tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hillar Hanssoo

Hillar Hanssoo (15. september 1927 Are vald, Pärnumaa – 18. veebruar 2002 Paide) oli eesti ajalooõpetaja, koolijuht ja maletreener.
Haridus.
Alghariduse omandas Hillar Hanssoo Are 6-klassilises koolis. Seejärel õppis Pärnu 1. Keskkoolis ja Pärnu töölisnoorte keskkoolis, mille lõpetas 1949. aastal kuldmedaliga. Seejärel jätkas õpinguid Tartu Riiklikus Ülikoolis ja lõpetas 1955. aastal kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna üldajaloo erialal.
Töö.
Kooliõpetaja ja -juhina.
1949. aastal töötas ta õpetajana Eidapere 7-klassilises koolis. Aastatel 1950–1956 oli ta Mõisaküla mittetäieliku keskkooli direktor, aastatel 1956–1973 Kilingi-Nõmme Keskkooli direktor, aastatel 1973–1977 Paide 1. Keskkooli direktor. Aastatel 1977–1980 oli ta Paide 3. Keskkooli direktor, olles selle kooli esimene direktor.
Maletreenerina.
Hillar Hanssoo eestvedamisel kujunesid Kilingi-Nõmmest ja Paidest olulised noorte malekeskused. Ta töötas aastatel 1980–2002 Paides maletreenerina ja Paide 3. Keskkooli maleõpetajana, pannes aluse selle kooli maletraditsioonidele. Ta töötas välja maleõpetuse metoodilised käsitlused koos harjutusülesannetega. 1981. aastal algas Paide 3. Keskkooli algklassides süstemaatiline maleõpetus. Ta juhtis ka Järvamaa noorte maleklubi.
Tema õpilaste hulgas on olnud (osa neist tulevased maletreenerid) Arne Juurikas, Jüri Kotka, Eiki Lehemets, Kaja Parker-Lehemets, Raivo Raaliste, Maaja Ranniku, Kaja Jaaniste-Paidla, Carmen Kass. 
Mälestuse jäädvustamine.
Alates 2002. aastast toimuvad igal aastal Paide Hillar Hanssoo Põhikoolis Hillar Hanssoo mälestusvõistlused kiirmales.
Paide 3. Keskkool, hilisem Paide Ühisgümnaasium kannab 1. septembrist 2018 Hillar Hanssoo nime – Paide Hillar Hanssoo Põhikool. 
Hillar Hanssoo on maetud Reopalu kalmistule.
Asta Teder

Asta Teder (5. september 1930 – 14. mai 2025) oli Eesti pedagoog ja koolijuht. Ta töötas Kilingi-Nõmme Keskkoolis alates 1962. aastast õppealajuhatajana ning oli kooli direktor aastatel 1973–1978.
Aarne Link

Aarne Link (2. august 1940 – 27. jaanuar 2023) oli eesti koolijuht ja treener. 
Ta oli Kilingi-Nõmme Keskkooli (hiljem Kilingi-Nõmme Gümnaasium) direktor aastatel 1978–2011.
Bakałarzewo

Bakałarzewo on küla Poolas Podlaasia vojevoodkonnas Suwałki maakonnas, Bakałarzewo valla halduskeskus. Bakałarzewo asub Suwałkist umbes 18 km läänes.
Bakałarzewo sai linnaõigused 1558. aastal, kuid kaotas need 1870. aastal. Teises maailmasõjas hävis umbes 90% külast.
Villem Valme

Villem Valme (sündinud 7. oktoobril 1977 Viljandis) on eesti loovjuht, plaadifirma eestvedaja ja luuletaja.
Ta tegutseb loovjuhina loovagentuuris Tank ja on plaadifirma Õunaviks eestvedaja.
1996. aastal lõpetas Viljandi Paalalinna Gümnaasiumi. 1996–1999 õppis Tallinna Pedagoogikaülikoolis eesti keelt ja kirjandust.
1999–2001 oli Valme luulerühmituse Mustrid liige. 1998–2004 aitas üles töötada plaadifirmat Kohvirecords. 2003. aastal asutas plaadifirma Õunaviks. Club Tallinn, kohviku Zum Zum, kingapoe Trend Express ja reklaamiagentuuri Tank sisekujunduse kaasautor. Alates 2001. aastast reklaamibüroo Tank "copywriter," aastast 2008 Tanki loovjuht. 
Isiklikku.
Vend Valner Valme on ajakirjanik.
2015. aastal abiellus Villem kostüümikunstnik Eve Valmega.
Chojniki rajoon

Naroŭla rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Homieli oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 2020 km². 2018. aasta seisuga elas seal 19 043 inimest. Rajoon piirneb lõunas Ukraina Kiievi ja Žõtomõri oblastiga.
Rajoon moodustati 1926. aastal, tänapäevastes piirdes on rajoon aastast 1962. See koosneb järgmistest külanõukogudest: Aleksičy, Barysaŭščyna, Pasieličy, Straličaŭ, Sudkoŭ ja Vialiki Bori külanõukogu. Lisaks moodustab omaette haldusüksuse veel Chojniki linn, mis on ka rajooni halduskeskus. Teisi asulaid: Tulhavičy, Barysaŭščyna.
Rajoon asub Polesjes, merepinnast keskmiselt 120–140 meetri kõrgusel. 53% rajoonist katavad metsad. 8% rajoonist asub 110–140 meetri kõrgusel merepinnast, suurim kõrgus on 160 m (Straličaŭ küla juures). Tähtsaimad jõed on Prõpjats ning selle lisajõed Turja ja Vić. Maavaradest leidub seal turvast liiva ja naftat. 
2009. aasta seisuga oli elanikest 92,28% valgevenelasi, 5,23% venelasi, 1,49% ukrainlasi ja 1% muust rahvusest inimesi. 81,11% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 16,9% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 46,6% elanikke, vene keelt aga 42,76%.
Tšornobõli katastroofi järel saastus suur osa rajoonist, mistõttu 49 asulat ja 6 külanõukogu likvideeriti ning elanikud asustati ümber. Rajooni lõunaosa saastatud tsooni on moodustatud Palesje riiklik radiatsioonilis-ökoloogiline kaitseala.
Brdów

Brdów (saksa keeles "Seestetten") on küla Poolas Suur-Poola vojevoodkonnas Koło maakonnas Babiaki vallas. Brdów asub Kołost umbes 19 km põhjakirdes.
Brdówi on esmamainitud 1136. aastal. Brdów sai linnaõigused 1436. aastal, kuid kaotas need 1870. aastal.
Piszczac

Piszczac on linn Poolas Lublini vojevoodkonnas Biała Podlaska maakonnas, Piszczaci valla halduskeskus. Piszczac asub Valgevene piirist ligikaudu 17 km kaugusel, Biała Podlaskast umbes 18 km idakagus.
Kirik rajati külla 1466. aastal. Piszczac sai linnaõigused 1530. aastal. 17. sajandi teisel poolel sai linn sõdades rängalt kannatada. Piszczac kaotas linnaõigused 1869. aastal.
Piszczac sai linnaõigused tagasi 1. jaanuaril 2024.
Sławatycze

Sławatycze on küla Poolas Lublini vojevoodkonnas Biała Podlaska maakonnas, Sławatycze valla halduskeskus. Sławatycze asub Bugi jõe vasakul kaldal Valgevene piiri ääres, Biała Podlaskast umbes 42 km kagus.
Küla on esmamainitud 1499. aastal. Sławatycze sai linnaõigused 1577. aastal. Sławatycze kaotas linnaõigused 1869. aastal.
Emanuel Swedenborg

