tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Martna vald

Martna vald oli kohaliku omavalitsuse üksus Eestis Lääne maakonnas.
Valla territooriumile jäi osa Matsalu rahvuspargist.
Martna valda läbis Risti–Virtsu–Kuivastu–Kuressaare maantee, mis Ristil kohtub Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maanteega.
Martna vallavanem oli Tiiu Aavik.
Ajalugu.
Martna valla omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1992.
2016. aastal sõlmisid Kullamaa, Lääne-Nigula, Martna, Noarootsi ja Nõva vald ühinemislepingu. 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus moodustus nende viie valla ning Nissi valla Rehemäe küla ühinemisel uus omavalitsusüksus – Lääne-Nigula vald.
Valla asulad.
Vallas oli 34 küla. Suuremad neist on Martna, Kirna, Kasari ja Rõude.
Täielik nimekiri: Allikotsa, Ehmja, Enivere, Jõesse, Kaare, Kaasiku, Kabeli, Kasari, Keravere, Keskküla, Keskvere, Kesu, Kirna, Kokre, Kuluse, Kurevere, Laiküla, Liivaküla, Martna, Männiku, Niinja, Nõmme, Ohtla, Oonga, Putkaste, Rannajõe, Rõude, Soo-otsa, Suure-Lähtru, Tammiku, Tuka, Uusküla, Vanaküla, Väike-Lähtru.
Qeqertarsuaqi saar

Qeqertarsuaq ehk Disko on saar Baffini lahes Gröönimaa läänerannikul. Seda eraldab Gröönimaa rannikult Disko laht. 
Saare pindala on 8578 km². Keskmine kõrgus on 975 m, kõrgeim tipp on 1919 m. Lõunakaldal asub sadamalinn Qeqertarsuaq.
Anton Vaarandi

Anton Vaarandi (kuni 8. juulini 1940 Anton Vachtmann; 12. september 1901 Rapla – 28. september 1979 Tallinn) oli eesti ajakirjanik ja Eesti NSV riigitegelane.
Elu ja tegevus.
Lõpetas 1921. aastal Tallinnas õhtukeskkooli. Ta õppis aastatel 1921–1925 Tartu Ülikoolis filosoofiateaduskonnas, aastatel 1937–1940 Oslo Ülikooli filosoofiateaduskonnas ja aastatel 1940–1941 uuesti Tartu Ülikoolis ajaloo-keeleteaduskonnas. Akadeemiliselt kuulus ta EÜS Ühendusse.
Osales Vabadussõjas kooliõpilaste pataljoni koosseisus. Oli aastatel 1921-1922 algkooliõpetaja Petserimaal ja 1923-1924 Väike-Maarja Gümnaasiumi õpetaja. 
Aastatel 1922–1924 tegutses ta Sotsiaalfilosoofilises Üliõpilaste Seltsis. Samuti tegutses ta Üle-eestimaalise Noorproletaarlaste Ühingu Rapla osakonnas. 
Aastal 1922 astus ta Eestimaa Kommunistlikku Parteisse. Aastatel 1924–1931 oli ta kommunistliku tegevuse pärast vangis.
Paguluses.
Pärast vabanemist läks Eestist ära NSV Liitu. Kui novembris 1933 saadeti ta õõnestustööle Skandinaaviasse, andis ta Taanis (aastatel 1933–1936), Rootsis (aastatel 1936–1937) ja Norras (aastatel 1937–1940) välja eestikeelseid kommunistlikke ajalehti Kommunist ja Rahva Hääl ning Meremeeste ja Sadamatööliste Internatsionaali Eesti sektsiooni poolt välja antud ajakirju "Tormi eel" ja Majakas.
Nõukogude Eesti tegelasena.
Nõukogude teise okupatsiooni ajal oli ta eestirootslastele mõeldud ajalehe Sovjet-Estland toimetaja, 18. septembrist 1940 kuni 30. maini 1941 ajalehe Noorte Hääl toimetaja ning aastatel 1940–1941 ajalehe Sirp ja Vasar toimetaja. 
Aastatel 1941–1944 oli NSV Liidu tagalas ajalehe Rahva Hääl toimetaja asetäitja ja toimetaja. 
Pärast sõda viibis ta ainsa Nõukogude Eesti ajakirjanikuna Nürnbergi protsessil.
Aastast 1969 töötas ta Eesti NSV Ministrite Nõukogu aparaadis nõunikuna.
Tunnustus.
Vaarandit on autasustatud Oktoobrirevolutsiooni ordeni, Tööpunalipu ordeni ja Punatähe ordeniga, paljude medalite ja ENSV ÜN Presiidiumi aukirjadega.
Isiklikku.
Ta oli 1.07.1941 kuni 8.03.1948 abielus Debora Vaarandiga. 
Hiljem oli ta abielus sisearhitekt Maimu Vaarandiga, nende tütar Kai Vaarandi oli keraamikuharidusega tõlkija.
Vormel 1 radade loend

Vormel 1, lühendiga F1, on hetkel kõrgeima tasemega vormelautode võistlussari, mida korraldab Rahvusvaheline Autoliit (FIA). "Vormel" nimes viitab reeglistikule, millele peavad kõik osalejad ja autod vastama. Vormel 1 hooaeg koosneb etappidest, mida tuntakse Grand Prix nime all. Üldjuhul peetakse neid spetsiaalsetel ringradadel, kuid mõned ka tänavaradadel. Tulemused loevad kahe iga-aastase maailmameistritiitli arvestusse, üks sõitjate ja teine konstruktorite.
Selles nimekirjas on kõik ringrajad, mis on olnud Vormel 1 kalendris alates sarja loomisest 1950. aastal.
Ajalugu.
Esimene maailmameistrivõistluste Grand Prix peeti . aastal Silverstone'is; alates sellest on Grand Prix'sid peetud 76 erineval ringrajal. Paljud klassikalised (vanemad) ringrajad on läbi ajaloo korraldanud Grand Prix erinevatel trassidel: Nürburgring, Spa-Francorchamps, Monza jne. Tuues näiteks Nürburgringi, esimene etapp seal peeti 22,835 kilomeetrit pikal trassil, aga probleemid turvalisusega tähendasid, et järgmised Grand Prix'd peeti lühemal ja turvalisemal trassil. Vormel 1 algusaastatel olid enamus ringradadest Euroopas. Spordi arenedes on tekkinud rohkem ringradasid Aasiasse ja Ameerikasse. Kahekümnest Grand Prix'st . aastal peaaegu pooled polnud enne . aasta hooaega kalendris. Monza ringrajal on peetud kõige rohkem maailmameistrivõistluste etappe; ainult . aasta jäi vahele, sest Itaalia Grand Prix peeti Imola ringrajal. Miami rahvusavheline autodroom on 76. erinev ringrada, kus Grand Prix on peetud, kui seal korraldati 2022. aastal Miami Grand Prix. Kõige pikem ringrada, millel Grand Prix on peetud, on Pescara ringrada, mis korraldas 1957. aasta Pescara Grand Prix: 25,8 kilomeetrit pikk ringrada Pescaras, Itaalias, korraldas iga-aastast Coppa Acerbo võidusõitu ning . aasta oli ainuke kord, kui see oli maailmameistrivõistluste kalendirs. Etapi võitis Stirling Moss. Las Vegase tänavarada on saamas Grand Prix korraldamise õigust 2023. aastal, kui peaks toimuma Las Vegase Grand Prix.
Mõned ringrajad on korraldanud Grand Prix mitmel trassil, viimati kasutatud trass on tabelis.
Viited.
Üldised
Kindlad
Rolf Liiv

Rolf Liiv (sündinud 9. juunil 1979) on eesti kirjanduskriitik, luuletaja ja pedagoog.
Ta on lõpetanud 2003. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli põhikooli prantsuse keele õpetaja erialal. Ta on õpetanud Audentese algkoolis prantsuse keelt. 
Viimastel aastatel on Rolf Liiv töötanud Tehnilise Tõlke Keskuses tõlkija-toimetajana. 2015. aastal andis Justiitsministeerium talle prantsuse-eesti vandetõlgi õigused.
Rolf Liiv on avaldanud kirjanduskriitikat ajalehtedes Sirp ja Eesti Päevaleht. Avaldanud sisemise maailma üle mõtiskleva, veidi religioosse luuleraamatu ning ühiskonnakriitilist luulet ajalehes Sirp ja ajakirjas Looming.
Isiklikku.
Ta on Toomas Liivi poeg.
855

