tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Darren Aronofsky

Darren Aronofsky (sündinud 12. veebruaril 1969 New Yorgis) on Ameerika Ühendriikide filmilavastaja, produtsent, stsenarist ja näitleja. 
Elulugu.
Aronofsky sündis New Yorgis Brooklynis õpetajate perre. Ta lõpetas New Yorgi Edward R. Murrowi keskkooli. Pärast kooli reisis ta kuus kuud Lähis-Idas, Euroopas ja Guatemalas. Aastal 1987 astus ta Harvardi ülikooli, kus ta õppis antropoloogiat, filmindust ja animatsiooni. Aastal 1990 tegi ta kursusetööna enda esimese lühifilmi "Supermarket Sweep".
1992. aastal kolis ta Los Angelesse, kus ta täiendas end filmilavastajana. 
Režissööritöid.
Žanr: triller/ulme. Stuudio: Harvest Filmworks (1998). Osades: Sean Gullette, Mark Margolis, Ben Shenkman, Pamela Hart, Stephen Pearlman, Samia Shoaib
Matemaatik Max (Sean Gullette) usub, et looduses saab kõike seletada numbrite abil, ning et kaose taga peitub kord. Selle kinnisidee lahendamiseks loob ta arvuti, mis peab leidma kõikeseletava valemi. Kuid Maxi leiutist ihkavad ka Wall Streeti ärihaid ja ususekt.
Mustvalge filmi eelarve oli 60 000 dollarit. Film teenis kokku ligi 3,2 miljonit dollarit. Film käis paljudel filmifestivalidel ja võitis 1998. aasta Sundance'i festivalil auhinna.
Žanr: draama. Stuudio: Artisan Entertainment (2000). Osades: Ellen Burstyn, Jared Leto, Jennifer Connelly, Marlon Wayans, Christopher McDonald
Lugu üksildasest narkosõltlasest Sarast (Ellen Burstyn) ja tema pojast Harryst (Jared Leto), kes teenib elatist uimasteid müües.
Žanr: draama/romantika/ulme Stuudio: Warner Bros Pictures (2006). Osades: Hugh Jackman, Rachel Weisz, Marcello Bezina, Alexander Bisping, Ellen Burstyn
Lugu igavesest elust, kus peategelane Tomas Creo (Hugh Jackman) otsib läbi millenniumi lahendusi teda vaevanud saladustele. 
Žanr: draama/komöödia Stuudio: Protozoa Pictures/Saturn Films (2008). Osades: Mickey Rourke, Marisa Tomei, Evan Rachel Wood, Mark Margolis, Todd Barry 
Lugu kustunud karjääriga maadlejast Randy Robinsonist (Mickey Rourke), keda hüüti Jääraks. Film räägib tema püüdlusest taastada enda kunagine hiilgus ja purunenud suhted lähedastega.
Victor von Grewingk

Victor Emanuel Georg von Grewingk (20 oktoober/1. november 1854 Valga – 18. veebruar 1931 Berliin) oli viimane Tartu rae justiitsbürgermeister 1889. aastal.
Ta oli Valga kreisiarsti Edelhard Friedrich von Grewingk (1817–1888) ja Reinholdine Falck´u poeg. 
Õppis Tartu ülikoolis 1873–1876 ja 1878–1885 õigusteadust (cand. jur.), Tartu raehärra 1885–1889, Tartu justiitsbürgermeister 1889, Tartu ülikooli arhivaar 1892–1894, Tartu linnasekretär 1894–1898, Tartu linnapea 1898–1917. 
Tartu Suurgildi liige 1895, gildivanem 1914–1922.
Abiellus 29. augustil/10. septembril 1884 Tartus Tartu ülikooli mineraloogiaprofessori Constantin von Grewingki tütre Maria von Grewingkiga (15/27. juuni 1856 Tartu – 10. märts 1929 Tartu).
Rumba sild

Mõiste Rumba sild võib tähistada järgmisi sildasid:
Grand Marina

Grand Marina (hiljem Ars) oli revüüteater ja kino, mis tegutses Tallinna kesklinnas aastatel 1910–1940. 
Majas etendati revüüsid, mürtsus muusika ja peeti suuri koosviibimisi. Tolle aja suurimas saalis oli 1300 istekohta. Hoone asus Mere puiestee alguses, praeguse Vene kultuurikeskuse kohal. Teatri ehitas 1913. aastal Tallinnas elav Eesti ärimees ja ettevõtja Vassili Voinov. 
1938. aastal sai kino nimeks Ars. Moodsas kinosaalis linastusid peamiselt Ameerika filmid. Enne seansi algust esinesid külalisartistid. Keldrikorrusel paiknes aga kuulus restoran-varietee Must Kass. 
1936. aasta aprillis teatas ajaleht Uus Eesti, et moraalijüngrite tubli töö tulemusena on politsei Tallinnas tegutseva kino Grand Marina sootuks sulgenud. 
"Nagu kuuleme, on ametiasutiste sooviks Grand Marina sulgemisega vähendada Tallinnas kinode arvu, kuna kinoseadus näeb ette Tallinnas ainult kaksteist kino," 
Kinoseadus ja kinode arvu vähendamine oli 1935. aastal siseministeeriumi filmiinspektoriks nimetatud Marie Underi abikaasa, alalhoidliku Artur Adsoni kätetöö. Ta oli avastanud, et Eestis on 102 kino, ning Tallinnas ja Tartus oli neid ilmselgelt liiga palju – vastavalt 17 ja 7. “Pealegi näidatakse neis väheväärtuslikke filme,” oli Adson jahmunud ning jätkas võitlust filmitähtede suurte dekolteedega ja kankaani vihtumisega, Ta lasi karmil käel kärpida filme ja oli hämmeldunud, kuna aastas näidatud 182 filmist 74 olid saksakeelsed.
"Arutihti tekib kinos mulje, nagu elaksime mõnes Saksa provintsis!" 
Lõpuks tegi Adson ettepaneku vähendada Tallinnas kinode arvu kümnele, Tartus viiele. Siseminister oli Tallinna suhtes pisut heldem – lubas alles jätta (mitu?) kino ja Grand Marina teiste hulgas. Tartu aga pidigi viiega leppima.
Ehkki Grand Marina sai seejärel rahus tegutseda kuni sõja puhkemiseni, hävines kõik see, mida kinoseadusega lammutada ei saadud, hoopis 1941. aastal toimunud tulekahjus ja 1944. aastal Tallinna tabanud pommirahes.
Kahjuks jäi Vassili Voinovi tehtust alles vaid 29 protsenti. 
1941. aastal, kui Nõukogude Liidu väed siit putku panid, siis kogusid nad Grand Marina vestibüüli kokku kõik filmirullid, mis Tallinna linnast kätte said ja panid põlema.
Hiljem, tagastamise ajal pabereid esitades uskusin, et oma viiskümmend protsenti on majast ikka alles. Aga ma ei arvestanud sellega, et märtsi-pommitamisel said oma osa ka põlengust alles jäänud müürid.”
1953. aastal ehitati sellele kohale Laevastiku ohvitseride maja, kuid kinosaali seinad olid isegi osaliselt säilinud. Praegu on selles hoones Vene kultuurikeskus. Kuna Grand Marina oli Tallinna suurim hoone, mida sai ürituste korraldamiseks üürida, on sellega seotud hulk Eesti jaoks murdelistel aegadel toimunud sündmusi.
Kinohoone hävis 1941. aastal teises maailmasõjas sõjategevuse käigus puhkenud tulekahju tagajärjel. Hoone ennistati, küll oluliselt muudetud kujul, aastail 1951–1954. 
Nõukogude perioodil tunti ümberehitatud hoonet Laevastiku Ohvitseride Majana, tänapäeval nimetatakse seda Vene Kultuurikeskuseks.
Lindholm Høje