Emanuel Swedenborg (29. jaanuar 1688 – 29. märts 1772) oli rootsi teadlane, kristlik müstik, teoloog ja filosoof. Ta kirjutas üle 30 raamatu.
Swedenborg sündis kirikuõpetaja peres. Ta õppis Uppsala ülikoolis kirjandust ja klassikalisi keeli. 1710 läks ta kaheks aastaks Londonisse end matemaatika ja loodusteaduste alal täiendama. Ta õppis seejärel ka Hollandis, Prantsusmaal ja Saksamaal. 1715 tuli ta Rootsi tagasi.
1719 tõsteti ta aadliseisusse ja tema nimeks sai Swedbergi asemel Swedenborg.
1721 ja 1722 ilmusid tema esimesed raamatud, mis käsitlesid mineraloogiat, geoloogiat ja keemiat. 1740 ilmus raamat "Oeconomia Regni Animalis", mis käsitles vereringet, südant ja vere koostist. 1745 ilmus kaks esimest osa teoloogilisest teosest "De Cultu et Amore Dei". 1749. aastast hakkas ilmuma kaheksaosaline teos "Arcana Cœlestia".
1758 ilmus teos "De Caelo et Eius Mirabilibus et de inferno, ex Auditis et Visis", milles ta kirjeldab elu pärast füüsilise keha surma. Enne oma surma ilmus tema raamat "Vera Christiana Religiossa", milles ta väidab, et Jumal on andnud talle ülesande rääkida inimestele taevastest saladustest.
Swedenborgi religioosse õpetuse pooldajatel Rootsis tekkis konflikt luteri kirikuga, mis keelas ära Swedenborgi teoste trükkimise ja levitamise. 1788. aastal asutasid tema õpetuse pooldajad Londonis Uue Jeruusalemma koguduse. 1980. aastatel hinnati, et Swedenborgi õpetusele tuginevates nn Uue Kiriku kogudustes on umbes 60 000 liiget, peamiselt USA-s, Suurbritannias ja Lõuna-Aafrika Vabariigis.
Lutomiersk

Lutomiersk on linn Poolas Łódźi vojevoodkonnas Pabianice maakonnas, Lutomierski valla halduskeskus. Lutomiersk asub Pabianicest umbes 14 km loodes ja Łódźi kesklinnast ligikaudu 16 km idas.
Lutomiersk sai linnaõigused 1274. aastal, kuid kaotas need 1870. aastal.
Alates 1929. aastast on Lutomierskil Łódźiga trammiühendus.
1. jaanuaril 2022 sai Lutomiersk linnaõigused tagasi.
Przerośl

Przerośl on küla Poolas Podlaasia vojevoodkonnas Suwałki maakonnas, Przerośli valla halduskeskus. Przerośl asub Venemaa (Kaliningradi oblasti) piirist 11 km kaugusel ja Leedu piirist 15 km kaugusel ning Suwałkist ligikaudu 24 km loodes.
Przerośl sai linnaõigused 1576. aastal, kuid kaotas need 1869. aastal.
Maciejowice

Maciejowice on linn Poolas Masoovia vojevoodkonnas Garwolini maakonnas, Maciejowice valla halduskeskus. Maciejowice asub Garwolinist umbes 23 km lõunas.
Maciejowice sai linnaõigused 1507. aastal, kuid kaotas need 1869. aastal.
Linna lähedal toimus 10. oktoobril 1794 Poola ja Vene vägede vahel Maciejowice lahing.
Maciejowice sai linnaõigused tagasi 1. jaanuaril 2024.
Karl Rägo

Karl Rägo (31. august 1889 Iigaste, Linnamäe vald, Võrumaa – 25. mai 1955 Angarlagi vangilaager, Irkutski oblast, NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane (major).
Karl Rägo sündis Võrumaal Linnamäe vallas Räägo talus taluomaniku pojana, osales 1915. a alates Esimeses maailmasõjas, lõpetas 1916. a Vladimiri sõjakooli ja ülendati ohvitseriks. Teenis seejärel Looderindel 217. Kovrovski polgus roodu ja seejärel kuulipildujate komando nooremohvitserina.
1917. a asus alamleitnandina teenima formeeritavasse 1. Eesti jalaväepolku. Määrati teenistusse Colt kuulipildujate komandosse. Langes operatsiooni Albion käigus sakslaste kätte vangi ning viibis kuni 1918. a aprillini Saksamaal sõjavangilaagris.
1919. a suvel läbis suurtükiväe ohvitseride kursused ning teenis Eesti Vabadussõjas 2. ja 3. suurtükiväepolgu koosseisus. 1920-22 oli välipatarei nr 13 ülem, 1923-25 Sõjakooli suurtükiväe aspirantide kursuse, 1925-28 allohvitseride kooli patareiülem. 1928. a Vabadussõja Ajaloo Komitee liige. 
1927. aastal asus Tartu Ülikoolis õppima õigusteadust, lõpetas ülikooli 1937. Kuulus Eesti Üliõpilaste Seltsi.
1941. aastal mobiliseeriti Nõukogude armeesse, sõdis Eesti Laskurkorpuse koosseisus. 1944. a vabastati sõjaväeteenistusest ning määrati kohtu rahvakomissariaadi advokatuuri osakonna juhatajaks. 1950. a arreteeriti, suri vangilaagris.
Jadów

Jadów on linn Poolas Masoovia vojevoodkonnas Wołomini maakonnas, Jadówi valla halduskeskus. Jadów asub Wołominist umbes 32 km ja Varssavi kesklinnast 50 km idakirdes.
Jadówit on esmamainitud 15. sajandi esimesel poolel. Jadów sai linnaõigused 1819. aastal, kuid kaotas need 1870. aastal.
1. jaanuaril 2023 sai Jadów linnaõigused tagasi.
Chojniki

Chojniki (valgevene-eesti transkriptsioonis "Hoiniki") on linn Valgevenes Homieli oblastis, Chojniki rajooni halduskeskus. Chojniki asub merepinnast 128 meetri kõrgusel, Homieli linnast 107 kilomeetri kaugusel.
Linnas lõpeb Vasilevičyst algav raudteelõik. Tööstusettevõtetest asuvad seal metsamajand, raudbetoonist detaile valmistav tehas, Moskva tehase Saljut filiaal (seal valmistatakse reaktiivlennukite mootoreid), jõusöödavabrik. Linnas antakse välja ajalehte Хойніцкія навіны.
Haridust annavad 4 keskkooli, muusikakool ja spordikool. Linnas on kaks kultuurimaja, neli raamatukogu, koduloomuuseum (asub Chojniki mõisa ruumides). Linnas on naiste klooster, sealne õigeusu kirik valmis aastal 1989.
Chojniki sõpruslinnaks on Ostheide.
Linnast lõunas asub Palesje riiklik radiatsioonilis-ökoloogiline kaitseala, mille direktsioon asub Chojnikis.
Nimi.
Linna nimi tuleneb sõnast Хвоя, mis tähendab mändi. Linn asub aga soode vahel ja männid seal ei kasva. Nii tõid selle nime endaga tõenäoliselt kaasa sinna ümber asunud inimesed, kes nimetasid oma uue asula vana koha järgi, mis asus tänapäeva Liscvini küla lähistel. Tänapäevase nimekuju on asula omandanud poola keele mõjul. Ametlikes dokumentides moondus nimi XVII sajandil, ent kohalikud elanikud kasutasid nimes v-tähte veel aastal 1912.
Elanikkond.
1939. aastal oli Chojniki elanike seas valgevenelasi 38,2%, juute 47,8%, venelasi 6,1%, poolakaid 4,5%, ukrainlasi aga 2,8%. Aastal 2009 oli Chojniki elanikest valgevenelasi 93,2%, juute 0,15%, venelasi 4,7%, ukrainlasi 1,21 poolakaid 0,15% aserbaidžaanlasi 0,11% ja armeenlasi 0,08%.
Ajalugu.
Asulat on esmamainitud 1504. aastal. Toona jäi see Kiievi vojevoodkonda ja Kiievi maakonda. 
XVII sajandil sai Chojnikist alev. Toona rajati selle juurde ka puust linnus, mis oli kasutusel XVIII sajandini. Seoses Poola jagamisega läks Chojniki aastal 1793 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Minski kubermangu Retšitsa maakonda.
Asula oli läbi aegade Polozowiczite, Liubeckite, Charlińskite, Abrahamowiczite, Brzozowskite, Šuiskite ja Prozoride valduses. 
1897. aastal elas alevis 1668 juuti. Toona asus seal kaks viinavabrikut, saekaater, rauasulatuspunkt, rööpavabrik, kolm sünagoogi ja postijaam. Aastal 1911 rajati Vasilevičyst Chojnikisse raudtee. Viimased omanikud olid Avraamovid.
1. jaanuaril 1919 võttis Valgevene NSV juhtkond vastu otsuse, et alev kuulub Valgevene koosseisu. Reaalselt läks Chojniki Valgevene NSV koosseisu aastal 1924, kus sellest sai samanimelise rajooni halduskeskus. Teise maailmasõja ajal okupeerisid Saksa väed linna 2.–13. juulini 1941, hiljem aga 25. augustist 1941 kuni 23 novembrini 1943. Linnaõigused sai Chojniki 10. novembril 1967.
Aastal 1919 liideti Chojnikiga Mališaŭ küla.
Horodło

