tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Poola linnuste ja losside loend

Poola linnuste ja losside loend
ReactOS

ReactOS on projekt, mis püüab luua avatud lähtekoodiga vabatarkvaralist Windows NT ja Windows 2000 draiverite ja programmidega ühilduvat operatsioonisüsteemi.
Poleemika.
17. jaanuaril 2006 süüdistas Hartmut Birr, et osa ReactOS-i koodist on saadud Microsoft Windowsi dekompileerimisest. Süüdistuste tõttu otsustasid projekti arendajad katkestada süsteemi juurdepääsu mittearendajatele.
Ehkki Hartmut Birri süüdistust pole tõestatud, otsustas ReactOS-i arenduskogukond panna ise peale auditi sellele lähtekoodile, mis teeb selle ühilduvaks Windowsi tarkvaraga.
ReactOS-i arendajad nendivad, et auditiprotsess ei takista tarkvara arendamist või hooldamist tulevikus ning et audit on võimalik läbi viia projekti arendamisega samal ajal.
Muuhulgas otsustati teha laialdasem läbivaatus, et leida sellist koodi, mis ei olnud "puhta toa" pöördprojekteerimine (inglise keeles "reverse engineering"). See läbivaatusprotsess eeldab projekti aeglustumist mõjutatud lähtekoodi ümberkirjutamise pärast ning kontroll viiakse läbi "mittepuhta" koodi lukustamisega seni kuni selle audit möödas on.
Seisuga 27. aprill 2006 oli audit 83,6% ulatuses valmis ning oli järjekindlal lõpuleviimise suunal. Kui 90% auditist on teostatud, aeglustub läbivaatus märgatavalt.
Belaja jõgi (Kama)

Belaja (vene "Белая", baškiiri "Ағиҙел" (Agizel), tatari "Ağıydel", udmurdi "Тӧдьы Кам" (Tödjõ Kam)) on jõgi Euroopas. 
Algab Uuralist. Ülemjooksul voolab mägijõena Uurali ahelike vahel valdavalt lõunasse ja edelasse, seejärel pöördub läände ja murrab läbi Uurali ahelike. Uurali läänejalamil pöördub põhja ja voolab pikalt läbi eelmäestiku mägedega paralleelselt. Alamjooksul pöördub loodesse ja läände. 
Suubub vasakult Kamasse (täpsemalt Alam-Kama veehoidlasse).
Jõe pikkus on 1430 km, valgala 142000 km².
Belaja jõe ääres asuvad Ufa, Sterlitamak, Salavat, Išimbai, Agidel, Beloretsk, Birsk jt.
1383

1383. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1330. aastad 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad - 1380. aastad - 1390. aastad 1400. aastad 1410. aastad 1420. aastad 1430. aastad
Aastad: 1378 1379 1380 1381 1382 - 1383 - 1384 1385 1386 1387 1388
1384

1384. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1330. aastad 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad - 1380. aastad - 1390. aastad 1400. aastad 1410. aastad 1420. aastad 1430. aastad
Aastad: 1379 1380 1381 1382 1383 - 1384 - 1385 1386 1387 1388 1389
1385

1385. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1330. aastad 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad - 1380. aastad - 1390. aastad 1400. aastad 1410. aastad 1420. aastad 1430. aastad
Aastad: 1380 1381 1382 1383 1384 - 1385 - 1386 1387 1388 1389 1390
Steep Holm

Steep Holm on saar Keldi mere Bristoli lahes. 
Pindala umbes 20 ha, kõrgus kuni 78 meetrit. 
Kuulub Suurbritanniale.
1389

Sajandid: 13. sajand – 14. sajand – 15. sajand
Aastakümned: 1330. aastad 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad – 1380. aastad – 1390. aastad 1400. aastad 1410. aastad 1420. aastad 1430. aastad
Aastad: 1384 1385 1386 1387 1388 – 1389 – 1390 1391 1392 1393 1394
1389. aasta oli 14. sajandi 89. aasta.
1353

1353. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1300. aastad 1310. aastad 1320. aastad 1330. aastad 1340. aastad - 1350. aastad - 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad 1390. aastad 1400. aastad
Aastad: 1348 1349 1350 1351 1352 - 1353 - 1354 1355 1356 1357 1358
Babylon 5 sõjad

Telesarja "Babylon 5" sõjad on J. Michael Straczynski loodud ulmelisel ajateljel toimuvad relvakonfliktid, millest ainult osa leiab aset sarja enda sündmuste käigus. Eelnenud konfliktidest on "Babylon 5" sarjas juttu tagasivaadetena, järgnevatest teame telefilmide, sarja "Crusade" ja "Babylon 5" teemaliste raamatute kaudu. Viimastest on tähtsamad kolm triloogiat, millel on ka Straczynski heakskiit, ning seega loetakse neid "ametliku" sündmuskäigu osaks võrdselt telesarjaga.
Lääne-Berliin

