tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Leo Meyer

Karl Heinrich Leo Meyer, tuntud ka lihtsalt kui Leo Meyer, (3. juuli 1830 Bledeln, Saksamaa – 6. juuni 1910 Göttingen, oli saksa keeleteadlane, kes töötas pikka aega Tartus ja oli aastatel 1869–1899 Õpetatud Eesti Seltsi president.
Ta avaldas 1876. aastal Liivimaa vanema riimkroonika väljaande, mida peetakse teaduslikult parimaks ja mis on aluseks ka kroonika eestikeelsele tõlkele.
Elukäik.
Ta oli vaimuliku poeg. Leo Meyer õppis Göttingeni ülikoolis 1849–1856, kus töötas eradotsendina kuni 1862 ja professorina 1862–1865, tudeeris veel Berliini ülikoolis. Ta töötas Tartu ülikoolis saksa keele ja võrdleva keeleteaduse professorina 1865–1898, seejärel pöördus tagasi Göttingeni, kus pidas professoriametit surmani. 
Nikolai Anderson oli tema õpilane.
1902. aastal nimetati ta Tartu Ülikooli auliikmeks.
Ottomar Johann Friedrich Meykow

Ottomar Johann Friedrich Meykow (19. jaanuar (vkj. 7. jaanuar) 1823 Tartu – 17. veebruar (vkj. 5. veebruar) 1894 Tartu) oli baltisaksa õigusteadlane.
Ottomar Meykow oli linnakodaniku poeg. Ta õppis Tartu ülikooli õigusteaduskonnas 1842–1846, 1847. aastal kaitses magistritöö teemal "De duplae stipulationis computatione" ja 1850. aastal doktoriväitekirja teemal "Die Diction der römischen Brautgabe".
8. septembril 1847 asus Meykow tööle Venemaa kohtuministeeriumis, 11. detsembril 1851 senati 4. osakonnas, mille sekretäri kohalt nimetati ta 22. mail 1855 Kaasani ülikooli erakorraliseks professoriks Rooma õiguse alal.
13. augustil 1858 asus Meykow tööle Tartu ülikoolis Rooma ja germaani õiguse, üldkohtumenetluse ning üldise praktilise õigusteaduse kateedrisse korralise professori ametikohale. Aastatel 1872–1876 oli ta õigusteaduskonna dekaan ja 1876–1881 Tartu ülikooli rektor. 1885. aasta suvel astus ta ametist tagasi, aga 1887. aastal hakkas Tartu ülikoolis taas tööle ja aastatel 1890–1892 oli uuesti rektor. Seejärel astus ta protestiks venestamise vastu ametist teist korda tagasi.
Carl Ferdinand Mickwitz

Carl Ferdinand Mickwitz (13. september 1811 Lihula – 2. juuni 1880 Tartu) oli eesti keele lektor Tartu Ülikoolis 1851–1874.
Haridus ja elukäik.
Mickwitz õppis aastatel 1828–1833 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Töötas seejärel aastatel 1833–1849 koduõpetajana Kabalas ja Tartus. Aastatel 1849–1852 töötas Tartus loodusteaduste õpetajana. Aastatel 1852–1880 töötas ta Tartus gümnaasiumide inspektorina ja oli aastatel 1851–1874 Tartu Ülikooli eesti keele lektor.
Tsensor.
Eesti kultuuriloos sai Mickwitz kurikuulsaks eestikeelsete raamatute tsensorina, sest tema oli vastutav isik, kes lükkas Friedrich Reinhold Kreutzwaldi Kalevipoja esimese versiooni 1854. aastal tagasi. Kreutzwald ise oli maruvihane ning kirjutas Õpetatud Eesti Seltsi sekretär Emil Sachssendahlile muuhulgas järgmist: “Härra Mickwitzi rumalus läheb üle igasuguse piiri ja seda võib tölpluse musterprooviks pidada. (…) Noh, selles olen ma päris kindel, et iga aus eesti "karjakrants" peab enda kohta alandavaks jalatõstmisega kaasaskäivat eksperimenti ühe Karl Mickwitzi vastu ette võtta. Tema võib küll järgmisel ja kõigil tulevastelgi semestritel oma kuulajatele selles tükis seletusi anda, mis temasugune lambapea tähendab, kuid üht "Kalevipoega" ei pea see lojus eluilmaski seletamiseks näpu vahele saama.”
Tegelikult oli Mickwitz ainult tsensori abi, õige tsensor oli Alexander de la Croix, kes aga ei osanud eesti keelt. Mis teeb loo veel traagilisemaks on asjaolu, et Mickwitzi eelkäija eesti keele lektori ametis Tartu Ülikoolis ei olnud keegi muu kui Kalevipoja „isa“ – Friedrich Robert Faehlmann.
Isiklikku.
Tema isa Christoph Friedrich Mickwitz oli Lihula ja Kirbla koguduse õpetaja, vanaisa Christoph Friedrich Mickwitz oli Koeru koguduse õpetaja, tema vanavanaisa Christoph Friedrich Mickwitz oli Tallinna Toomkoguduse õpetaja.
Carl Ferdinand Mickwitzi poeg Christoph Friedrich Carl Mickwitz oli baltisaksa päritolu Eesti luuletaja, pedagoog, ajakirjanik (ajalehe Revaler Zeitung toimetaja, peatoimetaja ja väljaandja ning ajalehe Revaler Bote asutaja ja toimetaja) ja poliitik (1882. aastast Tallinna linnavolikogu liige ja 1905. aastast Balti Konstitutsioonilise Partei esimees).
Georgi Mihhailovski

Georgi Pavlovitš Mihhailovski (vene Георгий Павлович Михайловский; 10. mai Singurõ, Žitomiri maakond, Volõõnia kubermang, Venemaa – 31. detsember 1912 Tartu) oli vene geoloog, Tartu Ülikooli geoloogia professor 1905–1912.
Mihhailovski oli mõisaomaniku poeg. Ta sündis oma isa mõisas kuue kilomeetri kaugusel Žitomirist. Ta lõpetas 1890 Odessa 2. gümnaasiumi ja õppis kuni 1904. aastani Keiserlikus Novorossiiski ülikoolis, mida tänapäeval nimetatakse Odessa ülikooliks.
Algul töötas ta Varssavi ülikoolis assistendina, seejärel oli kolm aastat sealse mineraloogiakabineti hoidja Tartu ülikooliski õppinud professor Aleksandr Lagorio alluvuses.
1898 sõitis ta Peterburi, kus töötas Geoloogiakomitees algul kaastöölise ja hiljem abilisena. Ühtlasi töötas ta Venemaa siseministeeriumi kantseleis sekretärina. Geoloogiakomitees huvitus ta põhiliselt paleontoloogiast, uuris Lõuna-Venemaa lademeid Aleksander Michalski ja Nikolai Sokolovi käe all. 1904 sai ta magistrikraadi.
1905 valiti ta Tartu ülikooli erakorraliseks professoriks ja 1912 korraliseks professoriks.
Tema algatusel korraldati esimene suurem üliõpilaste välipraktika: geoloogilis-botaaniline õppeekskursioon Tallinna ja Narva ümbrusse.
Ta oli Tartu Ülikooli loodusteaduste maja (Vanemuise 46) ehituse initsiaator ning tegi ka loodusteadlastele vajaliku ruumiplaneeringu eskiisi.
1906 osales ta Mexicos 10. rahvusvahelisel geoloogiakongressil, kus 34 riigist oli 312 delegaati. Selle reisi ajal külastas ta veel USA-d, Kuubat ja mitut Euroopa riiki, Itaalias käis ka Vesuuvi vulkaani vaatamas.
Mihhailovski kirjutas luuletusi, kuid mitte avaldamiseks; tema 1905. aasta revolutsiooni sündmustest ajendatud luuletused ei oleks mingil juhul tsensuuri läbinud.
Viimastel eluaastatel põdes ta kroonilist neerupõletikku. Ta ei jõudnud lõpetada oma ajaloolise geoloogia õpikut.
Sergei Mihnov

