tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Anija valla vapp

Anija valla vapp on Harju maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Anija valla vapp.
Vapp kinnitati 19. juunil 2003 Anija vallavolikogus ja sama aasta 19. augustil riigisekretäri poolt.
Vapi autor on Priit Herodes.
Vapi kirjeldus.
Kuldsel kilbil on sinine vesiveski ratas ja sinine laineline päis, millel on kolm hõbedast hane. Hanede nokad ja jalad on kuldsed.
Põhjendus.
Vapi värvid viitavad Priit Herodese selgituse kohaselt Eestile. Kilbi laineline jaotus tähistab Jägala jõge. Veskiratas ja haned pärinevad ühinenud Kehra linna ja Anija valla varasematelt vappidelt. Kuldne kilbiväli sümboliseerib küllust ning veskiratas Kehrale kuulsust toonud tselluloosi- ja paberitööstust. Haned osutavad Anija valla nimele ning viitavad vallas asuvatele hallhanede pesitsusaladele.
Vapi kasutamise kord.
Anija Vallavolikogu poolt kinnitatud valla lipu ja vapi ning vapi kujutistega esemete kasutamise lõpetab vallavolikogu juhtudel, kui muutub valla või omavalitsuse avalik-õiguslik staatus või nimetus.
Kasutamiskõlbmatuks muutunud valla lipp või vapp kuuluvad sündsal viisil hävitamisele ja uutega asendamisele vallavanema käskkirja alusel.
Vapi ajalugu.
Anija valla vapp 1993–2002.
Endiseks Anija valla vapiks oli sinine hõbedase raamiga kilp, millel hõbedane hani. Hani viitas valla nimele. Vapp võeti kasutusele 1993 aastal ning oli kasutusel kuni 11. juulini 2002.
Sümboolika konkurss 2002. aastal.
2002. aasta 11. juulil moodustati Kehra linna ja senise Anija valla baasil uus omavalitsusüksus Anija vald. Uus vald vajas ka uut sümboolikat ning 2002. aasta lõpus kuulutatigi Anija vallavalitsuse poolt välja Anija valla uue lipu ja vapi leidmiseks konkurss. Kuna sellele ei laekunud ühtki tööd, telliti kavandid Eesti Heraldikakolleegiumi esimehelt Priit Herodeselt.
Sümboolika konkurss 2018. aastal.
Pärast Anija ja Aegviidu valla vabatahtlikku ühinemist 16. novembril 2017 kuulutati välja uue Anija valla sümboolika konkurss. 17. detsembriks oli esitatud 30 kavandit, millest 5 parimat saadeti riigikantseleile heraldikanõuetele vastavuse kohta arvamuse andmiseks. Mitte ühtegi kavandit nõuetele ei vastanud. Tehti muudatused ja 3 parimat esitati rahvahääletusele, mille tähtaeg oli 4. aprill 2018.
Hääletuses osales 68 inimest, nendest 32 toetas Heino Prunsvelti kavandit Hannijöggi, millel oli kolm hane ja jahipasun. Aga Anija vallavalitsuse liikmed ei toetanud uut vallavapi ja lipu kavandit ning otsustasid Anija valla senist sümboolikat jääda.
Vasalemma valla lipp

Vasalemma valla lipp oli Harju maakonnas asunud Eesti haldusüksuse Vasalemma valla lipp.
Lipp kinnitati 5. mail 1992.
Lipu kirjeldus.
Valla lipuks on täisnurkne kangas, mis on jaotatud kaheks vardapoolsest alumisest nurgast tõusva diagonaaljoonega. Lipu ülemisel sinisel laiul on valge, valgel alumisel laiul sinine okaspuuoks. 
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:11 ning normaalsuurus 105×165 cm.
Vasalemma valla vapp

Vasalemma valla vapp oli Harju maakonnas asunud Eesti haldusüksuse Vasalemma valla vapp.
Vapp kinnitati 5. mail 1992.
Vapi kirjeldus.
Vasalemma valla kilbikujulise vapi rohelisel ülaosal on kujutatud hõbedast kolmeharulist okaspuuoksa ning alaosa on kujundatud hõbedase kivimüüritisena.
Põhjendus.
Vapimotiivide valik tuleneb Vasalemma valla looduslikust ja ka sotsiaalsest omapärast.
Mart Juur

Mart Juur (sündinud 29. septembril 1964) on eesti humorist, ajakirjanik ja muusikakriitik. 
Ta osaleb improvisatsioonilises raadiosaates "Rahva oma kaitse" ja on ajalehe Postimees huumorikülje toimetaja. Mart Juur juhib kultuurisaadet "Kultuuristuudio. Kirjandusministri juures".
Elulugu.
Ta on lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal 1986. aastal.
Aastatel 1988–1999 oli ta ajalehe Nelli Teataja peatoimetaja.
Ta on olnud huumorisaate "Ärapanija" kaassaatejuht.
Prantsusmaa haldusjaotus

Prantsusmaa on halduslikult jaotatud piirkondadeks, departemangudeks, ringkondadeks, kantoniteks ja valdadeks.
Ülevaade.
Prantsusmaa haldusüksused koos ülemeredepartemangudega 2025 aastal oli:
Piirkonnad.
Prantsusmaa on jagatud 18. piirkonnaks ("région métropolitaine", mitmuses "régions métropolitaines"). Emamaal on 12 piirkonda ning eristaatuses olev Korsika saar. Lisaks neile on veel viis meretagust piirkonda ("régions d'outre-mer"): Guadeloupe, Prantsuse Guajaana, Martinique, Réunion ja Mayotte. Piirkonda juhib "préfet de region" ehk piirkonna prefekt.
Prantsuse Euroopa osa piirkonnad:
¹ bretooni keeles&lt;br&gt;
² prantsuse ja korsika keeles
Departemangud.
Piirkonnad on jaotatud kokku 101 departemanguks ("département"). Prantsusmaa põhiosas (sealhulgas Korsika) on 96 departemangu ning ülejäänud 5 on ülemereterritooriumidel: Martinique'il, Guadeloupe'il, Prantsuse Guajaanas, Réunionil ning Saint-Pierre ja Miquelonil ja tinglik departemang Mayotte.
Enamik departemange on nimetatud nende geograafiliste paikade järgi. Peamiselt on nad tuntud kahekohalise numbrilise tähisega, mida kasutatakse sihtnumbri kahe esimese ning auto numbrimärgi kahe viimase numbrina. Valitsus on esindatud igas departemangus prefektiga ("préfet"). Departemangu tähtsaimat linna, kus valitsus ja prefekt asuvad, nimetatakse prefektuuriks ("préfecture"). See linn on ka valitud ülemnõukogu ("conseil général") asukohaks. Selle linna tunneb ka sihtnumbri järgi ära, sest sihtnumbri kolm viimast numbrit on nullid.
Departemangud loodi 22. detsembril 1789 ja neid oli alguses 83. Tänapäeval on neid 95. 
Ringkonnad.
Departemangud on jaotatud ringkondadeks ("arrondissement"). Ringkonna keskus on alamprefektuur ("sous-préfecture") (välja arvatud prefektuur ise).
"Prantsusmaa ringkondade kaart 2025. aasta seisuga."
Kantonid.
Ringkonnad jagunevad kantoniteks ("canton").
"Prantsusmaa kantonite kaart 2022. aasta seisuga."
Vallad.
"Prantsusmaa vallad 2023. aastal" 
Kantonid omakorda on jagatud Prantsusmaa kõige väiksemateks haldusüksusteks: valdadeks ("commune").
Prantsusmaa Euroopa-osas on 36 664 valda ja koos DOM-TOM'iga 36 685 valda. Vallad on riigi peamised haldusüksused, kohaliku omavalitsuse asukohad. Valda juhib meer ("Maire"), kelle asukoht on Raekojas ("Mairie"). Peaaegu kolmandikus valdadest elab vähem kui 200 inimest. Vallad loodi 14. detsembril 1789 ja neid oli alguses 44 000.
Valla keskmine pindala on 14,89 ruutkilomeetrit. Suurima pindalaga on Arles (Bouches-du-Rhône; 770 km2) ja väikseim on Castellon-d'Albret (Gironde; 0,0376 km2).
Kõige lühema nimega vald on Y (Somme departemangus); pikima nimega on Saint-Rémy-en Bouzemont-Saint-Genest-et-Isson (Marne'i departemang).
Väikseim vallavalitsushoone on Saint-Germain-du-Pasquieri vallal Eure'i departemangus. Kabel-hoone mõõtmed on 3x2,70 m (ehitati 1952).
DOM-TOM.
Ülemeredepartemangud ("Départements d'Outre-Mer"), statuudi kohaselt: "Département françois d'Outre-Mer"
Ülemereterritooriumid ("Territoires d'Outre-Mer"), *statuudi kohaselt
Püsielanikkonnata ülemerealad
Ahja valla lipp