Horodło on küla Poolas Lublini vojevoodkonnas Hrubieszówi maakonnas, Horodło valla halduskeskus. Horodło asub Bugi jõe vasakul kaldal Ukraina piiri ääres, Hrubieszówist umbes 14 km kirdes ja Lublinist ligikaudu 110 km idakagus.
Horodłot on esmamainitud 1287. aastal. 1413. aastal sõlmiti seal Poola Kuningriigi ja Leedu suurvürstiriigi vahel Horodło unioon. Horodło sai linnaõigused 1432. aastal, kuid kaotas need 1870. aastal.
Slanské kõrgustik

Slanské kõrgustik (slovaki "Slanské vrchy") on kõrgustik Slovakkia idaosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest ja ühtlasi on see ka osa Põhja-Ungari keskmäestikust. Selle regiooni kõrgeim tipp on Šimonka (1092 m).
Kõrgemad tipud on veel Čierna hora (1 072,7 m), Tri chotáre (1 025,2 m), Makovica (981,4 m), Krivý javor (977,0 m), Praporec (961,2 m), Lysá (956,3 m), Menší vrch (949,9 m), Nad Remetovou (929,6 m), Oblík (924,8 m) ja Mošník (911,1 m).
Asend.
Slanské kõrgustik piirneb järgmiste geograafiliste piirkondadega:
Kõrgustiku jaotus.
Kõrgustiku koosseisus eristatakse mitmeid alampiirkondi. Selle lõunaosas asub Milič. Selle kõrgeimaks punktiks on Veľký Milič (895 m). Piirkonna põhjapiiriks on Čierna nad Tisou ja Košice vaheline raudtee. Madalamad osad ulatuvad 190 meetrit üle merepinna.
Sellest põhjas asub Bogota, mille kõrgeimaks punktiks on samanimeline mägi (800 m). Piirkonna põhjapiiriks on Čierna nad Tisou ja Košice vaheline raudtee. Bogota aladele jääb Krčmárka looduskaitseala. Madalamad osad ulatuvad 200 meetrit üle merepinna.
Bogotast põhjas asub Mošník, mille kõrgeimaks punktiks on samanimeline mägi (911 m). Mošníku aladele jääb Bačkovi oru looduskaitseala. Madalamad osad ulatuvad 200 meetrit üle merepinna.
Mošníkust põhjas asub Makovica, mille kõrgeimaks punktiks on samanimeline mägi (981,4 m). Makovica aladele jäävad Rankoveci kaljude looduskaitseala ja Malé brdo looduskaitseala. Madalamad osad ulatuvad 200 meetrit üle merepinna.
Makovicast põhjas asub kõrgeim osa Šimonka, mille kõrgeimaks punktiks on samanimeline mägi ja kus asuvad kõik kõrgustiku tipud, mis on enam kui kilomeetri kõrgused. Madalamad osad ulatuvad 200 meetrit üle merepinna.
Geoloogia.
Mäestik on tekkinud neogeenis koos Karpaatidega, koosnedes vulkaanilistest kivimitest. Valdavad datsiit ja rüoliit, leidub ka kõrgekvaliteedilist andesiiti, mis on kasutusel ehituskivina. Lisaks leidub seal tuffi. Kõrgustiku põhjaosas leidub settekivimeid - liiva, savi, konglomeraate. Dubníki kaitsealal leidub opaale.
Kägukärblased

Kägukärblased ("Bombyliidae") on sugukond kahetiivalisi alamseltsist kärbselised.
Maailmas teateakse neid umbes 5000 liiki. 
Sugukonna üks liigirohkeid perekondi on kägukärbes ("Bombylius"), kuhu kuulub 286 liiki.
Jarczów

Jarczów on küla Poolas Lublini vojevoodkonnas Tomaszów Lubelski maakonnas, Jarczówi valla halduskeskus. Jarczów asub Ukraina piirist 10 km kaugusel, Tomaszów Lubelskist umbes 12 km idas ja Lublinist ligikaudu 117 km kagus.
Küla on esmamainitud 1487. aastal. Jarczów sai linnaõigused 1755. aastal. 1841. aastal hävis tulekahjus suur osa linnast. Jarczów kaotas linnaõigused 1869. aastal.
Kägukärbes

Kägukärbes ("Bombylius") on perekond kahetiivalisi sugukonnast kägukärblased.
Maailmas teateakse neid 286 liiki. 
Neil on karvane pontsakas keha ja pikk piigikujuline imikärss.
Nende vastsed elavad erakmesilaste pesades.
Eesti liigid.
Eestis elab kolm selle perekonna liiki
Liivamesilane

Liivamesilane ("Andrena") on perekond astlalisi sugukonnast liivamesilased ("Andrenidae").
See on üks suurimaid mesilaste perekondi – temasse kuulub maailmas üle 1300 liigi.
Jedlińsk

Jedlińsk on küla Poolas Masoovia vojevoodkonnas Radomi maakonnas, Jedliński valla halduskeskus. Jedlińsk asub Radomist ligi 13 km põhjas.
Jedlińsk sai linnaõigused 1530. aastal, kuid kaotas need 1869. aastal.
Kikół

Kikół on linn Poolas Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas Lipno maakonnas, Kikółi valla halduskeskus. Kikół asub Lipnost 8,5 km põhjaloodes ja Toruńist ligi 37 km idakagus.
Küla on esmamainitud 1236. aastal. Kikół sai linnaõigused 1745. aastal, kuid kaotas need 1867. aastal.
Kikół sai linnaõigused tagasi 1. jaanuaril 2024.
2020. aasta Vormel 2 hooaeg

 
2020. aasta Vormel 2 hooaeg oli Vormel 2 neljakümne viies hooaeg. Sõitjad ja meeskonnad võistlesid maailmameistritiitli nimel. Kõik osalejad sõitsid sama autoga, Dallara F2 2018.
Nyck de Vries oli sõitjate maailmameistritiitli kaitsja, DAMS oli konstruktorite maailmameistritiitli kaitsja.
Sõitjate arvestuses tuli maailmameistriks Mick Schumacher, konstruktorite arvestuses võitis Prema Racing.
Sõitjad ja meeskonnad.
Hooajal osales üksteist meeskonda, igas tiimis oli kaks sõitjat. Kuna tegu oli "spec-series" võistlusega, sõitsid kõik võistlejad identse Dallara F2 2018 šassiiga, autodes oli Mecachrome'i arendatud V6 turbo. Rehvid olid Pirellilt.
Kalender.
2020. aasta kalenderis oli algselt 12 etappi. Koroonapandeemia tagajärjel tühistati algselt toimuma pidanud Circuit Paul Ricardi etapp ning asendati etapiga Zandvoorti ringrajal. Bahreini ja Barcelona etapid lükati edasi. Zandvoorti, Monaco, ja Baku etappide toimumine tühistati täielikult eri riikide piirangute tõttu avalikele üritustele. Ärajäänud etappide asendamiseks toimub Red Bull Ringil, Silverstone's ja Bahreinis (kahel eri rajakonfiguratsioonil) kaks etappi. Kalendriga liitusid ka Mugello ja Sochi.
Iga etapi osana sõidetakse kaks sõitu: laupäevane põhisõit, mille distants on 170km (peab tegema kohustusliku boksipeatuse), ning pühapäevane sprindivõistlus, mille distants on 120km (ei pea tegema boksipeatust).
Tulemused.
Punktisüsteem.
Punkte antakse põhisõitudel esikümnele ja sprindivõistlusel esikaheksale. Kvalifikatsiooni võitjale antakse neli punkti, mõlema sõidu kiireima ringi seadjale antakse kaks punkti (eeldusel, et ta finišeerib esikümnes). Sprindivõistluse esistartijale lisapunkte ei anta, sest selle sõidu stardijärjestus põhineb põhivõistuluse finišijärjekorral (esikaheksa pööratakse ümber).
Sõitjate MM-sarja järjestus.
Märkmed:
Kołbiel

