tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sfruz

Sfruz (saksa: "Sfrutz") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias. Seal elas 2009. aastal umbes 230 inimest ja valla pindala on 11,7 km².
Tegemist on traditsioonilise alpikülaga, ühe kõrgeimaga Val di Nonis, see paikneb vohaval platool Monte Roeni ja Corno di Tresi vahel. Selle iidset päritolu on tõestanud arheoloogilised leiud, mis on toonud päevavalgele arvukalt traditsioonilisi katusekividega Rooma haudu.
Sfruz on säilitanud oma esialgse kujunduse, koos oma maamajade ja aadliehitistega, kivist portaalide, saalide ja puitkaunistustega, samuti mõnede freskodega. Kirik seisab via Predaia vastas ja seal on näha arvukalt huvitavaid kohalikus traditsioonis arhitektuurilisi elemente, sealhulgas portaal 1704. aastast harja ja ebatavalise lantsettkaarega. Püha Barbara – kaevurite kaitsepühaku – "Alto-rilievo" (kõrgreljeef) asub tee otsas, mänguväljaku taga. Sfruzi kihelkonnakirik on pühitsetud pühale Agathale.
Sfruzi kartul on hästi tuntud. Linn on ka selliste traditsiooniliste käsitööliste nagu kullassepad ja puunikerdajad bastioniks. Selle suured keraamikaahjud on nii iseloomulikud kui väga originaalsed. Neid on toodetud alates renessansist, kui neid müüdi – "ahjumeistrite" juhtimisel – Austrias, Tiroolis ja Lombardias.
12 "Percorsi d'Anaunia" läheb läbi Sfruzi. Rocchettast Castel Thuni viivatel iidsetel teedel põhinevate märgistatud matkaradade järgi annavad 12 "Percorsi" reisijatele võimaluse tutvuda Sfruzi ja Smarano vahel okaspuu- ja pöögimetsadega.
Sfruz külgneb järgmiste valdadega: Amblar-Don, Predaia ja Tramin an der Weinstraße.
Thomas Cook Airlines

Thomas Cook Airlines (UK) Limited oli Briti lennufirma, mis asus Manchesteris Inglismaal. Lõpetas tegevuse 23. septembril 2019.
Lennufirma teenindas puhkusereiside sihtkohti üle maailma kahest peamisest kodulennujaamast: Manchesteri ja Londoni Gatwicki lennujaamast. Lennufirma opereeris ka lende oma teistest kodulennujaamadest üle Suurbritannia.
Thomas Cook Airlines oli osa Thomas Cook Groupist, mis koosnes veel mitmest lennufirmast: Thomas Cook Scandinaviast, Saksamaal asuvast Condorist ja Thomas Cook Balearicsist.
Like (kirjastus)

Like (soomekeelse täisnimega Like Kustannus Oy) on Soome kirjastus. Kirjastuse emaettevõte on Otava Oy. Kirjastuse peakontor asub Helsingis. Kirjastuse tegevdirektor on Pasi Vainio. Kirjastus kirjastab näiteks muusika-, popkultuuri-, filmi-, teatri-, ühiskonnateemalisi raamatuid, samuti ulmeraamatuid ja koomikseid.
Kirjastus asutati 1987.
Soraga di Fassa

Soraga (ladiini: "Sorèga", saksa: "Überwasser") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 60 km Trentost kirdes. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 682 inimest ja valla pindala on 19,6 km².
Soraga külgneb järgmiste valdadega: Pozza di Fassa, Vigo di Fassa, Falcade ja Moena.
2001. aasta rahvaloenduse järgi kuulutas 574 inimest 673-st (85,3%) oma emakeeleks ladiini keele.
Sover

Sover (saksa: "Sofer") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 25 km Trentost kirdes.
Geograafia.
2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 921 inimest ja valla pindala on 14,7 km².
Soveri vallas on "frazioni" (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Montesover, Piscine, Facendi, Piazzoli, Sveseri ja Settefontane.
Sover külgneb järgmiste valdadega: Capriana, Valfloriana, Altavalle, Segonzano, Lona-Lases ja Bedollo.
Spiazzo

Spiazzo on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 30 km Trentost läänes. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 1164 inimest ja valla pindala on 70,6 km².
Spiazzo külgneb järgmiste valdadega: Ponte di Legno, Vermiglio, Giustino, Strembo, Saviore dell'Adamello, Caderzone Terme, Massimeno, Valdaone, Bocenago, Pelugo ja Tre Ville.
Spormaggiore

Spormaggiore (ladiini: "Spogrant", saksa: "Altspaur") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 15 km Trentost loodes. 2011. aasta oktoobri seisuga elas seal 1259 inimest ja valla pindala on 30,2 km².
Spormaggiore külgneb järgmiste valdadega: Ville d'Anaunia, Ton, Campodenno, Sporminore, Mezzolombardo, Fai della Paganella, Cavedago ja Molveno.
Sporminore

Sporminore (ladiini: "Sporpiciol", saksa: "Neuspaur") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 20 km Trentost loodes. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 695 inimest ja valla pindala on 17,5 km².
Sporminore külgneb järgmiste valdadega: Ton, Campodenno ja Spormaggiore.
Yasuo Fujitomi

Yasuo Fujitomi (jaapani keeles 藤富保男 "Fujitomi Yasuo"; 15. august 1928 Tōkyō – 1. september 2017) oli Jaapani luuletaja.
Fujitomi lõpetas Tōkyō Ülikooli mongoli keele erialal.
Ta kuulus 1950. aastate lõpu Jaapani konkreetsete luuletajate esimesse lainesse. Teda mõjutasid 1920. aastate modernistlikud luuletajad Fuyuhiko Kitagawa ja Katsue Kitazono, kuid aja jooksul kujunes tal välja isikupärane luulemaailm.
Aastatel 1948–1988 oli ta üldhariduskoolis inglise keele õpetaja. 1992–1997 oli ta kirjanduse lektor Aoyama Gakuini Ülikoolis.
Fujitomi oli luuleajakirja SETTE ja kirjandusajakirja GUI üks asutajaid.
Fujitomi on avaldanud üle 30 luulekogu ning tõlkinud näiteks Erik Satie ja E. E. Cummingsi loomingut. Lisaks luuletamisele tegeles ta ka joonistamisega.
Ta suri 89-aastaselt luuvähki.
Võhma raba

Võhma raba on raba Harjumaal Kuusalu vallas Koitjärve küla territooriumil.
Võhma raba on Põhja-Kõrvemaa looduskaitseala osa. Üks paremini säilinud tervikliku veerežiimiga rabasid Eestis. 
Sood eraldab Jussi järvedest Jussi Järvemägi, piirab edelast Peenessaar, lõunast Võhma saar, idast ja põhjast palu-, nõmme- ning soostunud ja rabastunud metsad. Edelaosas on sooalal ühendus Soodla luhaga kaguosas Kobarsaare rabaga. Sooala kaguosas paikneb Augjärv. Rabas on arvukalt väikseid ja keskmise suurusega laukaid. Vee äravool rabast toimub Peenessaare ja Võhma saare vahelt ning Võhma saare osade vahelt väikeste ojadena (osalt ummistunud kraavide kaudu) Soodla jõkke ning kirdeosast pikkadest soonekohtadest lõpuks kujunevate ojakeste kaudu Valgejõkke. 2000. aastate alguses oli rabas suur tulekahju, mis hävitas enamiku raba hõredast puistust.
Raba lõunaservas vastu Võhma saart on väga hästi säilinud raba üleminek siirdesooks ja laialdaseks märe madalsooks, põhjaservas on looduslikus seisus rabavee väljavoolusooned. Raba ümbritsevatel siirde- ja madalsoo aladel kasvab mitmeid looduskaitse all olevad liike.
HMS Klas Horn