Sergei Dmitrijevitš Mihnov (vene Сергей Дмитриевич Михнов; 8. oktoober 1860 Kiiev – 3. august 1924 Voronež) oli arstiteadlane.
Ametniku poeg, aadlik. Õppis Peterburi Ülikoolis ja Sõjalis-Meditsiinilises Akadeemias, kus ka töötas. Oli Tartu Ülikoolis sünnitusabi ja naistehaiguste professor 1903–1918, seejärel kolis Voroneži.
Aleksandr Miklaševski

Aleksandr Nikolajevitš Miklaševski (vene keeles "Александр Николаевич Миклашевский"; 20. detsember (vkj. 8. detsember) 1864 – 6. september (vkj. 24. august) 1911 Gorodnja) oli vene õigusteadlane. Aadlik. Õppis Moskva Ülikoolis, kus ka töötas. Oli Tartu Ülikoolis statistika ja poliitilise ökonoomia professor 1896–1911.
Julius Octavianus Mikszewicz

Julius Octavianus Mikszewicz (vene Юлий Антонович Микшевич; 24. oktoober 1824 Kovno kubermang – 5. mai 1878 Kaasan) oli Tartu Ülikoolis poliitilise ökonoomia eradotsent 1853–1855.
Viited.
Pavel Mištšenko

Pavel Ivanovitš Mištšenko (vene Павел Иванович Мищенко; 5. november 1869 Senkovka, Poltava kubermang – 2. mai 1938 Alma-Ata) oli vene botaanik.
Ta oli vaimuliku poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1898–1902. Oli Tartus botaanika eradotsent 1909–1912, hiljem töötas Krasnodari PI-s.
Theodor Carl Mithoff

Theodor Carl Mithoff (4. veebruar 1835 Göttingen – 30. jaanuar 1891 Berliin) oli Tartu ülikooli poliitilise ökonoomia professor 1873–1885.
Kaupmehe poeg. Õppis Hannoveri, Göttingeni, Berliini ja Pariisi ülikoolis. Töötas Göttingeni Ülikoolis professorina 1887–1892.
Claus Mohr

Claus Mohr (6. juuli 1806 Horst – 28. juuni/9. august 1853 Riia) oli saksa klassikaline filoloog.
Claus Mohr oli maamees Johann Mohri poeg. Ta õppis Tartu Ülikoolis aastail 1827–30 ja oli Tartus klassikalise filoloogia eradotsent aastatel 1832–53.
Johann Christian Moier

Johann Christian Moier (10. märts 1786 Tallinn – 1. aprill 1858 Bunino) oli baltisaksa arstiteadlane.
Johann Christian Moier oli vaimuliku poeg. Ta õppis Tartu Ülikoolis 1803–05, tudeeris ka Göttingeni ja Padua ülikoolis.
Ta töötas 1814–1836 Tartu Ülikoolis kirurgia professorina. 1817–1830 oli Moier neljal korral lühikest aega Tartu Ülikooli arstiteaduskonna dekaan. Ta oli 1834–1836 Tartu Ülikooli rektor. Seejärel kolis Moier oma valdustesse Orjoli kubermangus Buninos, kuhu jäi elama surmani.
Tema õpilaste hulka kuulusid Nikolai Pirogov, Vladimir Dal, Fjodor Inozemtsev ja Aleksei Filomafitski. Pirogov võttis temalt üle kirurgia õppetooli juhtimise.
14. juulil 1814 abiellus Moier Maria Protassovaga, kes oli Vassili Žukovski õetütar. Moier õpetas oma naiselegi arstiteadust ja see käis Tartu naistevanglas vange ravimas. Abielust sündis pärast mitu aastat kestnud abielu tütar Jekaterina. 18. märtsil 1823 sündis neil surnud poeg ja ka ema suri samal päeval.
Theodor Georg Andreas Molien

Theodor Georg Andreas Molien (29. august 1861 Riia – 25. detsember 1941 Tomsk) oli baltisaksa matemaatik.
Kellassepa poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1880–1883, tudeeris ka Leipzigi Ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis puhta matemaatika dotsendina 1885–1900, seejärel oli professor Tomskis.
John Alexander Montague

John Alexander Montague (1772 – surma aeg teadmata) oli Tartu Ülikoolis inglise keele lektor 1806–1812.
Viited.
Pascal Ettore Morelli

Pascal Ettore Morelli (sündis 1777, surmaaeg teadmata) oli Tartu Ülikoolis itaalia keele lektor 1815–1818. 
Viited.
Wilhelm Moritz

Ludwig Wilhelm Moritz (28. veebruar 1777 Rõngu – 3. aprill 1830 Tartu) oli Liivimaa vaimulik ja Tartu Ülikooli eesti keele lektor.
Ta oli vaimuliku poeg. Õppis Riia lütseumis, hiljem Königsbergis Collegium Fridericianumis. Usuteadust õppis (immatrikuleeriti 24. augustil 1795) Halle Ülikoolis 1795–1798. Töötas koduõpetajana Liivimaal. Ordineeriti 26. aprillil 1803 õpetajaks.
Oli aastatel 1803–1806 Tartu Jaani koguduses eestlaste adjunktõpetaja, 1806–1830 aga õpetaja. Lisaks oli ta eesti keele lektor Tartu Ülikoolis aastatel 1817–1822.
Isiklikku.
Tema isa oli Rõngu Mihkli koguduse õpetaja Johann Christian Friedrich Moritz, tema vanem vend Johann Christian David Moritz oli Tori ja Tarvastu Peetri koguduse õpetaja, tema noorem vend Friedrich Gottlieb Moritz oli Urvaste Püha Urbanuse koguduse õpetaja.
Johann Richard Mucke

Johann Richard Mucke (23. märts 1846 Pirna, Saksimaa – 10. november 1925 Pötzscha) oli saksa teadlane.
Mucke oli kaupmehe poeg. Ta õppis Leipzigi ja Marburgi ülikoolis. Aastal 1878 oli ta eradotsent ja aastatel 1881–1884 professor Greifswaldi ülikoolis. Aastatel 1884–1909 töötas ta Tartu ülikoolis geograafia-, etnograafia- ja statistikaprofessorina.
Misplaced Childhood

Misplaced Childhood on ansambli Marillion kolmas stuudioalbum, mis ilmus 1985. aastal ja on siiani nende kõige paremini müünud album. Juunis 1985 jõudis see Suurbritannia edetabeli esikohale. See oli Marillioni esimene kontseptalbum.
Albumil on nende edukaim singel "Kayleigh", mis tõusis Suurbritannia edetabelis 2. kohale ja oli edukas ülemaailmselt.
Lood.
B-pool.
1998. aastal ilmunud kaheplaadilise uustöötluse teise CD peal on järgmised lisalood:
Aleksandr Muratov

Aleksandr Aleksandrovitš Muratov (vene keeles "Александр Александрович Муратов"; 18. juuli 1851 Rjazani kubermang – 1918) oli vene arstiteadlane.
Kaupmehe poeg. Õppis Moskva ülikoolis, 
ka töötas seal. Oli Tartu ülikoolis sünnitusabi ning naiste- ja lastehaiguste professor 1898–1901, hiljem töötas veel Kiievis.
Johann Ludwig Müthel

Johann Ludwig Müthel (20. veebruar 1764 Cesvaine – 24. mai 1812 Tartu) oli baltisaksa õigusteadlane.
Müthel oli sündinud Liivimaa Cesvaine kihelkonna pastori, Gottlieb Friedrich Mütheli (1735–1806) pojana 1764. aas­tal. Vend Christian Wilhelm Müthel (1771–1847) oli vaimulik Cesvaine kihelkonnas.
Õppis õigusteadust Halle ja Göttingeni Ülikoolis. Töötas Riia linnas kohtuasutuste ame­tite teenistuses ja Tartu üli­kooli õigusteaduskonna loomisel, siirdus Müthel oma perekonnaga Tar­tusse.
Töötas taasavatud Tartu Ülikoolis, õigusteaduskonnnas Liivimaa provintsiaalõiguse ja praktilise õigusteaduse professorina 1802–1812, ta oli ühtlasi ka taasavatud ülikooli õigusteaduskonnna esimene dekaan. Kolleegiuminõunik (1812).
Tema poeg Ferdinand von Müthel (1803–1856) oli jurist ja pedagoog, Tartu gümnaasiumi inspektor, Liivimaa Partsi mõisnik.
Pingviinlased

