tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
2013. aasta Vormel 1 hooaeg

2013. aasta Vormel 1 hooaeg oli Vormel 1 maailmameistrivõistluste 64. hooaeg.
Hooaeg algas 17. märtsil 2013 Austraalias ja lõppes 24. novembril Brasiilias.
Peeti 19 etappi. Kalendrist jäi välja Euroopa GP. Osales 11 meeskonda.
Uute sõitjatena lisandusid mehhiklane Esteban Gutiérrez Sauberi meeskonnas, soomlane Valtteri Bottas Williamsi meeskonnas, hollandlane Giedo van der Garde Caterhami meeskonnas ning prantslane Jules Bianchi ja inglane Max Chilton Marussia meeskonnas.
Tiitlikaitsja Sebastian Vettel kindlustas oma neljanda meistritiitli juba 16. etapil Indias. Konstruktorite karika võitis Red Bull Racing, kes kindlustas tiitli samal etapil.
2013. aasta hooajaga lõpetas vormelisõitjakarjääri Mark Webber.
Rekordid.
Sebastian Vettel saavutas 9 etapivõitu järjest. Need olid hooaja 9 viimast etappi. Hooaja jooksul kogus ta 397 punkti. Ka eelmine rekord, 392 punkti 2011. aastast, oli tema nimel. Teiseks tulnud Fernando Alonsot edestas ta 155 punktiga, mis on suurim vahe kahe esimese vahel. Vettel sai noorimaks neljakordseks Vormel 1 maailmameistriks, nagu ta oli olnud noorim kahekordne ja kolmekordne maailmameister. Karjääri jooksul on ta kogunud keskmiselt 11,75 punkti etapilt.
Fernando Alonso on karjääri jooksul kogunud 1606 punkti. Sellega möödus ta Michael Schumacherist, kes kogus karjääri jooksul 1566 punkti.
Kimi Räikkönen lõpetas punktidel 27 etapil järjest: alates 2012. aasta Bahreini GP-st kuni 2013. aasta Ungari GP-ni. Eelmine rekord (24) kuulus Schumacherile. Samal etapil lõppes tema 38 lõpetatud sõidust koosnev seeria, mis algas juba 2009. aasta Ungari GP-l.
Mark Webber kogus 1047½ punkti ilma maailmameistriks tulemata.
Heikki Kovalainen on sõitnud punkte saamata järjest 62 etapil.
Max Chilton lõpetas oma debüüthooaja kõik 19 sõitu, ehkki ta ei saanud punkte ja jäi hooaja kokkuvõttes viimaseks.
Tulemused.
"Sorteerimiseks klõpsa noolekestele veeru päises"
Valtteri Bottas

Valtteri Viktor Bottas (sündinud 28. augustil 1989 Nastolas) on soome vormelisõitja.
Alates 2022. aastast sõidab ta Vormel 1 sarjas Alfa Romeo meeskonnas.
Aastatel 2017–2021 sõitis ta Vormel 1 sarjas Mercedese meeskonnas.
Aastatel 2013–2016 sõitis ta Vormel 1 sarjas Williamsi meeskonnas.
Aastatel 2010–2012 oli ta Williamsi testisõitja.
Ta elab Suurbritannias Oxfordis.
Bottas saavutas elu esimese võidu Venemaa GP-s aastal 2017.
Esimene sõit aastal 2013 Austraalia GP. 
Esimene poodium 2014 Austraalia GP.
Esteban Gutiérrez

Esteban Manuel Gutiérrez Gutiérrez (sündinud 5. augustil 1991) on Mehhiko vormelisõitja.
2013. ja 2014. aasta hooajal sõitis ta Vormel 1 sarjas Sauberi meeskonnas.
28107 Sapar

28107 Sapar (1998 SA13) on asteroidide vöösse kuuluv asteroid orbitaalperioodiga 1574,3727109 päeva (4,31 aastat). Asteroidi avastas 22. septembril 1998 Ondřejovi Observatooriumis tšehhi astronoom Lenka Kotková (Šarounová).
Asteroid on saanud nime eesti astrofüüsiku ja kosmoloogi akadeemik Arved-Ervin Sapari järgi.
Giedo van der Garde

Giedo van der Garde (sündinud 25. aprillil 1985) on hollandi vormelisõitja.
2013. aasta hooajal sõidab ta Vormel 1 sarjas Caterham F1 meeskonnas.
Luiz Razia

Luiz Tadeu Razia Filho (sündinud 4. aprillil 1989) on Brasiilia vormelisõitja.
Marussia Vormel 1 meeskond teatas 2013. aasta 6. veebruaril, et on sõlminud brasiillasega eelolevaks hooajaks lepingu. Kõigest 23 päeva hiljem lõpetati leping rahaprobleemide tõttu ning Razia asendati Jules Bianchiga.
Max Chilton

Max Alexander Chilton (sündinud 21. aprillil 1991) on Suurbritannia vormelisõitja.
2013. aasta hooajal ja 2014. aasta hooajal sõitis ta Vormel 1 sarjas Marussia meeskonnas.
Siniva Marsters

Siniva Marsters (sündinud 7. oktoobril 1980) on Cooki saarte kergejõustiklane.
Kehra Nukk

Kehra Nukk on 1963. aastast Kehras tegutsev nukurahvateater.
Rahvateatri nimetuse sai teater 1968. aastal. 
Rahvateater on Lea Sibula algatusel korraldanud nukufestivale. Viimane, XV nukufestival, toimus 1994. aastal Kehras. 1997. aastast korraldab teater nukufestivali "Teater kohvris". 
Teater astub üles peamiselt lasteaedades ja koolides.
1999. aastast juhib teatrit Sirje Põlendik.
Kusemine

Kusemine ehk urineerimine, ka miktsioon (ladina "mictio" 'kusemine'), on paljudel imetajatel kuseloomeelunditest iseregulatsiooni teel kusejuhade kaudu kusepõide kogunenud uriini väljutamine kusemisrefleksi kaasabil. Uriin väljutatakse kuseteede ja kusiti – "urethra feminina" (naise kusiti), "urethra masculina" (mehe kusiti) – kaudu. Glomerulaarfiltratsiooni (ka primaar- ehk esmasuriini) moodustumine põhineb vererõhul.
Kihnumua

Kihnumua on Kihnus tegutsev folklooriansambel, mis on1953. aastal asutatud folklooriansambli Kihnu Leelu järelkäija. 
Ansambli asutaja ja esimene juht oli Sinaida Saar (1908–1988), kes oli 1950. aastatel Kihnu rahvamaja juhataja ning keda tunti kui head käsitööoskajat, lauljat ja vanade kommete tundjat. 1979. aastast on ansambli juht Kihnu kultuuri edendaja Katrin Kumpan, kes on esinemiseks loonud kompositsioone pulma- ja kalendrikommetest, kosjadest, käsitööõhtutest.
Ansambel on esinenud nii Eesti kui ka välismaa rahvusvahelistel folkloorifestivalidel.
Kistler-Ritso Eesti Sihtasutus

Kistler-Ritso Eesti Sihtasutus (lühend: K-RES) on 1998. aastal asutatud mittetulundusühing, mille eesmärk on anda panus Eesti lähiajaloo uurimisse ja mälu talletamisse. Sihtasutuse ülesanne oli rajada Tallinna Eesti lähiajalugu kajastav muuseum. 
Kogude loomist ja teadustegevust alustati 1999. aastal ning Eesti Lähimineviku Okupatsioonide Muuseum avati 1. juulil 2003. 2016. aastal teatati ekspositsiooniala laiendamisest ning muuseumi nime muutmisest Vabamuks. Muuseumi eestvedamisel avati 22. juulil 2017 külastajatele Pagari tänav 1 hoone keldris endised KGB vangikongid.
USA arsti Olga Kistler-Ritso eestvedamisel asutati 1998. aastal korraga Kistler-Ritso Eesti Sihtasutus ja samanimeline organisatsioon Ameerika Ühendriikides.
Kistler-Ritso Eesti Sihtasutus on toetanud mitut Eesti lähiajalugu käsitlevat teadusprojekti ja selleteemalist dokumentaalfilmi.
Kistler-Ritso Eesti Sihtasutuse patroon oli Lennart Meri.
Tallinna Klaverifestival

