tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aurutank

Aurutank ("Steam Tank") oli varajane Ameerika tank, mida valmistati üks eksemplar. Selle konstrueeris USA Armee Insenerikorpus 1918. aastal, võttes eeskujuks Briti tanki Mark IV, kuid kasutades aurumootoreid.
Tankil oli kaks kahesilindrilist 250 hj (186 kW) aurumootorit, millest kumbki vedas ühte roomikut. Roomikud olid 61 cm laiad ja ilma vedrustuseta, liikudes lihtsalt mööda tugirullikuid. Aurumootorid ja nende boilerid paiknesid masina tagaosas, veemahutid ja petrooleumipaagid (aurumootorid töötasid petrooleumiga) paiknesid masina keskel. Tankil oli kaks käiku edaspidi ja kaks tagurpidi liikumiseks. Maksimaalne kiirus oli kõigest 6 km/h (4 miili/h). 
Tanki pearelvaks oli leegiheitja ja see oli ka põhjus, miks otsustati kasutada aurumootoreid. Nimelt loodeti boilerite auru kasutada ka leegiheitjale vajaliku surve tagamiseks, kuid nagu hiljem selgus, siis jäi nende rõhk liiga madalaks. Seetõttu lisati tankile veel 35 hj (26 kW) bensiinimootor, mis pidi leegiheitjale vajaliku rõhu tagama. Leegiheitja paiknes tanki ninas (algselt lihtsalt esiplaadil ja hiljem väikeses tornis esikabiini peal) ja selle laskekaugus oli 27 m. Tank oli mõeldud vastase kuulipildujapesade ründamiseks. 
Lisaks leegiheitjale oli tankil neli 0,30 tollist (7,62 mm) kuulipildujat. Kuulipildujad paiknesid külgmistes sponsoonides, kaks tükki kummaski. Masina soomus oli 13 mm paksune ehk umbes sama, mis kaasaegsetel Briti tankidel. Meeskond oli kaheksaliikmeline ja masinasse pääses kahe külgedel paikneva luugi kaudu. 
Aurutank viidi 1918. aasta lõpus Prantsusmaale, kuid lahingkatsetes see enam osaleda ei jõudnud. Selline masin oli ilmselt ka üsna ebapraktiline.
Jaan Pedajas

Jaan Pedajas (2/14. juuli 1861 – 15. aprill 1926) oli Voltveti vallavanem aastail 1900–1908 ja 1918 ning Männiku talu rentnik Suitsu külas.
Ta oli abielus Miina Siitaniga (28. august/9. september 1863 – 26. juuli 1944). Neil oli neli last, kellest noorem poeg oli kirjanik Peet Vallak.
Moskva Kunstiteater

Moskva Kunstiteater (vene keeles Московский Художественный театр) on 1898. aastal Moskvas asutatud teater. Selle asutasid Konstantin Stanislavski ja Vladimir Nemirovitš-Dantšenko.
Teatri esialgne nimetus oli Художественно-общедоступный театр ("Hudožestvenno-obštšedostupnõi teatr", 'kõigile kättesaadav kunstiteater'). Aastal 1901 sai teatri ametlikuks nimeks Moskva Kunstiteater. Aastatel 1919–1932 kandis teater nimetust Moskva Akadeemiline Kunstiteater (Московский Художественный академический театр, lühend vene keeles МХАТ). Aastal 1932 nimetati teater ümber Gorki-nimeliseks Moskva Akadeemiliseks Kunstiteatriks. 
Aastal 1987 jagunes teatrikollektiiv kaheks trupiks, kellest üks tegutseb Gorki-nimelise Moskva Akadeemilise Kunstiteatri (vene keeles Московский Художественный академический театр имени М. Горького) nime all. Teatri kunstiline juht on Tatjana Doronina.
Teine teatritrupp tegutses 2004. aastani Tšehhovi-nimelise Moskva Akadeemilise Kunstiteatri (vene keeles Московский Художественный театр им. А. П. Чехова) nime all. Viimase ametlik nimetus on 2004. aastast Tšehhovi-nimeline Moskva Kunstiteater. Aastast 2000 kuni surmani 2018 oli teatri kunstiline juht ja direktor Oleg Tabakov. Teatri praegune direktor on Sergei Ženovatš.
Aastast 1943 tegutseb teatri juures Moskva Kunstiteatri stuudiokool.
Maailma Majandusfoorum

Maailma Majandusfoorum (inglise keeles "World Economic Forum", WEF) on Šveitsi mittetulundusfond, mida teatakse eelkõige seoses selle korraldatud tippkohtumisega Davosi mägikuurordis Šveitsi idaosas iga aasta jaanuaris.
Foorumi üritustel kohtuvad rahvusvahelised äriliidrid, maailma tipp-poliitikud, intellektuaalid ja ajakirjanikud, arutades maailma ees seisvaid küsimusi, muuhulgas ka tervishoiu ja keskkonnahoiu vallast.
Lisaks tippkohtumistele avaldab Maailma Majandusfoorum uurimisaruandeid. Samuti korraldab see "Uute tšempionite iga-aastasi kohtumisi" ("Annual Meeting of the New Champions") Hiinas ning piirkondlikke üritusi. 2008. aastal olid nende seas kohtumised Euroopas, Kesk-Aasias, Ida-Aasias, Aafrikas, Lähis-Idas, Venemaa tegevjuhtide ümarlaud ning Maailma Majandusfoorum Ladina-Ameerika teemal. 2008. aastal alustas fond ka ülemaailmse agenda teemalisi tippkohtumisi ("Summit on the Global Agenda") Dubais.
2011. aasta Davosi tippkohtumine toimus 26.–30. jaanuaril.
Organisatsioon rajati 1971. aastal Euroopa Juhtimisfoorumi (inglise keeles "European Management Forum") nime all. Praeguse nime sai see 1987.
Maailma Majandusfoorumi asutaja ja tegevjuht on Klaus Schwab.
Maailma Majandusfoorumi peakorter asub Šveitsi Genfi kantoni Cologny vallas.
Nunnatorn

Nunnatorn on Tallinna linnamüüri kaitsetorn, mis asub Toompeast põhjas merepoolsel küljel, tänapäeva Suur-Kloostri ja Väike-Kloostri tänava ristil aadressil Väike-Kloostri 1. 
Tallinna linnamüüri tornidest on Nunnatornist põhja pool säilinud Saunatorn. Toompea-poolsesse külge jäi Saunatagune torn, mis on osaliselt säilinud Nunne tänava maja nr 9 sees ja kõrval. Nunne tänaval vastu Toompea nõlva asus Nunnavärav koos eesvärava ja valliväravaga. Need kindlustused lammutati lõplikult 1868. aastal. 
Nunnatorn ja Nunnadetagune torn said nime tornist põhja pool asunud tsistertslaste ordu Tallinna Püha Miikaeli nunnakloostri järgi.
Ehituslugu.
Nunnatorn (I Nunnatorn) ehitati aastatel 1311–1320 algselt sadultornina.
1422. aastal ehitati senine sadultorn põhjalikult ümber ja kaitsetorn (II Nunnatorn) kujundati hobuserauakujulise põhiplaaniga torniks, mille läbimõõt oli 9,65 m ja kõrgus 24,5 m.
Nunnatorn on ehituselt poolenisti sadultorn: kloostri pool torn maani ei ulatunud, väljaspool linnamüüri asus torni esimesel korrusel laoruum, kus hiljem oli ka püssirohukelder ja viljaladu. 
19. sajandi lõpul tehti Riiast pärit arhitekti Wilhelm Neumanni projekti kohaselt läbimurre Nunnatorni ja Saunatorni vahelisse linnamüüri Kloostri tänaval ning ehitati teravatipuline Kloostrivärav, millest kahel pool paiknevad eraldi avad jalakäijate jaoks.
Aastatel 1958–1960 ehitati Nunne torni allossa raudbetoontrepp, mille kaudu pääseb linnamüüri siseküljel asuvasse rekonstrueeritud puidust kaitsekäiku.
Nunnatorni tänapäev.
2007. aastal tunnistas Tallinna linnavolikogu Nunnatorni, Saunatorni ja Kuldjala torni ning linnamüüri lõigu Nunnatornist Kuldjala tornini peremehetuks ning määras, et peremeheta linnamüüritornide eest hakkab hoolt kandma Tallinna kultuuriväärtuste amet, analoogselt 2005. aastal peremehetuks ehitiseks tunnistatud Köismäe, Plate, Eppingi ja Grusbeke-taguste tornide ning nendevaheliste linnamüürilõikudega. 
1. novembrist 2009 anti Nunnatorn, Saunatorn ja Kuldjala torn tähtajatult üürile mittetulundusühingule Tallinna Noorteklubi Kodulinn.
Nunnatorni idaküljega kokku ehitatud, insener Arthur von Hoyningen-Huene projekteeritud ja 1902. aastal valminud uusgooti stiilis hoones aadressil Suur-Kloostri 11a, kus asuvad Eesti Kunstiakadeemia kunstikultuuri teaduskonna kunstipedagoogika, muinsuskaitse ja restaureerimise, rahvakunsti ja kultuuriantropoloogia õppetool ning kunstiteaduste instituut.
Oleg Tabakov

