tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Improteater Impeerium

Improteater Impeerium on improteater Eestis. Teater on välja kasvanud 2013. aastal Eesti esimesest improteatrist – Eesti Improteatrist.
Improteater Impeerium on ainuke improtrupp Eestis, mis koosneb kutselistest näitlejatest.
Improteatri Impeerium näitlejad on improvisatsioonilise teatriga tegelenud juba 2009. aastast. 2020. aastal tähistati kümnendat tegevusaastat.
Impeerium annab regulaarselt etendusi Tallinnas ja Tartus, vahel ka mujal (nt festivalil "FunniEST" 2020, RIIF 2019). 
Lisaks pakub teater ka tellimisvõimalusi (teatri, improteatri ja näitlemisalased töötoad, meeskonnakoolitused, etendused, meelelahutuskava, õhtu/päevajuhid) asutuste üritustele. 
2020. aastal pälvis improteater Impeerium Eesti Artistide Agentuuri tunnustuse "Parim teenus 2020". 
23. septembril 2023 avas improteater Impeerium Tallinnas Põhjala tehases (Ankru 10) oma teatrimaja – esimese statsionaarse improteatri teatrivormile spetsialiseeritud mängukoha Eesti teatri ajaloos. Teatrimajas toimuvad improteatri Impeerium etendused ja Impeeriumi õppestuudio tunnid (improteatri, teatri ja esinemisalased kursused ja töötoad). Seal mängivad oma etendusi ka teised trupid ning saali on võimalik rentida avalikeks ja eraüritusteks. 
Välislingid.
__SISUKORDEES__
Eesti Improteater

Eesti Improteater on Tallinnas tegutsev improteater. Teater asutati 2009.
Irina Begljakova

Irina Begljakova (26. veebruar 1933 – 19. märts 2018) oli Nõukogude Liidu kettaheitja.
1954. aasta Euroopa meistrivõistlustel Bernis võitis ta Nina Ponomarjova järel hõbemedali. Järgmistel, 1958. aasta Euroopa meistrivõistlustel Stockholmis sai ta neljanda koha.
1956. aasta suveolümpiamängudel Melbourne'is võitis ta tulemusega 52.54 Olga Fikotová järel hõbemedali. 
Tema isiklik rekord kettaheites oli 52.71 (1956).
Pärast sportlaskarjääri lõppu töötas Moskvas arstina.
Tallinna Kammerteater

Tallinna Kammerteater on Tallinnas aadressil Vabriku tänav 12 tegutsev teater. Teatri asutas 2013 Indrek Taalmaa.
Kazimierz Doroba

Kazimierz Doroba (4. märts 1911 Varssavi – 16. november 1978 Sheffield, Inglismaa) oli Poola poksija.
Ta sai Poola meistrivõistlustel poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) 1936. aastal 3. koha ja 1937. aastal 2. koha ning raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) 1938. aastal 2. koha.
Ta osales kaks korda poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) Eesti ja Poola maavõistlusel poksis. Ta kaotas oma kohtumise Anton Raadiku vastu kevadel 1938 ning võitis oma kohtumise Valle Leedi vastu sügisel 1938. Ta osales üldse rahvusvahelistel kohtumistel Poolat esindades aastatel 1934–1939 kokku 5 korral ning võitis neist 3 ja kaotas 2 kohtumist. 
Doroba teenis Teise maailmasõja ajal Suurbritannias dislotseeruvas Poola lennuväe (inglise keeles "Polish Air Forces in Great Britain", poola keeles "Polskie Siły Powietrzne w Wielkiej Brytanii") 307. ööhävitajate eskadrillis (inglise keeles "307 Polish Night Fighter Squadron", poola keeles "307 Dywizjon Myśliwski Nocny "Lwowskich Puchaczy""; eskadrilli hüüdnimi oli 'Lwówi öökullid') elektrikuna ning jäi pärast sõda elama Inglismaale.
Inkeri

Inkeri (soome keelest tähenduses 'ingeri') võib tähendada järgmist:
Eestlased Kabböles

Eestlased Kabböles olid Soomes Kabböle kalurikülas Pernå vallas (soome keeles "Pernaja"; praegu Loviisa linna ala) elanud eestlased. Tänapäeval on Kabböles elavad eestlaste järeltulijad soomestunud/rootsistunud.
Esimesed eestlased jõudsid Kabbölesi 1906. Esimesena tuli 9 peret, kes kõik ostsid sinna endale ka maatüki. Hiljem saabus külla veel eestlasi. Esimese maailmasõja lõpus elas seal 12 eesti peret, ühtekokku 70–80 inimest. Külas tegutses eesti laulukoor, selts ja raamatukogu.
Tuntud Kabböle eestlasi: Aleksander Warma (1890–1970), Arnold Walter Mikiwer (1906–1986).
Uulu kalmistu

Uulu kalmistu on kalmistu Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas Uulu külas.
Uulu kalmistu rajati 1979. aastal. Kalmistu haldaja on Pärnu Haldusteenused kui Pärnu Linnavalitsuse hallatav ettevõte.
Kalmistu asub Uulu rannamännikus Tallinna–Pärnu–Ikla maantee naabruses. Kalmistut ümbritseb Uulu-Võiste maastikukaitseala.
Soome muuseumiamet

Soome muuseumiamet (tõlgitud ka Soome muinsuskaitseamet; soome keeles Museovirasto, lühendatult MV) on Soome haridus- ja kultuuriministeeriumile alluv asutus, mis kogub, uurib ja säilitab soome kultuuripärandiga seotut. Asutuse direktor on Juhani Kostet.
Asutus asutati 1972. 
Asutuses töötab 236 inimest (seisuga 31. detsember 2016). 2012. aastal oli asutuse aastaeelarve 21,5 miljonit eurot.
Metsamaa Pärimustalu

Metsamaa Pärimustalu on SA Kihnu Kultuuriruumile kuuluv talukompleks, kus toimuvad pilli-, kunsti-, käsitöö- ja pärimuslaagrid, suveülikoolid, teatrietendused, külapeod, kontserdid ja näitused. Talus töötavad aasta läbi kohvik, käsitöötoad ja klubi.
Kihnu saare lõunapoolses tipus asuvas Rootsikülas paiknev traditsiooniline talukompleksi kuuluvad muuhulgas rehielamu, ait, saun-väliköök ja maakelder.
Talukompleks.
Uusehitustena kuuluvad kompleksi veel ka suvise kunstisaalina tegutsev kuur ning tänapäevasem abihoone koos kõige vajalikuga.
Metsamaa Pärimustalu koosseisus hakkavad peagi tööle ka koduloomad loomaaed ning Kihnu saare ühe sümboli – külgkorviga mootorratta – auks loodud mootorrattamuuseum.
Pärimustalus saab vaadata Kihnu ja kihnlaste eluolust tehtud dokumentaalfilme, osaleda kohaliku käsitöö- ja kunsti õpitubades ning tellida kuulamiseks ehtne folkloorikontsert. Talus on eksponeeritud on Kihnule omased majapidamisriistad, rahvariided ja käsitöö.
Metsamaa pärimustalu kohvikus pakutakse kohalikust toorainest valmistatud toite ja jooke ning saab nautida head kohvi.
Kihnule tüüpiline 20. sajandi talukompleks kuulub SA Kihnu Kultuuriruumile alates 2008. aastast. Amortiseerunud hooned korrastati lõplikult Eesti Vabariigi 100. aastapäevaks. 2018. aasta jaanuaris sai Metsamaa talu põhihoone põhjaliku renoveerimise käigus ka uue rookatuse.
Pro Estonia

"Pro Estonia" on Ultima Thule album, mis ilmus 1991 Soomes. Albumi tootis Megamania.
Marie Kraja