HMS Klas Horn oli Rootsi laevastiku sõjalaev (hävitaja). Laev ehitati 1931 Göteborgis ettevõttes Kockums Mekaniska Verkstad.
17.-18. oktoobril 1936 külastas Rootsi prints Gustaf Adolf selle laevaga Eestit.
Laev uppus 17. septembril 1941, kui sattus plahvatusse. Hiljem laev tõsteti üles ja parandati. Pärast Teist maailmasõda kasutati laeva liikumatu õppelaevana. 1967 müüdi laev vanarauaks.
Kalevala Selts

Kalevala Selts (soome keeles "Kalevalaseura") on Soomes Helsingis tegutsev selts, mille eesmärk on soome rahvuseepose "Kalevala" ja sellega seotud soome kultuuripärandi väärtustamine, uurimine. Selts on arvatavasti maailma ainus organisatsioon, mis on pühendunud oma rahva eepose uurimisele.
Selts asutati 1911.
Tänapäeval on seltsil 469 liiget.
Aastast 1921 ilmub seltsi aastaraamat.
Alfred Kordelini Sihtasutus

Alfred Kordelini Sihtasutus (soome keeles "Alfred Kordelinin säätiö") on Soome sihtasutus, mis auhindu, abiraha ja stipendiume välja andes toetab ja edendab soome teadust, kirjandust, kunsti ja rahvaharidust (soome keeles "kansansivistystyö").
Näiteks 2005 jagati auhindu, abiraha ja stipendiume umbes 3,2 miljoni euro eest.
Sihtasutus asutati 1918 soome ettevõtja Alfred Kordelini testamendi kohaselt.
Sihtasutusel on ka Eesti Fond, mis jagab abiraha eesti keele ja teiste soome-ugri keelte uurijatele, samuti soome kirjanduse eesti keelde tõlkijatele. Eesti Fond jagab aastas abiraha 6000–7000 euro ulatuses.
Veljo Lamp

Veljo Lamp (sündinud 2. jaanuaril 1968 Tartus) on Eesti sporditegelane, illustraator ja kergejõustiklane.
Haridus.
Ta on lõpetanud 1986. aastal Tartu 7. Keskkooli ja 1992. aastal Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna treener-õpetaja erialal. 
Töö.
Töötas 1997. aastast Tartu linnavalitsuse sporditeenistuse peaspetsialistina. 2000. aastast on ta Tartu linnavalitsuse sporditeenistuse juhataja.
Lamp on Klubi Tartu Maratoni volinike kogu liige, 2005. aastast nõukogu aseesimees, klubiürituste korraldaja ja kommentaator 1997. aastast.
Ta on illustreerinud raamatuid, diplomeid ja Tartu ülikooli teatmikke ning on Sihtasutuse Tartu Sport tunnuspiltide autor.
Sporditulemused.
Harrastab sporti alates 1982, teda innustas kergejõustikuga tegelema kehalise kasvatuse õpetaja Hans Pukk. Tema esimene treener oli Tartu Kalevi kergejõustikukoolis Arne Vals (1982–1983), hiljem on teda juhendanud Mati Tolmoff (1983–1986) ja Andres Nirk (1986–1996). 
Ta on kümnekordne Eesti ja kolmekordne Baltimaade meister kesk- ja pikamaajooksus. Võitnud Eesti meistrivõistlustel kesk- ja pikamaajooksjana individuaalselt 12 medalit, sh 5 kulda (1991, 1992 ja 1996 3000 m takistusjooksus, 1992 1500 m jooksus ja 4 km murdmaajooksus). Lamp on 2-kordne Eesti meister 4 × 1500 m teatejooksus ja Eesti meister ekidenis.
Isiklikke rekordeid: 
Oli 1996. aastal ekidenis tollase Eesti rekordi (2:10.51) püstitanud võistkonna liige. Lamp on võistelnud 12 korda Eesti koondises aastatel 1991–1996.
Isiklikku.
Tema abikaasa on Ingrid Lamp. Neil on tütar ja poeg.
Veljo Lamp laulab Lõuna Prefektuuri segakooris Chorus Menticum.
107 eKr

Aasta 107 eKr ehk ab urbe condita DCXLVII (647).
George Dyson

Sir George Dyson KCVO (28. mai 1883 Halifax, Yorkshire – 28. september 1964 Winchester) oli Inglise helilooja ja organist.
Pärast õpinguid Londoni Kuninglikus Muusikakolledžis (RCM) ja sõjaväeteenistust Esimeses maailmasõjas, töötas ta koolmeistri ja õppejõuna. 1938. aastal sai ta RCM-i direktoriks.
Isiklikku.
1917. aasta novembris abiellus ta Mildred Lucy Atkeyga (1880–1975). Neil oli kaks last, poeg Freeman ja tütar Alice. Freemanist sai hiljem silmapaistev füüsikateoreetik ja matemaatik.
Freemani poja nimi on samuti George Dyson.
George Dyson (ajaloolane)

George Dyson (sündinud 26. märtsil 1953) on Ameerika Ühendriikide dokumentaalkirjanik ja teadusajaloolane.
Ta on füüsikateoreetiku Freeman Dysoni ja matemaatiku Verena Huber-Dysoni poeg, helilooja George Dysoni pojapoeg. Ta õde on tehnoloogiaajakirjanik Esther Dyson.
Kirvu vald

Kirvu vald oli vald Soomes Karjala kannasel. 
Vald moodustati 1871.
Valla pindala oli 650,9 km² ja seal elas 8721 inimest (1939).
Talvesõja tagajärjel loovutas Soome selle ala Venemaale. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi jäävad valla alad Leningradi oblasti Viiburi rajooni.
Dmitri Potapenko

Dmitri Valerjevitš Potapenko (vene keeles Дмитрий Валерьевич Потапенко; sündinud 30. märtsil 1970 Moskvas) on vene ettevõtja ja raadiosaatejuht. 
Potapenko lõpetas 1993. aastal Moskva Raadiotehnika, Elektroonika ja Automaatika Instituudi konstruktor-tehnoloogi kutsega. Ta on Venemaal tegutseva ettevõtte Management Development Group direktor. 2016. aastal kandideeris ta Riigiduumasse poliitilise partei Partija Rosta nimekirjas, kuid parlamenti ei pääsenud. 
Laiema tuntuse sai ta pärast esinemist 2015. aasta detsembris Moskva majandusfoorumil, kus ta kritiseeris teravalt valitsust, öeldes, et "valitsus andis neli "nokauteerivat lööki" riigile". Nelja löögi all pidas Potapenko silmas esiteks kohaliku majandusturu ümberjaotust firmade kasuks, mille taga seisavad riigiametnikud. Teiseks ülikõrgeid laenuintresse, kolmandaks salakaubana sissetoodavate toiduainete hävitamise kampaaniat ja neljandaks süsteemi Platon, mida Potapenko nimetab Rotenbergi maksuks. Potapenko märkis, et praegu kulgeb võimude ja bisnisi dialoog kui lihuniku ja lehma dialoog.
Sibeliuse muuseum

Sibeliuse muuseum (soome keeles "Sibelius-museo") on muuseum Soomes Turu linnas. Muuseum on nimetatud soome helilooja Jean Sibeliuse järgi. 
Muuseumis säilitatakse eelkõige soome muusikaga seotud materjale (näiteks käsikirju, noote, salvestisi). Muuseumis on ka maailma rahvapäraste pillide kogu.
Muuseum asub hoones, mille 1968. aastal projekteeris Woldemar Baeckman.
Muuseumi rahastab Åbo Akadeemia Sihtasutus (soome keeles "Åbo Akademin säätiö").
Soome Lõvi orden