855. aasta
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Aastakümned: 800. aastad 810. aastad 820. aastad 830. aastad 840. aastad - 850. aastad - 860. aastad 870. aastad 880. aastad 890. aastad 900. aastad
Aastad: 850 851 852 853 854 - 855 - 856 857 858 859 860
795

795. aasta
Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand
Aastakümned: 740. aastad 750. aastad 760. aastad 770. aastad 780. aastad - 790. aastad - 800. aastad 810. aastad 820. aastad 830. aastad 840. aastad
Aastad: 790 791 792 793 794 - 795 - 796 797 798 799 800
Tarni jõgi

Tarn on jõgi Lõuna-Prantsusmaal, Atlandi ookeani vesikonda kuuluva Garonne'i parempoolne lisajõgi.
Jõgi on andnud nime Tarni departemangule.
Jõgi algab Sevennidest ja voolab valdavalt läände sügavas orus läbi Keskmassiivi. Ta läbib Millau, Albi, Gaillaci ja Rabastensi. Siis suubub temasse suurim vasakpoolne lisajõgi Agout ja Tarn pöördub loodesse. Pärast Montaubani linna läbimist suubub temasse suurim parempoolne lisajõgi Aveyron ja Tarn pöördub taas läände. Pärast Moissaci linna läbimist suubub ta paremalt Garonne'i jõkke.
Jõe pikkus on 381 kilomeetrit ja valgla on umbes 12 000 km². Jõe vooluhulk suudmes on keskmiselt 200 m³/s. Jõe allikas on 1560 ja suue 65 m kõrgusel merepinnast, mis teeb jõe languks 1495 m.
Tarn voolab peaaegu kogu ulatuses Lõuna-Püreneede departemangus, ainult lühike algusosa asub Languedoc-Roussilloni departemangus.
Kunagi oli Tarn laevatatav 38 km ulatuses, suudmest kuni umbes Montaubanini. Selleks oli jõele rajatud 7 lüüsi. Tänapäeval on lüüsid kasutamata ja seetõttu ei saa neist mööda sõita. Garonne'i veetaset on vahepeal tõstetud, et Golfechi tuumaelektrijaama jaoks veehoidla rajada, see on kõige alumise, Moissaci ja Garonne'i vahelise lüüsi üle ujutanud ja seetõttu saab Moissaci laevaga sõita ka ilma lüüse taastamata (4 km). On tehtud ettepanek taastada ka 5 ülejäänud lüüsi, et Tarni mööda saaks laevaga sõita kuni Montaubanini.
Albi ja Rabastensi vahel kulgevad jõe kaldal maantee ja raudtee, aga seal, kus Tarn loodesse keerab, jätkavad need oma kulgu Toulouse'i suunas.
Millau linna lähistel ületab jõge aastatel 2004–2012 maailma kõrgeim rippsild Millau viadukt.
Tarni jõgi on tuntud metsikute üleujutuste poolest. Need on ühed kõige ohtlikumad kogu Euroopas. 1930. aasta märtsis tõusis Tarn ööpäeva jooksul Montaubanis oma tavalisest tasemest 17 m võrra kõrgemale ja tema vooluhulk oli sel ajal 7000 m³/s. Näiteks Reini keskmine vooluhulk on kõigest 2200 m³/s, aga Niiluse keskmine vooluhulk iga-aastase üleujutuse ajal enne Assuani paisu rajamist oli 8500 m³/s. Kolmandik Tarn-et-Garonne'i departemangust ujutati üle ja hävis tuhandeid maju, sealhulgas Montaubanis hävisid kõik madalamal olevad linnaosad ja Mossaic hävis peaaegu täielikult. Hukkus kolmsada inimest.
Capri

Capri on Itaaliale kuuluv saar Türreeni meres Campania ranniku lähedal Napoli provintsis Sorrentost edelas. Saare pindala on 10,4 km². Saar on mägine, kuni 578 meetrit kõrge. Ta kaldad koosnevad järskudest lubjakivikaljudest. 2011. aastal elas saarel 14 100 elanikku.
Ajalugu.
Kreeka geograaf Strabon kirjutas, et kunagi oli Capri ühenduses maismaaga. Tänapäevased arheoloogilised leiud ja geoloogilised uuringud kinnitavad seda seisukohta.
Arheoloogilisi leide on Caprilt leitud juba antiikajal. Suetonius kirjutas, et kui Caprile rajati Augustuse jaoks Merepaleed, olevat välja kaevatud suuri konte ja kivirelvi. Keiser käskis need palee aeda välja panna. See on üks esimesi teadaolevaid arheoloogiliste leidude väljapanekuid. Tänapäeva väljakaevamised on tuvastanud inimtegevuse jäljed saarel juba kivi- ja pronksiajast peale.
Vergilius kirjutab "Aeneisis", et Capril olevat elanud kreeklased, kes olevat sinna elama asunud Joonia saartelt. Strabon kirjutab, et minevikus oli Capril kaks linna, tema ajal ainult üks.
Tacituse järgi olevat Capril olnud 12 imperaatorlikku villat. Saare tegi tuntuks Tiberius, kes kolis sinna aastal 27 ja juhtis sealt impeeriumi kuni oma surmani 37 koos oma pärija Caligulaga. Ta laskis saarele ehitada luksuslikke villasid. Neist Villa Jovis on üks kõige paremini säilinud Rooma-aegseid villasid Itaalias.
Pärastpoole oli Capri pagenduspaik. Näiteks 182 pagendas Commodus Caprile oma õe Lucilla, kes varsti pärast seda mõrvati.
Keskajal kuulus saar Napolile. 866 kinkis Frangi keiser Ludwig II saare Amalfile. Aastal 987 pühitses paavst Johannes XV esimese Capri piiskopi. 1496 legaliseeris Napoli kuningas Federico IV kujunenud olukorra ning jagas saare administratiivselt kaheks: idapoolseks Capriks ja läänepoolseks Anacapriks. Selline jaotus on säilinud tänapäevani.
Keskajal kannatas Capri piraatide käes. Näiteks Türgi admiralid Khair ad-Din ja Dragut rüüstasid saart vastavalt 1535. ja 1553. aastal.
Jaanuaris 1806 okupeeris saare Prantsusmaa. Sama aasta mais vallutasid britid saare tagasi ja muutsid mereväebaasiks, teiseks Gibraltariks. Ehitustöödega tekitati saare muististele tugevat kahju. Joaquin Murat vallutas saare 1808 tagasi ja Prantsuse väed jäid Caprile kuni Napoleoni aja lõpuni 1815, mil tagastati Bourbonide dünastia võimu all olevale Napoli kuningriigile.
19. sajandi teisel poolel sai Capri populaarseks suvituspaigaks Euroopa kultuuritegelaste seas. Axel Munthe elas saarel pikemat aega, laskis ehitada endale maja Villa San Michele ja kirjutas sellest raamatu "San Michele raamat". Saarel elas ka Maksim Gorki. Capril veetis oma viimased eluaastad Jakob von Uexküll.
Tänapäeval on Capri populaarne nii Itaalia kui ka välismaa turistide seas. Napoli ja Sorrento elanikud käivad Capril ühepäevareisidel. Nii Napoli kui Sorrentoga on saarel parvlaeva- ja hõljukiühendus. Saarel on ka jahisadam. Lennujaama jaoks pole Capril ruumi, kuid saarele rajati 1950. aastatel kopterite maandumisplats.
Arenenud turismi tõttu on Capri keskväljakul küll säilinud kunagine taluarhitektuur, kuid neis hoonetes asuvad luksuskaupade poed ja kallid restoranid.
Kreisiraadio