Marie Kraja (24. september 1911 Zadar – 21. november 1999 Tirana) oli albaania ooperilaulja, sopran.
Kraja sündis Dalmaatsia kuningriigis Zadaris katoliiklikus peres. Kui ta oli 6-aastane, kolis tema pere Shkodërisse.
Aastatel 1930–1934 õppis laulmist Grazi konservatooriumis (lõpetas). Seejärel töötas ta õpetajana Shkodëri koolis ja hiljem naiste kõrgkoolis Instituti Femëror Nëna Mbretëreshë Tiranas.
Ooperilauljana tegi kaasa ooperis "Lulja e Kujtimit" ja Prenkë Jakova ooperis "Mrika". Samuti esitas ta rolle Giuseppe Verdi "Traviatas", Mihhail Glinka "Ivan Sussaninis", Tšaikovski "Jolanthes", Mozarti "Figaro pulmas" jpm.
Marie Kraja repertuaaris olid olulisel kohal Albaania rahvalaulud, mistõttu oli ta rahva seas tuntud ja armastatud. 
Talle anti Albaania rahvakunstniku aunimetus.
Kihnu Suveteater

Kihnu Suveteater on SA Kihnu Kultuuriruum loodud teater, mis alustas 2016. aasta suvel Metsamaa Pärimustalu õuel. Publiku ette toodi spetsiaalselt Kihnu saarele loodud lavastus "Meri muigab teitele vasta".
Autor ja trupp.
Etendused toimuvad Kihnu saarel Rootsiküla külas Metsamaa pärimustalu õuel. Lustlik-tõsimeelne suvelavastus pillimängu ja tantsuga Kihnu saarel, kus mängivad Tallinna Linnateatri näitlejad Alo Kõrve, Argo Aadli, Indrek Ojari ja Maiken Schmidt ning Kihnu Pärimuskooli õpilased.
Sisuseletus.
„Meri muigab teitele vasta!” on algupärane lugu, mis on sündinud Kihnuga seotud lugudest ja autori fantaasiast. Tegu on Kihnu saare suveteatri esimese katsetusega, mille sünd sai tõukejõudu merekultuuri aastast. Kihnu saarele tuuakse maailmamainega muusikalilavastaja, kellel on plaanis see väga eriline Eesti väikesaar maailma lavadele viia. Seal olevat ajalugu ja traditsioone ning tugevaid-töökaid naisterahvaid. Ootamatult selgub, et saarel ei elagi ainult töökad ja käredad naised, vaid leidub ka uskumatult sitkeid härrasid, kelle soontes voolab esiisade tummine veri, kes ei kartnud ei merd ega pillimängu.
Mare Mätas

Mare Mätas (2002. aastani Mare Meras; Kihnus tuntud kui Uiõ-Matu Mare; sündinud 4. juunil 1975) on Kihnu pärimuskultuuri edendaja. Aastail 2004–2019 juhtis ta SA Kihnu Kultuuriruumi.
Haridus.
Mätas lõpetas 2003. aastal Eesti Põllumajandusülikooli kodumajanduse eriala. Ta on õppinud ka õigusteadust ning olnud Tartu ülikooli etnoloogiamagistrant.
Töö.
Mätas on 7. taseme pärimuskultuuri spetsialist ning Kihnu giid, kelle töökeeled on kihnu, eesti ja inglise keel.
Ta on töötanud ka Kihnu kooli ajaloo- ja ühiskonnaõpetajana.
2004 – 2019 juhatas SA Kihnu Kultuuriruumi tegevust.
Isiklikku.
Ta on Uiõ-Matu talu perenaine ja nelja lapse ema.
NATO salajane armee

NATO salajane armee on külma sõja ajal Lääne-Euroopas ja Türgis kommunistide vastu tegutsema õpetatud salasõdurite üksuste üldnimetus 21. sajandi kirjanduses. Nimetus tuleb sama pealkirjaga kaitstud teadusuuringust ja raamatust.
Eeldatava Nõukogude ohu tõrjumiseks korraldati Ameerika Ühendriikide Luure Keskagentuuri (CIA) ja Ühendatud Kuningriigi luureteenistuse (MI6) eestvedamisel salasõdurite üksused, NATO salajane armee.
Salarühmituste ülesandeks oli pärast Teist maailmasõda Nõukogude sissetungi korral organiseerida vaenlase tagalas vastutegevust. Need rühmitused tegutsesid Euroopas kõigis NATO riikides kuni 1990. aastate alguseni, mil nende tegevus pärast Nõukogude Liidu lagunemist avalikuks sai.
Paula Mae Weekes

Paula Mae Weekes (sündinud 23. detsembril 1958) on Trinidadi ja Tobago jurist ja poliitik, alates 19. märtsist 2018 kuni 20. märtsini 2023 Trinidadi ja Tobago president.
Ta lõpetas Barbadosel Lääne-India Ülikooli juristina. 
Ta on töötanud prokuröri, advokaadi ja kohtunikuna. Kohtunikuks nimetati ta 1996. aastal, aastatel 2005–2016 oli ta Trinidadi ja Tobago apellatsioonikohtu kohtunik. 2012. aastal oli ta lühikest aega ka Trinidadi ja Tobago ülemkohtu esimehe kohusetäitja. Aastatel 2016–2018 oli Weekes Turksi ja Caicose apellatsioonikohtu kohtunik.
Poliitiliselt sõltumatu Weekesi kandidatuuri presidendi ametikohale esitas jaanuaris 2018 valitsev Rahva Rahvusliikumine, kuid tema taha koondusid nii valitsuspartei kui ka poliitilise opositsiooni esindajad. Weekes jäigi ainsaks kandidaadiks presidendi ametikohale ja loeti seetõttu valimiste võitjaks parlamendis ametlikku hääletust korraldamata. Ta astus ametisse 19. märtsil 2018.
Ford Eifel

 
Ford Eifel on Saksamaal Ford-Werke tehases aastatel 1935–1940 toodetud auto, mis sai nime Eifeli mäeaheliku järgi Lääne-Saksamaal. 1,2-liitrise mootoriga auto võeti tootmisse 1935. aastal ja oli plaanitud seni kasutusel olnud Ford Kölni asendajaks.
Ford Eifel pärineb Inglismaalt Ford Model C 1934 platvormilt ning see on seotud ka Ford Dagenhami tehases toodetud 1943 Ford Prefecti ja 1939 Ford Angliaga.
Kere.
Esimese seeria Eifel (1935–1937) on lameda radiaatorivõrega, 1937. aastal sai Eifel terava V-kujulise radiaatorivõre. Kerevalik oli suur: toodeti kahe uksega limusiine, kahe uksega kabrio-limusiine, kahe uksega kabriolette, kaheistmelisi rotstereid ning isegi kaubafurgoone.
Mootor.
Mootor on 4-silindriline, millel on neljataktiline külgklapp 1172 cc ühikut, mille väidetav maksimaalne võimsus on 34 hj (25 kW) pööretel 4250 p/min. Kolme erineva kiirusega käigukast sisaldab sünkroonitud kahte peamist suhet. 
Tootmine.
Saksamaal toodeti 61 495 Ford Eifelit, mis oli populaarseim mudel 1930. aastatel. Saksa auto populaarsus suurenes pärast 1937. aastal toimunud väiksemat näo tõstmist, mis langes kokku pakutavate keredetailide laiendamisega, mis visuaalselt kaugenes Briti päritolust, asendades varasema auto veljed kaasaegsete terasvelgedega ja muutes ümbritsevat esiklaasi, mis sai 1930. aastate jooksul Saksamaa Fordi tunnuseks.
Allan Dorbek