Lindholm Høje (taani keeles 'Pärnamäe kõrgendik') on viikingiaegne matmiskoht Taanis Ålborgist põhjas. See on omataoliste seas üks maailma suurimaid.
Esimesed väljakaevamised piirkonnas toimusid aastal 1889. Suured väljakaevamised algasid 1952, kui uuriti ligi 700 hauda.
Lindholm Høje põhjaservas olevad hauad on dateeritud aastatesse 700 (mõnes allikas 400) kuni 1000, lõunaservas olevad hauad aastatesse 1000–1050.
Matusepaik tekkis viikingiaegse asula juurde, mis paiknes tollal mööda Limfjordi kulgenud kaubatee ääres. Asula jäeti maha 1200. aasta paiku. Sel ajal ummistus Limfjordi ots liivaga, mistõttu laevad ei saanud enam seda läbida ja pidid hakkama sõitma ümber kogu Jüüti poolsaare. matused lõppesid mõnevõrra varem.
Enamik matuseid Lindholm Højes on põletusmatused. Enamik haudu on tähistatud kividega, mis on paigutatud haua ümber laevakujuliselt. Seda nimetatakse kivilaevaks ja see näitab tähtsust, mida viikingid omistasid laevadele.
1992 avati Lindholm Høje lähedal matmispaigale pühendatud muuseum, mida 2008 laiendati. Muuseumi rajas kohalik tsemenditehas Aalborg Portland, tähistamaks 100 aasta möödumist asutamisest.
Platon Mussin-Puškin

Krahv Platon Ivanovitš Mussin-Puškin (Платон Иванович Мусин-Пушкин; 1698–1742) oli Venemaa riigitegelane ja senaator. 
Platon sündis bojaari Ivan Aleksejevitš Mussin-Puškini pojana. Isa oli Smolenski ja Astrahani vojevood, sai pärast osalemist Poltaava lahingus 1710 krahvitiitli ja 1713 Peeter I-lt kingituseks Karjala maakitsusel Viiburi-Käkisalmi tee paremalt poolelt Sakkolast 91 talu, mis moodustasid Petäjärvi ("Петровское, Петяярви") mõisa.
Platon õppis välismaal. Aastast 1716 oli ta saadik Madalmaades. 1719 sõitis ta Venemaa esindajana Kopenhaagenisse, et võita Taani kuninga Frederik IV poolehoidu Põhjasõjas Rootsi vastu. 1720 oli ta diplomaatilises lähetuses Pariisis. 1730–1732 oli ta Smolenski ja 1732–1734 Kaasani kuberner. 21. oktoobrist 1735 kuni 26. juulini 1736 oli ta Eestimaa kuberner. Seejärel määrati ta Kommertskolleegiumi presidendiks ja oli 1739. aastast senaator.
Perekond.
Ta oli abielus Maria Rževskajaga, kes oli stolniku ("Комнатный стольник", aastast 1686) Matvei Aleksejevitš Rževski (u. 1670–1710) tütar.
Abielust sündis Pulheria Dolgorukova, kes oli abielus Püha Anna ordeni kavaleri (1759), kindralmajori ja vürsti Fjodor Sergejevitš Dolgorukoviga, kes suri 1761 Seitsmeaastases sõjas Kolbergi vallutamisel saadud haavadesse.
Teist korda abiellus Platon Mussin-Puškin vürstinna Marfa Tšerkasskajaga, kes oli vürst Pjotr Mihhailovitš Tšerkasski (surnud 1701) ja Maria Borissovna Golitsõna tütar. Abielust sündis 2 tütart ja poeg:
Aaronlased

Aaronlased (аароновцы) olid vanausuliste rühm, mis 18. sajandi teisel poolel eraldus pomoorlastest. Selle rajaja oli Andrei Žukov (Aaron Žukov). 
Aaronlased tunnistasid abielu. Nad ei pooldanud äärmuslikku asketismi. 
19. sajandil lakkasid nad olemast.
Kranjska Gora

Kranjska Gora (sloveeni "Kranjska Gora", saksa "Kronau") on asula Sloveenia põhjaosas Austria piiri ääres, Kranjska Gora valla keskus. 
Kranjska Gora geograafilised koordinaadid on .
2002. aastal elas Kranjska Goras 1428 inimest. 
Vallavanem on Jure Žerjav.
Kranjska Gorat tuntakse eriti talispordikeskusena. Seal toimuvad igal aastal maailma karikasarja etapid mäesuusatamises, peamiselt slaalomis ja suurslaalomis. Läheduses asub ka Planica lennumägi.
Townsville

Townsville on linn Austraalias Queenslandi osariigis.
Linna elanike arv 2006. aastal oli 143 328.
Madonna di Campiglio

Madonna di Campiglio on Itaalias Trentino provintsis Val Rendena orus Dolomiti di Brenta ja Adamello mägede vahel asuv küla ja suusakeskus. 1522 meetri kõrgusel merepinnast asuvas külas elab umbes 700 inimest. 
Madonna di Campiglio korraldatakse talvel mäesuusatamise maailma karikasarja etappe.
Oppdali vald

Oppdal vald on omavalitsusüksus (vald) Norras Trøndelagi maakonnas. Valla pindala on 2274 km² ja seal elab 6499 (2006) elanikku.
Vallas asub suusakuurort, kus on mäesuusatamise harrastamiseks kohandatud kolm laskumisnõlva. Seal on peetud mäesuusatamise maailma karikasarja etappe.
2017. aastani kuulus vald Sør-Trøndelagi maakonda.
Aspen

Aspen on linn USA-s Colorado osariigis, Pitkini maakonna halduskeskus. Linna tuntakse talispordi- ja kultuurikeskusena. 
Linnas oli 2010. aastal 6871 elanikku. 2020. aasta rahvaloenduse andmetel on seal 7004 elanikku. Elanikest 95% on valged.
Aspen asub merepinnast keskmiselt 2438 meetri kõrgusel. Seal on asukoha tõttu kõrgmäestikus niiske mandriline kliima. Keskmine õhutemperatuur on jaanuaris -5,3 °C ja juulis 17,4 °C. Sajab 633 mm/a. Lumesadu esineb väga tihedalt oktoobrist aprillini.
Chicago ärimees Walter Paepcke märkas Teise maailmasõja järel kaevanduslinna ilu ning otsustas rajada linna suusakeskuse, Aspeni Instituudi ja algatas Aspeni muusikafestivali. Tänapäeval on Aspen soositud turismipaik. 
Linnas on elanud palju kuulsaid inimesi, teiste seas Michael Douglas, Martina Navrátilová, Jack Nicholson ja Don Johnson. John Denver kolis Aspenisse 1970. aastate alguses ning elas seal kuni surmani 1997. aastal. 
Aspenis asub üks USA parimaid mäesuusakeskusi ja seal peetakse MK-etappe mäesuusatamises.
Linna asutasid 1879. aastal hõbedakaevurid. Esialgne nimi oli Ute City, kuid juba järgmisel aastal nimetati linn Aspeniks. Linn on nime saanud hariliku haava ingliskeelse nimetuse "aspen" järgi, kuna seda puuliiki kasvab selles piirkonnas rohkesti. 1881. aastal sai Aspen linnaõigused. Hõbedakaevandus arenes kiiresti, eriti pärast 1890. aastal vastu võetud Shermani hõbedaostmisakti, mistõttu valitsus hakkas poole rohkem hõbedat ostma. 1891. ja 1892. aastal oli Aspen USA kõige enam hõbedat tootev asula. Juba 1893. aastal oli Aspenis pank, haigla, kaks teatrit, ooperimaja ja elekter.
1893. aastal tühistas president Grover Cleveland Shermani akti ja see tõi kaasa Aspeni majandusliku krahhi. Mõne nädala jooksul suleti paljud Aspeni kaevandused ja tuhanded kaevurid jäid tööta. Hõbeda tootmine ei lõppenud täielikult, kuid 1930. aasta rahvaloenduse järgi oli Aspenis veel 705 elanikku. Pärast seda on elanike arv püsivalt tõusnud.
Esimene katse muuta Aspen suusakuurordiks tehti 1930. aastate lõpus, kuid sõja tõttu valmisid talispordikeskused alles 1950. aastate lõpus.
Aspenil on seitse sõpruslinna: Abetone Cutigliano (Itaalia), Bariloche (Argentina), Chamonix (Prantsusmaa), Davos (Šveits), Garmisch-Partenkirchen (Saksamaa), Queenstown (Uus-Meremaa) ja Shimukappu (Jaapan).
Mihhail Šahhovskoi-Glebov-Strešnev