Kreisiraadio oli 1993–2008 tegutsenud eesti komöödiarühmitus, kellele oli omane absurdihuumor. Rühma kuulusid Tarmo Leinatamm, Peeter Oja ja Hannes Võrno. Nad esinesid nii samanimelises Kuku Raadio meelelahutussaates kui ka hiljem Eesti Televisioonis.
Aastatel 1993–1999 oli rühmitus Kuku raadio eetris vahelduva eduga. Osa tolleaegsetest helisalvestistest on säilinud. 
1999. aastal suundus Kreisiraadio televisiooni.
Kreisiraadio sõu koosnes paljudest sketšidest, milles kõiki osi mängisid Kreisiraadio kolm liiget. Mõni tegelaskuju esines paljudes sketšides, näiteks eestirootslane Alev Ström, mõni jäi ühekordseks, näiteks kivipallur Jürto.
2006. aastal esinesid nad Eesti kontsertetenduste sarjaga kaheksas paigas ja kõik 7500 piletit müüdi 11 päeva jooksul läbi. 
Huumorisaadetes oli Kreisiraadio viimati tegev 2007. aastal, kui nad esinesid Kuku raadios ja vana-aastaõhtu televisioonikavas.
2008. aastal võitis Kreisiraadio palaga "Leto svet" Eesti eurolauluvõistluse Eurolaul 2008, kuid sama aasta Eurovisiooni lauluvõistluse poolfinaalist nad edasi ei pääsenud, jäädes seal 8 punktiga 18. kohale ehk eelviimaseks. 
13. oktoobril 2014 suri rühmituse liige Tarmo Leinatamm vähki.
Raadiosaadete loend

"Siin on loetletud raadiosaateid.
Gjumri

Gjumri on Armeenia suuruselt teine linn, Širaki maakonna keskus. Aastatel 1840–1924 kandis see nime "Alekhsandrapol", 1924–1990 "Leninakan".
Linnas asub Venemaa 102. sõjaväebaas, mis rajati 1995. aastal. 2010. aasta 20. augustil pikendati kokkulepet baasi paiknemiseks Gjumris 2044. aastani. Baasis on 3500 sõjaväelast, MiG-29 hävituslennukid ja õhutõrjeraketid S-300.
Ajalugu.
Gjumri asutasid kreeka kolonistid 5. sajandil eKr.
Venemaa võttis Širaki maakonna enda alla Vene–Pärsia sõja alguses 1804. Ametlikuks muudeti see sõja lõpetanud Gulistani rahuga 1. jaanuaril 1813.
Kui puhkes Vene–Türgi sõda, kolis Gjumrisse mitu tuhat armeenlast ja see pani aluse tänapäevasele linnale. Venemaale lõppes sõda võidukalt ja Gjumri sai üheks Taga-Kaukaasia keskuseks.
1837. aastal ehitasid venelased linna kohale suure kindluse. Nikolai I külastas sel aastal isiklikult kindlust ja nimetas selle ümber Aleksandrapoliks oma naise Aleksandra Fjodorovna järgi. 1840 sai Aleksandrapol linnaks. Gjumri oli Armeenia suurim ja tähtsaim linn 1918. aastani.
1988. aasta maavärin põhjustas linnas suuri purustusi, hukkus 25 000 inimest. Maavärina järel andis linnale abi ka Eesti, muuhulgas projekteeris Gjumri peaväljaku äärde hooneid Eesti arhitekt Raul Vaiksoo. Enne maavärinat elas linnas 222 tuhat inimest. Sellest ajast on elanike arv järjest vähenenud, 2018. aastal elas Gjumris ainult 114 500 inimest.
Kliima.
Gjumris on mandriline kliima.
Linnas on aasta keskmine temperatuur +6,7 °C. Kõige kuumemad kuud on juuli (+20,1 °C) ja august (+19,4 °C), Kõige külmemad kuud on jaanuar (–8,2 °C) ja veebruar (–6,4 °C).
Maksimaalsed temperatuurid on kõige kõrgemad augustis (+38,2 °C) ja juulis (+38,0 °C), kõige madalamad jaanuaris (+10,4 °C) ja veebruaris (+13,9 °C). Minimaalsed temperatuurid on kõige madalamad jaanuaris (–41 °C) ja veebruaris (–35 °C), kõige kõrgemad juulis (+1,4 °C) ja augustis (–1,1 °C).
Aastas sajab keskmiselt 459 mm sademeid. Kõige rohkem sajab mais (78 mm) ja juunis (63 mm), kõige vähem jaanuaris ja detsembris (20 mm). Sajupäevi on kõige rohkem mais (14) ja juunis (11), kõige vähem septembris (4).
Sõpruslinnad.
Nõukogude ajal oli Gjumri (tollal Leninakan) Tartu sõpruslinn, kuid hiljem ei ole sidemeid uuendatud.
Marcos Pontes

Marcos Cesar Pontes (sündinud 11. märtsil 1963 Baurus) on Brasiilia sõjaväelendur, poliitik ja Brasiilia esimene astronaut.
Ta alustas lendu rahvusvahelisse kosmosejaama 30. märtsil 2006 Sojuz TMA-8 pardal koos Pavel Vinogradovi ja Jeffrey Williamsiga. 1. aprillil jõudsid nad kosmosejaama. Pontes maandus koos 12. ekspeditsiooni meeskonna liikmete William McArthuri ja Valeri Tokareviga Kasahstanis 8. aprillil.
Lanzhou

Lanzhou (haldusüksusena 兰州市 "Lánzhōu Shì") on 2. järgu haldusüksus (ringkonna õigustega linn) Hiinas, Gansu provintsi keskus. Asub Huang He ülemjooksul, Hiina geograafilises keskmes.
Linn asus Siiditee ääres ja seda kutsuti ka Kuldseks linnaks.
Haldusjaotus.
Lanzhou jaguneb kaheksaks maakonna tasemel haldusüksuseks:
Kollane jõgi

Kollane jõgi ehk Huang He (hiina 黄河, "Huánghé" 'kollane jõgi') on jõgi Hiinas. 
Kollane jõgi on Hiina pikkuselt teine jõgi ja maailmas kuues kõige pikem jõgi. Jõe kollane värvus tuleneb sellest, et see voolab läbi Hiina lössiplatoo, mis sisaldab rohkesti lössi.
Jõe pikkus on 4845 km (teistel andmetel 5464 km). Valgla pindala on 752 443 km².
Kollane Jõgi saab alguse Kunluni mäestikust Tiibetis ja voolab läbi mitme järve, sealhulgas Ngoringi ja Gyaringi järvede. Jõgi suubub Kollasesse merre Bo Hai lahte.
Jõe ääres asuvad Lanzhou, Wuhai, Kaifengi ja Jinani linnad.
Huang He jõgikonnas tekkis muistne Hiina tsivilisatsioon.
Matsuyama

Matsuyama (jaapani 'männimägi') on linn Jaapanis, Ehime prefektuuri keskus. Asub Seto kaldal.
Linn loodi 1889. aastal.
Matsuyama on tuntud kuurortlinn.
1. jaanuaril 2005 liideti Matsuyamaga Hōjō ja Nakajima linnad.
Suurimaks vaatamisväärsuseks on 1602. aastal valminud Matsuyama loss, mis on üks neljast originaalis säilinud jaapani lossist.
Küberseks

Küberseksi ehk internetiseksi all peetakse enamasti silmas kujuteldavat seksuaalvahekorda (virtuaalseksi), milles osalejad on omavahel audiovisuaalses ja/või tekstilises ühenduses interneti vahendusel.
Küberseksiks nimetatakse ka võrguühenduse kaudu juhitud tehissuguelundite abil vahekorras olemist.
Grupiseks

Grupiseks on kolme või enama isiku vaheline seksuaalvahekord. 
Grupiseksis peab arvestama samasuguste turvaseksi nõuetega kui kahe inimese seksuaalvahekorras.
Mäenduse mõisteid