Allan Dorbek (26. oktoober 1944 – 23. märts 2018) oli eesti jalgpallur ja korvpallitreener.
Ta lõpetas aastal 1962 Tallinna 42. Keskkooli, õppis aastatel 1962–1964 Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonnas ja lõpetas aastal 1968 Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna.
Aastatel 1969–1972 kuulus ta Uno Piiri juhendatavasse Eesti jalgpallikoondisse. Sel ajal tuli 1970 Eesti meistriks ja võitis 1971 Eesti karika.
Korvpallitreenerina alustas ta tööd 1980. aastatel. Näiteks 1992–1998 oli ta Eesti koondnaiskonna, hiljem ka noortemeeskonna peatreener. Ta oli ka BC Kalev/Cramo treener.
Džuut

Džuut ("Corchorus" L.) on kassinaeriliste (varem pärnaliste) sugukonda kuuluv troopikas ja lähistroopikas kasvavate põõsaste, poolpõõsaste ja rohttaimede perekond, mille liike kasutatakse peamiselt kiu saamiseks, aga ka toiduks.
Perekonda kuulub 40–100 liiki.
"Corchorus olitorius" leiab toiduna kasutamist Lõuna-Aasias, Lähis-Idas, Põhja- ning Lääne-Aafrikas, "Corchorus capsularis" aga Jaapanis ja Hiinas.
"C. olitorius" on põhiline džuudikiu saamiseks kasvatav taim, kuigi "C. capsularis" taimedelt saadavat kiudu peetakse paremaks. Enam kui 80% kiuks kasutatavate džuutide kasvatamist toimub Gangese delta piirkonnas, kus seda soodustab taimekasvu soosiv kõrge õhuniiskus ja temperatuur.
Kell Kümme

Kell Kümme on Eesti mittetulundusühing, mis teeb filme ja teatrilavastusi ning korraldab kultuuriüritusi. Ühing asutati 2003. Ühingu juhatuses on Üllar Saaremäe ja oli Roman Baskin.
Soomustamata sõiduk

Soomustamata sõiduk (inglise keeles "soft-skinned vehicle") on sõjanduses või tsiviilkäibes mis tahes sõiduk, millel puudub soomus. Selliseks sõidukiks võib olla veoauto, mootorratas, maastikuauto, sõiduauto jne.
Kakuam (paat)

Kakuamipaat on puitkerega mootorpaat, mis on mõeldud kalapüügiks kakuamiga. 
Kakuamipaat on 10–12 m pikk ja 2,5 m lai. Paadi kaared on poolemeetrise sammuga ja kaari katva sileplangutuse (karveelplangutus) paksus on 3,5 cm. Paadi vööritääv on sirge ja ahter ahtripeeglita (vellbootahter). Paadi keskosa on tekita, sinna tõstetakse püütud saak – merest saadakse peamiselt räime ja tuulehaugi, Peipsist rääbist. Paadi ahtris ja vööris on ujuvust tagavad kinnised kastid. Vööris on ka pisike ahiküttega kajut ning ahtris tavaliselt positiivse aknakaldega roolimaja. Eestis on kakuamipaadil harilikult umbes 60 hobujõuga MTZ vms diiselmootor, kuid päris esimesed paadid olid vaid 20-hobujõulise mootoriga. Kakuamipaadi roolilehte liigutatakse hüdrauliliselt.
Eestis võeti kastmõrra ehk seisevnoodaga (kakuamiga) kalapüük kasutusele 1939. aastal Pärnus. Paaditüübi koos lappajaga tõid kaasa eesti kaptenid Jaapanist. Selle püügimeetodi kõrgaeg oli 1957. aastal, kui Eesti vetes oli ligi 1400 kakuami. Aastatel 1954–1994 valmistati kakuamipaate Tallinna Kolhoosidevahelises laevatehases, kus neid toodeti kokku tuhatkond. Tänapäeval on kakuamipüügiks vajaliku varustuse kõrge hind, püügipiirangud, püügiõiguse hankimise vajadus, sobivate püügikohtade eraomanduses olek ning saagi madal kokkuostuhind kakuamipüüki piiranud. Paljud kakuamipaadid on kaotanud merekõlblikkuse. Osa kakuamipaate on kohandatud muuks otstarbeks, sh reisijateveoks.
Eesti Ujumisliit

Eesti Ujumisliit (lühend EUL) on mittetulundusühing, mis edendab ja koordineerib ujumise kui spordialaga seotud tegevust Eestis.
Ujumisliidu eelkäija oli Eesti Kerge-, Raske- ja Veespordiliit (EKRAVE Liit), mis loodi 1922. aastal. 1934. aastast edendas Eesti ujumist Eesti Veespordi Liit. 9. veebruaril 1990 loodi Eesti Ujumisliit. 
Eesti Ujumisliit astus Rahvusvahelisse Ujumisföderatsiooni (FINA) 1927. aastal ning Euroopa Ujumisföderatsiooni (LEN) 1929. aastal.
Rosamunde Aulas

Rosamunde Aulas (sünninimi Rosamunde Meibaum; 13. mai 1904 – 16. mai 1977) oli eesti õpetaja ja koolijuht.
1940. aastate teisel poolel oli ta Adila Algkooli juhataja.
Aastatel 1955–1959 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu IV koosseisu saadik.
1950. aastatest oli ta Tallinna 22. Keskkooli õppealajuhataja.
Ta on maetud Rahumäe kalmistule.
Grigore Preoteasa

Grigore Preoteasa (25. august 1915 Bukarest – 4. november 1957 Moskva) oli Rumeenia kommunistlik riigitegelane.
Grigore Preoteasa oli pärit raudteelase perekonnast. 1930. aastatel lõpetas ta Bukaresti Ülikooli filoloogia erialal. Osales kommunistlikus tegevuses ja oli selle eest korduvalt vangistatud.
1944–1946 oli ta ajalehe România Liberă toimetaja. Alates 1945. aastast oli ta Propagandaministeeriumi pressiatašee. 1949–1954 oli ta Rumeenia välisministri asetäitja. 1954–1955 oli ta Rumeenia Ministrite Nõukogu esimehe abi rahvusvaheliste suhete küsimuses.
Alates 2. oktoobrist 1955 kuni 17. juulini 1957 oli Grigore Preoteasa Rumeenia välisminister.
Alates 1957. aasta juulist oli ta Rumeenia Töölispartei Keskkomitee Poliitbüroo liige ja Keskkomitee sekretär.
Grigore Preoteasa hukkus lennuõnnetuses Moskvas Vnukovo lennujaamas 4. novembril 1957.
Bassirou Ba

Bassirou Ba (sündinud 29. mail 1952) on Senegali kabetaja, rahvusvaheline suurmeister.
Ta on kolmekordne Aafrika meister (1980, 1996 ja 2003). Maailmameistrivõistlustel on ta osalenud viiel korral (1980, 1994, 1996, 2000, 2003), ta parim tulemus on 1994. aastal saavutatud 5. koht.
RCE (filmistuudio)

RCE on Eesti filmistuudio.
Raamat Film

Raamat Film on Eesti filmistuudio. Ettevõtte asutas 1997. aastal Rein Raamat, et toota dokumentaalfilme.
Rao Heidmetsa Filmistuudio

OÜ Rao Heidmetsa Filmistuudio on Eesti filmistuudio. See asutati 1996. aastal. Stuudio loomise idee tekkis 1991. aastal Cannes'i filmifestivalil. 
Filme.
Rao Heidmetsa Filmistuudio kasutab animafilmide tegemisel ka liivaanimatsiooni.
Põdraoja (Viljandi maakond)

Põdraoja on oja Sakala kõrgustikul, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Porsa, Sooviku ja Villa külas, Tarvastu jõe vasakpoolne lisajõgi.
Oja pikkus on 4,4 km, valgla 11,9 km², langus 15,5 m ja lang 3,52 m/km. Oja saab alguse 50 m kõrgusel Porsa külas ning suubub Villa ja Sooviku küla piiril 34,5 m kõrgusel vasakult poolt Tarvastu jõkke 2,8 km kaugusel selle suudmest. Oja kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda.
Reede (filmistuudio)