Soome Lõvi orden (soome keeles "Suomen Leijonan ritarikunta") on üks Soome kolmest ametlikust ordenist (teised kaks on Soome Vabadusrist ja Valge Roosi orden). Ordenit antakse tsiviil- ja sõjaväeliste teenete eest. 
Soome Valge Roosi ja Soome Lõvi ordenil on ühine juhatus. Soome president on kõigi kolme ordeni suurmeister ning kannab Soome Lõvi ordeni rinnatähte.
Ajaloost.
Soome Lõvi orden asutati 11. septembril 1942. Sel ajal pidas Soome Jätkusõda ning sõjaaegne diplomaatia hõlmas vajadust autasustada välisriikide (peamiselt Saksamaa) kodanikke. Kuna seniste Soome ordenite (Vabadusristi ja Valge Roosi orden) kõrgete astmete kavaleride arvu ei peetud vajalikuks välismaalaste arvel liialt suurendada, siis loodi selleks otstarbeks Soome Lõvi orden, kuigi seda ordenit võib anda ka Soome kodanikele. Uus orden võimaldas lisaks paindlikumat autasustamist, võttes arvesse autasusaajate auastet ja saavutusi. 
Oma ametikohalt lahkuvatele Helsingisse akrediteeritud suursaadikutele antakse Soome Lõvi ordeni komandöri suurrist arvestusega, et vastav riik käitub samaväärselt.
Ordeni klassid.
Soome Lõvi ordeni klassid on:
Johann Andreas Wagner

Johann Andreas Wagner (21. märts 1797 – 17. detsember 1861) oli saksa paleontoloog, zooloog ja arheoloog.
Ta oli professor Müncheni ülikoolis ja riikliku zooloogiakogu ("Zoologische Staatssammlung") kuraator. Tema peateoseks oli "Die Geographische Verbreitung der Säugethiere Dargestellt" (1844–46).
Tema järgi on nimetatud maoliik "Diaphorolepis wagneri".
Stenico

Stenico (saksa: "Steinig" või "Steineck") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 20 km Trentost läänes. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 1119 inimest ja valla pindala on 49,8 km².
Stenico külgneb järgmiste valdadega: Pinzolo, Tre Ville, Giustino, San Lorenzo Dorsino, Bocenago ja Comano Terme.
Arthur von zur Mühlen

Gotthard Kornelius Arthur von zur Mühlen (7/19. juuni 1820 – 1/13. jaanuar 1901) oli Eestimaa rüütelkonnategelane ja mõisnik, Mühlenite aadlisuguvõsa Piirsalu harust ("Haus Piersal").
Tema vanemad olid Piirsalu mõisnik Christian Ferdinand von zur Mühlen (1788–1837) ja Pauline von Müller (1789–1871).
Ta lõpetas Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, "cand. jur.", oli korporatsiooni Estonia vilistlane.
Ta oli aastatel 1846–1850 Eestimaa rüütelkonna sekretäri kohusetäitja, 1854. aastast Läänemaa kreisisaadik Eestimaa Maapäeval, 1885. aastast Läänemaa ülemkirikueestseisja.
14/26. aprillil 1853 hakkas ta Piirsalu mõisa haldama, elades siiski enamasti Tallinnas. Teda loetakse Piirsalu kiriku ehitamise algatajaks, kirik valmis 1863. aastal. Kirikuaeda rajati 2017. aastal Arthur von zur Mühleni mälestuspink. 
Aastatel 1865–1899 Eestimaa rüütelkonna maanõunik ja 1892–1899 Eestimaa rüütelkonna maanõunike kolleegiumi president. 1899. aastal loobus haiguse tõttu oma ametitest.
Ta oli 1854–1860 Eestimaa Rüütli- ja Toomkooli kuraator ja 1867–1893 kuratooriumi president. 1895 Eestimaa Põllumeeste Seltsi auliige.
Isiklikku.
Abiellus 1845. aastal Aurelie von Drentelniga (1822–1914), kaks noorelt surnud poega ja neli tütart.
Storo

Storo (saksa: "Stauer") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 50 km Trentost edelas. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 4554 inimest ja valla pindala on 62,9 km².
Storo vallas on "frazioni" (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Darzo, Lodrone ja Riccomassimo.
Storo külgneb järgmiste valdadega: Borgo Chiese, Bagolino, Ledro ja Bondone.
Strembo

Strembo (saksa: "Stremben") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 30 km Trentost läänes. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 490 inimest ja valla pindala on 38,3 km².
Strembo külgneb järgmiste valdadega: Vermiglio, Giustino, Spiazzo, Caderzone Terme, Massimeno, Valdaone ja Bocenago.
Telve (Trento)

Telve (saksa: "Telf") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 30 km Trentost idas. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 1914 inimest ja valla pindala on 64,8 km².
Telve külgneb järgmiste valdadega: Castello-Molina di Fiemme, Valfloriana, Pieve Tesino, Scurelle, Baselga di Pinè, Palù del Fersina, Telve di Sopra, Carzano, Borgo Valsugana ja Castelnuovo.
Kolovere-Kalju Perenaiste Selts

Kolovere-Kalju Perenaiste Selts oli perenaiste selts Kolovere-Kalju vallas Läänemaal.
17. novembril 1929. aastal allkirjastasid Kolovere vallas Laukna külas elavad 36-aastane Maria Tismus, 42-aastane Miina Resar ja 25-aastane Salme Liikmann Kolovere vallavalitsuses taotluse Kohtu- ja Siseministeeriumi administratiivosakonnale Kolovere-Kalju Perenaiste Seltsi põhikirja registreerimiseks. Kohtu- ja siseministri 17. detsembri 1929. aasta otsusega kanti perenaiste selts 19. detsembril 1929. aastal ühingute, seltside ja nende liitude registrisse. Teade seltsi registreerimisest ilmus 14. jaanuaril 1930. aastal Riigi Teataja Lisas nr 4.
Seltsi asutamise koosolek peeti 19. jaanuaril 1930. aastal Kolovere algkoolis. Koosolekul otsustati astuda maanaiste keskseltsi liikmeks, korraldada keedukursus ning silmaringi laiendamiseks korraldada õppereise. Seltsi asutamisel võeti sellesse üle 50 liikme.
Seltsil oli oma lipp. Lipuõnnistamise aktus peeti 29. mail 1938. aastal Maidla algkooli pargis.
Tegevushooajal 1937–38 korraldas selts pidu- ja teeõhtuid, külmatoidukursuseid (liikmetele ja mitteliikmetele), loenguid teadmiste täiendamiseks, ja ekskursioone. 1938. aasta suvel osales selts kümnendatel maanaiste päevadel Sakus. 
1939. aasta alguses toimunud seltsi aastakoosolekul valiti seltsi juhatusse A. Ansel, Aasa Ellerhein, E. Liimann, L. Kurepalu ja S. Rüüdja.
Kolovere-Kalju Perenaiste Selts oli kaheksas perenaiste selts Läänemaal.
Telve di Sopra

Telve di Sopra (saksa: "Obertelf") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 25 km Trentost idas. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 619 inimest ja valla pindala on 17,8 km².
Telve di Sopra külgneb järgmiste valdadega: Telve, Palù del Fersina, Torcegno ja Borgo Valsugana.
Richard Samarüütel

Richard Samarüütel (ka Richard Samarütel; 5/17. august 1892 Urvaste vald, Võrumaa – 21. aprill 1942 Sevurallagi vangilaager, Sosva, Sverdlovski oblast, Venemaa) oli vallavanem ja eesti põllumees.
Osales Vabadussõjas (kaitseväeametniku asetäitja). Alates 1929 Sõmerpalu vallavanem, alates 1911 Sõmerpalu Turbaühingu esimees, Antsla tuletõrjedivisjoni pealik. Omavalitsuste esinduskogude poolt valitud esindajate kogu liige (ei osalenud valimiskoosolekul), Sõmerpalu põllumeeste seltsi revisjonikomisjoni, Võru Ühispanga nõukogu ja Urvaste koguduse juhatuse liige.
Arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941, mõisteti surma 21. märtsil 1942 (§ 58-13) ja hukati.
Aasa Ellerhein