"Siin on loetletud mäenduse mõisteid.
Dzeržinsk

Dzeržinsk on linn Venemaal Nižni Novgorodi oblastis. Asub Oka jõe kaldal, 400 km Moskvast idas ja 35 km Nižni Novgorodist läänes.
Asutatud 1920. aastatel Rastjapino küla kohale. 1929. aastal nimetati Feliks Dzeržinski järgi Dzeržinskiks. Linnaõigused sai 1930. 
Dzeržinsk on keemiatööstuse keskus. Nõukogude ajal toodeti seal keemiarelvi. Praegu toodetakse mineraalväetisi, putukatõrjevahendeid ja lõhkeainet.
Linn on kantud Guinnessi rekordite raamatusse kui maailma kõige saastatum linn. Seal on meeste keskmine eluiga 42 aastat ja naistel 47 aastat.
Dzeržinski (Venemaa)

Dzeržinsk on linn Venemaal Moskva oblastis. Asub Moskva jõe kaldal.
Asutatud 1921. aastal. Linnaõigused sai 1981. aastal. 
30. märtsil 2006 tulistas palgamõrvar surnuks Dzeržinski linnapea Viktor Dorkini.
Loti jõgi

Lot on jõgi Prantsusmaal. 
Lot algab Sevennidest ning kulgeb läbi Prantsuse Keskmassiivi läände. Alamjooksul laskub Akvitaania madalikule ning suubub paremalt Garonne'i. 
Jõe pikkus on 481 km.
Loti jõe ääres asuvad Mende, Entraygues-sur-Truyère, Capdenac-Gare, Cahors, Villeneuve-sur-Lot ja Aiguillon.
Jõe järgi on nimetatud Loti departemang.
Lipari saared

Lipari saared (ka "Aioolia saared", itaalia "isole Eolie", sitsiilia keeles "Ìsuli Eoli") on Itaaliale kuuluv saarestik Türreeni mere lõunaosas, Sitsiiliast rannikust põhjas. Kogu saarestik on väga populaarne turismisihtkoht, kuhu tuleb aastas kuni 600 000 külastajat.
Saarestiku pindala on 88 km². Saared on mägised ja vulkaanilised, kuni 962 meetrit kõrged. Saarestikus on kaks aktiivset vulkaani: Stromboli ja Vulcano
Saarestik on nime saanud suurima saare Lipari järgi.
Saarestiku moodustavad Lipari, Vulcano, Salina, Panarea, Filicudi, Alicudi ja Stromboli saar. Saartest väikseima saare Panareaga ühte vulkaanilisse kompleksi kuulub veel hulk väiksemaid saari ja saarekesi Basiluzzo, Dattilo, Lisca Bianca, Bottaro, Lisca Nera, Panarelli ja Le Formiche, moodustades omaette väikese arhipelaagi.
Halduslikult on saared osa Messina linnast, mis omakorda kuulub Messina provintsi Sitsiilia maakonnas. Salina saar jaguneb kolmeks vallaks, ülejäänud saared moodustavad Lipari valla.
Ajalugu.
Antiikajal nimetati seda saarestikku tuultejumala Aiolose järgi "Aiolose saarteks".
Antiikajal nimetati Lipari saart Liparaks, Vulcano saart Thermessaks ehk Hieraks ja Stromboli saart Strongyleks.
6. sajandil eKr tungisid saartele Knidoselt ja Rhodoselt pärit kreeka kolonistid ja vallutasid need. Aastast 289 eKr kuulusid saared Kartaagole, pärast Esimest Puunia sõda Roomale.
LOT (täpsustus)

LOT tähendab järgmist:
Lot tähendab järgmist:
Géza Gárdonyi

Géza Gárdonyi [g'eeza g'aardonji] (3. august 1863 Agárd – 30. oktoober 1922 Eger) oli ungari kirjanik. Ta on tuntud eelkõige ajalooliste romaanide autorina.
Tema isa töötas Lääne-Ungaris mõisas treialina. Géza lõpetas õpetajate kooli ning töötas mõne aasta õpetaja ja kiriku kantorina. 1885 abiellus ta Mária Molnáriga, aga abielu oli õnnetu ja nad asusid 1892 lahku elama.
1880. aastatest töötas ta ajakirjanduses. Tema esimene edu saabus külaelualaste satiiriliste juttudega sarjast "Göre Gábor", millest ta hiljem lahti ütles. Sajandivahetuse paiku hakkas ta huvi tundma Ungari ajaloo vastu.
Tema kuulsaim teos "Egeri tähed" avaldati 1899. aastal. Teoses räägitakse Egeri linna piiramisest türklaste poolt 16. sajandil. 
Aastal 1901 avaldas Gárdonyi romaani "Nähtamatu inimene", mida ta ise pidas oma parimaks teoseks. Raamatus räägitakse hunnide pealiku Attila valitsemisperioodist 5. sajandil, samuti idarooma ajaloolase Priscuse külaskäikudest Attila õukonda. Selles raamatus seatakse kahtluse alla seni ajaloolaste seas valitsenud seisukoht, et 451 toimunud Katalaunia lahingu, peamise lahingu Vana-Rooma ja Attila vahel, võitsid roomlased.
Kuigi Ungaris saavutasid need kaks romaani kiiresti tuntuse, hakati neid teistesse Euroopa keeltesse tõlkima alles 20. sajandi teisel poolel. Need on tõlgitud ka eesti keelde.
Aastast 1897 elas Gárdonyi koos emaga Egeris, kus ka suri. Ta on sinna ka maetud ja tema hauakivile on kirjutatud "Csak a teste" ("Ainult tema keha"). Maja, milles ta oma elu lõpuni elas, on säilitatud ja muudetud muuseumiks.
Aalen

Aalen on suur kreisilinn Saksamaal Baden-Württembergi liidumaal umbes 67 km Stuttgardist idas ja 48 km Ulmist põhjas, Ostalbkreisi keskus. Geograafilised koordinaadid on 48° 50' N, 10° 06' E. 
Aalen on Ostalbkreisi suurim linn ja kreisilinn. See on ka Ida-Württembergi regiooni suurim linn. Alates 1. aprillist 1956 on see suur kreisilinn.
Loodus.
Linn on umbes 430 m kõrgusel merepinnast.
See asub Schwäbische Albi kirdeserval Kocheri jõe ülemjooksul.
Rahvastik.
Elanike arv oli:
Tähised.
Aaleni autode tunnus on AA.
Telefonikoodid on 07361, 07366 ja 07367.
Ajalugu.
Aaleni kohal asus 150. aasta paiku Rooma sõdurite laager. Arheoloogilistel väljakaevamistel on leitud Rooma linnus ning küla.
Linn tekkis 12. sajandil. 13. sajandil saadi linna õigused.
Aastatel 1360–1803 oli Aalen vaba riigilinn.
Anders Wejryd

Anders Harald Wejryd (sündinud 8. augustil 1948) on rootsi vaimulik, aastatel 2006–2014 Rootsi Kiriku peapiiskop (Uppsala peapiiskop). 
Ta valiti 2006. aasta märtsis peapiiskopiks 176 häälega 320-liikmelisest valimiskogust. Ta on Rootsi Kiriku 69. peapiiskop. Wejrydi pidulik ametisseseadmine toimus Uppsalas 2. septembril 2006.
Karu süda (film)

"Karu süda" on 14,5 miljoni kroonise eelarvega Eesti film, mis oli selle valmimise ajal kõige kallim Eesti film.
Noor kütt Niika siirdub Siberisse taigakütiks, kohtub mitme kena naisega ja askeldab kohalike põhjarahvastega. Filmi süžee põhineb Nikolai Baturini romaanil "Karu süda".
Film esilinastus Eesti kinodes 6. septembril 2001, Tšehhi kinodes oktoobris 2001 ja Soome kinodes 14. detsembril 2001. 
See esitati ka parima võõrkeelse filmi Oscari nominendiks Eestist.
Varia.
2001. aastal käis filmi Eesti kinodes vaatamas 23 816 inimest.
Karu süda

"Karu süda" on Nikolai Baturini romaan.
Arvo Iho on teinud selle järgi filmi "Karu süda".
Lembit Ulfsak