Pingviinlased ("Spheniscidae") on lindude sugukond, mis on pingviiniliste ("Sphenisciformes") seltsi ainus sugukond. Sugukonda kuulub 6 perekonda kokku 17 või 18 retsentse liigiga.
Pingviinlased on lennuvõimetud veelinnud, kellest enamik elab lõunapoolkeral, eriti Antarktikas.
Heinrich von Bistram

Bengt Heinrich von Bistram (16./26. märts 1667 – 29. september/10. oktoober 1724) oli Eestimaa rüütelkonnategelane ja mõisnik ning sõjaväelane Rootsi teenistuses (ooberstleitnant).
Bengt Heinrich von Bistram Vana-Riisipere ja Rummu mõisniku, kindralmajor Georg von Bistrami (1624–1687) ja Anna Elisabeth von Bistrami (sünd. von Taube) pojana.
Bengt Heinrich von Bistram (rootsipäraselt Bengt Henrik von Bistram) oli Eestimaa rüütelkonna peamees 1701–1702. Teenis ooberstleitnandina Põhjasõjas Harjumaa maarügemendis ja oli 1710–1724 Eestimaa maanõunik.
Talle kuulusid Rummu, Riisipere ja Alu mõis.
Bistram maeti 16./27. veebruaril 1725 Tallinna, vappepitaaf Eestis Tallinna Toomkirikus.
Perekond.
Esimest korda abiellus Bengt Heinrich von Bistram 1691. aastal Tallinnas vabapreili Margaretha Elisabeth von Ferseniga (1669–1710), kes oli feldmarssal Otto Wilhelm von Ferseni ja Gertrude von Ferseni (sünd. von Uexküll) tütar. Abielust sündisid:
Ghostface Killah

Ghostface Killah (kodanikunimega Dennis Coles; sündinud 1. mail 1970 New Yorgis) on Ameerika räppar ja Wu-Tang Clani nimelise hiphopansambli liige.
Esinejanime võttis ta 1979. aastal ilmunud "kung fu" filmist "Mystery of Chessboxing".
Killah'l on 2003. aastal sõlmitud leping Def Jam Recordsiga.
David Irving

David John Cawdell Irving (sündinud 24. märtsil 1938) on Briti ajaloolane, kes on spetsialiseerunud teise maailmasõja sõjaajaloole.
Ta on tuntud kui holokaustieitaja.
Ain Vares

Ain Vares (sündinud 29. juulil 1966 Kuressaares) on kristlik eesti kunstnik ja tarbegraafik.
Berend Johann von Uexküll (1630–1701)

Berend Johann von Uexküll (24. veebruar 1630 – 11. november 1701) oli baltisaksa poliitik.
Berend Johann von Uexküll sündis Vigala, Ravila, Mõniste ja Aruvalla mõisniku Georg von Uexkülli (u 1590–1636) ja Magdalena von Bremeni pojana.
Uexküll teenis Rootsi sõjaväes, kus sai oobersti auastme. Aastail 1671–1676 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees ja hiljem Eestimaa maanõunik.
Talle kuulusid Ravila ja Saha mõis, Mõniste, Palvere ja Kuusiku mõisa pärushärra.
Perekond.
Berend Johann von Uexküll abiellus 1655. aastal Sophia Elisabeth von Tiesenhauseniga. Abielust sündis:
Hiljem abiellus Uexküll vabapreili Katharina Elisabeth von Scheidingiga (1638–1703), kes oli Eestimaa kuberneri Philipp von Scheidingi tütar. Abielust sündisid:
Sündinud 21. septembril

"Siin on loetletud 21. septembril sündinud tuntud inimesi.
Jaan Maramaa

Jaan Maramaa (kuni 1921 Jaan Marfeldt; 18./30. juuli 1891 Aakre vald, Tartumaa – 6. veebruar 1986 Peedu) oli eesti keemik.
Õppis Tartu Ülikoolis keemiat 1919–1925 (matrikkel nr 1), mag. chem. 1925 (atesteeritud cand. chem. 1949) teemal "Eesti värnitsatööstuse värnitsate uurimine ja värnitsa värvi standartiseerimine". Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
1919–1925 algkooli- ja 1925–1944 gümnaasiumiõpetaja Tartus, 1946–1950 Tartu Ülikooli orgaanilise keemia kateedri assistent, 1947–1950 vanemõpetaja.
1950–1954 arreteeritud.
Isiklikku.
Ta oli Viljandi linnapea August Maramaa vend. Tema poeg on arstiteadlane Sulev Maramaa.
Harilik maajalg

Harilik maajalg ehk kassiratas ("Glechoma hederacea") on igihaljas püsik huulõieliste sugukonnast maajala perekonnast.
Levik.
Harilik maajalg on pärismaisena levinud kogu Euroopas, ka Põhja-Ameerikas on ta võõrliigina peaaegu kõikjal naturaliseerunud. Ta on sage ka Eestis; harvemini esineb vaid Hiiumaal.
Harilik maajalg eelistab toitainerikast mulda; ta kasvab aasadel, karjamaadel, metsaservas, aedades. Ta eelistab niisket ja varjulist kasvukohta, kuid talub hästi ka päikest. Ta talub hästi ka niitmist ning on seetõttu üks tavalisemaid murus levivaid umbrohtusid. Maajalg võib moodustada tiheda maas roomava vaiba, mis muru lämmatab.
Kirjeldus.
Harilik maajalg kasvab 10–40 cm kõrguseks. Taime suurus sõltub väga tugevalt kasvutingimustest.
Maajalal on neljakandilise ristlõikega vars; vartel on palju maad mööda roomavaid hästi juurduvaid võsundeid.
Lehed on neerjad või südajad, ümarsakilise servaga; asuvad varrel vastakuti. Lehe pealmine pind on kaetud karvakestega.
Õied paiknevad lehekaenlas 2–6 kaupa. Maajalal on sinakaslillad või lavendlivärvi lõhnavad huulõied. Lameda ülahuule ja kolmeosalise alahuulega õied on kuni 2 cm pikkused. Õitseb maist juulini.
Harilik maajalg paljuneb risoomide abil.
Kasutamine.
Rahvameditsiinis on maajalga kasutatud muu hulgas nahahaiguste, seedehäirete ja reuma raviks. Maajalg sisaldab palju C-vitamiini ning on ka põletikuvastase toimega.
Vanasti lisati maajala lehti õllele humala asendajana. Soome keeles ongi taime nimetus "maahumala".
Kuigi sageli peetakse maajalga umbrohuks, võidakse seda kasvatada ka dekoratiivse pinnakattetaimena.
Perho vald

Perho on vald Soomes Kesk-Pohjanmaa maakonnas. Vallas elab 3000 inimest ja rahvastiku tihedus on 4 in/km². Perho naabervallad on Alajärvi, Halsua, Kinnula, Kivijärvi, Kyyjärvi, Lestijärvi, Veteli ja Vimpeli.
Vallas räägitakse soome keelt.
Antsla linn Eestis on Perho valla sõpruslinn.
Külad.
Jänkä, Mehtä-Poranen, Möttönen, Oksakoski, Peltokangas, Perho, Salamajärvi ja Taipale.
Perho

Perho on küla Soomes Kesk-Pohjanmaa maakonnas, Perho valla kirikuküla.
Perho ristikujulise põhiplaaniga puukirik on valminud 1903. aastal. Eelmine samal kohal asunud kirik ehitati 1782. aastal. Kellatorn on valminud 1799. aastal. Kirik mahutab 650 inimest.
Toholampi vald

Toholampi on vald Soomes Kesk-Pohjanmaa maakonnas. Vallas elab 3500 inimest ja rahvastiku tihedus on 5,8 in/km². Toholampi naabervallad on Kannuse linn, Lestiä, Lestijärvi ja Sievi. Vallas räägitakse soome keelt.
Külasid.
Alakylä, Asiala, Hirvikoski, Lahnalampi, Lamu, Määttälä, Parhiala, Purontaka, Sykäräinen, Toholampi
Ullava vald