Aasa Ellerhein (sünd. Anastasia Soom; 16. detsember 1913 – 25. november 2014) oli eesti koorijuht ja muusikaõpetaja ning Haapsalu vapimärgi kavaler. Tegutses ka Kolovere rahvatantsijate trupijuhina.
 Oli Pärt Ellerheina abikaasa.
Õppis Läänemaa Õpetajate Seminaris, 1935. aastal lõpetas Tallinna Pedagoogiumi. 1938. aasta suvel omandas ta algkooli õpetaja kutse ning sama aasta sügisel valiti ta Kolovere-Kalju vallas kodukaunistamise komiteesse. Töötas paljudes Läänemaa koolides (sh Maidlas, Lauknal ja Liivil), hiljem Haapsalu Pedagoogilise Kooli Harjutuskoolis. Juhatas 35 aastat Haapsalu naiskoori "Heli". Võttis osa kohalikest ja üldlaulupidudest.
Aasa Ellerhein oli dirigent Pärt Ellerheina teine abikaasa.
Lissajous' orbiit

Lissajous' orbiit (hääldatakse [li.sa.ʒu]; nimetatud Jules Antoine Lissajous' järgi) on taevamehaanikas kvaasi-perioodiline trajektoor, mida mööda objekt liigub kolme keha süsteemis ümber Lagrange'i punkti, vajamata mistahes tõukejõudu. Ljapunovi orbiidid ümber Lagrange'i punkti on trajektoorid, mis asuvad süsteemi kahe massiivsema keha orbiidi tasandis. Seevastu Lissajous' orbiitidel on komponendid nii orbiidi tasandis kui ka sellega risti, nad jälgivad Lissajous' kõveraid. Halo-orbiidid on massiivsemate kehade orbiidi tasandiga risti olevad orbiidid, kuid erinevalt Lissajous' orbiitidest on nad perioodilised.
Tegelikult on kõik orbiidid ümber Lagrange'i punktide L1, L2, või L3 dünaamiliselt ebastabiilsed, mis tähendab, et väikesed kõrvalekalded tasakaaluolekust kasvavad aja jooksul. Selle tõttu peavad neist Lagrange'i punktide ümber tiirlevad kosmoseaparaadid orbiidi säilitamiseks kasutama rakettmootoreid. Kuigi need orbiidid ei ole täiesti stabiilsed, tuleb soovitud orbiidi hoidmiseks pika aja jooksul näha veidi vaeva.
Väliste mõjude puudumisel on Lagrange'i punktide L4 ja L5 ümber olevad orbiidid on dünaamiliselt stabiilsed niikaua, kui massiivsete kehade masside suhe on suurem kui umbes 25 , mis tähendab, et looduslik dünaamika hoiab kosmoseaparaati või looduslikku taevakeha nende punktide läheduses ilma energiat kulutamata, ja seda isegi siis, kui tasakaaluolekut veidi rikutakse. Neid orbiite võib siiski häirida mõni teine lähedane massiivne taevakeha. Näiteks oleksid Maa-Kuu süsteemi L4 ja L5 punktid stabiilsed miljardeid aastaid, isegi Päikesest tingitud häirete korral, kuid teiste planeetide tekitatud väiksemate häirete tõttu on neid punkte ümbritsevate orbiitide eluiga vaid mõni miljon aastat.
Kosmoseaparaadid Lissajous' orbiitidel.
Lissajous' orbiitidel on olnud mitu missiooni: Päikese-Maa L1 punktis ACE, SOHO, DSCOVR, ja ka Päikeselt tulevaid osakesi koguv Genesis.
Päikese-Maa L2 punktis asuvad WMAP; 14. mail 2009, Euroopa Kosmoseagentuuri (ESA) poolt kosmosesse saadetud ja nüüdseks töö lõpetanud Herschel ja Planck. Ka ESA praegune Gaia missioon on Lissajous' orbiidil ümber Päikese-Maa L2 punkti.
2011. aastal saatis NASA kaks THEMIS-e satelliiti Maa orbiidilt Kuu orbiidile, kasutades teekonnaks Maa-Kuu süsteemi L1 ja L2 Lissajous' orbiite.
Hiina Kuu orbiiter Change 2 lahkus 8. juunil 2011 Kuu orbiidilt ja toimetati Päikese-Maa L2 orbiidile kuni 2012. aasta keskpaigani, enne kui see lahkus Maa orbiidil täielikult, et mööduda asteroidist 4179 Toutatis.
Esinemine ulmekirjanduses.
2005. aastal ilmunud Arthur C. Clarke'i ja Stephen Baxteri ulmeromaanis "Päikesetorm" ehitati kosmosesse tohutu suur kilp, mis pidi kaitsma Maad tapva päikesetormi eest. Kilp asus Lissajous' orbiidil ümber Päikese-Maa L1 punkti. Loos otsib grupp rikkaid ja võimsaid inimesi varju aga L2 punktis, nii et neid kaitseksid päikesetormi eest kilp, Maa ja Kuu.
Mark Moseley

Mark Moseley (sündinud 2. augustil, 1961 Hattiesburgis Mississippis) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Nikolai Svanidze

Nikolai Karlovitš Svanidze (vene keeles Николай Карлович Сванидзе; 2. aprill 1955 Moskva – 11. september 2024 Moskva) oli Venemaa teleajakirjanik, ajaloolane ja poliitikavaatleja, professor. 
Svanidze lõpetas Moskvas inglise keele kallakuga keskkooli ja 1977. aastal Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna ajaloolase kutsega. 
Ta töötas Venemaa Teaduste Akadeemia USA ja Kanada Instituudis. Aastatel 1997–1998 oli ta Ülevenemaalise Riikliku Ringhäälingukompanii esimees.
Svanidze oli Venemaa Riikliku Humanitaarülikooli massimeedia instituudi ajakirjanduse kateedri professor, ühtlasi 2007. aastast ajakirjanduse kateedri juhataja ja 2010. aastast massimeedia instituudi direktor. 
Svanidze oli Venemaa Juudi Kongressi ühiskondliku nõukogu liige. Aastatel 2005–2014 oli ta Venemaa Föderatsiooni Ühiskondliku Koja liige.
Ta oli 2012. aasta aprillis Aleksei Kudrini eestvedamisel loodud eksperdikogu Kodanikualgatuse Komitee liige.
Film.
2006. aastal mängis Svanidze episoodilises rollis teleseriaalis "Stalini naine". Ta kehastas selles Jossif Stalini esimese naise Kato Svanidze bolševikust venda Alekhsandre Svanidzet.
Ta oli 2016. aastal valminud dokumentaalfilmi "20. kongress. Aastapäev" autor.
Isiklikku.
Nikolai Svanidze vanaisa Nikolai Svanidze (1895–1938) oli Taga-Kaukaasia FNSV ja Ukraina NSV riigitegelane. Svanidze ema Adelaida Svanidze (1929–2016) oli ajaloolane, Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli professor.
Manchesteri lennujaam