Ahja valla lipp on Põlva maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Ahja valla lipp.
Lipp kinnitati 13. detsembril 1996.
Lipu autorid on Hendriko Heinoja ja Üllar Varik.
Lipu kirjeldus.
Valla ristkülikukujulise rohelise lipu alumistele nurkadele toetub valge sarikas. Sarika all moodustuv võrdhaarne kolmnurk on kollane.
Lipu normaalmõõtmed on 105x165 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 7:11.
Põhjendus.
Ahja vald paikneb metsarikkas piirkonnas. Selle sümboliks on roheline värv lipu ülaosas. Ahja valla metsades asuvad Eesti ühed suuremad laanekuklaste kolooniad, mida sümboliseerib lipu põlvjaotusega moodustuv kuldne ala.
Lipu kasutamise kord.
Ahja valla lippu kasutatakse järgmiselt: 
Valla asutuste ja organisatsioonide lipud ei tohi olla äravahetamiseni sarnased valla ametlikult registreeritud lipuga. Kasutamiskõlbmatuks muutunud vallalipp kuulub sündsal viisil hävitamisele.
Ahja valla vapp

Ahja valla vapp on Põlva maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Ahja valla vapp.
Vapp kinnitati 3. detsembril 1996.
Vapi autorid on Hendriko Heinoja ja Üllar Varik.
Vapi kirjeldus.
Põlvjaotusega rohelise-kuldse kilbi alumisel, kuldsel väljal püstiselt must sipelgas (laanekuklane). 
Värvid: Roheline – Pantone 347, Kuldne – Pantone 132, Must – Pantone Black 3PC.
Põhjendus.
Ahja vald paikneb metsarikkas piirkonnas. Selle sümboliks on roheline värv vapi ülaosas. Ahja valla metsades asuvad Eesti ühed suuremad laanekuklaste kolooniad, mida sümboliseerib vapi põlvjaotusega moodustuv kuldne ala ja sipelga kujutis. Ühtlasi on sipelgas ka töökuse sümbol.
Vapi kasutamise kord.
Ahja valla vappi kasutatakse:
For Whom the Bell Tolls (Metallica)

"For Whom the Bell Tolls" on USA hevibändi Metallica lugu albumilt "Ride the Lightning", mis ilmus 1984. aastal. Inspiratsiooni selleks saadi kirjanik Ernest Hemingway romaani "Kellele lüüakse hingekella" ühest lõigust, kus viis meest püüavad vallutada küngast, kuid langevad vaenlase õhurünnaku all.
"For Whom the Bell Tollsi" peetakse Metallica varajase perioodi üheks parimaks looks. Rõhutud on instrumentaalsele mõjususele, vokaal tuleb sisse alles 2. minutil. Loo pikkus originaalis on 5:13. Lugu algab kirikukella kalkide löökidega.
Aadlikonvent

Aadlikonvendiks võidakse nimetada mingi piirkonna aadli üld- või esinduskogu.
Aadlikonvent Eesti ajaloos.
Aadlikonvent oli Liivimaa ja Saaremaa rüütelkonnas aadelkonna valitav organ, mis toimis maapäevade vaheaegadel.
Aadlikonvendid toimisid kuni 1920. aastani, mil rüütelkonnad kaotati.
Liivimaa rüütelkond.
17. sajandil koosnes Liivimaa aadlikonvent 12 kreisisaadikust ja maamarssalist.
Saaremaa rüütelkond.
Saaremaa aadlikonvent koosnes konvendisaadikutest ja maamarssalist.
Sisemeri

Sisemeri on meri, mis on ühe või mitme väina kaudu ühenduses ookeani või mõne teise merega. 
Sisemered:
Sevani järv

Sevan (armeenia Սևան (Sevan), Սևանա լիճ (Sevana litš; 'Sevani järv')) on järv Aasias Armeenia mägismaal 1896 m kõrgusel merepinnast. Sevan on Armeenia suurim järv. Selle pindala on 940 km² ja sügavus kuni 83 meetrit. Järvest välja voolab Hrazdani jõgi. Järve ulatub Sevani poolsaar, endine Sevani saar.
Järve keskmine sügavus ei ole eriti suur. Selletõttu on tehtud plaane järve veetaset tunnelite abil alandada, et vabanevat pinda kasutada põllumajanduse, eeskätt istanduste tarbeks. Esimene plaan koostati 1910. See nägi ette veetaseme langetamist 45 meetri võrra. Nõukogude Liidus kiideti 1933. aastal heaks plaan alandada veetaset 50 aastaga 55 meetri võrra. Vabanevale maale tulnuks rajada tamme- ja pähklipuumetsad. Teise maailmasõja tõttu programm peatati ja alles 1949. aastast hakkas veetase igal aastal keskmiselt meetri võrra alanema.
Enne inimtegevusest põhjustatud muutusi oli järve suurim sügavus 95 m, pindala 1360 km² ja maht 58 km³. 1949. aastal valminud tunneli tõttu sattus kogu järve ökosüsteem ohtu. Liiati osutus järvest vabanenud maa viljatuks.
Viimastel aastatel on suudetud veetaset veidi tõsta teistest jõgedest tunnelite kaudu vee juhtimisega järve. 
Kalastik.
Järve kalavarud on veetaseme alandamisest saati tõsiselt ohus.
Järves elab endeemne liik sevani lõhe. Selle populatsiooni on tugevalt vähendanud inimese introdutseeritud võõrliikide (peipsi siig, koger) sissetung. Sevani lõhet on introdutseeritud Õsõk-Köli.
Admiraliteedisaared

Admiraliteedisaared (inglise "Admiralty Islands") on saared Melaneesias, osa Bismarcki saartest. Pindala 2072 km². 
Saared on künklikud, kõrgus kuni 719 meetrit. Kuuluvad Paapua Uus-Guineale ning moodustavad Manusi provintsi. Suurim saar on Manus.
Uus-Iirimaa

Uus-Iirimaa on Bismarcki saarestikku kuuluv saar Vaikses ookeanis, kuulub Paapua Uus-Guineale.
Uus-Iirimaa on Paapua Uus-Guinea kirdepoolseima provintsi Uus-Iirimaa suurim saar. Uus-Iirimaa on kitsas ja mägine, pikkust on saarel 320 km. Saare pindala on 8650 km². Kõrgeim mäetipp on Lambel (2150 meetrit). Tähtsaim linn ja provintsikeskus on saare põhjatipus asuv Kavieng; teised tähtsad linnad on Namatanai ja Taron. Saarest edelasse jääb Bismarcki meri.
Saare lähedal on palju pisisaari ja pisisaarestikke, mis kõik kuuluvad Uus-Iirimaa provintsi: Lavongai ehk Uus-Hannover, Dyaul, Tabari saared, Lihir, Tanga saared ja Feni saared.
Kultuur.
Uus-Iirimaal nagu enamuses Paapua Uus-Guineas on uue ja vana kultuuri segu. Vana traditsiooniline kultuur on laiahaardeline ja universaalselt austatud, kuid tänapäeval on ühiskond muutumas kiriku tegevuse ja urbaniseerumise tagajärjel. Arvatavasti on Uus-Iirimaa kõige kuulsam kultuurisüsteem Malagan.
Ajalugu.
Viimase 40 000 aasta jooksul on Uus-Iirimaal toimunud vähemalt 3 migratsioonilainet. Lapita potikultuur oli esindatud ligikaudu 3300 aastat tagasi. Sidemed Hiina ja Kagu-Aasiaga paistavad olevat pikaajalised, kuigi tõendeid selle kohta napib.
Esimesena eurooplastest puutusid saarega kokku hollandlased aastal 1516. Usulevitus algas alles aastal 1877. Uus-Iirimaa oli aastast 1886 Saksamaa koloonia nagu kogu tänapäeva Paapua Uus-Guinea põhjaosa.
Uus-Iirimaa provints