Lembit Ulfsak (4. juuli 1947 Koeru – 22. märts 2017) oli eesti näitleja ja lavastaja, väljaspool Eestit tuntud peamiselt filminäitlejana.
Lembit Ulfsaki lapsepõlv möödus Räpinas, kus lõpetas ka 8. klassi. 1966. aastal lõpetas ta Tallinna 7. Keskkooli. Aastail 1966–1970 õppis ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedris (4.lend).
Lembit Ulfsak töötas peamiselt Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris ja Draamateatris, aga ka Tallinnfilmis. Teatritöö kõrval mängis ta paljudes filmides, neist rahvusvaheliselt tuntumad on peaosad filmides "Legend Ulenspiegelist" (1976) ja Gruusia-Eesti koostööfilmis "Mandariinid" (2013), mis oli 2014. aastal Oscari ja Kuldgloobuse määramise eel viie parima võõrkeelse filmi hulgas.
Aastail 1972–1973 laulis ta ansamblis Amor Trio.
1. juunil 2019 avati Ulfsaki auks paigaldatud mälestuspink ta rannaäärse kodu lähedal Kakumäe poolsaare läänekaldal.
Filmid.
Ta on mänginud filmides nii Eestis kui ka mujal:
Lavastanud filmid
Isiklikku.
Tema isa oli ametiühingutegelane Johan Ulfsak.
Abielust Tiina Ulfsakiga sündis poeg, näitleja Juhan Ulfsak. 1981. aastal abiellus Lembit Ulfsak Epuga. Sellest abielust sündis kaks tütart: filmiajakirjanik Maria Ulfsak-Šeripova ja tekstiilikunstnik Johanna Ulfsak.
Lembit Ulfsak suri 22. märtsil 2017 vähki.
Serj Tankian

Serj Tankian (sündinud 21. augustil 1967 Beirutis Liibanonis) on armeenia päritolu ameerika muusik.
Ta on "alternative metal"'it viljeleva ansambli System of a Down laulja, mänginud ansamblis ka kitarri ja klahvpille. 
16. oktoobril 2013 andis Serj Tankian Tallinnas Saku Suurhallis kontserdi, kus ta esitles koos Vilniuse sümfooniaorkestriga oma sooloalbumeid "Elect the Dead" ja "Orca".
Isiklikku.
Tankian elab Los Angeleses. Ta on taimetoitlane ning loomade õiguste eest võitleva organisatsiooni PETA toetaja.
9. juunil 2012 abiellus Tankian oma kauaaegse tüdruksõbra Angela Madatyaniga, kes on samuti armeenia päritolu.
Hannes Kaljujärv

Hannes Kaljujärv (sündinud 4. jaanuaril 1957 Tartus) on eesti näitleja.
Ta lõpetas 1975. aastal Tartu 8. Keskkooli ja 1979. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna. Samal aastal lõpetas ta Vanemuise teatris Evald Hermaküla stuudio.
1979. aastast töötab Vanemuise teatris. Hannes Kaljujärv on teinud külalisnäitlejana kaasa Tallinna Linnateatri, Viljandi Ugala, Rakvere Teatri, rahvusooperi Estonia (alates aastast 1995 üle 10 korra), Emajõe Suveteatri ning Rootsi teatri Riksteatern trupi Unga Riks lavastustes.
2020. aastal Eesti Vabariigi aastapäeva kontsert-lavastuses "Igal linnul oma laul" astus Kaljujärv üles metsvindina.
Hannes Kaljujärv laulab ansamblis Kaunimate Aastate Vennaskond 1993. aastast.
Isiklikku.
Tal on esimesest abielust pojad Rasmus ja Hendrik ning teisest abielust poeg Jakob ning tütred Saara ja Jette Johanna.
Taebla

Taebla on alevik Lääne maakonnas, Lääne-Nigula valla keskus. Kuni 2013. aastani oli asula Taebla valla keskus.
Ajalugu.
1341. aastast pärinevad esimesed andmed Taebla külast (saksakeelne nimi "Taibel"). Alevik tekkis Taebla mõisa keskuse põhjal.
Keskajal kuulus mõis Haapsalu toomkapiitlile, 18. sajandil oli ta Tallinna ülemkomandandi lauamõis.
1917. aastal sai mõisa omanikuks Ants Laikmaa sõber Aleksander Saar, kelle käes oli mõis kuni 1940. aastani.
Mõisa kahekorruseline puidust historitsistlik peahoone hävis tulekahjus 1991. aastal.
Tuntud inimesed.
Taeblas on sündinud eesti filmioperaator Kristjan Jaak Nuudi.
Taeblast on pärit Eesti esimene NFL-i tippjalgpallur Michael Roos (elas Taeblas 1983–1992).
14. veebruaril 1934 sündis Taeblas arhitekt ja ehitusinsener Kalju Hanstein.
Sport.
Taeblas tegutses Taebla valla jalgpalli esindusmeeskond Taebla JK. Alevikus asub Taebla staadion.
Palivere

Palivere on alevik Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas.
Kuni oktoobrini 2013 kuulus Palivere Taebla valda.
Palivere läbib Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maantee. Aleviku piiril asub Palivere künnapuu. 
Paliveres Risti-Palivere oosil asub Läänemaa kõrgemaid punkte Pikajalamägi (51 m). Risti-Palivere oos on osa Palivere servamoodustiste vööndist.
Elanike arv on 654.
Alevikus on sündinud Voldemar Eller, Jaan Pehk.
Ajalugu.
Vanadel kaartide järgi on Vidruka mõisast lõunas Väänla ("Wönla") ja Veski küla. Taebla jõel on Palivere lähedal olnud kaks vesiveskit ("Etawälli"). Lisaks veskitele on olnud ka kolm kõrtsi ("Pilli", "Jõe" ja "Silla"). Paliverest idas on Jaakna (vanadel kaartidel "Jakma") küla. Palivere ja Vidruka mõisast idas on vanade kaartide järgi olnud Saksapatu ("Saksapatto") küla. Varaseim teade Palivere mõisa kohta on 1493. aastast.
Nõukogude ajal tegutses Palivere Ehitusmaterjalide Tehas, kus ehitusmaterjalide kõrval koostati ka laiatarbe elektroonikaseadmeid (vt arvuti Iskra 1080 Tartu). Tehas andis paljudele tööd, sellega on seotud Palivere nõukogudeaegne areng.
Aastatel 1902–2004 läbis Palivere alevikku Keila–Haapsalu raudtee (vt Palivere raudteejaam).
Jaakna

Jaakna (18. sajandi kaartidel "Jakna") on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas.
1726. aastal on mainitud talupoeg Jackne Jahni, 1798. aastal Jakma või Jakna talu. Küla on mainitud esimest korda 1844. aastal nimega "Jakra" Tõenäoliselt tuleneb küla talunimest, mis lähtub omakorda Jaagu nimest, teadmata on aga liite -na päritolu.
Külas on Jaakna bussipeatus. 
Jaakna kaguosa jääb Marimetsa looduskaitsealale. 
Ajalugu.
Vanade kaartide järgi on Jaakna külast põhjas olnud Nõmme ("Nömme") maanteekõrts (Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maantee Risti ja Palivere vahelisel teelõigul). 1977. aastal liideti Jaaknaga Mike (1726" Mickis") ja Nõmme külad. Kuni 2013. aastani kuulus küla Risti valda.
Keila–Haapsalu raudteel oli Jaakna küla lähedal Vaharu raudteepeatus.
Petropavlovsk-Kamtšatski