Ullava on endine vald Soomes Lääne-Soome läänis Kesk-Pohjanmaa maakonnas. Vallas elas 1000 inimest ja rahvastiku tihedus oli 6,2 in/km². Ullava naabervallad olid Halsua, Kaustinen ja Kälviä. Vald on soomekeelne. 
1. jaanuaril 2009 liideti Ullava vald Kokkola linnaga.
Külad.
Alikylä, Haapasalo, Haapala, Hanhisalo, Herlevi, Honkala, Jääskä, Kallinki, Kirkonkylä, Korpi, Länttä, Neverbacka, Norppa, Rahkonen, Seppänkylä, Sikala, Törbacka, Viitasalo, Vähälä
Valdai järv

Valdai järv on järv Valdai kõrgustikul Venemaal Novgorodi oblastis.
Järve pindala on 19,7 km², keskmine sügavus 12 m ja suurim sügavus 60 m. Jääkate on detsembrist mai alguseni.
Järve kaldal asub Valdai linn. Ühel saarel asub Iverski klooster.
Järve järgi on nime saanud Valdai klubi.
Los Tarantos

"Los Tarantos" on 1963. aastal valminud Hispaania muusikaline draamafilm, mille režissöör on Francisco Rovira Beleta. Film on olnud Oscari nominent parima välismaise filmi kategoorias. 
""Los Tarantos" põhineb lavastusel "La historia de los Tarantos"", mille autor on Alfredo Mañas. See on inspireeritud William Shakespeare'i "Romeost ja Juliast".
Sündmustik.
Põhiliiniks on keelatud armastus kahe mustlase, Juana la Zoronga ja Rafael El Taranto vahel, mis on võimatu tänu vaenule kahe erineva pere vahel Barcelonas.
Rafael näeb Juanat mustlaspulmas tantsimas ning on võlutud tema ilust ja sarmist. Nad armuvad, abistatuna noortest õdedest-vendadest, kes on salajased sõbrad ja tunnevad noorte vastu sümpaatiat. Juana teenib Rafaeli ema, Angustiase, lugupidamise. Seda tänu oma piiride eitamisele ja graatsilisusele flamenkotantsijana. Juana isa Rosendo, Rafaeli ema endine armuke, on kangekaelselt vastu, olenemata Juana, Rafaeli ning Angustiase heast läbisaamisest. Juana isa pakub tütart oma kolleegile Curro, et tüdruk unustaks oma romaani Rafaeliga. Kuid kumbki noor ei suuda oma armastust unustada. Curro muutub ülbeks, tappes Rafaeli sõbra Mojigondo ja pekstes Juanat kui ta kahtlustab et too on salaja Rafaeliga kohtunud. Masenduses Juana leiab Rafaeli viimaks linnumajast, nad armatsevad ja plaanivad järgmisel päeval põgeneda. Kuid Curro, õhutatuna Juana venna Sancho poolt, leiab nad koos ja tapab nad mõlemad. Pärast seda leiab Rafaeli vend Carro tema tallist ja tapab ta kättemaksuks. Angustiast ja Rosendot ühendab lein ja Juana noorem vend lohutab Rafaeli nooremat õde, näidates, et vaen kahe pere vahel on murtud.
Alberti järv

Alberti järv (endine Mobutu Sese Seko järv) on järv Aafrika keskosas, üks Aafrika suurtest järvedest. Mahult on see Aafrika seitsmes ja maailma 23. järv.
Piki järve läheb Uganda ja Kongo DV piir. Alberti järv on Ida-Aafrika riftivööndis asuvatest järvedest põhjapoolseim. Selle pindala on 5300 km2, pikkus 160 km, laius 30 km ja maksimaalne sügavus 51 m. Järve veetase on 619 m üle merepinna.
Eurooplastele avastas järve 1864. aastal maadeavastaja Samuel Baker ja nimetas selle kuninganna Victoria hiljuti surnud abikaasa prints Alberti järgi.
Alberti järve toidavad Victoria Niilus ja Semliki. Välja voolab Alberti Niilus, mis hiljem moodustab Valge Niiluse. Järve lõunakallas Semliki suudme ümbruses on soostunud.
Alberti järv on väga kalarikas.
Järve all leiduva nafta pärast on Uganda ja Kongo DV vahel konflikt.
381

381. aasta
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Aastakümned: 330. aastad 340. aastad 350. aastad 360. aastad 370. aastad - 380. aastad - 390. aastad 400. aastad 410. aastad 420. aastad 430. aastad
Aastad: 376 377 378 379 380 - 381 - 382 383 384 385 386
382

382. aasta
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Aastakümned: 330. aastad 340. aastad 350. aastad 360. aastad 370. aastad - 380. aastad - 390. aastad 400. aastad 410. aastad 420. aastad 430. aastad
Aastad: 377 378 379 380 381 - 382 - 383 384 385 386 387
Eesti Leegioni Sõprade Klubi

Eesti Leegioni Sõprade Klubi (lühend ELSK) on organisatsioon, mis tegutseb eesmärgiga säilitada teises maailmasõjas võidelnud Eesti leegioni sõdurite pärandit.
ELSK juhatusse kuuluvad alates 2021. aastast Ain Kask, Marti Michelson, Riho Mägist. ELSK peakorter asub Lihulas. Auliikmetena on kuulunud klubisse Eesti Leegioni veterane, näiteks Harald Nugiseks, Kalju-Johannes Jakobsoo, Helmut Karusoo, Ants-Eduard Teder, Heino Kerde, Richard Säägi, Mihhail Bendt, Edgar Siimpoeg, Martin Ennuk, Edgar Männik, Alfred Sild ja teised. Teise maailmasõja järgsest vabadusvõitlejate põlvkonnast on olnud ELSK-i auliikmed Tiit Madisson ja Jaak Mosin. ELSK-i aluliikmete hulka kuuluvad ka Harald Nugiseksi poeg Tõnu Nugiseks, Paul Maitla tütar Kai Brauer ning ajaloolane ja Eesti Leegioni muuseumi omanik Leo Tammiksaar.
Ühenduse eelkäijaks peetakse aastatel 1943–1945 tegutsenud Eesti Leegioni Sõprade Seltsi, kuna mõlemad organisatsioonid loodi selleks, et toetada Eesti Leegioni võitlejaid.
ELSK sai alguse 20. aprillil 2007 ja registreeriti mittetulundusühinguna 19. jaanuaril 2009.
Tegevus.
Eesti Leegioni Sõprade Klubi on oma loomisest alates osalenud mitmete 1944. aasta kaitselahinguid mälestavate ürituste korraldamisel. 19. oktoobril 2008 anti Tori kirikus Vaba-Sõltumatu Kolonni Nr. 1 ja ELSK korraldatud tseremoonial Harald Nugiseksile Eesti Rahva Tänumedal.
Nyimasata Sanneh-Bojang

Nyimasata Sanneh-Bojang (1941–2015) oli Gambia naispoliitik, minister.
1980. aastast töötas ta People's Progressive Party (PPP) büroos naisküsimuste alal.
Ta valiti 1982. aastal esimese naisena Gambia parlamenti. 1987. aastal valiti ta tagasi, kuid 1992. aasta valimistel ta ei kandideerinud. Sõjaväehunta Armed Forces Provisional Ruling Council (AFPRC) nimetas ta 1995 tervishoiu- ja sotsiaalministriks. 1996. aastal pidi ta sellest ametist loobuma Isatou Njie Saidy kasuks. 2002. aastal valiti ta taas parlamenti. 2007. aastast töötas ta erakonna Alliance for Patriotic Reorientation and Construction kõrge ametnikuna.
Camarón de la Isla