Manchesteri lennujaam (IATA: MAN, ICAO: EGCC) on rahvusvaheline lennujaam Inglismaal, Manchesteri kesklinnast edelas 7,5 meremiili (13,9 km; 8,6 miili) kaugusel. 2019. aastal oli see reisijate arvu poolest kolmas lennujaam Ühendkuningriigis ja kõige tihedama liiklusega lennujaamadest, mis Londonit ei teeninda. Lennujaam koosneb kolmest reisiterminalist ja kaubaterminalist ning on ainus Ühendkuningriigi lennujaam peale Heathrow', mis opereerib kahte rada, mille pikkus on üle 2280 m. Manchesteri lennujaama pindala on 560 hektarit ja lennujaam opereerib lende 199 sihtkohta, mis paigutab lennujaama kogu maailmas teenindatud sihtkohtade poolest 13. kohale. 
Ajalugu.
1928. aastal valiti Barton uue Manchesteri lennujaama asukohaks. Kuna Manchesteri linnavolikogu soovis rajada munitsipaallennuvälja, ehitati Wythenshawe'sse ajutine lennuväli, mis avati 1929. aastal äritegevuseks. 1930. aastal valmis Bartoni lennuväli ja 1934. aastal alustati arutelu KLM-iga (lennufirma) Hollandist Põhja-Inglismaale toimuva teenuse üle. Siiski peeti Bartoni lennujaama suuremate õhusõidukite jaoks sobimatuks ja seetõttu otsustati ehitada uus lennujaam Machesterist lõunas asuvale Ringwayle. Ehitust alustati 28. novembril 1935 ja lennujaam avati ametlikult 25. juunil 1938. Lennujaam alustas tööd kaks päeva hiljem ja esimese 14 kuu jooksul teenindati seal 7600 reisijat.
Tegevused.
Lennurajad.
Esialgne põhilennurada, mille tähis oli siis 06/24 ja pikkus oli algul 3300 jalga (1006 m), avati 17. mail 1937. Rada pikendati järk-järgult alates 1952. aastast, raja praegune pikkus saavutati 1981. aastal, et muuta populaarsemaks kaugliinide rahvusvahelist liiklust. Kuna nõudlus ja õhusõidukite liikumine kasvasid 1990. aastate keskel peamiselt vastvalminud teise terminali tõttu, uuris lennujaam teise täispika lennuraja rajamise võimalust. Läbirääkimised algasid ja ehitusluba kinnitati 1997. aastal ning ehitama hakati samal aastal. 
Teise raja, algselt tähisega 06R/24L, rajamise maksumus oli 172 miljonit naela ning see võeti kasutusele 5. veebruaril 2001. See oli esimene Suurbritannias avatud täispikk kommertsrada üle 20 aasta.Teine lennuraja asukohavariant, mida kaaluti, oli lennuvälja lõunapiiril, mis asub Cheshire'is Styali küla lähedal. Seda peeti sobimatuks looduslike elupaikade hävimise ja lennutrajektoori muudatuste tõttu, mis võimaldasid lennukitel lennata teiselt rajalt sisse ja välja. 
Julgeolek.
Manchesteri lennujaama valvavad Suur-Manchesteri politsei ja Manchesteri lennujaama tuletõrje. Viimastel aastatel on lennujaamas juhtunud mitmeid turvalisusega seotud vahejuhtumeid.
Naapurivisa

"Naapurivisa" oli aastatel 1966–1970 toimunud telesaade-mälumäng, kus omavahel võistlesid Eesti NSV ja Soome meeskond. Saate tootsid Soome Mainos-TV ja Eesti Televisioon. Aastas toimus kaks saadet: üks Helsingis ja teine Tallinnas. Võitis meeskond, kes kahe mängu kokkuvõttes sai rohkem punkte.
Esimene saade oli 18. septembril 1966 Helsingis.
Kummaski meeskonnas oli kolm liiget. Eesti meeskonda kuulusid Hardi Tiidus, Valdo Pant ja Voldemar Panso. Alates teisest hooajast tuli Panso asemele Toomas Uba ja alates kolmandast hooajast tuli Pandi asemele Tõnis Laisaar. Soome meeskonda kuulusid Esko Kivikoski, Erkki Holvikivi ja Keijo Virtamo. Alates teisest hooajast tuli Holvikivi asemele Väinö Sutinen.
Võistluse kohtunikud olid mõlema keele valdajad, soome keeleteadlane Lauri Posti ja eesti keeleteadlane Paul Ariste. Meelelahutust pakkusid kummagi maa muusikud. Võistluse auhind oli soome kunstniku Tapio Vilpponeni skulptuur "Mõtlevad vennad" ("Miettivät veljet").
"Naapurivisa" lõpetati 1970. aastal, sest Nõukogude Liit ei soovinud, et eestlaste ja soomlaste suhted liiga tihedaks kujuneksid. Selle asemel olevat soovitatud võimumeeste poolt arendada suhteid mõne toonase Kesk-Aasia liiduvabariigiga. 
Pärast Eesti taasiseseisvumist toimus 1993. aastal veel kaks saadet (st üks hooaeg), mille tootsid Mainos-TV ja RTV. Mõlemad saated toimusid Tallinnas. Eestit esindas seekord varasem osaleja Tõnis Laisaar, uute mängijatena osalesid Aare Sirel ja Tiit Kuningas. Soomet esindasid Kalervo Hovi, Pekka Nieminen ja Sakari Nupponen.
Narva (Soome)

Narva on küla Soomes Pirkanmaa maakonnas Vesilahti vallas.
Küla pindala on 1,91 km² ja seal elab 457 inimest (seisuga 2014).
Ajalooliselt on küla tuntud turukohana. Turul kaubeldi ka nahkadega. Sõna "narva" tähendab naha karvapoolt.
Aleksei Venediktov

Aleksei Aleksejevitš Venediktov (vene keeles Алексей Алексеевич Венедиктов; sündinud 18. detsembril 1955 Moskvas) on Venemaa ajakirjanik ja poliitikavaatleja. 
Ta oli aktsiaseltsi Ehho Moskvõ aktsionär 18% osalusega ja aastatel 1998–2022 raadiojaama Ehho Moskvõ peatoimetaja. 2017 veebruari seisuga oli ta kõige enam tsiteeritud ajakirjanik Venemaal.
Haridus- ja töökäik.
Pärast Moskva Riikliku Pedagoogilise Instituudi lõpetamist 1978. aastal töötas Venediktov 20 aastat kooliõpetajana, sealhulgas 19 aastat Troparjovo-Nikulinos asuva Moskva 875. Üldharidusliku Keskkooli ajalooõpetajana.
1990. aasta augustis alustas Venediktov tööd raadiojaamas Ehho Moskvõ. Esialgu töötas ta korrespondendina, seejärel tegutses poliitikavaatlejana ja informatsiooniteenistuse juhina. 1998. aastal valiti ta raadiojaama peatoimetajaks. Selles ametis oli ta kuni raadiojaama sulgemiseni 2022. aasta märtsis.
2012. aastal oli ta ajalooteemalise kogupereajakirja Diletant asutajaid. 2015. aastast on ta selle omanik.
Esinemine Washingtonis Kennani instituudis.
2018. aasta jaanuaris esines Venediktov Washingtonis Kennani instituudis. Vastates Lauri Mälksoo (2017. aasta septembrist Kennani instituudi "fellow") küsimusele, kas on veel riike või kohti, mis võiksid (lisaks Krimmile) ahvatleda Venemaa presidenti, märkis Venediktov, et "Venemaa põeb postimperiaalset sündroomi, mis on normaalne ehk banaalne". Kuid erinevalt Gruusiast ja Ukrainast, on Baltimaadega teine lugu. "Baltimaades on tõepoolest NATO. Baltimaades seisavad elava kilbina tuumariikide pataljonid. Ja Vene vägede kokkupõrge nendega ja tappa sõdureid...". Venediktov jättis lause lõpetamata ja vahetas teemat – tuletas kuulajatele meelde, millega algas ameerika kirjaniku Tom Clancy viimane poliitiline põnevik.
Vaated.
Venediktov on ateist. Poliitilistelt vaadetelt määratleb ta end konservatiiviks. Ta on Ronald Reagani ja Margaret Thatcheri vaadete austaja.
Isiklikku.
Venediktovi emapoolne vaarisa, Moskva ülikooli professor Abram Dõhhovitšnõi (1882–1963) ja vanaema, riikliku preemia laureaat Nina Dõhhovitšnaja (1914–2006) olid ehituskonstruktorid. Venediktovi isa, mereväeohvitser allveelaevnik Aleksei Venediktov hukkus tormisel merel nädal enne Aleksei Venediktovi sündi. Venediktovi isapoolne vanaisa Nikolai Venediktov (1910–?) töötas NKVD-s. 
Venediktovi abikaasa Jelena Sitnikova (sündinud 1969) töötas raadiojaamas Ehho Moskvõ. Neil on poeg Aleksei (sündinud 2000).
Venediktov valdab prantsuse keelt.
Säilikpuu