Tallinna Klaverifestival on Tallinnas toimuv rahvusvaheline pianistide festival, suurim klaverifestival Baltimaades ja põhjamaades. 
Festival sai alguse 1998. aastal selle asutaja ja kunstilise juhi pianist Lauri Väinmaa initsiatiivil. Festivali idee on tutvustada eesti kuulajaskonnale silmapaistvaid rahvusvahelisi klaveritähti. Festivalil on esinenud teiste hulgas Nelson Freire, Marc-Andre Hamelin, Piotr Anderszewski, Pierre-Laurent Aimard, Mihhail Pletnjov, Cyprien Katsaris, Nikolai Luganski, Stephen Kovacevich, Angela Hewitt, Alexandre Tharaud, Pascal Rogé, Paul Lewis, Stephen Hough, Arcadi Volodos.
Teine festivali idee on olnud traditsioonilise, 150-aastase ajalooga klaveriõhtu formaadi hoidmine, väärtustamine ja arendamine.
Festivali korraldab Eesti Kontsert. Festivali raames tutvustatakse klaverifirmasid ja ajaloolisi pille, samuti on festivalil näitused (sh Estonia Klaverivabriku klaverite näitus) klaverimuusika ajaloost, pianistidest ja pillidest. Külalissolistid annavad meistrikursusi ja palju kontserte kantakse üle Klassikaraadios.
Roojamine

Roojamine ehk defekatsioon (kõnekeeles ka sittumine, kakamine) on seedekulgla läbinud toidu jääkproduktide ehk ekskremendi väljastamine kehast pärasoole avause (päraku) kaudu.
Aivar Rihkrand

Aivar Rihkrand (sündinud 24. jaanuaril 1964 Kohtla-Järvel) on eesti maalikunstnik.
Aastal 1986 lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi mäeinsenerina ning töötas seitse aastat kaevanduses.
Aivar Rihkrand on 1998. aastal asutatud Vene Kunstnike Ühenduse liige. Aastast 2006 on ta Kohtla-Järve linna Kunstnikeühenduse juhatuse liige.
FreeCAD

FreeCAD on üldotstarbeline raalprojekteerimise tarkvara. See on vaba tarkvara, mis on litsentsitud GPL- ja LGPL-litsentsidega. FreeCAD-i sihtrühm on masinaehitajad ja tootedisainerid. FreeCAD sobib ka arhitektidele ja inseneridele.
FreeCAD põhineb OpenCasCade'i geomeetriatuumal ja Pythoni rakendusliidesel. Graafiline kasutajaliides on rajatud Qt-raamistikule. FreeCAD töötab ühtmoodi Windowsis, Mac OSX-is ja Linuxis.
FreeCAD-i tööriistad sarnanevad muude 3D-joonestamisprogrammide, näiteks SolidWorksi ja Solid Edge'i omadega. Nagu paljudes teistes tänapäevastes 3D-mudeldusprogrammides on ka FreeCAD-il mudelitest 2D-jooniste koostamise võimalus. Otsene 2D-joonestamine nagu AutoCAD-is ei ole fookuses, nagu ka mitte animatsioonid.
1969. aasta novembritorm

1969. aasta novembritorm oli orkaan, mis tabas Eestit 2. novembril 1969. 
Tormiga kaasnesid tugevad vihmasajud ja üleujutus. Saartel ja Pärnus oli üleujutus rängim. Võrreldes maru 2005. aasta jaanuaritormiga olid toona üleujutused siiski väiksemad. Ruhnus mõõdeti tuule kiiruseks iiliti 48 m/s, mis püsib siiani Eesti rekordina.
SdKfz 9

SdKfz 9 ehk Sonderkraftfahrzeug 9 (eesti keeles "eri-mootorsõiduk 9") oli Teise maailmasõja aegne Saksa poolroomikveok, mida toodeti aastatel 1938–1945 umbes 2500 tükki. See oli raskeim poolroomikveok, mida Saksamaal sõja ajal ehitati. Neid kasutati peamiselt väga raskete suurtükkide nagu 24 cm Kanone 3 või tankide vedamiseks.
Ajalugu.
Saksa poolroomikveokite esmased kavandid tegi insener Ernst Kniepkamp Sõjaväe Autooskonnast ("Wa Prüf 6") enne kui Natsionaalsotsialistlik Saksa Töölispartei 1933. aastal võimule tuli. Tema kavandid anti seejärel kommertsettevõtetele arendamiseks ja katsetamiseks.
Breslau (tänapäeva Wrocław) ettevõte "Fahrzeug- und Motorenbau GmbH" (FAMO) sai tellimuse valmistada 18 tonnine roomikutega veduk. Esimene prototüüp FM gr 1 valmis 1936. aastal. See oli 7,7 meetrit pikka ja selle jõuallikaks oli 200 hobujõuline Maybachi HL 98 TUK mootor. Teine prototüüp F 2, eelmisest vaid detailides erinev, ilmus 1938. aastal. Lõplik tootmisesse läinud mudel F 3 valmis 1939. aastal. Sõja jooksul masina konstruktsiooni lihtsustati, et vähendada selle hinda ja säästa strateegilisi metalle. Mõnedel Tatra valmistatud masinatel oli viimase Tüüp 103 diiselmootor. Tankide väljatõmbamise lihtsustamiseks lisati sõja ajal masinate tagaossa suured sahad.
Kirjeldus.
SdKfz 8 jõuallikas oli 12-silindriline vesijahutusega Maybachi 10,838 liitrine HL 108 bensiinimootor, võimsusega 270 hobujõudu. Sellel oli ZF-i sünkroonkäigukast nelja edasi ja ühe tagurpidikäiguga. Bensiinipaake oli kaks: üks 90 liitrine ja üks 230 liitrine.
Masina juhtimiseks kasutati nii esirattaid kui roomikuid. Süsteem oli nii üles seatud, et laugetes kurvides kasutati ainult rattaid, kuid roomikutele hakati pidureid rakendama vastavalt sellele, kui palju rooli pöörati. Roomikute vedaval rattal oli tavapärasemate hammaste asemel rullikud. Kuus maanteeratast oli kinnitatud pöördkäppade külge ja kasutasid torsioonvedrustust. Tagumist tugiratast kasutati roomiku pingutamiseks. Esiratastel olid lehtvedrud ja amortisaatorid.
Kere esiosa oli kõigil mudelitel ühesugune. Ees oli kaks pingirida: üks juhile ja juhi abile ning teine meeskonnale. Suurtükivedukitel oli taga veel kaks lisapingirida suurtükimeeskonnale. Kaubavedukitel oli selle asemel kaks suletavat panipaika. Kõige taga oli lastiruum. Tuuleklaasi sai alla klappida või üldse ära võtta. Meeskonnaruumile sai kokkuvolditava presentkatte peale tõmmata ja tuuleklaasi külge kinnitada.
SdKfz 9 suutis järel vedada kuni 28 tonnist koormat. See oli piisav keskmiste tankide, nagu PzKpfw IV, puhul, kuid raskemate tankide nagu Panther, Tiger I ja Tiger II jaoks jäi seda väheks. Liikumisvõimetuid masinaid sai transportida ka madala järelhaagise "SdAnh 116" abil.
Tootmine.
Plauenis paiknev Vomag hakkas SdKfz 9-t tootma 1940. aastal ja sõja viimastel aastatel toodeti neid ka Tatra tehases. 855 masinat oli olemas 20. detsembril 1942, 643 toodeti 1943. aastal ja 834 1944. aastal. Kokku ehitati umbes 2500 masinat.
DNB Pank

AS DNB Pank (varasema nimega "DnB NORD Bank") oli Eesti krediidiasutus, mis oli keskendunud liisingu- ja äriklientide teenindamisele. Pank tegutses Eestis alates 2006. aastast. 
AS DNB Pank oli Eestis nii liisingu- kui ka ettevõtete laenuportfelli mahult turul neljandal kohal. M&amp;A International Baltics paigutas DNB Panga 2014. aastal Eesti väärtuslikemate ettevõtete edetabelis 34. kohale.
DNB ASA.
DNB Pank kuulus Norra suurimasse finantsgruppi DNB ASA, mis tegutseb kokku 18 riigis üle maailma, sealhulgas kõigis Balti- ja Põhjamaades.
Alates 11. novembrist 2011 tegutseb kogu DnB NOR grupp, ka DnB NORD, ühtse DNB nime all.
DNB on Põhjamaade üks suuremaid finantsgruppe ja Norra turuliider, pakkudes laia valikut finantstooteid nii era- kui ka äriklientidele. Grupi varade maht 2014. aasta kolmanda kvartali lõpus oli 2691 miljardit Norra krooni. DNB on üks maailma paremini kapitaliseeritud pankasid. DNB aktsiad on noteeritud Oslo börsil ja 34% aktsiatest kuulub Norra riigile.
AS Silvano Fashion Group

AS Silvano Fashion Group on rõivaste tootmise ja müügiga tegelev ettevõte.
Ajalugu.
Ettevõtte ajalugu ulatub 1944. aastasse, mil loodi õmblusartell Osta. (Mõned allikad peavad ettevõtte eelkäijaks 1932. aastal loodud ketrus- ja kudumisvabrikut Eestisiid.) 
1950. aastal loodi õmblusartelli Osta baasil V. Klementi nimeline Õmblusvabrik. 1971. aastal sai selle nimeks V. Klementi nimeline Õmblustootmiskoondis. 1992. aastal asutati õmblustootmiskoondise baasil riiklik aktsiaselts Klementi. 1990. aastate alguses algas ettevõte erastamine, mille tulemusel sai 1996. aastal ettevõtte nimeks AS Klementi.
10. detsembril 1996 sõlmitud ühinemislepingu alusel moodustati 23. detsembrist 1996 aktsiaseltside Klementi ja Klementi Kaubandus ühinemisel uus aktsiaselts Klementi.
2006. aastal nimetati AS Klementi ümber AS-iks PTA Grupp.
2006. aastal ühines AS PTA Grupp AS-iga Silvano Fashion Group. 2011. aastal algas AS-i PTA Grupp pankrotimenetlus.
Salme Raunam

Salme Raunam (13. märts 1921 Madila – 20. november 2008) oli eesti metallikunstnik ja kunstipedagoog
Salme Raunam oli pärit Harjumaalt paljulapselisest perest. Aastal 1951 lõpetas ta Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi (nüüdne EKA) metallehistöö eriala. Aastatel 1949–1989 oli ta ERKI õppejõud, 1973–1989 metallieriala professor, hiljem emeriitprofessor.
Ta oli 1951. aastast Eesti Kunstnike Liidu liige, 2002. aastast auliige.
Isiklikku.
Tema abikaasa Oskar Raunam oli maalikunstnik, tütar Liina Roomet oli keraamik, tütar Ane Raunam on metallikunstnik.
Kodakondsus- ja Migratsiooniamet

Kodakondsus- ja Migratsiooniamet (lühend KMA) oli Eesti Siseministeeriumi halduses töötanud asutus. 
KMA administratiivhoone asus Tallinnas, Endla tänav 13.
1993. aastal, 28. detsembril 1993 vastu võetud EV Valitsuse määruse alusel liitis Siseministeerium Kodakondsusameti ja Migratsiooniameti ühiseks Kodakondsus- ja Migratsiooniametiks.
Aastal 2010 liideti viis eraldi asutust – Politseiamet, Keskkriminaalpolitsei, Julgestuspolitsei, Piirivalveamet ning Kodakondsus- ja Migratsiooniamet – ühiseks Politsei- ja Piirivalveametiks.
KMA peadirektorid olid Andres Kollist (1990–1994, 1995–2000), Mari Pedak (2000–2008) ja Ene Rebane (2008–2010).
Ajalugu.
Migratsiooniamet.
KMA ajalugu ulatub 1990. aastasse, mil asutati Eesti NSV Riiklik Migratsiooniamet.
Kodakondsusamet.
1991. aastal moodustati Migratsiooniametist, Eesti Vabariigi Riiklik Kodakondsusamet.
1992. aastal eraldati Kodakondsusametist ja moodustati Eesti Vabariigi siseministri valitsemisalas Eesti Vabariigi Riikliku Kodakondsusameti ja Eesti Vabariigi Riikliku Politseiameti Passibüroo baasil Eesti Vabariigi Passiamet
Kodumaa (ajaleht)

Kodumaa oli aastatel 1958–1991 Tallinnas ilmunud nädalaleht, mis ilmus Väliseestlastega Kultuurisidemete Arendamise Ühingu ning Välismaaga Sõpruse ja Kultuurisidemete Arendamise Eesti Ühingu väljaandmisel.
Leht oli mõeldud Nõukogude propaganda levitamiseks väliseestlaste seas. Aastast 1985 ilmus lehel ka ingliskeelne lisa Homeland.
1992. aastal vahetus lehe väljaandja ning see jätkas ilmumist Eesti Maa nime all.
Albert Tamm

Albert Tamm (1. veebruar 1897 Viira küla, Võrumaa – 6. jaanuar 1978) oli Mooste vallavanem.
Ta oli talunik ja muusik. Aastatel 1930–1936 oli ta Mooste vallavanem. Lisaks oli ta Põlva Maarja koguduse organist.
Albert Tamm oli Põlva põllumeeste konvendi liige.
Ta on maetud Põlva kalmistule.
Isiklikku.
Tal on viis last.
Kodutohter

Kodutohter on alates 1988. aastast ilmuv Eesti tervishoiuajakiri.
Ajakirja annab välja AS Ühinenud Ajakirjad.
Ajakirja peatoimetajad on olnud teiste seas Maano Kivilo, Harri Jänes, Tiina Kanarbik, Piret Mäeniit; 2008. aastast on peatoimetaja Siiri Lelumees.
Ajakiri on saanud nime Friedrich Reinhold Kreutzwaldi tervishoiukäsiraamatu "Kodutohter" järgi.
Oskar Feltsman

Oskar Feltsman (18. veebruar 1921 Odessa – 3. veebruar 2013 Moskva) oli vene ja nõukogude helilooja, Vene NFSV rahvakunstnik (1989).
Viieaastaselt hakkas ta õppima viiuli- ja peagi ka klaverimängu. Oma esimese klaveripala kirjutas ta kuueaastaselt.
Feltsman on õppinud kompositsiooni Moskva Riiklikus Konservatooriumis. 
Teise maailmasõja ajal evakueeriti ta Novosibirskisse, kus ta sai 20-aastaselt Siberi Heliloojate Liidu vastutavaks sekretäriks.
Sel ajal kirjutas ta muusika operetile, mille aluseks oli Valentin Katajevi teos "Sinine rätik", mis sai ajalehes Pravda hävitava hinnangu.
Moskvasse naasis ta 1945. aastal ning 1948 esietendus Moskva Akadeemilises Operetiteatris Feltsmani muusikaline komöödia "Õhuloss".
1950. aastatel kirjutas ta veel mitu operetti ning hakkas looma muusikat estraadi-, tsirkuse- ja lastelavastustele.
Feltsman tegi koostööd selliste poeetidega nagu Andrei Voznessenski, Rassul Hamzatov, Jevgeni Dolmatovski, Mihhail Matussovski, Lev Ošanin, Robert Roždestvenski, Mihhail Tanitš ja paljud teised.
Tema tuntuimaks lauluks kujunes "Maikellukesed" (vk "Ландыши").
Feltsmani loodud laule on esitanud paljud kuulsad vene lauljad, nagu Leonid Utjossov, Mark Berness, Vladimir Trošin, Edita Pjehha, Valentina Tolkunova, Jossif Kobzon, Muslim Magomajev, Eduard Hill, Juri Guljajev, Lev Leštšenko, Sofia Rotaru, Anna German, samuti Georg Ots.
Oskar Feltsmani poeg on tuntud ameerika pianist Vladimir Feltsman.
Koidula Muuseum

Koidula Muuseum on 1945. aastal avatud muuseum Pärnus aadressil Johann Voldemar Jannseni tänav 37. Koidula Muuseum on Pärnu Muuseumi filiaal.
Muuseum asub 1850. aastal ehitatud endises Pärnu Ülejõe koolimajas; maja on kantud ajaloomälestiste registrisse. Aastatel 1850–1863 oli maja Johann Voldemar Jannseni ja tema tütre Lydia Koidula kodu.
Muuseumi püsiekspositsioon tutvustab Lydia Koidula ja tema isa elulugu seondatult eesti ärkamisajaga.
Kreenbalt

Kreenbalt oli aastatel 1928–1940 Tallinnas tegutsenud kaubandus-tööstuslik aktsiaselts.
Aktsiaseltsi moodustasid Balti Puuvilla Ketramise- ja Kudumise Vabrik ja Kreenholmi Puuvillasaaduste Manufaktuuri Osaühisus. Hiljem ühendati Kreenbaltiga ka Sindi Tekstiilivabrikute Ühisuse ja Eesti Niidi Vabriku hulgimüügiüksused. 
Ettevõttel oli ka oma jaemüügiettevõte Tekla, mille kauplusi oli 11 Eesti linnas.
Aastal 1940 Kreenbalt riigistati.
Karl Err

Karl Err (12. aprill 1891 – 25. juuli 1920) oli Eesti meremees ja sõjaväelane.
Ta oli pärit Saaremaalt Abruka vallast. Ta lõpetas Kuressaare ja Narva merekooli. Sõjalise väljaõppe sai ta Arhangelskis, kus sooritas 14. juunil 1917 lipniku eksamid. 
Eesti Vabadussõjas.
21. septembril 1919 ülendati ta mitšmanist leitnandi auastmesse suurtükilaeval Meeme. 
29. juunil 1919 määrati ta merejõudude juhataja admiral Johan Pitka käsutusse. 
17. novembril 1919 määrati ta miiniristleja Vambola nooremaks suurtükiohvitseriks. 
1. juulil 1920 vabastati ta teenistusest.
Vene kodusõja ja Vabadussõja ajal kuulus ta ka "Slavo British Legion Regiment No: 1585" koosseisu.
Allikad.
http://www.ra.ee/dgs/browser.php?tid=68&amp;iid=110702595876&amp;img=era0495_013_0000057_01833_t.jpg&amp;tbn=1&amp;pgn=92&amp;prc=40&amp;ctr=0&amp;dgr=0&amp;lst=2&amp;hash=61ea085b7552fddf3ebe535a62a56013
Kreutzwaldi Memoriaalmuuseum

Kreutzwaldi Memoriaalmuuseum (Dr. Fr. R. Kreutzwaldi Memoriaalmuuseum) on muuseum, mis avati ja tegutseb 1941. aastast Võrus. 
Muuseum asub 1833-1877 Kreutzwaldile kuulunud kinnistul, mille peamajas elas ja töötas neil aastatel Friedrich Reinhold Kreutzwald ning kõrvalhoones asuvad kontoriruumid. Muuseumile kuuluvad veel samas kompleksis paiknevad rõivaait, tõllakuur, teemaja, saun, kelder ja aed. Hoone aadressil Fr. R. Kreutzwaldi tänav 31 on tunnistatud ehitismälestiseks.
Muuseumi loomisel mängis olulist rolli Friedrich Reinhold Kreutzwaldi Mälestuse Jäädvustamise Selts. Seltsi kogutud materjalid moodustavad ka olulise osa muuseumi püsiekspositsioonist. 
2015. aastast kuulub Kreutzwaldi Memoriaalmuuseum Võru Instituudi muuseumiosakonda, mis haldab nelja Vana-Võrumaa muuseumit.
Kreutzwaldi Memoriaalmuuseumi pikaajaline juhataja on Aimi Hollo.
Hans Kubu eragümnaasium

Hans Kubu eragümnaasium (lühemalt: Kubu eragümnaasium) oli aastatel 1921–1940 Tallinnas töötanud eragümnaasium.
Kool sai alguse aastal 1908 asutatud 4-klassilisest Jaani kiriku eraühisalgkoolist, Maakri tänav 19 hoones kus ta tegutses aastail 1908–1921. Aastal 1920 sai kooli nimeks Jaani koguduse gümnaasium ja direktoriks Hans Kubu. Kooli majandusraskuste tõttu otsustati see 1921. aastal sulgeda, kuid Hans Kubu eestvõttel jätkati tegevust. Aastal 1921 nimetati kool ümber Hans Kubu eragümnaasiumiks. 
1927. aastal valmis Sibulakülas, toona Imanta tänav 6 (umbes EBS-i hoone kohal) uus kolmekorruseline kivist koolimaja, mida teise maailmasõja ajal sõjaväe laatsaretina kasutati, mis põles aga 1944. aasta märtsipommitamises ja koolimaja müürid tõmmati maha alles 1956. aastal.
Aastal 1932 sai koolist tütarlastegümnaasium. Aastal 1937 läks gümnaasium Tallinna Erakolledži haldusse.
Carl Johann Schubbe

Carl Johann Schubbe (29. jaanuar/9. veebruar 1786 Väike-Maarja – 9. juuni/21. juuni 1857 Helme) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis aastatel 1804–1808 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ordineeriti 2. mail/14. mail 1809 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1809–1810 (introdutseeriti 13. juunil/25. juunil) Helme ja Taagepera koguduse adjunktõpetaja. Aastatel 1810–1857 oli ta samade koguduste õpetaja.
Isiklikku.
Tema isa Hermann Johann Schubbe oli Väike-Maarja koguduse õpetaja, vend Adam Johann Schubbe oli Kursi Maarja-Eliisabeti koguduse õpetaja.
Kukulind

Kukulind on aastal 1970 (teistel andmetel 1975) Tallinnas asutatud kandleansambel. 
Ansamblile panid aluse Tallinna Muusikakooli vilistlased.
Ansambel pälvis NSV Liidu süvamuusika taidlusfestivalil kaks korda (1985 ja 1987) kuldmedali. 
Ansambel viljeleb rahva-, kammer- ja popmuusikat.
Kuljus

Kuljus on väike heliavadega varustatud õõnes metallkuul, milles lahtiselt asetsev metalli- v. luutükike rappumisel tekitab heli. Kuljuseid kasutatakse muusikariistadena või osana nendest (tamburiin, jauram jt), kuljustega on kaunistatud hobuseriistu ja rõivaid (Eesti rahvarõivastest pruudipõlled).
Heraldikas.
Heraldilise sümbolina ilmub kuljus "grelot" nime all (inglise keeles "hawk's bell" 'pistriku kuljus') vappidele 14. sajandil.
Kullaketrajad

Kullaketrajad on aastal 1952 Tallinnas asutatud tantsukollektiiv, mille asutas Nelli Uustalu. 
Kollektiiv sai alguse Jaan Tombi nimelise Kultuuripalee (praegu Salme kultuurikeskus) tüdrukute tantsuringist ning kannab 1965. aastast nime Kullaketrajad. 
Ansambel on muu hulgas viljelnud paljude maade rahvatantse ja ka estraaditantsu.
Tantsuansambel on nime saanud Friedrich Reinhold Kreutzwaldi jutu "Kullaketrajad" järgi.
Tamme kooli tiik

Tamme kooli tiik on tiik Tartus Tamme kooli õuel.
Tiik asub Suur Kaare tänava ja Tamme puiestee nurgal. See on Tammelinna ainus veekogu.
Maki Samantha Lockington

Maki Samantha Lockington (sündinud 16. mail 1990) on Cooki saarte kergejõustiklane. Tema nimel on Cooki saarte rekord seitsmevõistluses: 3333 punkti (19,30 (+1,2 m/s) ("100 m tõkkejooks"), 1,35 m ("kõrgushüpe"), 9,92 m ("kuulitõuge"), 28,08 (+1,3 m/s) ("200 m"), 
4,88 m (+1,3 m/s) ("kaugushüpe"), 32,73 m ("odavise"), 3:06,63 ("800 m")).
AS Kunda Nordic Tsement

AS Kunda Nordic Tsement on aastal 1992 asutatud ettevõte, mis toodab peamiselt erinevaid tsemente ja klinkrit.
Ettevõte kuulub HeidelbergCement Group'i koosseisu. Ettevõtte kasutada on tsemenditehas (alates 1871. aastast on see neljas renoveeritud tehas) ja karjäärid.
Ajalugu.
1992. aastal kuulus ettevõttest 65% Eesti riigile ning 35% Soomes registreeritud konsortsiumile Atlas-Nordic Cement Ltd.
Eesti Vabariik müüs enda osaluse 1999. aastal ja Atlas Nordic Cement 2003. aastal. Pärast seda olid AS-i omanikud HeidelbergCement Northern Europe AB (75%) ja Hollandi firma CRH Europe B.V (25%).
Ettevõttele on kuulunud ka 1994. aastal rajatud Kunda sadam, mis müüdi 2018. aastal ettevõttele Baltic Maritime Logistics Group AS.
2018. aastal teeniti kasutamata saastekvoodi müügist ja sadama võõrandamisest erakorralist tulu mahus 21,7 miljonit eurot.
2020. aasta märtsis lõpetati klinkritootmine Kundas ning koondati 80 inimest. Otsuse taga oli kasvanud CO2 hind, mis kasutusel oleva vana tootmistehnoloogia puhul muutis tootmise majanduslikult ebaotstarbekaks. Küll aga jätkatakse tsemendijahvatuse ja killustiku tootmisega.
Kurekell (ansambel)

Kurekell on aastal 1977 Tallinnas asutatud (rahvamuusika)ansambel.
Algul viljeles ansambel rahvamuusikat, hiljem on repertuaar laienenud ja peale rahvamuusika on repertuaaris ka klassikaline, kiriku- ja nüüdismuusika.
Ansambel on esinenud ka rahvusvahelistel konkurssidel ja festivalidel.
Kuressaare kammermuusika päevad

Kuressaare kammermuusika päevad on aastast 1995 Kuressaares toimuv iga-aastane rahvusvaheline kammermuusikafestival, mis on Eesti samalaadsetest festivalidest pikima traditsiooniga ja kõige laiema rahvusvahelise haardega.
Festivali algataja ning ühtlasi kunstiline juht ja produtsent on pianist Andres Paas.
Lisaks eesti tippinterpreetidele, kooridele ja orkestritele on festivalil esinenud nimekad solistid ja kammeransamblid Argentinast, Prantsusmaalt, Itaaliast, Portugalist, Hispaaniast, Ungarist, Tšehhist, Poolast, Saksamaalt, Austriast, Šveitsist, Hollandist, Rumeeniast, Türgist, Suurbritanniast, Venemaalt, Jaapanist, Norrast, Rootsist, Soomest, Lätist, Leedust.
Kõrvuti kammermuusika klassikaga on Kuressaares kõlanud paljude teoste maailma- ja Eesti esiettekanded, sealhulgas spetsiaalselt festivali tellimusel valminud teosed ja publikule seni vähe tuntud väärtrepertuaar.
XI Kuressaare kammermuusika päevadeks valmis duubel-CD "Kuressaare kammermuusika päevad 10", kuhu on koondatud seniste festivalide eredamad hetked. 
XX Kuressaare kammermuusika päevadeks valmis fotonäitus "Kõrghetked - Kuressaare kammermuusika päevad 20".
Kammermuusika festivali kontserdid on toimunud näiteks Kuressaare kultuurikeskuses, Kuressaare linnuse kapiitlisaalis, Kuressaare Laurentiuse kirikus, Kuressaare raekojas, Kuressaare Linnateatris.
Saaremaa ooperipäevad

Saaremaa ooperipäevad (aastatel 1999–2006 "Kuressaare ooperipäevad") on alates 1999. aastast Kuressaares korraldatav rahvusvaheline ooperifestival.
Kuressaare ooperipäevad.
Ooperipäevade idee autor oli Ludmilla Toon, kes korraldas festivali Saaremaa Muusikahariduse Sihtasutuse kaudu aastatel 1999–2006.
2006. aastal sattus sihtasutus rahalistesse raskustesse ja soovides saada 2007. aasta ürituse toimumiseks riigilt toetust, pidi 2007. aastal ooperipäevi korraldama Ludmilla Tooni tütrele Mariliis Toonile kuulunud MTÜ Operafest. Riigilt raha ei saadud ja 2007. aastal jäid ooperipäevad toimumata. Tagantjärele selgus ka, et korraldajad ei olnud kinni pidanud Kuressaare linnaga sõlmitud lepingust.
Saaremaa ooperipäevad.
2008. aastast korraldab ooperipäevi Eesti Kontsert ja üritus kannab "Saaremaa ooperipäevade" nime. Festivali kunstiline juht oli aastatel 2008–2024 Arne Mikk, alates 2025. aastast on kunstiline juht Ain Anger. 
Ooperipäevadeks seatakse Kuressaare lossi hoovi üles ooperimaja, mis mahutab umbes 2000 pealtvaatajat.
Kurortoloogia ja Taastusravi Instituut

Kurortoloogia ja Taastusravi Instituut (lühend KTRI) oli aastatel 1993–2001 töötanud teadusasutus. 
Asutuse ajalugu ulatub 1957. aastasse, mil Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi juurde loodi kurortoloogiaosakond. Aastal 1993 jätkas kurortoloogiaosakonna tehtud uuringuid KTRI, mis algul kuulus Sotsiaalministeeriumi haldusalasse, aastast 1995 Pärnu linnavalitsusse haldusse. Aastast 1995 kandis ka nime Pärnu Kurortoloogia ja Taastusravi Instituut.
Aastast 2002 jätkab KTRI uuringuid TÜ Pärnu Kolledži kurortoloogialabor.
Acta Slavica Estonica

"Acta Slavica Estonica" on Tartu Ülikooli slaavi filoloogia osakonna rahvusvaheline sariväljaanne, milles avaldatakse nii keele- kui ka kirjandus- ja kultuuriteaduslikke töid, keskendudes vene ja slaavi kirjandus- ja keeleteaduse aktuaalsetele probleemidele.
Sari asutati 2012. aastal ning see jätkab pikaajalist Tartu slavistika-alaste väljaannete traditsiooni, mis sai alguse 19. sajandil ning uue hoo 1958. aastal Juri Lotmani initsiatiivil. Selle otsesteks eelkäijateks on 2006–2011 ilmunud kolm sarja: ", " ning "Humaniora: Slavica Tartuensia". Sarja väljaanded on peamiselt vene keeles, kokkuvõtetega eesti keeles; kirjandusteaduse vallas avaldatakse ka ingliskeelseid köiteid.
Sarja "Acta Slavica Estonica" annab välja Tartu Ülikooli Kirjastus.
Kursi koolkond

Kursi koolkond on aastal 1988 Tartus loodud kunstnike ühendus.
Ühenduse lõid Peeter Allik, Albert Gulk, Ilmar Kruusamäe ja Priit Pangsepp. 2018. aasta kevadel täitus Kursi koolkonnal 30 aastat, olles seega vanim tegutsev kunstnikerühmitus Eestis. Aastate jooksul lisandusid asutajatele Marko Mäetamm, Reiu Tüür, Imat Suumann, Külli Suitso ja Priit Pajos. 
Ühenduse kunstnikud ei viljele mitte mingit kindlat stiili, vaid püüavad erineda Tallinna kunstnikest ja Tartu klassikalist kunsti viljelevatest kunstnikest. Ühenduse kunstnikud on viljelenud hüperrealismi, sürrealismi, kontseptualismi.
Kursi koolkond on tutvustanud oma loomingut suurte ühisnäitustena paljudes riikides, näiteks Itaalias (Veneetsia, 2007), Lõuna-Koreas (Seoul, 1996), Ameerika Ühendriikides (New York, 2010) ning lähiriikides Soomes, Norras, Lätis, Leedus ja mujal. Ühenduse kunstnike loomingut on paljudes muuseumides ja erakogudes nii Eestis kui ka mujal.
2005. aastal valmis dokumentaalfilm "Kursi koolkond".
Käpik (teater)