Uus-Iirimaa provints on kirdepoolseim 1. järguhaldusüksus (provints) Paapua Uus-Guineas. Haldusüksus asub ainult saartel, suurim neist on Uus-Iirimaa saar, teised on oluliselt väiksemad, need on Lavongai, Saint Matthiase saared (Mussau, Emirau), Tabari saared (Tabar, Tatau, Simberi), Tanga saared (Malendok, Boang), Feni saared (Ambitle, Babase), Djaul, Lihir ja Anir. Kõik need saared kuuluvad Bismarcki saarestiku alla. Provintsi kogupindala on umbes 9600 km².
Rahvastik.
Praegune rahvaarv on ligikaudu 100 000, millest enamik inimesi elab väikestes külades. Tähtsaim linn ja provintsi keskus on Kavieng; teine tähtis linn on Namatanai. Uus-Iirimaal räägitakse ligikaudu 20 keelt ning 45 murret. Kõik need keeled kuuluvad Austroneesia keelkonda, välja arvatud üks isoleeritud keel (Kuot).
Kultuur.
Uus-Iirimaal, nagu enamikus Paapua Uus-Guineas, on uue ja vana kultuuri segu. Vana traditsiooniline kultuur on laiahaardeline ja universaalselt austatud, kuid tänapäeval on ühiskond muutumas ning seda just kiriku tegevuse ja urbaniseerumise tagajärjel. Arvatavasti on Uus-Iirimaa kõige kuulsam kultuurisüsteem Malagan.
Ajalugu.
Viimase 40 000 aasta jooksul on Uus-Iirimaal toimunud vähemalt kolm migratsioonilainet. Kuulus Lapita potikultuur oli esindatud ligikaudu 3300 aastat tagasi.
Sidemed Hiina ja Kagu-Aasiaga paistavad olevat pikaajalised, kuigi tõendeid selle kohta napib.
Esimesena eurooplastest puutusid Uus-Iirimaaga kokku hollandlased aastal 1516. Usulevitustegevus algas alles aastal 1877. Uus-Iirimaa oli aastast 1886 Saksamaa koloonia Uus-Mecklenburg, samuti nagu seda oli pool põhjapoolsest tänapäeva Paapua Uus-Guineast.
Aadlilipkond

Aadlilipkond (varem eesti keeles "aadlilipp") oli aadli poolt ülal peetav regulaarväeüksus Rootsis ja mõnes teises riigis.
Rootsi.
Aadlilipkond eksisteeris Rootsis ja selle valdustes 16.–18. sajandini.
Tegemist oli Rootsi esimese regulaarse ratsaväeüksusega. On oletatud, et ta ulatub tagasi 1280. aasta "Alsnö stadga"'ni, millega Rootsi aadel vastutasuks oma privileegidele kohustus kuningat sõjas aitama nn ratsateenistusega.
Kindla organisatsiooni andis aadliratsaväele alles Erik XIV 1565. aastal. Nimetus "Adelsfanan" ('aadlilipkond') võeti kasutusele 1571.
Organisatsioon oli eri aegadel erinev; keskeltläbi vastas aadlilipkond väiksemale ratsaväerügemendile. Kui Rootsi ratsavägi ("fanorna") organiseeriti rügementideks, säilitas aadlilipkond oma nime. Kõik ohvitserid olid aadlikud. Gustav II Adolfi ajal oli aadlilipkonnal kolm kompaniid Rootsis ja üks Soomes. Vastavalt 1634. aasta Rootsi valitsemiskorralduse § 31-le” (rootsi: "") oli Rootsi kuningriigis 28 ratsa- ja jalaväerügementi. Aadlilipkonnale omistati kõrgeim positsioon ratsaväes. Aastal 1640 aadlilipkond reorganiseeriti ning juurde tuli neljas kompanii. Pärast 1658. aastat, mil Skåne läks üle Rootsi koosseisu, rajati viies kompanii Skånesse. 
Aastal 1680, kui kuningas Karl XI teostas sõjaväereformi uue väkke võtmise süsteemi rajamisega, tagati Karl XI-le 18 000 jalaväelasest ja 8000 ratsaväelasest koosnev professionaalne armee. Sellele võis veel lisada 7000 jala- ja 3000 ratsameest Soomes.
1680. aastatest oli aadlilipkonnas kompaniisid kuus: Upplandi, Soome, Västergötlandi, Södermanlandi, Östergötlandi ja Skåne kompanii. Lipkond tuli kokku ainult sõja korral ning aadli privileegide kohaselt tohtis ta teenida ainult Rootsis. Aastal 1702 laskis Karl XII siiski viia Rootsi kompaniid üle Baltimaadesse. Aadlilipkond osales muu hulgas Lundi lahingus 1676 ja Fraustadti lahingus (Wschowa lahingus) 1706 ning sattus 1709 Perevolotšna all Vene sõjavangi, kuid Poltava lahingus ei osalenud.
Pärast Karl XII surma 1718 lakkas aadlilipkond olemast võitlusvõimeline üksus. Viimast korda kutsuti ta kokku 1743. Liikmete arv oli siis 395. Edaspidi eksisteeris see ainult paberil. Liikmete kohustused piirdusid sellega, et kord aastas tuli teatada kompaniiülemale oma aadress. Nad olid vabastatud teatud maksudest ning neil ei olnud muud sõjaväelist kohustust.
Aadlilipkonna Soome harus oli 155 meest ning neil oli samasugune staatus nagu Rootsi haru liikmetel.
Eesti.
Esimene aadlilipkond Eestis oli Eestimaa aadlilipkond, mille käskis moodustada Saksa ordu kõrgmeister Heinrich Dusemer 23. mail 1350. See eksisteeris vaheaegadeta 1712. aastani.
Rootsi ajal olid Eestimaa, Liivimaa ja Ingerimaa aadlilipkonnad Eestis samal alusel Rootsi omadega.
Uusklassitsism

Uusklassitsism võib tähistada järgmisi kunstisuundi:
Saksa DV lipp

Saksa Demokraatliku Vabariigi lipul on traditsioonilise must-puna-kollasel trikoloori taustal kujutatud vasar ja sirkel, mis sümboliseerivad saksa proletariaadi ja sotsialistliku intelligentsi ühtsust Saksamaal.
Saksa DV lipu kujunduse muudatus viidi läbi 1959. aastal.
Karl-Marx-Stadti ringkond

Karl-Marx-Stadti ringkond oli Saksa DV ringkond (1. järgu haldusüksus). See moodustati 1952. 
Aastast 1952 kuni 10. maini 1953 kandis ringkond nime Chemnitzi ringkond ("Bezirk Chemnitz"). 
Ringkonna halduskeskus oli Karl-Marx-Stadt (linna nimi oli 10. maini 1953. aastani ja on alates 1. juunist 1990 Chemnitz).
Kadrina valla lipp

