Kopsuvähk

Kopsuvähk (ladina keeles "cancer pulmonalis") on paljude loomade (sealhulgas inimese) pahaloomuliste kopsukasvajate, mis lähtuvad sagedasti teatud rakusiseste geenimuutuste tagajärjel bronhiepiteelist ja harvem ka alveolaarepiteelist, poolt põhjustatud progresseeruvate, sageli ravimatute ja surmaga lõppevate haiguste rühma.
Kopsuvähi täpseid tekkepõhjuseid, arengu ja taandarengu mehhanisme seni veel ei teata. Seetõttu võivad eri liikidel ja indiviididel erineda nii sümptomid, põhjused, kulg, vastuvõtlikkus onkoteraapiale (või selle olemasolu), haiguse kestus kui ka suremus.
Kopsudes esineb hulgaliselt healoomulisi kasvajaid, nagu polüübid, papilloomid, adenoomid, bronhiaalsed fibroomid, bronhiaalsed kondroomid, bronhiaalsed leiomüoomid, bronhiaalsed lipoomid, neurofibroomid, hemangioomid, lümfangioleoimüomatoos (LAM), hamartoomid, teratoomid, põletikulised (inflammatoorsed) "tuumorid" (plasmarakulised granuloomid, pseudotuumorid, eosinofiilsed granuloomid). Maliigseks võivad muutuda polüpoidsed ("adenoomid"): kartsinoid, silindroom ja mukoepidermoidtuumorid.
Enamik kopsuvähi vorme on kartsinoomid, harvemini sarkoomid.
Kopsudes võib leiduda ka teistest kudedest ja elunditest pärinevaid pahaloomulisi kasvajaid, nagu kusepõie-, rinna-, kolorektaal-, neeru- ja eesnäärmevähk jms, kuid need on harilikult mõne teise kasvaja siirded ehk kopsumetastaasid (M1PUL) ja neid ei loeta primaarseks kopsuvähiks.
Kopsuvähi teke on põhjustatud mitmetest molekulaarsetest sündmustest, nagu rakkude paljunemine, diferentseerumine, apoptoos, migratsioon, invasioon ja geenimutatsioon(id) pärilikkusaines, nagu ühe nukleotiidi asendus- või kustutamismutatsioonid või geneetilise materjali ümberasetumine jne ning on mitmeastmeline protsess. Kopsuvähi rakud võivad kiiresti metastaseeruda ja moodustada vähikoldeid peaajus, luudes, maksas, nahal jm.
Kopsuvähk on üsna suur tervishoiuprobleem mitmel pool maailmas.
Imetajad.
Inimestel.
Kopsuvähk on inimestel levinuim vähivorm, mille arengu ja hõive toimel sureb maailmas ligi 1,1 miljonit inimest aastas (2000. aasta andmed).
Riskitegurid.
Põhiliseks kopsuvähi välditavaks riskiteguriks peetakse suitsetamist (nii olnud, aktiivset kui ka passiivset). Arvatakse, et krooniline suitsetamine põhjustab kuni 80% kopsuvähi juhtudest (sagedamini meestel). Kopsuvähki haigestub siiski üksnes väike osa kroonilistest suitsetajatest. Näiteks on kokku loetud, et 2012. aastal elas Ameerika Ühendriikides ligi 42,1 miljonit täiskasvanud suitsetajat (suitsetajateks loetakse neid, kes on tõmmanud elus üle 100 sigareti).
Lisaks suitsetamisele on toodud välja uuteks riskiteguriteks ka tööalast kokkupuudet asbestiga, vähest puu- ja juurvilju sisaldavat dieeti, kroonilist obstruktiivset kopsuhaigust, ioniseerivat kiirgust, radooni ja eelnevast suitsetamisest tingitud pahaloomulisi kasvajad. Kuid kõige uuemad riskitegurid, mis nimekirja lisandunud, on hormoonasendusravi menopausi sümptomite leevendamiseks ning inimese papilloomiviirus (HPV).
