tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Margit Keller

Margit Keller (sündinud 2. augustil 1971) on eesti tarbimissotsioloog, Tartu Ülikooli sotsiaalse kommunikatsiooni vanemteadur ja ühiskonnateaduste instituudi juhataja.
Tema peamised uurimisteemad on argielu sotsiaalsed praktikad, tarbimine ja sotsiotehniliste süsteemide siire (sh nt energeetika- ja transpordisüsteemi üleminek kestlikumale toimimisele).
Haridustee.
Keller lõpetas 1994. aastal Tartu Ülikooli inglise filoloogia bakalaureuseõppe, 1999. aastal kaitses Tartu Ülikoolis meedia ja kommunikatsiooni magistritöö ning 2004. aastal kaitses meedia ja kommunikatsiooni doktoritöö teemal "Representations of Consumer Culture in Post-Soviet Estonia: Transformations and Tensions" (juhendaja prof Marju Lauristin).
Töökäik.
Margit Keller oli aastatel 1994–1999 avalike suhete spetsialist Eesti Erastamisagentuuris ja 1995–1999 Hill &amp; Knowlton Eesti vanemprojektijuht. Aastatel 2000–2007 oli ta Tartu Ülikooli sotsiaalse kommunikatsiooni õppetooli lektor ja 2004–2007 avalikkussuhete ja teabekorralduse lektor. 
Ta töötas 2015–2016 ühiskonnateaduste instituudi kommunikatsioonijuhtimise programmijuhina ning oli 2016. aastal sama instituudi asejuhataja teadus- ja arendustegevuse ning turunduse alal. 
2007. aastast on ta Tartu Ülikooli sotsiaalse kommunikatsiooni vanemteadur ja 2016. aastast Tartu Ülikooli ühiskonnateaduste instituudi juhataja. 
Alates 2019. aastast on Margit Keller koos vanemteadur Laur Kangeriga Eesti Teadusagentuuri rahastatava rühmagrandi "Eesti energia-, transpordi ja telekommunikatsioonisüsteemide ümberkujundamine Teise Suure Siirde lävel" (PRG346) juht.
Teadusorganisatsiooniline tegevus.
Margit Keller on Euroopa Sotsioloogia Assotsiatsiooni (ESA) liige alates 2003. aastast ning oli 2012–2017 ESA tarbimissotsioloogide uurimisvõrgustiku (RN5) juht.
Margit Keller kuulub Ida-Virumaa Teadusnõukokku (loodud 2020. aastal seoses õiglase ülemineku protsessiga) ning on Arvamusfestivali nõukoja liige.
Kati Orru

Kati Orru (sündinud 4. augustil 1982 Tartus) on eesti sotsioloog.
Tema peamised uurimisteemad on keskkonnasotsioloogia, keskkonnakasutuse sotsiaalsed aspektid, kriisihaldus ja -kommunikatsioon. 
Haridustee.
Orru lõpetas 2004. aastal Tartu Ülikooli sotsioloogia ja sotsiaalpoliitika bakalaureuseõppe. Aastatel 2003–2004 õppis ta Atlantas Oglethorpe’i Ülikoolis retoorika ja kommunikatsiooni erialal ning 2006. aastal lõpetas Tartu Ülikooli sotsioloogia ja sotsiaalpoliitika magistriõppe. 
2011. aastal kaitses ta King's College Londonis riskihalduse doktoritöö "Europeanising risk regulation: Drinking water safety in Estonia and Lithuania" ("Euroopastuv riskihaldus: joogivee ohutus Eestis ja Leedus", juhendaja Henry Rothstein). 
Töökäik.
Kati Orru oli aastatel 2003–2005 Peipsi Koostöö Keskuse sotsioloog. Aastatel 2006–2009 oli ta Eesti Maaülikooli põllumajanduse- ja keskkonnainstituudis projektijuht ja 2009–2013 teadur. 
2015. aastal töötas Orru Tartu Ülikooli ühiskonnateaduste instituudis teadurina ja 2016–2017 Umeå Ülikoolis järeldoktorina. 
Alates 2011. aastast on ta King's College Londoni külalisuurija, 2017. aastast Tartu Ülikooli sotsiaalpoliitika teadur ning 2019. aastast Tartu Ülikooli kestlikkuse sotsioloogia vanemteadur; Tartu Ülikooli riskisotsioloogia professor. 
Teadusorganisatsiooniline tegevus.
Kati Orru koordineerib Eesti tegevusi Horisont 2020 teadus- ja arendusprojekti "Building European Communities’ Resilience and Social Capital" (BuildERS) raames. Ta on põhitäitja TÜ ühiskonnateaduste instituudi uuringus Eesti energia-, transpordi- ja telekommunikatsioonisüsteemide ümberkujundamine Teise Suure Siirde lävel. 
Orru on Euroopa Sotsioloogia Assotsiatsiooni riski ja määramatuse uurimisvõrgustiku liige ning Eesti Sotsioloogide Liidu juhatuse liige.
Leitud ruum

Leitud ruum (inglise keeles "chosen site") on lavastuse teatrihooneväline ruum, mis on juba iseenesest valmis, toimiv keskkond. Sisuliselt kitsendades on “leitud ruum” teatrivorm, kus lavastuse leitud ruum oma füüsiliste, sotsioloogiliste või kultuuriliste tähendustega mängib aktiivset rolli lavastuse loomisprotsessis. Olulise osa lavastuse ettevalmistustöödest hõlmab paiga uurimine ja analüüsimine.
N-ö tavapärase ehk mitte-leitud-ruumis teatri tegemise juurde kuulub enamasti klassikaline teatrihoone või lava, näiteks Itaalia karplava või musta-kasti-teater ehk eksperimentaalteater, milleks on suur nelinurkne ruum musta värvi seinte ja tasapinnalise põrandaga.
Leitud ruumi praktika Eestis.
Mahajäetud varemed, tehasehooned, linnatänavad, keldrid ja ajaloolised mõisad on ühed levinumad leitud ruumid teatripraktikas. Eestis on levinud lavastada leitud ruumidesse suvel. 
Näitena võib tuua Piusa liivamaardlas liivaluidetel etendatud Taarka pärimusteatri suvelavastuse “Inemise igä” (lavastaja Helena Kesonen, kunstnik Mailiis Laur, 2016); Anne Türnpu lavastatud "Isuri eepose" (kunstnik Kairi Mändla, 2015) Kodru rabas või teatriühenduse Misanzen lavastatud "Sõsara sõrmeluud"(lavastaja Helen Rekkor, kunstnik Joanan Juhkam, 2020), mis esietendus Tallinnas Krulli masinatehases.
Mõistet “leitud ruum” on oma teooriates käsitlenud teatriuurijad Liina Unt, Pille Jänes ja Anneli Saro.
Kohaspetsiifiline teater.
Üldnimetusena sellise teatrivormi kohta kasutatakse mõistet kohaspetsiifiline teater (inglise keeles "site-specific theater").
"Lavastusliik, mille mängupaik on väljaspool teatrisaali ja -maja, teatrile tavapäratus ruumis või paigas". Kohaspetsiifiline lavastus lähtub konkreetsest ruumist. Niisiis on leitud ruumi ja kohaspetsiifilise lavastuse peamine erinevus see, et kui kohaspetsiifilist lavastust ei saa enamasti teise ruumi kohandada, siis leitud ruumi lavastuse puhul seda eripärasust ei ole.
Teatritegemise spetsiifika “leitud ruumis”.
Üks erinevustest leitud ruumi ja teatrihoone vahel seisneb tehnilistes parameetrites. Valguskujundus ja helikujundus on kaks lavastuskomponenti, nende jaoks on teatrihoonetes statsionaarsed riputustingimused ja vooluallikad, mis on lavastuse väljatoomisel olulisel kohal. Leitud ruumides on eelmainitud tingimused pigem ebatraditsioonilised.
Publiku seisukohalt on teatrihoones kindel eraldatud saal ja lava. Teatritegemiseks kohandatud ruumide puhul võib publiku paigutus olla erinev. Erinevused on tingitud valitud asukohast ja selle tunnusjoontest. “Leitud ruumi puhul on vaataja eelhäälestus teine ning lavastuse maailm algab juba sisenemisel." Seetõttu on teatrivaataja eelhäälestus teatrihoones kogetust teine.
Švenčionėliai vald