Mihhail Valentinovitš Šahhovskoi (1864. aastast Šahhovskoi-Glebov-Strešnev, Михаил Валентинович Шаховской-Глебов-Стрешнев; 22. september 1836 – 2. veebruar 1892 Aachen) oli Venemaa sõjaväelane ja riigitegelane. Vürst. 
Mihhail Šahhovskoi sündis Valentin Šahhovskoi (1801–1850) ja tema esimese naise Jelizaveta Aleksandrovna Muhhanova (1803–1836) pojana. Tal oli õde Natalja Šahhovskaja ning tema vanem vend Aleksandr Šahhovskoi (1831–1906) oli õuemeister ja salanõunik.
1869. aastal määrati Mihhail polkovniku auastmes Riia sõjaväeringkonna staabiülemaks, seejärel oli ta aastail 1870–1875 Eestimaa kuberner ja ülendati kindralmajoriks. 
15. jaanuaril 1875 kanti ta Eestimaa rüütelkonna matriklisse suguvõsana nr 284. 
1. jaanuarist 1876 kuni 11. veebruarini 1879 oli ta Tambovi kuberner. 
12. märtsil 1879 nimetati ta keisrinna Maria Fjodorovna asutatud heategevusühingu Moskva osakonna usaldusisikuks ("почетный опекун Московского присутствия Опекунского совета ведомства императрицы Марии Федоровны") ja ta jäi sellele ametikohale kuni surmani. Pärast usaldusisikuks määramist elas ta peamiselt Moskvas. 1881. aastal ülendati ta kindralleitnandiks ja talle anti Valge Kotka orden.
Viimastel eluaastatel oli ta raskelt haige ja 1891. aasta lõpus läks ravile Saksamaale. Sealt ta tagasi enam ei tulnudki ja suri 55-aastaselt 2. veebruaril 1892 Aachenis.
Perekond.
Ta oli 1862. aastast abielus Eugenie von Breverniga (Евгения Федоровна (фон Бреверн) Шаховская-Стрешнева-Глебова; u 1841 – 1924), kes oli Jägala mõisast pärit kindralmajor Ferdinand von Breverni (Федор Логгинович Бреверн; 1799/1802 – u 1863) ja Natalja Petrovna Glebova-Strešneva (Наталья Петровна Глебова-Стрешнева) tütar. Abikaasa ema oli Pjotr Fjodorovitš Glebovi ja Jelizaveta Petrovna Strešneva (surn. 1793) tütar, nende järgi sai Mihhail 1864. aastal õiguse kasutada kõigi kolme perekonnanime järgi vürst Šahhovskoi-Glebov-Strešnevi nime.
1864. aastal päris 23-aastane abikaasa Eugenie oma ema esivanematele Glebovitele kuulunud Pokrovskoje-Strešnevo mõisa Moskvas 
Eugenie Šahhovskaja-Glebova-Strešneva järgi on nimetatud 1901. aastal valminud Moskva–Vindavi raudteelõigul () asuv Šahhovskaja asula ja Šahhovskaja raudteejaam ("Железнодорожная станция Шаховская").
Pärast abikaasa surma ostis riigidaam ja vürstinna Eugenie endale 275 000 rubla eest 9. märtsil 1911 Haapsalu külje alla, Ridala kihelkonnas asunud Uuemõisa mõisa koos Vilklaga, mis jäid tema valduseks, kuni 1919. aasta maareformiga mõisad võõrandati.
Wengen

Wengen on 1274 meetri kõrgusel asuv mägiküla Berni kantonis Šveitsis. Külas elab aasta läbi umbes 1300 inimest. Küla lähedal on ka samanimeline mäesuusakeskus, kus peetakse igal aastal maailma karikasarja etappi mäesuusatamises. 
Wengen on ilma autodeta küla ja sinna ei lähe ka ühtegi maanteed. Peamine liikumise viis külla on mööda kitsast raudteed "Wengeralpbahni", mis saab alguse Lautterbrunnenist. Rongiliiklus toimub igal päeval 15-minutise intervalliga.
Ametlikes ürikutes on Wengenit esimest korda mainitud 1268. aastal. Wengenis oli algul väike talupidamine. Esimesed turistid saabusid 1800. aastatel ja esimene hotell avati 1859. aastal. Turism kasvas ruttu, kui "Wengernalpbahni" ehitamine 1890. aastatel lõppes ja turistid pääsesid külla kergemini.
Wengeni mäesuusakeskus asub naabruses asuva Lauberhorni nõlval. Hooldatud laskumisradu on 160 km ulatuses. Lauberhorni mäesuusatamisvõistlusi on Wengenis peetud alates 1930. aastast. Mäesuusatajate väljakutsele lisaks on Lauberhorni kiirlaskumirada ka maailma karikasarja pikim ning seal saavutatakse suurimat kiirust, mis võib olla kuni 150 kilomeetrit tunnis. Keskmine mäesuusataja laskub 4455-meetriselt rajalt umbes kahe ja poole minutiga.
John le Carré

John le Carré /lə ˈkɑrˌeɪ/ (kodanikunimega David John Moore Cornwell; 19. oktoober 1931 – 12. detsember 2020) oli inglise kirjanik, kes on tuntud eelkõige spiooniromaanide autorina.
Elukäik.
Ta sündis Dorsetis. Tema vanem vend on töötanud turundusjuhina ja noorem õde on näitleja. Peale selle on tal noorem poolvend, kes on töötanud ajalehtede juhatustes.
Kui John oli viieaastane, jättis ema pere maha. John on väitnud, et ei mäleta ema ega kohtunud temaga enne täisealiseks (21-aastaseks) saamist.
Johni isa Ronnie oli pidevalt võlgades. Ta mõtles korduvalt välja kiire rikastumise plaane, mis ei olnud aga täiesti seaduslikud. Mitu korda ta saigi raha, kuid istus ka korra kindlustuspettuse pärast vangis. See tekitas Johniski huvi saladuste ja vandenõude vastu ning mõjutas tema kirjanikukarjääri. Mitu le Carré tegelast on Ronniest tugevasti inspireeritud. 1954. aastal läks isa pankrotti.
Johnil jäi keskharidus saamata. Ta käis internaatkoolis (enamik Inglismaa keskkoole olid tollal internaatkoolid), mille direktor nõudis karmi distsipliini. Johnile see ei sobinud ja ta langes koolist välja.
Ta töötas Suurbritannia välisministeeriumis, Briti saatkondades Saksamaal Bonnis ja Hamburgis ning hiljem Briti välisluures MI-6-s. Teenistuse luures lõpetas NSV Liidu kasuks töötanud Briti topeltagent, kes paljastas ta tegevuse.
Perekond.
Aastal 1954 abiellus ta Alison Ann Veronica Sharpiga. Neil sündisid pojad Simon, Stephen ja Timothy. Abielu lahutati 1971.
Aastal 1972 abiellus ta Valérie Jane Eustace'iga. Neil sündis poeg Nicholas, kes on Nick Harkaway nime all raamatuid kirjutanud.
Looming.
Oma esimese kirjandusteose kirjutas ta luureteenistuses töötamise ajal. Oma kirjandustegevuses kasutas ta tegelase prototüübina reaalse Briti luureametniku kolonel David Smiley eeskuju.
Giorgio Prodi

Giorgio Prodi (12. august 1928 Scandiano, Itaalia – 4. detsember 1987) oli Itaalia arstiteadlane, onkoloog ja semiootik. 
Ta õppis arstiteadust ja keemiat Bologna Ülikoolis. Alates 1958. aastast töötas ta õppejõuna, õpetades üldist patoloogiat ja eksperimentaalset onkoloogiat. 1973. aastast oli ta Kantseroloogia Instituudi direktor.
Ta on avaldanud raamatuid meditsiini- ja bioloogiafilosoofiast. Koos Thomas Sebeoki ja Thure von Uexkülliga arendas ta semiootilist lähenemist bioloogias (biosemiootikat) oma 1970. ja 1980. aastate töödes.
Tema auks on loodud Giorgio Prodi Vähiuuringute Keskus Bologna ülikoolis.
Isiklikku.
Tema vend on Romano Prodi.
Jevgenovi väin