Petropavlovsk-Kamtšatski on linn Venemaal, Kamtšatka krai halduskeskus.
Ajalugu.
Petropavlovsk-Kamtšatski asutas Vitus Bering 1740. aastal itelmeeni küla Autšini kohale. Ta andis sellele nimeks Petropavlovsk oma laevade järgi.
1779 külastasid sadamat James Cooki kolmanda ümbermaailmareisi ajal tema laevad "Discovery" ja "Resolution". Augustis maeti sinna Charles Clark, kes oli pärast Cooki hukkumist ekspeditsiooni juhtimise üle võtnud.
1812 nimetati asula linnaks (esialgse nimetusega Petropavlovski sadam) ja Kamtšatka poolsaare halduskeskuseks. 2. detsembril 1849 moodustati Kamtšatka oblast ja selle pealinna nimetati seekord Petropavlovski Port.
1913 kehtestati linna vapp, mis üldjoontes langes kokku oblasti vapiga, ainult sellele oli üles lisatud kolmest tornist koosnev kroon ja alla kaks ankrut, mis olid kokku seotud Aleksandri lindiga. Linnavalitsuse algatusel taastati vapp 1993. aastal.
1924 nimetati linn ümber Petropavlovsk-Kamtšatskiks, et eristada linna Kasahstanis asuvast Petropavlovskist.
21. aprillil 1933 alustas linnas tööd elukutseline teater. 6. novembril 1936 valmis esimene laevaehitustehas. 31. augustil 1958 avati Kamtšatka esimene kõrgkool, Kamtšatka Pedagoogiline Instituut, mis 31. oktoobril 2000 nimetati ümber Kamtšatka Riiklikuks Pedagoogiliseks Ülikooliks, see 15. juulil 2005 omakorda Kamtšatka Riiklikuks Ülikooliks ja 6. märtsil 2006 Vitus Beringi nimeliseks Kamtšatka Riiklikuks Ülikooliks.
31. oktoobril 1972 autasustati Petropavlovsk-Kamtšatskit Tööpunalipu ordeniga.
1. juulil 2007 valiti Petropavlovsk-Kamtšatski rahvahääletuse tulemusel Kamtšatka krai administratiivkeskuseks.
Transport.
Raudteesid Kamtšatkal ei ole.
Nõukogude ajal toimus reisilaevaühendus Vladivostokiga. 1980. aastate lõpus see lõpetati kahjumlikkuse tõttu.
Seetõttu toimub peamine ühendus välismaailmaga Jelizovo lennujaama kaudu. Sealt toimuvad regulaarsed reisid paljudesse Venemaa linnadesse, näiteks Habarovskisse, Krasnojarskisse, Moskvasse, Novosibirskisse, Peterburi ja Vladivostokki ning isegi USA-s Alaskal olevasse Anchorage'isse. Lisaks korraldatakse mitmesse paika nii Kamtšatka krais, mujal Venemaal kui välismaal (Tai) tšarterlende.
Mirtel Pohla

Mirtel Pohla (sündinud 28. jaanuaril 1982 Tartus) on eesti näitleja.
Ta on lõpetanud 2000. aastal Tartu Karlova Gümnaasiumi ning 2004. aastal Eesti Muusikaakadeemia Kõrgemas Lavakunstikooli. Ta õppis XXI lennus, mida juhendas Ingo Normet. Lühikest aega on ta õppinud ka Tallinna Ülikoolis draamateraapiat ning Tallinna Ülikooli Balti filmi, meedia ja kunstide instituudi magistriõppes nüüdismeediat.
Aastatel 2004–2006 töötas ta Eesti Draamateatris ja 2006–2014 oli Teater NO99 koosseisuline näitleja. Pärast seda on ta tegutsenud vabakutselise näitlejana. Lisaks teatritööle on Mirtel Pohla mänginud ka filmides ja telesarjades.
Isiklikku.
Mirtel Pohlal on kaks nooremat õde.
Mirtel Pohla on olnud suhtes Rasmus Kaljujärve, Tambet Tuisu, Veiko Õunpuu ja Toomas Olljumiga. Tema elukaaslane on Martin Algus.
Üllar Saaremäe

Üllar Saaremäe (sündinud 23. novembril 1969 Kohtla-Nõmmel) on eesti näitleja, lavastaja ja poliitik, oli XIV Riigikogu liige.
Looming.
Muusika.
Ta on punkansambli Streptococcus Pyogenes laulja.
Tegevus poliitikas.
Üllar Saaremäe on kandideerinud Rakvere linnavolikogusse mitmel korral: 
2017. aastal kandideeris Saaremäe Erakonna Isamaa ja Res Publica Liit nimekirjas Kadrina vallavolikogusse, ta sai 125 häält ning valiti vallavolikogu liikmeks.
Üllar Saaremäe on aastast 2018 erakonna Isamaa liige. 2019. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Isamaa erakonnas Riigikogu liikmeks, valimistel saavutas valimisringkonnas nr 6 tulemuseks 2023 häält ja osutus valituks. Aastatel 2019–2023 oli ta XIV Riigikogu liige. 
2023. aasta valimistel kandideeris ta Isamaa liikmena Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 6 (Lääne-Virumaa) 2027 häält ning ei osutunud valituks.
Ta kandideeris 2024. aasta Euroopa Parlamendi valimistel, kogus 1543 häält ning ei osutunud valituks.
Isiklikku.
Tema vend oli ajakirjanik ja kirjanik Rünno Saaremäe.
Varasemast kooselust näitleja Tiina Mälbergiga on Üllar Saaremäel poeg Karl Robert Saaremäe ja tütar Marii Ingriin Saaremäe.
Tema praegune abikaasa on stilist ja teatriprojektide kunstnik Ketlin Kütt. Neil on kaksikutest tütred Eirin ja Freia.
Elmar Ilus

Elmar Ilus (30. juuli 1898 Kaarli vald, Viljandimaa – 3. detsember 1981 Tartu) oli eesti õigusteadlane, Tartu Ülikooli tsiviilõiguse ja -protsessi professor.
Elulugu.
Elmar Arnold Hans Ilus sündis 30. juulil 1898 Torimo talus Kaarli vallas Halliste kihelkonnas taluperemehe pojana.
Alustas 1911. aastal õpinguid Pärnu gümnaasiumis, kuid tulenevalt maailmasõjast lõpetas Polangeni gümnaasiumi, mis oli evakueeritud Stavropoli linna Lõuna-Venemaal.
Ta teenis 1919. aasta maist kuni järgmise aasta juunini Musta mere laevastikus miinipaadil.
Sügisel 1920 algasid õpingud Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, mis lõppesid esimese järgu diplomi saamisega 1924. aastal. Järgnes töö Tartu-Võru ringkonnakohtus ja õigusteaduskonna raamatukogus. Magistriväitekirja kaitsmine leidis aset 1930. aastal ja teemaks oli "Hoonestusõigus".
Aastatel 1931 ja 1932 oli Ilus stipendiaadina Leipzigis ja Pariisis. 1939. aastal kaitses ta doktoriväitekirja, mille teemaks oli "Piiratud asjaõigused omale asjale". 1934. aastal toimetas ja andis Elmar Ilus koos Karl Ferdinand Karlsoni ja Johannes Voldemar Veskiga välja "Õigusteaduse sõnastiku", mis ilmus Akadeemilise Kooperatiivi kirjastuses ja milles autorid lõid eesti õiguskeele.
Aastatel 1937−1940 kuulus Ilus Eesti Rahvuslaste Klubisse, akadeemiliselt kuulus ta Eesti Üliõpilaste Seltsi.
Okupatsioonide ajal jäi Elmar Ilus Tartusse ning pärast sõda oli ta ainuke Rooma õiguse professor Nõukogude Liidus. Ta andis peamiselt kahte üldkursust, milleks olid Rooma õigus ja tsiviilõiguse üldosa, ja kahte erikursust, vastavalt siis transpordiõigus ja välisriikide tsiviil- ja kaubandusõigus. 1950. aastal vallandati professorid Elmar Ilus ja Leo Leesment seoses alanud "nõiajahiga" ülikoolist. 1962. aastal vallandati "mässav professor" poliitilistel põhjustel uuesti.
Tema 1969. aastal ilmunud Rooma eraõiguse loengutest on 2000. ja 2005. aastal ilmunud uued redaktsioonid. Tegemist on konkurentsitult kõige suurema kordustrükkide arvuga õigusteadusliku teosega. 
Elmar Ilus suri 3. detsembril 1981 Tartus. Ta on maetud Halliste kalmistule.
Professor Ilusa rikkaliku ja väga erinevates valdkondades põhjaliku eraraamatukogu õiguskirjanduse osa on tema pärija, poja Peeter Ilusa soovil hoiustatud Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.
Isiklikku.
Elmar Ilusa vend oli kaugsõidukapten Peeter Ilus. Tema pojad on põllumajandusdoktor Ants Ilus, luuletaja Peeter Ilus ja ehitusametnik Märt Ilus. Elmar Ilus oli poeg Märdi kaudu laulja Maarja-Liis Ilusa vanaisa.
Kaido Kaasik