Švenčionėliai vald (leedu keeles "Švenčionėlių seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Švenčionyse rajooni territooriumil. 
Valla pindala on 239 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1564 inimest. Valla keskus on Švenčionėliai linn, mis aga valla koosseisu ei kuulu. Vallamaja asub aadressil Švenčionių g. 3, vallavanem on Albertas Razmys.
Lisaks küladele on vallas ka mõned huutorid
Kaltanėnai vald

Kaltanėnai vald (leedu keeles "Kaltanėnų seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Švenčionyse rajooni territooriumil. 
Valla pindala on 68 km². 2011. aasta seisuga elas seal 448 inimest. Valla keskus on Kaltanėnai alev, kus aastal 2011 oli 204 elanikku. Vallamaja asub aadressil Švenčionėlių g. 34, vallavanem on Tomas Rokickis.
Aastal 2001 eraldati valla läänepoolne osa ja moodustati sellest uus Labanorase vald.
Lisaks küladele on vallas ka mõned huutorid
Labanorase vald

Labanorase vald (leedu keeles "Labanoro seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Švenčionyse rajooni territooriumil. 
Valla pindala on 290 km². 2011. aasta seisuga elas seal 290 inimest. Valla keskus on Labanorase alev, kus aastal 2011 oli 59 elanikku. Vallamaja asub aadressil Seniūnijos g. 27, vallavanem on Vincas Jusys.
Vald moodustati aastal 2001, mil see eraldati Kaltanėnai vallast.
Kogu valla territooriumit katab Leedu suuruselt teine metsamassiiv Labanorase-Pabradė ürgmets. Ka jääb kogu valla territoorium Labanorase regionaalparki. 
Lisaks küladele on vallas ka mõned huutorid.
Kaltanėnai

Kaltanėnai on alev Leedus Švenčionyse rajoonis, Kaltanėnai valla halduskeskus. Alev asub Švenčionėliaist 10 kilomeetrit läänes merepinnast 148 meetri kõrgusel Žeimena jõe lähtel ja Zeimenysi järve kaldal. 
Alevis on postkontor ning kasvatus- ja turismikeskus. Sealne katoliku kirik valmis aastal 1909. Mõisakompleksist on säilinud aastal 1838 ehitatud puidust kahekorruseline ait ja XIX sajandil rajatud pargi osad.
Ajalugu.
Alevi lähistel metsas asuvad kuus muinaskalmet, mis on rajatud IX–XII sajandil.
Kaltanėnaid on kirjalikes allikates esmamainitud XV sajandi keskpaigas, mil suurvürst Žygimantas Kęstutaitis selle Narbutaste valduseks läänistas. Sealset mõisa on esmamainitud aastal 1512.
XVII sajandi alguses sai asulast alev. Aastal 1633 rajasid frantsisklased sinna kloostri, mille juurde ehitati ka kirik. Klooster suleti aastal 1832. Kirik põletati XVII sajandi keskel maha, ent taastati aastal 1696. Aastail 1740–1767 ehitati vana kiriku asemele uus puidust kaheksanurkse kellatorniga kirik. Aastail 1797–1804 tegutses kiriku juures ringkonnakool, mis aastal 1804 muudeti algkooliks.
Tsaariajal olid asula venekeelne nimekuju Колтыняны. XIX sajandi teisel poolel oli see tähtis veiste ja hobustega kauplemise paik. Aastail 1855-1899 valmis alevit läbiv Pastavy-Panevėžysi kitsarööpmeline raudtee. Aastal 1905 toimusid alevis tsaarivõimu vastased väljaastumised.
Alevis oli hästi säilinud rahvakultuur, mida aitas edendada raamatusmugeldaja Jonas Burba ja mida uuris hiljem etnograad Eduards Volters.
Aastail 1920–1939 kuulus Kaltanėnai Poola koosseisu. Juulis 1941 hukati alevis elanud juudid. Teise maailmasõja järel tegutsesid alevi ümbruskonnas Leedu metsavennad. Nõukogude perioodil oli alev kohaliku kolhoosi keskasulaks.
URS Corporation

URS Corporation (kunagine United Research Services) oli inseneri-, disaini- ja ehitusettevõte ning USA föderaalvalitsuse töövõtja. URS, mille peakontor asub Californias San Franciscos, oli täisteenust pakkuv ülemaailmne organisatsioon, mille kontorid asuvad Ameerikas, Euroopas, Aafrikas ja Aasia ja Vaikse ookeani piirkonnas. URSi võttis üle AECOM 17. oktoobril 2014.
AECOM

AECOM (varem AECOM Technology Corporation) on Ameerika Ühendriikide rahvusvaheline inseneribüroo.
AECOMil on umbes 87 000 töötajat ja see on 2019. aasta Fortune 500 nimekirjas 157. kohal.
Ettevõtte ametlik nimi aastatel 1990–2015 oli AECOM Technology Corporation. Ettevõte on noteeritud New Yorgi börsil (NYSE) ja Frankfurdi börsil.
Karin Hiir

Karin Hiir (sündinud oktoober 1975) on eesti geoloog. Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli 2001. aastal.
Välislingid.
Karin Hiir XING
Manuela Pihlap

Manuela Pihlap (sündinud 19. juunil 1980 Tartus) on Eesti suhtekorraldaja ja poliitik. Perioodil detsember 2021 - aprill 2024 oli ta Põhja-Tallinna linnaosa vanem. 
Ta on lõpetanud 2002. aastal Tartu Ülikooli bioloogia-geograafia teaduskonna.
Töö.
Töötanud järgnevatel ametikohtadel:
Poliitiline karjäär.
Aastatel 2005–2010 oli ta erakonna Eestimaa Rahvaliit liige. 
Manuela Pihlap kuulub alates 2011. aastast Eesti Keskerakonda.
Ta kandideeris 2023. aasta Riigikogu valimistel, kogus valimisringkonnas nr 1 (Haabersti, Põhja-Tallinn ja Kristiine) 473 häält ega osutunud valituks.
Ta kandideeris 2025. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Põhja-Tallinna linnaosas, sai 696 häält ning osutus valituks.
Kalle Rõõmus

Kalle Rõõmus (15. september 1955 – 13. november 2020 Tallinn) oli eesti arhitekt.
Arhitektuurialase kõrghariduse omandas ta Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi (praegune Eesti Kunstiakadeemia) arhitektuuriteaduskonnas aastatel 1974–1979. Ta alustas erialast tööd arhitektina EKE Projektis (1977–1979) ning töötas seejärel 1979–1988 Kultuurimälestiste Riiklikus Projekteerimise Instituudis. 1988–1989 täiendas Kalle Rõõmus end Pariisis Beaux Artsis ja Sorbonne’i ülikoolis. Enne omanimelise büroo rajamist 1991. aastal töötas ta Soomes Perko ja Rautamäki büroos Helsingis.
Alates 1982. aastast oli Kalle Rõõmus Eesti NSV Arhitektide Liidu ja 1990. aastate algusest Eesti Arhitektide Liidu liige. 
1991. aastal asutas Rõõmus omanimelise arhitektuuribüroo ja oli surmani selle juhataja. AB Kalle Rõõmus on projekteerinud näiteks sellised hooned nagu Tartu Ülikooli Biomeedikum, Emajõe Ärikeskus, Tallinna Lennujaam, Tartu bussijaamahoone, Tartu vangla ja Hansapanga Barclay kontor Tartus.
Radi Tegova