Käpik oli aastatel 1950–1991 Tallinnas töötanud nukurahvateater. 
Teatri tegevusest võtsid osa peamiselt Tallinna vanemate klasside õpilased. 
Teater osales mitmel rahvusvahelisel festivalil ja organiseeris ka ise kaks (1971 ja 1977) nukuteatri festivali. 
Aastal 1991 ühines teater A. H. Tammsaare nimelise Teatriga ja moodustasid koos Tallinna Toomteatri.
Kärdla Nukuteater

Kärdla Nukuteater on aastast 1991 Kärdlas tegutsev harrastus-nukuteater. Aastast 1998 tegutseb teater mittetulundusühinguna Kärdla Nukuteater.
Teatrile asutaja ja ühtlasi juht oli Lea Sibul-Poola. 
Teater viljeleb eriti sirmiteatrilavastusi, samuti uuenduslikke nukulavastusi. Lavastused on suunatud peamiselt lasteaedade ja koolide lastele.
Nukuteater korraldab aastast 1999 iga-aastast nukuteatri festivali "Suur Sirmik".
AS Küttejõud

AS Küttejõud (ka: AS Kütte-Jõud) oli aastatel 1920–1940 Kiviõlis tegutsenud kaevandusettevõte.
Ettevõte oli Põhja Paberi- ja Puupapivabrikute Aktsiaühingu tütarühing.
1920. aastal anti Põhja Paberi- ja Puupapivabrikule loa alustada maardlauuringuteks Sonda ja Püssi raudteejaama vahelisel maa-alal. 1922. aastal sai ettevõte loa Püssis põlevkivikaevanduse rajamiseks ja 1920. aastail alustas tööd Küttejõu karjäär.
1922. aastal andis Põhja Paberi- ja Puupapivabrik kõik õigused ja kohustused üle aktsiaseltsile Eesti Kiviõli, mis rajas Erra-Sala küla maadele Kiviõli põlevkivikaevanduse, kus alustas põlevkivi avakaevandamisega. AS Kütte-Jõud oli arvestatav põlevkivi tootja. Erakaevanduste hulgas oli ta pikka aega konkurentsitult esimene ning ületas 1920. aastate lõpul oma umbkaudu 100 000-tonnise aastatoodanguga enamikku riigikaevandusigi. Üks edu aluseid oli kindlasti toonaste karjääride moodsaim tehnika.
1924. aastal alustas Eesti Kiviõli põlevkivi termilise töötlemisega. 1927. aastal ehitati esimene katseline tunnelahi võimsusega 75 tonni põlevkivi ööpäevas. 1928. aastal hakati tööstuse läheduses jõudsalt kasvanud asulat nimetama Kiviõliks. 1939. aastal oli ettevõtte toodang 132 000 tonni. Ettevõttes töötas 200–250 inimest.
Kaablikanalisatsioon

Kaablikanalisatsioon on maa või veekogu all paiknev sidevõrkude rajatis, millesse saab paigutada kaableid.
Kaablikanalisatsioooni kasutatakse kohtades, kus on vaja sagedasti kaableid vahetada või ümber paigutada. Kaablikanalisatsiooni puhul välditakse keerukaid ja kulukaid kaevetöid.
Lahemaa Rahwamuusikud

Lahemaa Rahwamuusikud on aastal 1975 asutatud folkloorikollektiiv.
Ansambli viljeleb peamiselt Kadrina, Kuusalu ja Haljala kihelkonna pärimusmuusikat, -tantsu ja regilaulu. 
Kollektiiv esineb peamiselt Lahemaa rahvuspargi turistidele. Kollektiiv on ka esinenud nii rahvusvahelistel kui ka kohalikel folkloorifestivalidel Baltica ja Viru särudel.
Kollektiivi on osalenud Lahemaa torupillipäevade korraldamise töös.
Lastekaitse Liit

Lastekaitse Liit on aastal 1988 taasasutatud valitsusväline organisatsioon, mis on keskendunud lapse õiguste valdkonnale. 
Organisatsioon on aastatel 1919–1940 tegutsenud Eesti Lastekaitse Ühingu õigusjärglane.
Põhikirja järgi on organisatsiooni eesmärgid "lapse õiguste kaitsmine lähtudes lapse seaduslikest huvidest, lastekaitsealase tegevuse arendamine, osalemine noorsoo- ja perepoliitika väljatöötamises ja rakendamises ning Liidu liikmete ühiste huvide eest seismine".
Leelo

Leelo on regivärsiline rahvalaul. Sellise rahvalaulu esitamist nimetatakse leelotamiseks ehk leelutamiseks.
Leeloks nimetatakse ka setude lüüriliste rahvalaulude (setu leelo) refrääni.
Rahvakunstiselts Leigarid

Rahvakunstiansambel Leigarid (varasem nimi: "Leigarid") on aastal 1969 asutatud rahvakunstikollektiiv; aastast 1992 tegutseb MTÜ-na. 
Kollektiivi loomist ajendas soov Eesti Riikliku Vabaõhumuuseumi külastajatele tutvustada eesti rahvatantsu ja -muusikat. Kollektiivi asutaja ja ühtlasi ka esimene juht oli Kristjan Torop.
Nõukogude ajal tegutses ansambel Tallinna Puhkeparkide Direktsiooni kollektiivina.
Seltsi kuulub umbes 200 inimest.
Elfriede Lenderi Eragümnaasium

Elfriede Lenderi Eragümnaasium oli aastatel 1907–1940 Tallinnas töötanud tütarlastegümnaasium.
Kooli asutaja ja ühtlasi juhataja oli eesti haridustegelane ja õpetaja Elfriede Lender. Elfriede Lenderi tütarlaste eragümnaasiumi avaaktus peeti 9. septembril 1907. Koolis, mis asus majas Suur-Karja 13, alustas õppimist 81 tüdrukut, kellest enamik olid kehvadest oludest pärit eesti tütarlapsed. Kuni 1918. aastani toimus õpe Lenderi gümnaasiumis vene keeles, sest tsaaririigis oli tütarlastel töö leidmiseks vene keele oskus hädavajalik. 1917. aastal õppis Lenderi koolis juba 461 tütarlast. 1918. aastal läks kool üle eestikeelsele õppele. 
Lenderi gümnaasiumi õpetajate hulgas olid Gustav Ernesaks, Ernst Peterson-Särgava ja Marta Sillaots. 1935. aastal sai kool uue maja, mis asus aadressil Kreutzwaldi tänav 25 (tänapäeval tegutseb samas hoones Tallinna Kesklinna Vene Gümnaasium). Enne seda tegutseti Maakri tänava hoonetes, millest on tänapäeval alles vaid tänavapoolne osa. Ülejäänud hooned on lammutatud. 
Aastatel 1935–1940 oli kooli juures lasteaed. 1936–1937 toimusid koolis Elfriede Lenderi lastekasvatajate kursused ja 1937–1940 tegutses ka Elfriede Lenderi Lasteaiakasvatajate Eraseminar.
Õppeasutus tegutses kuni 1940. aasta juunipöördeni. 1. augustist 1940 Elfriede Lenderi tütarlaste eragümnaasium likvideeriti ja 1940. aastal moodustati selle ja Tallinna Erakolledži osalise liitmise tulemusena Tallinna 8. Keskkool. Enamik Lenderi nooremate klasside õpilastest jätkas õpinguid Tallinna 8. ja 7. keskkoolis.
Tuntud vilistlasi: Ilse Lehiste, Inge Unt, Valeeria Villandi, Helvi Jürisson, Ines Rannap.
Elfriede Lenderi Lasteaiakasvatajate Eraseminar

Elfriede Lenderi Lasteaiakasvatajate Eraseminar (ka "Lenderi Lasteaednike Eraseminar") oli aastatel 1935–1940 Elfriede Lenderi Eragümnaasiumi juures tegutsenud õppeasutus, mis koolitas lasteaiakasvatajaid.
Õppeasutusel oli 2 lendu 44 lasteajakasvataja lõpetajaga.
Kunstiselts Lennok