Lääne-Berliin (saksa keeles "West-Berlin" ja "Westberlin") oli pärast teist maailmasõda Ameerika Ühendriikide, Suurbritannia ja Prantsusmaa okupatsiooni all olnud Berliini sektorite ala. 
Berliini idaosa (Ida-Berliini) okupeeris Nõukogude Liit. Kogu Lääne-Berliin oli ümbritsetud Saksa Demokraatliku Vabariigiga.
Lääne- ja Ida-Saksamaal lõppes okupatsioon 1949. aastal, kui 23. mail kuulutati välja Lääne-Saksamaal Saksamaa Liitvabariik ja 7. oktoobril Ida-Saksamaal Saksa Demokraatlik Vabariik. Kuid Lääne-Berliin jäi formaalselt okupeeritud alaks, sest okupatsiooni sai lõpetada üksnes neljapoolse kokkuleppega. See oli üks põhjuseid, miks Lääne-Berliinis oli liitlaste sõjaväe juuresolek märgatavam kui Lääne-Saksamaal. Juriidiliselt ei kuulunud Lääne-Berliin ühegi riigi koosseisu.
Lääne-Berliini kodakondsust ei olnud samuti olemas, kuid Lääne-Saksamaa käsitas Lääne-Berliini elanikke oma kodanikena. Seetõttu said nood teenida Lääne-Saksamaa sõjaväes; samas ei olnud Lääne-Berliini elanikud kohustatud läbima Bundeswehri ajateenistust, mistõttu kolisid sinna paljud noored mehed Lääne-Saksamaalt; Lääne-Berliinist sai nii üks suurimaid vastukultuuri keskusi. Lääne-Berliini ebaselge staatuse tõttu ei saanud Lääne-Berliini elanikud aga osaleda Liidupäeva valimistel, kuid lääneliitlaste kontrollnõukogu otsusega lubati neile siiski esindatus Liidupäevas Berliini esindajatekoja nimetatud delegaatide näol, kellel aga ei olnud hääleõigust. Samas tohtisid Lääne-Berliini elanikud kui Lääne-Saksamaa kodanikud kandideerida Liidupäeva valimistel, näiteks Willy Brandt, kes oli 1957–1966 Lääne-Berliini linnapea, valiti Liidupäeva Nordrhein-Westfaleni liidumaa parteinimekirjast ja oli 1969–1974 kantsler. Ka Liidunõukogusse valis Lääne-Berliini senat linna esindama neli hääleõiguseta delegaati ja esimesel kolmel Euroopa Parlamendi valimistel 1979–1989 valiti linna esindama kolm saadikut linna esindajatekoja poolt. 
Pärast Saksamaa lõhenemist püüdis Nõukogude Liit saada oma kontrolli alla ka Berliini lääneosa ja linn blokeeriti (Berliini blokaad). Nõukogude armee takistas linna varustamist kaupadega maad mööda ja need viidi kohale lennukitega; selleks loodi nn Berliini õhusild. 
13. augustil 1961 ümbritseti Lääne-Berliin Berliini müüriga. 
Lääne-Berliini pindala oli 481 km². Elanike arv oli 13. septembril 1950 2 146 952 ja 31. detsembril 1989 2 130 525.
Ida- ja Lääne-Berliin ühendati 1990. aastal.
Monomüüt

Monomüüt (ka kangelase teekond) on kontseptsioon teekonnast, mille väidetavasti võtsid ette kõik mütoloogilised kangelased. Käsitluse looja Joseph Campbell laenas mõiste enese James Joyce'lt. Lühidalt kokku võetuna on monomüüt järgmine: "Kangelane rändab igapäevasest maailmast üleloomulike imede piirkonda: seal kohtutakse uskumatute jõududega ning võidetakse otsustav võit: kangelane naaseb oma salapäraselt seikluselt võimega kaasinimestele kasu tuua."
Selles teekonnas on nähtud paralleele ka šamaani initsiatsiooniriitusega.
Monomüüdi muster, mida Campbelli väite kohaselt kõik müüdikangelased läbisid, on jälgitav ka kaasaegses mütoloogias. Algse "Star Warsi" triloogia loomisel lähtus George Lucas otse Campbellist. Samuti võib näidetena tuua Disney stuudio filmi "Lõvikuningas" (1994) ja Wachowski vendade "Matrixi" filmid. Iga Harry Potteri raamat järgib monomüüdi struktuuri. Eriti selgesti on monomüüt jälgitav suurtes imeulmeromaanide sarjades.
Campbelli kontseptsioon tugineb Carl Gustav Jungi kontseptsioonile arhetüüpidest, alateadlikest jõududest, mida iseloomustab nende vorm ning mis psühhoanalüüsis ilmnedes märgivad patsiendi tervenemise erinevaid staadiumeid. Kuigi alates 1950. aastatest ei ole sellisel lähenemisel Ameerika ülikoolide psühholoogiateaduskondades erilist toetust, pole siiani monomüüdile rahuldavat ja alternatiivset selgitust leitud.
Faabula

Faabula on eepilise või dramaatilise teose sündmustik ajalises ja põhjuslikus järgnevuses. 
Faabula on "loo toormaterjal" ja süžee on "viis, kuidas lugu on korraldatud".
Joseph Campbell

Joseph John Campbell (26. märts 1904 – 30. oktoober 1987) oli Ameerika õpetlane, kirjanik ja kõnemees. Ta on peamiselt tuntud oma võrdleva mütoloogia ja võrdleva usundiloo alaste töödega.
Joseph Campbell sündis New Yorgi osariigis White Plainsis. Pärast Buffalo Billi Metsiku Lääne etenduse külastamist lapsena tekkis tal huvi Ameerika põlisrahvaste folkloori vastu ning ta luges läbi kogu kirjanduse, mis kohalikus raamatukogus nende kohta leidus. Ta sai bakalaureusekraadi keskaegses kirjanduses ning magistrikraadi Inglise kirjanduses Columbia ülikoolist. Ta õppis mõnda aega ka Pariisis ja Münchenis. Aastatel 1934–1972 õpetas ta Sarah Lawrence College'i kirjanduse osakonnas Yonkersis. Aastatel 1956–1973 oli ta külalislektor Foreign Service Institute'is.
Campbelli peateos on "Tuhandenäoline kangelane".
1354

1354. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1300. aastad 1310. aastad 1320. aastad 1330. aastad 1340. aastad - 1350. aastad - 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad 1390. aastad 1400. aastad
Aastad: 1349 1350 1351 1352 1353 - 1354 - 1355 1356 1357 1358 1359
China Miéville