Kołbiel on küla Poolas Masoovia vojevoodkonnas Otwocki maakonnas, Kołbieli valla halduskeskus. Kołbiel asub Otwockist ligi 16 km idakagus ja Varssavi kesklinnast umbes 37 km kagus.
Küla on esmamainitud 15. sajandi algul. Kołbiel sai linnaõigused 1532. aastal, kuid kaotas need 1870. aastal.
Koroonapandeemia Ühendkuningriigis

Koroonapandeemia Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigis on osa 2019. aasta sügisel Hiinast Wuhanist alanud ja 2020. aasta märtsis pandeemiaks kasvanud kiiresti leviva SARS-CoV-2 koroonaviiruse põhjustatud ülemaailmsest koroonapandeemiast.
Esimesed kaks nakatunut tuvastati North Yorkshire'i krahvkonnas Yorkis 31. jaanuaril 2020.
2020. aasta 12. septembri seisuga oli riigis ametlikel andmetel nakatunud 365 174 inimest, kellest 41 623 jaoks oli haigestumine lõppenud surmaga.
31. oktoobril avaldatud andmete kohaselt ületas nakatunute arv 1 miljoni piiri (1 011 660), ametlikel andmetel oli selleks ajaks haiguse tõttu surnud 46 555 inimest. Haiguse tõttu surnute arv ületas poolesaja tuhande piiri 11. novembril.
Ühendkuningriigis alustati elanike vaktsineerimist koroonavaktsiiniga 8. detsembril. Esimesena vaktsineeriti Pfizer/BioNTechi vaktsiiniga järgmisel nädalal 91- aastaseks saav vanaproua. Kuu lõpuks on kavas vaktsineerida kuni 4 miljonit inimest.
30. detsembril 2020 anti Ühendkuningriigis esimese riigina maailmas kasutusluba teisele koroonavaktsiinile, AstraZeneca ja Oxfordi Ülikooli koostöös valminud koroonavastasele vaktsiinile; vaktsineerimist alustati esmaspäeval, 4. jaanuaril 2021.
26. jaanuaril 2021 avaldatud andmete kohaselt oli 15. jaanuari seisuga koroonahaiguse läbi surnute arv ületanud saja tuhande piiri.
2021. aasta veebruaris anti Ühendkuningriigis maailmas esimese riigina luba inimkatsete läbiviimiseks, mille käigus nakatatakse ligi sada 18–30-aastast tervet vabatahtlikku inimest koroonaviirusega ja jälgitakse seejärel juhitud keskkonnas viiruse toimet inimorganismile.
2021. aasta juuni esimene päev oli 2020. aasta märtsist alates esimene päev, kui Ühendkuningriigis ei teatatud ametlikult ühestki koroonasurmast.
Admiral (Venemaa)

Admiral (vene keeles "адмирал") oli aastatel 1695−1917 Venemaa tsaari- ja keisririigi sõjaväeline auaste mereväes. Sellest kõrgem oli kindraladmiral, madalam viitseadmiral. Kuna kindraladmiraliks said väga vähesed, oli admiral "de facto" kõrgeim aukraad. Maaväes oli kuni XVIII sajandi lõpuni sellele vastav auaste kindral "en chef", seejärel väeliigi täiskindral (jalaväekindral, ratsaväekindral, suurtükiväekindral ja insener-kindral). Teenistusastmete tabelis oli see II klassi auaste, millele tsiviilteenistuses vastas tõeline salanõunik.
Vidiškėse mõis

Vidiškėse mõis (leedu "Vidiškių dvaras") on endine mõis Leedus Ignalina rajoonis Vidiškėses.
Esimesed teated mõisa kohta pärinevad aastast 1782, mil sealne mõisnik N. Rogoża sai õiguse mõisa juurde kabeli püstitamiseks. 1807. aastal oli mõis Platerite valduses, toona ehitati sinna uus kabel. XIX sajandi keskel läks mõis Kaminskiste valdusse. Aastail 1912–1913 oli selle omanikuks Aristarh Pimenov, aastast 1915 aga tema õde Jelena Dorohhova. 1924. aastal sai mõisa omanikuks Jelena abikaasa Joahhim Dorohhov.
1940. aastal mõis natsionaliseeriti. See oli kasutusel telefonijaama, kultuurimaja ja kohaliku raamatukoguna. 
Mõisakompleksi säilinud osa on muinsuskaitse all. Põhjapoolse osa moodustab esinduspool, seal asuvad parter, peahoone, kontorihoone ja jääkelder. Majanduspool asub mõisakompleksi idaosas. 
Mõisa peahoone on nelinurkse plaaniga ühekorruseline hoone, keskosa on kahekorruseline. Keskosa fassaadi ehib nelja sambaga portikus, tagaküljel oli suur rõdu, mis hiljem ümberehituse käigus on asendatud väiksema rõduga. Ajalooliselt asusid sealsed ruumid anfilaadina, ent ka see ruumide paigutus on ümberehitustööde käigus rikutud. Hoone rajati XVIII sajandi teisel poolel.
Kontorihoone on nelinurkse põhiplaaniga ühekorruseline hoone, millele lisandub veel soklikorruse osa. Soklit toestavad maakividest kontraforsid. Ka kontorihoone ja jääkelder rajati XVIII sajandi teisel poolel. Majapidamispoolel on säilinud viinaladu ja saun, viimasele on hiljem lisatud veranda.
Varnysi järve ääres asub 5 hektari suurune park. See on kujundatud kolme terrassina. Ülemine terrass asub peahoone juures. Keskmisel terrassil asusid purskkaevud, osaliselt on säilinud sealsed alleed. Ka asus seal Leedu parkide seas unikaalne geoplastikavormidest mosaiik.
Varbola kihistu

Varbola kihistu (inglise "Varbola Formation") on siluri ladestu Juuru lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Ago Aaloe aastal 1958. Kihistu on nime saanud Varbola Jaanilinna järgi, kus asuvas kaevus kihistut esimest korda eritleti. 
Kihistiku stratotüüp on Varbola Jaanilinna kaev, kus paljanduvad ligi 6 meetri ulatuses erinevad lubjakivikihid. Lisastratotüüp on Juuru 335 puurauk, kus see on esindatud 2,85–15,2 meetril.
Kihistu sisaldab Koigi kihistikku. Sellel lasub Tamsalu kihistu. Varbola kihistut eristatakse Kesk-ja Lääne-Eestis ning saartel.
Kihistu on Pusku puuraugus 8,8, aga Käru puuraugus 24,6 meetri paksune. See koosneb mergli vahekihtidega sõlmjast lubjakivist.
Koigi kihistik