Säilikpuu on metsa uuendusraiel alles jäetav elav või surnud puu.
Säilikpuud, mis jäävad kasvama järgmisse metsapõlvkonda, on vajalikud elustiku mitmekesisuse tagamiseks. Nii elavad kui ka surnud säilikpuud on oluliseks kasvukohaks seene- ja samblikuliikidele ning võivad sobida pesapuuks lindudele. 
Vastavalt Eesti metsaseadusele tuleb lageraie korral säilikpuid alles jätta tüvepuidu kogumahuga vähemalt viis tihumeetrit ühe hektari kohta, üle viie hektari suurusel raielangil vähemalt kümme tihumeetrit ühe hektari kohta.
Keskkonnaministri määrusega kehtestatud metsa majandamise eeskirja järgi valitakse säilikpuud erinevate puuliikide esimese rinde suurima diameetriga puude hulgast, eelistades kõvalehtpuid (tamm, saar, vaher, jalakas, künnapuu), mände ja haabasid ning eritunnustega nagu põlemisjälgede, õõnsuste, tuuleluudade või suurte okstega puid. Säilikpuid ei tohi langetada ka hilisema sanitaarraie käigus ega lamapuitu metsast koristada ja need jäävad metsa kuni bioloogilise elutsükli lõpuni.
Karula Vabadussõja mälestussammas

Karula Vabadussõja mälestussammas on Vabadussõjas langenute mälestusmärk, mis asub Lüllemäe külas Karula vallas Valga maakonnas.
See on 1936. aastal püstitatud ja Nõukogude okupatsiooni ajal 1944. aastal hävitatud mälestussamba täpne koopia. 
Mälestussammas on arvele võetud ajaloomälestisena. 
Kirjeldus.
Mälestussammas kujutab endast astmelisele alusele paigutatud hallist graniidist sokli ja simsiga risttahukat. Samba esiküljel on Eesti Vabadusristi kujutis ja kiri "AU / LANGENUILE / 1919 – 1920". Samba tagumisele küljele on raiutud kivisse 25 Karula kihelkonnast pärit Vabadussõjas langenud kangelase nimed:
"Peeter Sarapuu
"Morits Antsov
"Karl Hank
"Peeter Hank
"Nikolai Karo
"August Kikas
"Karl Kurvits
"Eduard Kõvask
"Evald Kõvask
"Peeter Lahapuu
"Jaan Parts
"Freidrich Pormeister
"Peeter Raudnik
"August Rimm
"Johann Saar
"Jakob Sillaots
"Nikolai Sokk
"Anton Teder
"Evald Uibopuu
"Voldemar Valtin
"Peeter Viilup
"Evald Valtin
"Ernst Madal
"Konstantin Kõvask
"Nikolai Pork
Ajalugu.
Mälestussamba kavandi valmistas arhitekt Georg Saar Valgast. Kiviraidurid ja püstitajad olid Tõrva mehed Jaan Kõiv (ettevõtja) ja Jaan Nõlvand. Tsementvalamised tegi E. Leer Karulast. Vabadussõja Karula mälestusmärk avati 23. juunil 1936. Mälestussamba püstitamine läks maksma kokku 2000 krooni. Raha saadi korjanduse teel. Avamisel istutati Eesti hümni saatel ilupuu (lehis), istutajad olid Artur Korge maapoistest ja Keremi nimeline noormees linnapoistest. Oli suur pidupäev, mil Karula kihelkonna rahvas tasus oma auvõla vabaduse nimel langenute ees. Tseremoonia viisid läbi Gerhard Anderson ja Konstantin Kõgel.
1940. aastal alanud Nõukogude okupatsioon andis innustust kohalikele kommunistliku ideoloogia pooldajaile, kes lükkasid Vabadussõja mälestusmärgi 1941. aasta kevadsuvel raudkangidega ümber. 
Saksa okupatsiooni ajal tehti sammas korda ja avati taas 12. juulil 1942.
Nõukogude okupatsiooni taaskehtestamisel Eestis lasti ausammas NKVD korraldusel 10. detsembril 1944 õhku. Vabadussõja mälestusmärgi platsile ehitati bussiootepaviljon ja välikäimla.
Eesti iseseisvuse taastamisega saabus Karula rahvale uuesti võimalus taastada Vabadussõja mälestusmärk. Taasavamine toimus 23. juunil 1992. Taastas Karula Muinsuskaitse Selts Karula rahva kaasabil. 
Taastamistöid juhtis ja organiseeris Karula Muinsuskaitse Seltsi juhatuse esimees Rein Puudersell. Taastamine läks maksma 74 702 rubla. Raha saadi annetustest.
Annetajad.
Asutustest suurima annetuse tegi Eesti Põlevkivi eesotsas direktor Väino Viilupiga, Lüllemäe Õppespordibaas, Karula ja Kaagjärve sovhoos, Võru Piimatoodete Kombinaat, Kaagjärve külanõukogu, Valga Leivatehas, Valga Rajooni Agrotööstuskoondis, Valga Teede Remondi- ja Ehitusvalitsus, Aktsiaselts Karoo. Materiaalset abi osutasid Lüllemäe Õppespordibaas, Karula sovhoos, Valga Mehhaniseeritud Ehituskolonn, kohalike elanike annetused (annetuskastist). Oma tööpanuse andsid väga paljud Karula inimesed.
Thomas S. Monson

 
Thomas Spencer Monson (21. august 1927 Salt Lake City – 2. jaanuar 2018 Salt Lake City) oli mormooni kiriku juht, Viimse Aja Pühade Jeesuse Kristuse Kiriku president. 
Tööelu.
Monsoni Kiriku presidendiks olemise ajal kasvas kiriku liikmeskond 13 miljonilt ligi 16 miljonini ja kogu maailmas kuulutati välja ning pühitseti kümneid uusi templeid. 2012. aasta oktoobris teatas president Monson muudatusest misjonil teenimise eas, mille tulemusena kasvas kogu maailmas teenivate misjonäride arv kümnete tuhandete misjonäride võrra.
3. veebruaril 2008, pärast president Gordon B. Hinkley surma, sai temast Viimse Aja Pühade Jeesuse Kristuse Kiriku 16. president. Enne seda teenis ta üle 22 aasta Esimeses Presidentkonnas kolme kiriku presidendi nõuandjana.
Aastatel 1959–1962 teenis ta kiriku Kanada misjoni juhatajana, mille peakorter on Kanadas Torontos. 
Thomas S. Monson sündis USA-s Salt Lake Citys ja lõpetas 1948. aastal Utah’ Ülikooli "cum laude" ärijuhtimise erialal. Ta õppis magistrantuuris ja töötas ärikooli õppejõuna Utah’ Ülikoolis. Hiljem sai ta ärijuhtimise magistrikraadi Brigham Youngi Ülikoolist. 1981. aastal andis Brigham Youngi Ülikool president Monsonile juura audoktori kraadi. 1996. aastal andis Salt Lake City Community Kolledž talle humanitaarteaduste audoktori kraadi ja 2007. aastal sai ta ärijuhtimise audoktorikraadi Utah’ Ülikoolist.
Teise maailmasõja lõpus teenis Monson Ameerika Ühendriikide mereväes. Ta abiellus Frances Beverly Johnsoniga 7. oktoobril 1948 Salt Lake City templis. Neil on kolm last. 
Monsonil oli silmapaistev karjäär kirjastus- ja trükiäris. 1948. aastast töötas ta ettevõtte Deseret News ajalehes ja ettevõtte Newspaper Agency reklaamiosakonnas. Hiljem sai temast müügijuht Deseret News Pressis, mis on üks lääneosariikide suuremaid trükiettevõtteid. Kui ta 1963. aastal Kaheteistkümne Apostli Kvoorumi liikmeks sai, oli ta selle ettevõtte peadirektor. Ta oli palju aastaid ettevõttes Deseret News Publishing juhatuse esimehena. President Monson oli Printing Industry of Utah’ president ja endine Printing Industries of America juhatuse liige.
1969. aastast oli Monson Ameerika skaudiorganisatsiooni riikliku juhatuse liige.
1981. aasta detsembris määras Ameerika Ühendriikide president Ronald Reagan Monsoni teenima Presidendi Erasektori Algatuse Rakkerühmas. Ta teenis selles kutses kuni 1982. aasta detsembrini, kui rakkerühm oma töö lõpetas.
Tunnustus.
1966. aastal anti Monsonile Utah’ Ülikooli väljapaistva vilistlase auhind. 
Samuti sai ta Ameerika Skaudiorganisatsiooni Hõbekaru auhinna (1971), prestiižse Hõbepiisoni auhinna (1978) ja rahvusvahelise skautluse kõrgeima autasu Pronkshundi (1993). 
1997. aastal sai ta Minutimehe auhinna Utah’ Rahvuskaardilt ja Eeskujuliku Meessoo auhinna Brigham Youngi Ülikoolilt. 
1998. aastal anti president ja õde Monsonile Continuum of Caring Humanitarian autasu Charity of St. Joseph Villa õdede poolt.
Jevgeni Roizman