China Tom Miéville (sündinud 6. septembril 1972) on inglise ulme- ja fantaasiakirjanik. 
Miéville on avaldanud teoseid mitmes ulmežanris imeulmest küberpungini ning on väitnud, et kavatseb kirjutada ühe romaani igas žanris. Temalt on ilmunud ka rahvusvahelise õiguse marksistlikku teooriat käsitlev monograafia "Between Equal Rights: A Marxist Theory of International Law" (Brill 2005). Ta on kirjutanud artikleid ulmekirjanduse teooriast ning rahvusvahelisest õigusest. Kogenud rollimängijana oli ta üks 2010. aastal ilmunud rollimänguraamatu "Pathfinder Chronicles: Guide to the River Kingdoms" (kirjastus Paizo Publishing) autoreist koos Elaine Cunninghami, Chris Pramase ja Steve Kensoniga.
Oma kirjanduslike eeskujudena on China Miéville nimetanud M. John Harrisoni, Michael de Larrabeitit, Michael Moorcocki, Thomas M. Dischi, Charles Williamsit, Tim Powersit ja J. G. Ballardit. Ta on tunnistanud ka H. P. Lovecrafti, Mervyn Peake'i, Ursula K. Le Guini ja Gene Wolfe'i mõju.
Eesti keelde on Miéville'i teostest tõlgitud "The City and the City" ("Linn ja linn", Varrak, 2011; tõlkija Kristjan-Jaak Kangur) ja "Perdido tänava jaam" (2015, Ersen).
Poliitika.
China Miéville on Rahvusvahelise Sotsialistide Organisatsiooni (International Socialist Organization, USA) ja Suurbritannia Sotsialistliku Töölispartei (Socialist Workers Party) liige. 2001. aasta valimistel Ühendkuningriigis kandideeris ta edutult alamkotta Tööpartei traditsioonilises valimisringkonnas Regent's Parkis ja Põhja-Kensingtonis, kus kogus 459 häält ehk 1,2% häältest.
Autori vasakpoolsed vaated avalduvad ka tema teostes. Miéville ise on siiski rõhutanud, et ei püüa "sõnumit raamatutesse smugeldada", ning kui ta kirjeldab fantaasiamaailmu muu hulgas poliitiliselt, ei ole see siiski olnud omaette eesmärk.
Auhinnad.
Miéville'i esikromaan "King Rat" kandideeris nii International Horror Guildi kui ka Bram Stokeri auhinnale. "Perdido Street Station" võitis Arthur C. Clarke'i auhinna ning kandideeris Hugo, Nebula ja World Fantasy auhinnale. "The Scar" kandideeris 2003. aasta Hugo, Arthur C. Clarke'i ja World Fantasy auhinnale. Neljas romaan "Iron Council" kandideeris 2005. aastal Hugo ja World Fantasy auhinnale, võitis Arthur C. Clarke'i auhinna ja Locuse auhinna parima fantaasiaromaani eest. Viies romaan "Un Lun Dun" võitis 2008. aastal Locuse auhinna parima noorteraamatu eest. "The City &amp; the City" võitis 2010. aastal Arthur C. Clarke'i auhinna, Hugo ja World Fantasy auhinna, samuti kandideeris parima romaani kategoorias Nebulale. 2012. aastal kandideeris "Embassytown" Hugole parima romaani kategoorias.
Fritz Leiber

Fritz Reuter Leiber Jr. (24. detsember 1910 – 5. september 1992) oli ameerika ulmekirjanik.
Eesti keeles on Fritz Leiberilt ilmunud tema debüütjutt "Automaatpüstol" Postimehes järjejutuna (1991) ja teine lühijutt "Suitsutont" antoloogias "Sünged varjud" (2001).
L. Sprague de Camp

Lyon Sprague de Camp (27. november 1907 New York – 6. november 2000 Plano, Texas) oli ameerika ulmekirjanik. Temalt ilmus üle 100 romaani ja muid teoseid, millest tuntud on teiste imeulmekirjanike biograafiad ja hulk Conani-romaane.
Eesti keeles ei ole L. Sprague de Campi teoseid ilmunud. Eesti Raadio järjejutuna on esitatud lühijuttu "Väljavalitu" ("The Exhalted").
Crusade

"Crusade" (eesti keeles "Ristiretk") on USA ulmesari, mille sisu lähtub J. Michael Straczynski loodud sarja "Babylon 5" sündmustikust. "Crusade'i" sündmused leiavad aset 2267. aastal.
Sündmustiku taust.
Sarjale eelneb "Babylon 5" ulmemaailma kronoloogias telefilm "A Call To Arms". Selles ründavad Maad drakhid, kes päästavad lahti nanoviiruse, mis nakatab kõik Maa elanikud. Viirus on õnneks inimestele kohandamata ja selle mõju pole kohe letaalne. Viirus aga muteerub pidevalt ning kui seda protsessi ei õnnestu peatada, prognoositakse kõigi Maa elanike hukkumist viie aasta jooksul. Maa pannakse tähtedevahelisse karantiini. Ühtlasi saadetakse teele uurimislaev Excalibur, mille meeskonnaliikmed viibisid inimkonna nakatumishetkel Maast eemal. Excaliburi meeskonna ülesanne on leida mõnelt teiselt planeedilt nanoviiruseravim.
Sarja tootmise enneaegne lõpetamine.
Nagu "Babylon 5", pidi ka "Crusade" kestma viis aastat. Kuid sarja tellinud ja seda näitama pidanud USA telejaama TNT ning sarja tootjate vahel tekkisid põhimõttelised lahkhelid, mille tõttu "Crusade'i" tootmine katkestati veel enne, kui esimene osa eetrisse läks. Selleks ajaks oli valminud 13 esimese hooaja osa, need anti hiljem eetrisse ning on praeguseks avaldatud ka DVD-l.
Wetzlar