Kunstiselts Lennok oli aastatel 1918–1919 Petrogradis (praegu Peterburi) tegutsenud eestlaste kunstiselts.
Selts korraldas vaid ühe näituse, kus eksponeeriti Amandus Adamsoni, Voldemar Melliku, Alfred Hirve ja teiste kunstnike teoseid.
Inimõiguste Instituut

Inimõiguste Instituut (inglise keeles "Estonian Institute of Human Rights;" lühend EIHR) on inimõiguste kaitse küsimustega tegelev Eesti mittetulundusühing, Eesti vanim ja pikaajalisim sellealane organisatsioon.
Instituut tegeleb inimõigustealase olukorra jälgimisega ja inimõigustealase teavitustööga Eestis ja mujal. Inimõiguste instituudi eesmärk on koguda, süstematiseerida, analüüsida ja edastada inimõigusi käsitlevat teavet, suurendada ühiskonna teadlikkust selles valdkonnas ning teha ettepanekuid selle kohta, kuidas inimõigusi nii Eestis kui ka mujal maailmas paremini kaitsta. Selleks teeb instituut koostööd vabaühenduste, ülikoolide ja riiklike institutsioonidega, korraldab koolitusi ja konverentse, avaldab artikleid ja aruandeid ning osaleb rahvusvahelistes võrgustikes.
Instituudi põhifookused jagunevad nelja valdkonda: haridus, uuringud, rahvusvaheline koostöö ja inimõigustega seotud üritused. Nendes valdkondades tehakse inimõigustealaseid uuringuid, rahvusvahelisi ja haridusliku suunaga projekte ning koostööd paljude kodumaiste ja rahvusvaheliste organisatsioonidega.
Igal aasta detsembris toimub instituudi eestvedamisel rahvusvaheline inimõiguste aastakonverents. Aastakonverentsi patroon on president Kersti Kaljulaid.
Inimõiguste instituut loodi 10. detsembril 1992, rahvusvahelisel inimõiguste päeval. Instituudi asutamise algataja ja esimene patroon oli Eesti president Lennart Meri.
2012. aasta oktoobrist on Inimõiguste Instituudi juhatuse esimees Vootele Hansen, kes vahetas sel kohal välja Mart Nuti. Instituudi tegevjuht on Aet Kukk. Instituut tegutseb aadressil Tallinn, Villardi tänav 22.
Inimõiguste instituut on Arengukoostöö Ümarlaua, Eesti Mittetulundusühingute ja Sihtasutuste Liidu, avatud valitsemise partnerluse, Euroopa Liidu Põhiõiguste Agentuuri põhiõiguste platvormi, organisatsiooni European Grassroots Antiracist Movement, organisatsiooni Kogu Me Lugu ja Inimõiguste Ümarlaua liige.
Eesti Inimõiguste Keskus

SA Eesti Inimõiguste Keskus (EIK) on 2009. aastal loodud sõltumatu valitsusväline inimõigusorganisatsioon.
Keskus tegeleb Eesti inimõiguste olukorra seire ja inimõiguste alase teavitustööga, korraldab avalikke arutelusid, nõustamist, huvikaitset ning strateegilist hagelemist.
EIK korraldab oma tegevust vastavalt ühiskondlikele vajadustele. Nende fookuses on võrdne kohtlemine ja mitmekesisuse edendamine, varjupaigataotlejate ja pagulaste inimõigused ning andmekaitse ja digitaalõigused. Nad on Eesti mitmekesisuse kokkuleppe koordinaatorid. Keskus jälgib üldist inimõiguste olukorda Eestis ning avaldab 2007. aastast aruannet inimõiguste olukorrast Eestis. Ta on ÜRO pagulasameti UNHCR partner Eestis. 
EIK on Arengukoostöö Ümarlaua, Eesti Mittetulundusühingute ja Sihtasutuste Liidu, Euroopa Liidu Põhiõiguste Agentuuri põhiõiguste platvormi ja Inimõiguste ümarlaua liige.
Inimõiguste keskust juhib nõukogu, mis esindab ühiskonna mitmekesisust. Igapäevast tegevust juhib juhataja Egert Rünne.
Baltenkreuz

Baltenkreuz (eesti keeles "Balti Rist") oli Saksamaa Weimari vabariigi aegne sõjaline teenetemärk. Teenetemärki anti endistele, aastatel 1918–1919 Baltikumis võidelnud vabakorpuslastele, Landeswehr'lastele ja vabatahtlikele. Kokku anti 21 839 risti.
Eklektitsism (kunst)

Eklektitsism (kreeka keeles "eklektikos" 'väljavaliv') ehk eklektika on kunstistiil, 
arhitektuuri- ja sisekujunduslaad, mis kujutab endast erinevate ajalooliste stiilielementide segamist ja täiendamist originaalitsevate detailidega. 
Tuntumaid eklektiliselt mitmekesiseid kunstisuundi oli historitsism. Eklektitsism hakkas 19. sajandi teisel poolel peamiselt fassaadikujunduses ajaloolisi stiile välja tõrjuma.
Dagobert I

Dagobert I (umbes 603 – 19. jaanuar 639) oli Austraasia kuningas 623–634, kõigi frankide kuningas 629–634 ning Neustria ja Burgundia kuningas 629–639. 
Dagobert I laiendas Frangi riigi alasid ning taastas ülemvõimu tüüringite ja alemannide üle. Dagobert I asutas ka Saint Denis' kloostri, millest sai hiljem traditsiooniline Prantsusmaa kuningate matmispaik. 
Dagobert I oli viimane Merovingide dünastia kuningas, kellel oli reaalset võimu. Dagoberti surma järel algas "laiskade kuningate ajajärk", mil sellistes riigi osades nagu Neustrias, Austraasias ja Burgundias oli võim majordoomuste käes.
Ta oli esimene Prantsusmaa kuningas, kes maeti Saint Denis' basiilikasse.
Louis Daguerre

Louis-Jacques-Mandé Daguerre (18. november 1787 – 10. juuli 1851) oli prantsuse kunstnik ja keemik, kes sai tuntuks dagerrotüüpia kui esimese praktikas kasutuskõlbliku fotografeerimisviisi leiutamisega.
Noorusaeg.
Louis-Jacques-Mandé Daguerre sündis Cormeilles-en-Parisis Val-d'Oise'is Prantsusmaal. Ta hakkas tööle kui arhitekti õpipoisina ning juba 16. eluaastaks oli ta Pariisi teatri lavakujundaja assistent. Ta oli eriti leidlik valguse suunamise ja -efektidega ning abistas veel teisigi teatreid Pariisis.
Ta lõi "muljetavaldavate illusioonide teatri", mille ta nimetas Dioramaks. See oli näitus suurtest piltidest, mis olid tehtud kuulsates kohtades koos muutuvate valgusefektidega.
Dagerrotüüpia avastamine.
Daguerre kasutas maalimisel abivahendina tavaliselt "camera obscura"'t. 1826. aastal tutvus ta Nicéphore Niépce'i tööga, keda peetakse esimese jääva foto loojaks. 4. jaanuaril 1829 ühendasid nad jõud.
Nende koostöö jäi lühikeseks, kuna Niépce suri 1833. aastal. Daguerre jätkas eksperimenteerimist üksi ning tegi oma suuravastuse täiesti kogemata. 1835. aastal pani ta ilmutatud plaadi oma keemiakappi ning mõni päev hiljem märkas ta üllatusega, et varjatud kujutis oli ilmunud. Daguerre järeldas, et see sai juhtuda katkisest kraadiklaasist eritunud elavhõbedaaurude mõjul. See avastus oli väga tähtis, kuna nüüd oli võimalik pilte ilmutada kaheksa tunni asemel vaid poole tunniga.
Kuigi ta teadis nüüd, kuidas neid pilte teha, siis alles 1837 oli ta võimeline neid parandama. Uue protsessi nimeks sai dagerrotüüpia.
Dagerrotüüpia maailmale.
Daguerre hakkas oma leiutisele otsima sponsoreid, kuid keegi ei olnud eriti huvitatud. Ta pöördus Prantsuse Teaduste Akadeemia sekretäri Francois Arago poole, kes nägi leiutises potentsiaali kunsti ja teaduse arenguks ning teatas sellest leiutisest akadeemia töökoosolekul juba 7. jaanuaril 1839. Arago pakkus, et Prantsuse riik ostab leiutise ja kingib selle õigused kogu maailmale; Daguerre’ile määrati eluaegne pension.
Avastus avalikustati laiemalt 19. augustil 1839, kui Prantsuse valitsus ostiski endale dagerrotüüpia õigused, teadmata, et Daguerre oli patenteerinud protsessi Inglismaal ja Walesis 14. augustil – ainult viis päeva varem.
Surm.
10. juulil 1851 suri Daguerre oma kodus Bry-sur-Marne'is (12 km kaugusel Pariisist) südamerabanduse tagajärjel. Sinna on ta ka maetud.
Abolitsionism