Kadrina valla lipp on Eesti haldusüksuse Kadrina valla lipp.
Lipp on kinnitatud 23. jaanuaril 1995 ning õnnistatud 25. novembril 1995 kadripäeval ehk püha Katariina sünnipäeval Kadrina kirikus.
Lipu kirjeldus.
Kadrina valla lipp on horisontaalsete väljadega trikoloor. Ülemine laid on valge, keskmine must ja alumine roheline. Väljade laiuste suhte on 3:2:3. 
Lipu laiuse ja pikkuse vahekord on 7:11. Lipu normaalsuurus on 98x154 cm. Valla lipp ei tohi normaalmõõtmetelt olla suurem riigilipust. Valla asutuste ja organisatsioonide lipud ei tohi olla äravahetamiseni sarnased valla ametlikult registreeritud lipuga.
Valla lipu kasutamine sätestatakse seadusega ning volikogu vastava määrusega. Kasutamiskõlbmatuks muutunud lipp kuulub hävitamisele põletamise teel.
Lipu kasutamise kord.
Kui riigilipp heisatakse koos mõne Eesti maakonna, linna või valla lipuga, paigutatakse need lipud maakondade kaupa ning linnade ja valdade kaupa nimede järjekorras eesti tähestiku järgi riigilipust lippude poolt vaadates vasakule, kusjuures maakonnalipud asuvad linnade ja valdade lippudest paremal.
Kadrina valla vapp

Kadrina valla vapp on Lääne-Viru maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Kadrina valla vapp.
Vapp on kinnitatud 23. jaanuaril 1995 ning õnnistatud 25. novembril 1995 kadripäeval ehk Aleksandria püha Katariina mälestuspäeval Kadrina kirikus. 
Vapi autor on Rakvere Teatri lavastusala juhataja Jaan Liivsoo.
Vapi kirjeldus.
Hõbedase kaldtalaga vasakult poolitatud rohelise-musta kilbi ülemisel, rohelisel väljal kuue kodaraga ratas, millest osa ära murdunud ja mustal väljal kolm Kreeka risti – kõik hõbedased.
Põhjendus.
Vapil kujutatud katkine ratas on ajalooline sümbol, nimelt 307. aastal purunes Aleksandrias Katariina piinamise ratas, mis andiski alust Katariina pühakuks kuulutamisele. Vapi autori sõnul võib katkine ratas tähendada ka Kadrina arengu hüplikkust. Kolm Kreeka risti märgivad usku Jumalasse, Eesti Vabariiki ja iseendasse.
Aadlimarssal

Aadlimarssal on mitmes riigis olnud mingi piirkonna aadli valitud esindaja.
Venemaa keisririik.
1785. aastal sai aadel Venemaa Keisririigis keisrinna Katariina II Aadliarmukirjaga õiguse moodustada kohalikke aadlikogusid, samuti privileegi valida kubermangu- ja maakonna aadlimarssaleid. 1785. aastast alates oli Venemaa kubermangudes aadlimarssali ehk kubermangumarssali ehk kubermangude aadlipeamehe (vene k. ) institutsioon ja olid ka maakondade aadlimarssalid (vene k. ). Nad valiti kolmeks aastaks.
Balti kubermangud.
Eestimaal ja Liivimaal oli aadlimarssal, Tallinna ja Riia asehalduskorra ajal 1785–1797, kolmeks aastaks valitud Eestimaa ja Liivimaa rüütelkonna juht ja üldkoosoleku ehk maapäeva juhataja. 
Aadlimarssali institutsioon loodi Balti kubermangudele asehaldamiskorra Baltimaile laiendamisega (1783), kui kohaldus Venemaa keisrinna Katariina II poolt kehtestatud Vene aadlikorraldus (1786) ka Balti kubermangudes. Loodi kubermangu aadlimarssali koht Liivi- ja Eestimaal kaotatud maamarssali, resp. rüütelkonnapealiku koha asemele ja osalt ka kaotatud maanõunikkude-kolleegiumi funktsioonide täitmiseks. Aadlimarssal valiti kreisimarssalite poolt, ülesandeks oli kubermangu aadlikogu istungeil tehtud otsuste teostamine, maa postiasjanduse korraldamine, aadli rahaasjade jne. juhtimine ning aadli huvide kaitse. 
Poola kolmanda jagamise järel liideti 1795. aastal Kuramaa ja Semgallia hertsogiriik koos Piltene alaga Venemaa keisririigi külge ja moodustati Kuramaa kubermang. Aadlimarssali koht püsis asehalduskorra kaotamiseni 1796, kui Venemaa keiser Paul I taastas eelneva korra ja aadlimarssaleid asendasid Liivimaa maamarssal, Kuramaa maamarssal ja Eestimaa rüütelkonna peamees.
Saaremaal oli asehalduskorrale eelnenud ajal rüütelkonna peamees, asehalduskorra ajal kogu Liivimaa aadlimarssal ja seejärel Saaremaa maamarssal.
Tuzi järv

Tuzi järv (türgi "Tuz Gölü" 'soolajärv') on järv Väike-Aasias. 
Järve pindala on umbes 1500 km². 
Sügavus on alla 2 meetri. 
Äravool puudub, vesi on väga soolane.
Agalega

Agalega (prantsuse; inglise "Agalega Islands") on saarestik India ookeanis.
Sellesse kuulub kaks madalat korallsaart (Põhjasaar ja Lõunasaar), mille kogupindala on 70 km². 
Saared kuuluvad Mauritiusele.
Vani järv

Van (türgi "Van Gölü", armeenia Վանա լիճ (Vana litš), kurdi "Wan") on järv Armeenia mägismaal Türgis.
Pindala on 3713 km², sügavus 145 meetrit.
Äravool puudub.
Järv on riimveeline. Seal on lahustunud umbes 19 promilli tahkeid aineid, peamiselt soodat.
Kultuuriajalugu.
Van asus Urartu riigi keskel ja selle kaldal asus Urartu pealinn Tushpa. Umbes samas asub tänapäeva Vani linn. Van asus ka Urartu järglase Vana-Armeenia keskel, olles koos Sevani (mis praegu asub Armeenias) ja Urmia järvega (mis praegu asub Iraanis) üks Vana-Armeenia kolmest suurest järvest, mida on ka Armeenia meredeks kutsutud. Vani järve saartele rajati hulgaliselt kirikuid ja kloostreid, millest osa on säilinud, ent osa türklaste ja kurdide võimu all hävitatud.
Agrihan

Agrihan on saar Mikroneesias, üks Mariaanidest. 
Saare pindala 43,5 km². 
Agrihan on mägine ja vulkaaniline, kõrgus kuni 965 meetrit. 
Kuulub Põhja-Mariaanidele.
1421

1421. aasta
Sajandid: 14. sajand - 15. sajand - 16. sajand
Aastakümned: 1370. aastad 1380. aastad 1390. aastad 1400. aastad 1410. aastad - 1420. aastad - 1430. aastad 1440. aastad 1450. aastad 1460. aastad 1470. aastad
Aastad: 1416 1417 1418 1419 1420 - 1421 - 1422 1423 1424 1425 1426
Ulaanbaatar

Ulaanbaatar (varasem eestikeelne nimi "Ulan-Bator"; mongoli "Улаанбаатар" 'punane sangar') on Mongoolia pealinn ning riigi kultuuri- ja majanduskeskus.
Linn asub Tuuli jõe orus Bogd han Uuli mäe jalamil.
Kliima.
Ulaanbaataris valitseb kontinentaalne kliima. Aasta keskmine temperatuur on –4 °C, mis on maailma pealinnadest madalaim. Suvel tõuseb õhutemperatuur harva üle 20 °C, kuid talvel võib langeda alla –30 °C.
Rahvastik.
Elanike arv on hinnanguliselt 844 000, mis moodustab kolmandiku kogu riigi elanikkonnast.
Mongolid moodustavad 80% elanikkonnast, suuremad rahvusrühmad on veel burjaadid ja kasahhid.
Ajalugu.
Linn asutati 1639. aastal. Tollal kandis linn nime "Örgöö" (sellest Euroopas levinud nimi "Urga").
18. sajandil oli ta tähtis kaubanduskeskus Hiina ja Venemaa vahelisel teel. Aastatel 1706–1911 oli linna ametlik nimi "Ih Hüree" ('suur klooster'). Aastatel 1911–1924 kandis ta nime "Nijslel hüree" ('pealinna klooster'). Aastal 1924 sai linn tänapäevase nime ja Ulaanbaatarist sai Mongoolia Rahvavabariigi pealinn.
Kultuur ja vaatamisväärsused.
Linnas asuvad Mongoolia Teaduste Akadeemia, Mongoolia Riiklik Ülikool ja veel mitu ülikooli, samuti ooperi- ja balletiteater, loodusloomuuseum ning haruldasi budistlikke käsikirju säilitav raamatukogu.
Oluline arhitektuurimälestis on Gandani klooster (18.–19. sajand).
Hanoi