Wetzlar on linn Saksamaal Hesseni liidumaal. Linna elanike arv on umbes 51 800.
Proletariaadi diktatuur

Proletariaadi diktatuur on marksismi järgi kapitalistliku korra likvideerimise ja riigi purustamise tulemusel kehtestatava proletariaadi riigivõimu olemuse määratlus. Lenin nimetas proletariaadi diktatuuri ideed marksismi üheks kõige tähtsamaks ideeks riigiküsimuses. Proletariaadi diktatuuri kättevõitmine on marksismi järgi sotsialistliku revolutsiooni põhisisuks. Revolutsiooniline proletariaadi diktatuur oleks kapitalismilt sotsialismile ülemineku perioodi riik, mille funktsiooniks on töölisklassi võimu kasutamine vastupanu mahasurumiseks, võidu kindlustamiseks, kaitseks välisriikide sekkumise vastu. Marksismi järgi proletariaadi diktatuur ei tähenda ainult vägivalda. Tema peamine funktsioon peaks olema loov, ülesehitav. Proletariaat kasutab diktatuuri selleks, et koondada enese ümber laiad töörahva hulgad ja tõmmata nad kaasa sotsialistlikku ülesehitustöösse. Proletariaadi diktatuuri aluseks on töölisklassi ja talurahva liit, milles töölisklassile kuulub juhtiv osa. Marksismi järgi on proletariaadi diktatuur kõrgeim demokraatia tüüp — reaalne demokraatia töörahva jaoks, mille eesmärgiks on tõmmata rahvahulgad võimalikult ulatuslikult kaasa riigi ja ühiskonna juhtimisele. Peamiseks juhtivaks ja suunavaks jõuks proletariaadi diktatuuri süsteemis on kommunistide partei. Proletariaadi diktatuuri süsteemi kuuluvad mitmesugused massiorganisatsioonid: rahvaesinduse organid, ametiühingud, kooperatsioon, noorsooühingud ja teised organisatsioonid.
Proletariaadi diktatuuri vormid võivad olla mitmekesised, sest nad sõltuvad konkreetsetest tingimustest. Mõiste "diktatuur" ei iseloomusta antud juhul riigivormi ega riigi poliitilist režiimi. Ajalooliselt esimeseks proletariaadi diktatuuri vormiks oli Pariisi Kommuun. Lenini järgi olid Nõukogud uus Proletariaadi diktatuuri vorm. Teoreetiliselt on võimalik Proletariaadi diktatuuri vormina ka parlamentlik vabariik. Koos sotsialismile üleminekuga toimub Proletariaadi diktatuuri riigi järkjärguline ülekasvamine üldrahvalikuks riigiks, mis on vajalik etapp teel ühiskonna kommunistliku omavalitsuse loomise poole.
Enesemääramisõigus

Enesemääramisõigus on rahvuslikku teadvust omava grupi õigus rajada riik ja vabalt valida selle valitsemisvorm. 
Rahvaste enesemääramisest räägiti algul kui poliitilisest doktriinist. I maailmasõjas tunnustasid liitlased enesemääramist kui eesmärki, mis aitab kaasa rahu saavutamisele. Woodrow Wilson nimetas oma neljateistkümnes teesis enesemääramisõigust olulise eesmärgina sõjajärgse maailma jaoks.
Pärast teist maailmasõda sai enesemääramisõigusest üks Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni peamisi eesmärke. ÜRO põhikiri käsitleb enesemääratlemist kahes tähenduses. Esiteks on riikidel enesemääramisõigus kui õigus vabalt valida oma poliitiline, majanduslik, sotsiaalne ja kultuuriline kord. Teiseks on rahvastel õigus luua oma riik või mingil muul kombel määratleda oma suhe juba olemasoleva riigiga.
Tšingis-khaan