Oleg Tabakov (vene keeles Олег Павлович Табаков ; 17. august 1935 Saratov – 12. märts 2018 Moskva) oli vene teatri- ja filminäitleja, lavastaja ning teatridirektor.
Oleg Tabakov lõpetas 1957. aastal Moskva Kunstiteatri stuudiokooli Vassili Toporkovi kursuse. Samal aastal asus ta tööle näitleja ja lavastajana teatris Sovremennik. Aastatel 1971–1976 oli Tabakov Sovremenniku direktor. 
Aastal 1983 asus Oleg Tabakov tööle näitleja ja lavastajana Moskva Akadeemilisse Kunstiteatrisse. Aastal 1987 jagunes teater kaheks ja Tabakov jätkas tööd Tšehhovi-nimelises Moskva Kunstiteatris. 2000. aastal sai ta selle kunstiliseks juhiks ning alates 2004. aastast kuni surmani täitis ta selles teatris direktori kohuseid.
Aastatel 1986–2000 oli Tabakov Moskva Kunstiteatri stuudiokooli rektor, 1987. aastast professor.
Eestlastele oli ta eriti tuntud filmisarjast "D'Artagnan ja kolm musketäri" kuningas Louis XIII osas.
Tabakov mängis ka 1966. aasta suurfilmis "Sõda ja rahu" ning 1980. aasta filmis "Moskva pisaraid ei usu". 
Tänu omapärasele häälele sai Tabakov ka mitmel korral animafilmidele peale lugeda. Tema häälega räägivad vene keeles näiteks kass Matroškin ja Garfield.
Oleg Tabakov on maetud Moskva Novodevitšje kalmistule.
Konstantin Stanislavski

Konstantin Stanislavski (kodanikunimega Konstantin Aleksejev, vene Константин Сергеевич Станиславский; 5. jaanuar/17. jaanuar 1863 Moskva – 7. august 1938 Moskva) oli vene näitleja, lavastaja, teatrijuht ja teatriteoreetik. Ta on tuntud enda loodud süsteemi (seda nimetatakse Stanislavski süsteemiks) tõttu, mis on olnud üle 100 aasta populaarne nii Venemaal kui ka kogu maailmas. NSV Liidu rahvakunstnik (1936).
Ta alustas lavategevust aastal 1877 asjaarmastajate näiteringis, juhtis aastatel 1888–1898 Moskva kunsti- ja kirjandusühingu draamatruppi. 1898 aastal oli koos Vladimir Nemirovitš-Dantšenkoga Moskva Kunstiteatri looja.
Tipaza

Tipaza (araabia keeles تيبازة‎ "Tībāzah") on linn Alžeeria põhjaosas, Tipaza provintsi pealinn. Kohalikud räägivad berberi keelt.
Linna rajajad olid foiniiklased. Tänapäeva Tipaza linn asutati aastal 1857.
Linn on tähelepanuväärne oma antiiksete varemete ja liivaranna poolest. Tipaza provints valiti 1982. aastal UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Hermitage Capital Management

Hermitage Capital Management on investeerimisfond ja varahaldusettevõte, mis on spetsialiseerunud arenevatele turgudele. Ettevõtte asutasid 1996. aastal William Browder ja Edmond Safra.
Hermitage Capital investeeris suurtesse Venemaa ettevõtetesse, nõudis neilt läbipaistvust ja võitlust korruptsiooniga ettevõtete sees. Hermitage oli üks suuremaid välisinvestoreid Venemaal.
Ettevõtte asutaja William Browder kuulutati 2005. aastal ohuks Venemaa riiklikule julgeolekule ja tal keelati riiki sisenemine. Venemaa süüdistab ettevõtet, selle juhti Browderit ja tema kaastöölisi maksudest kõrvalehoidmises. Browderi väitel hakati teda Venemaal taga kiusama pärast seda, kui ta tuli välja süüdistusega raha kõrvaletoimetamisest Venemaa riigikassast. Browder süüdistab Venemaa miilitsatöötajaid ja maksuametnikke pettuses, korruptsioonis, dokumentide võltsimises ning Hermitage'i varade omastamises. Hermitage'i väitel on 2007. aasta juunis Venemaa Siseministeeriumi ametnike poolt Hermitage Moskva kontorist ära võetud dokumente kasutatud kolme fondi omandisuhte ümberregistreerimiseks ja 230 miljoni dollari suuruse võltsitud maksutagastuse hankimiseks.
2009. aasta novembris suri kahtlastel asjaoludel eeluurimisvanglas Browderi juriidiline esindaja ja nõuandja Sergei Magnitski, keda oli 11 kuud süüdistuseta kinni peetud. Magnitski enda kirjade kinnitusel keelati talle Butõrka vanglas meditsiiniabi. Hermitage'i väitel on peaprokuratuur Juri Tšaika juhtimisel Magnitski surma uurimist takistanud. Hermitage'i kaastöölisi on Venemaal pekstud ja röövitud.
Eesnimi

Eesnimi on vanemate poolt inimesele sündides antav nimi. Perekonnanimi saadakse reeglina isalt.
Perekonnanimi

Perekonnanimi (ka perenimi) on inimesele tavaliselt isalt päritav nimi. Perekonnanime järgi võib tuvastada sugulasi.
Perekonnanimi võib pärineda ka emalt, mõnelt vanavanemalt või olla suvaliselt valitud.
Perekonnanimed Eestis.
Eestimaal pandi talurahvale perekonnanimed pärast 8. hingerevisjoni 1835. aastal, Liivimaal 1826. aasta vaherevisjoni ajal. Tol ajal pandi umbes 31 000 perekonnanime, millest 24 000 oli ainult ühes kohas pandud. Seni eesnime (ristinime) ees omastavas käändes kasutatud talu-, elukutse-, isa- või muu lisanime hakati kirjutama eesnime järel nimetavas käändes või võeti täiesti uus, varasema lisanimega mitte seostuv, perekonnanimi. Pärilikke perekonnanimesid ei olnud 19. sajandil ka Alpides ja friisidel.
1930. aastatel, eriti teisel poolel toimus massiline perekonnanimede eestistamine. Nime vahetas ligi viiendik elanikkonnast.
2019. aasta seisuga oli Eestis kokku ligemale 146 000 eri kujuga perekonnanime.
Levinumad perekonnanimed Eestis.
Nimesid, mida rahvastikuregistri andmetel kannab 500 või rohkem isikut, ei lubata inimese enda soovil uueks perekonnanimeks võtta. Vastav nimekiri kehtestatakse iga kolme aasta tagant regionaalminister määrusega. 2013. aasta seisuga kuulus sellesse 222 perekonnanime.
Seisuga 1. jaanuar 2018 olid Eesti levinuimad perekonnanimed järgmised:
Seisuga 1. jaanuar 2019, 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 ja 2025 olid Eesti levinuimad perekonnanimed:
Ayaz Mütəllibov