Hanoi (vietnami "Hà Nội" (lihtsustatud hiina kirjas 河内)) on Vietnami pealinn. Linn asub Hồng Hà jõe kaldal, 200 km kaugusel jõesuudmest.
Kliima.
Linnas valitseb lähisekvatoriaalne mussoonkliima. Suvel ulatub õhutemperatuur 30 °C-ni, jaanuaris on keskmine õhutemperatuur 17 °C. Maist novembrini sajab rohkesti vihma.
Rahvastik.
Linnas elas 2009. aastal 6,4 miljonit inimest.
Ajalugu.
Esimesed andmed linnast pärinevad 5. sajandist eKr. 
Aastatel 221 eKr – 939 pKr oli Hanoi Hiina keisrite valduses. 
11. sajandil sai ta Põhja-Vietnami pealinnaks. 
Aastal 1873 langes linn Prantsusmaa valdusse ja sai 1887. aastal Prantsuse Indohiina pealinnaks. 
Aastatel 1932–1945 oli Jaapani okupatsiooni all. 
Pärast Vietnami sõda sai 2. juulil 1976 Hanoist ühinenud Vietnami pealinn.
Geislingen (täpsustus)

Geislingen on mitme paiga nimi:
Õru valla lipp

Õru valla lipp on Valga maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Õru valla lipp.
Lipp kinnitati 19. veebruaril 1997 Õru Vallavolikogu määrusega nr. 5.
Lipu autor on kunstnik-heraldik Priit Herodes.
Lipu kirjeldus.
Õru valla ruudukujuline vapilipp on jagatud vertikaalselt kolmeks laiuks, valge-sinine-valge. Sinisel väljal on valge kannel ja selle kohal valge kroon. Lipu normaalmõõtmed on 105x105 cm, laiuse ja pikkuse suhe 1:1. Lipuvarras on sinine.
Põhjendus.
Lipuvärvid viitavad Valgamaale. Sinine laid tähistab ka vallamaade paiknemist Väike-Emajõe orundi ja Valga nõo piires. Kannel märgib selle paikkonna elanike läbi sajandite kestnud laululembust ja vaimuerksust. Samuti osutab kannel Fr. Kuhlbarsile, kelle loomingus on kandlel keskne koht. Kroon sümboliseerib muistset "Kungla aega" ja ka seda, et valda kunagi "Vürstivallaks" kutsuti.
Lipu kasutamise kord.
Lippu kasutati järgmise korra alusel:
Õru valla vapp

Õru valla vapp on Valga maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Õru valla vapp.
Õru Vallavolikogu kinnitas vapi 19. veebruaril 1997 määrusega nr. 5.
Vapi autor on Priit Herodes.
Vapi kirjeldus.
Hõbedasel kilbil sinine vai, milles hõbedane kannel ja selle kohal hõbedane kroon. 
Põhjendus.
Vapivärvid viitavad Valgamaale. Sinine laid tähistab ka vallamaade paiknemist Väike-Emajõe orundi ja Valga nõo piires. Kannel märgib selle paikkonna elanike läbi sajandite kestnud laululembust ja vaimuerksust. Samuti osutab kannel Fr. Kuhlbarsile, kelle loomingus on kandlel keskne koht. Kroon sümboliseerib muistset "Kungla aega" ja ka seda, et valda kutsuti kunagi Vürstivallaks.
Koeru valla lipp

Koeru valla lipp on Järva maakonna endise Eesti haldusüksuse Koeru valla lipp.
Lipp kinnitati 1. juunil 1995 ning õnnistati Koeru kirikus.
Lipu kirjeldus.
Ristkülikukujulisel rohelisel lipul on kolm valget lainelist horisontaallaidu, mis on omavahel eraldatud siniste laidudega. Iga värvilaid moodustab 1/7 lipu laiusest. 
Lipu normaalsuurus on 105x165 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 7 : 11.
Lipu heiskamine.
Valla lipp heisati:
Koeru valla vapp

Koeru valla vapp on endine vapp, mida kasutas Järva maakonda kuulunud Koeru vald.
Vapp kinnitati 1. juunil 1995 ja see oli kasutuses Eesti omavalitsuste haldusreformini 2017. aastal, kui Koeru vald liideti naabervaldadega ning moodustati Järva vald.
Vapi kirjeldus.
Hõbedasel kilbil roheliselt, alt lainelõikeliselt vardalt lähtuv kuusk, mille saatena kaks seljaga kuuse poole pöördunud, istuvat, otsevaatavat koera 1+1 - kõik rohelised. Sinisel vapitüvel kolm hõbedast lainelõikelist varrast.
Põhjendus.
Roheline kuusk sümboliseerib kohalikku looduskaitseala. Koerad on otseselt Koeru nimest kõnelevad vapielemendid. Lainelõikelised hõbedased vardad vapitüvel meenutavad valla maa-alal asuvat üht tähtsamat loodusobjekti – Väinjärve, mis on suurim järv kogu maakonnas.
Götiit

Götiit on rauda sisaldav hüdroksiidne mineraal.
Keemiline valem: Fe3+O(OH)
Götiit on värvuselt kollakas- või punakaspruun kuni tumepruun. Esineb enamasti muldjate või neerjate agregaatidena, harva väljakujunenud tahkudega prismaliste kristallidena. Kuulub rombilisse süngooniasse. Punktigrupp: 2/m2/m2/m. Kristallidel vertikaalne viirutus. Kõvadus: 5...5,5; erikaal: 4,37; kriipsu värvus: kollakaspruun; teemandiläige. Võib moodustada pseudomorfoose teiste mineraalide, näiteks püriidi järgi, mille murenemissaadus ta ongi.
Götiit koosneb kolmevalentsest rauast (62,85%), hapnikust (36,01%) ja vesinikust (1,13%). Väljendades keemilist koostist oksiidsel kujul, leiame, et götiit on hüdraatunud hematiit – Fe2O3 (89,86%), H2O (10,14%). Võib sisaldada mangaani (kuni 5%).
Götiit on väga tavaline mineraal, ehkki teda peeti kunagi haruldaseks. Moodustub näiteks raua roostetamisel. Looduses moodustub götiit rauda sisaldavate mineraalide oksüdeerumisel. Götiidi neerjad vormid tekivad tema väljasettimisel rauda sisaldavatest kolloidlahustest, moodustades niiviisi rauarikkaid soo- ja allikasetteid. Götiit moodustabki põhilise osa rauamaagist, mida nimetatakse soorauaks.
Götiiti kasutatakse peamiselt rauamaagina.
Götiit võib sarnaneda hematiidiga, kuid on sellest kindlalt eristatav kriipsu värvuse järgi. Limoniit võib samuti götiidiga sarnaneda, kuid on enamasti kollakama värvusega.
Götiidile on antud nimi saksa kirjaniku Johann Wolfgang von Goethe auks, kes oli huvitatud ka mineraloogiast.
Sündinud 6. detsembril

"Siin artiklis loetletakse 6. detsembril sündinud tuntud inimesi.
1381

1381. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1330. aastad 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad - 1380. aastad - 1390. aastad 1400. aastad 1410. aastad 1420. aastad 1430. aastad
Aastad: 1376 1377 1378 1379 1380 - 1381 - 1382 1383 1384 1385 1386
1382