Reede on Eesti filmitootja. Ettevõtte asutas 2007 Tuuli Roosma, et toota telesaateid.
Rudolf Konimois Film

OÜ Rudolf Konimois Film on Eesti filmistuudio. 
Ettevõte, mis tegutses aastatel 1997–2017, on tootnud telereklaame, muusikavideoid, dokumentaal-, lühi- ja mängufilme.
Rühm Pluss Null

OÜ Rühm Pluss Null on Eesti filmistuudio, mis toodab kinofilme, videoid ja telesaateid. Ettevõte asutati 1998. aastal.
Filmistuudio Rühm Pluss Null OÜ juhataja on Erik Norkroos, kes on ka paljude filmide ja telesaadete režissöör, produtsent ja operaator.
Sabat Film

OÜ Sabat Film on Eesti filmitootja.
Silmviburlane (filmistuudio)

OÜ Silmviburlane on Eesti filmistuudio. Ettevõtte asutasid 2006. aastal Heilika ja Ülo Pikkov.
Zeitung

Zeitung on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Zeitung (Seitung) on pandud Rannu mõisas Rannu kihelkonnas Tartumaal. Nimede eestistamisel määrati Zeitungi-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Saluste. 1. jaanuaril 2017 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Peni Barboss ja ebatavaline kross

"Peni Barboss ja kentsakas kross" on 1961. aastal valminud Nõukogude Liidu lühifilm. Stsenaariumi aluseks ukraina humoristi Stepan Oleiniku (1908–1982) följeton. Film kuulus ühena viiest 1961. aasta komöödiafilmide almanahhi "Täiesti tõsiselt". See oli esimene film, milles olid tegelasteks sulid Trus, Balbes ja Bõvalõi. Seda kolmikut kehastades said näitlejad Georgi Vitsin, Juri Nikulin ja Jevgeni Morgunov üleliidulise populaarsuse.
Film sai nominatsiooni Kuldse Palmioksa peaauhinnale 1961. aasta Cannes'i filmifestivalil lühifilmide kategoorias.
Filmivõtted.
Filmiti Moskva lähistel maalilise Istra jõe ääres. Filmitud materjalist oleks jätkunud ka poole tunni pikkuse filmi jaoks, kuid režissöör Leonid Gaidai otsustas jätta osa ideid ja lahendusi oma järgmise filmi jaoks, milleks osutus "Puskariajajad". Näitleja Juri Nikulinile otsustas Gaidai iseloomuliku detailina kleepida suured ripsmed. Silmi tihedalt pilgutades paistis tema tegelane Balbes eriti koomiline.
Sisu.
Film kujutab kolme röövpüüdja – Trusi, Balbesi ja Bõvalõi – seiklust dünamiidiga kala püüdes. Kui mööda jõge sõidab kalakaitseinspektor, istuvad mehed õngede taga kui ausad kalamehed. Hiljem heidavad mehed jõkke kepi, mille külge on seotud dünamiidipakk põleva süütenööriga. Nendega kaasas olev koer Barboss sööstab ustavalt jõkke, et visatu peremeestele kaldale tagasi tuua. Järgneb röövpüüdjate paaniline põgenemine lõhkeainet hambus hoidva koera eest. Viimases hädas ronitakse puu otsa. Koer jätab dünamiidipaki puu alla ning jookseb ära. Järgneb tugev, raputav plahvatus.
Eeltoodud süžeed on varem käsitlenud oma teostes ka kirjanikud Henry Lawson ja Jack London.
Adda Mardna

Adda Mardna (sünninimega Merjam, 1928–1936 Martinoff, 25. veebruar 1905 – 27. veebruar 2002) oli eesti arst.
Õpingud ja töö.
Adda Mardna astus Tartu Ülikooli 1922. aastal, õppis 1922–23 matemaatika-loodusteaduskonnas ja 1923–31 (lõpetas) arstiteaduskonnas. Korporatsioon Filiae Patriae ja Eesti Naisüliõpilaste Seltsi liige. Kolmel viimasel õpiaastal töötas ta assistendina ülikooli operatiivse kirurgia osakonnas. 
1930. aastal alustas dr. Adda Mardna tööd Tallinna Keskhaigla laboratooriumis, esmalt ilma palgata, siis õena ja alles seejärel arstina. Järgmised viis aastat töötas dr. Adda Mardna Tallinna Sisehaiguste Haigla (praegune Magdaleena Haigla) labori juhataja ning siseosakonna ordinaatorina. 
1949–1973 oli dr. Adda Mardna Tallinna Keskhaigla siseosakonna juhataja. Tippspetsialisti ja organisaatorina, õppides ja igapäevast tööd analüüsides suurenes huvi hematoloogiliste haigete raviprobleemide vastu. Dr Adda Mardnast kujunes Eesti hematoloogilise teenistuse rajaja. Eesti NSV teeneline arst (1967).
Isiklikku.
Adda Mardna oli kolme poja, Silveri, Toomase ja Peetri ema. 
Adda Mardna on Eesti Naisüliõpilaste Seltsi liige.
Boriss Volodarski

Boriss Volodarski (sündinud 14. augustil 1955 Sõzranis) on peamiselt luure ajaloole keskendunud Briti kirjanik ja ajaloolane.
Mircea Șimon

Mircea Șimon (22. jaanuar 1954 Bukarest) on Rumeenia endine poksija.
Harrastajana.
Ta oli kokku neljakordne Rumeenia meister – 1974. aastal raskekaalus (üle 81 kg) ning aastatel 1975–1977 üliraskekaalus (üle 91 kg).
Ta sai üliraskekaalus (üle 91 kg) 1976. aasta Montréali olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Teófilo Stevensonile (Kuuba). 
Ta sai üliraskekaalus (üle 91 kg) pronksmedali 21. Euroopa meistrivõistlustel (Katowice, 1975), kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Andrzej Biegalskile (Poola) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja ning 22. Euroopa meistrivõistlustel (Halle, 1977), kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Jevgeni Gorstkovile (Nõukogude Liit) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja.
Elukutselisena.
Ta põgenes 1978. aastal Ameerika Ühendriikidesse.
Ta poksis märtsist 1978 kuni septembrini 1979 elukutselisena ning pidas selle aja jooksul kokku 14 kohtumist, millest võitis 12 (neist 10 nokaudiga) ja viigistas 2 kohtumist.
Treenerina.
Pärast külma sõja lõppu pöördus ta tagasi Rumeeniasse ning töötas poksiteenerina. Tema tuntumad õpilased olid vennad Marian ja Dorel Simion. Ta tegi 1990. aastate keskel umbes kümneaastase pausi ja pöördus poksi juurde tagasi 2007. aastal, kui aitas Rumeenia koondisel valmistuda 2008. aasta Pekingi olümpiamängude poksivõistluseks.
Pärast seda siirdus ta Kanadasse ning asutas Winnipegis oma poksiklubi.
Anneli Baran

Anneli Baran (sündinud 13. juunil 1970) on eesti folklorist.
Tema peamised uurimisvaldkonnad on seotud folkloori lühivormide, eeskätt kõnekäändudega nende vormi-, tüpoloogia ja sisurikkuses ning meediavormides. On seotud Euroopa võrdlevate fraseoloogia-uuringutega, teadusuurimuste sarja Reetor toimetaja alates 2015.
Ta kaitses 1999. aastal Tartu Ülikoolis magistritöö "Eesti keele fraseoloogia põhijoontest ja struktuurist" ja 2011. aastal Tartu Ülikoolis doktoritöö "Eesti keele fraseologismide semantika" Baran Eesti fraseologismide semantika.
Alates 2014. aastast töötab ta Eesti Kirjandusmuuseumis folkloristika osakonna vanemteadurina. Ta on andmebaasi "Justkui. Eesti kõnekäändude ja fraseologismide andmebaas" looja ja kaastööline. Andmebaas Justkui
Haridustee.
Ta on õppinud Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas eesti ja soome-ugri filoloogiat (1989–1995 bakalaureuseõppes ja 1995–1999 magistriõppes. Aastatel 2003–2011 oli ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna kultuuriteaduste ja kunstide instituudis doktoriõppes. 
Ametikohad.
Ta on töötanud Eesti Keele Instituudi folkloristika osakonnas assistendina (1994–1999) ja teadurina (1999–2000) ning Eesti Kirjandusmuuseumi folkloristika osakonnas teadurina (2000–2014) ja vanemteadurina (2014–2018).
Teadustegevus.
Korraldatud teadusüritused.
10.-11.09.2009 Eesti Kirjandusmuuseumis, korraldamine
Reetor (sari)