Jevgeni Vadimovitš Roizman (vene keeles Евгений Вадимович Ройзман; sündinud 14. septembril 1962 Sverdlovskis) on Venemaa poliitik ja ühiskonnategelane.
Aastatel 2013–2018 oli ta Jekaterinburgi Linnaduuma esimees ehk Jekaterinburgi linnapea. Aastatel 2003–2007 oli ta Riigiduuma liige. 
Ta asutas 1999. aastal koos mõttekaaslastega fondi "Linn ilma narkootikumideta", mis võitleb narkodiilerlusega Jekaterinburgis ja selle ümbruses. 2004. aastal kirjastati Moskvas tema raamat "Gorod bez narkotikov".
2022. aasta augustis Roizman vahistati Venemaa sõjaväe diskrediteerimise eest ning tema suhtes algatati kriminaalmenetlust.
Haridus- ja töökäik.
Roizman alustas 1985. aastal õpinguid Uurali Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna päevases õppes, kuid õppevõlgnevuste tõttu arvati ta 1988. aastal ülikoolist välja. 1989. aastal jätkas ta õpinguid kaugõppes. 1992. aastal arvati ta taas ülikoolist välja. 2000. aastal jätkas ta õpinguid ja 2003. aastal sai ülikooli diplomi ajaloolase-arhivisti kutsega. 
Ta on juveelitoodete tootmise ja müügi firma Juvelirnõi Dom kaasomanik. 
Roizman on avaldanud kaks luuleraamatut, ühe jutukogumiku ja mitu publitsistlikku teost. Ta on Kirjanike Liidu Venemaal liige.
Isiklikku.
Jevgeni Roizman on kollektsionäär. Ta kogub ikoone ja maale.
Viapori ülestõus

Viapori ülestõus ehk Sveaborgi mäss oli 30. juulil (vkj 17. juuli) 1906 Viapori kindluses puhkenud Vene sõjaväelaste mäss. Mäss toimus 1905. aasta revolutsiooni järellainetusena.
Mässu juhtisid kolm garnisoni ohvitseri: kapten Sergei Tsion ning leitnandid Arkadi Jemeljanov ja Jevgeni Kohhanski. Tsion oli seejuures sidemetes Soome töölisliikumise liidri Johan Kockiga, kes püüdis Helsingis mässu toetuseks streiki organiseerida.
Mäss puhkes plaanitust mõnevõrra varem, kuna kehvad toitlusolud ja lisatasu tühistamine tekitasid sõdurites rahulolematuse. Mässu initsiaatorid lootsid, et ka ümbritsevad väeosad, sealhulgas Läänemere laevastik tulevad nende poole üle, ent seda ei juhtunud ja vastuhakk suruti 60 tunniga maha.
Jemeljanov ja Kohhanski hukati koos mitme allohvitseriga. Tsionil õnnestus põgeneda ning 1907. aastal ilmus Helsingis trükis, milles tema nime all esitati mässajatepoolne nägemus juhtunust. Pärast Veebruarirevolutsiooni pöördus ta Venemaale tagasi.
Maria narkohaigla

Maria narkohaigla (rootsi keeles "Maria beroendecentrum") on haigla Stockholmis aadressil Wollmar Yxkullsgatan 25. Haiglas ravitakse täiskasvanud inimesi, kellel on probleeme narkootikumidega.
Haigla projekteeris eesti-rootsi arhitekt Ervin Pütsep.
Vikmanshyttani kirik

Vikmanshyttani kirik on kirik Rootsis Dalarna läänis Hedemora vallas Vikmanshyttani asulas.
Kiriku projekteeris eesti-rootsi arhitekt Jaan Allpere. Kirik õnnistati 1966.
Anjala mõis

Anjala mõis (soome keeles "Anjalan kartano") on mõis Soomes Anjala vallas.
Mõis on tuntud eelkõige selle järgi, et 12. augustil 1788 sõlmiti seal Rootsi kuninga vastane vandeselts ehk Anjala Liit.
Mõis on olnud Wrede suguvõsa omanduses.
Azawakh

Azawakh on Lääne-Aafrikast pärinev koeratõug.
Tõug on saanud nime samanimelise oru järgi.
Azawakh on geneetiliselt enam seotud Sloughi kui Salukiga.
Tõustandardis on koera kasutuse kohta kirjas: „Seda tõugu koeri kasutatakse jahil (gasellide, jäneste, jaanalindude jahil) ning nad hoiavad eemal kiskjaid (hüääne, šaakaleid, lõvisid). Ta on ka aktiivne osaline nomaadide igapäevaelus ning on oluliseks seltsiliseks nende laagrites.“
Sama allikas lisab koera käitumise/iseloomu kohta järgmist: „Vilgas, tähelepanelik, distantseeruv, võib võõraste suhtes olla reserveeritud, ent perega ja nende inimestega, kelle ta omaks võtab, võib ta olla õrn ja südamlik.“
Ahja – Vastse-Kuuste tee

Ahja – Vastse-Kuuste tee (registrinumber 18180) on kõrvalmaantee Põlva maakonnas Põlva vallas. 
Tee pikkus on 11,2 km. Tee haldaja on Maanteeamet. 2016. aastast on tee kogu ulatuses mustkattega.
Tee algab Ahja alevikus Tartu–Räpina–Värska maanteelt, läbib Loko, Mustakurmu ja Padari küla ja lõpeb Vastse-Kuustes Põlva–Reola maanteel. Ahja aleviku piires kannab tee Illimari tänava nime.
Ahja – Vastse-Kuuste tee ristub Vastse-Kuuste alevikus Tartu–Petseri raudteega.
Eduard Dross