Jevgenovi väin (vene пролив Евгенова) on väin Põhja-Jäämeres, mis eraldab Severnaja Zemlja saarestikku kuuluvat Bolševiku saart Starokadomski saarest ja Väike-Taimõrist ning ühendab Vilkitski väina Laptevite merega.
Väin on saanud nime jäälõhkuja Vaigatš vanima tüürimehe Nikolai Jevgenovi auks.
Aleksei Bellegarde

Aleksei Valerianovitš Bellegarde (vene keeles Алексей Валерианович Бельгард); 24. november 1861 Orjol – 28. märts 1942 Berliin) oli Venemaa keisririigi riigitegelane, kammerhärra, riiginõunik ja senaator. 
Ta oli keiser Nikolai II aegne Liivimaa asekuberner 22. detsembrist 1901 kuni 13. juulini 1902 ja Eestimaa kuberner 3. juulist 1902 kuni 4. märtsini 1905.
Pärast revolutsiooni elas Bellegarde eksiilis Saksamaal, 1935. aastal naasis ta Eestisse.
Perekond.
Aleksei Bellegarde sündis jalaväekindrali Valerian Aleksandrovitš Bellegarde (; 1812–1897) ja Varvara Nikolajevna Hvostova (1823–1898) pojana. Tema ema oli Nikolai Sergejevitš Hvostovi ja Varvara Aleksejevna Vojeikova tütar. Isa osales koos oma vanema venna, kindrali Karl Aleksandrovitš Bellegardega (; 1807–1868) Kaukaasia sõjas.
Aleksei Bellegarde abiellus Sofia Urussovaga (1844–1939), kes oli salanõuniku vürst Pjotr Aleksandrovitš Urussovi ja Jekaterina Nikolajevna Sipjagina tütar, kindralleitnant Nikolai Martemjanovitš Sipjagini (; 1785–1828) tütretütar. Abielust sündisid:
Vladimir Dolgorukov

Vladimir Dolgorukov oli mitme Dolgorukovi vürstisuguvõsa liikme nimi:
Clint Mansell

Clinton Darryl Mansell (sündinud 7. jaanuaril 1963) on Suurbritannia muusik. 
Clint Mansell oli aastail 1986–1996 ansambli Pop Will Eat Itself laulja ja kitarrist. Pärast bändi lagunemist hakkas kirjutama filmimuusikat. 
Esimese filmitööna kirjutas ta muusika sõber Darren Aronofsky filmile "Pii", kus Mansellil oli ka pisiroll näitlejana (fotograaf). Debüüt oli edukas ning juba aasta pärast kirjutas ta muusika Aronofsky filmile "Reekviem unistusele". Selle filmi juures tegi Mansell koostööd Kronos Quartetiga. Film võitis Online Film Critics Society Awardsi parima helitöötluse kategoorias.
Aastal 2007 valminud Aronofsky film "Allikas" kandideeris teiste seas ka Kuldgloobusele parima muusika kategoorias. Seda võitu ei tulnud, kuid film võitis muid mainekaid auhindu. 
Aastal 2008 kirjutas ta muusika Darren Aronofsky filmile "Maadleja" ja 2010. aastal filmile "Must luik". 
Clint Mansell on kirjutanud ka teemamuusika filmile "Auk" ja muusika telesarja "" avaosale.
Alo Raun

Alo Raun (aastani 1935 Aleksei Reismann; 8. mai 1905 Tartu – 14. juuni 2004 Bloomington, Indiana, USA) oli eesti keeleteadlane.
Ta lõpetas Tartu Ülikooli 1931. aastal. Oli Õpetatud Eesti Seltsi teaduslik sekretär aastatel 1937–1939. 
Läks Saksamaale 1944 ning oli Balti Ülikooli õppejõud 1946–1949 ja eesti rektor 1948–1949. 1949. aastast elas USAs. Aastatel 1952–1975 oli Indiana Ülikooli professor.
Teosed.
Raun, Alo 1982. "Eesti keele etümoloogiline teatmik". Rooma; Toronto: Maarjamaa (2. trükk 2000).
Isiklikku.
Tema poeg on Indiana Ülikoolis Bloomingtonis ajalooprofessorina töötav Toivo Raun.
Foogtikohus

Foogtikohus oli Rakvere, Paide ja Paldiski omavalitsus- ja kohtuasutus kuni 1889. aastani. 
Pädevuselt olid foogtikohtud põhiliselt kriminaal-, 17.–19. sajandil politsei- ja tsiviilkohtud. 
Foogtikohtu koosseisu kuulusid raeliikmete hulgast valitud kohtufoogt (saksa k. "Gerichtsvogt") ja kaks linnavanemat. Kohtu liikmed valiti kohaliku kodanikkonna poolt Rakveres kolmeks aastaks, Paides ja Paldiskis eluks ajaks. Rakveres, Paides ja Paldiskis, kus ei olnud magistraati, oli foogtikohus ka omavalitsusorgan. Tallinnast halduslikult eraldatud Toompeal oli lossifoogtikohus.
Linna kantseleid juhatas notar, kes valiti Rakveres ja Paides kodanikkonna, Paldiskis foogtikohtu poolt. Iga foogtikohtu juures oli kohtuteener.
Narvas oli Narva foogtikohus esimese astme kohtu- ja politseiasutus. Foogtikohust juhtis kohtufoogt, kelle valis Narva raad. Kohus allus Narva raele ning foogtikohtu otsused võis edasi kaevata Narva raele. Pärnus oli Pärnu foogtikohus ka üks Pärnu rae alamkohtutest.
Arkussiinus

Arkussiinus (sümbol: arcsin, asin) on nurga siinuse leidmise pöördtehe. Arkussiinuse väärtus on nurk.
 formula_1
Arkuskoosinus

Arkuskoosinus (sümbol: arccos, acos) on nurga koosinuse leidmise pöördtehe. Arkuskoosinuse väärtus on nurk.
 formula_1
Arkustangens

Arkustangens (sümbol: arctan, atan) on nurga tangensi leidmise pöördtehe. Arkustangensi väärtus on nurk.
 formula_1
Arkuskootangens

Arkuskootangens (sümbol: arccot, acot) on nurga kootangensi leidmise pöördtehe. Arkuskootangensi väärtus on nurk.
 formula_1
II üldtantsupidu

II üldtantsupidu peeti 16.–18. juunini 1939. aastal toimunud II Eesti mängude raames. Tallinnas Kadrioru staadionil toimunud tantsupeo üldjuhid olid Ernst Idla, Ullo Toomi ja Anna Raudkats.
16. juunil, kui toimus Eesti mängudel osalejate sissemarss staadionile, kõndisid tantsijad kõige ees. Kavas olnud rahvatantsud kanti ette 18. juunil. Samal päeval oli tantsijatel ka kaks proovi. Tantsudega esineti Eesti mängude lõpetamise eel, pärast 4×100 m teatejooksu ja enne peaminister Kaarel Eenpalu kõnet.
Fenüülrühm