1382. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1330. aastad 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad - 1380. aastad - 1390. aastad 1400. aastad 1410. aastad 1420. aastad 1430. aastad
Aastad: 1377 1378 1379 1380 1381 - 1382 - 1383 1384 1385 1386 1387
1380

1380. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1330. aastad 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad - 1380. aastad - 1390. aastad 1400. aastad 1410. aastad 1420. aastad 1430. aastad
Aastad: 1375 1376 1377 1378 1379 - 1380 - 1381 1382 1383 1384 1385
Sotsialistide-Föderalistide Partei

Sotsialistide-Föderalistide Partei (vene "Партия социалистов-федералистов" (Partija sotsialistov-federalistov), ka Must Ümberjaotus ("Чёрный передел" ("Tšornõi peredel") oli bakuninlik partei, mille juhid olid Paul Axelrod, Georgi Plehhanov, Vera Zassulitš jt. Partei, mis asutati 1879. aastal, keskus asus Peterburis, rühmad tegutsesid Moskvas, Kiievis, Odessas, Kaasanis jmt. linnades. Sotsialistide-Föderalistide Partei pooldas Zemlja i Volja programmi ja taktikat, eitas poliitilise võitluse vajadust ja taunis terroritaktikat.
Must Lipp

Must Lipp (poola "Czarny Sztandar", vene "Черное Знамя") oli anarhokommunistlik organisatsioon, mis pooldas Kropotkini ideed vabast kogukondlikust ühiskonnast, kus igaühele antakse vastavalt tema vajadustele.
1903 Białystokis asutatud Must Lipp oli suurim anarhistlik organisatsioon Venemaa keisririigis. Selle vahetu vandenõu- ja terroritaktika oli inspireeritud Bakuninist ja Nietzschest. Must Lipp leidis suurima toetajaskonna lääne- ja lõunapoolsetest piirikubermangudes. Ülekaalus olid üliõpilased, käsitöölised ja vabrikutöölised, kuid leidus ka talupoegi, maatöölisi, hulkureid, elukutselisi vargaid ja isehakanud nietzschelikke üliinimesi. Kuigi paljud liikmed olid poolakad, ukrainlased ja venelased, olid juudid Mustas Lipus enamuses.
Paul Avrich, Vene Anarhistid: “Uute anarhistlike organisatsioonide üldine eesmärk oli täielik kapitalismi ja riigi hävitamine, rajamaks teed libertaarsele tulevikuühiskonnale. Siiski oli üsna ebaselge, kuidas seda teostada. Kõige tulisemad vaidlused käisid selle üle, kas revolutsioonis on kohta vägivallale. Ühel poolel olid kaks sarnast rühmitust, Must Lipp ja Võimutus ("Beznatšalije"), mis pooldasid täieliku terrorismi sõjakäiku kodanluse maailma vastu."
Eduard Limonov

 
Eduard Veniaminovitš Limonov (õieti Savenko; vene keeles Эдуард Вениаминович Лимонов (Савенко); 22. veebruar 1943 Dzeržinsk, Gorki oblast – 17. märts 2020 Moskva) oli vene kirjanik, publitsist ja poliitik, Natsionaalbolševistliku Partei juht. 
Ta õppis Harkivi Pedagoogilises Instituudis. 
Aastal 1958 hakkas ta luuletusi kirjutama. Luulet kirjutas Limonov kuni 1980. aastate alguseni, seejärel hakkas kirjutama proosat ning lõpuks publitsistikat. 
Tema tuntumad teosed on "See olen mina, Editška" (1979), "Noor lurjus" (1986), "Jaht Bõkovile: Eduard Limonovi juurdlus" (2001), "Surnute raamat" (2001) ja "Metafüüsika triumf" (2005). Tema autobiograafiliste teoste motiividel valmis 2004. aastal ka film "Русское". 
Aastatel 1967–1974 elas ta Moskvas. 
1970. aastate keskpaigas emigreerus ta Nõukogude Liidust ning elas USA-s ja Prantsusmaal, 1980. aastast Pariisis. 
1990. aastate algul naasis Limonov Venemaale ning alustas seal aktiivset poliitilist tegevust. Ta asutas ajalehe Limonka. 
7. aprillil 2001 arreteeriti Limonov relvade hoidmise süüdistusega ning mõne päeva pärast vangistati Lefortovosse. 15. aprillil 2003 mõisteti talle neli aastat vabadusekaotust. Ta vabanes ennetähtaegselt.
Thimphu

Thimphu (ka: "Thimbu") on Bhutani pealinn ja riigi suurim linn, Thimphu ringkonna halduskeskus. 
Linn asetseb riigi kesk-lääneosas Wang Chhu jõe oru läänenõlvadel, kuni 2736 m kõrgusel merepinnast. Linna ümber on mäed. 
Rahvastik.
Elanike arv on 62 500 (2004), teistel andmetel 50 000 (2003). Aastal 1997 hinnati elanike arvuks 45 000 (teistel andmetel 60 000). 1990. aastatel on linn kiiresti kasvama hakanud. 
Et linna on elama asunud massiliselt inimesi riigi teistest osadest, on linna keskus ümber ehitatud ning linna ümber on kerkinud eeslinnad. Linna kasv on tekitanud liiklus- ja keskkonnaprobleeme (roiskvesi, prügi). On tekkinud noorte töötus, kuritegevus ja narkoprobleemid.
Pealinna staatus.
Linn määrati valitsuse residentsiks 1962. Aastani 1966 oli pealinn suvekuudel Thimphu, talvekuudel Paro.
Varem oli pealinn seal, kus kuningas parajasti viibis.
Ehitised ja vaatamisväärsused.
Thimphus on palju buda templeid ja kloostreid. Linnas asuvad kuningapalee (Dechenchoelingi palee) ja 13. sajandil ehitatud kindlusklooster (dzong) Trashi Chhoe Dzong, kus alates 1952. aastast asub riigi valitsus. Suvekuudel resideerib seal ka riigi usujuht "jhe kenpo". Kuningal on seal oma töötuba. Dzongi restaureeriti ja laiendati 1960. aastatel. Suve lõpus on Trashi Chhoe Dzongis maskitantsufestival ("tsechhu"), mis on turistide seas populaarne. 
Trashi Chhoe Dzongi läheduses asub rahvuskogu ja välisministeeriumi hoone. See ehitati 1990. aastate alguses Lõuna-Aasia Regionaalse Koostöö Assotsiatsiooni foorumiks, mis jäi toimumata. 
Peatänav on Norzim Lam (Norzin Lam). Selle ääres on kauplused, restoranid, kaubapassaažid ja ühiskondlikud hooned. 
Korterelamud, väikesed eramud ja väikesed poed on kõikjal läbisegi. Kõik hooned peavad järgima traditsioonilist, budistlike maalingutega stiili. Ehitusreeglid on ranged, nende rikkumise korral hoone lammutatakse. 
Jõe lähedal on nädalalõputurg, kus müüakse liha, juurvilja ja suveniire. Linnas kaubeldakse ka jakkide ja lammastega. 
Aastal 2007 toimusid Thimphus Bhutani monarhia 100. aastapäevale pühendatud pidustused. 
Kuningapalee asub linna põhjaosas ning Dechenphu, Tango ja Cheri asuvad linnast põhjas. 
Vaatamisväärsuste seas on veel kuningas Jigme Dorji Wangchuki mälestustšorten, paberitoodete manufaktuur, pärimusliku tekstiilikunsti muuseum, rahvusraamatukogu, nunnaklooster ja riiklik käsitöökaubamaja.
Majandus.
Thimphu tööstus on koondunud põhiliselt peasillast lõuna poole. 
Peamine tööstusharu on puidutöötlemine.
Linnas kasvatatakse riisi, maisi ja nisu.
Haridus.
Thimphus tegutseb budistlik ülikool Simtokha Dzongis ja õpetajate seminar.
Liiklus.
Thimphu on Aasias ainuke pealinn, kus pole valgusfoore. Vahepeal need paigaldati, kuid elanikud leidsid, et need on liiga ebaisikulised, ja võimud võtsid need jälle maha. Vajaduse korral reguleerivad päeval liiklust valgete kinnastega liikluspolitseinikud.
Ajalugu.
Linn rajati 1950. aastatel Trashi Chhoe Dzongi juurde. Alates 1641. aastast oli seal valitseja suveresidents. 
Otsus muuta Thimphu pealinnaks tehti 1952 või 1953. Praegust ilmet hakkas linn võtma alles 1960. aastate lõpus ja 1970. aastate alguses.
Röstimine

