväes.
1571. aasta katk algas 25. juuli paiku. Kroonik Russowi järgi sai katk alguse linna apteegist ja see lubas Russowil väita, et Jumal tahtis näidata, et rohud ei suuda aidata katku, sõja ja kalli aja (st nälja) vastu.
Tallinna teise piiramise ajal Vene vägede poolt 1577. aastal tabas linna taas taud, mis algas paastu ajal kohe pärast moskoviidi vägede äraminekut ja kestis suvi läbi kuni Peetri ja Pauli päevani.
Tüvesevõru

Tüvesevõru (saksa keeles "Wirtel", prantsuse keeles "bague") on raidkivist või eritellistest võrutaoline profiilne ehismotiiv sambal või portaali- vms kaare mõikal. Tugevalt eenduvana toel või kaarel paiknedes liigendab seda rütmiliselt. Esineb peamiselt hilisromaani ja varagooti ehituskunstis, seda leiab ka sama ajaperioodi Kiievi-Russi arhitektuuris.
Eesti keskaegses arhitektuuris esinevad tüvesevõrud sageli Saare-Lääne piiskopkonna kirikute portaalidel ja interjööris (Valjala, Kihelkonna, Kaarma jt Saaremaa kirikud, Lääne-Nigula kirik, Ridala kirik), ent ka Kesk-Eesti sama perioodi kirikuhoonetel (Türi kirik).
Khadga Prasād Sharma Olī

Khadga Prasād Sharma Olī (nepali keeles: खड्ग प्रसाद शर्मा ओली; sündinud 22. veebruaril 1952 Tehrathumi maakonnas Nepalis) on Nepali poliitik, 11. oktoobrist 2015 kuni 4. augustini 2016, 15. veebruarist 2018 kuni 13. juulini 2021 ning 15. juulist 2024 kuni 9. septembrini 2025 Nepali peaminister. 
Pärast laialdasi proteste, mis algasid valitsuse kehtestatud sotsiaalmeedia keelu ja laiema korruptsioonivastase liikumise osana, astus Olī 9. septembril 2025 peaministri kohalt tagasi.
Vaški rajoon

Vaški rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Venemaal Vologda oblastis. Asub Valgjärve põhjakaldal.
Rajooni keskuseks on Lipin Bori küla.
Vaški rajoon jaguneb 3 kohalikuks omavalitsuseks: Andrejevskaja külaasundus, Kisnema külaasundus ja Lipin Bori külaasundus,
Suuremad jõed on Kema, Kovža ja Indomanka. Rajoonis asub üle 100 järve.
Peamine majandusharu on metsatööstus.
Pärnu Vanaaja Uurimise Selts

Pärnu Vanaaja Uurimise Selts (nimetatud ka "Pärnu Vana-aja Uurimise Selts", "Pärnu Muinasuurimise Selts," sks "Pernauer Alterthumforschende Gesellschaft") oli 1896. aastal Pärnus loodud selts. 
Seltsi juurde loodi ka oma kohamuuseum ning selts andis välja aastatel 1899–1939, 12 aastaraamatut.
Seltsi auliiked olid: 1896. aastast Richard Hausmann, 1897 Paul Schneider, 1897 Oskar Brackmann, 1905 Alexander Rosenberg, 1905 Heinrich Diederichs
1913 Ludwig Stieda, 1924 Hermann Bruiningk, 1925 Otto Greiffenhagen, 1925 Arnold Hasselblatt.
Selts pani aluse tänapäeva Pärnu Muuseumile.
Charlotte Rampling

Tessa Charlotte Rampling (sündinud 5. veebruaril 1946) on inglise näitleja. 
Charlotte Rampling on tuntud rollide poolest filmides "Georgy Girl", "The Damned", "The Night Porter", "Farewell My Lovely", "Stardust Memories" ja "The Verdict". 
Isiklikku.
Tema endine abikaasa on prantsuse helilooja Jean Michel Jarre, nad tutvusid Saint-Tropez's 1976. aastal ja abiellusid 1978. aastal. 1995. aastal tuli avalikuks Jarre'i suhe 31-aastase sekretäriga ning Rampling ja Jarre lahutasid abielu 1996. aastal. 
Neil on poeg David Jarre (sündinud 1977).
Eileen Collins