José Monje Cruz (5. detsember 1950 San Fernando, Hispaania – 2. juuli 1992 Badalona, Hispaania), esinejanimega El Camarón de la Isla ('saare krevett'), oli Hispaania mustlaspäritolu flamenkolaulja.
Tema onu José pani talle hüüdnime Camarón (hispaania keeles 'krevett'), sest ta oli blond ja heleda nahaga. 
Ta isa suri noores eas astmasse, mistõttu perekond sattus majanduslikesse raskustesse. Seepärast hakkas ta seitsmeaastaselt raha teenimiseks koos flamenkolaulja Rancapinoga San Fernando kõrtsides ja rongijaamas laulma.
12-aastaselt võitis ta Montillas toimunud flamenkovõistlusel esikoha.
1966. aastal tuli ta esikohale "cante jondo" festivalil Mairena de Alcoris.
Françoise Mbango Etone

Françoise Mbango Etone (sündinud 14. aprillil 1976 Yaoundés) on Kameruni kergejõustiklane (kolmik- ja kaugushüppaja). Ta on kahekordne olümpiavõitja (2004 ja 2008).
Mbango võitis kolmikhüppes olümpiakulla 2004. aasta olümpiamängudel Ateenas teises voorus sooritatud hüppega 15.30, mis oli tema endisest isiklikust rekordist 25 cm enam, samas oli see ka uus Aafrika rekord. Ta kordas sama tulemust ka viimasel katsel. Enne Ateenat oli Françoise Mbango Etone saanud paljudelt rahvusvahelistelt võistlustelt hõbemedaleid: 1998. aastal Rahvaste Ühenduse mängudelt Kuala Lumpuris ja 2002. aastal Rahvaste Ühenduse mängudelt Manchesteris, 2001. aasta maailmameistrivõistlustelt Edmontonis, 2003. aasta MM-ilt Pariisis ja 2003. aasta sisemaailmameistrivõistlustelt Birminghamis. 2003. aasta IAAF-i finaalvõistlustel sai ta kolmanda koha, kuid 2004. aastal võitis.
Françoise Mbango Etone on esimene Kameruni kergejõustiklane, kes on võitnud medali nii Rahvaste Ühenduse mängudel kui ka MM-il ja olümpiamängudel. 
2007. aasta septembris sai Mbango Etone Kameruni kergejõustikuliidult määramata ajaks võistluskeelu, sest ta ei osalenud Aafrika meistrivõistlustel sama aasta juulis. Tal lubati jälle võistelda 2008. aastal ja nii pääses ta kaitsma oma olümpiavõitu augustis toimunud olümpiamängudel Pekingis. Mbango Etone võitiski uuesti olümpiakulla uue olümpiarekordiga 15.39. Hõbemedali võitnud Tatjana Lebedeva kaotas kulla seitsme sentimeetriga.
63 eKr

Aasta 63 eKr
Sajandid: 2. sajand eKr - 1. sajand eKr - 1. sajand
Kümnendid: 90. aastad eKr 80. aastad eKr 70. aastad eKr 60. aastad eKr 50. aastad eKr 40. aastad eKr - 30. aastad eKr - 20. aastad eKr 10. aastad eKr 0. aastad eKr 0. aastad 
70 eKr 69 eKr 68 eKr 67 eKr 66 eKr 65 eKr 64 eKr - 63 eKr - 62 eKr 61 eKr 60 eKr
60. aastad eKr

60. aastad eKr olid aastad 69 eKr kuni 60 eKr.
Serekunda

Serekunda (ka "Serrekunda") on linn Gambias, riigi suurim linn. Asub Gambia jõe suudme lähedal.
Linnaosad on Kanifing, Latrikunda, Sukuta ja London Corner. Serekundas asuvad mitme riigi saatkonnad.
Linna asutasid portugali kolonistid 17. sajandil.
Serekunda elanike arv oli 2006. aastal ühe hinnangu järgi 335 700.
Euroopa Ringhäälingute Liit

Euroopa Ringhäälingute Liit (inglise keeles "European Broadcasting Union" (EBU); prantsuse keeles "L'Union Européenne de Radio-Télévision" (UER)) on konföderatsioon, mille liikmeteks on 75 ringhäälinguorganisatsiooni 56 riigist ja lisaks 43 ringhäälingut 25 riigist üle maailma, millega tehakse koostööd.
Ühenduse liikmed on raadio- ja telekanalid, enamasti avalik-õiguslikud ringhäälingud või erakanalid. Aktiivsed täisliikmed on peaaegu kõigis Euroopa ja Vahemere-äärsetes riikides alates Alžeeriast kuni Vatikanini. Koostööpartnerid on Kanadast, Jaapanist, Mehhikost, Indiast, Hongkongist ja paljudest muudest riikidest. Ameerika Ühendriikidest on koostööpartnerid ABC, CBS, NBC, American Public Media, National Public Radio ja WFMT Radio Network.
Euroopa Ringhäälingute Liidu eellane oli Rahvusvaheline Ringhäälingute Liit, mis asutati 1925. Selle peakorter oli Brüsselis. Maailmasõja ajal läks Rahvusvaheline Ringhäälingute Liit Saksamaa kontrolli alla ja pärast maailmasõja lõppu saadeti saksameelse organisatsioonina NSV Liidu nõudmisel 1946. aasta märtsis laiali.
Euroope Ringhäälingute Liit asutati 12. veebruaril 1950. Tema peakorter asub Šveitsis Genfis.
Eesti Rahvusringhääling on EBU aktiivne liige 1993. aastast.
EBU kuulsaim projekt on Eurovisiooni lauluvõistlus, mida korraldab Eurovision Network. Osaleda saab selles iga riik, kus on EBU aktiivne täisliige. Võistlusel on osalenud ka Austraalia, Maroko ja Iisrael, mis pole Euroopa osad. Eurovision Network korraldab ka Eurovisiooni tantsuvõistlust ja Juunioride Eurovisiooni lauluvõistlust.
Enamik EBU ringhäälingutest edastab olümpiamänge ja jalgpalli maailmameistrivõistlusi. Üks igal aastal edastatav üritus on Viini uusaastakontsert.
EBU signatuur, mida mängitakse enne EBU televisiooniüritusi, rajaneb Marc-Antoine Charpentieri prelüüdil "Te Deum". 
EBU raadioosakonna Euroradio signatuur rajaneb teemal Claudio Monteverdi ooperist "Orpheus". EBU raadio regulaarsed kontserdiülekanded algasid 27. novembril 1967, mil Londonis Victoria Hallis toimus esimese rahvusvahelise raadiokontsertide hooaja avakontsert, mille vahendas 13 ringhäälingut Euroopas. 
Eesti Raadio osaleb EBU raadioülekannete projektis Euroradio 1989. aastast.
Eesti Üliõpilaste Seltsi lipp

Eesti Üliõpilaste Seltsi lipp on EÜSi tuntuim sümbol.
Esimese sinimustvalge lipu valmistamise mõtte algataja ja peamine teostaja oli Karl August Hermanni abikaasa Paula Hermann. Väidetavalt õmbles esimese lipu kokku Põltsamaal koolmeister Gustav Beermanni tütar Emilie, kelle vend Christoph Wilhelm Beermann oli EÜSi vanamees. Esimese sinimustvalge lipu pühitses Rudolf Kallas 4. juunil 1884 Otepää pastoraadi saalis.
Värvide tähendust on seletatud järgmiselt:
Aastatel 1940–1991 oli ajalooline lipp peidus Kõola külas Läänemardi talu ahjukorstnas.
2016. aasta septembri lõpuni oli Eesti Üliõpilaste Seltsi ajalooline lipp hoiul Eesti Rahva Muuseumi vanas peahoones, ning lippu näidati rahvale vaid väga oluliste tähtpäevade puhul.
EÜS-i lipp viidi üle Eesti Rahva Muuseumi uude hoonesse, mis avati ametlikult 29. septembril 2016, ning on sestpeale nähtav kõigile külastajatele. Lipp asub spetsiaalses juhitava temperatuuri ja niiskusega vitriinis.
Lipu laius koos narmastega on 174 cm ja pikkus 375 cm.
Jean Absil