"Reetor" Eesti Kirjandusmuuseumi teaduskirjastuse sari, kus avaldatakse artikleid ja lühimonograafiaid folkloori lühivormide, eelkõige parömioloogia ja fraseoloogia, samuti metafooriteooria, üldisema kujundkõne- ja retoorikateooria, slängi, keerdküsimuste ja verbaalse lühihuumori alalt. 
Sarja toeks on viimase 40 aasta jooksul kogunenud potentsiaal ja eeltööd: läänemeresoome vanasõnaprojekt, “Eesti vanasõnad”, “Proverbia septentrionalia”; akadeemiline väljaanne “Eesti mõistatused” ja uurimistöö mõistatuste alal; eesti kõnekäändude ja fraseologismide andmebaasi rajamine; kujundkõneteooria alal tehtud teoreetilised eeltööd; ilmsed puutepunktid fraseoloogia ja huumori vahel.
Sarja asutas aastal 2003 Arvo Krikmann, alates aastast 2015 on peatoimetaja Anneli Baran.
Justinus Kiviloo

Justinus Kiviloo (kodanikunimega Ilmar Aaron Kiviloo; sündinud 16. oktoobril 1962 Raplas) on Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku vaimulik (munkpreester) ja kaplan.
Justinus Kiviloo pühitseti preestriks 1. detsembril 2013. Ta on teeninud Vändra Apostlite Peetruse-Pauluse koguduses ja Kihnu Püha Nikolai koguduses. Ühtlasi on ta kaplan Viru vanglas. 
Jaanuarist 2024 on ta Konstantinoopoli patriarhaadi Leedu eksarhaadi eksarh.
Tefta Tashko-Koço

Tefta Tashko-Koço (2. november 1910 Al-Fayyūm, Egiptus – 22. detsember 1947 Tirana, Albaania) oli albaania laulja.
Tefta Tashko-Koço sündis Egiptuses, kuhu tema vanemad emigreerusid sõja eest 19. sajandi lõpus. Aastal 1921 naasis tema perekond Albaaniasse ja asus elama Korçë linna. Aastal 1927 siirdus Tashko-Koço Prantsusmaale ja asus Montpellier' konservatooriumis laulmist õppima. Aastail 1932–1936 õppis ta laulmist Pariisi konservatooriumis. Aastal 1936 naasis Albaaniasse.
Tema repertuaari kuulusid nii ooperi- ja kammermuusika kui ka Albaania rahvalaulud.
Talle on antud Albaania rahvakunstniku aunimetus.
Ernests Birznieks-Upītis

Ernests Birznieks-Upītis (kodanikunimi Ernests Birznieks; 6. aprill 1871 – 30. detsember 1960) oli läti kirjanik.
Ernests Birznieks-Upītis oli pärit renditalu pidaja perekonnast. 1889. aastal lõpetas ta Tukumsi linnakooli ning sooritas seejärel õpetajaeksamid ja töötas koduõpetajana. 
Ta elas aastatel 1893–1921 Kaukaasias. Asutas Riias peamiselt läti ilukirjandust avaldanud kirjastuse Dzirciemnieki (1908–1922). Lätti tagasipöördumise järel asutas ta 1922. aastal ajakirja Vārds. 1927–1934 oli ta Riia Keskraamatukogu juhataja. 1934–1940 tegeles ta põhiliselt tõlkimisega.
Ernests Birznieks-Upītise realistlikud jutustused kujutavad enamasti talurahva elu. Pärast Lätti tagasipöördumist kirjutas ta valdavalt lastele.
Eesti keeles on 1961. aastal ilmunud Birznieks-Upītise jutukogu "Halli kivi jutud ja teisi jutustusi" ning 1971. aastal lasteraamat "Pesamuna päevaraamat".
Ernests Birznieks-Upītise suguvõsa maja on Lätis riikliku tähtsusega muinsuskaitsealune objekt. Majas asub ka muuseum.
Džuut (materjal)

Džuut ehk džuudikiud, ka jute, on džuutide vartest saadav looduslik kiud, puuvilla järel kõige levinum taimne kiudmaterjal.
Džuudi saamiseks enimkasvatatud taim on "Corchorus olitorius".
Albaania rahvakunstnik

Albaania rahvakunstnik oli Albaania Sotsialistliku Rahvavabariigi riiklik aunimetus, mida anti aastail 1960–1996.
Peeter Kaldre

Peeter Kaldre (sündinud 27. oktoobril 1954 Barabinskis Novosibirski oblastis Venemaal) on eesti ajakirjanik.
Haridus.
Õppinud Tallinna 1. Keskkoolis 1969–1973 ning Tartu Riikliku Ülikoolis eesti keele ja kirjanduse eriala 1974–1979.
Töökäik.
Ta on teinud ETV-s valimissaateid.
Aastatel 2001–2016 oli ta osaline Vikerraadio vestlussaates "Rahva teenrid".
On kirjutanud väliskommentaare Eesti Raadiole, raadiole Vaba Euroopa, Maalehele, Postimehele.
ETV saate "Välisilm" saatejuht, Vikerraadio "Reporteritunni" saatejuht.
Tõnu Tähe

Tõnu Tähe (21. september 1955 – 23. november 2011) oli eesti pulmaisa. Ta mängis Kanal 2 saates "Wremja". 
Tõnu Tähe suri amüotroofse lateraalskleroosi tagajärjel. Ta on maetud Kose kalmistule.
Mona Simpson

Mona Simpson (sünninimi Mona Jandali; sündinud 14. juunil 1957 San Franciscos) on Ameerika Ühendriikide kirjanik.
Ta on kirjutanud kuus romaani.
Simpson töötab inglise keele professorina California Ülikoolis.
Isiklikku.
Ta on Steve Jobsi noorem õde.
Gnadenwald

Gnadenwald on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 879 m kõrgusel merepinnast.
Valla pindala on 11,49 km².
1. jaanuaril 2016 elas seal 788 inimest.
Vallas on mitu asundust ning kirikukülad St. Martin ja St. Michael.
Gnadenwaldis on sündinud Tirooli rahvuslaste juht ja mässaja Josef Speckbacher (1767–1820).
Götzens

Götzens on vald "(Gemeinde)" Innsbrucki ringkonnas Austria Tirooli liidumaal, 868 m kõrgusel merepinnast mäestikuterrassil Innsbrucki kohal.
Valla pindala on 9,72 km².
1. jaanuaril 2016 elas seal 3951 inimest.
Küla asutati aastal 1869.
Sellest vahetult läände jääb Birgitz.
Belaruski fal’klor

Belaruski fal’klor: Materyialy i dasledavanni (valgevene keeles "Беларускі фальклор: Матэрыялы і даследаванні"; eesti keeles 'Valgevene folkloor: materjalid ja uurimused') on ajakiri, mis avaldab uurimusi Valgevene folkloori ja etnolingvistilise atlase kohta, aga ka rubriike "Valgevene folkloor välismaa väljaannetes", "Tekstid rahvaluulekogudes" ja "Jäädvustusi ekspeditsioonidelt", "Valgevenelaste folkloor välismaal", samuti retsensioone ja teavet teadlaste ja teadussündmuste kohta.
Kogumiku algatas ja selle vastutav toimetaja on Taćciana Valodzina (vene keeles Tatjana Volodina) ning seda koostatakse Valgevene Teaduste Akadeemia Valgevene Kultuuri, Keele ja Kirjanduse Instituudi rahvaluule ja slaavi rahvakultuuri osakonnas. Ajakiri ilmub alates 2014. aastast.
Eduard Mirzojan