Tšingis-khaan (1155 või 1162–1227), sünninimega Temutšin, oli ajaloo suuruselt teise riigi, Mongoli impeeriumi rajaja ning suurkhaan.
Tšingis-khaani esivanemate kaugem päritolu pole selge. Hiinlased mainivat ta isa Jesugei-bagaturi punakaid juukseid ja heledaid silmi. Temutšini sünnikoht on praegune Burjaatia.
Mongolite riik.
Tšingis-khaan ja ta järglased (tšingisiidid) rajasid Aasias ajaloo suuruselt teise impeeriumi, vallutades-allutades kahekümne aasta jooksul näiteks enamiku Hiinast, Kesk-Aasia (Horezmi), Kaukaasia (Gruusia), Lõuna-Siberi. 1223. aastal põrkasid mongolite ekspeditsioonikorpus ning kolme Vene vürstiriigi ja nende liitlaste polovetside väed kokku Kalka lahingus, mille mongoli väed võitsid.
Tšingis-khaan ühendas enda alla kõik mongolite hõimud ja rajas võimsa impeeriumi, mis oli pindalalt suurem kui NSVL. Siiani on see ajaloos teadaolevalt suurim impeerium, mis hõlmas 22% Maa pindalast. Teisele kohale jääb Briti impeerium. Impeerium hõlmas muu hulgas osa Venemaast, Kaukaasia, Volga-äärsed alad, Tiibeti, Korea, Hiina, Kesk-Aasia, Iraani, Iraagi, Afganistani, Siberi lõunaalad. Riik jäi püsima tänu sõjalisele võimsusele, riiklikele seadustele, kohalike rahvaste seadustele, jumalate austamisele ja elanike julgeoleku tagamisele.
Tšingis-khaani seadusi (jassat) kasutasid kõik Aasia nomaadid. Tšingis-khaani seaduste kogu räägib: "Tšingis-khaani seadus (jassa) keelab valetada, varastada, kurja teha. Nõuab inimestelt, et nad suhtuksid teistesse sama hästi kui endasse." Jassa loomine oli seadusandluse alus.
Pärast Tšingis-khaani surma (1227) jagati riik tema poegade vahel ulussideks, riigi valitsejaks sai ta kolmas poeg Ugedei (Ögödei) (1227–1241). Ugedei oli teine suurkhaan, kes jätkas edukalt isa vallutuspoliitikat. Ulussid pidid andma ühise sõjakäigu jaoks sõjaväe.
Mongolite rahvaarvuks on pakutud 13. sajandi alul ligikaudu 500 000 hinge. Võrdluseks: Hiinas oli rohkem kui 50 miljonit elanikku, Venemaal umbkaudu 5 miljonit, polovetse 400 000 – 500 000, eestlasi 150 000 – 200 000.
Neljanda mongolite suurkhaani Munke (Mönkge) (surnud 1260) ajal laiendati nn kollase ristiretkega impeeriumi veelgi, kui vallutati Bagdad ja Süüria. Baalbeki all kaotati siiski otsustav lahing mamelukkidele.
Mongolid olid ususallivad, nende seas leidus ka ristiusulisi. Pühakodade hävitamist pole nad maininud. 13. sajandi keskel olid mongolite jaoks lindpriid üksnes ismaeliidid (islami radikaalne usulahk). Pakutakse, et kui Munke oleks veel elanud või kui poleks riigis kodusõda alanud (pojapoeg Hubilai valiti Hiinas suurkhaaniks), siis oleks islam Aasiast välja tõrjutud. Pärast Munke surma algas kodusõda ja impeerium lagunes erinevateks ulussideks-hordideks.
Isiklikku.
Tšingis-khaanil oli neli poega:
Üldkohus

Üldkohus (kuni 1. detsembrini 2009 Esimese Astme Kohus) on üks Euroopa Liidu kohtutest. See loodi 1988. aastal.
Üldkohus ja Euroopa Kohus kokku moodustavad Euroopa Liidu Kohtu, mis omakorda on üks seitsmest Euroopa Liidu institutsioonist. 2004–2016 tegutses Euroopa Liidu Kohtu koosseisus nende kõrval ka Avaliku Teenistuse Kohus.
Vasakpartei (Rootsi)

Vasakpartei ("Vänsterpartiet", lühend V) on Rootsi sotsialistlik partei. Enne 1990. aastat kandis ta nime Vasakpartei – Kommunistid ("Vänsterpartiet kommunisterna", lühend vpk).
Erakond asutati 1917 Rootsi Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei lõhenemisel kommunistideks ja sotsiaaldemokraatideks. Vasakpartei deklareerib ennast 1996. aastast sotsialistlikuks, feministlikuks parteiks. (1996. aastal lisati sõna feministlik.) Parteil on 12 500 liiget.
Partei programm.
Partei ei poolda ettevõtete erastamist ja pooldab Rootsi tuumaelektrijaamade sulgemist. Vasakpartei on radikaalsemate vaadetega kui sotsiaaldemokraadid ja pooldavad egalitaristlikku ja feministliku poliitikat. Samuti ei poolda Vasakpartei Rootsi kuulumist Euroopa Liitu.
Partei rahvusvahelised kontaktid.
Partei kuulub Uude Euroopa Vasakfoorumisse ja Põhjala Vasak-Rohelisse Allianssi. Vasakpartei on mõlema mainitud organisatsiooni asutajaliige. Euroopa Parlamendis kuulub partei Euroopa Ühendatud Vasakpoolsete ja Põhjala Vasak-Roheliste konföderatiivsesse gruppi.
Partei poliitiline seis.
Vasakpartei, Rootsi Rohelise Partei ja sotsiaaldemokraatide vahelise 1998. aasta kokkuleppe järgi toetas Vasakpartei RSDTP vähemusvalitsust ja on viimasega võimul ka paljudes Rootsi valdades ja läänides. 2006. aasta valimistel jäädi Rootsi parlamendis koos sotside ja rohelistega opositsiooni.
Partei valijaskond.
Partei valjaskond koosneb peamiselt noortest, avaliku sektori töötajatest, ajakirjanikest ja endistest sotsiaaldemokraatidest.
Valimistel.
2006. aasta Riksdagi valimistel saadi 22 kohta 349-st (5,8%) ja 2004. aasta Euroopa Parlamendi valimistel 2 kohta 19-st. (12,4%). Mõlemad häälteprotsendid on arvestamata 4% valimiskünnist, mis kehtis mõlematel valimistel.
Ööülikool

"Ööülikool" (ka "Raadio Ööülikool") on Jaan Tootseni toimetatud saatesari, mis on eetris Eesti Raadio kahel kanalil: Viker- ja Klassikaraadios. 
Alates 2000. aastast on toimunud üle saja kohtumise Eesti õppejõudude ja mõtlejatega. Selle aja jooksul on loenguid pidanud Kaia Lehari, Marju Lauristin, Peeter Laurits, Mihhail Lotman, Kalevi Kull, Andres Ehin, Hasso Krull, Hardo Pajula, Jaanus Rohumaa, Jaan Tätte, Irina Belobrovtseva, Lepo Sumera, Jaanus Harro, Mart Kalm, Evald Saag, Gunnar Aarma ja paljud teised.
"Ööülikool" sai alguse ideest luua kuuldemänguline fiktsioon ühe ülikooli juures tegutsevast vaimsest vennaskonnast, kes kord nädalas kutsub endale külla ühe välislektori, keda nende koolis tavaliselt kuulata ei ole võimalik. 
"Ööülikooli" temaatika hõlmab humanitaarteadusi, muusikat, teatrit, filmi, kunsti, rahvuskultuuri ning ainevaldkonda, mida tinglikult võiks nimetada "inimene ja keskkond".
Pealtnägija

"Pealtnägija" on Eesti Televisiooni uuriv-ajakirjanduslik saatesari, mis on eetris alates 1999. aasta sügisest.
2017. aastal toetas "Pealtnägija" saadet ÜRO pagulasamet sihtotstarbeliselt 2400 dollariga, arvatavalt loo jaoks, kus käidi Türgis pagulasabi uurimas.
Meeskond.
“Pealtnägija” sisu eest vastutab meeskond autoreid, kaasautoreid ning toimetajaid. Põhimeeskonna liikmeid tutvustatakse iga osa alguses saatepeas.
Käesoleval 27. ehk 2025/2026 telehooajal koosneb põhimeeskond järgnevatest inimestest:
Aastate jooksul on saatesarja põhimeeskond muutunud vastavalt:
Tunnustus.
Esimese telesaatena võitis "Pealtnägija" Bonnieri uuriva ajakirjanduse auhinna, kui Rasmus Kagge ja Mihkel Kärmas pälvisid tunnustuse 2011. aastal ilmunud lugude eest isamaaliste poliitikute sahkerdamisest elamislubadega.
"Pealtnägija" on võitnud mitu Eesti filmi- ja teleauhinda (EFTA):
Põtalovo

Põtalovo (läti keeles "Pitalova, Abrene") on linn Venemaal Pihkva oblastis. Ta on Põtalovo rajooni keskus. Asub Utroja jõe ääres.
Ajalugu.
Abrene asub ajaloolisel Latgale territooriumil. Tänapäevane Latgale hõlmab Vana-Liivimaa Aiviekste-Pededze ja Daugava jõest idas asuva ala, mis pärast 17. sajandi Rootsi-Poola sõdasid jäi Liivimaa vojevoodkonnana Rzeczpospolita koosseisu.
Esimese Poola jagamise tagajärjel 1772. aastal läks Latgale Venemaa keisririigi Vitebski kubermangu koosseisu.
Aastatel 1852–1862 rajati laiarööpmeline Peterburi–Varssavi raudtee. Raudtee pikkus oli koos haruliinidega 1280 km. Raudtee trass kulges läbi Gattšina, Luga, Pihkva, Ostrovi, Põtalovo, Režitsa, Dünaburgi, Vilno, Landvarovo, Grodno ja Białystoki.
Riia rahulepingu järgi läks Põtalovo küla koos ümberkaudsete Ostrovi maakonna aladega 1920. aastal Läti Vabariigi koosseisu ja nimetati Jaunlatgaleks. 1933. aastal sai Jaunlatgale linnaõigused (elanikke oli siis 1500). 1938. aastal anti linnale uus nimi, Abrene.
Teise maailmasõja järel, 1944. aastal eraldati piirkond Läti NSV-st ja liideti Abrene linn koos Abrene rajooniga, Vene NFSV Pihkva oblastiga ja nimetati Põtalovoks.
Tänapäeval kuulub Põtalovo Venemaa Föderatsioonile. Läti pidas linna "de iure" endale kuuluvaks kuni 2007. aastani, mil Venemaaga sõlmitud piirilepinguga sellest loobuti.
Šabdar Ossõp

Šabdar Ossõp (õieti Jossif Arhipovitš Šabdarov; Шабдар Осып (Иосиф Архипович Шабдаров); (8. aprill 1898 – 11. november 1937) oli mari kirjanik. 
Ta sündis Izi Lužalu külas praeguses Sernuri rajoonis Mari Eli Vabariigis. 1932. aastal lõpetas ta Kaasanis pedagoogilise instituudi.
Luuletusi hakkas ta kirjutama 1918. aastal.
Ta langes alusetute repressioonide ohvriks (hukkus Gulagis või lasti maha "troika" otsuse põhjal). Ta rehabiliteeriti postuumselt. 
Teosed.
Ta on kirjutanud ka jutustusi, sealhulgas lastele, ja artikleid kirjandusest.
Saksamaa president

Saksamaa president ("Bundespräsident"; "Bundespräsident der Bundesrepublik Deutschland") on Saksamaa riigipea. 
Presidendil ei ole Saksamaal tegelikult poliitilist võimu. Tema peamisteks ülesanneteks on vastuvõetud seaduste allkirjastamine, Liidupäeva valimiste väljakuulutamine ning valitsuse ametisse kinnitamine ja ametist vabastamine. 
Presidendi valib Liidukogu (Liidupäev ja sama palju liikmeid liidumaade esindustest) viieks aastaks. 
Presidendikandidaat peab olema vähemalt 40-aastane. Presidenti ei saa valida ametisse rohkem kui kaheks ametiajaks järjest. 
Saksamaa presidendid alates 1949:
Mari kirjandus

Mari kirjandus on mari keeles kirjutatud ilukirjandus.
Mari kirjanikke.
2018. aastal ilmus Venemaal 13 marikeelset raamatut kogutiraažiga 8400 ning 2019. aastal 24 raamatut kogutiraažiga 17700.
Vastupaavst