Jean Nicolas Joseph Absil (23. oktoober 1893 Bonsecours, Hennegau – 2. veebruar 1974 Ukkel) oli Belgia helilooja, organist ja muusikapedagoog.
Absil õppis Brüsseli Kuninglikus Konservatooriumis, kus ta omandas põhjaliku muusikalise hariduse ja töötas hiljem samas professorina. 
Tema looming hõlmab orkestri-, koori-, kammer- ja sooloteoseid. Lisaks on ta tuntud ka kui harmoonia ja kontrapunkti käsiraamatute autor. Tema tuntuimate teoste hulka kuuluvad "Symphonie", op. 2 (1920), "Concerto for Piano and Orchestra", op. 30 (1931), "Ballet mécanique", op. 31, "Trois Pièces de Piano", op. 1 ning "Concerto pour saxophone alto et orchestre", op. 120 (1956).
Jaroslav Vsevolodovitš

Jaroslav Vsevolodovitš ehk Jaroslav II (8. veebruar 1191 – 30. september 1246) oli Vladimiri suurvürst aastail 1238–1246.
Jaroslav Vsevolodovitš oli Vladimiri suurvürsti Vsevolod Suurpesa ja Maria Švarnovna poeg.
Jaroslav Vsevolodovitš oli Pereslavl-Zalesski ja seejärel aastatel 1215–1216, 1221–1223, 1224–1228 ning 1230–1236 Novgorodi vürstiriigi vürst. 
Aastatel 1243–1246 oli ta Vladimiri-Suzdali vürstiriigi suurvürst.
Isiklikku ja järglased.
Jaroslav Vsevolodovitš oli abielus Novgorodi vürstiriigi ja Galiitsia vürsti Mstislav Mstislavitši ehk Mstislav Udalõi tütre Rostislava-Feodossiaga. Nende järglased olid
Fishscale

"Fishscale" on Wu-Tang Clan'i liikme Ghostface Killah' viies stuudioalbum. Albumi andis välja Def Jam Records 28. märtsil 2006. Läbivaks teemaks on narkootikumid, "fishscale" tähendab tänavaslängis töötlemata kokaiini. 
Singlid "Back Like That" ja "Be Easy" jõudsid USA R&amp;B/hiphopi edetabelis vastavalt 14. ja 91. kohale. Esimese nädalaga müüdi "Fishscale'i" 110 000 eksemplari, aga album jäi suuresti samal nädalal ilmunud T.I. albumi "King" varju. Kriitikute hinnangud plaadile olid positiivsed.
Haumea (kääbusplaneet)

Haumea (sümbol: ) on Päikesesüsteemi viies kääbusplaneet, mis avastati 2005. aastal 2003. aastal tehtud fotode analüüsi käigus ning oli seni tuntud vaid koodi 2003 EL61 järgi.
Kääbusplaneet on saanud nime havai maa- ja viljakusjumalanna Haumea auks.
Haumea on munakujuline taevakeha, mille mõõtmed on võrreldavad Pluuto omadega. Selle piklik kuju võib astronoomide arvates tulla kiirest pöörlemisest, mille on põhjustanud miljardite aastate tagune kokkupõrge mõne muu objektiga.
Haumea tiirleb Päikese ümber Neptuunist natuke kaugemal ning tema ümber tiirleb kaks kuud: Hi'iaka ja Namaka.
Simonides

Simonides (u 556 eKr – 468 eKr) oli Keose saarelt pärit poeet, piduliku lüürika tähtsaim esindaja. Teisalt peetake Simonidest ka epigrammižanri loojaks, samuti on ta kirjutanud nutulaule – treene ("Danae kaebus suletud kirstus").
Tuntud on Simonidese epigramm Termopüülide lahingus hukkunud spartalastele:
 "Rändaja, tõtta ja vii Lakedaimoni rahvale teade:
 täitsime tõotuse siin, langenud viimseni me."
(Tõlkinud Johannes Semper)
Kaavi tuletorn

Kaavi tuletorn on tuletorn Saare maakonnas Sõrve poolsaarel Saaremaa vallas Kaavi külas.
Tuletorni geograafilised koordinaadid on .
Punase-valgetriibulise neljatahulise betoontorni kõrgus jalamist on 15 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 20 meetrit.
Tuletorn ehitati 1954. aastal.
Carlos Montoya

 
Carlos Montoya (13. detsember 1903 Madrid, Hispaania – 3. märts 1993 New Yorgi osariik) oli silmapaistev flamenkokitarrist, tänapäevase flamenkostiili looja.
Lapsepõlv ja karjäär.
Carlos Montoya sündis 1903. aastal Hispaanias Madridis mustlasperekonnas. Tunnustatud flamenkokitarristi Ramón Montoya sugulasena oli ta justkui sündinud flamenkokitarri mängima. Suurimaks takistuseks flamenkoõpingutel sai aga just tema kuulus onu, kes keeldus Carlosele oma nõkse õpetamast. Carlos hakkas kitarri õppima ema ja juuksurist naabri Pepe el Barbero õpetusel. 14-aastaselt saatis ta kitarril tantsijaid ja lauljaid Madridi kohvikutes.
1920.–1930. aastatel esines ta juba Euroopas, Põhja-Ameerikas ja Aasias. II maailmasõja puhkemine viis ta Ameerika Ühendriikidesse, kus said alguse tema edukaimad aastad muusikuna ning sagedased tuurid tantsijaga La Argentina. II maailmasõja ajal (u 1941. aastal) New Yorki sisseelanuna hakkas ta käima ringreisidel, tuues oma tulise stiili kontserdisaalidesse, ülikoolidesse ja orkestritesse. 
Montoya oli küll aasta läbi ringreisidel, kuid naasis alati jõuluks oma kodumaale Hispaaniasse, et veeta pühad koos perega.
Kitarrimängu stiil.
Montoya mängustiil oli isikupärane. Brook Zerni andmetel olevat ta kord öelnud:
"Ma ei mängi nii, nagu ma mängin, et publikule meele järele olla, kuigi see nii on, vähemalt siiani, viiel mandril, ja ükski teine flamenkokitrarrist ei täida kunagi Houston Astrodome'i nii, nagu mina seda olen teinud. Ei, ma mängin nii enda pärast, sest minu jaoks flamenkokitarr just täpselt nii peabki kõlama. Mulle tundub veider, et teadmatu publik sellega nõustub, kuid tõelised flamenko "aficionado"'d on selgelt vastu... aga nii see juba on."
Tema stiil ei leidnud erilist tunnustust tõsistelt flamenkoõpilastelt, kes lugesid selle vähem hiilgavaks, kui paljud teised stiilid, kaasa arvatud Montoya onu Ramóni oma. Carlose enda lemmikflamenkokitarrist, toetudes Zernile, oli Currito de la Geroma. See, et ta oli "aficionado"'de seas ebapopulaarne kitarrist, võlgneb tõenäoliselt palju asjaolule, et Montoya õppis ebatraditsioonilisel viisil, mis hülgas "compás"'e, mis oli arenenud koos flamenkoga sadade aastate jooksul. Paljud tema tööd ei pea isegi kinni täiuslikust tempost, tõstes ja langetades seda peaaegu pentsikult.
Teda imetleti tema kiirete "picados"'de tõttu ja kahtlemata tõi silmnähtavalt muljetavaldav tempo talle populaarsuse rahvusvahelisel laval, kuid "aficionado"'le pole kiirus midagi ilma "compás"'eta (võte kiirete ja ilusate "falsetta"'de mängimiseks, ilma rütmist või raamistikust välja minemata).
See on tema unikaalne töö, mis eraldas flamenkokitarri ainult tantsijale saateks olemisest ja andis sellele ome elu ja žanri. Tänapäevase flamenko definitsioon on loodud toetudes Carlos Montoya töödele.
Surm.
Montoya suri flamenkolegendina 89-aastaselt südamerabandusse Long Islandil Wainscotti linnas.
Maurren Higa Maggi