Röstimine on toiduaine või toidu kuumtöötlemine, mille puhul see kuumeneb ja pruunistub. 
Selleks kasutatakse näiteks panni, hõõguvate süte kohale asetatud metallresti, rösterit vmt. 
Röstitakse näiteks saia ja leiba.
Mustjala kirik

Mustjala Anna kirik on kirik Saare maakonnas Saaremaa vallas. Kirikut kasutab EELK Mustjala Anna kogudus.
Kirik valmis 1863 ja pühitseti 8. novembril samal aastal.
Uus kirik asendas 1605. aastal ehitatud kabelit. Mustjala kirik on historitsistlik-eklektilise arhitektuuristiili näide.
Selle kõrge torn oli meresõitjatele oluliseks maamärgiks. Kirik on ühelööviline pikihoone ja kujunduses esinevad kõrvuti gooti ja romaani stiili motiivid. Altar ja kantsel on pseudogooti stiilis. Kiriku altarimaal "Kristus ristil" on aastast 1938 (kunstnik Rudolf Sepp).
Mustjala kiriku oreli ehitas Gustav Terkmann 1903. aastal.
Tuntust on kirik kogunud ka traditsioonilise ürituse Mustjala muusikapäevade toimumiskohana.
Nimi.
Mustjala kirik ei kanna Anna nime mõne katoliku pühaku järgi, vaid Saaremaa kuberneri Claus Maltesen Sehestedi abikaasa Anna Sehestedi (sünd Lykke) järgi, kes lasi 1605. aastal ehitada sellele kohale kabeli.
Orel.
Mustjala kiriku orel valmis 1903 meister Gustav Terkmanni käe all. Mehaanilise traktuuriga orelil on 8 registrit.
Maipo

Maipo on kihtvulkaan Lõuna-Ameerikas Andides. Tipp kõrgusega 5264 meetrit jääb Tšiili ja Argentina piirile 100 km Santiagost kagus. Vulkaan purskas viimati 1908. aastal.
Tipust idas asub maaliline, aga raskesti ligipääsetav Laguna del Diamante järv - veepind 3289 m üle merepinna.
Vulkaaniga sama nime kannab ka Maipo provints Santiago linnaregiooni lõunaosas.
Bougainville

Bougainville (inglise; tok-pisini "Bik Buka") on saar Melaneesias, geograafiliselt üks Saalomoni saartest, poliitiliselt kuulub Paapua Uus-Guineale, moodustades põhiosa Bougainville'i autonoomsest piirkonnast. 
Bougainville'i pindala on 9318 km². Saar on mägine, kõrgeim tipp on 2715 meetri kõrgune Balbi vulkaan .
Bougainville'il elas 2008. aasta seisuga 175 160 inimest. Rahvastiku tihedus oli 18,80 inimest ruutkilomeetri kohta.
Ajalugu.
Bougainville on olnud asustatud vähemalt 33 000 aastat.
Põhja- ja Lõuna-Bougainville'is räägitakse idapaapua keeli, mille päritolu ja sugulussuhted on teadmata. Nähtavasti on nende keelte kõnelejad saarte põlisasukad. Saare keskosas kõneldakse austroneesia keeli, mille tõid saarele Lapita kultuuri kandjad lääne poolt umbes 3000 aastat tagasi.
Eurooplaste jaoks avastas Bougainville'i 1767 Louis Antoine de Bougainville ja nimetas selle enese järgi, kuid Saalomoni saarte pärismaalaste vaenulikkuse tõttu ei maabunud saarel ega kuulutanud seda Prantsusmaa osaks.
Saksa Uus-Guinea kehtestas oma kontrolli Bougainville'i ja selle lähedal paiknevate saarte Buka, Choiseuli saare, Shortlandi ja Treasury saarte üle 1885, kuid ei laiendanud oma võimu kagu poole ülejäänud Saalomoni saartele. Suurbritannia kuulutas ülejäänud Saalomoni saared 1893 oma protektoraadiks. 1899 hõivas Suurbritannia Saksa Uus-Guinea idapoolseimad saared ja 1900 loobus Saksamaa õigusest kõigile Saalomoni saartele peale Bougainville'i, saades vastutasuks Lääne-Samoa, mis tänapäeval moodustab Samoa riigi.
Esimese maailmasõja ajal okupeeris Austraalia kogu Saksa Uus-Guinea ja Rahvasteliit andis 1920 kogu selle territooriumi Austraalia halduse alla.
1942 vallutas Bougainville'i Jaapan, kes kasutas saart Teise maailmasõja ajal baasina rünnakute korraldamiseks Guadalcanalile, kus asub tänapäeva Saalomoni Saarte pealinn Honiara, ja teistele liitlaste territooriumidele. 1943. aasta novembrist 1944. aasta aprillini püüdsid liitlased Bougainville'i vallutada, aga jaapanlased taganesid mägedesse ja säilitasid sõja lõpuni oma väed saarel. Alles Jaapani keiser Hirohito käskis neil 2. septembril 1945 alla anda, misjärel Jaapani sõdurid saadeti Jaapanisse.
Paapua Uus-Guinea iseseisvus 1975. aastal. Sellest ajast moodustab Bougainville koos oma looderannikul asuva Buka saare ning mõne põhjas ja kirdes asuva atolliga Paapua Uus-Guinea Põhja-Saalomoni saarte provintsi.
1988–1998 toimunud kodusõjas hukkus üle 15 000 inimese. 2001. aastal sõlmitud rahulepingus lubati korraldada iseseisvusreferendum.
Sügisel 2019 oli kavas korraldada iseseisvusreferendum. Referendum toimus 23. novembrist kuni 7. detsembrini ja tulemused kuulutati välja 11. detsembril 2019. 98% hääletanutest eelistas täielikku iseseisvust. Hääletus ei ole Paapua Uus-Guinea valitsusele siduv.
Mayon

Mayon on vulkaan Luzoni saarel. Kõrgus 2421 meetrit.
Mayon on Filipiinide 22 aktiivsest vulkaanist aktiivseim, see on viimase 400 aasta jooksul pursanud umbes 50 korda.
Uus-Britannia

Uus-Britannia (kohalik nimi "Birara"; inglise "New Britain", varasem saksa nimi "Neupommern" ('Uus-Pommeri')) on saar Melaneesias Bismarcki saarestikus. 
Uus-Britannia pindala on 36 600 km². Saar on mägine, kõrgus kuni 2300 meetrit. 
Uus-Britannia kuulub Paapua Uus-Guineale. Halduslikult jaguneb see Ida-Uus-Britannia ja Lääne-Uus-Britannia provintsiks.
Esimese eurooplasena külastas Uus-Britanniat William Dampier 27. veebruaril 1700. Ta andis saarele ladinakeelse nime Nova Britannia.
Novembris 1884 kuulutas Saksamaa Uus-Britannia ja Uus-Iirimaa oma protektoraadiks. Saartele pandi uued nimed, vastavalt Neupommern ja Numecklenburg. Kogu saarestik nimetati Bismarcki saarestikuks ja see omakorda osaks Saksa Uus-Guineast.
11. septembril 1914 toimus Uus-Britannias üks Esimese maailmasõja esimesi lahinguid. Austraalia sõjavägi maabus saarel, purustas Saksa väed ja sellega sai Saksa Uus-Guinea osaks Austraalia Uus-Guinea territooriumist.
Ratifitseerimine