Ayaz Mütəllibov (12. mai 1938 Bakuu – 27. märts 2022 Bakuu) oli Nõukogude Liidu ja Aserbaidžaani poliitikategelane,
1989–1990 Aserbaidžaani NSV Ministrite Nõukogu esimees, 1990 Aserbaidžaani NSV Kommunistliku Partei Keskkomitee esimene sekretär, 1990–1992 Aserbaidžaani president.
1992. aasta 6. märtsil esitas Mütəllibov pärast Xocalı langemist Armeenia vägede kätte Rahvarinde survel tagasiastumisavalduse. 14. mail taastas kommunistide enamusega Ülemnõukogu tema volitused. 15. mail hõivasid Rahvarindele ustavad relvaüksused parlamendi, riigiraadio ja televisiooni ning Mütəllibov põgenes Moskvasse. Presidendi kohused läksid 17. mail Rahvusassamblee esimeheks valitud İsa Qəmbərile.
Alates 1992. aastast juulini 2012 elas Mütəllibov eksiilis Moskvas.
Aserbaidžaani Rahvarinne

Aserbaidžaani Rahvarinde Partei ("Azərbaycan Xalq Cəbhəsi Partiyası") on rahvuslik ja demokraatiameelne Aserbaidžaani partei, 1988. aastal moodustatud Aserbaidžaani Rahvarinde järglane. Parteiks vormistati organisatsioon 1995. aastal.
Liikumise algatusgrupp moodustati 1988. aasta augustis Bakuu intelligentsi poolt. Organisatsiooni deklareeritud eesmärgiks oli perestroika poliitika toetamine ja alusprintsiibid laenati Eestimaa Rahvarinde programmist. Algusest peale oli tähtsal kohal ka Mägi-Karabahhi küsimus.
1992. aastal sundis Rahvarinne pärast sõjalist ebaedu konfliktis armeenlastega ametist lahkuma president Ayaz Mütəllibovi. Uueks presidendiks valiti Rahvarinde juht Əbülfəz Elçibəy‎. Tema võimu ajal saavutati Venemaa vägede väljaviimine Aserbaidžaanist (1993. aasta aprillis).
Elçibəy võim kestis vaid 1993. aastani, mil ta kutsus relvastatud vastuhaku järel rahu looma endise Nõukogude Liidu poliitbüroo liikme Heydər Əliyevi. Əliyev korraldas augustis rahvahääletuse, mis Elçibəy ametist tagandas.
1995. aastal süüdistati Elçibəyd kavatsuses kukutada president, Rahvarinne keelustati mõneks kuuks.
2000. aasta parlamendivalimistel sai Rahvarinne 11% häältest ja 6 kohta 125-liikmelises parlamendis. Hiljem on partei marginaliseerumine jätkunud.
2000. aastal partei lõhenes. Aserbaidžaani Rahvarinde Partei juhiks sai Əli Kərimli, Klassikalise Rahvarinde Partei juhiks Mirmakhmud Miralioglu. Lisaks tegutseb Aserbaidžaanis Ühinenud Rahvarinde Partei.
Ettevõtte portaal

Ettevõtteportaal (inglise keeles "Enterprise Portal") ehk ettevõtte infoportaal ehk lihtsalt portaal on tarkvararaamistik (ingl. k. "software framework"), mis on mõeldud eri rakenduste, infoallikate, inimeste ja tööprotsesside integreerimiseks.
Tüüpiline portaal käib portaaliserveri(te)l ning sisaldab portaalirakendusi, mis koosnevad osadest, mida nimetatakse portlettideks. Portaal pakub kasutajatele ühtlustatud, enamasti veebipõhise kasutajaliidese ja ühtse andmeturbe.
Kasutusvaldkonnad.
Asutused ja organisatsioonid võivad välja töötada portaale vastavalt oma struktuurile, strateegiale ja olemasolevale IT-arhitektuurile: 
Portaal võib toetada ettevõtte tööprotsesse mitmesugustes suhtluskanalites, näiteks:
jne. 
Ajalugu.
1990. aastate keskpaiku hakkasid levima avalikud veebiportaalid, näiteks AltaVista, AOL, Excite ja Yahoo!. Need pakkusid internetikasutajaile mitmesuguseid infoteenuseid (uudised, ilmateade, otsing, e-posti teenus jne). Sageli olid neis veebiportaalides veebilehed ehitatud nii, et igaüks neist infoteenustest oli visuaalselt eraldatud oma "kastikesse" ehk portletti. Pisut hiljem hakkasid analoogseid veebiportaale endale intraneti tarbeks looma ka mitmesugused asutused ja ettevõtted. Sellistesse intranetiportaalidesse tuli aga liidestada infot mitmesugustest juba olemasolevatest rakendustest, millest mõnd tuli täiendada või ümber kirjutada veebipõhistele tehnoloogiatele.
1990. aastate lõpul tulid mõned tarkvaratootjad välja spetsiaalsete ettevõtteportaalitoodetega, mis sisaldasid vahendeid ettevõtte portaali loomiseks ja arendamiseks. Esimesed selle valdkonna kommertstooted ilmusid 1998. aastal. 2002. aasta paiku muutus see turg juba suuremaks ja küpsemaks. Turule sisenesid suured tarkvaratootjad (BEA, IBM, Passageways, Oracle Corporation ja Sun Microsystems), kes nägid selles valdkonnas võimalust täiendada oma rakendusserverite tooteperet.
2003. aastal võeti vastu Java programmeerimiskeelel ja -tehnoloogiatel põhinevate portaalide standard JSR-168. Antud standard määratleb liidesed portaaliserverite ja portaalirakenduste vahel. See võimaldas tarkvaratootjatel hakata tootma standardseid portaaliserverid ja -rakendusi. 2008. aastal võeti vastu selle standardi uuem versioon, JSR-286.
2006. aastal korraldas Forrester Research, Inc. uuringu, millest selgus, et 46% suurettevõtetest kasutab töötajate suhtluskanalina muuhulgas ka sise- ehk intranetiportaali.
Portaalide põhiomadused.
Tüüpilisel portaalil on järgmised omadused:
Edmund Muskie

Edmund Sixtus Muskie (28. märts 1914 Rumford – 26. märts 1996 Washington) oli Ameerika Ühendriikide poliitik, Demokraatliku Partei liige. 
Muskie oli poola päritolu, tema isa sünninimi oli Stephen Marciszewski, mille ta 1914. aastal oli Muskieks muutnud. 
Muskie oli Maine'i kuberner aastatel 1955–1958 ja senaator 1959–1980. 1968. aasta presidendivalimistel nimetati ta Demokraatliku partei asepresidendikandidaadiks. 1972. aastal kandideeris Muskie Demokraatliku partei nominatsioonile, kuid jäi 15 kandidaadi seas neljandaks. 
Muskie oli Ameerika Ühendriikide riigisekretär Jimmy Carteri valitsuses 1980–1981 peale Cyrus Vance'i tagasiastumist. Tema juhitav osakond tegeles Iraani pantvangikriisi ajal 52 ameeriklase vabastamise korraldamisega. 1981. aastal anti talle Presidendi Vabadusmedal.
Soome Vabadusrist