Maurren Higa Maggi (sündinud 25. juunil 1976 São Carloses) on Brasiilia kergejõustiklane, olümpiavõitja.
Sportlaskarjääri alguses oli Maggi 100 meetri tõkkejooksja ja kaugushüppaja. Mõlemal alal on ta tänapäevani Lõuna-Ameerika rekordiomanik vastavalt 14,71 ja 7.26-ga. Kolmikut on ta hüpanud 14.53.
1997. aastal saavutas Maggi Lõuna-Ameerika meistrivõistlustel hõbemedali 100 m tõkkejooksus ja kuldmedali kaugushüppes. Mõlemal alal tuli ta 1999. aastal Lõuna-Ameerika meistriks.
1999. aasta universiaadil Palma de Mallorcal saavutas Maggi kolmikhüppes 6.58-ga pronksmedali. Võitis Olena Šehhovtsova (Ukraina), kes olümpiamängudel kaks korda lõppvõistlusele jõudnud. Samal aastal võitis Maggi Panameerika mängudel 6.59-ga kaugushüppe ja 100 m tõkkejooksus jäi 12,86-ga kolmandat korda Ameerika meistriks tulnud kuubalase Aliuszka Lópeze järel teiseks.
2001. aastal tuli Maggi nii tõkkejooksus kui ka kaugushüppes taas Lõuna-Ameerika meistriks. Mõlemal alal osales ta ka 2001. aasta universiaadil Pekingis, tulles tõkkejooksus 13,13-ga hõbemedalile mitmekordse Aasia meistri Su Yipingi järel ja võites kaugushüppe 6.83-ga kahekordse Aasia meistri Guan Yingnani ees.
Alates 2002. aastast keskendus Maggi kaugushüppele. 2002 võitis ta sel alal Ladina-Ameerika meistrivõistlused.
2003. aasta sise-MM-il Birminghamis võitis Maggi Brasiilia ainsa medali, tulles Lõuna-Ameerika siserekordi 6.70-ga kaugushüppes pronksmedalile. Tatjana Kotova (Venemaa) võitis 6.84-ga ja alles viimase katsega tõusis teiseks Inessa Kravets (Ukraina, 6.72).
Samal aastal osutus Maggi dopinguproov positiivseks: see sisaldas anaboolset steroidi klostebooli. Ta sai kaheks aastaks võistluskeelu. See jättis ta kõrvale sama aasta Panameerika mängudest ja 2004. aasta suveolümpiamängudelt. 2004. aastal sündis tema ja ta abikaasa, vormelisõitja Antônio Pizzonia tütar Sophia.
2007. aasta Panameerika mängudel Rio de Janeiros võitis Maggi kaugushüppe 6.84-ga oma kaasmaalase Keila Costa (6.73) ja kuubalase Yargelis Savigne (6.66) ees – sealjuures Savigne võitis Costa ees kolmikhüppe.
2008. aasta sise-MM-il Valencias hüppas Maggi 6.89 ja tuli 7.00 hüpanud Naide Gomesi (Portugal) järel ja Irina Simagina (Venemaa, 6.88) ees hõbemedalile.
2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis oli Maggi üks kahest kvalifikatsiooninormi täitjast 6.79-ga (Brittney Reese USA-st hüppas 6.87). Kuid põhivõistluse avakatsel hüppas Maggi 7.04 ja see jäigi teistele kättesaamatuks. Ülejäänud katsed Maggil ebaõnnestusid peale viienda (6.73). Üsna samamoodi läks Tatjana Lebedeval (Venemaa), kes avakatse 6.97-ga oli kogu võistluse teine ja ülejäänud katsed tal ebaõnnestusid peale viimase, kus sai 7.03. Nii tuli Maggi olümpiavõitjaks.
Ankole

Ankole (ka Nkore) on endine kuningriik tänapäeva Uganda loodeosas Rutanzige järvest idas. 1896 muudeti Ankole Briti protektoraadiks. 25. oktoobril 1901 liideti Ankole Suurbritannia Uganda protektoraadiga. Uganda koosseisus oleva Ankole kuningriigi likvideeris president Milton Obote 1967. aastal.
Ankole kuningriigi domineerivaks etniliseks rühmaks olid karjakasvatajatest himad, kes olid arvulises vähemuses. Suurim etniline rühm oli põlluharijatest irud.
Kuninga tiitel oli mugabe ehk omugabe.
Loode tuletorn

Loode tuletorn on tuletorn Saare maakonnas Sõrve poolsaarel Saaremaa vallas Türju külas.
Tuletorni geograafilised koordinaadid on .
Ülalt punase ja alt valge neljatahulise betoontorni kõrgus jalamist on 15 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 19 meetrit.
Tuletorn ehitati 1955. aastal.
São Carlos

São Carlos [sau k'arluš] on linn Brasiilia kaguosas São Paulo osariigis, 230 kilomeetrit São Paulost loodes.
Seal elas 2010. aastal üle 222 000 elaniku.
Linn on kohaliku põllumajanduse keskus. São Carloses on ka õlletehas ja tekstiilitööstus ning lennujaam.
Anseküla kihelkond

Anseküla kihelkond (lühend Ans, saksa keeles "Kirchspiel Anseküll") oli kirikukihelkond Saaremaal ja Liivimaa kubermangus Kuressaare kreisis.
Piirkonna ajalugu.
Kihelkond eraldus iseseisvaks kirikukihelkonnaks 16. sajandi alguses Kärla kihelkonnast. Anseküla kihelkonda ümbritsesid Kärla, Kaarma, Jämaja ja Kihelkonna kihelkond.
Esimene kirik kihelkonna maadel – Anseküla Maarja kirik – oli ehitatud umbes 1300. aastal, uus kirik ehitati arvatavasti 14. sajandi lõpus. Kirik hävis teise maailmasõja ajal oktoobris 1944. Kirikus oli haruldane 14. sajandist Ojamaalt pärit ristimiskivi.
Anseküla kihelkonna mõisavallad.
Anseküla kihelkonnas 19. sajandi algul moodustatud mõisavallad. Vallad on moodustamise järjekorras. Sellesse valdade perioodi jääb perekonnanimede (perenimede) panemine.
Anseküla kihelkonna vallad.
Anseküla kihelkonna vallad alates 1866. aastast:
Kihelkonna alad tänapäeval.
Anseküla kihelkond hõlmas Saare maakonna endise Salme valla ala. Kihelkonna loodesopp ulatus kuni Suurlahe ja Nasva jõeni. Kihelkonda kuulus ka Abruka saar.
Jämaja kihelkond

Jämaja kihelkond (lühend Jäm; ka "Jamaja kihelkond"; saksa keeles "Kirchspiel Jamma") oli kihelkond Saaremaal ja Liivimaa kubermangus Kuressaare kreisis.
Kihelkonna järgi on nimetatud siluri Jamaja kihistu.
Piirkonna ajalugu.
Kuulus 13. sajandi alguses Kihelkonna-Sworve muinaskihelkonda, mille alale moodustati umbes 1228. aastal Kihelkonna kirikukihelkond. Eraldiseisev Jämaja kihelkond eraldati Kihelkonna kihelkonnast oletatavasti juba 13. sajandil. Preestri olemasolust on teateid aastast 1449.
Ala oli aastast 1233 Riia linna ja aastatel 1240–1573 Saare-Lääne piiskopi valduses.
Jämaja kirik ehitati arvatavasti 13. sajandil. Tollane puukirik aga hävis tules. Nüüdne, 1864. aastal rajatud kirik sai historitsistliku ilme.
Altarimaal oma süžeega "Päästa mind, Issand!" on leitav mereäärsetes kirikutes.
Vanast puukirikust on säilinud renessanss stiilis kantsel (17. sajandist) ja hiliskeskaegne raidreljeef "Maarja kuulutus" ning krutsifiksiga raidepitaaf.
Kihelkonna maadel oli ka Sääre kabel – ainus keskajal arvatavasti 14. sajandil ehitatud kabel Saaremaal, tänapäeval varemeis.
Jämaja kihelkonna mõisavallad.
Jämaja kihelkonnas 19. sajandi algul moodustatud mõisavallad, vallad on moodustamise järjekorras. Sellesse valdade ajalooperioodi jääb perekonnanimede (perenimede) panemine.
Jämaja kihelkonna vallad.
Jämaja kihelkonna vallad alates 1866:
Kihelkonna alad tänapäeval.
Jämaja kihelkonna alad asuvad Sõrve poolsaare kesk- ja lõunaosas, nüüdse Saare maakonna Saaremaa valla alal.
Sündinud 22. septembril