Terminit fenüülrühm (ka fenüülgrupp või lihtsalt fenüül või ka fenüültuum) kasutatakse orgaanilises keemias, tähistamaks rühma C6H5– kas asendusrühma või molekuli osa tähenduses.
Fenüülrühmas on 6 sp2 süsiniku aatomit, mis moodustavad aromaatse tsükli. Orgaanilisi ühendeid, mis sisaldavad fenüülrühma, vaadeldakse enamasti aromaatsete ühenditena. 
Fenüülrühma lühendina kasutatakse Ph, näiteks benseen oleks PhH ja fenool PhOH. Seda lühendit ei tohi segi ajada lühendiga Bn, mis tähistab bensüülrühma C6H5CH2–, mida võiks tähistada ka Ph-CH2–. Ingliskeelses kirjanduses kasutatakse tähistamiseks ka suurt fii-tähte Φ.
Kui fenüülrühmas on vesiniku aatom(id) asendatud mingi muu aatomi(te) või rühma(de)ga, siis on tegu arüülrühmaga, mille lühend on Ar.
Fenüülrühmad on tavaliselt seotud teiste aatomite või funktsionaalrühmadega. Näiteks trifenüülmetaanis Ph3CH on 3 fenüülrühma seotud sama süsiniku aatomiga.
Paljudel või isegi enamikul fenüülrühma sisaldavatel keemilistel ühenditel ei ole nimes terminit "fenüül". Näiteks kui fenüülrühm ühineb kloori aatomiga, siis nimetatakse saadud ainet C6H5Cl tavaliselt klorobenseeniks, kuigi seda võiks nimetada ka fenüülkloriidiks.
Arüülrühm

Arüülrühm (ka arüülgrupp või lihtsalt arüül) on asendusrühma või asendusrühmasid sisaldav fenüülrühm, näiteks RC6H4– või R1R2C6H3– jmt, kus R, R1 ja R2 on Alk, Ar, Hlg, OH jm. Lihtsaim esindaja on fenüülrühm. Allpool on toodud benseeni, fenüülmetaani (= tolueen), o-tolueeni ja ksüleeni struktuurile vastavad rühmad. 
Arüülrühm (lühend Ar) on igasugune aromaatset tsüklit sisaldav rühm, näiteks ka tiofenüül- või indolüülrühmad. Siia kuuluvad ka polütsüklilised aromaatsed rühmad.
Orgaanilisi ühendeid, mis sisaldavad arüülrühma, vaadeldakse enamasti aromaatsete ühenditena.
Eesti jalgpallikoondise mängude loend

Eesti jalgpallikoondise mängude loend on Eesti jalgpallikoondise mängude nimekiri, mis sisaldab nende toimumisaega, mängupaika, võistlust, tulemust ning väravalööjaid. Tulemused on samuti kokku võetud riigiti.
Mängude loend uuendatud seisuga 12. juuni 2025.
Mängude loend.
Mitteametlikud sõpruskohtumised.
Eesti koondis on pidanud ka mitmeid mitteametlikke sõpruskohtumisi.
† – Mäng Bulgaariaga oli planeeritud esialgu ametliku mänguna, kuid FIFA tuvastas, et tegu oli kohtunike kokkuleppemänguga ning seda mängu ametlikus statistikas ei arvestata.&lt;br&gt;
Tulemused riigiti.
Selles tabelis on jalgpallikoondised Eestiga kohtumise ajalises järjekorras, st kõigepealt Eesti läbi aegade esimene vastane Soome ja viimasena uusim vastane Uus-Kaledoonia. Lisatud on peetud mängude, Eesti vaatenurgast võitude (+), viikide (=) ja kaotuste (–) arv ning väravate vahe. Tabeli lõpus on paksus kirjas kõigi Eesti mängude koondnäitajad. Tabel uuendatud seisuga 13. juuni 2025.
Armeenia jalgpallikoondis

Armeenia jalgpallikoondis on Armeenia jalgpalluritest koosnev riigi esindusmeeskond, mille liikmed valib välja koondise peatreener ning mida haldab Armeenia Jalgpalliliit. Peamised kodustaadionid on Jerevanis asuvad Hrazdani staadion ja Hanrapetakani staadion.
Pole kordagi pääsenud maailma- ega Euroopa meistrivõistlustele.
Jevstafi Skalon

Jevstafi Nikolajevitš Skalon (de Scalon, de Skalon, vene Евстафий Николаевич Скалон) ; 21. september 1845 – 3. juuli 1902 Berliin) oli prantsuse päritolu Venemaa riigitegelane. 
Jefstafi Skalon oli keiser Aleksander III aegne tõeline riiginõunik ja Vilno kubermangu asekuberner 4. augustist 1889 kuni 25.oktoobrini 1894, ning keiser Nikolai II aegne Eestimaa kuberner 25.oktoobrist 1894 kuni 20. juunini 1902. 1899 sai ta salanõunikuks.
Tema ja tema juhitud komitee liikmete pingutustega lõpetati Aleksander Nevski katedraali ehitus Tallinnas.
Ta on maetud Aleksander Nevski kalmistule (Peterburi).
Perekond.
Ta abiellus 1870. aastal Alexandra Euleriga ("Александра Яковлева Эйлер"; 1853–1911 Peterburi), kes oli tõelise riiginõuniku (1862) Jakov Euleri ("Яков Леонтьевич Эйлер"; 1813–1882) ja Marie Anna Dorothea Euleri ("Марии Павловна Эйлер"; 1819–1884) tütar ning kuulsa Šveitsi matemaatiku ja füüsiku Leonhard Euleri järglane. Abikaasa onu Nikolai Euler (Николай Леонтьевич Эйлер; 1816–1898) oli insener-kindral ja osales teiste hulgas ka Tallinna ja Kroonlinna merekindluste ehitamisel. 
Abielust sündisid:
Taxkorgan

Taxkorgan (uiguuri تاشقورغان; hiina 塔什库尔干镇; "pinyin"'is "Tashikuergan Zhen" ("Tǎshíkùěrgān Zhèn")) on linn Hiinas Ida-Turkestanis Taxkorgani Tadžiki autonoomses maakonnas. Taxkorgan on ka maakonna keskus. Linn asub 3600 m kõrgusel Tadžikistani piiri lähedal.
Nimi Taxkorgan tähendab uiguuri keeles kivilinnust või kivitorni.
Taxkorgan on tähtis lamba-, villa- ja villatoodete ning eelkõige vaibaturg. Linna ümbritsevad aiad. Suurem osa elanikke on Pamiiri rahvaste hulgast. Enim kõneldakse sarikoli keelt ja ühes külas ka vahhi keelt. Osatakse ka hiina ja uiguuri keelt.
Taxkorgani lähedal pöörab Khunjerabi kurust põhja pool alguse saav Taxkorgani jõgi itta ning siseneb kuristiku kaudu Tarimi nõkku, kus suubub Yarkanti jõkke.
Linna kirdenurgas asub mitme legendi aineseks olev Yuani dünastia aegne suur kindlus, mida tuntakse printsessi kindlusena. Kindluse lähedal on zoroastristide pühamu varemed.
Ajalugu.
Taxkorgan on pika ajalooga peatuspaik Siiditeel. Siin ristusid suured karavaniteed, mis viisid põhja Kaxgari, itta Kargilikki, läände Badahšani ja Vākhāni piirkonda ning edelasse Põhja-Pakistani.
Umbes 2000 aasta eest, Hani dünastia valitsemisajal, oli Taxkorgan Puli kuningriigi keskus. Hiljem sai selle nimeks Varshadeh. Osa uurijaid on arvanud, et Taxkorgan võib olla Ptolemaiose mainitud ja teistes varastes Siiditee kirjeldustes leiduv kivilinn, mis asus poolel teel Euroopast Hiinasse. Taxkorgan on veel olnud Pamiiri mägedes asunud Sarikoli kuningriigi ja Pärsia vasallriigi Qiepantuo pealinn.
Viktor Polivanov

Viktor Petrovitš Polivanov (vene keeles Виктор Петрович Поливанов; 6. november (vkj 25. oktoober) 1831 Kostroma kubermang – 27. oktoober (vkj. 15. oktoober) 1889 Peterburi) oli Venemaa riigitegelane. 
Viktor Polivanov oli keiser Aleksander II ja Aleksander III aegne Tõeline riiginõunik, Eestimaa kubermangu asekuberner 1. jaanuarist 1869 kuni 14. märtsini 1875 ja seejärel Eestimaa kuberner 14. märtsist 1875 kuni 4. aprillini 1885.
B2B Games