Rahvusvahelises õiguses on ratifitseerimine ehk ratifikatsioon toiming, millega riik väljendab oma nõusolekut rahvusvahelise lepingu tema suhtes siduvaks muutumisele.
Ratifitseerimisel on ka oluliselt kitsam tähendus, mille kohaselt on ratifitseerimine välislepingu kinnitamine riigipea poolt, demokraatlikes riikides seadusandliku asutise poolt eelkäinud heakskiitmisel. See on jäänuk absolutismi ajast, mil saadiku allkirjastatud välislepingutele andis lõpliku kehtivuse suverään.
Eesti riigiõiguses on mõistel "ratifitseerimine" väga omapärane ja ebatavaline sisu, tähendades lepingu kinnitamist Riigikogu poolt. See on sätestatud põhiseaduse §-s 121.
Denonsseerimine

Denonsseerimine ehk lepingust väljumine on rahvusvahelis-õiguslik toiming, millega riik lõpetab ühepoolselt rahvusvahelisest lepingust talle tulenevad kohustused.
Juhul kui leping ei sisalda sätteid lepingu denonsseerimise kohta, tuleb järgida rahvusvaheliste lepingute õiguse Viini konventsiooni artiklit 56, mille kohaselt: 
"1. Leping, mis ei sisalda sätteid selle lõppemise kohta ja mis ei näe ette denonsseerimist või lepingust väljumist, ei kuulu denonsseerimisele ja sellest väljumine on keelatud, kui ainult: a) ei ole kindlaks tehtud, et osalised kavatsesid lubada denonsseerimise või väljumise võimalust; või b) lepingu iseloomust ei tulene denonsseerimise või väljumise õigus."
Viini konventsiooni järgi on denonseerimiseks vajalik vähemalt 12 kuud ette teatada. Kui Viini konventsiooni kohaldada ei saa, on etteteatamistähtaeg ebaselge. Näiteks kui USA, kes ei ole Viini konventsiooni osapool, denonsseeris 7. märtsil 2005. aastal konsulaarsuhete Viini konventsiooni vaidluste lahendamise lisaprotokolli, tekkis küsimus, millal lepingu kehtivus USA suhtes lõppes.
Etteteatamistähtaja kohta on Rahvusvaheline Kohus kohtulahendis "Military and Paramilitary Activities in and against Nicaragua (Nicaragua v. United States)" öelnud, et rahvusvaheliste lepingute õigus nõuab "mõistlikku etteteatamistähtaega lepingu denonseerimiseks või lõpetamiseks juhul kui leping ise ei sisalda sätet nende kehtivuse kestuse kohta."
Izalco

Izalco on linn El Salvadoris Sonsonate departemangus Izalco vallas.
Linn asub Izalco vulkaani jalamil, umbes 6 kilomeetri kaugusel departemangu keskusest Sonsonatest.
Linna elanike arv on umbes 20 000.
Ameerika Hääl

 
Ameerika Hääl (inglise keeles "Voice of America", lühendina VOA) on USA riiklik, valitsuse ametlikult rahastatav välismaale saateprogramme edastav ringhäälingu raadio, mis tegutseb aastast 1942. 
Aastal 2005 edastati ringhäälingusaateid 44 keeles ultralühi-, lühi- ja kesklainel, samuti telesaateid satelliidi ja interneti vahendusel. 
Ameerika Hääl tegutseb U.S. Agency for Global Media (USAGM) all, kus töötab ligikaudu 3500 inimest ja mille eelarve oli 2024. aastal 886 miljonit dollarit. Sama agentuuri alla tegutsevad ka mitmed raadiojaamad nagu Raadio Vaba Euroopa/Raadio Vabadus, Raadio Vaba Aasia, Radio y Televisión Martí jt.
2025. aastal andis USA president Donald Trump korralduse Ameerika Hääle sulgemiseks.
Ameerika Hääl eesti keeles.
Aastatel 1951–2004 edastas Ameerika Hääl regulaarselt ringhäälingusaateid ka eesti keeles. Eestis on kuulajate tähelepanu pälvinud ka Ameerika Hääle muukeelsed saated, eriti inglise ja vene keeles (1947–2008).
Eesti toimetus asutati Ameerika Hääles kevadel 1951 ja suleti kevadel 2004. Eestikeelseid saateid tehti New Yorgis, Münchenis ja Washingtonis paiknevates toimetustes. Ameerika Hääle eesti osakonda on juhtinud Kaarel Robert Pusta juunior, Jaan Kitzberg, Karl Laantee, Voldemar Veedam, Ilmar Mikiver, Jüri Täht, Markus Larsson jt. 
Kuni 1988. aastani püüdis Nõukogude Liit välisringhäälingu saateid oma raadiosaatjate (segajate) abil summutada. 
Aastatel 1990–2003 kanti Ameerika Häält üle ka Eesti kohalikus ringhäälingus. Pärast eestikeelsete saadete lõppemist ilmus aastani 2006 Ameerika Häälel muu hulgas Interneti-kuukiri New Europe Review ka eesti keeles (Uue Euroopa Ülevaade).
Banská Bystrica maakond

Banská Bystrica maakond on 1. järgu haldusüksus Slovakkia keskosas.
Suuremad linnad on Banská Bystrica, Zvolen, Lučenec ja Rimavská Sobota.
11,7% maakonna elanikest on ungarlased.
Bratislava maakond

Bratislava maakond on 1. järgu haldusüksus Slovakkias. Piirneb läänes Austria ja lõunas Ungariga.
Edelas voolab läbi maakonna Doonau.
Košice maakond

Košice maakond on 1. järgu haldusüksus Slovakkias. Piirneb lõunas Ungariga ja idas Ukrainaga.
Suuremad linnad on Košice, Michalovce, Spišská Nová Ves, Trebišov ja Rožňava.
Rahvastik.
82% elanikest on slovakid ja 11% ungarlased.
Nitra maakond

Nitra maakond on 1. järgu haldusüksus Slovakkias.
Prešovi maakond

Prešovi maakond on 1. järgu haldusüksus Slovakkias. See piirneb põhjas Poola ja idas Ukrainaga.
Maakonnas on 13 ringkonda, milles on 666 valda (neist 23 linna):
Žilina maakond

Žilina maakond on 1. järgu haldusüksus Slovakkias. Asub riigi põhjaosas ning piirneb põhjas Poolaga ja loodes Tšehhiga.
Piirkond on mägine, sest asub Lääne-Karpaatides. Kõrgeim tipp on idapiiril asuv 2494,7 m kõrgune Kriváň.
Maakond jaguneb halduslikult üheteistkümneks ringkonnaks:
Maakonnas on 315 kohalikku omavalitsust, neist 19 on linnad.
Rahvastik.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas maakonnas 688 851 inimest. Neist 93,1% olid slovakid, 0,6% tšehhid, 0,3% mustlased, 0,1% poolakad ja 0,1% ungarlased. Rahvastiku tihedus oli 101/km², mis on keskmisest (110/km²) veidi madalam. Maakonna keskus ja suurim linn on Žilina, suuremad linnad on veel Martin, Ružomberok ja Liptovský Mikuláš.
Trenčíni maakond

Trenčíni maakond on 1. järgu haldusüksus Slovakkias. Piirneb loodes Tšehhiga.
Maakonnas on 276 valda, neist 18 linna. Slovakid moodustavad 2001. aasta rahvaloenduse andmeil 98% rahvastikust.
Suuremad linnad on Trenčín ja Prievidza.
Trnava maakond

Trnava maakond on 1. järgu haldusüksus Slovakkias.
Maakonnas on 16 linna: Dunajská Streda, Šamorín, Veľký Meder, Galanta, Sereď, Sládkovičovo, Hlohovec, Leopoldov, Piešťany, Vrbové, Senica, Šaštín-Stráže, Skalica, Holíč, Gbely ja Trnava.