Eileen Marie Collins (sündinud 19. novembril 1956) on Ameerika Ühendriikide endine õhuväelane, katselendur ja NASA astronaut. Collins oli Space Shuttle'i programmi esimene naispiloot ja naiskomandör. Ta osales neljal Space Shuttle'i missioonil, neist kahel komandörina.
Collins viibis kosmoses kokku 38 päeva 8 tundi ja 10 minutit. Ta lahkus NASAst 2006. aastal, et veeta rohkem aega perega ja jätkata karjääri erasektoris.
Jõe tänav (Jõgeva)

Jõe tänav on tänav Jõgeval Jaama ja Kalda tänava vahel.
Jõe tänaval asub Jehoova tunnistajate Jõgeva kuningriigisaal. Tänav on suhteliselt kitsas, ääristatud kärbitavate puudega, langeb kogu pikkuses ühtlaselt Pedja jõe suunas. Tänav on sillutatud kõnniteeplaatidega, mootorsõidukite sissesõit on lubatud ainult juurdepääsuks kinnistutele.
Algselt (kuni 13. juunini 1919) oli tänava nimi Appeliuse tee, Saksa okupatsiooni aegse Jõgeva komandandi leitnant Appeliuse järgi.
Valgjärv (Vologda oblast)

Valgjärv ehk Beloje järv (vepsa "Vaugedjärv", soome "Valkeajärvi", vene "Белое озеро") on järv Venemaal Vologda oblastis.
Järv on ümara kujuga ja selle läbimõõt on kuni 43 km. Järve pindala on 1290 km² ja on seega Euroopas 7. järv. Järve keskmine sügavus on 4,5 m ja maksimaalne sügavus 20 m.
Järve suubub üle 60 jõe ja oja. Välja voolab ainult Šeksna jõgi, mis omakorda suubub Volgasse. Seega kuulub Valgjärv Kaspia mere valglasse.
Ferenc Borgia Kéri

Ferenc Borgia Kéri (ka František Borgia Kéri; 10. oktoober 1702 Kenézlő, Ungari – 1. detsember 1768 Nagyszombat/Trnava, Ungari, tänapäeval Slovakkia) oli Ungari ja Slovakkia füüsik, astronoom, filosoof ja ajaloolane, jesuiitide ordu liige. 
1750. ja 1760. aastatel oli ta Trnava ja Kosice ülikoolide rektor ning Trnava jesuiidi seminari prefekt. Ta osales Trnava observatooriumi rajamises.
Ferenc Kéri õppis 1723–1735 filosoofiat Grazis ja 1730–1733 teoloogiat Trnavas.
Kéri kirjutas mitmeid töid füüsika, astronoomia ja filosoofia alal, milles vastustas nii René Descartesi kui ka Isaac Newtoni mehhanitsistlikku natuurfilosoofiat. Tema õpilastest kujunes esimene uusaegne füüsikute põlvkond Kagu-Euroopas, kelle seas olid Andrej Jaslinský, Anton Revický, Ján Ivanchich ja Andrej Adányi. Loodusteaduse ja filosoofia kõrval käsitles Kéri ka Osmanite riigi ja Bütsantsi ajalugu.
Juha Hämäläinen

Juha Erkki Antero Hämäläinen (sündinud 10. märtsil 1954 Imatral) on Ida-Soome Ülikooli sotsiaaltöö ja -pedagoogika professor ning sotsiaalteaduste instituudi juhataja.
Ta on uurinud lastekaitse ajalugu ja sotsiaaltöö eetilisi küsimusi, sotsiaalpedagoogika ja sotsiaaltöö teooriat.
Publikatsioonid (osaline).
A. Adams, P. Erath &amp; S. M. Shardlow (toimetajad) "Key Themes in European Social Work. Theory, practice, perspectives.", Bath, Russell House Publishing, 15–25.
Samoylova, V., Godvadas, P., Godvadiene, L., Grigorieva, I., * Hämäläinen, J., Kanisauskaite, V., Koskinen, S., Lazutka, R., Liobikiene, N., Miellinen, M.-L., Naujaniene, R., Röpelinen, A.-M., Smahl, M., Veckien, M., Vysniauskiene, M. &amp; Väisänen, R. 2006. "The Role of NGOs in Solving Problems of Everyday Life.", I. Grigorieva, A. Kozlov &amp; V. Samoylova (eds.) Social Work and Civil Society. Collective Monograph. Saint-Petersburg: SKIFIA-PRINT Publishing House, 140–189. (in Russian)
Eesti Kunstiseltsi joonistuskursused

Eesti Kunstiseltsi joonistuskursused oli aastatel 1912–1914 tegutsenud Eesti Kunstiseltsi asutatud kunstiõppeasutus.
Eesti Kunstiseltsi joonistuskursused kandsid küll kursuste nime, kuid õppeasutusel oli oma kindel kolmeaastane programm, mille eesmärgiks oli anda õpilasele terviklik kunstiline haridus. Kursustel õpetati pliiatsi-, söe-, sule- ja tušijoonistust, õlivärvide, seepia ja akvarellidega maalimist, voolimist, joonestamist, varjude ja perspektiivi teooriat, kunstiajalugu, stiilide ajalugu, kompositsiooni, nikerdamist, naha- ja metallitööd. 
Kursuste juhataja oli Voldemar Päts. Eesti Kunstiseltsi joonistuskursustel alustasid oma kunstiõpinguid teiste hulgas Oskar Kallis, Roman Haavamägi, Voldemar Vaga, Balder Tomasberg jt.
Phyllis Nelson

Phyllis Nelson (3. oktoober 1950 Indiana osariik – 12. jaanuar 1988 Los Angeles, California) oli USA laulja. 
Tema tuntuim laul on "Move Closer", mis tõusis Suurbritannia singlite edetabelis esikohale mais 1985. Samuti jõudis ta laul "I Like You" 1985. aastal USA tantsumuusika edetabelis (Hot Dance Club Play) esikohale. 37-aastaselt suri ta [[rinnavähk]i.
Tema poeg [[Marc Nelson]] on laulja ja plaadiprodutsent.
[[Kategooria:Ameerika Ühendriikide lauljad]]
[[Kategooria:Sündinud 1950]]
[[Kategooria:Surnud 1988]]
Benjamin Cordt

Benjamin Cordt (Koordt; vene Вениамин Александрович Кордт, ukraina Веніамін Олександрович Кордт; 2. märtsil 1860 Tartus – 1934 Kiiev ?) oli baltisaksa harrastusajaloolane, kirjamees ja raamatukogundustegelane.
Venemaa ja Ukraina üks nimekaim raamatukoguhoidja, tema juures alustas Karl Weltmann bibliograafia koostamist Baltimaade kohta.
Elukäik.
1878. aastal hakkas Cordt õppima Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas õigusteadust ja diplomaatiat. Õpingud ülikoolis kulgesid vaheaegadega, lõpetas 1885. aastal, pälvides kuldauraha ("erhielt die goldene Preis-Medaille"), kraadi kaitses 1887.
Aastatel 1879–1880 oli Cordt Sevastopolis kindral von Richteri perekonnas kahe poisi koduõpetaja. Töötas mitmes Euroopa õppeasutuses. Tartu Ülikoolis 1883–1894. Tartu Ülikooli Raamatukogus aastatel 1883–1885 raamatukoguhoidja abina, 1889–1893 raamatukogu juhi abina. Cordti põhitegevuseks oli uurimistöö ja dokumentaalse ainestiku avaldamine, näiteks De la Gardie perekonna kirjade läbitöötamine Tartu Ülikooli raamatukogus. Koostas nimistu osale raamatukogus leiduvast De la Gardie arhiivist: "Mittheilungen a. d. Briefwechsel d. Grafen Jakob de la Gardie" (1894). 1894. aastast töötas professorina mitmes Kiievi kõrgemas instituudis, Ukraina Avalikus Raamatukogus. Temalt valmis uurimistöö Venemaa ajaloo alal. 1893–1934 tegutses Kiievi Ülikooli Raamatukogu juhatajana.
1910. aastatel anti Cordtile Tartu Ülikooli auhind. 
Cordt oli Õpetatud Eesti Seltsi liige aastast 1879, raamatukoguhoidja 1885–1890, Eestimaa Kirjanduse Ühingu (EKÜ) korrespondentliige aastast 1893, Riia Ajaloo ja Muinasteaduse Seltsi liige aastast 1911.
Uurimistööd.
Käis aastatel 1893, 1895 ja 1911 Peterburi Teaduste Akadeemia lähetusel uurimisreisidel Hollandi arhiivides. 1920. aastail külastas Rootsi Riigiarhiivi.
1893–1880 uuris Vene-Rootsi suhteid ja genealoogiat, uurimused valminud peamiselt Tartus ja saksa keelsed.
Hilisemad publikatsioonid juba vene keeles. Uuris Venemaa, Ukraina, Baltimaade ajalugu, diplomaatia ajalugu (diplomaatiline kirjavahetus Venemaa kohta). Tema peateos "Vene kartograafia ajaloo vaatlus", mis sisaldas vanemaid kaarte Venemaa ja Põhjamaade sh Eesti alade kohta, peegeldas lääneeurooplaste Venemaa-kujutluste arengut ja oli fototehniliselt teostuselt oma aja kohta kõrgtasemel.
Tuudi mõis

Tuudi mõis (saksa keeles "Tuttomäggi") oli rüütlimõis Karuse kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb mõis Pärnu maakonda Lääneranna valda.
Mõis asutati 17. sajandil (esmamainitud 1688. aastal nimega "Tuttameggi"). 
Mõisa kahekorruselise barokne härrastemaja ehitati kas 18. sajandil või juba 17. sajandil. Nõukogude ajal oli hoones Tuudi kolhoosi kontor.
58°39'59.4"N 23°46'12.9"E
Loodna mõis

Loodna mõis (saksa keeles "Pall") oli rüütlimõis Kullamaa kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb mõis Rapla maakonda Märjamaa valda.
Mõisat on esmamainitud 1490. aastal. 
Mõisa ühekorruseline kivist peahoone ehitati 1753. aastal. 19. sajandi II poolest kuni 20. sajandi alguseni ehitati peahoone ümber historitsistlikuks. 
Mõis on ajalooliselt kuulunud Lodedele, Uexküllidele, Zögedele, Bergidele, Lodedele, Bergidele, Pilar von Pilchaudele, Nasackinitele ja Mohrenschildidele.
Luiste mõis

Luiste mõis (saksa keeles "Luist") oli Loodna mõisa kõrvalmõis Kullamaa kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb mõisa asukoht Rapla maakonda Märjamaa valda.
Mõis asutati 1645. aastal. Mõis vahetas tihti omanikke, omanike seas olid Bergid, von Gernetid, von Uexküllid, Stackelbergid ja lõpuks Mohrenschildtid. Tänini säilinud ühekorruseline puust peahoone ehitati pärast 1905. aasta tulekahju.
Pärast mõisate riigistamist said mõisa omanikeks hilisem Riigivolikogu (Riigikogu) liige Eduard Arnover ja tema naine Salme Arnover. 
Eduard Arnover oli Kaitseliidu Märjamaa malevkonna pealik ja Isamaaliidu Luiste osakonna esimees. 1930. aastal pälvis ta Kotkaristi V klassi teenetemärgi ja 1939. aastal Kotkaristi IV klassi teenetemärgi.
Salme Arnover oli aktiivne vabatahtlikus tegevuses. Ta oli 1928. aasta 18. oktoobril asutatud Lääne Maleva Naiskodukaitse Loodna jaoskonna asutajaliige ning esimene juhataja; samuti Luiste perenaiste seltsi liige. Salme Arnover pälvis Kotkaristi ja Valgeristi. Eduard Arnover arreteeriti ja ta suri 26. augustil 1942 Sõktõvkaris Komimaal, Solikamski vangilaagris.
Enne 1949. aasta küüditamist kolis Salme Arnover koos pojaga Tallinna. Maja võeti kohaliku kolhoosi "Ühistöö" käsutusse korterelamuna. Kohaliku kodulooraamatu "Jõeäärsed jutud" andmetel sai 1990. aastatel Eduardi ja Salme lapselaps Toivo Arnover mõisa tagasi, kuid müüs hoone. Luiste mõis on sellest ajast olnud eravalduses.
Päri mõis (Kullamaa)

Päri mõis (saksa keeles "Kattentack") oli rüütlimõis Kullamaa kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne maakonda Lääne-Nigula valda.
Mõisat on esmamainitud 1450. aastatel. Mõisa kahekorruseline varaklassitsistlik peahoone ehitati 18. sajandi lõpul. Nüüdisajal on peahoone varemetes. Mõisas alustas 1851. aastal tegevust kool, seda kinnitab mälestustuahvel mõisahoone varemetel.
Mõis on ajalooliselt kuulunud Uexküllidele, Bergidele, Pistohlkorsidele, Löwenitele, Rosenthalidele ja Maydellidele.
Eiffel 65

Eiffel 65 on Itaalia ansambel. Stiililiselt on tegu disko- "italo dance"'i ja "eurodance"'iga. Ansambel tegutses aastail 1998–2005 ning uuesti alates 2010. aastast. Nende tuntuimateks lauludeks peetakse "Blue (Da Ba Dee)" ja "Move Your Body".