Vastupaavst (ladina keeles "antipapa") on isik, kes on kas valitud või seatud parajasti ametis oleva paavsti vastu kui konkureeriv katoliku kiriku pea. Tema "tiitel" on suhteline, sest osa kiriku liikmeid võib pidada teda õigeks paavstiks. Ajalooliselt on tiitel määratletud selle järgi, milline kahest või enamast paavstist saavutas laiema tunnustuse ja milline (või millised) mitte.
Ajaloos seati vastupaavste ametisse mitmel põhjusel. Esimesed vastupaavstid valiti protestiks kiriku ametliku poliitika vastu kiriku sees olevate skismaatiliste vähemusgruppide poolt, sageli tekkis ka küsimusi, kumb paavstidest on õige ja kumb vale ning et paavstivalimiste kord oli suhteliselt segane, siis võisid teatud huvigrupid peaaegu alati ametis oleva paavsti kohta väita, et too on tegelikult ebaõiglaselt ametisse saanud ehk tegelikult valepaavst ning lasta valida omaenda kandidaadi, kes enamasti siiski vastupaavsti tiitliga ajalukku läks.
Alates 10. sajandist nimetasid oma soosikuid paavsti ametisse ka Saksa-Rooma keisrid. Otto III näiteks nimetas esialgu paavstiks oma nõo, seejärel aga õpetaja. Need paavstid saavutasid kiriku keskvõimu nõrkuse tõttu ka üldtunnustuse. Ent kui paavstlus tugevnes, siis muutusid vastupaavstid keisri ja paavsti vahelises võitluses poliitiliseks relvaks. Keiser ja tema liitlased toetasid vastupaavsti, kuid enamasti ei olnud sellest kuigivõrd abi ning pärast seda, kui keiser ja paavst olid ära leppinud, pidid vastupaavstid niikuinii oma ametist loobuma. Esimesena määras vastupaavsti ametisse keiser Heinrich IV, seda tegid ka mitu tema järglast, ka näiteks Friedrich Barbarossa, Friedrich II ja viimasena keiser Ludwig IV 14. sajandil.
Paavsti ja vastupaavsti oli eriti keerukas eristada aga 15. sajandi alguses, mil Euroopa oli lõhenenud Rooma ja Avignoni paavsti toetajateks, kellest kumbki end õigeks kirikupeaks pidas. Olukorra lahendamiseks kutsuti kokku kirikukogu, mis komplitseeris olukorda aga veelgi, valides veel kolmandagi paavsti. Lõpuks kuulutati need Konstanzi kirikukogul kõik vastupaavstideks ning ametisse nimetati Martinus V, misjärel kolm ülejäänud paavsti olid sunnitud oma ameti maha panema.
Viimaseks ajalooliseks vastupaavstiks oli aga Felix V, kes valiti Baseli kirikukogul 1439. aastal ning pani oma ameti maha 1449. aastal.
Vaatamata sellele, et ametlik kirikupoliitika süüdistas vastupaavste kui skismaatikuid erinevates surmapattudes või vähemasti ebaväärikas käitumises, olid need süüdistused enamasti alusetud ning paavstide-vastupaavstide vastuolud olid seotud peamiselt kas kirikusisese või sekulaarse ja sakraalse võimuvõitlusega.
20. sajandil on vastupaavstideks nimetatud mitu katoliku sekti juhti, kuid nende mõju on äärmiselt väike, võrreldes ajalooliste vastupaavstidega.
Debrecen

Debrecen on komitaadi õigustega linn Ungari idaosas. See on Hajdú-Bihari komitaadi keskus ning elanike arvult teine linn Ungaris.
Ajalugu.
Enne ungarlaste saabumist Kesk-Doonau madalikku oli Debreceni ümbrus asustatud juba eri hõimude poolt, kelleks olid näiteks vandaalid, goodid, sarmaadid, gepiidid, avaarid ja bulgaarlased.
Debreceni on esmamainitud 1235. aastal ("Debrezun"). Kolme küla (Boldogasszonyfalva, Szentlászlófalva ja Debreczun) liitmisest tekkinud linn arenes järgnenud sajanditel jõudsalt riigi üheks rikkamaks ja olulisemaks linnaks. 16. sajandi keskpaigaks oli linna elanikkond protestantlik ja sai hüüdnimeks "kalvinistide Rooma". 1538. aastal rajati Debreceni Reformeeritud Kolledž, mis Debreceni Ülikooli eelkäijana riigi kõige vanem järjepidevalt töötav kõrgharidusasutus.
1849. aastal oli Debrecen lühikest aega Ungari pealinn. 1857. aastal sai Debrecen raudteeühenduse Budapestiga ning muutus oluliseks raudtee sõlmpunktiks. Ehitati uusi koole, haiglaid, tehaseid, veskeid, linna saabusid pangad ja kindlustusfirmad. Linn muutus üha suurlinlikumaks tänu kõrgematele hoonete, villade ehitamisele ja parkide rajamisele. 1884. aastal hakkas esimesena Ungaris sõitma auru jõul liikuv linnarong, mis asendati 1911. aastal trammiga. Teise maailmasõja ajal sai linn tugevasti kannatada, pooled hoonetest hävisid. 1944. aastal oli linn jälle lühikest aega Ungari pealinn. 
Tänapäeval on Debrecen Ida-Ungari kõige suurem linn ning lisaks sellele oluline teaduse, kultuuri, raudtee ja arhitektuuri keskus kogu riigis.
Kliima.
Debreceni ja lähiümbruskonnas on keskmiselt 2000 tundi päikesepaistet aastas. 2013. aastal mõõdeti rekordilised 2321,7 tundi päikesepaistet.
Aasta keskmine temperatuur on 10 °C. Kõige kuumem kuu on juuli keskmise temperatuuriga +20 °C ja kõige külmem kuu on jaanuar keskmise temperatuuriga –2 °C.
Rahvastik.
Debrecen on elanike arvult Ungari teine linn. 2005. aastal oli linnas 204 300 elanikku, 2009. aastal 206 200 elanikku ja 2021. aastal 200 974 elanikku.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Debreceni elanikest ungarlasi 84,8%, mustlasi 0,6%, sakslasi 0,6%, rumeenlasi 0,3%, slovakke 0,1%, ukrainlasi 0,1% ja teistest rahvustest inimesi 2%. Oma rahvust ei soovinud avaldada 14,7% elanikest.
Turism.
2012. aastal oli Debrecen vastavalt majutusasutustes veedetud ööde statistikale Ungari populaarsuselt 13. linn. 
Turizmus Online soovitas 2022. aasta turismihooajal külastada järgmisi Debreceni kohti ja vaatamisväärsusi:
 Reformeeritud Kolledž asutati 1538. aastal. Seal on õppinud paljud kuulsad inimesed. Kolledži muuseumis on püsinäitus kooli ajaloost ja õpilastest ning Tiszantúli Reformeeritud Piiskopkonna varandustest. Lisaks on võimalik külastada Suurt Raamatukogu, mis on valitud maailma ilusaimate raamatukogude hulka. 
Meedia.
Debrecenis on kaks kohalikku telekanalit:
Transport.
Debreceni kesklinnast seitsme kilomeetri kaugusel lõunas asub Debreceni rahvusvaheline lennujaam, mis on reisijate arvult teine lennujaam Ungaris.
Sport.
Linnas tegutseb jalgpalliklubi Debreceni VSC, kes mängib Ungari kõrgliigas ja on seitsmekordne Ungari meister.
Troinoi (Singer Vinger)