Pärilikud tegurid.
Kopsuvähi tekkel võib mängida rolli ka perekondlik soodumus (suitsetamisest sõltumatu). Viimase aja uuringud näitavad, et inimese genoomis on geenipiirkond, millest võib sõltuda kopsuvähi teke.
Viirused.
Mitmed viirused võivad kas otseselt või kaudselt mõjutada kopsuvähi tekke riski:
Ravi, raviprotseduurid ja ravimid.
Kopsuvähi risk suureneb, teadmata põhjustel (tõenäoliselt immunosupressiooni tõttu), doonorelundite siirdamise järgselt märkimisväärselt.
Kopsuvähki haigestumise risk suureneb ka teiste vähiliikide, nagu Hodgkini lümfoomi ja rinnavähi ravis kasutatud kiiritusravi toimel.
Hormoonravi.
Hiljuti avaldatud suuremahulised uuringud on kinnitanud, et östrogeenid soodustavad mitteväikerakuliste kopsuvähi rakkude vohamist (proliferatsiooni) "in vivo" ja "in vitro". See on ka põhjuseks, miks adenokartsinoomi esinemissagedus tõuseb eeskätt mittesuitsetajatest naiste seas.
Kopsuvähihaigestumuse sagedus.
Kopsuvähki põevad sagedamini arenenud riikide elanikud. Kopsuvähk on üheks sagedamini esinevaks vähktõve vormiks nii Põhja-Ameerikas, Euroopas kui ka Eestis.
Kopsuvähk on kasvajalistest haigustest surma põhjusena esikohal, põhjustades rohkem surmasid kui jämesoole-, rinna- ja eesnäärmevähk kokku (1,1 miljonit surma aastal 2000; 1,4 miljonit surma aastal 2008), olles samas üks paremini välditavaid kasvajalisi haigusi.
Kopsuvähki haigestumine on viimastel aastakümnetel meeste seas vähenenud, naistel suurenenud. Adenokartsinoomi esinemise sagedus on viimaste aastakümnete jooksul suurenenud. Kuigi suitsetamine on üks suuremaid riskitegureid kopsuvähi arenguks, on toimunud märgatav suurenemine kopsuvähki haigestujatel mittesuitsetajate seas.
Põhja-, Ida- ja Lõuna-Euroopa riikides sagenes kopsuvähki haigestumine meeste seas kuni 1990. aastateni. Seejärel haigestumine stabiliseerus. Sarnast trendi märgati ka USA-s meeste puhul.
Sümptomid.
Kopsude ehituslike iseärasuste tõttu moodustavad nad keskkonna, milles primaartuumor võib laialdaselt levida ja kasvada, sealjuures avaldamata toimet organismi talitlusele.
Kopsuvähi sümptomid on tingitud kasvaja üldisest mõjust organismile ning võivad olla mittespetsiifilised ja raskesti diagnoositavad.
Kopsuvähi sümptomid võib liigitada kopsu- ehk respiratoorseteks sümptomiteks ja üldsümptomiteks. Võttes arvesse kõiki kopsuvähijuhte, on kõige sagedasemaks sümptomiks köha. Muudest respiratoorsetest sümptomitest esineb veel sagedasti hingeldust, veriköha, hingamisraskust ja rindkerevalu. Kopsuvähi avastamist soodustab mitme erineva respiratoorse ja üldsümptomi koosesinemine.
Vaatamata esmase kopsuvähi avastamise asümptomaatilisusele, on selliseid patsiente vaid 6–13%. Patsientidel, kellel puuduvad sümptomid täielikult, on 5 aasta elumus parem võrreldes nende haigetega, kellel on sümptomid haiguse avastamise ajal.
Paraneoplastilised sündroomid.