Koigi kihistik (inglise "Koigi Member") on siluri ladestu Juuru lademe Varbola kihistu kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Ralf Männil aastal 1962. Kihistik on nime saanud Koigi küla järgi. 
Kihistiku stratotüüp on Kamariku puurauk, kus selle kivimid paljandusid 16.30..18.10 meetril. Neostratotüüp on Vistla 2 puurauk, kus see on esindatud 10.30..11.30 meetril.
Kihistiku moodustavad Varbola kihistu alumises osas lasuvad afaniitsed lubjakivid, mille paksus on 0.1—3.5 meetrit.
Krasnosielc

Krasnosielc on küla Poolas Masoovia vojevoodkonnas Maków Mazowiecki maakonnas, Krasnosielci valla halduskeskus.
Krasnosielc asub Maków Mazowieckist ligi 19 km ja Varssavist umbes 90 km põhjas. Sellest voolab läbi Orzyci jõgi.
Küla on esmamainitud 1386. aastal. Krasnosielc sai linnaõigused 1824. aastal, kuid kaotas need 1869. aastal.
Tammiku kihistik

Tammiku kihistik (inglise "Tammiku Member") on siluri ajastu Juuru lademe Tamsalu kihistu alumine kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Ago Aaloe aastal 1958.
Kihistiku stratotüüp on nüüdseks hävinud Tammiku paemurd, selle neostratotüüp on aga Karinu karjäär. Kihistik on nime saanud Tammiku aleviku järgi.
Kihistik koosneb brahhiopoodi "Borealis borealis" karpe ja karbijäänuseid sisaldavast lubjakivist. Kihistik on kõige paksem Pandivere kõrgustikul (13.5 m).
Kryłów

Kryłów on küla Poolas Lublini vojevoodkonnas Hrubieszówi maakonnas Mircze vallas. Kryłów asub Bugi vasakul kaldal Ukraina piiri ääres.
Küla on esmamainitud 1430. aastal. Linnaõigused sai Kryłów 1532. aastal (teistel andmetel 1497. aastal). 17. sajandi teisel poolel ja 18. sajandi algul sai linn sõdades rängalt kannatada. Tsaarivõimud võtsid Kryłówilt linnaõigused ära 1869. aastal.
Õhne kihistu

Õhne kihistu (inglise keeles "Õhne Formation") on siluri ladestu Juuru lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Lilita-Ilga Gailite aastal 1967. Kihistu on nime saanud Õhne jõe järgi.
Kihistiku stratotüüp on Holdre puurauk, kus see esines 389.00..427.50 meetril; neostratotüüp on aga Puikule 42 puurauk, kus kihistu esineb 435.10..460.60 meetril.
Kihistu sisaldab järgmisi kihistikke:
Kihistu vastab Lõuna-Eestis Juuru lademele. Kihistu koosneb põhiliselt merglist, kildast ja kildataolisest lubjakivist, milles sisaldub vähe kivistisi.
Puikule kihistik

Puikule kihistik (inglise keeles "Puikule Member") on siluri ajastu Juuru lademe Õhne kihistu alumine kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Lilita-Ilga Gailite aastal 1987.
Kihistiku stratotüüp on Puikule puurauk, kus kihistiku kivimid esinevad 459.00..460.60 meetril. Kihistik on nime saanud Puikule küla järgi. Kihistikul lasub Rūja kihistik.
Kihistiku moodustab õhuke (maksimaalselt 2,7 meetrit) kiht merglit.
Rūja kihistik

Rūja kihistik (inglise keeles "Rūja Member") on siluri ajastu Juuru lademe Õhne kihistu keskmine kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Lilita-Ilga Gailite aastal 1967.
Kihistiku stratotüüp on Holdre puurauk, kus kihistiku kivimid esinesid 422.60..427.50 meetril. Selle neostratotüüp on Puikule 42 puurauk, kus kihistiku kivimid esinevad 452.50..459.00 meetril Kihistik on nime saanud Ruhja jõe lätikeelse nimekuju järgi. Kihistik lamab Puikule kihistikul ja sellel lasub Rozēni kihistik.
Kihistiku moodustab ligi 8 meetri paksune lubjakivi kiht. Sealsed kivimid on punakaspruunid.
Książ Wielki

Książ Wielki on linn Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Miechówi maakonnas, Książ Wielki valla halduskeskus. Książ Wielki asub Miechówist 12,5 km ja Krakówi kesklinnast umbes 45 km kirdes.
Küla on esmamainitud 1120. aastal. Książ Wielki sai linnaõigused 1385. aastal, kuid kaotas need 1869. aastal.
1. jaanuaril 2023 sai Książ Wielki linnaõigused tagasi.
Linna tähtsamad vaatamisväärsused on 1381. aastal valminud Püha Vaimu kirik, 14. sajandil rajatud Püha Adalberdi kirik ja 16. sajandi lõpul ehitatud renessanss-stiilis loss.
Ruuge-võiliblikas

Ruuge-võiliblikas ("Colias croceus") on põualibliklaste sugukonda võiliblika perekonda kuuluv liblikas.
Levila.
Ruuge-võiliblikas elab peamiselt Kesk- ja Lõuna-Euroopas, Põhja-Aafrikas, idas ulatub levila Kesk-Siberini. Põhja-Euroopas on ruuge-võiliblikas väga haruldane rändliblikas.
Ruuge-võiliblikas on Eestisse sisserändav liik. Alates 1872. aastast, mil Wilhelm Petersen püüdis Eestist (Kiidevast) esimese ruuge-võiliblika, leiti teda 21. sajandi algusaastateni vaid 10 korral. 2013. aastal vaadeldi kolmes kohas Kagu-Eestis üle 20 isendi.
Kirjeldus.
Liblika tiibade siruulatus on 42–48 mm. Tiivad on ülaltpoolt oranžkollakad, servad laialt mustad. Emastel on musta serva peal heledamaid laike.
Igal tiival on täpp, esitiibadel must, tagatiibadel erkoranž.
Tiibade alakülg on kollane. Eestiival on mõned mustad, tagatiival punased täpid. Tagatiiva kesktähn on hõbedane.
Kurzelów

Kurzelów on küla Poolas Święty Krzyżi vojevoodkonnas Włoszczowa maakonnas Włoszczowa vallas. Kurzelów asub Włoszczowast umbes 6,5 km loodes.
Kurzelów sai linnaõigused 1285. aastal, kuid kaotas need 1869. aastal.
Liisa Kaljula

Liisa Kaljula (sündinud 2. oktoobril 1982) on eesti kunstikriitik, kuraator ja kunstiajaloolane.
Kaljula õppis 1989–2001 Haapsalu Gümnaasiumis (lõpetas "cum laude"), 2001–2007 Tartu Ülikoolis kunstiajalugu (lõpetas "cum laude"), 2004–2005 Praha Karli Ülikoolis kunstiajalugu, 2009–2012 Tallinna Ülikoolis kultuuriteooriat (MA) ning alustas 2012. aastal samas doktorantuuri kultuuriuuringute alal.
2005–2008 töötas ta Tartu Kunstimuuseumis muuseumipedagoogina, 2008–2014 Eesti Kunstimuuseumis maalikogu assistendina, 2014–2016 maalikogu hoidjana ja 2016. aastast maalikogu juhatajana, 2012–2016 ühtlasi Eesti Kunstiakadeemias lektorina. Ta on kureerinud näitusi Narva kunstiresidentuuris, Kumu kunstimuuseumis, Evald Okase Muuseumis, Eesti Kaasaegse Kunsti Muuseumis ja Tartu Kunstimuuseumis.
Kirjutisi.
Ta on avaldanud kunstikriitikat ja publitsistikat.
Rozēni kihistik

Rozēni kihistik (inglise keeles "Rozēni Member") on siluri ajastu Juuru lademe Õhne kihistu kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Rita Ulste aastal 1976.
Kihistiku stratotüüp on Holdre puurauk, kus kihistiku kivimid esinesid 389.00..422.60 meetril. Selle neostratotüüp on Puikule 42 puurauk, kus kihistiku kivimid esinevad 435.10..452.50 meetril. Kihistik on nime saanud Rozēni küla järgi. Rozēni kihistik lamab Rūja kihistikul. Kihistiku moodustavad suure lubjasisaldusega kirjuvärvilised kivimid (lubjakivi, mergel, domeriit).
Stūri kihistik