Eduard Mirzojan (armeenia keeles Էդուարդ Միրզոյեան; 12. mai 1921 Gori, Gruusia – 5. oktoober 2012 Jerevan) oli armeenia helilooja.
Ta on maetud Komitasi panteoni.
Taćciana Valodzina

Taćciana Valodzina, ka Tatjana Volodina (valgevene keeles: Таццяна Валодзіна; sündinud 8. septembril 1968) Šuša külas Lepelski rajoonis Vitebski maakonnas ja on valgevene folklorist. 
Tema peamised uurimisteemad on seotud Valgevene loitsude, rahvameditsiini, pühapaikade ja narratiividega.
Töö.
Aastatel 1992–2011 töötas ta teadurina Valgevene TA Kunstiteaduste, Etnograafia ja Folkloori Instituudis, sh etnolingvistika ja folkloristika osakonna juhatajana. 2011. aasta veebruarist töötab Valgevene TA Kunstiteaduste, Etnograafia ja Folkloori Keskuse juures folkloristika ja slaavi rahvaste kultuuri osakonna juhatajana. 
Alates 1995. aastast on ta osalenud iga-aastastel välitöödel Valgevene piirkondades. 2014. aastal pani ta alguse ajakirjale Belaruski fal’klor ja on selle peatoimetaja. 
Publikatsioone.
T. Valodzina on avaldanud üle 200 teadustöö, neist 10 raamatut (4 monograafiat, sõnastik, 5 folklooritekstide kogumikku), 13 kollektiivsete monograafiate peatükki.
Bodil Biørn

Bodil Catharina Biørn (27. mai 1871 Kragerø vald – 22. juuli 1960 Oslo) oli norra misjonär.
Sündis Norras Kragerøs jõuka laevaomaniku peres. 
Pärast õendusabi õppimist Saksamaal 1905. aastal, siirdus ta misjonäritööle praegustele Ida-Türgi aladele Elazıği ja Muşi provintsi (tol ajal Osmanite riigi alad). Olles armeenia genotsiidi tunnistajaks, kandis hoolt orbude ja leskede eest ning avas koos teiste misjonäridega kliinikuid ja koole. Samuti tegi ta päevikusissekandeid ja fotosid, jäädvustades nii sealseid sündmusi ja eluolu.
Hiljem hoolitses Bodil Biørn armeenia orbude eest Süürias, Armeenias ja Türgis. Aastal 1922 avas ta Alekhsandrapolis (tänapäeval Gjumri) lastekodu "Lusaghbyur", pälvides nii armeenlastelt hüüdnime "Emake Katharine". Kuni 1935. aastani töötas ta Süüria ja Liibanoni armeenia pagulastega.
Bodil Biørn ei abiellunud kunagi, aga ta lapsendas 2-aastase genotsiidi üleelanud poisslapse Rafaeli, kes Norras ristiti Nanseniks. 
Biørn suri Oslos 22. juulil 1960. 
Mälestuse jäädvustamiseks on tema sünnilinnas Kragerøs püstitatud mälestusmärk.
Tema elu ja tegevuse mälestuseks on 2015. aastal valminud dokumentaalfilm "Päästekaart".
Drive-in

Drive-in (inglise keeles 'sõida sisse') on asutus või teeninduspunkt (kino, restoran jt), mida saab kasutada autost väljumata. 
Esimene "drive-in"-restoran oli Kirby's Pig Stand, mis avati 1921. aastal Ameerika Ühendriikides Texases.
Agnieszka Kotlarska

Agnieszka Kotlarska-Świątek (neiupõlvenimega Agnieszka Kotlarska; 15. august 1972 Wrocław – 27. august 1996 Wrocław) oli poola modell.
Gümnaasiumi lõpetamise järel asus Agnieszka Kotlarska õppima Wrocławi Polütehnilises Ülikoolis.
19. juulil 1991 valiti ta Sopotis Miss Poolaks. 13. oktoobril 1991 võitis ta Poola esindajana Tokyos Miss Internationali tiitli.
Seejärel tegutses ta Ameerika Ühendriikides edukalt modellina. 1994. aastal pöördus ta Poolasse tagasi.
Agnieszka Kotlarska pääses napilt surmast 17. juulil 1996, kui ta jäi maha Trans World Airlinesi lennult 800. Boeing 747 kukkus alla Long Islandi lahedal. Kõik reisijad ja meeskond hukkusid. Hukkunute hulgas oli ka Kotlarska peamine fotograaf, sakslane Rico Puhlmann.
27. augustil 1996 ründas Agnieszka Kotlarskat armukade fänn Jerzy Lisiewski, kes teda neli korda noaga lõi. Agnieszka Kotlarska suri samal päeval haiglas. Rüselemise käigus sai vigastada ka Kotlarska mees Jaroslaw Swiatek.
Džinn (mütoloogia)

Džinn on muinasaraabia mütoloogiast tuntud, üldjuhul inimesele vaenulik loodusvaim.
Islam džinne ei tunnista ja käsitleb neid pigem tulest loodud mõistatuslike olenditena. Džinnid figureerivad aga rahvausundis ja kirjanduses, tuntuim teos "Tuhat ja üks ööd".
Päästekaart

"Päästekaart" (inglise "Map of Salvation") on 2015. aasta Armeenia täispikk dokumentaalfilm, mis on pühendatud Armeenia genotsiidi 100. aastapäevale.
Film räägib viiest Euroopa misjonärist: Maria Jacobsenist (Taani), Karen Jeppest (Taani), Bodil Biørnist (Norra), Alma Johanssonist (Rootsi) ja Anna Hedvig Büllist (Eesti), kes olid Armeenia genotsiidi vahetud tunnistajad.
Eelpingestus

Eelpingestus ehituskonstruktsioonis on ekspluatatsiooniolukorra suhtes soodsa pingeoleku tekitamine ehituskonstruktsioonis. Selle eesmärk on suurendada kandevõimet, jäikust või töökindlust. Rakendatakse raudbetoon- ja metallkonstruktsioonides.
Eelpingestust või tööpunkti nihutamist ("biasing") kasutatakse elektroonikas elektronseadiste soodsa töörežiimi saavutamiseks.
Uladzimir Lobač

Uladzimir Lobač (valgevene keeles Уладзімір Лобач; sündinud 1972) on valgevene folklorist. Tema peamised uurimisalad on Valgevene pühapaigad ja mütoloogia.
Lõikude puu