"Siin on loetletud 22. septembril sündinud tuntud inimesi.
Kärla kihelkond

Kärla kihelkond (lühend Kär; saksa keeles "Kirchspiel Kergel in Oesel") oli kirikukihelkond Saaremaal ja Liivimaa kubermangus Kuressaare kreisis.
Piirkonna ajalugu.
Piirkond kuulus algselt Kaarma kihelkonda. Eraldus pärast Kärla Maarja Magdaleena kiriku ehitamist (arvatavasti 14. sajandi alguses); ürikuis on kihelkonda esmamainitud 1438. aastal ("Kergel"). Nüüdne kirik on ehitatud 1843. aastal.
Usuvahetusliikumise ajal, 1868. aastal ehitati Kärlale ka vene õigeusu Mõnnuste Jumala Ilmumise kirik (praegu varemeis).
Kärla kihelkonna mõisad.
Kärla kihelkonnas paiknes 12 mõisat: 1 kirikumõis, 4 rüütlimõisast peamõisat koos 1 kõrvalmõisaga, 2 poolmõisat, 1 rüütelkonnamõis ja 3 riigimõisat.
Kihelkonna alad tänapäeval.
Kärla kihelkonna alad hõlmasid nüüdse Kärla valla ala.
Mustjala kihelkond

Mustjala kihelkond (lühend Mus; saksa keeles "Kirchspiel Mustel in Oesel") oli kihelkond Saaremaal, Liivimaa kubermangu Kuressaare kreisis. 
Piirkonna ajalugu.
Muinasajal moodustas Kihelkonna muinaskihelkonna põhjaosa. Aastast 1254 Liivimaa ordu valduses. Aastast 1564 Taani valduses. Kihelkond moodustati aastal 1646, Kihelkonna kihelkonna kirdepoolsetest aladest. 
Mustjala luteri usu Anna kabel ehitati aastal 1605, Mustjala Magdaleena (Anna) kirik ehitati aastal 1863. Õigeusu Prohvet Eeliase kirik ehitati aastal 1875.
Mustjala kihelkonna mõisad.
Kihelkonnas paiknes 5 mõisa - 1 kirikumõis, 1 rüütlimõisast peamõis koos 1 kõrvalmõisaga ning 2 riigimõisa.
Kihelkonna alad tänapäeval.
Mustjala kihelkonna alad asuvad tänapäeval Saaremaa valla aladel.
Kaarma kihelkond

Kaarma kihelkond (lühend Kaa; saksa keeles "Kirchspiel Karmel, Kirchspiel Karmel in Oesel") oli kihelkond Saaremaal Liivimaal.
Piirkonna ajalugu.
Muinasajal hõlmas Kaarma muinaskihelkond ka hilisemate Kärla, Mustjala ja Püha kihelkonna osi. 
14. sajandil ehitati Kuressaare piiskopilinnus, selle juurde tekkis samanimeline asula, mis aastal 1563 sai linnaõigused. 
Kaarma Peeter-Pauli kiriku ehitamist Kirikukülas alustati juba 13. sajandil, nüüdse ilme sai arvatavasti alles 15. sajandil.
Kaarma kihelkonna vallad.
1891. aastal liideti Kaarma, Meedla, Piila, vald ja ning Kaarma kirikuvalla külad uueks Loona vallaks. Teised külad jäid Kaarma-Suure valla koosseisu..
Kihelkonna alad tänapäeval.
Kaarma kihelkond asub nüüdse Saare maakonna Kaarma valla alal.
Püha kihelkond

Püha kihelkond (lühend Pha; saksa keeles "Kirchspiel Pyha") on kihelkond Saaremaal.
Piirkonna ajalugu.
Püha kihelkond moodustati arvatavasti 14. sajandi lõpus suurest Kaarma kihelkonnast eraldatud kagupoolsetest aladest. Püha kihelkonda on esmamainitud 1449. aastal. 
Püha kihelkond on olnud ka haldusüksus (nt Liivimaa kubermangu Kuressaare kreisis).
Püha kirik on pika ehituslooga, tornikiiver aastast 1924. 
Püha kihelkonna mõisad.
Kihelkonnas paiknes 10 mõisat: 1 kirikumõis, 7 rüütlimõisast peamõisat ning 2 riigimõisat ja 2 karjamõisat.
Kihelkonna alad tänapäeval.
Kihelkonna alad paiknevad nüüdse Saare maakonna Saaremaa valla alal.
Murat Nassõrov

Murat Ismailovitš Nassõrov (Мурат Исмаилович Насыров) (13. detsember 1969 Almatõ – 19. jaanuar 2007 Moskva) oli uiguuri päritolu Venemaa laulja ja helilooja.
Karja kihelkond

Karja kihelkond (lühend Krj; saksa keeles "Kirchspiel Karris") oli kirikukihelkond Saaremaal ja Liivimaa kubermangu Kuressaare kreisis.
Piirkonna ajalugu.
Kihelkond moodustati arvatavasti 13. sajandi keskpaiku, kui eraldati Valjala kirikukihelkonna põhjapoolne osa eraldiseisvaks kihelkonnaks. 
Karja kirikut on esmamainitud 1254. aastal.
Karja kihelkonna mõisad.
Kihelkonnas paiknes 13 mõisat: 1 kirikumõis, 10 rüütlimõisast peamõisat ning 2 riigimõisat ja 1 karjamõis.
Kihelkonna alad tänapäeval.
Karja kihelkonna alad hõlmasid ligikaudu nüüdse Saare maakonna endise Leisi valla ala.
Valjala kihelkond

Valjala kihelkond (lühend Vll; saksa keeles "Kirchspiel Wolde in Oesel") oli kihelkond Saaremaal Liivimaa kubermangu Kuressaare kreisis.
Piirkonna ajalugu.
Valjala kihelkonda kuulus kihelkonna algusajal veel osi hilisematest Karja ja Püha kihelkonnast. Valjala kirik on Saaremaa vanim. Kirikut hakati rajama 1227. aastal.
Valjala kihelkonna mõisad.
Kihelkonnas asus 14 mõisat: 1 kirikumõis, 6 rüütlimõisa peamõisat koos 2 kõrvalmõisaga, 1 Saaremaa rüütelkonna mõis ning 4 riigimõisat ja 5 karjamõisat.
Kihelkonna alad tänapäeval.
Kihelkonna alad jäävad tänapäeval Saare maakonna Saaremaa valda. 2017. aastani hõlmas kihelkonna endine ala ligikaudu Valjala valla ala.
Hermann Helewegh

Hermann Helewegh (ka Helwig, Heleweg, Helgeweg, 1454 Riia – 1489) oli Riia raehärra ja kroonikakirjutaja.
Kirjutas "Riia peapiiskopkonna punase raamatu" (saksa "Das rothe Buch inter Archiepiscopalia"), mis käsitleb Vana-Liivimaa ajalugu 15. sajandil.
Pöide kihelkond

Pöide kihelkond (lühend Pöi; saksa keeles "Kirchspiel Peude") oli kihelkond Saaremaal Liivimaa kubermangu Kuressaare kreisis.
Piirkonna ajalugu.
Aastani 1675 kuulus kihelkonda ka hilisema Jaani kihelkonna ala. Muinasajal moodustas Pöide koos Muhuga "Horele-Mone" muinaskihelkonna. Pöide kihelkonna kohta on teateid 13. ja 14. sajandi vahetusest. Pöide Maarja kiriku ehitamist alustati arvatavasti 13. sajandi keskel.
Pöide kihelkonna mõisad.
Kihelkonnas paiknes 17 mõisat – üks kirikumõis, kaheksa rüütlimõisat peamõisat, üks Saaremaa rüütelkonna mõis ning viis riigimõisat koos kahe kõrvalmõisaga. Sellele lisandus kaks karjamõisat.
Kihelkonna alad tänapäeval.
Kihelkonna endine ala asub tänapäeval Saare maakonna Saaremaa valla idaosas. Kuni 2017. aasta haldusreformini hõlmas kihelkonna ala Pöide ja Laimjala valla ala ning Orissaare valla idaosa.