B2B Games on videomängude arendaja, mille peakorter asub Lyonis. Ettevõte tegutseb kolmes põhivaldkonnas: tõsised mängud, turustusmängud ja mängude väljaandmine.
Tõsised mängud.
Mais 2009 arendas B2B Games koos ettevõttega Persistant Studios harivate mängude võrgustikust välja 3D võrgustiku, mis põhines nende mängumootoril HellHeaven. See tõsine mäng loodi selleks, et treenida ja teavitada avalike töödega tegelevaid inimesi ning ennetada ohte avalike (kaeve)tööde piirkonnas. Rhône-Alpe’i Avalike Tööde Föderatsioon on esimene föderatsioon Prantsusmaal, mis kasutab Tõsist Mängu sel otstarbel. Föderatsioon ja selle liikmed esitlevad seda hiiglaslikel ekraanidel amaetialastel ja tarbijaüritustel.
7. detsembril 2006 andis B2B Games välja mängu "Velo'v Racing" Lyoni linna jaoks. Mängu on loonud ettevõtted B2B Games ja Coyote Software, et reklaamida Lyoni valgusfestivali ("Fête des lumières"). Kasutades virutaalset Vélo'v jalgratast, Lyoni sümboolset transpordivahendit, muutuvad külastajad mängijateks ja on kutsutud üles korjama küünlaid, läbides selleks festivali kestuse ajal märgistatud kohti. Tõsist mängu esitleti hiiglaslikul ekraanil Vabariigi väljakul.
Turundusmängud.
B2B Games on teinud koostööd selliste ettevõtetega nagu McDonald's, Coca-Cola, Ferrero, Nestlé jne.
Ludwig Woldemar Leonce von Rahden

Ludwig Woldemar Leonce von Rahden (Vladimir Fjodorovitš von Raden; бар. Владимир Федорович фон Раден; 19. aprill 1826 Bunka mõis, Kuramaa — 11. august 1881 Dzērvēni) oli baltisaksa päritolu Venemaa riigitegelane. 
Rahden oli keiser Aleksander II aegne riiginõunik, Eestimaa kubermangu asekuberner 12. detsembrist 1858 kuni 27. detsembrini 1868.
Perekond.
Rahden sündis Piltene kreisimarssal Friedrich Ferdinand von Rahdeni (1783–1857) ja Wilhelmine von Keyserlingi (1791–1859) pojana. 
Ta abiellus 1861 paruness Jenny Julie Laura Friederike von Kleistiga (1841–1907). Nende Tallinnas sündinud poega, Ferdinand von Rahdenit (1863–1919), autasustati Georgi ordeni 4. järguga: "bokserite ülestõusu ajal Pekingi diplomaatilise kvartali kaitsmisel ilmutatud vapruse eest".
Charles Henri Sanson

Charles Henri Sanson (15. veebruar 1739 Pariis – 4. juuli 1806 Pariis) oli Pariisi timukas aastail 1778–1793.
Ta sooritas kokku 2918 hukkamist, sealhulgas hukkas Louis XVI ja palju tuntud revolutsionääre. Tema ajal võeti kasutusele giljotiin.
Tööst vabal ajal lõõgastas ta end hukatute lahkamise, ravimtaimede kasvatamise, viiuli- ja tšellomänguga.
Andreas von Langell

Andreas von Langell ("Андрей Андреевич фон Лангель"; (6. oktoober 1743 Helsingi – 1808) oli Venemaa Keisririigi riigitegelane. 
Andreas von Langelli sündis 1743. aastal Helsingis, tema isa oli luteriusu vaimulik Soomes Anders Langell (1714–1779) ja ema Maria Helena Gröön († 1788).
Andreas von Langell oli Venemaa keisrinna Katariina II ja keiser Paul I aegne riiginõunik, Eestimaa kubermangu asekuberner 23. oktoobrist 1786 kuni 25. jaanuarini 1797, ning seejärel keiser Paul I ja Aleksander I aegne salanõunik, Eestimaa kuberner 25. jaanuarist 1797 kuni 14. juunini 1808. 
Luulehuviline Orina ("Orgena") mõisnik Fabian Wilhelm von Schilling kirjutas tema kiituseks saksakeelse juhuluuletuse, mis 1798. aasta sügisel kutsus esile paroodiaid.
Brian Friel

Brian Friel (9. jaanuar 1929 – 2. oktoober 2015) oli Põhja-Iirimaalt pärit iiri näitekirjanik ja lavastaja. Hiljem elas ta Iirimaal.
Eestlaste lavastusi tema näidendite põhjal.
Tema näidendi "Imearst" lavastas Eestis 1992. aastal Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris Priit Pedajas. Teist korda lavastas Pedajas sama näidendi Krista Kaera tõlkes Tartu teatris Vanemuine – seda mängiti 12.–28. juunini 2009 Tammistu mõisas.
Pedajas ongi eesti lavastajatest kõige enam Frieli lavastanud: 1984. aastal lavastas ta Pärnu teatris Endla Frieli "Tõlkijad", 2000. aastal tõi ta Eesti Draamateatris lavale Frieli näidendi "Aristokraadid" ja 2001. aastal lavastas "Lõikuspeo tantsud" Moskvas Pjotr Fomenko Stuudioteatris. Frieli näidendit "Kodukoht" mängis Eesti Draamateater Pedajase lavastuses 2006. aastal Keila-Joa mõisas.
Frieli näidendi "Molly Sweeney" lavastas Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli üliõpilane Laur Kaunissaare 2003. aastal Nukuteatris.
Tema "Jalta mängu" on lavastanud Peeter Tammearu ja Kaarin Raid Ugalas, see esietendus Viljandis Kondase Keskuses 23. jaanuaril 2004.
2006. aastal mängis Draamateater ka "Järelmängu".
Lazar (Gurkin)

Lazar (eestipäraselt ka Laatsarus; vene keeles "Лазарь"; kodanikunimega Aleksandr Nikolajevitš Gurkin; vene keeles "Александр Николаевич Гуркин"; sündinud 13. märtsil 1969 Staroje Drakino külas, Kovõlkino rajoonis, Mordvas) on Vene Õigeusu Kiriku munk ja vaimulik (piiskop).
27. mail 2009 nimetati ta Vene Õigeusu Kiriku Püha Sinodi otsusega Narva piiskopiks ja Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku (MPEÕK) Tallinna piiskopkonna abipiiskopiks. Enne seda oli ta olnud Saranski mungakloostri ülem Venemaal. Tema hirotoonia toimus Moskva Päästja Kristuse katedraalis 21. juulil 2009, piiskopiametisse pühitsemise viis läbi Moskva ja kogu Venemaa patriarh Kirill.
30. mail 2011 nimetati ta seoses MPEÕK Narva ja Peipsiveere piiskopkonna moodustamisega Narva ja Peipsiveere piiskopiks.
19. aprillist kuni 3. juunini 2018 oli ta seoses metropoliit Korneliuse surmaga Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku eestseisja kohusetäitja.
Wilhelm van Delden

Wilhelm van Delden (vene keeles Вильгельм (Вилим Вилимович) фон Дельден (Дельдин); 1662 – 1735) oli Peeter I teenistuses olnud sõjaväelane. 
Wilhelm van Delden oli 1681. aastast Peeter I teenistuses, 1700 osales polkovnikuna (Deldeni soldatipolk, hilisem Kiievi grenaderipolk – Киевский 5-й гренадёрский полк) Põhjasõja Narva lahingus, kus langes koos paljude teiste ohvitseridega rootslaste kätte vangi. Hiljem osales tragunipolguülemana Bulavini mässu mahasurumises Donimaal. 17. detsembril 1713 ülendati kindralmajoriks, oli Tallinna ülemkomandant 1716–1720, kindralleitnant (1726) ja Eestimaa kubermangu asekuberner 19. juulist 1726 (teistel andmetel 1730) kuni 13. oktoobrini 1732. 
Seejärel määrati Delden Moskva kubermangu kuberneriks (13. oktoober 1732 – 3. jaanuar 1733), kuid vanaduse ja kehva tervise tõttu ta Moskvasse ei saabunudki ja jäi pensionile. Tema asemele määrati 17. juunil 1734 Liivimaa asekuberner Fjodor von Balk (1670–1738), kes oli abielus Peeter I lähedase Anna Monsi vanema õe Matrjone Ivanovna Monsiga.
Tema vend Ivan van Delden (Иван Вилимович фон Дельден) teenis samuti polkovnikuna Venemaa sõjaväes.
Aleksandr Potebnja

