Jaroslav Hašek

Jaroslav Hašek (30. aprill 1883 Praha, Böömimaa kuningriik, Austria-Ungari – 3. jaanuar 1923 Lipnice nad Sázavou, Tšehhoslovakkia) oli tšehhi humorist ja satiirikirjanik, kes on tuntud kui romaani "Vahva sõduri Švejki juhtumised maailmasõja päevil" autor.
Elulugu.
Jaroslav Hašek sündis 1883. aastal Prahas ning tegeles nooruses kirjandusega, kirjutades ajalehtedele ja ajakirjadele satiirilisi artikleid ja följetone. 1914. aastal, pärast Esimese maailmasõja algust, mobiliseeriti ta Austria-Ungari keisririigi armeesse ning saadeti Vene rindele, kust ta aga 1915. aasta septembris deserteerus ja jooksis Austria keisrivõimu vastaste meeleolude ja Tšehhi iseseisvuse pooldamise tõttu üle Vene vägede poole.
Pärast lühiajalist viibimist Vene sõjavangis astus Hašek Venemaal moodustatud Tšehhoslovakkia leegioni, mille eesmärk oli koos Vene vägedega võideldes vabastada Tšehhoslovakkia ja saavutada selle lahkulöömine Austriast. Lahingutegevuses Keskriikide vägede vastu autasustati teda IV järgu Georgi sõduriristiga.
1917. aastal, pärast Venemaal toimunud Veebruari- ja Oktoobrirevolutsiooni ning Venemaa väljaastumist Esimesest maailmasõjast, kavatses Tšehhoslovakkia eksiilvalitsus toimetada Tšehhoslovakkia leegioni Prantsusmaale, et jätkata võitlust Keskriikide vägede vastu. Hašek aga lahkus leegionist ja suundus Moskvasse, kus astus 1918. aasta märtsis VK(b)P liikmeks. Moskvas tegi Hašek kaastööd VK(b)P Tšehhoslovakkia sektsiooni ajalehele ja suunati seejärel Samarasse moodustama bolševikke toetavat internatsionaalset väeosa. 
1918. aasta suvel alustas Tšehhoslovakkia leegion vastuseks Nõukogude Venemaa valitsuse otsusele leegion desarmeerida ja interneerida Siberis nõukogude võimu vastast ülestõusu, mille käigus kukutas nõukogude võimu Siberi raudtee ümbruses. Hašek põgenes leegioni hõivatud piirkonnast, kuna tema bolševistliku tegevuse eest oli leegioni sõjakohus välja andnud tema vahistamiskäsu "punase Tšehhoslovakkia väe organiseerimise eest Samaras ja ... Tšehhoslovakkia rahva reetmise eest".
Hašek põgenes 1918. aasta oktoobris Volga äärde, kus teenis Punaarmee 5. armee tagalaväeosades, oli Tatarstanis Bugulma linna sõjakomandandi abi ja tegi kaastööd mitmele ajakirjandusväljaandele. 
1920. aasta lõpus suunas VK(b)P Hašeki läbi Eesti (Narva ja Tallinna) ning Saksamaa tagasi Tšehhoslovakkiasse kommunistlikule agitatsioonitööle. Ta ei leidnud aga ühist keelt kohalike tšehhi kommunistidega, jäi aktiivsest poliitilisest tegevusest kõrvale ja alustas taas kirjanduslikku tegevust. Hašeki juhtumisi Eestis on lähemalt käsitletud raamatu "Huumori kool. Geniaalne idioot" neljandas vahelugemises. Ta alustas oma kultusromaani "Vahva sõduri Švejki juhtumised maailmasõja päevil" avaldamist järjejutuna ja brošüüridena, kuid suri enne, kui romaan valmis sai. Tema romaan avaldati ja see saavutas kiiresti maailmakuulsuse. Seda on tõlgitud rohkem kui 60 keelde.
Hašek on kirjutanud ka üle 1500 lühijutu. 
Ta suri tuberkuloosi.
Isiklikku.
Jaroslav Hašek oli enne esimesse maailmasõtta mobiliseerimist abielus, kuid Venemaal Ufaas abiellus ta 1919. aastal uuesti ja pidi pärast Tšehhimaale naasmist tasuma "10 krooni trahvi abielulahutuse õigeaegse vormistamata jätmise eest".
"Švejki" järg.
Hašeki sõber Karel Vaněk (1887–1933) kirjutas "Švejkile" järje, mis on ilmunud ka eesti keeles: "Vahva sõduri Švejki seiklused sõjavangina Venes", tšehhi keelest tõlkinud Bernhard Linde, Looduse universaal-biblioteek, nr 57, 58, 66/67, 75/76, 77/78, kirjastus Loodus, Tartu 1929, 5 annet, kokku 511 lk; 2. trükk: "Vahva sõduri Švejki juhtumised Vene sõjavangis", Varrak, Tallinn 1993, 200 lk.