Stūri kihistik (inglise keeles "Stūri Member") on siluri ajastu Juuru lademe Stačiūnai kihistu kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Lilita-Ilga Gailite aastal 1967.
Kihistiku stratotüüp on Stūri 8 puurauk, kus kihistiku kivimid esinevad 459.0..460.6 meetril. Neostratotüüp on Remte 3 puurauk, kus kihistiku kivimid esinevad 945.00..960.00 meetril. Kihistik on nime saanud Stūri küla järgi. Kihistikku eristatakse Läti aladel.
Rovėja kihistik

Rovėja kihistik on siluri ajastu Juuru lademe Stačiūnai kihistu kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Juozas Paškevičius aastal 1993.
Kihistiku stratotüüp on Stačiūnai-8 puurauk, kus kihistiku kivimid esinevad 1289,5–1291,4 meetril. Kihistikku moodustab mergel, mis on kuni 1,9 meetri paksune. Kihistik on nime saanud Rovėja jõe järgi. Kihistikku eristatakse Leedu keskosas.
Rovėja

Rovėja on jõgi Leedus, Apaščia parempoolne lisajõgi. Jõgi voolab Leedu põhjaosas. Jõe pikkus on 35 km ja valgla on 216 km².
Rovėja algab Biržai rajoonist Papilysist ligi viis kilomeetrit kagus. See voolab mööda Papilysist ja Parovėjast ning suubub Mikalava küla lähistel Apaščiasse. Kubiliai küla lähistel asub jõel pais.
Jõe järgi on nime saanud Juuru lademe Rovėja kihistik.
Jõe põhjas paljandub dolomiit, millest see uhab välja punakat savi. Aastasest vooluhulgast langeb 47 % kevadele, suvele jääb 10 % ja talvele 19 %.
Jõe nimi tuleneb sõnast "rova", mis tähendab jõesetteid, savi.
Tiit Kiik

Tiit Kiik (sündinud 14. septembril 1950 Kuressaares) on eesti organist ja orelihooldaja.
Ta lõpetas Tallinna Konservatooriumi oreliklassis 1976. aastal professor Hugo Lepnurme käe all.
Tiit Kiik on palju esinenud Tallinna kirikutes ja Saaremaal, ent mänginud solisti või ansamblistina ka mujal Euroopas ja Ameerikas.
Ta esitab eelkõige vanamuusikat, J. S. Bachi loomingut ja eesti heliloojate teoseid, kuid tema mängukava hõlmab peaaegu kogu orelimuusika ajalugu. Ta on paljude teoste esmaesitaja Eestis.
Alates 1984. aastast on ta koos Andres Uiboga Niguliste muuseumi organist ja orelite hooldaja. Ta esineb laupäeviti ja pühapäeviti Niguliste orelipooltunnis.
1985–2017 töötas Tiit Kiik orelihooldajana Estonia kontserdisaalis. Eesti Kongressi esimesel istungil 11. märtsil 1990 saatis ta Estonia Kontserdisaali orelil Eesti Vabariigi hümni laulmist.
Orelimeistrina on ta aidanud häälestada ja intoneerida paljusid Eesti linna- ja maakirikute oreleid.
Salvestised.
Tiit Kiige kontserdid on salvestatud kahel CD-plaadil:
Tema esinemiste salvestisi leidub ka Eesti Rahvusringhäälingu fondis, sealhulgas koos Kalle Kauksi (metsasarv) ja Aavo Otsaga (trompet), kes andis välja ka ühise kasseti (1989). Lisaks on ta mänginud Anne Kilstofte autoriplaadil (2005) ning ühistel plaatidel nagu “Orel korda!” (1995, Toomkiriku orelifondi toeks).
Isiklikku.
Tema abikaasa on kunstiteadlane Helena Risthein, neil on kolm poega, keskmine poeg on poliitik Tanel Kiik.
Stačiūnai kihistu

Stačiūnai kihistu on siluri ladestu Juuru lademe kihistu. 
Kihistut hakkas esimesena eristama Petras Lapinskas aastal 1967. Kihistu on saanud nime Stačiūnai küla järgi. Kihistu stratotüüp on Stačiūnai-8 puurauk, kus kihistu kivimid esinevad 1256,6–1291,4 meetril. Kihistu neostratotüüp on Likėnai-396 puurauk, kus kihistu kivimid esinevad 1256,6–1291,4 meetril. Leedus eristatakse Tverečiuse kihistut maa kesk- ja lääneosas. Leedu kseskosas eristatakse selles Rovėja kihistikku. Kihistu esineb ka Lätis, kus selles eristatakse Stūri kihistikku. 
Kihistu koosneb ligi 33 meetri paksusest lubjakivi lasundist.
Stačiūnai

Stačiūnai on küla Leedus Pakruojise rajoonis Lygumai vallas. Küla asub Obelė jõe kaldal.
Külas on põhikool, postkontor ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on aastal 181 valminud katoliku kirik ja selle kellatorn, sealne tuulik ning kalmistu kabel.
Küla järgi on nimetatud Juuru lademe Stačiūnai kihistu.
Ajalugu.
Küla on esmamainitud XVII sajandi teisel poolel. Aastal 1668 rajas mõisnik Stačiunevičius sinna esimese katoliku kiriku. Tema järgi on asula ka nime saanud. Aastal 1911 muudeti sealne kirik Lygumai kihelkonna abikirikuks.
Aastal 1916 asusid sakslased läbi küla Jelgavasse viivat raudteed rajama, sealjuures kaevati lahti sealsed muinaskalmed, millest vanimad pärinesid III sajandist ja andsid tunnistust sellest, et küla eksisteeris juba toona.
Aastal 1936 taastati sealne kihelkond. Nõukogude perioodil oli küla kohaliku kolhoosi halduskeskus.
Aastal 2001 oli külas 501 elanikku.
Kirju-aasasilmik

Kirju-aasasilmik ("Coenonympha arcania") on silmiklaste sugukonda kuuluv liblikas.
Eestis on ta oma levila põhjapiiril, esineb Eesti kaguosas juba aastakümneid, viimastel aastatel on leitud ka Põhja-Eestist. Teda võib kohata juuni algusest juuli lõpuni metsalagendikel, teeservades ja raiesmikel.
Röövik toitub erinevatel kõrrelistel, sageli longus helmikal. Röövik on roheline, valgete pikitriipudega ja kuni 20 mm pikk.
Hilliste kihistu

Hilliste kihistu (inglise "Hilliste Formation") on siluri ladestu Raikküla lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Ago Aaloe aastal 1958. Kihistu on nime saanud Hilliste küla järgi, kus asuvas paemurrus kihistut esimest korda eritleti. 
Kihistu stratotüüp on Hilliste paemurd, kus erinevad lubjakivikihid paljanduvad põhjaseinas ligi 4 meetri ulatuses, esinduslik on ka kivimurru lõunakülg.
Kihistu kivimeid leidub Hiiumaal ja kohati ka Lääne- ning Kesk-Eestis. Hiiumaal on see kohati 20 meetri paksune. Mandri-Eestis esineb see Haapsalu ja Rohuküla ning Rapla ja Käru vahelistes vööndites. 
Kihistu on tekkinud madalas vees ja koosneb meriliiliate jäänuseid sisaldavast lubjakivist, esinedes kohati ka biohermsete riffidena, kus leidub korallide jäänuseid. Kuigi seda loetakse Raikküla lademe kihistuks, jääb selle alumine osa siiski Juuru lademesse. Lademete vaheline piir on selle kihistu esinemisalal biohermides raskesti määratav.
Raikküla kihistu