Kopsuvähki põdevatel vähihaigetel kaasnevad paraneoplastilised sündroomid (harilikult üks sündroom korraga), mis võivad avalduda igas elundis ja koes ning need liigitatakse onkoloogiliste haigestumiste alla. Neid esineb nii uute vähijuhtude kui ka kasvaja retsidiivide korral ja neid kutsuvad esile kasvajarakkude (vähirakkude) eritatud signaalmolekulid või mediaatorained (hormoonid, peptiidid, tsütokiinid, immunoglobuliinid jt) ja lümfoid(-immuun)süsteemi vastused.
Hematoloogilised paraneoplastilised sündroomid.
Kopsuvähi metastaseerumine.
Kopsuvähk levib ümbritsevatesse kudedesse (keskseinandisse, perikardile, samuti lümfogeenselt trahheaalsetesse, bronhiaalsetesse ja mediastinaalsetesse lümfisõlmedesse ja hematogeenselt peaajju, luudesse, maksa jne.
Kliiniline klassifikatsioon (aegunud, ebasoovitatav).
Kliinilises praktikas jaotatakse kopsuvähk kahte gruppi:
Mõnel pool maailmas peetakse kliinilist klassifikatsiooni aegunuks ja ebatäpseks, selle asemel soovitatakse kasutada WHO kopsuvähi morfoloogilist klassifikatsiooni (2004).
Väikerakk-kopsuvähk.
Väikerakk-kartsinoom ("carcinoma parvocellulare") on bronhiaalnäärmete neuroendokriinsetest rakkudest lähtuv pahaloomuline neuroendokriinne kasvaja, mis on väga kiire kasvu ja metastaseerumisega. Esinemissagedus hinnanguliselt ligi 15%.
Arvatavasti on väikerakk-kopsuvähi rakud pärit bronhi neuroendokriinsetest rakkudest, "endocrinocytus EC" raku vormidest. Ekspresseeruvad mitmetes neuroendokriinsetes markerites ja võivad osaleda ektoopiliste hormoonide tootmises, näiteks antidiureetiline hormoon) (ADH) ja adrenokortikotroopne hormoon (AKTH).
Väikerakk kopsuvähk metastaseerub kiiremini ja laiemalt kui mitteväikerakk-kopsuvähk.
Mitteväikerakk-kopsuvähk.
Mitteväikerakk-kopsuvähk on kopsuepiteeli vähivorm, mis erineb väikerakk-kopsuvähist, sest ei allu keemiaravile. Esinemissagedus on hinnanguliselt kuni 85%.
Jaguneb omakorda:
Kopsuvähi diagnostika.
Uuringud ja analüüsid kopsuvähi tuvastamiseks.
Kopsuvähi sõeluuring.
Kopsuvähi sõeluuringud (CT-skriining) on vajalikud, et avastada haigus enne sümptomite ilmnemist. Varajase avastamise korral ja sobiva raviga saab rakendada enamikule patsientidele tervistavat ravi, mõjutades suremusnäitajaid.
Varasemad kopsuvähi sõeluuringud, kus kasutati tuumori avastamiseks kopsuröntgenit ja röga tsütoloogilist uuringut, ei ole osutunud efektiivseks ja seetõttu neid ei soovitata.
Kasutusele on võetud uued meetodid, näiteks katsetatakse rindkere madaladoosilist spiraalset kompuutertomograafilist uuringut.
Kopsude fiiberbronhoskoopia.
Fiiberbronhoskoopia koos tangbiopsia ning krüobiopsiaga on üks olulisemaid morfoloogilise diagnoosi meetodeid tsentraalse kopsuvähi korral.
Fiiberbronhoskoopia ajal viiakse hingamisteedesse peenike valguskiududega toru, mille abil edastatakse pilt videosüsteemi, bronhoskoobi abil on võimalik võtta materjali teatud koeuuringute tarbeks.
Perifeerse kopsukasvaja korral tehakse piltdiagnostilise kontrolli all transtorakaalne jämenõelbiopsia. Selle meetodi tundlikkust peetakse tänapäeval väga suureks, 90–99%.