Kaido Kaasik (sündinud 21. mail 1968 Kuressaares) on eesti poliitik, Saare vallavanem (2011–2017).
1983. aastal lõpetas ta Valjala 8-klassilise Kooli ja 1986. aastal Orissaare Keskkooli.
1993. aastal lõpetas ta Eesti Põllumajandusülikooli loomakasvatuse erialal. 
Aastatel 1996–2011 oli ta Valjala vallavanem.
12. juunil 1999 astus ta Isamaaliitu. Alates 1. novembrist 2007 on ta Isamaa ja Res Publica Liidu Saaremaa piirkonna juhatuse aseesimees. 2015. aasta Riigikogu valimistel sai ta 5. valimisringkonnas 478 häält. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 5 (Hiiu-, Lääne- ja Saaremaa) 277 häält ning ei osutunud valituks.
Oktoobrist 2011 kuni jaanuarini 2017 oli ta Saare maavanem.
Ta oli aastatel 1999–2011 Valjala Martini koguduse juhatuse esimees.
Marina, Kenti hertsoginna

Printsess Marina, Kenti hertsoginna (neiupõlvenimega Kreeka ja Taani printsess Marina; 13. detsember 1906 – 27. august 1968) oli Briti kuningliku perekonna liige, Kenti hertsogi abikaasa ja George V minia. Printsess Marina oli viimane välismaalasest printsess, kes abiellus kuningliku perekonna liikmega. Järgnevad pruudid on olnud inglise, šoti või saksa aristokraatiast või tavakodanikud. 
Päritolu ja lapsepõlv.
Printsess Marina sündis Kreekas Ateenas 13. detsembril 1906. Tema isa oli Kreeka ja Taani prints Nicholas ning ema Venemaa suurvürstinna Jelena Vladimirovna. 
Marina ristiti 1906. aasta lõpus ning tema ristivanemad olid George V, Edward VII, Kreeka prints Andrew, Venemaa suurvürst Boris Vladimirovitš, Walesi printsess ja Saksi-Coburg-Gotha printsess Melita. 
Marina perekond oli suhteliselt vaene ning oli sunnitud minema eksiili 1917. aastal, kui kukutati Kreeka monarhia. Perekond kolis Pariisi ning printsess elas mitme sugulase juures Euroopas.
Abielu.
29. novembril 1934 abiellus ta Westminster Abbeys Kenti hertsogiga. Paaril oli kolm last:
25. augustil 1942 hukkus Kenti hertsog lennuõnnetuses ning Marinast sai leskhertsoginna. 
Hilisem elu.
Pärast abikaasa surma oli hertsoginna edasi kuningliku perekonna aktiivne liige, täites kuninglikke kohustusi. Ta oli Wimbledoni tennise- ja kroketiklubi kauaaegne president. 
Vahetult enne oma poja abielu 1961. aastal teatas ta, et soovib kanda tiitlit "Tema Kuninglik Kõrgus printsess Marina, Kenti hertsoginna" ning mitte olla Kenti leskhertsoginna. Kuninganna andis talle selleks ka loa. 
Printsess Marina suri 27. augustil 1968 Kensingtoni palees ajukasvaja tõttu.
Risti

Risti on alevik Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas.
Ajalugu.
Ristil asub kaitsealune Risti tarandkalme.
Varem läbi Pärnu kulgenud Tallinna–Kuressaare postivedu hakkas 1. novembril 1855 käima läbi Risti. Postiveo teenindamiseks rajati Ristile postijaam. Seoses postiveoga sai alguse ka reisijatevedu. Aastal 1871 kasutati selle kohta nime 1871 "Post St. Risti". Risti postijaam suleti 1. mail 1934.
Tööstuse ja kaubanduse algusajaks Risti alevikus loetakse sajandi esimest kümnendit, mil ehitati valmis Keila–Haapsalu raudtee (1903–1905). Asula edasine areng oli väga kiire kuni 1931. aastani, mil valmis Rapla–Virtsu kitsarööpmeline raudtee. Pärast seda Ristit läbiv Tallinna ja Saaremaa vaheline liiklus vähenes. Liiklusvoog taastus järk-järgult pärast seda, kui Rapla–Virtsu raudtee 1968. aastal suleti.
Risti oli aastatel 1992–2013 eksisteerinud Risti valla halduskeskus.
Transport.
Ristit läbib Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maantee ning sealt saavad alguse Risti–Virtsu–Kuivastu–Kuressaare maantee ja Risti–Kuijõe tee. Eesti kõrvalmaanteedest asuvad seal veel Risti tee ja Risti jaama tee.
Ristil on Risti bussipeatus.
Alevikku läbib Harku–Lihula–Sindi kõrgepingeliin. Samasse on liinile püstitatud ka disainmast Soorebane, mis on pälvinud tähelepanu kui Eesti esimene kõrgepingeliini disainmast.
2024. aastaks kavandati taastada Turba–Risti raudteelõik, mis on osa Tallinna–Haapsalu raudteeliini taastamisest. See ei ole aga teostunud ning lükati määramata ajaks edasi. 
Tuntud ristilasi.
Ristil on sündinud eesti poliitik Mihkel Truusööt ja ajakirjanik Urmet Kook.
Muu.
Ristil asub RMK Läänemaa metskonna keskus.
Endises Risti raudteejaamas asub mälestusmärk “Raudteerööpad mäletavad…” kõigile Lääne-Eestist pärit küüditatutele. 
Alevikus kasvav Risti mänd on looduskaitse all.
Filmi "Keskpäevane praam" algusstseen on filmitud Risti kaupluses ja selle kõrval asuval ristmikul.
Międzyrzec Podlaski

Międzyrzec Podlaski on linn Poolas Lublini vojevoodkonnas Biała Podlaska maakonnas. Asub Krzna jõe ääres.
Międzyrzec Podlaskit on kirjalikult esmamainitud 1174. aastal.
1020. aastad

1020. aastad
1020. aastad on aastad 1020–1029 pKr.
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Kümnendid:
970. aastad 980. aastad 990. aastad 1000. aastad 1010. aastad - 1020. aastad - 1030. aastad 1040. aastad 1050. aastad 1060. aastad 1070. aastad
Aastad: 1020 1021 1022 1023 1024 1025 1026 1027 1028 1029
1010. aastad

1010. aastad
1010. aastad on aastad 1010–1019 pKr.
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Kümnendid:
960. aastad 970. aastad 980. aastad 990. aastad 1000. aastad - 1010. aastad - 1020. aastad 1030. aastad 1040. aastad 1050. aastad 1060. aastad
Aastad: 1010 1011 1012 1013 1014 1015 1016 1017 1018 1019
Töörahva Progressiivne Partei

Töörahva Progressiivne Partei (uuskreeka "Ανορθωτικό Κόμμα Εργαζόμενου Λαού)"; lühend: "AKEΛ", ladina transkriptsioon: "AKEL", eesti keeles kasutatud ka nime Progressiivne Töörahvapartei) on Küprose kommunistlik partei. Partei on Euroopa Vasakpartei vaatlejaliige. Euroopa Parlamendis kuulub partei Euroopa Ühendatud Vasakpoolsete ja Põhjala Vasak-Roheliste gruppi.
Ajalugu.
AKEL asutati 1926. aastal Küprose Kommunistliku Partei (kreeka lühend: "KKK") nime all. 1931. aastal partei keelustati (Küprosel toimus Suurbritannia vastane ülestõus, mille tagajärjel kodanikuõigusi piirati). 1941. aastal loodi juhtivate põrandaaluste kommunistide ja teiste poolt AKEL.
Valimistel.
2006. aasta Küprose parlamendivalimistel saavutas erakond esikoha, võites 31,1% häältest ja 18 kohta 56-st. 2004. aasta Euroopa Parlamendi valimistel võitis partei 2 kohta 6-st (27,9% häältest ja teine koht).
Võimul.
Partei on võimul alates 2003. aastast koos Liikumise Sotsiaaldemokraatia Eest ("EDEK") ja Demokraatliku Parteiga ("DIKO").
Tsiviilmenetlus