Raikküla kihistu (inglise "Raikküla Formation") on siluri ladestu Raikküla lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Friedrich Scmidt aastal 1881. Kihistu on nime saanud Raikküla küla järgi. 
Kihistu täielik stratotüüp on Raikküla H-138 puurauk, kus kihistu kivimid esinevad 0.50..35.00 meetril. Algne stratotüüp on Pakamägi Raikkülas.
Kihistu kivimeid leidub Hiiumaal ja kohati ka Lääne- ning Kesk-Eestis. Hiiumaal on see kohati 20 meetri paksune. Mandri-Eestis esineb see Haapsalu ja Rohuküla ning Rapla ja Käru vahelistes vööndites. 
Kihistu on tekkinud madalas vees ja palju biogeenset materjali sisaldavast lubjakivist, mis avamusalal on alumises osas dolomiidistunud. Kihistu esineb Lääne-, Järva- ja Raplamaal. Kihistu ülemine osa on märkimisväärselt kulutatud. Raikküla kihistu moodustanud setted on kujunenud kahe merevee alanemise faasi mõjul. Kiideva puuraugus on selle paksus 30 meetrit, aga Käru puuraugus 56 meetrit.
Yoshihide Suga

Yoshihide Suga (jaapani keeles 菅 義偉 "Suga Yoshihide"; sündinud 6. detsembril 1948) on Jaapani poliitik, alates 14. septembrist 2020 kuni 29. septembrini 2021 Liberaaldemokraatliku Partei esimees ning alates 16. septembrist 2020 kuni 4. oktoobrini 2021 Jaapani 99. valitsuse peaminister. 
Alates 14. septembrist 2020 oli ta ühtlasi kaks päeva Jaapani peaministri kohusetäitja.
Remte kihistu

Remte kihistu (inglise "Remte Formation") on siluri ajastu Raikküla lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Lilita-Ilga Gailite aastal 1967.
Kihistu stratotüüp on Remte 3 puurauk, kus kihistu kivimid esinevad 945.00..954.00 meetril. Remte küla järgi on kihistu ka nime saanud. Kihistu moodustavad suure savisisaldusega rohekashallid kildad.
Remte

Remte on küla ("vidējciems") Lätis Salduse piirkonnas, Remte valla halduskeskus. 
Remte asub merepinnast 115 meetri kõrgusel 75,5 ha suuruse Remte järve kaldal ning jääb piirkonna keskusest Brocēništ 13 ja Riiast 107 kilomeetri kaugusele. Külas on kultuurimaja, raamatukogu, kirik, postkontor ja põhikool. Seal tegutseb sotsiaalhoolekande keskus Atpūtas.
Küla on kujunenud endise Remte mõisa ("Remten") hoonetekompleksi juurde. Mõisa häärber Remte loss on säilinud. Nõukogude perioodil oli küla kohaliku sovhoosi keskasulaks. Aastail 2001–2021 kuulus küla Brocēni piirkonda.
Küla järgi on nimetatud siluriaegne Remte kihistu. Sealne puurauk on ka selle kihistu stratotüüp. Lisaks on see puurauk Dobele kihistu neostratotüüp ja Stūri kihistiku neostratotüüp.
Stūri

Stūri (vanasti ka "Stūrmuiža" ja "Stūru muiža") on küla ("mazciems") Lätis Salduse piirkonnas Blīdene vallas.
Küla on kujunenud endise Stūri mõisa ("Stuhrhof") hoonetekompleksi juurde. Asula järgi on nime saanud siluri Juuru lademe Stūri kihistik. Sealne puurauk on ka selle kihistu stratotüüp.
Nurmekunna kihistu

Nurmekonna kihistu (inglise "Nurmekond Formation") on siluri ladestu Raikküla lademe kihistu. Kihistule on nime andnud eestlaste muinasmaakond Nurmekund. Kihistu täielik stratotüüp on Põltsamaa H-163 puurauk, kus kihistu kivimid esinevad 1.60..70.20 meetril. 
Kihistu liigendub ülevalt alla järgmiselt:
Kihistu kivimeid leidub Raikküla kihistu esinemisalast lõunas ja idas. Selle moodustavad viis settimistsüklit, mille keskosas on afaniitsed lubjakivid, mis vahelduvad biogeense lubjakiviga ja laguunides tekkinud dolomiidiga. Murika puuraugus on selle paksus 16 meetrit, sellal kui Võhma puuraugus on kihistu paksus üle 73 meetri.
Kihistu ülemised kihid on Eesti lääneosas tugevasti kulutatud, nii et Saaremaal esinevad vaid alumised kihid, neistki Vändra kihid vaid osaliselt.
Mõhküla kihid

Mõhküla kihid (inglise "Mõhküla Beds") on siluri ajastu Raikküla lademe Nurmekunna kihistu ülemine kihistik. Neid hakkas esimesena eristama Erika Jürgenson aastal 1966.
Kihtide all lamavad Imavere kihid. Saarde kihistus vastab neile kihtidele Lemme kihistiku ülemine osa ja Staicele kihistik.
Kihtide stratotüüp on nüüdseks kinni kasvanud Mõhkülas asunud paemurd, kus veel aastal 1981 paljandus 80 cm ulatuses purdset dolomiiti, mis kuulus aga pigem Rumba kihistusse. Selle neostratotüüp on Põltsamaa H-160 puurauk, kus kihid esinevad 12.60..19.80 meetril.
Rõstla karjääris moodustavad selle kihilise või laigulise roosa või kollaka tekstuuriga lubjakivid. Kihid on enamasti tugevasti dolomiidistunud; sealne dolokivi on peenekristalliline ja lainjas. Kihtide ülemise piiri moodustab katkestusjoon, mille iseloom vihjab sellele, et Mõhküla kihid on Staicele kihistikust tugevamini kulutatud.
Imavere kihid

Imavere kihid (inglise "Imavere Beds") on siluri ajastu Raikküla lademe Nurmekunna kihistu kihistik. Neid hakkasid esimesena eristama Rein Einasto ja Helle Perens aastal 1985.
Kihtide all lamavad Jõgeva kihid, neil lasuvad aga Mõhküla kihid. Saarde kihistus vastab neile kihtidele Lemme kihistiku alumine osa.
Kihtide stratotüüp on Põltsamaa H-160 puurauk, kus kihid esinevad 12.60..19.80 meetril. Kihid on nime saanud Imavere asulalt.
Rõstla karjääris moodustavad selle hallid ja tumehallid, kohati roosaka või beežika varjundiga lubjakivid. Kalana karjääris lasub nende all veel rohekashall savika lubjakivi kiht, mille esineb läätsedena detriiti. Alumise piiri moodustab seal suure püriidisisaldusega katkestuspind. Kihtide kivimid on valdavalt lainjad või sõlmjad, tugevasti dolomiidistunud. Kohati on ülemiseks kihiks dolomiidistunud kilda punakas kiht, mille ülemises osas olevad praod võivad olla märgid seda moodustanud muda kuivamisest ja seega väga madalast veetasemest.
Jõgeva kihid

Jõgeva kihid (inglise "Jõgeva Beds") on siluri ajastu Raikküla lademe Nurmekunna kihistu kihistik. Neid hakkasid esimesena eristama Rein Einasto ja Helle Perens aastal 1985.
Kihtide all lamavad Vändra kihid, neil lasuvad aga Imavere kihid. Saarde kihistus vastavad neile kihtidele Kolka kihistiku ülemine osa ja Ikla kihistik.
Kihtide stratotüüp on Põltsamaa H-160 puurauk, kus kihid esinevad 19.6- 37.4 meetril. Kihid on nime saanud Jõgeva linna järgi.
Kalana karjääris moodustab alumise kihi kollane lubjakivi, milles esineb vahekihtidena purdlubjakivi. Selle peal on helehall purdlubjakivi vahekihtidega lubjakivi, mis sisaldab veidi detriiti. Üldiselt moodustab kihtide alumise osa kiht merglit, millel lasub paks lubjakivi või dolomiidi kiht. Jõgeva kihtide alumises osas asub ka piir Rhuddani lademe ja Aeroni lademe vahel. Kihtide ülemine osa koosneb valdavalt lainjast või sõlmjast dolomiidistunud kivimist või dolomiidistuvast helepruunist merglist. Kihtide ülemises osas on ka tormitekkelisi tsoone ja püriiti sisaldavaid katkestuspindu, mis on sagedasemad kihtide põhjapoolsemas osas ja annavad märku madalamast merevee tasemest.
Vändra kihid