Röntgeniülesvõte rindkere piirkonnast.
Röntgeniülesvõte rindkere piirkonnast (kas üks, kaks või rohkem ülesvõtet) on osades riikides esmane uuring kopsuhaiguste ja ka kopsuvähi tuvastamiseks, ka kiirgusdoosi eluskudedele peetakse minimaalseks.
Asümptomaatilistel juhtudel võib röntgenoloogiline rindkere ülesvõte anda esimese viite kopsuvähile. Oluline fakt röntgeniülesvõttel rindkerest on see, et ainuüksi otsesuunaline röntgenipilt pole diagnoosimiseks ja tuvastamiseks piisav, vaja oleks lasta teha ka külgprojektsioonis ülesvõte, mis sageli jäetakse tegemata.
Kopsuröntgenipildil võib radioloog tuvastada kahtlasi piirkondi, mille morfoloogiline tuvastamine võib nõuab edasisi uuringuid (näiteks fiiberbronhoskoopiat või kopsubiopsiat).
Röntgeniülesvõte on oluline abivahend, et märgata muutusi lümfisõlmede suuruses või tsentraalse lisamassi olemasolust.
Röntgenleiu variandid kopsuvähi korral võivad olla kas varjustus tipus, perifeerne ümarvari, destruktsioon kopsus, perifeerne bronhioloalveolaarne varjustus, tsentraalse vähi korral – lisavari kopsuväratis või muutunud kopsuvärati konfiguratsioon, mediastinaalne või kopsuvärati lümfadenopaatia, kohalik emfüseem, halvasti ravile alluv või paranev kopsupõletik, bronhiektaasiad, obstruktiiv-atelektaatiline pneumoniit, segmendi, sagara või kogu kopsu atelektaas, pleuraefusioon, luuliste struktuuride destruktsioon.
Kompuuteruuring.
Kompuutertomograafia (KT) puhul luuakse arvuti abil uuritavast kehapiirkonnast pilt, mis on tehtud röntgeniülesvõtetest. Näitab täpset kasvaja suurust ja asukohta, pannakse paika ka haiguse levik (siirete olemasolu ja asukoht).
Selle meetodi puhul on võimalik uurida kopse kiiresti, sel on suurem tundlikkus kui röntgenil, andes samas ka suurema kiirguskoormuse organismile, kuid madalama kui tavalise KT-uuringu kiirguskoormus. Selle meetodiga avastatud vähkidest 85% olid I staadiumis ning see võimaldas opereeritute 10 aasta elumuse tõsta 92%-ni. Olgugi et uuringul on palju positiivseid tulemusi, ei soovitata kasutada seda rutiinseks sõeluuringuks tema kalliduse, suure kiirguskoormuse ja paljude valepositiivsete tulemuste tõttu. Valepositiivsete tulemuste ravimine võib viia healoomuliste muutuste agressiivse üleravini ning sellest tekkinud tüsistusteni.
Kopsuvähi magnetresonantstomograafia.
Kasutatakse kahtlusel, et siirded on levinud peaajju ja lisainformatsiooni saamiseks vähkkasvaja paiknemisest rindkeres. Magnetuuring on vastunäidustatud patsientidele, kel on näiteks südamerütmur või operatsiooni klambrid, mis võivad magnetvälja sattudes oma õigest kohast eemale nihkuda. MRT on sobilik ka näiteks keskseinandi protsesside ja tsentraalsete veresoonte seina haaratuse hindamisel peendiagnostiliseks vahendiks. Olgugi et see skanner on üks levinumaid vahendeid, ei ole ta sobilik õhku sisaldavate struktuuride uurimiseks. 
Kopsuvähi positronemissioontomograafia (PET-) uuring.