Aleksandr Potebnja (vene keeles Алекса́ндр Афана́сьевич Потебня́, ukraina keeles Олекса́ндр Опана́сович Потебня́; 22. september 1835 Poltaava oblastis Romnõ maakonnas – 11. detsember 1891 Harkovis) oli ukraina keeleteadlane.
1851. aastal astus ta Harkovi ülikooli, kus õppis õigusteaduskonnas, aga järgmisel aastal läks üle ajaloo-keeleteaduskonda. 1856. aastal lõpetas ta ülikooli ja töötas mõnda aega Harkovis gümnaasiumis kirjandusõpetajana. 1861 kaitses ta magistritöö teemal "Mõnest sümbolist slaavi rahvaluules". 1862. aastal ilmus tema peateos "Mõte ja keel". Samal aastal sõitis ta välismaale, pidas loenguid Berliini ülikoolis, külastas slaavi maid ja õppis sanskriti keelt. 1874. aastal kaitses ta doktoriväitekirja vene keele grammatika põhjal ja 1875. aastal sai ta Harkovi ülikooli professoriks. Ühtlasi juhatas ta aastatel 1878–1890 Harkovi Ajaloo-Filoloogiaühingut.
5. detsembril 1875 sai ta Keiserliku Peterburi Teaduste Akadeemia vene keele ja kirjanduse osakonna kirjavahetajaliikmeks ning samal aastal pälvis ta Lomonossovi preemia.
Teda on hinnatud kui üht esimest ukraina ja vene suurt lingvisti, samuti kui tänapäevase kirjanduskriitika eelkäijat. Ta oli vene formalistide ja Lev Võgotski tähtis eelkäija.
Tema teoreetilistes vaadetes on nähtud sarnasust Benedetto Croce, Leo Spitzeri ja Charles S. Peirce'i lähenemistega.
Maryse Alberti

Maryse Alberti (sündinud 10. märtsil 1954 Langonis Prantsusmaal) on prantsuse päritolu Ameerika Ühendriikide sõltumatu mängu- ja dokumentaalfilmide operaator. 
Tuntumad Maryse Alberti operaatoritööga filmid on dokumentaalfilmid "Crumb" (1994), "When We Were Kings" (1996), "Takso põrgusse" (2007) ja mängufilmid "Poison" (1991), "Dottie Gets Spanked" (1993), "Velvet Goldmine" (1998) ja "Maadleja" (2008). 
Ta oli esimene naisfilmioperaator, kellest tehti ajakirja American Cinematographer kaanelugu; see ilmus 1998. aasta novembris.
Elukäik.
Maryse Alberti sündis Prantsusmaal. 1970. aastate keskel kolis Maryse New Yorki, kus ta töötas lapsehoidjana ja ajakirja New York Rocker fotograafina. 
1980. aastatel alustas Alberti filminduses karjääri elektrimehaanikuna ning hiljem jätkas operaatorina.
Alberti kasutab kaamerat Arri 416 Super 16.
Valik filme.
Maryse on andnud panuse rohkem kui 60 filmi tegemisse, nendest pooled on dokumentaalfilmid.
Internet Archive

Internet Archive ('Interneti arhiiv') on MTÜ Ameerika Ühendriikides, Californias, mille eesmärk on ehitada ja hallata tasuta vabalt ligipääsetavat digitaalraamatukogu, sealhulgas ka veebiarhiivi. 
Internet Archive'i rajas 1996. aasta mais internetiaktivist Brewster Kahle. Internet Archive'i veebiarhiivi salvestab IA ja Kahle rajatud internetifirma Alexa koostöös valminud Wayback Machine. Internet Archive'i projekt Open Library pakub laenutamiseks koopiaid enam kui 1,4 miljonist raamatust.
MTÜ kontorid asuvad Presidios San Franciscos ja andmehoidlad San Franciscos, Redwood Citys ja Mountain View-s. Kindlustamaks andmete säilimist, on arhiivi andmetest peegelkoopia Aleksandria raamatukogus Egiptuses.
António de Vieira

Krahv (a-st 1726) António Manuel de Vieira (vene "Антон Мануилович Девиер"; 1673 või 1682 – 1745) oli Portugali päritolu juut, Venemaa sõjaväelane (kindral "en chef") ja riigitegelane. Peterburi esimene kindral-politseimeister. 
Elulugu.
Vieira teenis jungana Hollandi laevastikus. Pärast kohtumist Peeter I-ga 1697. aastal Amsterdamis kutsuti ta Venemaa teenistusse.
Temast sai 1708. aastal Peeter I kindral-adjutant. Põhjasõja ajal, pärast Tallinna kapituleerumist (1710), määrati ta koos insener-kindralmajor Johann Ludwig von Pottiga projekteerima ja välja ehitama Tallinna ja Paldiski sõjasadamat.
21. mail 1725 andis Katariina I talle Püha Aleksander Nevski ordeni, mis 26. aprillil 1727 temalt koos krahvitiitli ja mõisatega ära võeti, aga 14. veebruaril 1743 keisrinna Jelizaveta Petrovna poolt uuesti tagastati.
Perekond.
Ta abiellus vürst Aleksandr Menšikovi (1673–1729) õe Anna Menšikovaga, kellega sai kolm poega.
Loodevahe laht

Loodevahe laht on järv Saare maakonnas Saaremaa vallas Türju külas.
Järve kaldajoone pikkus on 1611 m. Järv on avalik veekogu.
Loodevahe lahe keskkonnaregistri kood on VEE2159200.
Jämaja oja

Jämaja oja (ka "Siplase oja", "Siplase jõgi") on oja Saaremaa vallas Sõrve poolsaarel.
Oja saab alguse Siplase rabast, voolab sealt valdavalt loodesuunaliselt mere poole ja suubub Jämaja küla juures Ohessaare rannal merre.
Oja on avalik veekogu.
15. augustist 31. detsembrini on keelatud kalapüük suudmele lähemal kui 500 m.
Jämaja oja keskkonnaregistri kood on VEE1167100.
Sopi oja

Sopi oja on oja Saaremaal Saaremaa vallas. Oja saab alguse Vintri külas, voolab loode suunas ja suubub Lõu lahte.
Oja on mitteavalik veekogu.
Sopi oja keskkonnaregistri kood on VEE1167200.
Lülle kraav

Lülle kraav on kraav Saaremaa vallas Saaremaal. 
Kraav saab alguse Jämaja–Hänga tee äärest Hänga külas (veidi lõuna pool saab alguse ka Suurevare kraav), voolab läände ja suubub merre.
Kraav on mitteavalik veekogu.
François Couperin