Lõikude puu on struktuurilt kuhjaga sarnane tasakaalustatud kahendpuu kujuline andmestruktuur, mis salvestab mingit infot lõikude kohta. Selle struktuur on staatiline: seda ei saa peale konstrueerimist muuta. Tihti ehitatakse lõikude puu mingi arvujada peale, kus infot hoitakse selle jada elementide vahemike kohta.
Lõikude puu kasutab formula_1 mälu ja selle saab konstrueerida formula_1 ajaga. Lõikude puuga saab lahendada vahemikust miinimumi pärimise (ingl "Range Minimum Query", RMQ) probleemi formula_3 ajaga.
Struktuur.
Lõikude puul vastab iga tipu lõik oma alamate lõikude ühendile. Üldiselt vastavad lehtede lõigud mingi suurema terviklõigu tükeldusele, ehk lehtede lõigud on ühisosadeta ja järjestatud vasakult paremale. Tulemusena on igal sügavusel olevate tippude lõigud paarikaupa ühisosata ja lisaks on iga tipu enda vahemik tükeldamata tervik. Just need omadused teevad lõikude puust pärimise kiireks. 
Operatsioonid.
Lõikude puul saab formula_3 ajaga käsitleda aluseks olevas jadas üksiku elemendi väärtuse muutumist. Sellisel juhul tuleb lihtsalt uuendada vastav leht ja kõik tipud, mis jäävad teele sellest lehest puu juureni.
Kui lõikude puu tipud salvestavad vastava lõigu miinimumi, siis on võimalik pärida formula_3 ajaga suvalise alusjada vahemiku miinimumi järgneva rekursiivse algoritmi abil:
Algoritm omab ülalmainitud ajalist keerukust, kuna igal sügavusel on ülimalt kaks tippu, millest tehakse rekursiivne kutse. See kehtib, kuna peale esimest hargnemist on igal sügavamal päringul kas üks tipp täielikult päritava vahemiku sees või teine täielikult sellest väljas.
Täiendused.
Lõikude puule eksisteerib täiendusi, mis võimaldavad selle abil rohkem probleeme lahendada. Mõned näited:
Laisa laienemise meetod.
Laisk laienemine (ingl "Lazy Propagation") on lähenemine, kus lõigu uuendamise päringutel lükatakse tippude uuendamise edasi hetkeni, kus nende andmeid reaalselt vaja läheb. Meetodi töötamiseks peavad lõigu uuendamise päringud olema korrapärased, näiteks kõigile sama uue väärtuse andmine või kõigi suurendamine mingi sama konstandi võrra. Sisuliselt tehakse võimalikult kõrgetele tippudele märgistus et nendel tuleb see uuendus teha. Tulevikus kui tipu väärtust vaja läheb rakendatakse tipule märgistatud uuendus ja saadetakse märgistus tipu alamatele edasi. See võimaldab lõikude uuendamist teha formula_3 ajaga.
Püsiv lõikude puu.
Püsiv lõikude puu (ingl "Persistent Segment Tree") on lõikude puu variant, mis võimaldab teha ajaloolisi päringuid, näiteks mis oli mineviku ajahetkel "t" mingi lõigu elementide miinimum. Tasub tähele panna, et mingi üksiku lehe väärtuse uuenemisel tuleb lõikude puus uuendada ainult formula_3 lehti. Püsiv lõikude puu loob peale iga uuendust uue versiooni lõikude puust, aga iga versioon lisab ainult formula_3 tippu, mis vastavad uuendatud teele jäävatele tippudele. Uue tipu mitteuuendatud alamatipp asub mingis varasemas versioonis, ehk uuema versiooni tipud võivad omada varasemate versioonide tippe alamatena. See trikk võimaldab formula_3 aja ja mälu kuluga uuendamist ja formula_3 ajaga ajaloolist päringut.
Krabi pulsar

Krabi pulsar (PSR B0531+21, NP 0532, PSR J0534+2200) on Krabi udukogus asuv võrdlemisi noor neutrontäht (pulsar), mis tekkis 1054. aastal avastatud supernoova SN 1054 tagajärjel. 1968. aastal avastatud pulsari näol on tegemist esimese avastatud pulsariga, mis tekkis supernoova jäänukina.
Krabi pulsar on üks vähestest optiliselt avastatud pulsaritest. Selle läbimõõt on umbes 20 kilomeetrit ja see pöörleb umbes 30 korda sekundis (iga 33 millisekundi tagant). Täiendaval vaatlemisel on avastatud, et pulsari pöörlemiskiirus aeglustub 38 nanosekundit päevas.
Krabi pulsarit kasutatakse tihti röntgenastronoomias vaatlusseadmete kalibreerimiseks.
Kuldne Mask Eestis

Kuldne Mask Eestis on Tallinnas toimuv teatrifestival, kus näidatakse Venemaa teatrifestivalil Kuldne Mask auhindu võitnud või nomineeritud lavastusi. Kõik mängitavad lavastused on sünkroontõlgitud eesti keelde. Festivali korraldab MTÜ ART-Fortius.
Gries im Sellrain

Gries im Sellrain on vald "(Gemeinde)" Sellraini orus Innsbrucki ringkonnas Austria Tirooli liidumaal, 1187 m kõrgusel merepinnast.
Valla pindala on 22,62 km².
1. jaanuaril 2016 elas seal 599 inimest.
Küla asub orus ja Melachi jõgi voolab sellest läbi.
Grinzens

Grinzens on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 945 m kõrgusel merepinnast.
Valla pindala on 28,71 km².
1. jaanuaril 2016 elas seal 1416 inimest.
Vald asub Innsbruckist edelas. Valla lõunapiiri märgib Melachi jõgi. Sellest läände jääb Sellrain ja itta Axams.
Ars Baltica

Ars Baltica (stiliseeritult ARS BALTICA) on Läänemere-äärsete riikide kultuurialase koostöö foorum. Foorum toimus esimest korda 1988. Foorumi eesmärkide seas on see, et lagunenud Nõukogude Liidu tagajärjel taasiseseisvunud riigid (eeskätt Balti riigid) kaasata kultuurialasesse koostöösse Põhjamaadega.
Foorumi tööd juhib organiseerimiskomitee, mis tuleb kokku kaks korda aastas.
Foorumi president on Gudrun Vahlquist.
Foorumi Eesti-poolne kontaktisik on Eike Eller.
EELK Misjonikeskus

EELK Misjonikeskus on 1997. aastal Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku (EELK) misjonitegevuse edendamiseks asutatud sihtasutus.
Keskus tegutseb nii Eestis kui ka välismaal. Misjonikeskuse peamised tegevusalad on EELK kogudustega koostöös evangeeliumi kuulutamine, koguduste liikmete koolitamine misjonivastutuse kandmiseks ning läkitamine misjonitööle.
Keskus asub Tallinnas.
De Facto (festival)

Uue Teatri Festival De Facto on Pärnus toimuv festival, mille raames antakse Pärnu eri kohtades etendusi, milles põimub segu teatrist, tantsust, etenduskunstidest. Esimene festival toimus 2013.
Igal festivalil on olnud pealkiri, näiteks 2015 oli see "urban/jungle/urban" ja näiteks 2017 "Uinunud paigad".
Gschnitz

 
Gschnitz on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 1242 m kõrgusel merepinnast.
Valla pindala on 59,1 km².
1. jaanuaril 2016 elas seal 424 inimest.
Vald asub 25 km Innsbruckist lõunas.
Asupaik.
Gschnitz on samanimelise oru lõpus, mis hargneb Wipptalist Steinach am Brenneri juures. Valla piirid on Talschlussist (3277 m) Lõuna-Tiroolini. Gschnitzbach annab külale joogivee.
Naabervallad on Brenner, Neustift im Stubaital, Obernberg am Brenner ja Trins.
Ajalugu.
Küla on esmamainitud 1284. aastal nimega Gasnitz. 1288. aastal oli orus 9 "Schwaighöfe"'t (Alpi farmi), neist 7 Gschnitzis, mis moodustas külakeskuse, ja 2 Laponesalmis. Pärimisõigus Tiroolis pärineb nendest 9 "Schwaighöfe" ja võeti omaks kõigis teistes piirkonna orgudes. 1471. aastal tekkis Gschnitzi ja Trini vaheline rivaalitsemine ning jõudis punkti, kus kahe küla elanikud blokeerisid orgu sissepääsu; Steinach am Brenneri kohus pidi sekkuma, et vaidlus lahendada. Gschnitz sai vallastaatuse 1811. aastal. Suur areng toimus alates 18. sajandist.
Vaatamisväärsused.
Neitsi Maarja Lumise kihelkonnakirik.
Gschnitz kuulus algul nagu enamik Wipptali külasid, Matrei am Brenneri kihelkonda. Neitsi Maarja Lumise kirik ehitati 1730. aastal ja 1755. aastal taastati barokkstiilis Franz de Paula Penzi plaanide järgi. 1775. aastal loodi Gschnitzis vikariaat ja 1891. aastal kihelkond.
St. Magdalena pühamu.
St. Magdalena pühamu paikneb piiri ääres, Gschnitzi ja Trinsi vahel, kõrgusel 1661 m. Sinna pääseb vaid jalgsi, Schönbergi alt. Kirik on vanim orus, nagu kinnitavad romaani freskod umbes 1200. aastast, mis avastati 1959. aastal.
Rossby lained