Radi Tegova (sündinud 21. novembril 1977) on eesti mikrobioloog ja geneetik.
Hariduskäik.
Aastatel 1993–1996 õppis Tegova Tamme Gümnaasiumis Tartus, 1996–2002 Tartu Ülikoolis geenitehnoloogiat bakalaureuseastmes, 2002–2004 magistri- ja 2004–2007 doktoriõppes. Sai 2009. aastal doktorikraadi (PhD) väitekirjaga "DNA polümeraas "Pseudomonas putida" rakkudes toimuvates mutatsiooniprotsessides", juhendajad Maia Kivisaar ja Andres Tover.
Töökäik.
2004. aastast oli Radi Tegova Eesti Biokeskuse laborant. 2006–2009 töötas ta Tartu Ülikooli Geneetika õppetooli erakorralise- ja geeni teadurina. 2009–2020 oli ta laborant ja teadur biotehnoloogia ettevõttes. 2015. aastast on ta on Hiina meditsiini keskuse administraator.
Isiklikku.
Radi Tegoval on kooselust Marko Trooniga poeg Ramon (sündinud 1997).
2001. aastast elab ta koos mikrobioloog Andres Toveriga.
Švenčionysi vald

Švenčionysi vald (leedu keeles "Švenčionių seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Švenčionyse rajooni territooriumil. Vald piirneb kagus Valgevene territooriumiga.
Valla pindala on 164 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1865 inimest, aastal 2019 (pärast Švenčionysi linna liitmist) aga 6546 elanikku. Valla keskus on Švenčionysi linn, kus aastal 2020 oli 4020 elanikku. Vallamaja asub aadressil Švenčionėlių g. 6A, vallavanem on Ina Sinienė. 
Lisaks küladele on vallas ka mõned huutorid
Jama (jumalus)

Jama (sanskriti ja paali keeles यम "yama"; tiibeti keeles གཤིན་རྗེ "gshin rje")' on india mütoloogias surma ja allilma jumal.
Rigveedas räägitakse temast kui esimesest inimesest, kes suri. Hiljem muutus Jama surnute kohtumõistjaks ja nende pattude karistajaks.
Jamat kujutatakse rohelisena, punaste silmade ja sama värvi rõivastega. Ta kannab valitsuskeppi, mida ehib pealuu. Kaks neljasilmset koera valvavad tema kuningriigi väravaid; tema sõnumiviijateks on vares ja tuvi.
Budismi mütoloogias on Jama samuti surmajumal, põrgute valitseja, kes vaeb pärast surma olendite tegusid ja otsustab, missugust ümbersündi nad väärivad.
Paali tekstides räägitakse mõnikord mitmest (kahest, neljast) Jamast.
Vadžrajaanas peetakse Jamat üheks tähtsamaks seadmusekaitsjaks. Teda kujutatakse hirmuäratavana, ta on ehitud pealuudest vanikutega ja ümbritsetud tuleleekidega. Vasakus käes hoiab ta tegudepeeglit, kus igaüks näeb oma tegusid, paremas käes aga mõistmisemõõka.
Sõltuvushäire

Sõltuvushäire on psüühikahäire, kus inimesel on korduv vajadus mingi aine või tegevuse järele, hoolimata sellest, et vajaduse rahuldamisel on talle kahjulikud tagajärjed – probleemid tervise ja sotsiaalsete suhetega. Sõltuvushäire all kannataval inimesel on tugev ja vastupandamatu soov mingit ainet tarvitada või tegevust sooritada. Sageli püütakse oma sõltuvust varjata või valetada, et seda tehakse harvem ja väiksemates kogustes kui tegelikult. Inimene mõtleb oma ihaldatud tegevusele ka siis, kui teeb midagi muud ning otsib võimalusi kuidas, kus ja millal oma vajadust rahuldada. 
Inimesel võivad tekitada sõltuvust näiteks: alkohol, marihuaana, amfetamiin, kokaiin, nikotiin, opioidid, mingi söök, šokolaad, kohv, videomäng, arvutimäng, hasartmängud, seks, ostlemine. Oluline erinevus uimastisõltuvuse ja teiste sõltuvushäirete vahel on see, et uimastisõltuvus on häire, mille korral uimastite tarbimise lõpetamine põhjustab väga ebameeldiva võõrutusseisundi, mis võib panna uuesti uimasteid tarbima. 
Kas inimesel tekib sõltuvus või mitte, on raske ette ennustada – mõnel inimesel tekib sõltuvus kergemini, teisel raskemini. Inimesel ei pruugi tekkida sõltuvust ühe aine või tegevusega, aga tekib teisega. Sõltuvusprobleemi tekkimise riski võivad suurendada pereliikme sõltuvusprobleem, lapsepõlvetraumad (hooletusse jätmine, kuritarvitamine, vaimne ja füüsiline vägivald ja/või nende pidev nägemine kodus jm), vaimse tervise probleemid (depressioon, ärevus) jne. 2018. aastal Ameerika Ühendriikides tehtud uuring näitas, "et on otsene seos vaimse tervise häiretel ja sõltuvusainete tarbimisel" ja suur osa vaimse häirega inimestest tarbivad: 38% alkoholi, 44% kokaiini ja 40% suitsetavad sigarette.
Uuritud on, kas riskiteguriks võib olla geneetiline soodumus, kuid ka madala geneetilise soodumusega võib pikemaajaline sõltuvust tekitava aine kasutamine tekitada sõltuvushäire. 
Ravimine.
Lisaks ravimitele on sõltuvushäire ravis oluline koht ka inimese rehabilitatsioon ühiskonda, teraapiad (nii individuaalsed kui ka grupiteraapiad), strateegiad, kuidas inimese käitumist muuta ja sellega seotud mitmeastmelised tegevusprogrammid.
Kirsti Akkermann

Kirsti Akkermann (sündinud 18. augustil 1975) on eesti psühholoog, Tartu Ülikooli kliinilise psühholoogia professor.
Tema peamised uurimisteemad on geenide ja keskkonna koosmõju psühhopatoloogia kujunemisel; söömishäirete biomarkerid, söömishäirete riskifaktorid ja arengulised trajektoorid, psüühikahäirete dimensionaalne käsitlus; liigsöömise ja emotsionaalse söömise mehhanismid, pidurduslik kontroll ja tähelepanukalle häirunud söömiskäitumise ja kehataju püsimisel; emotsioonide regulatsiooni roll toimetuleku kujundamisel, psühholoogiline heaolu ja elukvaliteet krooniliste haigustega lastel, tervisetehnoloogiad, psühholoogiliste sekkumiste mõju hindamine.
Haridustee.
Akkermann lõpetas 2000. aastal Tartu Ülikooli psühholoogia eriala, 2003. aastal sai sealsamas magistrikraadi ning 2010. aastal kaitses Tartu Ülikoolis psühholoogia doktorikraadi teemal "Serotonin-related Biomarkers and Symptoms of Eating Disorders" ("Serotoniinisüsteemi talitluse biomarkerid ja söömishäirete sümptomid", juhendajad Jaanus Harro, Anu Aluoja).
Töökäik.
Kirsti Akkermann alustas praktiseeriva psühholoogina aastatel 2000–2001 Lõuna-Eesti Haiglas, töötas 2001–2010 Tartu Ülikooli Kliinikumi psühhiaatriakliinikus ja aastatel 2009–2016 Ambromed Kliinikus kliinilise psühholoogina. Alates 2017. aastast jätkas ta kutselist tegevust Kognitiivse ja Käitumisteraapia Keskuses.
Aastatel 2004–2014 töötas ta Tartu Ülikooli kliinilise psühholoogia lektori ja neuropsühhofarmakoloogia teadurina. Alates 2014. aastast on ta Tartu Ülikooli psühholoogia instituudi kliinilise psühholoogia kaasprofessor ja osakonna juhataja, kliinilise psühholoogia kutseaasta programmijuht,ning 2020-2021 Tartu Ülikooli sotsiaalteaduste valdkonna teadus-arendusprodekaan.
Ta on litsentseeritud kliiniline psühholoog-psühhoterapeut, superviisor.
Teadusorganisatsiooniline tegevus.
Kirsti Akkermann on alates 2003. aastast Eesti Kognitiivse ja Käitumisteraapia Assotsiatsiooni juhatuse liige ja rahvusvaheline esindaja, aastatel 2019–2021 assotsiatsiooni president. Ta on Eesti Käitumis- ja Tervisteaduste Keskuse, Eesti Psühhiaatrite Seltsi, Eesti Psühholoogide Liidu ja Eesti Kliiniliste Psühholoogide Ametiühingu liige. Ta osaleb VATEK-i eksperdigrupi töös.  
Akkermann on osalenud ravijuhendite ja söömishäirete raviprogrammide väljatöötamisel.
Kätlin Konstabel

Kätlin Konstabel (sündinud 8. jaanuaril 1974) on Eesti psühholoog, koolitaja, paari- ja pereterapeut.
2020.aastal pälvis Eesti Naisteühenduste Ümarlaualt Valge Lindi auhinna .
Evelyn Kiive

Evelyn Kiive (sündinud 8. märtsil 1977) on eesti psühholoog ja Tartu Ülikooli eripedagoogika professor.
Tema peamised uurimisteemad on erivajadusega inimeste õpetamine ja eripedagoogika. 
Haridustee.
Kiive lõpetas 1999. aastal Tartu Ülikooli psühholoogia erialal, 2001. aastal sai sealsamas magistrikraadi "cum laude" ning 2005. aastal kaitses doktoriväitekirja teemal "Studies on peripheral markers of central serotonergic activity and behaviour" (juhendaja Jaanus Harro). 
Töökäik.
Evelyn Kiive oli aastatel 1999–2001 Tartu Ülikooli psühholoogia osakonnas laborant ja 2001–2005 lektor. Aastatel 2005–2008 oli ta sotsiaalteaduskonna dekanaadi administratiivtöötaja ning käitumis- ja terviseteaduste doktorikooli projektijuht. 
Aastatel 2008–2013 oli Kiive psühholoogia instituudi psühhofüsioloogia teadur, 2012–2015 psühhofüsioloogia dotsent ning 2013–2016 käitumise neurobioloogia vanemteadur. Alates 2015. aastast on ta haridusteaduste instituudis eripedagoogika professor. 
Teadusorganisatsiooniline tegevus.
Evelyn Kiive on 2002. aastast Eesti Psühholoogide Liidu ning 2011. aastast Society for Neuroscience liige.
Aadi Tegova

Aadi Tegova (sündinud 19. juulil 1981 Tartus) on eesti graafik ja graafikadisainer ning loovjuht.
Ta tegutseb loovjuhina Tartu Ülikooli infotehnoloogia osakonnas ja on loovagentuuri Tuletorn eestvedaja.
Ta lõpetas 2007. aastal Tartu Kõrgema Kunstikooli meedia ja reklaami eriala.
Ta kandideeris 2023. aasta Riigikogu valimistel Erakond Parempoolsed nimekirjas, kus kogus valimisringkonnas nr 10 (Tartu linn) 70 häält ning ei osutunud valituks.
Labanoras

Labanoras on alev Leedus Švenčionyse rajoonis, Labanorase valla halduskeskus. Alev asub Labanorase ürgmetsas Labanorase oja kaldal, sellest idas on 57,7 ha suurune Labanorase järv, kirdes 16,3 ha suurune Duobulise järv. 
Labanorases on postkontor ja raamatukogu, seal asub Labanorase regionaalpargi direktsioon. Alevis on kämping ja restoran-võõrastemaja Labanoras. Sealne katoliku kirik valmis aastal 1820.
Ajalugu.
Labanorast on kirjalikes allikates esmamainitud 1373. aastal. 1387. aastal andis suurvürst Jogaila selle Vilniuse piiskoppide valduseks, kelle omandisse Labanoras kuulus aastani 1811. Esimesed teated sealsest kirikust pärinevad aastast 1511, sealsest karjamõisast aastast 1539. Aastast 1568 on esimesed teated Labanorase mõisast. Hiljem kujunes mõisa juurde alev.
Aastal 1767 moodustati sealse kiriku juurde kihelkond. Aastal 1820 rajati sinna uus kirikuhoone. Aastal 1781 hakkas alevis tegutsema kihelkonnakool. 
Aastal 1811 kaotasid piiskopid oma Labanorase valduse. Kohaliku legendi kohaselt ei saanud sealsed vaimulikud ja mõisarahvas omavahel läbi. Vaimulikele kuulunud osa nimetati Kunigiškiaiks, mõisnikele kuulunud poolt aga, Dvariškiaiks. Mõlemal poolel oli ka oma surnuaed, veel tänapäevalgi maetakse ühe poole surnud ühele, teise poole omad aga teisele kalmistule.
Tsaariajal oli asula venekeelne nimekuju Лабонары. Jaanuariülestõusu ajal toimusid alevi juures lahingud. XX sajandi alguses oli see tähtis marjadega kauplemise paik. 
Suvel 1941 hukati alevis elanud juudid.Teise maailmasõja järel tegutsesid alevi ümbruskonnas Leedu metsavennad. Nõukogude perioodil oli alev Švenčionėliai metsatööstusühingu keskasulaks. Aastal 1865 leiti sealselt põllult 470 hõberahast koosnev Labanorase aare.
2009. aastal põles sealne kirik maha, säilis vaid kellatorn. 2010. aastal hakati kirikut taastama 2011. aastal pühitseti uus hoone sisse.
Piret Ehin

Piret Ehin (sündinud 25. aprillil 1976) on eesti politoloog, Tartu Ülikooli võrdleva poliitika professor ja TÜ Johan Skytte poliitikauuringute instituudi asejuhataja teadustöö alal. 
Tema peamised uurimisteemad on valimiskäitumine (eelkõige Euroopa Parlamendi valimistel), demokraatia ja legitiimsus, Euroopa integratsioon ja selle mõju liikmesriikide poliitilistele süsteemidele ning poliitilised hoiakud, sh režiimitoetus ja suhtumine demokraatiasse. 
Piret Ehin on koostanud mitmeid rakenduslikke uuringuid Euroopa Parlamendi, Riigikogu ja Riigikantselei tellimusel. Peamiselt on need käsitlenud Euroopa Liidu institutsioonide ja otsustusprotsesside reforme ja nende mõjusid. 
Alates 2007. aastast on Ehin korduvalt olnud Avatud Eesti Fondi nõukogu liige ning 2008–2009 ja 2017–2018 sealse nõukogu esimees. 
Piret Ehin kuulub Eesti Naisüliõpilaste Seltsi. Ta on Eesti Välissuhete Nõukoja liige.
Haridustee.
Ehin lõpetas 1994. aastal Rapla I Keskkooli kuldmedaliga. 1998. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli politoloogia eriala "cum laude" ja 2000. aastal sai Arizona Ülikoolist (University of Arizona, USA) politoloogia magistrikraadi.
2002. aastal kaitses ta Arizona Ülikoolis politoloogia erialal doktorikraadi teemal "Enlargement of the European Union and the problem of popular consent" (juhendaja William Mishler). 
Töökäik.
2002–2004 töötas Piret Ehin asedirektorina Tartu Ülikooli Euroopa Kolledžis. Aastatel 2005–2009 oli ta Tartu Ülikooli rahvusvaheliste suhete teooria vanemteadur. 
Aastatel 2011–2021 oli ta Tartu Ülikooli võrdleva poliitika vanemteadur ning alates 2016. aastast ühtlasi Johan Skytte poliitikauuringute instituudi asejuhataja teadustöö alal. 
Alates 2022. aasta veebruarist on ta võrdleva poliitika professor Tartu Ülikooli Johan Skytte poliitikauuringute instituudis. 
Piret Ehini juhendamisel on Tartu Ülikoolis kaitstud kolm doktoritööd ja üle 50 magistritöö. 2008–2011 ja taas alates 2020. aastast on ta Tartu Ülikooli politoloogia doktoriprogrammi juht. 
2022. aasta kevadel oli ta külalisteadur Stanfordi Ülikoolis. 
Alates 2024. aastast on ta Uppsala Ülikooli poolt välja antava Johan Skytte politoloogia auhinna valikukomitee liige.
Aivo Toomistu

Aivo Toomistu (12. juuli 1960 Märjamaa – 29. oktoober 2020) oli eesti omavalitsus- ja seltskonnategelane, riigiametnik ja poliitik.
Ta lõpetas aastal 1982 Tallinna Pedagoogilise Instituudi kultuurharidustöötajana.
Toomistu töötas Paide kultuurikeskuse asejuhatajana, Järva maavalitsuses kultuuriosakonna juhatajana, Väätsa vallavanemana, Paide linnavolikogu aseesimehena, Tallinna linnavolikogu keskfraktsiooni nõunikuna, Tallinna 32. keskkooli direktorina ja Haabersti linnaosa vanema asetäitjana.
2018. aasta jaanuarist kuni surmani oli Toomistu Eesti rahandusministeeriumi regionaalhalduse osakonna Järva maakondliku talituse juht ehk Järva maakonna kõrgeim riigiametnik. 
Ta oli ka tuntud ja tunnustatud pulmaisa ja õhtujuht.
Keskerakonda kuulunud Aivo Toomistut on tunnustatud Järvamaa teenetemärgiga tulemusliku tegevuse eest Järvamaa ja Paide kultuurielu juhtimisel ning pikaajalise aktiivse tegevuse eest Paide linnavolikogu liikmena.
2008. aastal pälvis ta ka Põhja Politseiprefektuuri teenetemärgi silmapaistvate teenete eest.
Käsipall 1984. aasta suveolümpiamängudel

Käsipall 1984. aasta suveolümpiamängudel oli kavas 31. juulist 11. augustini. 
1984. aasta Los Angelese suveolümpiamängudel oli käsipall viiendat korda olümpiamängude programmis. Olümpiaturniiril osalesid nii mehed, kui naised. Naised osalesid kolmandat korda olümpiamängudel. Meeste turniiril osales 12 ja naiste turniiril 6 võistkonda. Käsipalli olümpiaturniir peeti: Titan Gymnasiumi 4000-kohalises mitmeotstarbelises hallis California osariigi ülikooli ülikoolilinnakus Fullertonis.
NSV Liidu juhitud boikoti tõttu ei võistelnud mõned idabloki tugevad käsipalliriigid; see andis Jugoslaaviale võimaluse võita mõlemad kuldmedalid.
Idabloki arvukate tugevate käsipalliriikide mängude boikoteerimise tõttu tunnistati olümpiamängude eelse olümpiakvalifikatsiooni tulemused kehtetuks. Nõukogude Liitu asendas Saksa FV, Poolat asendas Hispaania, Saksa DV asemel osales Jaapan, Ungarit asendas Rootsi, Tšehhoslovakkia asemel sai osaleda Šveits ja Kuubat asendas Island.
Ameerika Ühendriikide Mereväeobservatoorium

Ameerika Ühendriikide Mereväeobservatoorium ("United States Naval Observatory", USNO) on Ameerika Ühendriikide mereväe teadusasutus.
Observatoorium on asutatud 1830. aastal ning selle peakorter asub Washingtonis. USNO on Ameerika Ühendriikide vanimaid teadusasutusi ning selle peamised ülesanded on Maa liikumise ja asukoha täpne määramine, astromeetria ning õige aja teenistus. USNO andmeid kasutavad Ameerika Ühendriikide kaitseministeerium ja merevägi ning observatooriumi õige aja teenistuse kellaaega kasutab Ameerika Ühendriikide kosmoseväe hallatav GPS.
Lisaks teaduslikule missioonile on Mereväeobservatooriumi linnakus alates 1970. aastatest olnud Ameerika Ühendriikide asepresidendi ametlik elukoht.
Udellide Peavalitsus

Udellide Peavalitsus (vene keeles "Главное управление уделов", saksa keeles "Hauptverwaltung der Apanagen"), aastani 1892 Udellide Departemang ("Департамент уделов") oli aastatel 1797−1826 kroonupalatile, seejärel kuni 1917. aastani Venemaa Keisririigi Keiserliku Õukonna ja Udellide Ministeeriumile allunud asutus, mille ülesanne oli hallata tsaariperekonnale kuuluvaid maavaldusi ja korraldada tsaariperekonna ülalpidamist.
Ajalugu.
Keiser Paul I asutas kroonupalatile allutatud departemangu 1797. aasta 5. aprill. Pärast Venemaa õukonnaministeeriumi asutamist 1826. aastal liideti departemang selle institutsiooniga. Aastatel 1852−1856, mil ministeerium oli jagatud õukonna ja udellide ministeeriumiks, oli see lühikest aega viimase koosseisus. 1892. aastal muudeti departemang peavalitsuseks, millena tegutses kuni 1917. aastani. Asutas kaotati Ajutise Valitsuse otsusega 14. aprillil 1917.
Struktuur.
Kohaliku tasandi institutsioonideks olid aastatel 1797−1808 udelliekspeditsioonid ("удельные экспедиции"), 1808−1892 udellikontorid ("удельные конторы") (XIX sajandi keskpaigas oli neid 19) ja 1892−1917 udelliringkondade valitsused ("управления удельных округов").
Juhtkond.
Aastatel 1797−1825 oli udellide departemangu juhi ametinimetuseks minister, kellel oli neli aseministrit. Pärast õukonnaministeeriumi asutamist 1826. aastal oli minister ühtlasi departemangu juht. Iseseisva udellide ministeeriumi ajal (1852−1856) juhtis asutust samuti minister. Aastal 1856 nimetati departemangu juhiks esimees ("председатель"), kelle ametinimetus muudeti 1882. aastal juhatajaks ("управляющий"). Peavalitsust juhtis ülem.
Käsipall 1988. aasta suveolümpiamängudel

Käsipall 1988. aasta suveolümpiamängudel toimus 20. septembrist 1. oktoobrini. 
1988. aasta Seouli suveolümpiamängudel oli käsipall kuuendat korda olümpiamängude programmis. Olümpiaturniiril osalesid nii mehed kui ka naised. Naised osalesid neljandat korda olümpiamängudel. Meeste turniiril osales 12 ja naiste turniiril 8 võistkonda.
Baluošas (Švenčionyse rajoon)

Baluošas või Baluošai on järv Leedus Švenčionyse rajoonis, merepinnast 138,7 meetri kõrgusel. Põhjakaldal piirneb Baluošas Molėtai rajooniga. 
Järve säng asub jääajal tekkinud tunneloru kohal. Kaldad on üldiselt kõrged, idas ja läänes kohati ka madalad ja soostunud. Kaldavöönd on liivane. Kaldajoone pikkus on 12,14 kilomeetrit. Järves on neli metsaga kaetud saart: Orališkiai saare pindala on 1,74 ha, ülejäänute pindalad on 0,22 ha, 0,11 ha ja 0,06 ha.
Järve suubub põhjast Žverna, idast nimetu oja. Välja voolab Asveja järve suubuv Baluoša. Baluošas jääb Asveja regionaalparki. Vee läbipaistvus on suvel 2,8 meetrit.
Kaladest elavad järves roosärg, särg, koger, nurg, linask, angerjas, kiisk, koha, luts, karpkala, meritint, viidikas, ahven, rääbis, latikas ja haug. Külad järve kaldal on Čistabora, Baluoša ja Orališkiai. Edelakaldal asub Baluoša linnamägi, põhjakaldal turismitalu, lõunakaldale on rajatud laagriplats.
Järve nimi tuleneb kas murdesõnast "balas", mis tähistab valget, või sõnast "bala", mis tähistab tüma paika, sood.
Książ

Książ (, ) on Sileesia piirkonna suurim loss. See asub Poola Alam-Sileesia vojevoodkonnas Wałbrzychi linnast põhjas. 
Loss on vaatega Pełcznica jõe kurule ja on üks Wałbrzychi piirkonna peamisi turismiobjekte.
Loss rajati aastail 1288–1292. 16. sajandil ehitati see renessanss-stiilis ümber, hiljem on seda veel ümber ehitatud.
Salvatore Sirigu

Salvatore Sirigu (sündinud 12. jaanuaril 1987 Nuoros) on Itaalia jalgpallur, kes mängib väravavahina Türgi kõrgliigaklubis Fatih Karagümrük.
Ta alustas klubikarjääri Palermos. Hooajal 2007–08 mängis ta Palermost laenul Itaalia tugevuselt kolmanda liiga klubis Cremonese ja hooajal 2008–09 Itaalia esiliigaklubis Ancona. Itaalia kõrgliigas debüteeris Sirigu hooajal 2009–10.
2011. aasta juulis liitus ta Prantsusmaa kõrgliigaklubiga Paris Saint-Germain. Ta oli aastatel 2014–2015 neli hooaega Paris Saint-Germaini põhiväravavaht. Aastatel 2013–2016 tuli ta neli hooaega järjest Prantsusmaa meistriks. Hooaegadel 2012–13 ja 2013–14 valiti ta Prantsusmaa kõrgliiga hooaja parimaks väravavahiks ja liiga hooaja sümboolesse koosseisu. Hooajal 2016–17 mängis ta laenul Hispaania kõrgliigaklubides Sevilla ja Osasuna.
2017. aasta juunis siirdus ta Itaalia kõrgliigaklubisse Torino. 2019. aasta märtsis hoidis Itaalia kõrgliigas oma värava puhtana kuues mängus järjest, ületades sellega alates 1970. aastatest Luciano Castellinile kuulunud klubi rekordi.
2021. aasta augustis liitus ta Itaalia kõrgliigaklfbiga Genoa, kus oli ühe hooaja klubi esiväravavaht.
Hooaja 2022/23 kuulus ta Itaalia klubide Napoli ja Fiorentina koosseisu, kuid sai kogu hooaja jooksul kirja vaid kaks mängu Fiorentina meeskonnas.
2023. aasta septembris sõlmis ta üheaastase lepingu Prantsusmaa kõrgliigaklubis Nice, kuid klubi meeskonnas ta üheski mängus platsile ei pääsenud ja siirdus 2024. aasta jaanuaris Türgi kõrgliigaklubisse Fatih Karagümrük.
Itaalia jalgpallikoondises tegi Sirigu debüüdi 10. augustil 2010 sõprusmängus Elevandiluuranniku vastu. Aastatel 2010–2021 mängis ta Itaalia koondises kokku 21 korda. 2021. aastal tuli ta Itaalia koondisega Euroopa meistriks. Ta kuulus Itaalia koondisse veel ka 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel, 2013. aasta FIFA konföderatsioonide karikavõistlustel, 2014. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Carl Hilpert

Carl Hilpert (12. september 1888 Nürnberg – 1. veebruar 1947 Moskva) oli Saksamaa sõjaväelane nii esimeses kui teises maailmasõjas, ta oli auastmelt kindralooberst.
Ta sündis 1888. aastal Nürnbergis. 15. juulil 1907 astus ta väeteenistusse Nürnbergi jalaväerügementi Hartmann. Aastatel 1908–1909 õppis ta Müncheni sõjakoolis.
Esimeses maailmasõjas oli ta Baieri Kuningliku 5. jalaväerügemendi adjutant. Seejärel 1917. aastal, pärast raskerelvade koolitust ülendati ta kapteniks ("hauptmann") ja määrati 5. tagavarajalaväerügemendi kuulipildujakompanii ülemaks. Esimese maailmasõja lõpus oli ta 17. Bayeri jalaväerügemendi Orffis üks pataljoniülematest.
Svirkose vald

Svirkose vald (leedu keeles "Svirkų seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Švenčionyse rajooni territooriumil. Vald piirneb lõunas Valgevene territooriumiga.
Valla pindala on 101 km². 2011. aasta seisuga elas seal 918 inimest. Valla keskus on Svirkose küla. Vallamaja asub aadressil Žilvyčių g. 2 , vallavanem on Arnas Jacina. 
Lisaks küladele on vallas ka mõned huutorid
Adutiškise vald

Adutiškise vald (leedu keeles "Adutiškio seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Švenčionyse rajooni territooriumil. Vald piirneb idas ja lõunas Valgevene territooriumiga.
Valla pindala on 125 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1086 inimest. Valla keskus on Adutiškise alev, kus aastal 2011 oli 689 elanikku. Vallamaja asub aadressil Postavų g. 1.
Magūnai

Magūnai on küla Leedus Švenčionyse rajoonis, Magūnai valla halduskeskus. 
Magūnais on põhikool, postkontor ja raamatukogu. Nõukogude perioodil oli küla kohaliku kolhoosi keskasulaks.
Rohemeeter

Rohemeeter on Tartu Ülikooli ökoloogia ja maateaduste instituudi makroökoloogia töörühma ning maastike elurikkuse töörühma välja töötatud rakendus, mis aitab keskkonnatingimusi, maastikustruktuuri ning ökoloogilisi indekseid arvestades hinnata maastiku tuge elurikkuse säilimisele.
Professor Meelis Pärteli juhitav makroökoloogia töörühm uurib elurikkust erinevatel skaaladel - nii Eestis kui ka üleilmselt, nii täna kui ka tuhat aastat tagasi, nii maa peal kui ka all. Maastike elurikkuse töörühm loob vanemteaduri Aveliina Helmi eestvõttel elurikkuse taastamiseks ja püsimiseks vajalikke teadmisi ning uurib, kuidas tagada muutuvas maailmas nii inimese kui ka teiste liikide heaolu.
Rohemeetri abil saad teada, kui loodussõbralik on Sind ümbritsev maastik ning mida saad ümbruskonna elurikkuse heaks teha.
Rakendus hindab iga Eesti maismaal asetseva punkti ümber 500 meetri raadiuses erinevaid maastikuparameetreid, kasutades Tartu Ülikoolis välja töötatud algoritmi. Rohemeeter tuvastab ja seejärel visualiseerib maastikus olevad elurikkust vähem või rohkem toetavad piirkonnad 100x100 meetri suuruste analüüsiruutude kaupa ning annab 0-100 vahel varieeruva Rohemeetri koondindeksi vaadeldud asupunkti kohta arvestades ümbritsevat 500-meetrise raadiusega maastikku. Madalad koondindeksi väärtused näitavad, et maastikustruktuur ning maastikus toimunud muutused ei ole vaadeldud piirkonna elurikkusele soodsad, kõrged väärtused näitavad elurikkuse seisukohast kõrgekvaliteedilisi ja heas seisus maastikke.
Iga 100x100 meetrise analüüsiruudu keskmine väärtus on arvutatud arvukate andmekihtide parameetrite põhjal. Iga 100x100 meetrise vaatlusruudu väärtuse tuvastamiseks kasutatakse 15-40 andmekihti, mille alusel kuvatav väärtus on tuvastatud. Kokku kasutab rakendus üle 70 andmekihi. Rohemeetri varalised õigused kuuluvad Tartu Ülikoolile. 
Loe veel:
Sariai

Sariai on küla Leedus Švenčionyse rajoonis, Sariai valla halduskeskus. Küla asub Saria jõe ja Sariai järve kaldal.
Sariais on põhikool, postkontor, kabel, tuletõrjekomando, klubi ja raamatukogu. Nõukogude perioodil oli küla kohaliku sovhoosi keskasulaks.
Küla on nime saanud Saria jõe järgi.
Naujas Strūnaitis

Naujas Strūnaitis (tõlkes "Uus Strūnaitis") on küla Leedus Švenčionyse rajoonis, Strūnaitise valla halduskeskus. Küla asub Mera jõe ja Kūna järve kaldal.
Naujas Strūnaitises on vesiveski, postkontor ja aastal 1848 ehitatud katoliku kirik. 
Ajalugu.
Küla on tekkinud aastal 1781 rajatud kiriku juurde. XIX sajandil asus seal Strūnaitise mõis, millest on säilinud vesiveski. Tsaariajal oli küla venekeelne nimekuju Струнойце. Kahe maailmasõja vahelisel perioodil oli küla Poola koosseisus. Nõukogude perioodil oli küla kohaliku sovhoosi keskasulaks.
Küla on nime saanud Strūna jõelt, eesliide Naujas eristab seda vanemast Senas Strūnaitise külast.
Peršoksnai

Peršoksnai on järv Leedus Švenčionyse rajoonis, merepinnast 144,8 meetri kõrgusel.
Järve säng asub jääajal tekkinud lohus. Kaldad on üldiselt kõrged. Kaldajoone pikkus on 16,23 kilomeetrit, koos saartega 17,03 kilomeetrit. Järves on kolm metsaga kaetud saart, nende pindalad on 0,63 ha, 0,43 ha ja 0,23 ha.
Järve põhi on ebatasane ja kaetud põhjamudaga. Kaldavöönd on liivane. Järve palistab ligi 30 meetrine kaislatest ja pilliroost kaldataimestiku riba.
Järve suubuvad Peršoksna ja kaks nimetut oja, tuues sinna Šiekštysi ja Pakaliukase järvede veed. Välja voolab Peršoksna. Järve kaitseks on moodustatud Peršoksnai hüdrograafiline kaitseala.
Kaladest elavad järves roosärg, särg, koger, teib, linask, kiisk, luts, viidikas, ahven ja haug. Külad järve kaldal on Juodapurvis, Prūdiškė, Gačiakampis ja Budriai. Põhjakaldal asub Budriai linnamägi, kaldast veidi eemal asuvad Budriai tumulused. Loodekaldale on rajatud laagriplats.
Järve nimi tuleneb liitest "perš-: pra-paršas, pro-perša, pra-perša", tähendades lahvandust või hõredamat paika metsas.
René Värk

René Värk (sündinud 10. detsembril 1977) on eesti õigusteadlane. 
Haridustee.
René Värk on lõpetanud 2000. aastal Tartu Ülikooli Õigusinstituudi õigusteaduse erialal ("magna cum laude") ja 2001. aastal Stockholmi Ülikooli õigusteaduse magistrikraadiga (kiitusega). 2011. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis doktoritöö teemal “Riikide enesekaitse ja kollektiivse julgeolekusüsteemi võimalikkusest terroristlike mitteriiklike rühmituste kontekstis” (juhendaja Raul Narits).
2009. aastal lõpetas ta Tallinna Ülikool bakalaureusekraadiga ajaloo erialal ("cum laude").
Töökäik.
René Värk on 2012. aastast Tartu Ülikooli õigusteaduskonna rahvusvahelise õiguse dotsent.
Ta oli aastatel 1999–2000 Keskkonnaministeeriumi jurist, 2001–2002 Tartu Ülikooli Õigusinstituudi rahvusvahelise avaliku õiguse lektor, 2002–2012 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna rahvusvahelise õiguse lektor, 2010–2011 Kaitseväe Akadeemia riigiõiguse lektor ja 2011–2018 militaarõiguse dotsent.
René Värk on Tartu Ülikoolis täitnud ka mitmeid administratiivseid ülesandeid. Ta oli aastatel 2002–2008 õigusteaduskonna õppedirektor, 2006–2015 õigusteaduskonna rahvusvahelise ja Euroopa õiguse õppetooli juhataja ning 2016–2018 õigusteaduskonna avaliku õiguse instituudi juhataja asetäitja.
Ta on olnud külalisõppejõud Eesti Diplomaatide Koolis (alates 2004), Balti Kaitsekolledžis (alates 2005), Sisekaitseakadeemias (alates 2009) ja Tallinna Ülikoolis (2011–2015).
Aastast 2016 on ta Alalise Vahekohtu liige.
Värk teenis aastatel 2019–2020 sõjalise õigusnõunikuna Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni multidimensionaalsel integreeritud stabiliseerimise missioonil Malis.
Teadustöö.
René Värgi peamised uurimisvaldkonnad on relvastatud jõu kasutamine, rahvusvaheline humanitaarõigus (relvakonfliktiõigus) ja diplomaatiline õigus.
Aastatel 2015–2016 viibis ta Saksa Akadeemilise Vahetusteenistuse stipendiumi toetusel külalisteadurina Võrdleva Avaliku Õiguse ja Rahvusvahelise Õiguse Max Plancki Instituudis.
Värk sai Fulbrighti stipendiumi ja töötas aastatel 2016–2017 külalisteadurina Ameerika Ühendriikide Mereväe Sõjakolledžis, kus uuris hübriidsõja pidamist puudutavat rahvusvahelist õiguslikku regulatsiooni.
Ta kuulub 2004. aastast Rahvusvahelise Õiguse Ameerika Ühingusse ja 2006. aastast Rahvusvahelise Õiguse Euroopa Ühingusse.
Värk on ajakirjade Sisekaitseakadeemia Toimetised, Sõjateadlane ja Texas National Security Review toimetuskolleegiumide liige.
Aastatel 2013–2014 oli ta Kaitseministeeriumi teadusnõukogu liige.
Lapiti

Spordiklubi Lapiti on Põlvas tegutsev maadlusklubi, mis asutati 6. aprillil 1999 Põlva linnas.
Koduvõistlusi peab Põlva Spordikoolis.
Aado

Aado on eesti mehenimi.
1. jaanuari 2020 seisuga oli Eestis eesnimi Aado 100 mehel. Aado on Eestis populaarsuselt 653. mehenimi.
Aadu oli keskmiselt 72 aasta vanune (mediaanvanus oli 77).
Kõige populaarsem oli eesnimi Aado vanuserühmas 80–84, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 5,63.
Very Long Baseline Array

Very Long Baseline Array (VLBA) on Ameerika Ühendriikide kümnest raadioteleskoobist koosnev astronoomiline interferomeeter.
Very Large Array on osa Riiklikust Raadioastronoomia Observatooriumist. VLBA koosseisu kuuluvad kümme teleskoopi paiknevad kaheksas osariigis ja ühel liidendamata alal. Süsteem vaatleb peamiselt lainepikkusi vahemikus 312 megahertsi kuni 96 gigahertsi. Raadioteleskoopide salvestatud andmed saadetakse Socorrosse New Mexico osariigis, kus saadud andmeid töödeldakse ja kombineeritakse. Iga VLBA raadioteleskoop kaalub 218 tonni ja taldriku diameeter on 25 meetrit.
Very Long Baseline Array ehitati aastatel 1986–1993. Esimene vaatlus kõigi kümne raadioteleskoobiga toimus 29. mail 1993. Süsteemi ehitus maksis 85 miljonit dollarit ja selle iga-aastane käituskulu on umbes 10 miljonit dollarit.
Mart Kalling

Mart Kalling (8. juuli 1941 Tartu – 13. jaanuar 1997 Tallinn) oli eesti arhitekt ja karikaturist.
Ta lõpetas 1959. aastal Tartu 8. Keskkooli ja 1967. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi arhitektuuri alal. 
Tema projekteeritud on 1978. aastal valminud Narva-Jõesuu puhkebaas Noorus ja Kehra kauplus.
Ta oli üks Tartu Riikliku Ülikooli Pearaamatukogu uue hoone (valminud 1982) projekteerijaid koos arhitektide Kalju Valdre ja Ülo Sirbiga.
Tema karikatuure ilmus aastatel 1963–1976 ajakirjas Pikker.
Väävlishape

Väävlishape (keemiline valem H2SO3 või H2O3S) on keskmise tugevusega hape, mida saadakse vääveldioksiidi lahustamisel vees.
Väävlishape annab lahusesse vesinikioone.
Väävlishappe soolad on sulfitid SO32− ja vesiniksulfitid (ehk bisulfitid) HSO3−.
Esimene stuudio

"Esimene stuudio" on Eesti Televisiooni päevakajaline intervjuusaade, mida tehakse alates 2018. aastast. Saade on eetris kolmel argipäeval nädalas. 
"Esimese stuudio" vastutav toimetaja ja saatejuht on Andres Kuusk, saadet on juhtinud/juhivad peale tema vaheldumisi Johannes Tralla, Liisu Lass, Anna Pihl ja Mirko Ojakivi. 
Tunnustus.
2019. aastal pälvis "Esimene stuudio" Eesti Filmi- ja Teleauhindade galal parima uue saate auhinna. 2020. aastal valiti "Esimene stuudio" parimaks päevakajaliseks saateks.
Tõend (hagimenetlus)

Hagimenetlus (ingl "l") on võistlev menetlus, kus vaidlus lahendatakse poolte esitatud tõendite (ingl "") abil. Vormi alusel liigitatakse tõendid järgnevalt: tunnistaja ütlus, menetlusosalise vande all antud seletus, dokumentaalne tõend, asitõend, vaatlus ning eksperdiarvamus. 
Kõik tõendite liigid omavad sarnast väärtust. Kohtul on õigus otsustada, kas ta arvestab mingit tõendit või mitte. Otsustamisel lähtutakse sellest, kas tõend on vastavuses nõuete ja protsessivormiga, lubatav ning asjakohane. 
Tõendite jagunemine.
Tunnistaja ütlus.
Tunnistaja ütlus on tõend siis, kui tunnistaja on mingit asjaolu isiklikult tajunud, näiteks kas kuulnud või kogenud. Tunnistaja ei tohi teatud juhtudel ütlust anda ning tal võib olla õigus sellest keelduda. Tunnistaja kutsutakse ütluste andmiseks kohtuistungile, kuid mõnikord on lubatud ka kirjalik ütlus või väljaspool kohut kuulamine. Tunnistajal on kohustus kohtukutse saamisel ilmuda kohtuistungile ning anda tõeseid ütlusi. Kõigepealt küsitleb tunnistajat ülekuulamise taotleja ning seejärel teised osapooled. Tunnistaja ütluse põhjal koostatakse protokoll, tuginedes kas salvestisele või kohtuniku kokkuvõttele. 
Menetlusosalise vande all antud seletus.
Osapool saab taotleda vastaspoole või menetlusvälise isiku ülekuulamist vande all. Oma olemuselt on tegu selgituse andmisega asjaolu(de) kohta. Kohus võib lugeda vastaspoole väidetu tõendatuks, kui teine osapool keeldub vande all seletust andmast. Sama võib juhtuda ka siis, kui osapool ei tule määratud ajal kohtuistungile seletust andma. 
Dokumentaalne tõend.
Dokumentaalne tõend on: 
Kui menetluse osapool suudab näidata, et dokument on võltsitud, ei arvesta kohus dokumenti asitõendina. Menetlusosalisel on õigus taotleda, et kohus nõuaks dokumendi kolmandalt isikult välja. Kohus võib lugeda vastaspoole väited dokumendi kohta tõendatuks, kui osapool kõrvaldab tõendi või muudab selle kasutuskõlbmatuks. 
Asitõend.
Asitõend on asi või dokument, mis võib selgitada tähtsat asjaolu. Asitõendit vaatleb kohus kohtuistungil või asitõendi asukohas. Vajadusel kaasab kohus eksperdi või asjatundja. Asitõendi andja, omanik või inimene, kellel tunnistati kohtulikult õigus sellele, saab asitõendi tagasi hiljemalt pärast kohtulahendi jõustumist. Kui asi ei saa seaduse järgi olla isiku käes, antakse see üle riigiasutusele. 
Vaatlus.
Vaatluse puhul kogub kohus teavet asjaolu kohta, näiteks vaatleb paikkonda või sündmuskohta. Vaatluse käigus ei arvestata ainult nähtavaid asjaolusid, vaid kasutatakse ka näiteks kuulmis- ja lõhnataju. Kuigi vaatluse korraldamisest teavitatakse osapooli, viiakse vaatlus läbi isegi siis, kui osapool puudub. Vaatlus protokollitakse võimalikult täpselt (kirjeldus, jäädvustus), sealhulgas märgitakse üles menetlusosaliste märkused. 
Eksperdiarvamus.
Eksperdi kaasamine on lubatud siis, kui üks pooltest seda taotleb. Eksperti vajatakse juhul, kui kohtul või menetlusosalistel puuduvad eriteadmised. Ekspert ei tohi olla seotud menetlusosalistega ega vaidlusaluse asjaoluga. Osapooltel on õigus eksperdile kohtu kaudu küsimusi esitada ning nõuda eksperdi taandamist.
H. R. McMaster

Herbert Raymond McMaster (sündinud 24. juulil 1962 Philadelphias) on Ameerika Ühendriikide maajõudude erukindralleitnant, kes oli aastatel 2017–2018 26. Ameerika Ühendriikide riikliku julgeoleku nõunik.
Juurdeütlev kääne

Juurdeütlev kääne on mulgi murdealal paiguti levinud kääne, mis on moodustunud lühenenud tagasõna "manu" 'juurde' muutumisest käänet väljendavaks järelliiteks.
Juurdeütleva käände tunnuseks on "-ma".
Juurdeütleva käändega väljendatakse kuhugi juurde minemist, millelegi lähenemist: "ta läitse rehema 'ta läks rehe juurde, rehe manu', "tule miuma magama", 'tule minu juurde magama', "joose lättema 'jookse kaevu juurde, manu'.
Juurdeütlevat käänet on kirjeldatud mulgi murde Halliste ja Paistu murrakus.