François Couperin (10. november 1668 Pariis – 11. september 1733 Pariis) oli prantsuse klavessinist, organist ja helilooja.
Elu.
François Couperin, keda on nimetatud ka Couperin Suureks ("Couperin le Grand"), sündis muusikute peres. Couperinide suguvõsas oli kahe sajandi vältel mitmeid muusikuid. Tema isa Charles Couperin oli Pariisi St. Gervais' kiriku organist. Couperinide pere elas kiriku üüritud korteris, mille eest organist ise üüri ei pidanud maksma. 
Esimesed muusikatunnid andis Franςois'le tema isa Charles. Hiljem õppis ta Jacques Thomelini juures orelit. 17-aastaselt sai Franςois Couperin pärast oma isa surma organisti koha St. Gervais' kirikus. 
26. aprillil 1689 abiellus Franςois Couperin Marie-Anne Ansault'ga. Neil sündis kaks tütart, kes olid samuti väga head muusikud. Üks neist oli ka organist ja teine klavessiinist kuninga õukonnas. Mõlemal olid tol ajal naiste jaoks ebatavalised ametid. 
Pärast Jacques Thomelini surma korraldas kuningas Louis XIV muusikute vahel võistluse kuningliku organisti kohale. Franςois võitis selle võistluse väga kergelt ja temast sai alates 26. detsembrist 1693 kuninglik organist ("organiste du roi"). Tema kohustusteks oli õpetada muusikat printsessile, printsile, samuti Burgundia hertsogile. Aastal 1701 sai Franςois ka kuningliku klavessinisti koha. Pärast Louis XIV surma paranes Franςois Couperini olukord veelgi. Ta elas Pariisis mugavas suures korteris "Palais Royal"is, kus ta andis nii klavessiini- kui ka kammermuusika kontserte.
Nii Saint-Gervais-Saint-Protais' kirik kui ka orel, mida Franςois Couperin mängis, on säilinud tänapäevani algsel kujul.
Looming.
Franςois Couperin kirjutas väga palju klavessiinile, aga ka orelile, samuti kammermuusikat, vokaal-ja koorimuusimuusikat. Franςois Couperin kirjutas orelile kaheosalise kogumiku "Pièces d`orgue consistantes en deux Masse" (1689–1690). See kogumik sisaldab kahte missat orelile, mida Couperin ise oli kirikupühadel St. Gervais´ kirikus esitanud. Franςois Coperin kirjutas ka muusikateoreetilise raamatu klavessiinimängust ja interpretatsioonist ("L`Art de toucher le clavecin ", mis ilmus 1716. aastal). Seda teoreetilist teost on kasutanud paljud nii tolle aja kui ka tänapäeva muusikud ja isegi Johann Sebastian Bach. Raamatus on muu hulgas juttu klavessiinimänguvõtetest, artikulatsioonist, kaunistuste (melismide) kasutamisest.
Suurevare kraav

Suurevare kraav on kraav Saaremaal Saaremaa vallas. 
Kraav saab alguse Hänga küla maadelt (veidi põhja pool saab alguse ka Lülle kraav), voolab alguses läände, siis keerab edelasse ja lõunasse ning suubub Sääre lahte.
Kraav on mitteavalik veekogu.
Suurevare kraavi keskkonnaregistri kood on VEE1166900.
Olavi madal

Olavi madal on madalik Irbe väinas, 18 km Sõrve säärest edelasse. Madala geograafilised koordinaadid on . 
Veepeegli pindala on umbes 9,5 km². Vähim sügavus on 4,2 m. Madalast 1–3 km lääne poole jäävad Rabotniku madal ja Berezini madal.
Olavi madala keskkonnaregistri kood on VEE3401030.
Maret Maasalu

Maret Maasalu on eesti fotograaf.
1999. aastal lõpetas ta Juuru Gümnaasiumi ja 2000. aastal Tallinna Balletikooli.
2003. aastal kaitses ta Tallinna Pedagoogikaülikooli sotsiaaltöö erialal bakalaureusetöö.
24-aastaselt raviti tal raseduse ajal rinnavähk.
Avoni heategevussaadikuna osales ta 2007. aasta oktoobris Eestit esindades ülemaailmsel rinnavähivastasel jalutuskäigul New Yorgis. 
2008. aastal sai ta aasta pulmafoto konkursil parima pruudifoto auhinna.
Kaider Vardja

Kaider Vardja (sündinud 25. novembril 1967 Põlvamaal) on eesti koolijuht, pedagoog, täienduskoolitaja ja õppekirjanduse autor.
Kaider Vardja on lõpetanud 1994. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli keskkooli eesti keele ja kirjanduse õpetaja erialal. 2001. aastal omandas ta Tallinna Pedagoogikaülikoolis koolijuhi kvalifikatsiooni.
2009. aastal ilmus tal kahasse Asta Venderiga raamat "Vana Maja lugu".
Aastatel 2001–2004 oli Kaider Vardja Rapla Ühisgümnaasiumi direktor, aastatel 2004–2010 Tabasalu Ühisgümnaasiumi direktori asetäitja, aastatel 2013–2015 Misso Kooli direktor ja aastatel 2015–2019 Võru Kreutzwaldi Kooli direktor. Seejärel oli ta Maardu Gümnaasiumi õppejuht. Alates 2023. aastast on Kaider Vardja Maardu Gümnaasiumi direktor.
Välislingid.
Kaider Vardja Eesti raamatukogude e-kataloogis ESTER
Pitkasääre madal

Pitkasääre madal on madalik Irbe väinas. Madal jätkub 8 km ulatuses Sõrve sääre ja Vesitükimaa veealuse pikendusena. 
Madala geograafilised koordinaadid on . Madalast lõuna pool on Kääramadal ning edela pool Sääre-Laimadal ja Sõrve madal.
Veepeegli pindala on umbes 22,6 km². Vähim sügavus on 0,6 m.
Pitkasääre madala keskkonnaregistri kood on VEE3401050.
Sõrve madal

Sõrve madal on madalik Irbe väinas, 9 km Sõrve säärest lõuna-edelasse. Madala geograafilised koordinaadid on . Veepeegli pindala on umbes 96,5 km². Vähim sügavus on 4,2 m. Madalast lõunasse jääb Sääre-Laimadal. Madalast kirdesse jääb Pitkasääre madal.
Sõrve madala keskkonnaregistri kood on VEE3401040.
Mõntu rand

Mõntu rand on veemajanduslik mereala Liivi lahes, Sõrve poolsaare kagurannikul Sõrve säärest Kaavi ninani.
Mere sügavus siin ei ole üldiselt üle 10 m. Veepeegli pindala on umbes 32,5 km². Ala keskosas on Mõntu sadam. Ala kirdeosas on Kaavi madal ning rannikul on mõned laiud (Suurrahu). Mõntu sadamast 1,5 km kirdes on Allinga nina. Mõntu sadamast 3 km edelas on Läbara nina.
Ranna keskkonnaregistri kood on VEE3401020.
Ernst Johann von Stackelberg

Ernst Johann von Stackelberg (vene keeles Эрнест Густавович Штакельберг; (21. märts (ukj 2. aprill) 1813 Viin – 30. aprill (ukj 12. mai) 1870 Pariis) oli baltisaksa päritolu Vene diplomaat ja sõjaväelane, krahv.
Elulugu.
Krahv Ernst Johann von Stackelberg pärines Stackelbergi suguvõsa Püssi liinist. Ta sündis diplomaadi ja mõisaomaniku krahv Gustav Ernst von Stackelbergi viienda lapsena. 1832. aastal asus ta teenistusse, olles esialgu suurtükiväes tuletõrjuja. Aastatel 1836–1837 sõdis ta Kaukaasias, kus võitles Šamili juhitud mägilaste vastu, ja sai lahingus rindu haavata. Kaukaasias sõdis ta jälle 1840–1841. Aastaks 1843 oli temast saanud juba polkovnik. 
Aastal 1848 nimetati ta Pariisi Venemaa saatkonda Venemaa keisririigi sõjaministeeriumi korrespondendiks, mis tähendas sisuliselt sõjaväeatašeed. Stackelberg oli kuni surmani ametis kõrge diplomaadina. Venemaa sõjaväeatašeena Pariisis ja Viinis (1853) ning diplomaatilises tegevuses Torinos (1856–1864), Madridis (1861–1862), Viinis (1864–1868) ja Pariisis (1866–1870).
Mõisad.
Oma isa surma järel päris Ernst Johann koos vendadega Stackelbergide hiiglaslikud mõisavaldused Virumaal. 1853. aasta pärandikokkulepe kohaselt siirdusid tema valdusse Hirmuse, Purtse, Püssi ja Voorepera mõis. Ta müüs need juba 1854. aastal oma vennale krahv Otto Magnus von Stackelbergile. 1864. aastal ostis ta parun Axel von der Brüggenilt Kuramaal Talsi kreisis Laidze mõisa, mille pärandas oma pojale krahv Gustav Alexander Erik von Stackelbergile (1853–1917).
Perekond.
Ernst Johann von Stackelberg abiellus 1851. aastal Pariisis Marie Antoinette de Tamisier'ga (1831–1860), kes oli markii Pierre Alfred de Tamisier' ja Charlotte de Lorme´i tütar. Abielust sündisid:
Sugupuu.
Viited: