tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jevgeni Onegin (ooper)

"Jevgeni Onegin" op. 24 (vene keeles "Евгений Онегин") on Pjotr Tšaikovski ooper kolmes vaatuses, seitsmes pildis, mis valmis 1878. aastal. Ooperi libreto on koostatud koostöös Konstantin Šilovskiga Aleksandr Puškini samanimelise värssromaani põhjal. Libreto kirjutamisel on kasutatud Puškini romaani algupäraseid värsse ja on valitud just need stseenid, mis kajastavad kangelaste tundemaailma. Lisaks kirjutas Tšaikovski ise teksti Lenski arioosole esimese vaatuse esimeses stseenis ja suure osa vürst Gremini aaria sõnadest kolmanda vaatuse esimeses stseenis. Lugu ise jutustab isekast kangelasest Jevgeni Oneginist, kes lükkab kahetsuseta tagasi noore naise armastuse ja oma kergemeelsusest duellile sattudes tapab oma sõbra Lenski.
Ooper on episoodiline, selles puudub järjepidev süžee, tegemist on valitud paladega Onegini elust. Seetõttu pani helilooja ooperi alapealkirjaks "lüürilised stseenid". Et algupärane lugu oli väga tuntud, siis eeldas Tšaikovski, et publik täidab ise lüngad.
Ooper esietendus 1879. aasta märtsis Moskva Väikeses Teatris ja kanti ette Moskva konservatooriumi üliõpilaste poolt. Laiemale publikule tutvustati ooperit juba jaanuaris 1881 MoskvaSuures Teatris Enrico Modesto Bevignani dirigeerimisel ning seda lavastust saatis suur menu. Esiettekanne PeterburiMaria Teatris oktoobris 1884 Eduard Napravniku juhatusel, tõi juba lõpliku läbilöögi kõigepealt vene ja hiljem ka rahvusvahelisel laval.
Sisukokkuvõte.
Tegevus toimub maal Larinite mõisas ja Peterburis 1820. aasta paiku.
I vaatus
Larinite mõisa saabuvad ilusal augustiõhtul külalised, naabermõisnik Lenski koos sõber Jevgeni Oneginiga. Lenski, lüürilise hingelaadiga noor poeet, on armunud rõõmsameelsesse peretütresse Olgasse. Onegin viibib mõisas esmakordselt ja avaldab romantilise hingega nooremale peretütrele Tatjanale sügavalt sentimentaalset mõju. Tatjana armub Oneginisse ja otsustab talle kirjutada ning kõneleda avameelselt oma tunnetest. Saades Tatjana kirja, ei oska Onegin hinnata neiu siiraid tundeid. Ta näitab välja huvipuudust noore naise vastu ja soovitab Tatjanal varjata oma hingeelamusi. See tähendab Tatjanale tema tütarlapseideaalide kokkuvarisemist,
II vaatus
25. jaanuar - Tatjana tähistab nimepäeva peoga. Lenski on jälle kaasa kutsunud Onegini, kes on juba tüdinenud provintslikust mõisaseltskonnast. Igavuse peletamiseks hakkab ta provotseerima Lenskit, tehes komplimente Olgale. Sõprade vahel tekib tüli, mis päädib duellikutsega Lenski poolt. Duell lõpeb Lenski surmaga.
III vaatus
Möödunud on mõned aastad. Tatjana on abiellunud jõuka aristokraadi, hallipäise Vürst Greminiga. Onegin on veetnud vahepealsed aastad välismaal. Nüüd kohtuvad nad Gremini majas korraldataval ballil. Nähes naist suursuguse seltskonnadaamina, tärkab Oneginis armastus. Pärast balli kirjutab Onegin Tatjanale hulga armastuskirju, rääkides kirglikult oma armastusest. Ka Tatjana südames pole kirg kustunud, kuid tal jätkub jõudu endast võitu saada ja Onegini armastusavaldused tagasi lükata.
Kuseliit

Kuseliit on piirkondlik nimetus väikestest ja keskmise suurusega kristallidest porfüürilise struktuuriga vulkaanilisele kivimile, mis on värvuselt rohekashall, kohati aga roostepruun. Kuseliidi peamised koostisosad on plagioklass, päevakivi ja pürokseen, mis muutuvad kokkupuutes kuumade vesilahustega teisteks mineraalideks. Kuseliit sisaldab ohtralt andesiini fenokristalle. Haruldasemad on augiidi, labradori ja vilkude fenokristallid.
Nimetust "kuseliit" kannavad Pfalzi kreisilinna Kuseli ümbruses lasuvad kivimid, mida esimesena kirjeldas Karl Heinrich Rosenbusch aastal 1887 ("cuselit", toona kandis Kusel nime Cusel). Tänapäeval nimetust "kuseliit" enam petrograafilistes nomenklatuurides ei esine ja sellel nimetusel on vaid ajalooline tähendus. Tänapäevases mõistes on kuseliit moonde läbi teinud lamprofüür. Mineraalselt koostiselt sarnaneb see mineti ja vogesiidiga, paiknedes koostiselt spessartiidi ja kersantiidi vahel. 
Kuseliidi koht tardkivimite seas on aja jooksul tekitanud arvukalt arvamusi. Franz Loewinson-Lessing liigitas selle 1893 välja antud petrograafilises leksikonis augiitporfüriidile vastavaks leukofüüriks, viitega Rosenbuschile. Koos E. A. Struvega välja antud laiendatud petrograafilises sõnaraamatus aastast 1937 on sellele viidatud kui iseenesliku moonde läbi teinud kivimile ja ära on toodud ka selle mineraalne koostis. Aastal 1913 liigitas Joseph Paxson Iddings selle andesiidiks Mattheus Schuster liigitas kuseliidi "augiitkeratofüüriks". Vastavalt W. Dienemanni ja O. Burre aastal 1929 koostatud piirkonna geoloogilisele kaardile on selle kivimi levikuala kirjeldatud kui piirkonda, kus esineb "läikivat augiitkersantiiti". Walter Ehrenreich Tröger ei pidanud aastal 1935 oma teoses "Speziellen Petrographie der Eruptivgesteine" kuseliiti mitte lamprofüüri kivimiterühma osaks, vaid kvartsi sisaldavaks augiitporfüriidiks. Ta märkis, et vale on oma hinnangutes kivimi nomenklatuuri kohta tunnustada teiste autorite poolt omaks võetud seisukohta, et kuseliit kuulub lamprofüüride gruppi.
Põhja-Pfalzi mägismaal, mis on kivimi peamine esinemispaik Saksamaal, esineb kuseliiti alates Permi ajastust tekkinud kivimikihtides. Kivimit kasutatakse killustiku ja sillutisekivide valmistamiseks.
Jüri Kaup

Jüri Kaup (sündinud 20. märtsil 1932 Lustivere vallas Viljandimaal) on eesti keemik.
Ta lõpetas 1951. aastal Põltsamaa Keskkooli ja 1956. aastal Tartu Riikliku Ülikooli keemikuna. Ta oli aastatel 1960–1963 Moskvas asuva NSV Liidu Teaduste Akadeemia Orgaanilise Keemia Instituudi aspirant. Ta kaitses seal 1963. aastal väitekirja ning sai keemiakandidaadi kraadi.
Ta oli aastatel 1958–1993 teadur erinevates uurimisasutistes. Ta oli aastatel 1993–1995 Sisekaitseakadeemia Päästekolledži direktor ning alates 1995. aastast Sisekaitseakadeemia ohtlike ainete ja protsesside õppejõud, sealhulgas ka professor.
Leonas Bistras

Leonas Bistras (20. oktoober 1890 Liepāja – 17. oktoober 1971 Kaunas) oli Leedu poliitik, ajakirjanik, filosoof ja tõlkija.
Leonas Bistras oli pärit töölisperekonnast. 1911. aastal lõpetas ta Liepājas gümnaasiumi ja asus õppima Genfi Ülikoolis meditsiini. 1912–1914 õppis ta meditsiini Tartu Ülikoolis. 1913–1914 töötas ta ajalehe Viltis toimetuses. 1914. aastal astus ta Kaunases asuvasse Žemaitija Preestriteseminari, kuid alanud Esimese maailmasõja tõttu mobiliseeriti ta velskrina Vene sõjaväkke, kus teenis kuni 1918. aastani.
1918. aastal pöördus Bistras Leedusse tagasi. 1919. aastal oli ta Kaunase Linnavolikogu liige, Leedu valitsuse pressibüroo juhataja ja ajakirja Lietuva peatoimetaja. 1922–1940 oli ta Kaunases asuva Vytautas Suure Ülikooli filosoofiadotsent.
1921. aastal lõpetas ta Fribourgi Ülikooli doktorikraadiga filosoofia alal.
Alates 1921. aastast oli Leonas Bistras Leedu Kristlik-Demokraatliku Partei liige, 1927–1940 selle esimees. Alates 1922. aastast oli ta Leedu Seimi liige, 1925. aasta jaanuarist kuni septembrini selle esimees. 29. juunist 1923 – 4. veebruarini 1925 oli ta Leedu haridusminister.
25. septembrist 1925 kuni 15. juuni 1926 oli Leonas Bistras Leedu peaminister.
Ta oli Leedu haridusminister veel ka 17. detsembrist 1926 kuni 3. maini 1927 ja 1939. aasta 28. märtsist kuni 21. novembrini.
Pärast Leedu okupeerimist Nõukogude Liidu poolt vahistati Leonas Bistras 11. juulil 1940 ja küüditati seejärel Siberisse. 1945. aastal ta vabastati ja pöördus Leedusse tagasi. Uuesti vahistati ta 1950. aastal. Taas kord tagasi Leedusse pääses Bistras 1956. aastal.
Rüpp

Rüpp ehk süli on istumisel alakeha ja reite kujundatud nurk, ka reite horisontaalne ülapind põlvedest puusadeni.
Rüpp on ka seeliku, särgi või põlle ülestõstetud alaosaga kujundatud ruum millegi hoidmiseks, kandmiseks.
Rinaldo

"Rinaldo" on Georg Friedrich Händeli ooper kahes vaatuses. 
1711. aastal spetsiaalselt Londoni publiku jaoks kirjutatud esimese itaalia ooperi eesmärk oli ühendada virtuoosset itaalia laulu 17. sajandi inglise maskimängude ekstravagantsusega. Ooperi libreto kirjutasid Giacomo Rossi ja Aaron Hill Torquato Tasso eepilise poeemi "Vabastatud Jeruusalemm" ainetel, mille teemaks on ristisõda ja Rinaldo ning kuningas Argante lugu. Libretistid tõid sisse uue tegelase Almirena ning tõstsid ooperi keskmesse nimitegelase ja Almirena armastusloo. Tulemuseks on üks paeluvamaid oopereid Händeli repertuaaris, mis alustas kohe võidukäiku Inglismaal. 
Händel kirjutas ooperi valmis hämmastava kiirusega, libretist Rossi sõnul vaid kahe nädalaga. Tema komponeerimiskiiruse taga oli aga laenamine oma varasematest teostest. Hilisemad Händeli-teadlased on oletanud, et kaks kolmandikku aariatest on laenatud tema varasemast loomingust. Händel redigeeris "Rinaldot" mitmel korral, peamiselt räägitakse 1717. ja 1731. aasta versioonidest.
"Rinaldo" esietendus toimus Queen's Theatres 14. veebruaril 1711. Ooper oli Inglismaal populaarne ja seda mängiti kõigil hooaegadel kuni 1717. aastani. 1731. aastal jõudis "Rinaldo" taas kuninglikku teatrisse, kuid pärast seda vajus ligi kahesajaks aastaks unustusse. Ooper taaselustati alles 20. sajandil, 1954. aastal Händeli sünnikodus Halles Saksamaal. 
Sisukokkuvõte.
I vaatus
Väepealik Goffredo juhib oma venna Eustazio abiga ristisõdijate armee Jeruusalemma alla, mida kaitsevad saratseenid. Ristisõdijate hulgas on vapper sõdur Rinaldo, kes on armunud Goffredo tütar Almirenasse. Goffredo on lubanud tütre Rinaldole, kui Jeruusalemm on vallutatud. Saratseenide kuningas Argante palub Goffredolt kolmepäevast vaherahu ja viimane nõustub. Argante juurde saabub tema nõiakunste tundev armuke Armida, kes teatab, et ilma Rinaldota on vaenlase vägi jõuetu. Kui Rinaldo ja Almirena looduserüpes kohtuvad, ilmub äkki Armida ja röövib tüdruku. Rinaldo alustab armastatu otsinguid, kuid satub nõiduse küüsi ja haihtub.
Armida ja Argante hoiavad Almirenat vangis, kuid ka Argante on Almirenasse armunud ja üritab tüdruku südant võita, lubades ta vabastada. Almirena ei taha Argante armastusest midagi kuulda. Kohale on saabunud ka Rinaldo, kes nõuab mõrsja vabastamist, aga ta on meeldima hakanud Armidale. Armida püüab meest võrgutada, moondades end Almirenaks. Rinaldo kahtlustab pettust ja tõrjub naise lähenemiskatseid. Saabub Argante, kes peab kuju vahetanud Armidat Almirenaks ja kordab oma armutõotust. Haavunud Armida tõotab kättemaksu.
II vaatus
Goffredo ja Eustazio leiavad maagi, kes annab neile kaitsva võluväe, et siseneda Armida lossi. Nad päästavad Almirena ja Rinaldo ning põgenevad. Argante ja Armida lepivad ära ning ühendavad jõud, et Rinaldo juhitud armeele vastu seista. Rinaldo väed on võidukad ning Argante ja Armida võetakse vangi. Rinaldo ja Almirena kuuluvad teineteisele ning Rinaldo lubab vangidele vabaduse kui nad ristiusku astuvad.
Kalev Tammin

Kalev Tammin (20. august 1941 Tartu – 21. veebruar 2006 Tallinn) oli eesti näitleja ja trupijuht.
Kalev Tammin lõpetas 1961. aastal Tallinna 4. Keskkooli ja 1965. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri. Ta õppis lavakunstikateedri 2. lennus, mille baasil asutati Eesti NSV Riiklik Noorsooteater. Aastatel 1965–1975 töötaski ta Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris näitlejana, 1975–1979 samas inspitsiendina ja aastast 1979 trupijuhina.
Näitlejana tegi ta kaasa ligi 40 lavastuses. 30 inspitsiendi ja trupijuhina töötatud aasta jooksul täienes tema rollide loetelu veel 50 rolliga.
Isiklikku.
Ta oli alates 1967. aastast abielus Elve Uustaluga.
Ziediņi raudteepeatus

Ziediņi raudteepeatus oli raudteepeatus Tallinna–Pärnu–Riia raudteel Limbaži piirkonnas Skulte vallas. Peatus asus Riia raudteejaamast 60,4 km kaugusel.
Peatus rajati aastal 1934 Skulte mõisasüdame elanike tarbeks. See sai nime Skulte mõisa Ziediņi karjamõisa järgi. Viimane rong peatus Ziediņis aastal 1999. Aastatel 2005–2006 võeti Läti poolelt metallivaraste rüüstatud raudtee kuni Skulteni üles. Peatuse likvideerimisel kuulusid sealsete ehitiste hulka ootepaviljon ja ooteplatvorm.
Piret Rauk