Abolitsionism oli poliitiline liikumine, eelkõige Ameerika Ühendriikides, Suurbritannias ja Prantsusmaal 18. ja 19. sajandil, mis taotles orjanduse kaotamist. Abolitsionistlik liikumine oli eksisteerinud ühel või teisel moel 16. sajandist saadik, kui algas massiline orjakaubandus Aafrikast Põhja- ja Lõuna-Ameerikasse, ent intensiivistus 19. sajandi esimesel poolel Ameerika Ühendriikides president Abraham Lincolni valitsemisajal ning kulmineerus Ameerika Ühendriikide kodusõja puhkemisega, mille tulemusena kaotati 1865. aastal 13. konstitutsiooniparandusega ametlikult orjandus. Suurbritannias keelustati Briti impeeriumi piires orjakaubandus 1807. aastal, aga kuna orjapidamine jätkus endiselt ka pärast seaduse kehtestamist, kaotati orjandus täies ulatuses ametlikult 1833. aasta seadusega. Prantsusmaal kaotati orjakaubandus algselt 1794. aastal, ent see taastati Napoleoni eestvedamisel 1804. aastal. Orjandus taaskaotati Prantsusmaal 1848. aastal teise vabariigi ajal.
Abolitsiolistlik liikumine inspireeris ka paljusid tolle aja kunstnikke ja kirjanikke, nagu näiteks Walt Whitmani, Ralph Waldo Emersoni ja Henry David Thoreaud. Tuntuim romaan mustanahaliste orjade kohtlemisest 19. sajandil on Harriet Beecher-Stowe "Onu Tomi onnike", mida on peetud ka mõjuvõimsaimaks orjandusevastaseks kirjutiseks. Kunstnikest maalis orjakaubanduse ja -pidamise koledustest William Turner ja William Blake.
Autonoomia

Autonoomia (kreeka keeles "autos" 'ise', "nomos" 'seadus') on osaline iseseisvus, mis on antud osale riigi territooriumist, näiteks ühele rahvusele. Riikliku autonoomia tunnus on iseseisvate seadusandlus-, valitsemis- ja kohtuasutuste olemasolu.
Autonoomia NSV Liidus.
NSV Liidu autonoomseteks üksusteks olid autonoomsed nõukogude sotsialistlikud vabariigid, autonoomsed oblastid ja autonoomsed ringkonnad.
Autoritaarne isiksus

Autoritaarne isiksus on inimese hoiak või suhtumine, mida iseloomustab usk täielikku kuulekusse ja teise inimese võimule allumisesse, selle usu juhtimine enda suhtes alluvate inimeste rõhumise kaudu. Tavaliselt on autoritaarsete isiksuste puhul tegemist inimestega, keda iseloomustab grupisituatsioonis jäik, ennast pealesuruv, alistumist nõudev, võimutsev, teisi mitte kuulav ega arvestav käitumine. Autoritaarsele isiksusele on omane mõtteviis, et võimuesindajatel ja juhtidel on absoluutne õigus oodata teistelt allumist ja kuulekust.
Deklaratsioon

Deklaratsioon on ametlik või pidulik avaldus.
Homöotermia

Homöotermia ehk püsisoojasus (varasemas eesti keeles ka "soojaveresus") on teatud selgroogsete (lindude ja enamiku imetajate) võime hoida oma kehatemperatuuri sõltumatuna ümbritseva keskkonna temperatuurist. 
Homöotermia vastand on poikilotermia, nende kahe mõiste piirjuhuks on heterotermia. 
Homoötermia on homöostaasi üks peamisi eelduseid. Loomade homöotermia saavutatakse üldjuhul metabolismi kiirust muutes; jämedalt võttes võib öelda, et kui ümbritseva keskkonna temperatuur langeb, siis organismi ainevahetus kiireneb, ja vastupidi.
Et homöotermia kui organismide kehatemperatuuri püsimine võib olla ka passiivne, keskkonnatemperatuuri püsimisest põhjustatud, siis et rõhutada erinevust passiivse ja aktiivse temperatuuri hoidmise vahel, eristatakse ektotermiat (passiivne) ja endotermiat (aktiivne).
Dünastia

Dünastia (kreeka sõnast "δυναστεία") on rida samast suguvõsast põlvnenud ja üksteise järel valitsenud monarhe.
Edikt

Edikt on riigi valitseja, enamasti monarhi tähtis määrus või käskkiri. Praegu on ainus edikte välja andev valitseja paavst.
Föderalism

Föderalism on põhimõte, mille järgi mitu riiki moodustavad liitriigi või muudetakse unitaarriik liitriigiks (föderatsiooniks).
Föderalismi pooldajad on föderalistid.
Harta

Harta on riiklikult või muul viisil ametlikult välja antud dokument, milles on määratletud isikule või organisatsioonile antud õigused. 
Ajaloolised õigusliku sisuga dokumendid kuuluvad ürikute hulka.
Historitsism

Historitsism (tuletub kreekakeelsest sõnast ιστορία "istoría", mis tähendab 'ajalugu') on peamiselt arhitektuuris ja maalikunstis esinenud, möödunud ajastute kunstistiilide ajaloolist taasteket kujutanud ja matkinud kunstisuund 19. sajandil ja 20. sajandi alguses.
Keiserlikku miljööd loovaid historitsistlikke uus- ehk neostiile (uusbütsants, uusromaanika, uusgootika, uusrenessanss, uusbarokk, uusrokokoo ja uusklassitsism) kasutati ja rakendati peamiselt arhitektuuris paralleelselt, nii samaaegselt kui üksteisest eraldiseisvalt. Kuigi nii-öelda ajaloolistav kunst võib lähtuda peaaegu mis tahes mineviku kunstivoolust, ei tohi sama kunstiteose piires kasutada mitme kunstivoolu detaile ja eeskujusid. Vastasel juhul on tegemist eklektitsismiga.
Historitsism tekkis romantismi mõjul aastatel 1840–1900 industriaalselt ja majanduslikult arenevas Euroopas ning seejärel tsiviliseeruvas Põhja-Ameerikas. Historitsismile eelnenud klassitsism ja romantism lähtusid samuti eelnenud ajastute stiilidest – klassitsism antiigist ja romantism keskaja eeskujudest. Uus kunstisuund seevastu ei olnud seotud kindla ajalooperioodiga. Sakraalehitistes kasutati romaani ja gooti vorme, profaanehitistes võeti eeskujuks antiiki, renessanssi ja barokki.
Ajaloolistav ehituskunst.
Historitsistlikult on kujundatud rohkearvuliselt mõisaid ja villasid, mis ehitati XIX sajandil ning XX sajandi alguses aadlike või uusrikaste tarbeks nii Euroopas kui ka Uues Maailmas. Põhja-Ameerikas mängis tähtsat rolli niinimetatud "Keisriosariik", mis peegeldas Briti monarhia ja Euroopa keisririikide mõjusid üle terve mandri.
Britilik historitsism.
Tollases Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigis ja Ameerika Ühendriikides levisid:
Prantsuslik historitsism.
Prantsusmaal võttis ilmet Teisele keisririigile omane klassitsistlikult barokne Teise keisririigi stiil ja "beaux-arts".
Slaavilik historitsism.
Venemaa keisririigis kui ka Serbia ja Bulgaaria mõjusfääri aladel Balkani maades taaselustus ehitiste kujundamine Bütsantsi arhitektuuri eeskujudel – uusbütsantsi ja uusvene stiil.