Planetaarne ehk Rossby laine on troposfääri ülaosas läänest itta kulgeva õhuvoolu looge ehk meander. Põhjapooluse ümber pöörlev polaarpööris on lõuna pool asuvast soojast õhust eraldatud polaarfrondiga. See eraldusriba ei püsi sirge, vaid venib välja Coriolisi jõu, samuti ettetulevate takistuste nagu suurte mäemassiivide tõttu. Tavaliselt on ühel poolkeral korraga võnkeid 4–5 tükki. Nende etteaimatav liikumine võimaldab teha pikaajalisi ilmaprognoose, sest varem või hiljem liigub mõni Rossby laine teatud piirkonnast üle, tuues sõltuvalt sellest, kummal pool fronti külm õhk asub, talviti mõneks ajaks kaasa kas pakase või sula.
Alena Boganeva

Alena Boganeva (Valgevene keeles: "Алена Міхайлаўна Боганева"; sündinud 1967) on valgevene folklorist.
Tema peamiste uurimisteemade hulka kuuluvad rahvakristlus, narratiivid, rahvapärane etioloogia jm.
Dovlatov (film)

"Dovlatov" on Vene režissööri Aleksei German noorema 2018. aastal linastunud eluloofilm vene prosaistist ja ajakirjanikust Sergei Dovlatovist. 
Film linastus 68. Berliini filmifestivali põhiprogrammis. Maailma esilinastus toimus 17. veebruaril 2018. Venemaal jõudis see levisse 1. märtsil 2018.
Sisu.
Leningradis aset leidva tegevustikuga film jutustab ühest nädalast kirjanik Sergei Dovlatovi elus 1971. aasta oktoobripühade eel, vahetult enne tema sõbra, luuletaja ja tulevase nobelisti Jossif Brodski emigreerumist Ameerika Ühendriikidesse. Selles näidatakse nõukogude igapäevaelu selle halluses, koomikas ja traagikas, seiku Leningradi kirjandus-, kunsti- ja muusikaelust vaheldumisi Dovlatovi ajakirjanikutöö, eraeluliste raskuste ja olmeprobleemidega, mille üheks juhtmotiiviks on peategelase soov osta tütrele välismaine nukk, mida Nõukogude Liidus oli praktiliselt võimatu saada, nii nagu Dovlatovil ei õnnestunud saada ka NSV Liidu Kirjanike Liidu liikmeks ega avaldada oma teoseid.
Loomeprotsess.
Peaosa mängiva näitleja nime hoiti pikka aega saladuses. Alles 2. septembril 2016 avalikustati, et peaosas on serbia näitleja Milan Marić. Teiste osatäitjate seas olid Jelena Ljadova, Danila Kozlovski, Anton Šagin, Svetlana Hodtšenkova, Helena Sujecka, Eva Herr, Artur Bestšastnõi jt.
Saavutamaks suuremat tõepära mineviku kujutamisel, pöördusid filmitegijad Peterburi elanike poole palvega tuua Lenfilmi stuudiosse 1970. aastate alguse olmeesemeid: riideid, fotosid, mööblit jms.
Enne töö alustamist tellisid produtsendid ülevenemaalise sotsioloogilise küsitluse teemal "Kas on vaja filmi Dovlatovist?". Jaatavalt vastas küsitletuist 28,6%. Suurem osa neist olid noored, üliõpilased ja keskkooliõpilased. Režissöör Germani meeskond korraldas ka ise Peterburi tänavail miniküsitluse, millele vastati sageli mitte üksnes jaatusega, vaid tunnistati ka siirast kiindumust Dovlatovi loomingusse. Ühe kohviku baarmen demonstreeris filmitegijaile aga Dovlatovi portreed tätoveeringuna.
Filmi hakati tegema 2015. aasta algul. Võtted algasid 2016. aasta veebruaris ja kestsid 61 päeva. Film valmis 2017. aasta lõpus.
David Woodard

David James Woodard (; sündinud 6. aprillil 1964 Santa Barbara) on ameerika dirigent ja kirjanik. 
Woodard on pärit Santa Barbarast. 1990ndatel ja 2000ndate alguses valmistas Woodard Brion Gysini ja Ian Sommerville'i leiutatud stroboskoopilise valguskunstiseadme Dreamachine koopiaid. Sotheby's pani 2002 ühe masina oksjonile.
1990ndatel võttis Woodard kasutusele termini "prequiem" (preekviem), mis on sõnadest "preemptive" ja "requiem" moodustatud kohversõna, mis tähistab tema praktikat luua varsti surevatele inimestele pühendatud muusikat. Ta võttis ühendust Oklahoma City pommiplahvatuse korraldaja Timothy McVeigh'ga ning juhatas tema hukkamise eelõhtul 2001 Terre Haute'is preekviem-missat. Woodardi sõnul oli teos algselt kavas pühendada Jack Kevorkianile juhuks, kui ta peaks vanglas näljastreigi tõttu surema. Esialgu oli selle peaIkirjaks mõeldud "Farewell to a Saint" 'Hüvastijätt pühakuga', kuid ta pani siiski pealkirjaks "Ave Atque Vale" 'Ole tervitatud ja jää hüvasti", et vältida tunnete riivamist.
Juniper Hillsis elav Woodard tegi ettepaneku võtta sõpruslinnaks Paraguay linn Nueva Germania, mis rajati algselt sakslaste "rassipuhtaks utoopiliseks asunduseks". Woodard ütles, et teda "tõmbab mõte aarjalaste vaakumist keset džunglit", kuid ta ei ole valge suprematist. Andrew McCanni sõnul oli Nueva Germania selleks ajaks koht, kus "algsete asunike järeltulijad elavad drastiliselt kitsastes oludes" ning Woodardil tuli mõte "edendada kogukonna kultuuriprofiili ja ehitada kohta, mis kunagi oli Elisabeth Förster-Nietzsche perekonna kodu, miniatuurne Bayreuthi ooperimaja." 
Aastal 2011 avaldati tema kirjavahetus sõbraga, Šveitsi kirjaniku Christian Krachtiga pealkirjaga "Five Years". Raamat väljendab mõnede kriitikute arvates äärmusparempoolseid ja uusparempoolseid vaateid. Eriti kritiseeriti mõlema autori sidemeid Nueva Germaniaga. Ühe analüüsi järgi on raamat tekstiliselt "ebakindel", nii et on raske eristada irooniat ja tõsidust, või vormilt lähemal romaanile.
Massiline enesereklaam Vikipeedias.
2024. aastal oli Woodardist Vikipeedias 335 keeles artiklid – nii arvukalt kajastatakse reeglina riike, näiteks Jaapanit ja USAd. 2025. aasta augustis leidis juhtumit uurinud Vikipeedia kasutaja Grnrcht, et tegemist on ühe suurima enesereklaami juhtumiga Vikipeedia ajaloos, mis on kestnud ligi kümme aastat ning hõlmab kuni 200 kasutajakontot ning veelgi rohkem IP-aadresse. Woodardi nimi oli ainuüksi ingliskeelses Vikipeedias seostatud enam kui 90 artikliga, muuhulgas näiteks tangide, pelikani ja "bundesautobahn"'i artiklitega. Pärast seda uurimist kustutati enamik Woodardi artiklitest.