Piret Rauk (sündinud 19. aprillil 1970 Kuressaares) on eesti näitleja.
Ta on lõpetanud 1988. aastal Orissaare Keskkooli ning 1992. aastal Tallinna Konservatooriumi lavakunstikateedri (15. lend).
Töötas aastatel 1991–2000 Ugalas ja 2000–2005 Pärnu Endlas. 2005. aastast on ta Kuressaare Teatri juht.
Ta mängis telesarjas "Pilvede all" Innat.
Tunnustus.
Marje Loorits

Marje Loorits (aastani 1966 Marje Dubkovsky, 1966–1970 Marje Otto; sündinud 26. jaanuar 1944 Pärnus) on eesti näitleja.
Ta lõpetas aastal 1962 Pärnu 2. Keskkooli. Aastatel 1962–1965 õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis matemaatikat. 1970. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (4.lend). Täiendas end 1995–1996 Jyväskylä ülikoolis ja Tallinna Ülikoolis sotsiaaltöö õpetajate ning 1998 Helsingis diakoonia ametikõrgkoolis kõnekunsti kursustel.
Töötas aastatel 1970–1992 Eesti Riiklikus Noorsooteatris. Aastast 1992 töötas Tallinna Pedagoogilise Seminari ja aastast 1996 ühtlasi Bakalaureuse Erakooli kõnetehnikaõpetajana.
Ehavere mõis

Ehavere mõis (saksa keeles "Ehafer") oli Luua mõisa karjamõis Palamuse kihelkonnas Tartumaal.
Imukvere mõis

Imukvere mõis (saksa keeles "Immofer", varem "Brinkenhof") oli rüütlimõis Palamuse kihelkonnas Tartumaal.
Mõisast on teateid alates 1582.
Imukvere mõisavallas on pandud järgmised perekonnanimed: Arstrebane, Arts, Aruksaar, Elevant, Ilves, Jürgenjaak, Jürgensits, Karu, Klaus, Kotkas, Kukk, Laurson, Lind, Luuk, Orjavits, Prull, Root, Rott, Tõruke, Unt, Vaht, Vau, Vennink ja Villemi. Neist Arstrebane (Arstrebbane), Arts, Aruksaar (Arroksar), Jürgenjaak (Juergenjack), Jürgensits (Juergensitz), Orjavits (Orjawitz), Prull (Brull), Tõruke (Toerrocke) ja Vennink (Wennink) on omased ainult Imukverele ja neid pole pandud üheski teises Eesti mõisas.
Järvepera mõis

Järvepera mõis (saksa keeles "Jerweperra") oli Kaarepere mõisa karjamõis Palamuse kihelkonnas Tartumaal.
Kilbavere mõis

Kilbavere mõis (saksa keeles "Kilpafer") oli Luua mõisa karjamõis Palamuse kihelkonnas Tartumaal.
Levala mõis

Levala mõis (saksa keeles "Lewala") oli Roela mõisa karjamõis Palamuse kihelkonnas Tartumaal.
Mooritsa mõis

Mooritsa mõis (saksa keeles "Moritzhof") oli Kuremaa mõisa karjamõis Palamuse kihelkonnas Tartumaal.
Nava mõis

Nava mõis (saksa keeles "Nawwa") oli Kudina mõisa (saksa keeles "Kudding"; Maarja-Magdaleena kihelkonnas) karjamõis Palamuse kihelkonnas Tartumaal.
Olukvere mõis

Olukvere mõis (saksa keeles "Olluckfer") oli Roela mõisa karjamõis Palamuse kihelkonnas Tartumaal.
Vana-Puka mõis

Vana-Puka mõis (saksa keeles "Alt-Bockenhof", varem "Bockenhof, Buxhövdenshof") oli rüütlimõis Sangaste kihelkonnas Tartumaal.
Puka mõisat, mille jagamisel Vana-Puka mõis tekkis, on esmamainitud 1529. aastal. Esialgu oli mõisa nimi Perende ja seda on mainitud 1543. aastal kujul "Perrend." See viitas omaniku Lippold Perendi perekonnanimele. Keskajal kuulus mõis Buxhoevedenitele.
16. sajandi lõpus said mõisa omanikuks Bockid. Sajandi lõpus oli mõisa omanik Thomas Bock. Saksa keeles tähendab "Bock" või "Buck" sikku või sokku. See varieerumine on nii eesti kui ka saksa keelde andnud nimevariante, kus teine täht on kas o või u. Saksa keelde kinnistus o-ga variant "Bockenhof", eesti keelde u-ga variant Puka. Need nimed viitavad samuti mõisniku perekonnanimele.
Soome keeleteadlane Heikki Ojansuu on arvanud, et nime alus on sama mis Soome kohanimel Putko ja saksakeelne nimi on rahvaetümoloogiline mugandus sellest. Koidu Uustalu on selle oletuse ümber lükanud.
18. sajandil jagati Puka mõis kolmeks: Vana-Puka mõis ehk "Alt-Bockenhof", Väike-Puka mõis ehk "Klein-Bockenhof" ja Vastse-Puka mõis ehk "Neu-Bockenhof". 1819. aastal sai kõikide nende mõisate omanikuks Peucker. Väike-Puka karjamõisa nimeks kujunes eesti keeles Koosa ja Vastse-Puka karjamõisa nimeks Ruuna. Koosa mõis asus tänapäevases Kolli külas, see pole säilinud.
1852. aastal müüdi Vana-Puka, Väike-Puka ja Vastse-Puka mõis Karl Gustav Johann Samson von Himmelstiernale. Mõisa viimased omanikud enne 1919. aasta mõisate võõrandamist olid Samson-Himmelstjernad.
Dannenbergi krahvkond

Dannenbergi krahvkond (saksa: "Grafschaft Dannenberg") oli lään Saksimaa hertsogiriigis. Selle südamaa oli suuresti identne tänapäeva "Samtgemeinde Elbtalaue" alaga Põhja-Saksamaal.
Selle ajaloolised juured lähevad tagasi 12. sajandi keskpaika, kui Heinrich Lõvi asutas Ida koloniseerimise ("Ostsiedlung") ajal viis krahvkonda (Holstein, Ratzeburg, Schwerin, Dannenberg ja Lüchow), Elbe jõesuust Brandenburgi margi lõunapiirini, et kaitsta tema territooriumi uusi alasid ja piire.
Dannenbergi krahvkonda on ürikutes esmamainitud aastal 1153; selle esimene krahv (aastani 1169) oli Volrad I von Dannenberg. Ta tuli Edlerite aadliperekonnast Salzwedelist. Krahvkond kestis aastani 1303, kui viimane krahv Nikolaus von Dannenberg andis kõik oma õigused Elbe ja Jeetzeli jõe vahel hertsog Otto Rangele, ja ürikutes on seda viimati mainitud aastal 1311.
Ajalugu.
Tol ajal elasid talunikud ja käsitöölised krahvilossi ümber ning tekkis Dannenbergi küla, kuigi nimi "Dannenberg" oli varem olemas. Aastatel 1223 kuni 1225 hoidis krahv tänapäevani säilinud lossitornis (Valdemari torn) vangistuses Taani kuningat Valdemar II ja tema poega, kelle oli siia toonud Heinrich von Schwerin. Aastal 1303 loovutas viimane krahv Nikolaus krahvkonna 40 margase aastarendi eest Braunschweigi ja Lüneburgi hertsogile Otto Rangele. Sealt alates kuulus endine krahvkond Lüneburgi vürstkonnale. Aastal 1306 suri Dannenbergi liin välja. 15. sajandi alguses jagati Dannenberg taas välja kui hüvitise vorm uuele liinile, kuid valitsev hertsog Celles säilitas konkreetsed suveräänsed õigused.
Smuravjovo-2

Smuravjovo-2 (ka Ljubimets) on suur küla Venemaal Pihkva oblasti Oudova rajoonis Dobrutši vallas. Asub Oudovast 12 km kirdes.
Küla moodustab sõjaväelinnak, mis teenindas lähedal asuvat Smuravjovo sõjaväelennuvälja. 2014. aastal andis sõjavägi küla 68 lagunevat objekti valla valdusse, kes andis need omakorda rajooni valdusse.
Elanikke oli 2002. aastal 1858, 2010. aastal 802.
Täppislähenemistrajektoori näitur

Täppislähenemistrajektoori näitur (inglise: "Precision Approach Path Indicator", akronüüm PAPI) on lennuvälja maandumisraja kõrval paiknev pilootidele mõeldud visuaalne abivahend maandumise lihtsustamiseks.
Enamasti nelja valgustiga süsteem paikneb tavaliselt maandumisraja algusest umbes 300 meetri kaugusel.
Uue-Puka mõis

Uue-Puka mõis ehk Vastse-Puka mõis (ka Ruuna mõis; saksa keeles "Neu-Bockenhof") oli Vana-Puka mõisa kõrvalmõis Sangaste kihelkonnas Tartumaal.
Mõis rajati vahemikul 1723–1731 Vana-Puka mõisast eraldatud alast.
Vaalu mõis

Vaalu mõis (saksa keeles "Wahlenhof") oli rüütlimõis Sangaste kihelkonnas Tartumaal.
Mõisast on teateid alates 1516.
1723. aastal ostis Gerhard Johann von Plater (1658–1728) Keeni, Vaalu ja Uniküla mõisad, kelle pärijaks sai tema poeg: leitnant ja sillakohtunik Carl Magnus von Plater (1724 - 1771), kes omakorda pärandas need mõisad poeg Hans Reinhold von Plater'ile (1750–1817).
1790. aastal omandas Vaalu mõisa Hans Reinhold von Plateri vara oksjonilt Paul Ludwig Johann von Löwenstern (1752–1802), kellele kuulusid eri aegadel Tartumaa Pringi, Soontaga, Vaalu, Kuigatsi, Viljandimaa Suure-Kõpu ja Valgamaa Vana-Laitsna mõis . 1814. aastal loovutas Paul Ludwig Johann von Löwenstern, Pringi, Kuigatsi, Soontaga ja Vaalu mõisa oma abikaasale Christine Friederikele (sünd von Gersdorff). 1849. aastal loovutas Friederike von Löwenstern Kuigatsi, Vaalu, Pringi ja Soontaga mõisa titulaarnõunik Paul von Löwensterni omandusse. 
Paul von Löwensterni surma järel tema vennapoja Paul von Löwensterni omandisse ja Paul von Löwensterni surma järel läks Vaalu mõis Liivimaa õuekohtu 21.02.1877. a otsusega tema laste omandusse. Pärandvara jagamise lepinguga läksid Kuigatsi, Pringi, Vaalu ja Soontaga mõis Ludwig von Löwensterni (1856–1883) omandusse. Ludwig von Löwensterni surma järel läks Vaalu mõis Liivimaa õuekohtu 19.07.1883. aasta otsusega tema õdede paruness Josephine von Nolckeni (sünd Löwenstern) ja Charlotte von Löwensterni ühisomandisse, kelle vahel 1884. aastal sõlmitud pärandvara jagamise lepingu järgi läks Vaalu mõis Josephine von Nolckeni (1857–1919, abikaasa Arved Georg von Nolckeni ainuomandisse. Mõis võõrandati 1919. aasta maareformiga.
Vastse-Tõlliste mõis

Vastse-Tõlliste mõis (saksa keeles "Neu-Teilitz") oli Tõlliste mõisa kõrvalmõis Sangaste kihelkonnas Tartumaal.
Kastna mõis

Kastna mõis (saksa keeles "Kastna") oli linnamõis (teistel andmetel rüütlimõis) Tõstamaa kihelkonnas Pärnumaal.
Mõis rajati 17. sajandil. Mõisa omanik oli Pärnu linn.
Kõpu mõis (Tõstamaa)

Kõpu mõis (saksa keeles "Keppo, Köppo") oli Pootsi mõisa kõrvalmõis Tõstamaa kihelkonnas Pärnumaal.
Seliste mõis

Seliste mõis (ka Seli mõis; saksa keeles "Sellie") oli riigimõis Tõstamaa kihelkonnas Pärnumaal.
Kalli mõis (Mihkli)

Kalli mõis (saksa keeles "Kallie") oli riigimõis Mihkli kihelkonnas Pärnumaal.
Musica ficta

Musica ficta (ladina keeles "fingere", ette kujutama, leiutama, välja mõtlema) ehk musica falsa (ladina keeles "falsus", vale) on 12.–17. sajandi muusikas heksakordi helide valikuline altereerimine.
"Musica ficta" mõistet kasutasid muusikateoreetikud 12. sajandi lõpust kuni 16. sajandini vastandina mõistetele "musica recta" ehk "musica vera". "Musica ficta" all mõisteti Guido käe abil esitatud heksakordide süsteemi kunstlikke laiendusi. 
Tänapäeval arvatakse, et keskaja ja renessansi polüfooniline muusika oli noteeritud preskriptiivselt. See nõudis esitajatelt noodikirja tõlgendamist vastavalt oma väljaõppele teatud kontrapunktiliste ja meloodiliste kriteeriumide alusel, mille põhiliseks nõudeks oli tagada konsonantside puhtus ja kadentside õige lahendamine. Neid nõudeid suudeti enamasti täita ka "musica recta" puhul, mistõttu "musica ficta"t kasutati ainult vajadusel, tänapäevases mõttes juhuslikke alteratsioonimärke lisades.
Tänapäeval mõistetakse "musica ficta" all nii noodiväljaannetes kui ka esitustes algsest nooditekstist kõrvale kalduvaid noteerimata variante. Väljaannete toimetajad lisavad partituuridesse esitajate arvamustel põhinevaid juhuslikke alteratsioonimärke kas noodi kohale, sulgudesse või väiksemas kirjas, et eristada neid algses käsikirjas märgitust.
Mõiste ajalugu.
Juba 11. sajandil kasutati omadussõna "falsa" intervalliõpetuse kontekstis.
Alates 12. sajandist kasutatakse terminit "musica falsa" võimaluse tähenduses tõlgendada heksakordide üksikuid helisid altereeritavatena.
Mõned 13. sajandi teoreetikud omistasid terminile "musica falsa" negatiivse tähenduse, mõistes seda alteratsioonide väära kasutamisena.
Alates 13. sajandist kasutatakse lisaks "musica falsa"'le ka rööpterminit "musica ficta", millest alates 15. sajandist sai põhitermin. "Musica falsa" jäi siiski kasutusse seoses intervallide klassifitseerimisega. 
Alates 14. sajandist kirjeldatakse termini "musica ficta" abil juba võimalust altereerida heksakordi kõiki astmeid.
Alates 15. sajandist on "musica ficta"'t kirjeldatud "musica vocalis regulata" erijuhtumina.
Alates 16. sajandist hakatai terminit "musica ficta" kasutama tervete heliridade transponeerimise ehk itaalia keeles "scala finta" tähenduses. "Musica ficta"'st tuletati ka mõisted "cantus falsus" ja "cantus fictus", "voces falsae" ja "voces fictae", "scala ficta" ja "scala finta", intervalli tähistamiseks näiteks "falsa quinta".
Play

"Play" on laul, mis esindas Eestit Stockholmis 2016. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel, kuna võitis konkursi Eesti Laul 2016. Loo autorid on Fred Krieger, Stig Rästa ja Vallo Kikas, esitas Jüri Pootsmann. Lavaesituses osalesid taustalauljad Kaire Vilgats, Dagmar Oja ja Silver Laas. 
"Play" astus üles Eurovisiooni esimeses poolfinaalis 10. mail, kus Jüri Pootsmann esitas seda õhtu teises pooles 13. võistluslauluna. Laul kogus 24 punkti, jäi 18. kohale ega pääsenud lauluvõistluse finaali. Eesti jäi kõigi riikide arvestuses viimasele kohale, mis tähendab, et see on Eesti jaoks kõige kesisem poolfinaali tulemus kõigi Eurovisioonil osaletud aastate jooksul.
Ülo Kask

Ülo Kask (sündinud 29. märts 1952 Tallinn) on eesti soojusenergeetik ja tehnikateadlane.
Ta lõpetas 1970. aastal Tallinna 4. Keskkooli ning õppis aastatel 1970–1975 TPI-s, mille lõpetas soojusenergeetikuna. Ta oli aastatel 1987–1990 sama kõrgkooli aspirant, kuid töö "Kroomkattega torude töökindlus elektrijaamades" jäi kaitsmata komisjoni kaotamise tõttu.
Ta kaitses 2001. aastal Tallinna Tehnikaülikoolis väitekirja "Puitkütus ja selle osakaal Eesti energiabilansis" ning sai tehnikateaduste magistri kraadi.
Ta töötas alates 1975. aastast TPI Soojusenergeetika kateedris. Ta on alates 1990. aastast TTÜ Soojustehnika Instituudi teadur.
Raimo Kulli

Raimo Kulli (sündinud 29. novembril 1981 Tallinnas) on Eesti autosportlane.
Raimo Kulli alustas võistluskarjääri rallikrossis aastal 1997, tulles selles ka Eesti meistriks.
Edasi liikus Raimo ringrajale, kus on alates 1999. aastast võitnud meistrivõistluste medaleid Põhja-Euroopas.
Alates 2021. aastast on Raimo ka Autospordi ja e-Autospordi komitee esimees.
Sauvere külanõukogu

Sauvere külanõukogu oli külanõukogu Kingissepa rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Kärla külanõukoguga.
Seliste külanõukogu

Seliste külanõukogu oli külanõukogu Pärnu rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1971 ja seejärel liideti see Tõstamaa ja Audru külanõukoguga.
Selja külanõukogu

Selja külanõukogu oli külanõukogu Rakvere rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Viru-Nigula külanõukoguga.
Seljametsa külanõukogu

Seljametsa külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954. 
Seljametsa külanõukogu moodustati 1945 augustis Pärnumaal Paikuse valla territooriumil. Külanõukogu halduskeskus asus Pustuski asunduses.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Seljametsa külanõukogu 1950 septembris Pärnu rajooni koosseisu.
Seljametsa külanõukogu likvideeriti 1954 juunis, selle territoorium liideti Paikuse külanõukoguga.
Siimusti külanõukogu

Siimusti külanõukogu oli külanõukogu Jõgeva rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Jõgeva külanõukoguga.
Sikeldi külanõukogu

Sikeldi külanõukogu oli külanõukogu Rapla rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Rapla külanõukoguga.
Soinaste külanõukogu

Soinaste külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954. 
Soinaste külanõukogu moodustati 1945 septembris Tartumaal Ropka vallas. Külanõukogu keskus asus Reola külas.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Soinaste külanõukogu 1950 septembris Tartu rajooni koosseisu.
1954 juunis Soinaste külanõukogu likvideeriti ja selle territoorium liideti Lemmatsi külanõukoguga.
Sompa külanõukogu

Sompa külanõukogu oli külanõukogu Kohtla-Järve rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Jõhvi külanõukoguga.
Sonda külanõukogu

Sonda külanõukogu oli külanõukogu Kohtla-Järve rajoonis. Külanõukogu moodustati 1945 Erra vallas. Külanõukogu pindala oli 194 km² (1977).
Soometsa külanõukogu

Soometsa külanõukogu oli külanõukogu Pärnu rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Häädemeeste ja Uulu külanõukoguga.
Soomevere külanõukogu

Soomevere külanõukogu oli külanõukogu Viljandi rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Kõo külanõukoguga.
Soonurme külanõukogu

Soonurme külanõukogu oli külanõukogu Kohtla-Järve rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Maidla ja Sonda külanõukoguga.
Sudiste külanõukogu

Sudiste külanõukogu oli külanõukogu Viljandi rajoonis. Külanõukogu eksisteeris aastatel 1945–1954, seejärel liideti see Polli külanõukoguga.
Suigu külanõukogu

Suigu külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954. 
Suigu külanõukogu moodustati 1945 augustis Pärnumaal Are valla territooriumil. Külanõukogu halduskeskus asus Suigu külas.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Suigu külanõukogu 1950 septembris Pärnu-Jaagupi rajooni koosseisu.
Suigu külanõukogu likvideeriti 1954 juunis, selle territoorium liideti Are külanõukoguga.
Sulbi külanõukogu

Sulbi külanõukogu oli külanõukogu Võru rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Sõmerpalu külanõukoguga.
Surju külanõukogu

Surju külanõukogu oli külanõukogu Pärnu rajoonis. Külanõukogu moodustati 1945 Tahkuranna vallas. Külanõukogu pindala oli 335 km² (1977).
Suure-Jaani külanõukogu

Suure-Jaani külanõukogu oli külanõukogu Viljandi rajoonis. Külanõukogu moodustati 1960. Külanõukogu pindala oli 311 km² (1977).
Suuremõisa külanõukogu

Suuremõisa külanõukogu oli külanõukogu Hiiumaa rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Pühalepa külanõukoguga.
Sõmerpalu külanõukogu

Sõmerpalu külanõukogu oli külanõukogu Võru rajoonis. Külanõukogu moodustati 1945 Sõmerpalu vallas. Külanõukogu pindala oli 186 km² (1977).
Sänna külanõukogu

Sänna külanõukogu oli külanõukogu Võru rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Rõuge külanõukoguga.
Sürgavere külanõukogu

Sürgavere külanõukogu oli külanõukogu Viljandi rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Suure-Jaani külanõukoguga.
Taagepera külanõukogu

Taagepera külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1971. 
Taagepera külanõukogu moodustati 1945 septembris Valga maakonna Vaoküla valla koosseisus. Külanõukogu keskus asus Karjatnurme külas. 
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Taagepera külanõukogu 1950 septembris Tõrva rajooni koosseisu.
1954. aastal liideti Taagepera külanõukoguga likvideeritud Holdre külanõukogu alad. 1954. aasta seisuga tegutsesid külanõukogus "Töötahte", H. Heidemanni nimeline ja V. Kingissepa nimeline kolhoos ning Taagepera Sanatoorium.
Seoses Tõrva rajooni likvideerimisega arvati Taagepera külanõukogu 1959 veebruarist Valga rajooni koosseisu.
1960. aastast asus külanõukogu halduskeskus Ala külas.
Taagepera külanõukogu likvideeriti 1971. aastal, selle alad liideti Helme külanõukoguga.
Tabivere külanõukogu

Tabivere külanõukogu oli külanõukogu Jõgeva rajoonis. Külanõukogu moodustati 1954. Külanõukogu pindala oli 196 km² (1977).
Tagamõisa külanõukogu

Tagamõisa külanõukogu oli külanõukogu Kingissepa rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Kihelkonna külanõukoguga.
Tagula külanõukogu

Tagula külanõukogu oli külanõukogu Valga rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Sangaste külanõukoguga.
Taheva külanõukogu

Taheva külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s.
Taheva külanõukogu moodustati 1954. aastal Valga rajoonis likvideeritud Hargla külanõukogu ja Koikküla külanõukogu alade liitmise tulemusel. Külanõukogu keskus asus Laanemetsa külas. 1954. aasta seisuga tegutsesid külanõukogu maadel Ždanovi-nimeline ja Molotovi-nimeline kolhoos ning Taheva Lastesanatoorium.
1960 oktoobrist eraldati Taheva külanõukogust sovhoosi "Tahe" territoorium ja liideti see Kaagjärve külanõukoguga.
1975. aastal liideti sovhoosi "Tahe" alad (8137 ha) taas Taheva külanõukoguga.
1975. aasta seisuga oli külanõukogu pindala 203 km² ja elanike arv 1662. Külanõukogu hõlmas Hargla, Ivaski, Juuristu, Juuta, Kalliküla, Karjamõisa, Keiri, Koikküla, Korkuna, Laanemetsa, Lepa, Lutsu, Matimäe, Meose, Mälgi, Pügeri, Ringiste, Sooblase, Taheva, Tammeküla, Tsirgumäe, Tõrvase ja Valliküla küla. 
1978. aastast, pärast väikekülade ühendamisi hõlmas Taheva külanõukogu Hargla, Kalliküla, Koikküla, Koiva, Korkuna, Laanemetsa, Lepa, Lutsu, Ringiste, Sooblase, Taheva, Tsirgumäe ja Tõrvase küla.
30. juulil 1992 kinnitati Taheva valla omavalitsuslik staatus ja külanõukogu lõpetas tegevuse.
Tullio Baraglia

Tullio Baraglia (21. juuli 1934 Gera Lario – 23. november 2017) oli itaalia sõudja.
Baraglia võitis 1960. aasta suveolümpiamängudel Roomas roolijata neljapaadil hõbeda ja 1968. aasta olümpiamängudel Méxicos roolijata neljapaadil pronksmedali.
Big Band Tartu

Big Band Tartu on Tartus tegutsev džässi- ja svingikollektiiv.
Kollektiivi asutas 1998. aasta veebruaris Loit Lepalaan. Tollal kandis kollektiiv nime Tartu Junior Big Band. Kui 2007. aasta orkestri dirigent vahetus, sai kollektiivi nimeks Big Band Tartu.
Eller Brass

Eller Brass on Eesti puhkpilliorkester, kus mängivad Heino Elleri nimelise Tartu muusikakooli ja EMTA Tartu filiaali noored vaskpillimängijaid.
Kollektiiv asutati 2000 vaskpillikvintetina ja seda hakkas juhendama Priit Sonn. 2005 muudeti kollektiiv vaskpilliorkestriks.
Orkester on mänginud näiteks Võru Vaskpillipäevadel, Suure-Jaani Trompetipäevadel, EMTA Rahvusvahelistel Trompetipäevadel, samuti välismaal.
2016 valis Eesti Kooriühing selle orkestri aasta puhkpilliorkestriks.
Maire Eliste muusikakool

Maire Eliste muusikakool (nimetatud ka "Maire Eliste laulukool", varem ka "Erahuvialakool Mariel Muusik" ) oli eramuusikakool Harju maakonnas. Kooli direktor oli Maire Eliste.
Kooli eelkäija oli Eesti Reklaamfilmi mudilaskoor "Väike Viisi Koor", mis asutati 1986.
Muusikakool lõpetas tegevuse 2024 aastal.
Blaženka Divjak

Blaženka Divjak (sündinud 1. jaanuaril 1967 Varaždinis) on Horvaatia matemaatik ja poliitik. Ta oli 9. juunist 2017 kuni 23. juulini 2020 Horvaatia haridus- ja teadusminister.
Ta sündis aastal 1967 Varaždinis Varaždini maakonnas Horvaatias. Ta on lõpetanud Zagrebi ülikooli.
Ta oli 9. juunist 2017 kuni 23. juulini 2020 Horvaatia haridus- ja teadusminister.
Läte (selts)

Haridus- ja Kultuuriselts Läte on Keilas tegutsev Eesti haridus- ja kultuuriselts.
Selts asutati 2007.
Selts haldab Waldorfkooli Läte ja lastehoidu Läte.
Sjatko (ühing)

Sjatko on Eestis tegutsev ersade kultuuriühing. Seltsi esimees on Natalia Abrosimova.
Ühing asutati 1997.
Ühingu juures tegutseb ersade folklooriansambel Kiljeine.
Kilejne

Kilejne (tõlgitult 'kask') on Eestis tegutsev ersade-mokšade rahvamuusikaansambel. Ansambel tegutseb ersade ühingu Sjatko juures.
Ansambel asutati 2010.
Esku-Kamari kool

Esku-Kamari kool oli lasteaed-põhikool, mis asus Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas Esku külas ja Kamari alevikus. Kamari alevikus asus 4-klassiline kool ja ühe liitrühmaga lasteaed. Esku külas asus 6-klassiline kool ja kaks lasteaia liitrühma.
Koolimajas tegutses aastatel 2016–2020 ka Esku raamatukogu.
Kooli juhatasid koolijuhatajatena Margus Oro (1991–1994), Malle Tuhkur (1994–2004), Marika Tekkel (2004–2006), Eda Miljand (2006–2015) ja Kaire Kampus (2015–2021; samaaegselt ka Lustivere põhikooli direktor). Kooli pidas Põltsamaa vald.
Ajalugu.
Plaan Eskusse koolimaja ehitada oli olemas juba 1937. aastal, kuid kooli hakkati ehitama alles pärast piirkondlike koolide sulgemist nõukogude aja lõpul 1990. aasta septembris. Algkool-lasteaeg planeeriti Esku riigimajandi keskusesse, koolis olid ette nähtud kohad 50 õpilasele ja 50 eelkooliealisele lapsele. Hoone ehitas trusti „Maaehitusprojekt“ Jõgeva Mehhaniseeritud Ehituskolonn. Nurgakivi pandi 1991. aasta esimesel märtsil. 
Kooli asutamisaastaks loetakse 1991. aastat. Koolihoone sai valmis 1993. aastal. Esialgu tegutses kool neljaklassilisena, 1997. aastal nimetati Esku kool 6-klassiliseks kooliks. Kooli sihiks oli tollal laieneda 9-klassiliseks kooliks, plaaniti ehitada ka eraldiseisev võima. 2004. aastal ühendati Esku kooliga Kamari kool ja uue õppeasutuse nimeks sai Esku-Kamari Kool. 
1990. aastatel käis koolis üle saja õpilase, kuid õpilaste arv koolis hakkas kukkuma. 2005. aastal õppis koolis 73 õpilast, 2007. aastal Eskus 46 ja Kamaris 12 õpilast. 2015/2016 õppeaastal oli õpilasi 32, (Eskus 25 ja Kamaris 7) ja lasteaias 36 last, neist Kamaris 10, ja Eskus 26. 
2017. aastal sulges kooli Kamari õppeklassi, viimasel kevadel õppis klassis veel viis last. 2020. aastast suleti ka Kamari lasteaiarühmad ja Esku lasteaias jäi tööle vaid üks rühm. 2020. aastal korraldati Põltsamaa vallas haridusreform, mille käigus otsustati 2021. aastal sügisest sulgeda ka Esku-Kamari kool. Sulgemise põhjuseks ei olnud elanike arvu langus Eskus (sest see oli enam-vähem stabiilsena püsinud), vaid vanemate eelistus lapsed kaugemasse kooli saata. 2020. aastal käis 81% piirkonna lastest mujal koolis ja Esku-Kamari kooliosas õppis vaid 10 õpilast. Kool tähistas oma 30. sünnipäeva 2021. aasta kevadel, sama aasta sügisest oli kool suletud.
Márta Mészáros

Márta Mészáros (sündinud 19. septembril 1931 Budapestis) on Ungari filmirežissöör.
Ta sündis aastal 1931 Budapestis kommunistist skulptori László Mészárosi tütrena. Aastal 1935 asus ta koos vanematega elama Nõukogude Liitu. Tema isa László Mészáros hukkus GULAGis. Pärast Teise maailmasõja lõppu pöördus ta tagasi Ungarisse, kus ta lõpetas keskkooli. Filmikunstialase hariduse sai ta Üleliidulises Riiklikus Kinematograafia Instituudis.
Shakuntala Devi

Shakuntala Devi (kannada keeles ಶಕುಂತಲಾ ದೇವಿ; 4. november 1929 – 21. aprill 2013) oli India naiskirjanik ja peastarvutaja, astroloog, rahvasuus tuntud kui "inimarvuti". Ta oli imelaps. 
Devi kirjutas romaane ning matemaatika-, mõistatuste- ja astroloogiaalaseid teoseid. Muuhulgas kirjutas ta teedrajava raamatu "The World of Homosexuals" (1977), mida peetakse esimeseks Indias tehtud homoseksuaalsusuuringuks. Selles raamatus käsitles ta homoseksuaalsust eelkäijatest teistmoodi – ta proovis nähtust erapooletult uurida.
18. juunil 1980 demonstreeris ta avalikult oma peastarvutamise võimet, korrutades juhuslikke Imperial College Londoni arvutiosakonna genereeritud 13-kohalisi numbreid: 7 686 369 774 870 × 2 465 099 745 779. Ta arvutas peast 28 sekundiga õige vastuse: 18 947 668 177 995 426 462 773 730.
Ta pääses tänu oma peastarvutamisandele 1982. aastal Guinnessi rekordite raamatusse.
Devi seletas paljud oma peastarvutamise tehnikad lahti oma raamatus "Figuring: The Joy of Numbers".
Elulugu.
Shakuntala Devi sündis Bangalore'is (Karnataka, India) Kannada õigeusklikust braahmani peres. Devi isa ei tahtnud hakata preestriks Ta hakkas leiba teenima hoopis tsirkuses, kus töötas trapetsikunstniku, lõvitaltsutaja, köielkõndija ja mustkunstnikuna. Ta avastas oma umbes kolmeaastasel tütrel erakordse numbrite meelespidamise võime, kui ta õpetas tütrele kaarditrikke. Isa lõpetas tsirkusetöö ja viis oma tütre ringreisile, et demonstreerida tema fenomenaalset arvutamisvõimet. Lapsel puudus formaalne haridus. 6-aastaselt tutvustas Devi isa tema matemaatilisi võimeid Mysore'i ülikoolis.
1944. aastal kolis ta isaga Londonisse.
Keeleline determinism

Keeleline determinism on seisukoht filosoofias ja keeleteaduses, mille kohaselt keel määrab kindlaks viisi, kuidas me maailma tunnetame. Keeleline determinism on olemuselt keelelise relativismi jäigem vorm, mida praegu üldiselt enam ei tunnustata. 
Keeleline determinism on toetunud mõnedele uurimustele, kus väidetakse, et inimene pole võimeline tunnetama mingeid reaalsuse atribuute – näiteks värvusi või arve, mis nende emakeeles puuduvad. Hilisemates uuringutes on aga sedalaadi uuringute metoodika ja järeldused ümber lükatud. Põhjalikumalt on keelelist determinismi kriitiliselt analüüsinud Steven Pinker. 
Keelelisse determinismi kaldus kohati ka Uku Masing: “Keel määrab ja kujundab kõik inimelu avaldused ja iga keel paratamatult erinevalt. Seepärast ei saa kõnelda üldinimlikust loogikast ega selle seadustest”.
Mõiste kujunemise ajalugu.
Eri keeled võivad sisaldada väga erinevaid ettekujutusi reaalsuse struktuurist. Esimesena väljendas seda mõtet saksa filosoof ja keeleteadlane Wilhelm Humboldt. Tema arvates peitub iga rahva keeles oma maailmavaade. Seda ideed on edasi arendanud USA etnograaf ja keeleteadlane Edward Sapir ning indiaani keelte uurija ameeriklane Benjamin Lee Whorf.
Benjamin Lee Whorf kirjutas: "“Tehti kindlaks, et iga keelelise süsteemi alus (teisisõnu, grammatika) ei ole lihtsalt vahend mõtete esitamiseks. Vastupidi, grammatika kujundab mõtte, on indiviidi mõttetegevuse programmiks ja juhendiks, tema muljete analüüsi ja sünteesi vahendiks... Me liigendame loodust suunas, mille on määranud meie emakeel. Me tõstame nähtuste seas esile need või teised kategooriad ja tüübid mitte sellepärast, et need kategooriad või tüübid oleksid enesestmõistetavad; vastupidi, maailm on kui muljete kaleidoskoop, mille peab korrapärastama meie teadvus, mille omakorda kujundab keeleline süsteem.”" 
Benjamin Lee Whorfi arusaam keele ja mõtlemise (tunnetuse) seosest on väljendatav kahe teesina:
Soopõhine keeleline determinist.
Mõned feminismiteoreetikud (nt D. Spender 1985) on kirjeldanud soost lähtuvat keelelist determinismi: “"Seksism on keelele omane, see kindlustab meeste positsiooni, ja meestel on olnud kontroll kultuuri vormide loomise üle".”
Faraḩ Pahlavī

Faraḩ Pahlavī (فرح پهلوی; sünninimi Faraḩ-e Dībā (pärsia keeles فرح دیبا); sündinud 14. oktoobril 1938 Teheranis) on endise Iraani šahhi Moḩammad Reẕā Pahlavī lesk, šahhi kolmas naine.
Iraani botaanikaaed

Iraani botaanikaaed (pärsia keeles باغ گیاه‌شناسی ملی ایران) on botaanikaaed Iraani pealinnas Teheranis. 1968. aastal rajatud botaanikaaia pindala on umbes 150 hektarit.
Kategooriline imperatiiv

Kategooriline imperatiiv (Saksa keeles: "kategorischer Imperativ") on Immanuel Kanti filosoofia kategooria, mis väljendab kõigile kohustuslikku moraalinormi: "...käitu nii, et sinu taotluste lähedasteks olev põhimõte võiks ühtlasi alati olla üldise seadusandluse printsiibiks."
Kategooriline/ hüpoteetiline imperatiiv sisaldab käsku, mis on kohane üksnes mõne eelneva soovi või kava seisukohalt: "Kui sa tahad tark välja näha, siis pea suu." Korraldus suu pidada kehtib ainult nende jaoks, kellel on vastav soov või kalduvus; selle jaoks, kellel pole soovi tark välja näha, puudub sellel korraldusel või soovitusel jõud. Kategoorilist imperatiivi niimodi vältida ei saa: see on nõue, mis on siduv igaühe jaoks, hoolimata ta kalduvusest. Selle näiteks võiks olla: "Räägi tõtt! (Hoolimata sellest, kas tahad või mitte.)" See eristus ei väljendu alati konditsionaalses ehk hüpoteetilistes vormis ja selle puudumises: "Kui sul on viinaviga, siis ära hakka kõrtsmikuks" võib olla absoluutne korraldus, mis kehtib igaühe koht, kuigi see omab tähtsust vaid nende jaoks, kellel on soov kõrtsmikuks hakata.
Probleem kategoorilise imperatiiviga.
Kanti eetika uurimisel on põhiküsimuseks, kuidas tõlgendada möödapääsmatu ja siduva kategoorilise imperatiivi erinevaid sõnastusi ja kas need on mingil süvatasandil võrdväärsed. Kategoorilise imperatiivi rakendused Kantil enesel ei ole alati veenvad. Kanti eetika võrdlemisel selliste teooriatega nagu ekspressivism põhjustab segadust asjaolu, et ahvatlev, kuid ekslik on oletada, nagu tähendaks imperatiivi kategoorilisus, et see ei saa olla tundeväljendus, vaid peab tulenema millestki "tingimatust" või "paratamatust" nagu mõistuse hääl.
Grethe Rõõm

Grethe Rõõm (sündinud 18. novembril 1976 Kuressaares) on eesti laste- ja noortekirjanik. 
Haridus.
Ta on lõpetanud Kuressaare Gümnaasiumi (1995) ning Tartu Ülikooli eesti ja soome-ugri keeleteaduse (MA, 2002) ja 
haridusteaduste erialal (MA, 2022).
Töö.
Lisaks tööle kirjanikuna on Grethe Rõõm töötanud ajakirjanikuna maakonnalehes Võrumaa Teataja ja ajakirjas Eesti Naine, teinud toimetajatööd ERRi Tartu stuudios. Aastail 2008–2022 töötas fotograafina. Alates 2021. aastast töötab emakeeleõpetajana.
27 klubi

27 klubi on populaarsete muusikute, lauljate ja näitlejate nimekiri, kes on surnud kahekümne seitsme aasta vanusena, sageli narkootikumide üleannustamise ja alkoholi kuritarvitamise tagajärjel või vägivaldselt, nagu mõrva, enesetapu või liiklusõnnetuse läbi. 
Paljude populaarsete 27-aastaste muusikute surmad aastatel 1969–1971 panid uskuma, et selles vanuses on surmad tavalisemad. Avalikult hakati 27 klubist rääkima pärast Kurt Cobaini surma 1994. aastal. Statistilised uuringud ei ole aga selles vanuses muusikute surmades leidnud mistahes ebatavalist mustrit. Tegu on ülemääraselt palju tähelepanu saanud üksikjuhtumitega, mitte päriselt levinud trendiga kuulsate muusikute seas.
27 klubis on näiteks Robert Johnson, Brian Jones, Alan Wilson, Jimi Hendrix, Janis Joplin, Jim Morrison, Jean-Michel Basquiat, Kurt Cobain, Amy Winehouse ja Benjamin Keough.
Niāvarāni kompleks

Niāvarāni kompleks (pärsia keeles مجموعه نیاوران "Majmū‘eh-ye Niāvarān") on Iraani pealinna Teherani põhjaosa Shemīrāni piirkonnas asuv mitmest Kadžaari ja Pahlavī ajajärgu rajatisest koosnev kompleks, muuseum alates aastast 2000.
Tõe koherentsiteooria

Tõe koherentsiteooria või tõe koherentsusteooria ("ld cohaerentia" 'sisemine seos') ehk kooskõlateooria kohaselt on tõene väide, mis on kooskõlas teiste (tõesteks) tunnistatud väidetega. Teiste väidetega kooskõlas olemine tähendab vasturääkivuste puudumist.
Koherentsteooria vastandub sellega tõe vastavusteooriale ehk tõe korrespondentsiteooriale.
Koherentsiteooria pooldajad.
Koherentsiteooriate pooldajaid jagatakse enamasti kahte rühma. Esimesse kuuluvad ajaloost tuntud ratsionalistlikud ja idealistlikud mõtlejad: Leibniz (1646–1716), Hegel (1770–1831), Francis Herbert Bradley (1846–1824), Harold Henry Joachim (1868–1938), Brand Blanshard (1892–1987). Teise koherentsiteoreetikute rühma kuuluvad nn Viini Ringi loogika positivist Otto Neurath (1882–1945) ning nende filosoofiline hingesugulane Carl G. Hempel (1905–1997), kes paljudes muudes filosoofia küsimustes pidasid eelnimetatute positsioone üksjagu talumatuks.
Kuidas mõista koherentsust.
Koherentsust on määratletud erinevalt, aga peamiselt mõistetakse seda loogilise vastuolu puudumisena. Näiteks, uskumus "Martin Heidegger sündis 1889" on kooskõlas uskumusega "Martin Heidegger sündis Euroopas", ent ei ole kooskõlas uskumusega "Martin Heidegger sündis 1789", sest üks ja seesama isik ei saa kahel eri ajal sündida.
Koherentsiteoreetikute jagunemine kaheks (ratsionalistlik-idealistlikuks ja positivistlikuks) kajastab erinevusi teooria pooldamise motiivides. Esimene rühm pooldas koherentsiteooriat eelkõige metafüüsilistel põhjustel. Nad lähtusid veendumusest, et ei saa rääkida eraldiseisvalt uskumustest ja objektidest. Maailm ongi ainult uskumuste süsteem ja tõde on selle sama süsteemisisene nähtus. Episteemilise lähtekoha esindajad võtavad küll omaks realistliku metafüüsika (maailma eksisteerib sõltumatult meie uskumustest), ent kuna nad suhtuvad skeptiliselt võimalusse kiigata uskumuste taha (et takseerida nende vastavust nn "objektiivseile faktidele"), on tulemuseks jällegi seisukoht, et tõde on uskumuste siseasi.
Vastuväited.
Tüüpiline etteheide koherentsiteooriale puudutab "uskumuste süsteemi". Kui tõde seisneb lause koherentsuses uskumuste süsteemiga, siis kelle uskumuste süsteemiga (või mis uskumuste süsteemiga) peab see kooskõlas olema. 
Teisal on avaldatud isegi kahtlust, et koherentsiteoreetik ei suuda tegelikult tõde väärusest eristada. Kahest uskumusest, "Piiskop Stubbs poodi mõrvari poolt" ja "Piiskop Stubbs suri oma voodis", on viimane tõene ning esimene kindlalt väär. Kõige tuntuma tõe koherentsiteooria kriitiku Bertrand Russelli järgi ei saa nii mõelda keegi, kes pooldab seda teooriat, sest ka väärale uskumusele võib leida mõne uskumuste hulga, millega see koherentne on. 
Koherentsiteooria kaitsjad saavad end kaitsta väitega, et jutt ei käi mitte suvalisest uskumuskogumist, vaid ikka sellisest, mida tegelikult on keegi omaks võtnud.
Leili Pajos

Leili Pajos (27. september 1929 Rakvere – 25. mai 2000) oli eesti muuseumitöötaja.
1948. aastal lõpetas ta Rakvere Eesti Keskkooli.
1949. aastast töötas ta Viru Maakondlikus Muuseumis, hilisemate nimedega Rakvere Koduloomuuseum ja Rakvere Muuseum. Aastatel 1959–1987 oli ta selle muuseumi direktor.
Ta on koostanud ka Virumaad tutvustavad raamatuid.
Ta kuulus Eesti Looduskaitse Seltsi asutajaliikmete hulka ja juhatas ELKS Rakvere osakonda.
Ratschings

Ratschings (itaalia: "Racines") on vald "(comune)" Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 45 km Bolzanost põhjas, piiril Austriaga.
Geograafia.
2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 4363 inimest ja valla pindala on 203,6 km².
Ratschings külgneb järgmiste valdadega: Brenner, Freienfeld, Moos in Passeier, St. Leonhard in Passeier, Sarntal, Sterzing, Neustift im Stubaital (Austrias) ja Sölden (Austrias).
Frazioni.
Ratschingsi vallas on "frazioni" (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Außerratschings, Innerratschings, Gasteig (Casateia), Mareit (Mareta), Ridnaun (Ridanna), Telfes (Telves) ja Jaufental (Valgiovo).
Kogukond.
Keeleline jaotus.
2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneleb 97,77% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 2,14% itaalia keelt ja 0,10% ladiini keelt.
Tahkuranna külanõukogu

Tahkuranna külanõukogu oli külanõukogu Pärnu rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Uulu külanõukoguga.
Tahula külanõukogu

Tahula külanõukogu oli külanõukogu Kingissepa rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Kuressaare külanõukoguga.
Tali külanõukogu

Tali külanõukogu oli külanõukogu Pärnu rajoonis. Külanõukogu moodustati 1945 Tali vallas. Külanõukogu pindala oli 230 km² (1977).
Tammistu külanõukogu

Tammistu külanõukogu oli külanõukogu Tartu rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Tartu ja Luunja külanõukoguga.