Tsiviilmenetlus on õigusnormide kogu, mida kohus järgib eraõiguslikke vaidlusi lahendades.
Eesti.
Eestis on tsiviilkohtumenetlust reguleerinud järgmised õigusaktid:
Mäla

Mäla on küla Saare maakonnas Muhu vallas. 
Külas asuvad iidsed Ussimätta kivikalmed.
Urve Tiidus

Urve Tiidus (neiupõlvenimi Uussaar; sündinud 6. juunil 1954 Raplas) on Eesti ajakirjanik ja poliitik. XII, XIII, XIV ja XV Riigikogu liige, kultuuriminister (2013–2015). 
Urve Tiidus on lõpetanud Tallinna 21. Keskkooli 1972 ning Tartu ülikooli inglise filoloogia eriala 1977. aastal.
Ta sai tuntuks uudistesaadete diktori ja saatejuhina Eesti Televisioonis ja Kanal 2-s. Ta on olnud noorte- ja lastesaadete peatoimetuse assistent, režissööri assistent ja üks esimesi seebiooperite tõlkijaid Eestis – "Metsiku roosi" esimesed osad olid tema tõlgitud. 2001. aasta sügisel sai temast Kanal 2 uudistesaate "Uued uudised" saatejuht-toimetaja kuni Kuressaare linnapea ametisse asumiseni 2005. aasta novembris.
Tiidus astus Reformierakonda 1998. aasta detsembris (liikmesus oli peatatud 2001−2005). 
Pärast 1999. aasta kohalikke valimisi töötas ta kaks aastat Kuressaare linnavalitsuses hariduse- ja kultuuriosakonna juhatajana. 
Ta oli alates 18. novembrist 2005 kuni 2011. aasta aprillini Kuressaare linnapea. 
2007. aasta Riigikogu valimistel valiti XI Riigikokku Jaanus Tamkivi, kes sai keskkonnaministriks. Nõnda avanes Urve Tiidusel pärast Tamkivi asendusliikme Sulev Vare loobumist võimalus asendusliikmena parlamenti pääseda, kuid ta loobus sellest. 
Tiidus kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel. Ta osutus valituks ja asus ka Riigikokku tööle.
2015. aasta Riigikogu valimistel sai ta 5. valimisringkonnas 4117 häält. 
Ta on Ülemaailmse Linnade ja Ühinenud Omavalitsuste Liidu (UCLG) nõukogu liige, Läänemere Linnade Liidu (UBC) asepresident alates 2007. aastast, Eesti Linnade Liidu juhatuse liige ning Lions-klubi Kuressaare Piret asutajapresident ja juhatuse liige. 
2021. aastal oli üks seitsmest Riigikogu õiguskomisjoni liikmest, kes otsustas mitte vastata 35 805 inimese allkirjaga pöördumisele, et riik sätestaks abielu kahe täiskasvanud inimese vahelise liiduna. Teised liikmed olid Sulev Kannimäe (Reformierakond), Jaanus Karilaid (Keskerakond), Tarmo Kruusimäe (Isamaa), Marek Jürgenson (Keskerakond) ja Vilja Toomast (Reformierakond). Otsustati, et abieluvõrdsus on ühetaoliselt tagatud kõigile abieluvõimelistele isikutele. 
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 5 (Hiiu-, Lääne- ja Saaremaa) 2084 häält ning ei osutunud valituks, kuid pääses 17. aprillil 2023 Riigikokku asendusliikmena.
Isiklikku.
Urve Tiidusel on poeg ja tütar.
Lõuna-Georgia ja Lõuna-Sandwichi saared

Lõuna-Georgia ja Lõuna-Sandwichi saared on Suurbritannia meretagune ala Atlandi ookeani lõunaosas. Saartel puudub püsielanikkond.
Territoorium loodi 1985. aastal, enne seda oli piirkond Falklandi saarte alluvuses. Lõuna-Georgia ja Lõuna-Sandwichi saarte erivolinik on 2014. aastast Colin Roberts.
Saartele pretendeerib ka Argentina – Lõuna-Georgia ja Lõuna-Sandwichi saared kuuluvad formaalselt Tulemaa, Antarktise ja Lõuna-Atlandi saarte provintsi.
Tippdomeen on .gs 
Kehtib Falklandi nael.
Saartel kehtiva aja erinevus maailmaajast on –2 tundi.
Saksa küla

Saksa on küla Rapla maakonnas Kehtna vallas.
Perth (Austraalia)

Perth on Lääne-Austraalia suurim linn ja Lääne-Austraalia osariigi keskus, kogu Austraalias suuruselt neljas linn.
Perth on asutatud 1829. aastal ja saanud linnaõigused 1856. aastal.
2006. aasta rahvaloenduse andmeil elas Perthis 1 472 100 inimest, kellest Austraalia kodanikke oli 82,7% ja välisriikides sündinuid 31,3%.
Uuemõisa

 
Uuemõisa on alevik Lääne maakonnas Haapsalu linnas Haapsalu lahe ääres.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli alevik Ridala valla halduskeskus.
Uuemõisa alevik piirneb läänes Haapsalu, lõunas ja idas Uuemõisa külaga. Alevikku läbib Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maantee.
Alevikus asus Uuemõisa mõisa süda. Uuemõisa mõisa park on kaitse all. Endises mõisa peahoones asub tänapäeval Uuemõisa Lasteaed-Algkool.
Seal tegutseb Haapsalu Kutsehariduskeskus, mille hoones asub ka Uuemõisa raamatukogu.
Alevikus tegutseb Pruulikoda KOLK.
Uuemõisa (täpsustus)

Uuemõisa on mitme koha nimi.
Tõutervis

Tõutervis oli Eestis tegutsenud eugeenikaselts, mis loodi 1924. aastal.
13. novembril 1928 avati Tallinnas seltsi abielu tervishoidlik nõuandepunkt.
Eesti ministeeriumide loend (1938)

21. aprillil 1938 jõustunud Valitsemise korraldamise seaduse (SK I 1938 4, 1) alusel töötasid Eesti Vabariigis järgmised ministeeriumid ja nende allüksused:
Hugo Bernhard Rahamägi

Hugo Bernhard Rahamägi (2. juuni 1886 Kurtna vald – 1. september 1941 Kirov, hukati) oli eesti usuteadlane ja poliitik, Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku piiskop aastail 1934–1939.
19. juunil 1934 valiti ta Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku piiskopiks 226 poolt- ja 131 vastuhäälega, vastaskandidaat Jaak Varik sai 127 poolt- ja 227 vastuhäält.
Ta on tuntud taotluse poolest ülendada Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku piiskop peapiiskopiks ja jagada kirik piiskopkondadeks. Oma ametiaja algul saavutas ta Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kirikule avalikõiguslikud alused, kirikupea oli alates 1938. aastast ameti poolest Riiginõukogu liige. Seetõttu on teda süüdistatud ka kiriku riigivõimu alluvusse seadmises.
Hugo Bernhard Rahamägi oli mesinik, aednik ja maletaja.
Haridustee.
Õppis Jõgisoo vallakoolis, Keila kihelkonnakoolis (1893–1895) ja Tallinna Nikolai I Gümnaasiumis (1895–1905), mille lõpetas kuldaurahaga. Seejärel õppis Tartu ülikooli usuteaduskonnas (1906–1913), kus sai teoloogiakandidaadi kraadi. Täiendas end Berliini Ülikoolis (1920). Sai Tartu Ülikooli usuteaduskonnast teoloogiadoktori kraadi (1924). Tema väitekiri "Eesti rahva sündivuse vähenemise põhjused ja teed selle nähte kõrvaldamiseks: sotsiaal-eetiline käsitlus" oli esimene Eesti Vabariigi Tartu Ülikoolis kaitstud doktoritöö.
Isiklikku.
Oli abielus Edith Hendriksoniga (1914–1940) ja eelmise piiskopi Jakob Kuke lese Melanie Kukega (alates 1940).
Tema vend oli Johannes Adolf Rahamägi.
Arreteeriti Nõmmel 26. aprillil 1941, tapeti Venemaal Kirovi oblastis 1. septembril 1941 .