Eduard Heinrich Dross (7. mai 1837 (vkj) Valmiera (Wolmar) – 29. jaanuar 1929 Tartu) oli Tartu ettevõtja. 
Tema ettevõttes valmistati kirikutarbeid ja see tegutses Tartus alates 1860. aastate esimesest poolest. Drossi toodangut leidub hulgaliselt Eesti luterlikes kirikutes, üksikuid esemeid ka õigeusu kirikutes. Toodangu hulgas olid kroonlühtrid, seinalühtrid, küünlajalad, altarikrutsifiksid, armulauanõud, ristimisvaagnad, kirikutekstiilid, mälestus- ja laulunumbritahvlid, kodualtarid. 1920. aastal müüs Eduard Dross kirikutarvetetööstuse oma surnud tütre Emma Marie Elisabethi (1872–1919) lesele Eugen Pikkelile.
Dross oli Tartu Jaani koguduse liige ja saadeti pärast surma viimsele teekonnale Jaani kirikust.
Pasigraafia

Pasigraafia on märgisüsteem, mille puhul sümbolid tähistavad mõisteid, mitte kõneldava keele sõnu. Pasigraafiad peaks olema üldarusaadavad kõigile inimestele olenemata nende emakeelest.
Pasigraafiad on näiteks noodikiri, matemaatilised sümbolid ja ka numbrisüsteemid. Pasigraafia alla liigitatakse vahel ka hieroglüüfilised kirjasüsteemid. Pasigraafiad on ka piktogrammid ja blisskiri.
Ajalugu.
Pasigraafia ideele aluse panijaks ja mõiste kasutuselevõtjaks on peetud Gottfried Wilhelm Leibnizit, kes kasutas pasigraafia mõistet 1666. aastal teoses "Dissertatio de arte combinatoria". 
Esimese puhta pasigraafia loojaks arvatakse olevat prantslane Joseph de Maimieux'd, kes esitas oma kontseptsiooni 1797. aastal.
Eestis on pasigraafia arendamisega tegelenud näiteks Jakob Linzbach ja Jaan Sarv, mõlemad püüdsid välja töötada oma kunstlikku märgisüsteemi.
Järjekord (andmestruktuur)

Informaatikas on järjekord (ka rivi, riviloend) andmestruktuur, kus elemente hoitakse järjekorras. Järjekorral on kaks operatsiooni, lõppu lisamine(ingl. k "enqueue)," ja algusest eemaldamine (ingl k. "dequeue)". Seega on järjekord First-In-First-Out (FIFO) andmestruktuur: esimesena järjekorda lisatud element on esimene eemaldatav. See on samaväärne nõudega, et kui uus element lisatakse, siis kõik elemendid, mis olid lisatud enne seda elementi, tuleb eemaldada enne uue elemendi eemaldamist. Sageli on lisatud ka "piilu" operatsioon (inglise k "peek"), mis tagastab eesmise elemendi ilma seda eemaldamata. Järjekord on lineaarne andmestruktuur.
Järjekorrad on levinud arvutiprogrammides, kus nad on sageli implementeeritud ringpuhvri või ahelana.
Robert Mann

Robert Nathaniel Mann (19. juuli 1920 Portland – 1. jaanuar 2018 New York) oli USA viiuldaja, helilooja ja dirigent.
Õppis Juilliard Schoolis. Tema õppejõud olid Édouard Dethier, Bernard Wagenaar ja Stefan Wolpe.
Krimmi holm

Krimmi holm on Haapsalu linna territooriumile jääv Haapsalu lahes asuv neem. Holmi piirab ühest küljest Eeslaht ja teisest Suur viik.
Holm 19. sajandil.
19. sajandi algusest ja keskpaigast pärinevatel kaartidel on praeguse Krimmi holmi alad veel kahes osas, kuigi 1848. aastast pärineva Haapsalu linna geomeetrilise plaani järgi olid kaks saarekest juba põhimõtteliselt ühinenud. Sellal saarekestel veel mingeid hooneid ei olnud.
Vaid 12 aastat hiljem, aastal 1860, koostatud kaardi järgi oli holm juba asustatud. Praeguste Väikese ja Suure viigi ühenduskohalt kuni holmi tipuni suundus Keisri tänav ("Kaiser Strasse") ja holmi loodeossa on märgitud ka samal 1860. aastal rajatud Haapsalu uus sadam. Lisaks on holmi tippu märgitud ka Woldemar Mayerile kuulunud ladu ja vahimaja ning välja oli mõõdetud kolm krunti. Holm ise on aga tähistatud nimega "Sadama- ehk Maarjasaar" ("Hafen oder Marien Insel"); kusjuures nimega "Marien Insel" on tähistatud ka tänane Vasikaholm. 1880. aastatel kasutati holmi kohta nime Maarjaholm - 1884. aastast pärineval linnaplaanil on holm tähistatud nimega "Marienholm".
Holmil leidsid aset muudatused ka järgnevatel kümnenditel ja nähtavasti sai holm siis ka oma tänase nime. 1890. aastatel koostatud kaartidel on holmi nimeks märgitud juba Krimm ("Крымь") ja holmi läbis "Гаванская улица" ehk tänase nimega Uus-Sadama tänav. Lisaks uuele sadamale ja selle 
ümbruses asunud hoonetele on 1880. aastate kaardil tähistatud kruntidest vähemalt ühele rajatud ka hooned.
Holm 20. sajandil.
Nimed Krimm ja "Гаванская улица" esinevad jätkuvalt ka 1911. aastast pärineval kaardil. 1920. või 1930. aastatel pandi alus kaluritele kuulunud ettevõttele Haapsalu Kalakombinaat.
Nõukogude ajal alustas 1946. aastal Haapsalu uues sadamas tööd kalakasvatuse ja -töötlemisega tegelenud Haapsalu Kalakombinaat (aastatel 1973-1978 kandis nime Haapsalu Eksperimentaalne Kalakombinaat). Kombinaat likvideeriti alates 1979. aasta 1. jaanuarist ja kombinaadi varad kanti kalurikolhoosi "Lääne Kalur" bilanssi.
Holm 21. sajandil.
2000. aastate keskpaigas lõpetas töö Krimmi holmil tegutsenud kalatööstus Hako ja peagi osteti maa korruselamute ja ärihoonete rajamiseks. Esialgse plaani järgi pidid holmile tulema kuni 7-korruselised kortermajad, kuid linnaelanike ja looduskaitsjate vastuseisu tõttu kavandatud mahtusid vähendati. Aastaid viibinud ja 2008. aastal kinnitatud detailplaneeringu järgi jagati 7,5 hektari suurune ala 16 krundiks. Samal aastal alanud majandussurutise tõttu plaanid aga ei realiseerunud ja Krimmi holmil paiknesid lagunevad varemed kuni aastani 2022, mil maa soetas Scandium Kinnisvara AS. 2022. aasta suvel alustas Scandium Kinnisvara varemete lammutamisega, püsti jäeti märgiline veetorn ning sadamaait poolsaare lõpus. 2023. aastal plaanib ettevõtte alustada poolsaarel ehitustegevusega, et rajada esimeses etapis viis kortermaja. 2023. aasta kevadel püstitati poolsaare alguses seitse klaasmaja, et võimaldada huvilistel poolsaarel ööbida.
Išlaužas

Išlaužas on küla Leedus Prienai rajoonis, Išlaužase valla keskus. 
Küla on kalakasvatusmajandi „Išlaužo žuvis“ keskuseks. Išlaužases asuvad nii raamatukogu kui ka postkontor. Vaatamisväärsuseks on sealne aastal 1933 valminud katoliku kirik.
Küla tekkis endise Tyszkiewiczite mõisa juurde (mõisa peahoone ehitas Józef Godlewski). Aastal 1906 leidis aset mõisatööliste streik, ka aastal 1935 streikis seal ligi 300 kohalikku elanikku. Nõukogude ajal oli Išlaužas kalakasvatusmajandi keskasula.
Tenna (Trento)

Tenna (saksa: "Atzenach" või "Tann") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 13 km Trentost kagus. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 918 inimest ja valla pindala on 3,1 km².
Tenna külgneb järgmiste valdadega: Pergine Valsugana, Levico Terme ja Caldonazzo.