Soome Vabadusrist (soome keeles "Vapaudenristi", rootsi keeles "Frihetskorsets orden") on üks Soome kolmest ametlikust ordenist. Teised kaks on Soome Valge Roosi orden ja Soome Lõvi orden. 
Vabadusristi orden asutati 4. märtsil 1918 kindral C.G. Mannerheimi initsiatiivil. Soome kunstnik Akseli Gallen-Kallela sai ülesande kujundada orden koos haakristiga. Ristil kujutatakse ka Karjala vapilt võetud käsi mõõkadega kujundit.
Ordeni loomise ajal oli sel seitse klassi: Suurrist, Vabadusrist (1–4 klassi) ja Vabadusmedal (1–2 klassi). Vabadusristiga autasustati algselt ainult sõja ajal. 18 augustil 1944 võeti vastu dekreet, et ordenit võib anda ka tsiviilteenete eest.
Vabadusristil on punane lint, kui see on antud sõjaliste teenete eest, kollane lint, kui see on antud tsiviilteenete eest, ja must lint, kui see on antud hukkunud kangelase lähedastele.
Vabadusristiga autasustati laialdaselt Teise maailmasõja ajal, peamiselt seetõttu, et marssal Mannerheimi korraldusel tuli autasustada haavatud sõdureid, kuid muid ordeneid neile anda ei olnud. Tavaliselt anti Vabadusristi ohvitseridele ja Vabadusmedalit allohvitseridele ja sõduritele.
Mingil määral statistikat andmise kohta vt. https://raisala.fi/perinne-kunniamerkit.html
Võrdluseks: Soome kodusõjas natuke üle 3 kuuga (28 I-15 V 1918) oli valgete poolel 70 000...90 000 võitlejat, langenuid 3500. Eesti vabadussõja üle 14 kuu jooksul (28 XI 1918-3 I 1920) ületas Eesti sõjavägi 85 000, langenute arvu hinnatakse Eesti poolel 2300...5000. Seega on sõja ulatus ja kangelastegude arv lähedane. 
Soome andis sõjaliste teenete eest välja 271 2. klassi Vabadusristi, 973 3. klassi Vabadusristi, 6261 4. klassi Vabadusristi, 15 433 I klassi Vabadusmedalit ja 13 212 II klassi Vabadusmedalit. Eesti andis Eesti kodanikele sõjaliste teenete eest (I ja II liik) välja 80 2. klassi Vabadusristi ja 2011 3. klassi Vabadusristi. Nagu näha, ei olnud Soome 3. klassi Vabadusrist odavam kui Eesti 3. klassi Vabadusrist, kuid erinevalt Eestist olid Soomel veel Vabadusristi 4. klass ja Vabadusmedali 2 klassi, mida anti kokku 34 906, sõjaväes kogusuurusega 70 000...90 000.
Talvesõjas oli Soomes langenuid 25 904, sõjaväe suurus ulatus kuni 346 000. Sõjaliste teenete eest anti Vabadusristi 2. klassi 167, 3. klassi 1004, 4. klassi 14 971, I klassi Vabadusmedalit 11 720 ja II klassi Vabadusmedalit 115 842
Jätkusõjas oli Soome langenuid 63 200, mobiliseeritute arvu hinnatakse kuni 700 000. Sõjaliste teenete eest anti Vabadusristi 2. klassi 1369, 3. klassi 10 929, 4. klassi 56 318, Vabadusmedali 1. klassi 70 611, Vabadusmedali 2. klassi 239 622. 
Klassid.
Vabadusristi ordeni klassid kõrgemast madalama astmeni:
Vabadusristi ordeni Suurrist
Vabadusristiga on seotud ka Mannerheimi Rist.
Teised spetsiaalsed autasud, millega autasustati Teise maailmasõja ajal:
Lümandu mõis (Hageri)

Lümandu mõis (saksa keeles "Limmat") on endine mõis Hageri kihelkonnas. Mõisa keskus asus Lümandu külas, mis jääb praegu Rapla maakonna Kohila valda.
Ajalugu.
1549. aastal ostis Ewert Mecks Tallinna toomkapiitlilt Lümandu küla. Reinhold Anrepi lesk Gertrud Hastfer andis 1620. aastal Lümandu üle oma tütremehele Mathias Stackelbergile. 1660. aastal müüs kapten Georg Bernhard Howen mõisa Tallinna linnusekohtu assessorile Hermann Wöestmann`ile, kes 1666. aastal müüs Lümandu Tallinna bürgermeistrile Heinrich Tunderfeldile. Suure reduktsiooni ajal oli Lümandu mõis on reduktsioonist vabastatud. 
1706. aastal omandas mõisa Berend Johann Tunderfeldi poja pärijatelt, Stackelbergi Püssi-Pagari perekonnaharust Rootsi sõjaväelane (major) Carl Wilhelm Stackelberg (?–1711 Tobolsk), 1720. aastal Carl Wilhelm Stackelbergi uuesti Eestimaa maanõunik Adam Johann Uexkülliga abiellunud lesk Magdalena Elisabeth (sünd Essen) ja omanikud olid kahasse Adam Johann Uexküll naisega ja võõraspoeg Otto Magnus von Stackelberg. 1785. aastal müüdi kogu mõis brigadier vabahärra Carl Stackelbergile ja järgnevalt olid Lümandu mõisal ühised omanikud Sutlema mõisaga. 1846. aastal päris mõisad oberst Bengt Otto von Stackelberg (surnud 1845) otseste pärijate puudumisel tema venna Peter Gustavi pojad ning nende kokkuleppel sai Lümandu ja Sutlema mõisad Ernst Friedrich Eduard von Stackelberg (surnud 1885). 1883. aastal loovutas Eduard von Stackelberg Lümandu ja Sutlema mõisad oma venna Karl Otto von Stackelbergi pojale, Nikolai von Stackelbergile. 1902. aastal kinkis parun Nikolai von Stackelberg Lümandu ja Sutlema mõisad (1681 tessatiini) oma vennapojale Eduard von Stackelbergile.
Lümandu mõis oli 1785. aastast Sutlema mõisa kõrvalmõis ning esinduslikult polnud mõisakompleks kunagi välja ehitatud. Peale tagasihoidliku peahoone teisi hooneid suurt ei olnudki (nüüdseks on kõik hävinud). Tiigist ja sealsetest allikatest algab Vasalemma jõgi. 
20. sajandi teisel kümnendil ostis mõisakoha koolmeister Mihkel Rõuk ja ehitas sinna esimese uhke hoone. Koolmeister Rõuk arendas Lümandu mõisas põllumajandust-aiandust, suurtes köetavates kasvuhoonetes valmisid isegi arbuusid ja melonid.
Amina Abdallah Araf al Omari

Amina Abdallah Araf al Omari oli USA rahuaktivisti Tom MacMasteri pseudonüüm blogis "A Gay Girl In Damascus" ("Lesbitüdruk Damaskuses").
Blogi autor väitis, et on Süüria-Ameerika blogija, kes toetab süürlaste senisest suuremat poliitilist ja kodanikuvabadust. Süüria 2011. aasta rahutuste ajal teatas end Amina nõona esitlev isik ühes postituses, et Amina rööviti 6. juunil 2011 ning oli mitu päeva kadunud. Sellele reageeris valuliselt LGBT-kogukond, samuti jõudis teema suurtesse uudisekanalitesse.
Uudiste mõjul kerkis küsimus, kas Araf al Omari võib olla väljamõeldis. Kahtlust avaldasid blogija Liz Henry, ajakirjanik Andrew Carvin jt. Selgus, et Amina piltidena esitatud fotod olid tegelikult tehtud Suurbritannias elavast naisest, kel polnud mingit pistmist blogi, Süüria ega rahutustega. 12. juunil uurisid asja Ali Abunimah ja Benjamin Doherty veebilehest Electronic Intifada, jõudes järeldusele, et "Amina" võib olla MacMaster, Šotimaal Edinburghis elav ameeriklane. Mõni tund hiljem tunnistas MacMaster "Amina" blogis, et mõtles välja nii röövimisteate kui ka Amina enese.
Saunatorn