Kopsuvähi positronemissioontomograafia (PET-) uuring on radioloogias kasutatav uurimismeetod, kus piltkujutise saamiseks süstitakse patsiendile väike kogus radioaktiivset glükoositaolist märkainet (18F-FDG). Märkaine hakkab kogunema kudedesse ja haiguskolletesse, mis on suurenenud glükoosi tarbimisega – aine imendumisel organismis püütakse tekitaga võimalikult täpne pilt, mis võimaldaks hinnata kudede ainevahetusprotsesse raku ainevahetuse tasemel, rõhuasetusega haiguskolletel.
PET-uuring erineb MRT-st selle poolest, et tema tulemuseks ei ole varjukujutis, kuna kopsuvähi kolde suurus ei inditseeri selle kasvukiirust, vaid rakutasandilise ainevahetuse peegeldamine. Positronemissioontomograafia põhineb teoorial, et vähirakud, mis kasvavad kontrollimatult, omastavad glükoosi kiiremini kui normaalsed rakud, seetõttu võivad piltkujutisel tulla nähtavale kehas piirkonnad, kus toimub väga kiire suhkrute ainevahetus. Eriti usaldusväärseks peetakse PET-uuringut pahaloomuliste muutuste tuvastamisel ning ka kaugmetastaaside avastamisel kogu organismis. Uuringul süstitakse patsiendi vereringesse radioaktiivset ainet, mis koguneb kiiresti kasvavate rakkude piirkonda, mille aparaat seejärel kuvab.
Uuringu piiranguteks on iga indiviidi rakkude hingamisahelate ja ainevahetuse eripärad, nii võivad uuringut mõjutada inimesel esinev hüpoglükeemia (keha rakud reguleerivad veresuhkru taseme alla) või ka hüperglükeemia.
PET-uuringu tulemused, kui vähipaige on väike (väiksem kui 1 cm), vajaksid täpsemat uurimist ja lisanduda võiks siiski ka histoloogiliste leidude analüüs. PET-uuringu tulemused mitteväikerakk-kopsuvähi tuvastamisel on osutunud ka valepositiivseks (terve tunnistatakse haigeks).
PET-seadme negatiivseks küljeks on tema kõrge hind ja esialgu vähene seadmete levik, tänapäeval on PET-uuringu aparaadid olemas nii Tallinnas kui ka Tartus.
Kopsuvähi eristusdiagnoos.
Diagnoosi kinnitamiseks tuleks läbi viia eristusdiagnoos, et välistada hingamisteede haigused ja 
Diagnoosi kodeerimine.
Kopsuvähi TNM-klassifikatsioon 7. väljaanne.
Peamiste kopsuvähi diagnostika meetodite hulka kuuluvad kasvaja morfoloogiline kindlaks tegemine ja kasvajarakkude patobioloogiline kirjeldamine.
TNM-klassifikatsioon ("tumor-nodus-metastasis system") on pahaloomuliste kasvajate kliinilise klassifikatsiooni süsteem, milles märgitakse kasvajaasukoht, lümfisõlmede haaratus ja metastaaside olemasolu.
Onkoteraapia.
Onkoteraapia ehk medikamentoosse onkoloogia ja kopsuvähi vastane ravi ei ole ilmselt pahaloomulise haiguse tõestuseta lubatud. Kopsuvähi hetkeolukorra tuvastamine ja tõendamine on keerukas protsess ja tõestusena võidakse maailma eri paigus aluseks võtta erinevaid diagnostika meetodeid ja/või analüüse – kuna kopsuvähki peetakse tänapäeval molekulaartasandi seisundiks, siis püütakse tõendusmaterjali leida kopsubiopsia abil saadud koeproovi(de)st, mis positiivsel tulemusel (pahaloomuline kasvaja), annab tõuke vähipatsiendiga ka medikamentoosse ravi võimaluste üle arutlemise alustamiseks.
Kopsuvähi ravitulemus on sõltuvuses ka haiguse staadiumist – mida varem haigus avastatakse, seda parem on elumusprognoos. Seetõttu pööratakse väga suurt tähelepanu selle haiguse varajasele avastamisele ja kopsuvähi sõeluuringutele.
Samuti leiti, et pärast neoadjuvantset keemiaravi allusid naiste organismid oluliselt paremini ravile kui meestel. Ka väikerakulisel kopsuvähil on sarnased tulemused.
Kõige edukamaks raviks on osutunud onkoloogiline ravi, mis on kombineeritud kirurgilise raviga. Kuna viimase poole sajandi jooksul on toimunud suured edasiminekud kopsuvähi diagnostikas ja ravis, on toimunud märkimisväärsed muutused ka mitteväikerakulise kopsuvähi haigete 5 aasta elumuses, mis on tõusnud 20%-lt 55%-ni tänapäeval. Postoperatiivne suremus on kopsuvähiga opereeritud patsientide hulgas vähenenud 1–2%-ni.
Kirurgiline ravi.
Kopsuvähi kirurgiline ravi oli üks esimesi kopsuvähi ravivorme, mis hakkas, tõenäoliselt ligi 70 aastat tagasi, haiglates levima.
Kopsuvähi kirurgilise ravi korral, mille läbiviimisel püütakse Eestis järgida onkoloogilise kirurgia üldtunnustatud printsiipe, ei eeldata efektiivsuseks rohkemat kui 30%.
Kirurgilise ravi mahuks on kas lobektoomia, pulmonektoomia, segmentektoomia või ka atüüpiline kopsuresektsioon ja mediastinaalne lümfadenektoomia.
Kirurgilise ravi korral näidustuste hindamisel tuleb arvestada mitmesuguste aspektidega, näiteks:
Kopsuvähi operatsiooni eesmärkideks on (vastavalt Kopsuvähi TNM-klassifikatsioon 7. väljaandele) T (kasvaja algkolle) ja N (lümfisõlme) lõplik diagnostika ja kasvaja radikaalne eemaldamine, kopsuvähi algkolde ja kopsuvärati lümfisõlmede resektsioon ühe plokina, kasvaja ja lümfisõlmede kirurgiline dissektsioon kasvajarakkude disseminatsiooni vältides ja ipsilateraalsete intratorakaalsete lümfisõlmede eemaldamine. Teine oluline kriteerium on regionaalsete lümfisõlmede eemaldamise ulatus.
Üldiselt eemaldatakse kopsu pahaloomuline kasvaja koos ümbritsevate kudedega, et saada võimalusel lahti kõikidest vähirakkudest ja kopsuvähi haigete elumust pikendada, tihti eemaldatakse ka ümbritsevad lümfisõlmed. 
Operatiivse ravi puhul on tegemist lokaalse raviga, seetõttu ei saa seda kasutada vähisiirete raviks, kuid tänu kirurgia arengule on hakatud eemaldama ka metastaase, mis on opereeritavad. Kopsuvähi puhul on osadel juhtudel vajalik ühe kopsu täielik eemaldamine, kuid võimalusel lõigatakse ära vaid osa kopsust, kus kasvaja paikneb.
Kopsuvähi kirurgilist ravi saab rakendada 16–20% kopsuvähi haigusjuhtudest. Kopsuvähi radikaalse operatsiooni vastunäidustused:
Radikaalne kirurgiline ravi on enamikul juhtudel osutunud selle haiguse korral piisavaks, seetõttu võidakse kasutada kombineeritud ravi koos kiiritusraviga.
Kiiritusravi.
Kopsuvähi kiiritusravi võib olla kas osa kombineeritud ravist: operatiivne, kemoteraapia ja kiiritusravi, või ka iseseisvalt kasutatav ravi liik. Operatiivse ravi vastunäidustuste korral tuleks, vastavalt kopsuvähi TNM-süsteemile, koostöös kopsuvähihaigega arutada kopsuvähi kiiritusravi võimaluste üle ja koostada kiiritusravi plaan.
Kopsuvähi kiiritusravi liigitatakse kaheks: välis- ja sisekiiritusravi.
Väliskiiritusravi põhineb kasvajapaikme kiiritamisel kehavälise spetsiaalse kiirgusallikaga (seadme sees), kasutatakse röntgenikiirgust ja erinevaid kiirgusdoose.
Väliskiiritusravi eesmärgiks on kopsuvähi kolde mõõtmete vähendamine või sümptomite leevendamine. Kiiritusravi teostatakse väikeste osade kaupa ehk fraktsioneeritult. Väikerakulise kopsuvähi standardse fraktsioneeringu puhul toimub üks kiiritusraviseanss päevas ja ravi kestus umbes 6–7 nädalat. Hüperfraktsioneeritud kiiritusravi puhul on kaks kiiritusravi fraktsiooni päevas, kusjuures nende seansside vaheline periood peab olema vähemalt 6 tundi.
Kopsuvähi kiiritusravi kõige peamisemad kõrvaltoimed on kiiritusösofagiit, köha, rindkerevalu, palavik, juuste väljalangemine, kurnatus, kopsude kiiritusjärgne fibroos, kiirituskopsupõletik, harva ka kiiritusjärgne müokardiit ja perikardiit ning müelopaatia.
Kopsuvähi kiiritusravi doosid.
Kiirgusravi doosid on kopsuvähi vormide korral enamasti sama suured ja 50 Gy.
Metastaaside, näiteks ajumetastaaside, profülaktilise kiirituse osas puudub kindel ülevaade toimete kohta, kliiniliselt tuvastatud ajumetastaaside korral peaks kogu aju saama kiiritust kokku 30 Gy-d – jagatuna 10 osaks 2 nädala jooksul.
Medikamentoosne ravi.
Keemiaravi ehk tsütostaatilise raviga üritatakse takistada vähirakkude paljunemist. Kasutatakse mitmeid ravimeid, mis hävitavad vähirakke või takistavad nende kasvamist. 
Väikeraku kopsuvähi puhul võib kombineeritud keemiaravi pikendada eluiga kuid põhjustab raskeid ja isegi eluohtlikke kõrvalnähtusid. Praegu saadaolev keemiaravi ei võimalda tervenemist. 
Mitteväikerakulise kopsuvähi puhul keemiaravi on endiselt eksperimentaalne ega saa nimetada üheks võimaluseks, et pikendada eluiga või elukvaliteeti.
Väikerakulise kopsuvähi kemoteraapia (elumus u 14 kuud) standardravi:
Keemiaravi tehakse eri etappidel erinevalt:
Neoadjuvantne keemiaravi.
Seda raviviisi teostatakse enne kasvaja eemaldamisoperatsiooni sooritamist. Ravi eesmärk on kasvaja mõõtmete vähendamine, et oleks võimalik eemaldada kasvaja kogus ulatuses.
Adjuvantne keemiaravi.
Teostatakse pärast kasvaja eemaldamist. Tegemist on haiguse remissiooni soodustava raviga, eesmärgiks on olemasolevate vähirakkude hävitamine.
Palliatiivne keemiaravi.
Eesmärk on peatada kasvajarakkude edasist levikut ja kasvaja suuruse vähendamine.
Sarnaselt kiiritusraviga toimub keemiaravi mitme järjestikuse ravikuurina. Võimalik on ka kombinatsioonravi, niit et vähihaigele manustatakse mitut ravimit korraga.
Väikeraku kopsuvähi puhul on teada:
Levinud kõrvalnähud keemiaravi puhul:
Kopsuvähi retsidiivid.
Enamikul väikerakk-kartsinoomihaigetel, kes on saanud nii kiiritus- kui ka keemiaravi, on haigus tagasi tulnud. Haigus naaseb tõenäoliselt esimese kahe aasta jooksul pärast ravi.
Kopsuvähi elumus.
Suurte vaatluste põhjal on jõutud järeldusele, et kopsuvähki haigestunud naiste elumus on suurem kui meestel. I staadiumis oli naiste 5 aasta elumus võrreldes meestega suurem: 69% vs. 64%; II staadiumis 60% vs. 50% ning III staadiumis vastavalt 46% ja 37%.
Molekulaarpatoloogia.
Kopsuvähi ravi baseerub tänapäeval mitmete riikide meditsiini- ja farmakoloogiavaldkonnas nii patohistoloogilise kui molekulaarse ehituse ja kliinilise haiguse levikul.
Patohistoloogilisel tasandil ei ole väikerakk-kartsinoomi ja mitteväikerakk-kopsuvähi eristamine koematerjalide alusel piisav, erinevate vähitüüpide ja staadiumite tuvastamiseks ja algkollete eristamiseks metastaasidest ning raviskeemide koostamiseks tuleks uurida vähirakkude fragmentide molekulaarseid profiile molekulaarsel tasandil.
Protoonkogeenid.
Kopsuvähiga seostatakse tänapäeval järgmisi protoonkogeene: "MYC, KRAS, EGFR, HER2" ja "cyclin D1" ("CCND1").
Immunopatoloogia.
Kopsuvähihaigetel esineb muutusi rakulise immuunsuse talitluses, nii näiteks on vähenenud ringlevate B- ja T-lümfotsüütide ning nende erinevaid funktsioone kandvate alampopulatsioonide arvukus.
Kopsuvähi kolde mikrokeskkond.
Kopsuvähi kolle moodustub lisaks geneetilistele teguritele ka mitmete kehasiseste protsesside tulemina, põletikukolde düsregulatsioon, immunosupressioon ja lahustuvate kasvufaktorite, tsütokiinide ja hormoonide suurenenud ringlus. 
Kopsuvähi kolde mikrokeskkonnale on iseloomulik kasvaja hüpoksia – hüpoksilised kasvajarakud (kiirgusele üsna resistentsed). Kasvajat varustav veresoonte võrgustik on sagedasti vigane – kas veresoonte vähesuse või ka talitlushäirete tõttu ja osa kasvajast ei saa piisavalt ja õigeaegselt hapnikku ja toitaineid. Kasvaja hüpoksia võib välja kujuneda juba 100–150 µm kaugusel veresoontest.
Kopsuvähi kolde mikrokeskkonna hulka loetakse ka endoteelirakud, kasvaja fibroblastid, müeloidrakud, "mastocytus", dendriitrakud ja ekstratsellulaarne maatriks. Kopsuvähi kolde uussoonestumise tulemusel tekkinud sooned (vere- ja lümfisooned) liiguvad koldesse ka arvukad vererakud, makrofaagid, neutrofiilid, T- ja B-rakud.
Kopsuvähivastane vaktsiin.
Kopsuvähivastaste terapeutiliste vaktsiinide eesmärk on aktiveerida organismi immuunsüsteemi vähiantigeenide suhtes. 
Käimasolevad MAGE-A3 antigeenil rajaneva kopsuvähivastase vaktsiini kolmanda faasi juhuslikustatud platseeboga kontrollitud topeltpimedasse üleilmsesse uuringusse koondnimega MAGRIT kaasatud 2272 mitteväikerakk-kopsuvähki põdeva patsiendi (Eestis kaasatud 57 patsienti) elumusnäitajad ei erinenud oluliselt platseebot saanud patsientide omast.
Ajaloolist.
1878. aastal moodustasid maliigsed kopsukasvajad Saksamaal Institute of Pathology of the University of Dresden (Dresdeni Ülikooli Patoloogiainstituudis) 1% kõigist lahkamisel tuvastatud vähivormidest. 1918. aastaks aga 10% ja 1927. aastal rohkem kui 14%.
1930. aastal avaldatud käsiraamatus "Springer Handbook of Special Pathology" täheldati, et pahaloomuliste kopsukasvajate esinemine (peamiselt meestel) on tõusuteel.