Vändra kihid (inglise "Vändra Beds") on siluri ajastu Raikküla lademe Nurmekunna kihistu kihistik. Neid hakkasid esimesena eristama Rein Einasto ja Helle Perens aastal 1985.
Kihtide all lamavad Järva-Jaani kihid, neil lasuvad aga Jõgeva kihid. Saarde kihistus vastab neile kihtidele Kolka kihistiku alumine osa.
Kihtide stratotüüp on Põltsamaa H-160 puurauk, kus kihid esinevad 37.40..43.50 meetril. Kihid on nime saanud Vändra asula järgi.
Vändra kihte moodustavad lubjakivi ja mergel. Saaremaal esinevad Vändra kihid vaid osaliselt, nende ülemine osa on seal tugevasti kulutatud. Kohati esindab neid kihte ka hele- või tumehall teraline dolomiit. Kihid on tekkinud mandrilava rannast kaugemale jäävas tsoonis; dolomiidistunud osas pole setete algne struktuur aga enam tuvastatav.
Järva-Jaani kihid

Järva-Jaani kihid (inglise "Järva-Jaani Beds") on siluri ajastu Raikküla lademe Nurmekunna kihistu alumised kihid. Neid hakkas esimesena eristama Elsa Amalie Rosenstein 1940. aastal.
Kihtidel lasuvad Vändra kihid. Saarde kihistus vastavad neile kihtidele Heinaste kihistik ja Slītere kihistik.
Kihtide stratotüüp on Järva-Jaani paemurd. Selle neostratotüüp on Põltsamaa H-160 puurauk, kus kihid esinevad 43,50–70,20 meetril. Kihid on nime saanud Järva-Jaani asulalt.
Järva-Jaani kihte moodustavad lubjakivi ja mergel. Erinevalt ülejäänud Nurmekunna kihistikust on need kihid esindatud ka Saaremaal. Järva-Jaani ümbruskonnas koosnevad need vöödilisest lubjakivist, kus hallide vahekihtidena esineb lubjarikas mergel, sellal kui sealne lubjakivi on helehall ja savikas. Kihtides puuduvad peaaegu täielikult bentilist faunat esindavad fossiilid, sellal kui sealsed merglikihid sisaldavad mõningate organismide jäänuseid sisaldavat detriiti. Kihtide ülemisel piiril esineb selge katkestuspind, mis lõuna pool eristab Slītere kihistikku ja Kolka kihistikku. Järva-Jaani kihtide alumise osa moodustavad mitteametlikud Pusku kihid.
Amalthea

Amalthea on Jupiteri kaaslane.
See on planeedile läheduselt kolmas kaaslane. Amalthea on värvuselt punane ning selle põhjuseks võib olla Iolt pärit väävel. Amalthea on ebaregulaarse kujuga ning selle pind on kaetud kraatritega. Amalthea on Jupiteri gravitatsiooni mõjul gravitatsiooniliselt lukustunud ning planeedi poole pööratud alati ühe ja sama küljega.
Amalthea avastas 9. septembril 1892 Ameerika Ühendriikide astronoom Edward Emerson Barnard ning see oli viies avastatud Jupiteri kaaslane. Amalthea oli viimane visuaalse vaatluse abil avastatud Jupiteri kaaslane.
Kosmoseaparaatidest on Amalthead pildistanud Voyager 1 ja 2 ning Galileo.
Saarde kihistu

Saarde kihistu (inglise "Saarde Formation") on siluri ladestu Raikküla lademe kihistu. Kihistule on nime andnud Saarde kihelkond. Kihistu täielik stratotüüp on Ikla puurauk, kus kihistu kivimid esinevad 322.30..494.00 meetril. Kihistut hakkasid esimesena eristama Ago Aaloe jt. aastal 1976. 
Kihistu liigendub ülevalt alla järgmiselt:
Võrreldes ülejäänud lademega on selle kihistu kivimid savikamad. Sealne kollakashall lubjakivi on afaniitne või muguljas, leidub ka rohekashalli merglit.
Kihistu kivimeid leidub Eestis maa edelaosas. Kihistu on kõige paksem Ikla puuraugus (176,3 m).
Lilaste järv

Lilaste järv (ka Līlaste järv, läti keeles "Lilastes ezers") on järv Lätis Ādaži piirkonnas.
Järv asub merepinnast 0,5 meetri kõrgusel. Sealt on leitud 11 liiki kalu. Järve idakaldalt läheb läbi maantee A1.
Tegemist on koos Dūņezersiga Balti jääpaisjärvest eraldunud laguunjärvega. Järve põhjas on 8 meetri paksune sapropeeli kiht.
Siuru (mütoloogia)

Siuru on muinasjutuline lind eesti vanemates rahvalauludes. Siurulinnu järgi sai nime kirjandusrühmitus Siuru, seda sõna on seostatud soomekeelse sõnaga "kiuru", mis tähendab lõokest. Siuru esineb ka eeposes "Kalevipoeg".
Kalevipoeg.
Siuru-lind on müütiline lind rahvuseeposes "Kalevipoeg".
Teda on mainitud eepose XIX loos (Sarvik-taadi aheldamine. Õnne-aeg. Pidu ja tarkuseraamat. Sõjateated.), kus Kalevipoeg istub sõpradega peolauas ning laulik laseb laulu lendamaie:
Siuru-lindu, Taara tütar,
Siidinarmal sulgedega,
Sündis isa sundimata,
Kasvas ema haudumata,
Vanaisa valmisteli
Tütterelle tuuletiivad
Miska lapsi liugenekse,
Kaugele kandenekse.
Siuru-lind liugles üle kolme ilma ning lendas Kõue teedel ja vikerkaare vihmateedel. Koju jõudes rääkis ta taadile, et oli kohanud mitmes ilmas kenasid neide kasvamas, kes palju naljatasid, aga ka kurvastasid, sest elasid aina üksi, kosilasteta.
Mis ma kuulsin, kulla taati,
Küsiteldi kõigis kohtes,
Kas ei taadil tähtepoega,
Tähtipoega ehk ka teista,
Kes läheks neidu päästemaie.
Yaakov Litzman

Yaakov Litzman (heebrea keeles יעקב ליצמן; sündinud 2. septembril 1948 Saksamaal) on Iisraeli poliitik, ta kuulub erakonda Agudat Israel. Ta oli aastatel 2015–2017 ja 2019–2020 Iisraeli Tervishoiuminister. Seejärel oli ta kuni 13. septembrini 2020 Iisraeli elamuehitusminister.
Ta sündis aastal 1948 poola päritolu juutide, kes olid üle elanud holokausti, pojana Saksamaal põgenikelaagris. Kui ta oli kaheaastane, asusid ta vanemad ümber Ameerika Ühendriikidesse, kus ta kasvas üles Brooklynis Borough Parki kvartalis. 17-aastaselt jätkas ta oma õpinguid (toora alal) Iisraelis.
Tema esimene töökoht oli hassiitliku (tütarlaste)kooli Beis Yaakovi direktoriks Jeruusalemmas.
Aastal 1999 loobus ta Ameerika Ühendriikide kodakondsusest ning ta sai Iisraeli kodanikuks. Samast aastast on ta Knesseti liige.
Ta oli aastatel 2015–2017 ja 2019–2020 Iisraeli Tervishoiuminister. Seejärel oli ta kuni 13. septembrini 2020 Iisraeli elamuehitusminister. Ta astus 13. septembril 2020 protestiks Koroonapandeemia piirangute tõttu valitsusest tagasi.
Isiklikku.
Ta on abielus ja tal on viis last.