Saunatorn on Tallinna linnamüüri kaitsetorn, mis asetseb linnamüüri kirdeküljel põhja-lõunasihilisel lõigul (aadressil Gümnaasiumi tänav 1). Saunatornist lõuna pool asetseb Nunnatorn ja põhja pool Kuldjala torn. Torn on saanud nime Püha Miikaeli kloostri sauna järgi.
Ehituslugu.
Saunatorn rajati aastatel 1371–1372 väikese sadultornina ja kuulus kuni 1422. aastani koos müürilõiguga lähedal asuvale Tsistertslaste ordu nunnakloostrile.
Saunatorni kõrgendati ja moderniseeriti koos müüriga 1380. aastatel, samuti 1422. aastal, mil torni kivist osa saavutas 12-meetrise kõrguse.
Oma lõpliku keskaegse kuju sai Saunatorn 15. sajandi keskel linna kaitsetornide uuendamise käigus, esialgsest tornist on säilinud vaid keskaegne alaosa. Torni ülaosa oli 19. sajandil varemeis ning lammutati enne 1898. aasta uuendamist, kui torni ülaosa rekonstrueeriti Nunnadetaguse torni eeskujul (küll algsest veidi erinevalt).
Saunatorni ja Nunnatorni vahelisse linnamüüri tehti arhitekt Wilhelm Neumanni projekti järgi 19. sajandi lõpul Kloostri tänavale teravatipuline värav koos kahe jalgväravaga.
Tänapäev.
2004. aastal tehti Saunatorni, Nunnatorni ja Kuldjala torni ja nende vahelise linnamüüri käigu konserveerimis- ja restaureerimistöid. Kaitsetornid konserveeriti ja restaureeriti, samuti vahetati tornide ja müüride kahjustatud katusekatted ja puitkonstruktsioonid.
2007. aastal kuulutas Tallinna Linnavolikogu , Nunnatorni, Saunatorni ja Kuldjala torni ning linnamüüri lõigu Nunnatornist Kuldjala tornini peremehetuks ning määras ehitised Tallinna kultuuriväärtuste ameti valitsemisalasse ja bilanssi.
1. novembrist 2009 on Nunnatorn, Saunatorn ja Kuldjala torn antud tähtajatult üürile mittetulundusühingule Tallinna Noorteklubi Kodulinn.
Aktinomeetria

Aktinomeetria on teadusharu, meteoroloogia haru, mis uurib Päikese ja teiste taevakehade kiirguse ülekannet Maa atmosfääris ja hüdrosfääris ning päikesekiirguse peegeldumist maapinnalt (albeedot).
Sơn Đoòng

Sơn Đoòng on maailma suurim koobas, mis asub Phong Nha-Kẻ Bàngi rahvuspargis Quảng Bìnhi provintsis Vietnamis.
Koopa geograafilised koordinaadid on .
Kohalik mees nimega Hồ-Khanh avastas koopa 1991. aastal. Avalikkuse ette jõudis teave koopa olemasolust aga alles 2009. aastal, kui seda uurisid Briti päritolu teadlased.
Sơn Đoòngi laius on 200 meetrit ja kõrgus 150 meetrit ning sellel on pikkust vähemalt 6,5 km.
Sơn Đoòng võttis maailma suurima koopa tiitli Malaisias asuvalt Gua Rusalt, mille keskmine suurus on umbes 91 m x 91 m ja see on umbes 1,6 km pikk.
Đồng Hới

Đồng Hới on linn Vietnami keskosas, Lõuna-Hiina mere ääres. See on Quảng Bìnhi provintsi halduskeskus. Linnas on lennujaam. Đồng Hới geograafilised koordinaadid on .
Kliima.
Linnas valitseb lähisekvatoriaalne kliima. Suvel ulatub õhutemperatuur 30 °C-ni, jaanuaris on keskmine õhutemperatuur 17 °C. Maist novembrini sajab rohkesti vihma.
Sheldon Brown

Sheldon Brown (14. juuli 1944 – 4. veebruar 2008) oli Iiri ja Soome juurtega Ameerika kodanikust jalgrattamehaanik, jalgrataste täiustaja ja propageerija. Ta sai oma tegevuse eest mitmeid autasusid.
Qəbələ raadiolokatsioonijaam

Qəbələ raadiolokatsioonijaam (kasutatud ka nimekujusid Qabala, Gabala, Gabalinski, Gabalinskaja; vene keeles "Габалинская радиолокационная станция", aserbaidžaani keeles "Qəbələ RLS") oli Venemaa kosmosevägede kasutatud Darjal-tüüpi ballistiliste ja kosmiliste objektide avastamise ja jälgimise raadiolokatsioonijaam Aserbaidžaanis Qəbələ asula lähedal. Jaam oli osa Venemaa raketirünnakust varakult hoiatamise süsteemist 2013. aastani.
Jaama asuti kavandama 1960. aastatel. Esialgse plaani järgi pidanuks jaam paiknema Franz Josephi maa piirkonnas.
Jaama rajamist alustati 1976. aastal, valmis sai see 1985. Jaam oli kavandatud Nõukogude Liidu raketikaitse olulise osana. Radarijaam peaks suutma avastada ja jälgida kuni 6000 kilomeetri kauguselt (Aasiast ja India ookeani akvatooriumilt) maalt või merelt teele saadetud ballistilisi rakette. Samuti on seda võimalik kasutada pidevaks kosmoseseireks.
Radar võimaldab 20 kompleks- ja 100 üksikobjekti samaaegset jälgimist.
1997. aastal sõlmitud ning 2002. aastal ratifitseeritud ja jõustunud leping Venemaa Föderatsiooni ja Aserbaidžaani vahel tunnistab baasi Aserbaidžaani omandiks ja annab Venemaale baasi kasutusõiguse 2012. aasta jaanuarini 7 miljoni dollarilise aastatasu eest. Venemaa kohustub kogutud andmeid Aserbaidžaaniga osaliselt jagama.
Ettevalmistamisel on uus leping kahe riigi vahel. Eeldatavalt jõustub see 2012. aasta märtsis.
2007. aasta seisuga töötas baasis umbes 900 sõjaväeteenistujat ja 200 tsiviilisikust spetsialisti.
1990. aastatel tekkis Venemaal baasi tarvitatud elektrienergia eest tasumisel Aserbaidžaani ees suur võlg. Mõnedel andmetel kandis Aserbaidžaan kuni 1997. aastani kogunenud võlad 2010. aastal maha.
Kullapalavik

Kullapalavik oli ja on aeg, kui töölised koondusid erinevaist maailma paigust kindlale alale, kus on leitud suuremas koguses kulda. Tihti on neist tekkinud uusasustused aladel, kus varem inimasustus oli hõre või puudus, eriti paistis see silma Austraalias ja Põhja-Ameerikas.
Kuigi kulda on kaevandatud juba Rooma Impeeriumist saadik ja varemgi, siis suurimad kaevandused jäid kullapalaviku perioodi 18. sajandi keskpaigast kuni 20. sajandi alguseni. Sel ajal võttis hoogu ka tööstusrevolutsioon, mis oli kaevandustes kasutatava tehnoloogia ja uute tehniliste lahenduste kiireks arendajaks, kõik see omakorda kiirendas muude kaevandusega seotud harude nagu transport, logistika, rasketehnika jne arengut. Kullakaevandus iseenesest ei olnud küll niivõrd tulus, aga paljud vahendajad ja transpordifirmad teenisid hiigaslikke kasumeid kulla käitlemisega, selle tulemusena tekkisid esimesed tõelised tänapäeva mõistes miljonärid ja teatud regioonis monopolfirmad.
Kuna maailma majandus ja rahandus on paljuski põhinenud kullal ja eriti on kullaindeks rohkem esile tõusnud madalamate majandusseisude ajal, siis lühiajalised nn mini-kullapalavikud tekivad ka sel ajal. Viimane taoline oli Kakamega kullapalavik. 2008. aasta majandussurutise järel, mis viis kulla hinna rekordkõrgustesse, on kullapalavikust rääkima hakatud ka Lõuna-Ameerikas.
Alois Alzheimer

Alois Alzheimer (ametlikult Aloysius Alzheimer; 14. juuni 1864 Marktbreit – 19. detsember 1915 Breslau) oli saksa neuroloog ja psühhiaater. Ta kirjeldas esimesena preseniilset dementsust, mis nimetati hiljem Alzheimeri tõveks.
Alzheimer sündis notari perekonnas. Ta õppis Aschaffenburgi, Tübingeni, Berliini ja Würzburgi ülikoolis, lõpetades viimase 1887. 1888 hooldas ta 5 kuud vaimuhaigeid naisi ja asus siis tööle Frankfurdi riiklikku hullumajja. Selles asutuses töötaski ta järgmised veerand sajandit. Tema kaastööliste hulka kuulusid hullumaja direktor Emil Sioli (1852–1922), kolleeg Franz Nissi (1860–1919) ja õpilane Gaetano Perusini (1879–1915).
Alzheimer oli ajakirja Zeitschrift für die gesamte Neurologie und Psychiatrie kaasasutaja ja -väljaandja. Suuremas osas oma hilisemast tööst aju patoloogia alal kasutas ta Nissi meetodit kudede värvimiseks hõbeda abil, et need mikroskoobi all paremini näha oleksid. Kuid Alzheimer ei kirjutanud ühtki sellist raamatut, mida päris tema enda teoseks saaks nimetada.
1901. aastal jälgis ta Frankfurdi hullumajas Auguste Deterit (1850–1906), kellel ilmnesid käitumishäired ja lühiajalise mälu kaotus. Pärast Deteri surma laskis Alzheimer tema aju ja haigusloo tuua Münchenisse, kus ta töötas Emil Kraepelini laboratooriumis. 3. novembril 1906 peetud ettekandes kirjeldas ta esimest korda preseniilse dementsuse patoloogiat ja kliinilisi sümptomeid. Kuid 1997. aastal avastati uuesti need preparaadid, mille uurimise põhjal Alzheimer oma ettekande tegi, ja see võimaldab tema haiguslookirjeldust uuesti hinnata.
Sel ajal oli saksa keel teaduses, eriti psühhiaatrias ülemaailmselt levinud. Kraepelin avaldas raamatu, milles kirjeldas seda tõbe Alzheimeri tõvena, ja see tegi Alzheimeri maailmakuulsaks. Juba 1911 diagnoositi Alzheimeri tõbi esimest korda Ameerika Ühendriikides.
1912 määrati Alzheimer Breslau ülikooli psühhiaatriaprofessoriks. 1915. aasta detsembri keskel ta haigestus. Tõenäolisemalt sai ta streptokokknakkuse, millega kaasnesid reumaatiline palavik ja neerupuudulikkus. Ta suri nädala aja jooksul südamepuudulikkusse Breslaus (tänapäeva Wrocław Poolas).
Heino Viks

Heino Viks (ka Heino Johann Viks; 16. mai 1911 Kambja – 19. märts 2005 Viljandi) oli eesti vaimulik. 
Heino Viks sündis Kambjas talupidaja peres (tal oli kaks õde ja kolm venda) noorima lapsena. Õppima asus ta mitte kohalikus algkoolis, vaid kohe Hugo Treffneri Gümnaasiumis, mille lõpetas aastal 1930. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1931–1934. Ajateenistuse läbis Valgas soomusrongide divisjonis. Prooviaastal oli ta Tartu Peetri koguduses praost Gustav Rutopõllu juhendamisel. 8. septembril 1935 ordineeriti ta vaimulikuks. 
Ta oli aastatel 1935–1941 Tartus diakooniaõpetajaks ta oli põhiliselt linnamisjoni õpetaja ja haiglate hingehoidja, ta on teeninud ka pidalitõbiste hospidalis. Lisaks toimetas ta ja andis välja Tartu linnamisjoni lendlehte "Tee Kristuse juurde". Aastatel 1941–1999 oli ta Kolga-Jaani Johannese koguduse õpetaja. Emerituuri jäi ta 31. detsembril 1999. 
Ta suri 19. märtsil 2005 ning saadeti austusavaldustega teele Kolga-Jaani kiriku altari eest ja maeti Tartusse Pauluse kalmistule oma abikaasa Liivia (1912–1983) kõrvale.
Isiklikku.
Tema vend Valter Viks oli Rõuge Maarja koguduse õpetaja, hiljem eesti pastoriks Chicagos.
Schofieldi tank

Schofieldi tank oli Teise maailmasõja ajal väljatöötatud Uus-Meremaa tank, millel olid nii roomikud kui ka rattad. Enne Teist maailmasõda Uus-Meremaal soomusüksusi polnud ja selle väikseid relvajõude isegi ei koolitatud tankisõja teemadel. Sarnaselt Austraaliaga oli Uus-Meremaa 1940. aastal silmitsi järjest kasvava Jaapanist tuleneva sõjalise ohuga. Samal ajal oli emamaa Suurbritannia raskes seisus ja sealt polnud tanke oodata. Sellest tulenevalt otsustas Uus-Meremaa valitsus ise tanke tootma hakata.
Schofieldi tank sai nime oma looja E. J. Schofieldi järgi, kes töötas General Motorsis. Tank põhines Chevrolet' veoautol. Veoautolt pärinesid ka mootor, rattad ja mehaanilised osad. Roomik ja selle vedrustus võeti Universal Carrierilt, mida hakati umbes samal ajal Uus-Meremaal tootma. Soomusplaadid kere ja torni jaoks valmistas Uus-Meremaa Raudtee oma Hull Walley töökodades.
Tank võis sõita nii roomikul kui ka ratastel (rattad olid mõeldud eelkõige maanteesõiduks). Rattad ja roomikud jagasid samu pooltelgesid ja üleminek ratastelt roomikutele käis kere seest juhitavate õõtshoobade abil. Ratastega sõitmise ajaks tõmmati roomikud kettidega üles ja saavutati sellega mõningane kliirens. Kui tank seadistati täielikult roomikutega sõitmiseks, siis oli võimalik rattad veermiku küljest ära võtta ja külgede peale riputada. Ratastel oli tanki tippkiirus 72 km/h ja roomikutel 43 km/h.
Esimene prototüüp valmis 1940. aasta augustiks, kuid tegemist oli ebaõnnestunud konstruktsiooniga ja see põrus maastikukatsetel täielikult. Esialgse prototüübi meeskond oli kolmeliikmeline. Ees juhi kõrval istus kuulipildur, kes tegeles kere esiplaadil paikneva kuulipildujaga. Nende taga tornis oli veel üks kuulipildur veel ühe kuulipildujaga. Vaatamata Briti, Austraalia ja USA sõjaväeekspertide kriitikale otsustas Uus-Meremaa tanki arendamist jätkata. Teine prototüüp valmis 1942. aastaks ja kuigi kandis endiselt Schofieldi tanki nime, oli konstruktoriks hoopis teine mees esialgsest Schofieldi meeskonnast.
Uus prototüüp oli oluliselt paremini ehitatud, ehkki roomikute ja ratastega konfiguratsioon oli säilitatud. Relvastus koosnes avatud tornis paiknevast 40 mm kahurist (QF 2 naelane kahur) ja koaksiaalselt paiknevast 7,92 mm Besa kuulipildujast. Kuigi teine prototüüp sai ekspertidelt isegi kiita, oli Uus-Meremaa 1942. aastaks hakanud Suurbritannialt ja USA-lt saama piisavas koguses tanke ning vajadus kodumaise tanki järele oli kadunud.
Siiski saadeti tank 1943. aasta keskel hindamiseks Suurbritanniasse, kus seda näidati ühel Londoni paraadil ja seda hindas tankikonstruktsiooniosakonna komisjon. Kuigi hinnangud ei olnud üdini negatiivsed, soovitati edasistest töödest projekti kallal loobuda. Prototüüpi säilitati ühes hoidlas Chertseys kuni sõja lõpuni, misjärel tehti see vanarauaks.
Karutubakas

Karutubakas ("Pilosella" Hill) on korvõieliste sugukonda kuuluv taimeperekond.
Varasemates süstemaatikates on karutubaka perekond kuulunud hunditubaka ("Hieracium") perekonda alamperekonnana ("Hieracium" subg. "Pilosella" (Hill) Gray).
Karutubakate uurimisega on Eesti tegelenud Albert Üksip ja Toomas Kukk.
Harry Stack Sullivan

Harry Stack Sullivan (21. veebruar 1892 – 14. jaanuar 1949) oli Ameerika psühhiaater, kes kasutas psühhoanalüüsi uurimiseks ja arendamiseks otsest ja mõõdetavat vaatlust, mis vastandus Sigmund Freudi ja tema kaasmõtlejate eelistatud abstraktsema alateadvuse kontseptsiooni meetodile. 
Elu ja töö.
Sullivan sündis Norwichis New Yorgis iiri immigrantide peres. Ta elas antikatoliiklikus linnas ja oli seetõttu suure osa oma lapsepõlvest sotsiaalses isolatsioonis. Arvatakse, et see võib olla üks põhjustest, mis pani teda tundma huvi psühhiaatria vastu. Meditsiinihariduse sai ta 1917. aastal Chicago Meditsiini ja Kirurgia Kolledžis ("Chicago College of Medicine and Surgery"). Koostöös Clara Thompsoni, Karen Horney, Erich Frommi, Otto Allen Willi, Erik Eriksoni ja Frieda Fromm-Reichmanniga pani ta aluse indiviidi uurimisele läbi tema sotsiaalsete suhete võrgustiku. Ta töötas välja interpersonaalsetele suhetele tugineva teooria, kus vaimuhaiguste põhjusteks on kultuurist tulenevad jõud. Ta rõhutas, et tähelepanu tuleb suunata inimestevahelisele interaktsioonile, mitte inimese sisepsüühikale ("intrapsychic"). Inimeste eesmärk on leida rahulolu läbi suhete teiste inimestega. Seega tõlgendas Sullivan üksildust kui kõige piinarikkamat inimkogemust. Ta hakkas kasutama psühhoanalüüsi ka raskete psüühiliste häirete, nagu skisofreenia, raviks. 
Ta oli esimene, kes võttis kasutusele mõiste "olulised teised" ("significant others"). Ta lõi ka „mina süsteemi“ ("Self System"), mille olemuseks on lapsepõlves arenenud isiksuseomaduste konfiguratsioonid. Need isiksuseomadused on tugevasti sättunud läbi lapsepõlves kogetud positiivsete kinnituste ja turvalisuskäitumise, et vältida ärevust ja muid ohte enesehinnangule. Sullivani tööd interpersonaalsete suhete kohta said aluseks interpersonaalsele psühhoanalüüsile. Tegemist on psühhoanalüüsi haruga, mille kohaselt on oluline uurida täpsemalt patsiendi interaktsioonimustrite nüansse.
Sullivan on üks William Alanson White'i Instituudi asutajatest, mida peetakse tänapäeval üheks olulisemaks iseseisvaks psühhoanalüütilise koolkonna instituudiks. Samuti algatas ta 1937. aastal ajakirja Psychiatry avaldamise. 1936–1947. aastani juhtis ta Washingtoni Psühhiaatriakooli. 1940. aastal koostas Sullivan koos kolleeg Winfred Overholseriga juhised, kuidas viia läbi sõjaväkke astujate psühholoogilist hindamist. 
Ta sai oma eluajal kuulsaks tänu aastatel 1925–1929 Sheppar Pratti Haiglas toimunud eksperimentaalsele skisofreeniaravile. Kõik tema patsiendid olid homoseksuaalsed noored mehed ja kogu personal oli kas gei või vähemalt geisõbralik. Seega patsiendid, kes olid skisofreeniahaiged noored mehed, tervenesid tänu positiivsetele suhetele personaliga, mis aitas vähendada ühiskonnapoolse survestamise ja eelarvamuste tõttu tekkinud pingeid. Osakonna tervenemismäär oli ilma neuroleptiliste ravimiteta umbes 86 protsenti.
UMA (ansambel)

UMA on Eesti "ambient-jazz"'i ansambel.
Ajalugu.
UMA on kahe muusiku, Robert Jürjendali (kitarr) ja Aleksei Saksa (trompet, "corno da caccia") koostööna 2007. aastal sündinud projekt. Muusikute kava koosneb enda kirjutatud paladest, mida võib iseloomustada kui segu erinevatest stiilidest: ambient, post-rock, elektroonika ja põhjamaine džäss.
Plaadid.
2008. aastal ilmus UMA esimene plaat "Civitas Soli" (Elwood), mida viimistles produtsent Markus Reuter ja "ambient"-muusika guru Robert Rich. Albumi lugu "Eight Months" ilmus London Jazz Festivali poolt väljaantaval CD-kogumikul "European Jazz Compilation 2010".
Teine album "Hymn To Undiscovered Land" (UMAMUSIC) ilmus 2010. aasta kevadel. Plaadi produtseeris Andi Pupato, löökpillimängija Šveitsi zen-funk kultusansamblist Nik Bärtsch's Ronin. Külalisena esineb plaadil ansambli No-Man laulja Tim Bowness.
Album "Eesti metsa lugu" ilmus 2011. aasta lõpus. Plaadi elektroonilised põhjad on loonud Andi Pupato. Janek Mäggi luulet loeb Guido Kangur.
Kolmas rahvusvaheline album "Meeting Unknown" ilmus 2012. aastal. Plaadil teevad kaasa Andi Pupato, Markus Reuter, Iris Oja.
15. veebruaril 2013 ilmus uus album "Peidus pool", mille muusika sündis Aleksei Saksa, Robert Jürjendali ja Iiris Oja koostöös ning mis on loodud Anzori Barkalaja luulele.
Esinemised festivalidel.
UMA on esinenud sellistel festivalidel nagu London Jazz Festival, Jazzkaar, Tallinna Kultuuripäevad Peterburis, Tallinn Music Week, Matsalu Loodusfilmide Festival, Viljandi Kitarrifestival, ECMi festival "Täiuslik vaikus", Ateena Jazz Festival.
Etta James

Etta James (kodanikunimega Jamesetta Hawkins; 25. jaanuar 1938 – 20. jaanuar 2012 Riverside, California) oli ameerika bluusi, souli, "rhythm and blues"'i, "rock'n'roll"'i, gospeli ja džässlaulja. 
Suurema tuntuse saavutas kaveritega Mack Gordoni ja Harry Warreni lauludest "At Last" ja "I'd Rather Go Blind".
Ta põdes leukeemiat ning pidi 2011. aasta jõulud vastu võtma haiglas. Haiglast kirjutati ta välja 5. jaanuaril.
Jamesetta Hawkins suri 20. jaanuaril 2012 USA California osariigi Riverside'is.
Ricky Martin

Ricky Martin (kodanikunimega Enrique Martín Morales; sündinud 24. detsembril 1971 San Juanis) on Puerto Rico laulja ja näitleja. 
Muusikaga hakkas ta tegelema latiino-poistebändis Menudo. Alates 1991. aastast tegutseb ta sooloartistina. 
2010. aastal teatas Ricky Martin, et on gei.
Laura Pausini

Laura Pausini (sündinud 16. mail 1974) on itaalia laulja.
Eesti Loomasõber

Eesti Loomasõber (kuni 1934. aastani Loomakaitsja) oli Eesti Loomakaitse Liidu ajakiri, mis ilmus aastail 1931 ja 1934–1938 Tallinnas.
Eesti Loomasõber oli järg aastatel 1931–1934 ebaregulaarselt ilmunud ajakirjale Loomakaitsja ning järgis eelneva ajakirja formaati ja teemasid. Aastatel 1935–1939 ilmus kuus numbrit aastas, 1937. aastast alates neli. 1938. aastal tuli trükist vaid kaks numbrit ja 1939. aastal üks, kokku ilmus 26 numbrit, millest mõni oli kaksik- või mitmiknumber.
1935. aasta alguses ühines Eesti Loomasõbraga Tartus kirjastatud Loomakaitse Ajakiri. 1939. aastal liideti ajakiri Eesti Loomasõber Loodushoiu- ja Turismi-Instituudi looduskaitseajakirjaga Loodushoid ja Turism.
Siiri Angerkoski

Siiri Saimi Angerkoski (sünninimi Palmu; 21. august 1902 Oulu – 28. märts 1971 Helsingi) oli soome näitleja.
Tema kõige tuntum roll oli Justiina Puupää komöödiafilmides "Pekka ja Pätkä" aastatel 1953–1960. Ta mängis ka filmides "Nõmmekingsepad" ("Nummisuutarit") ja "Suomisen perhe" jm.
Isiklikku.
Ta oli abielus Kaarlo Angerkoskiga. 
Siiri Angerkoski suri 68-aastaselt Helsingi Meilahti haiglas soolevähki.
Siiri Angerkoski ja tema abikaasa oma maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Phil Collins

Philip David Charles Collins (sündinud 30. jaanuaril 1951) on inglise laulja, trummar, laulukirjutaja, pianist ja näitleja. Aastatel 1970–1995 oli Collins ansambli Genesis trummar ja pärast Peter Gabrieli lahkumist ka laulja. Paralleelselt tegeles ta oma sooloprojektidega (nt Brand X, Flaming Youth, The Phil Collins Big Band).
TV5

TV5 endine TV Viisi ja "'Viisi"' on Soome tasuta telekanal. See alustas saateid 12. märtsil 2004. Peamiselt näidatakse Soome ja USA telesarju ja mängufilme.
Kolmetäheline akronüüm

Kolmetäheline akronüüm on kolmest tähest koosnev lühend, mis on moodustatud mitme sõna algustähtedest.
Enamik kolmetähelisi akronüüme on koostatud lühendatava fraasi sõnade esitähtedest, Tavaliselt, kuid mitte alati, hääldatakse kõik tähed üksikute tähtedena. Akronüüm kirjutatakse suurte tähtedega.
Inglise keeles on kolmetähelised akronüümid laialt levinud ning neid omakord tähistatakse (mõnevõrra irooniliselt) kolmetähelise akronüümiga TLA: "three-letter acronym".
Võimalike kombinatsioonide arv.
Kolmetäheliste lühendite võimalik koguarv, kasutades rahvusvaheliselt tunnustatud 26 tähte A kuni Z (AAA, AAB ... kuni YYX ja YYY) on 24 336.
Vändra Gümnaasium

Vändra Gümnaasium on gümnaasium Vändras aadressil Kooli 13.
Kooli vana maja ehitati aastatel 1911–1914, esimese maailmasõja tõttu kooli ei avatud, pärast sõda valitsusasutustelt luba kooli avamiseks ei saadud. Kool avati Vändra Rahva Hariduse Seltsi Eesti Õppekeelega Ilma Õigusteta Era-Ühisreaalgümnaasiumi nime all 17. septembril 1922, Hariduse Seltsi erakoolina töötas kool 1. jaanuarist 1924, mil see võeti riigikoolide võrku Vändra Põllumajandusliku Ühisgümnaasiumi nime all. Aastatel 1925–1930 oli aktuaalne kooli ümberkorraldamine, 1931. aastal arvati see riigikoolide võrgust välja, 1932. aastal võeti kool tagasi riigikoolide võrku Vändra Majandusgümnaasiumi nime all, 1934. aastal sinna õpilasi enam vastu ei võetud, tööd alustas reaalkool. 1937. aastal viidi ellu koolireform, mille käigus alustas tööd Vändra Gümnaasium. 1940 aastal sai kool nimeks Vändra Keskkool, 1941. aastal Vändra Gümnaasium, 1944. aastal Vändra Keskkool ja 1995. aastal Vändra Gümnaasium.
2022. aasta seisuga õpib koolis 316 õpilast. Koolil on võimla mõõtmetega 36 x 16 meetrit ja eraldi tiibhoones 32 kohaga õpilaskodu.
Vändra kihelkonnakool

Vändra kihelkonnakool oli kihelkonnakool, mis asus Vändras.
Vändra kihelkonnakool asutati 1834. aastal. Uus koolimaja valmis 1885. aastal.
Hugo Viktor Carl Wühner

Hugo Viktor Carl Wühner (25. juuni/7. juuli 1877 Pallaste mõis – 26. mai 1932 Sindi) oli eesti vaimulik.
Wühner sündis Paldiski lähedal Pallastes (praegu Paldiski äärelinnas). Ta õppis aastatel 1887–1897 Pärnus Neumanni koolis ja gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1897–1902. Prooviaastal oli ta Ambla ja Viru-Jaakobi koguduses. Ta ordineeriti 23. augustil 1908 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1908–1915 Pärnu praostkonna vikaarõpetaja. Aastatel 1915–1917 oli ta adjunktõpetaja ja 1917–1931 õpetaja Sindi koguduses. Jäi seejärel tervislikel põhjustel emerituuri.
Wühneri teeneid vaimulike laulude loomisel on võimatu üle hinnata. Ainuüksi kiriku laulu- ja palveraamatus on tema kirjutatud kümneid laule.
Roraima mägi

Roraima mägi on mägi Lõuna-Ameerika põhjaosas Pacaraima mägedes, Guajaana mägismaa kõrgeim mägi.
Mäe moodustab järskude seintega tasane kaljuplatoo ("tepui"), mille pindala on 31 km².
Selle platoo piires asub ka koht, kus Guyana, Brasiilia ja Venezuela piirid kokku saavad. Umbes 80 protsenti platoost asub Venezuelas.
Roraima lavamäe suurim kõrgus on 2875 meetrit. Guyana kõrgeim mäetipp platoo piires on 2810 m. Kogu Venezuela kõrgeim tipp Pico Bolívar (4979 m) jääb riigi loodeossa Andidesse.
Urikivi

Urikivi on Taarausus uritule põletamise koht, mille juures hiisiti. Hiisimisi võisid läbi viia askod, kohalike hiite vanemad ning perekondlikel hiisimistel kõik täisealised taaralased. Hiisimisega taotleti hingeliste nõuete rahuldamist elujaatava mõjutamise abil. Uritule leek sümboliseeris puhastumist. Uritule süütamisel osalesid hiislar, tulevanem ja kaks hiieneitsit. Uritule süütamiseks oli kujundatud eriline tseremoonia (Üldised ettekirjutused hiisimiseks).
Urikivi oli enamasti valmistatud maakivist või kipsist, meenutades väikest piklikku kaljupanka. Urikivi ülemises osas asus auk, kuhu asetati piklik värvilisest metallist toruke süütevedeliku (piirituse) jaoks. Torukese peale olid paigutatud ribid, mis andis tulele pöörleva kuju. Urikivi või asuda õues, aga ka toas, kus selle jaoks sisustati eraldi nurk elavate lillede, roheliste okste ja kallite mälestusesemetega..