"Troinoi" on Eesti ansambli Singer Vinger 2000. aastal ilmunud kogumikalbum, milles sisaldub ansambli looming alates selle tegevusest nimede Pära Trust ja Turist all kuni 1996. aastani.
Buenos Airese järv

General Carrera järv ehk Buenos Airese järv (Tšiilis "Lago General Carrera", Argentinas "Lago Buenos Aires") asub Tšiili ja Argentina piiril ja on nende riikide suurim järv. Järve pindala on 1850 km², millest 970 km² kuulub Tšiilile ja 880 km² Argentinale. Järv on tekkinud liustike sulamisveest.
Järve lõunakaldal asub Chile Chico linn.
Andres Jüriado

 
Andres Jüriado (13. mai 1938 Luunja vald – 4. veebruar 2003 New York) oli Vabadusraadio – Raadio Vaba Euroopa (RFE–RL) kauaaegne kaastöötaja.
Lapsena põgenes perega Punaarmee eest Läände. Pärast põgenikelaagris elamist Saksamaal rändas perekond edasi USA-sse.
Ta andis organisatsiooni United Baltic Appeal – Baltic Appeal to the United Nations (BATUN) kaudu panuse sellele, et ÜRO-s arutati inimõiguste rikkumisi Balti riikides. Oli BATUN-i üks peamisi aktiviste ja 32 aastat selle juhatuse liige.
Osales AABS-i (Balti Uurimuste Edendamise Ühing) organiseerimisel, olles 1967–1968 üheks eestlaste esindajaks selle asutavas toimkonnas.
Lõpetas eliitgümnaasiumi New Yorgi Bronxi linnaosas. Mõni aasta pärast raamatukoguteaduses magistrikraadi saamist Columbia ülikooli juures palgati Jüriado Vabadusraadio eestikeelsesse toimetusse ning ta töötas RFE–RL-i juures ligi 15 aastat.
Jüriado oli ühteaegu boheemlane ja eesti patrioot. Suurte teadmiste ja suurepärase mäluga. Koloriitne tegelane. Sakslased ütleksid "tuntud nagu kirju koer".
Andres Jüriado oli kunagi kohanud Yasser Arafati ÜRO New Yorgi peakorteri liftis. Andresel oli kombeks kõikide inimestega vestelda – nii riigijuhtide kui ka taksojuhtidega. Arafat olla öelnud: "Jah, eestlased, miks ma ei tea. Teine allasurutud rahvas nagu meiegi. Toetan teie vabaduspüüdlusi."
Suuresti tänu Jüriado jõupingutustele ilmus ajalehes The New York Times olulisi kirjutisi Eestis nõukogude ajal toimunud ülekohtu teemal.
Kuigi Jüriado ei elanud kunagi Eestis, käis ta kodumaal mitu korda pärast taasiseseisvumist. Tal olid
arvestatavad teened pagulaste peetud välisvõitluses. Elas valdava osa elust Ameerikas, keeldus aga teiste eestlastega inglise keelt rääkimast, mis paguluses võrsunud ja võrsuvate eesti päritolu inimeste seas muidu küllaltki tavaline oli.
Hüüdnimed: "The Sheik". "professor".
Hellar Grabbi järelehüüe.
Hellar Grabbi kirjutas tema nekroloogis:
"Andrese teadmised olid laialdased nii humanitaar- kui ühiskonnateadustes, millega kaasus terav intellektuaalne uudishimu maailmaprobleemide ja eesti küsimuste vastu ning põhjalik Ameerika sise- ja välispoliitika tundmine. Mees oli nagu loodud Vabadusraadio eestikeelsete saadete New Yorgi toimetaja ja korrespondendi kohale, kuhu ta kutsuti sovetoloog Jaan Pennari poolt... Ta tundis väga hästi kirjandust, eriti draamakirjandust ja teatrit... Kui helistasin pärast Andrese surma Rootsi ta endisele ülemusele, RFE–RL-i eesti saadete juhatajaks olnud Aleksander Terrasele, et sõbra lahkumist kurta, ütles Terras jutu lõpul: „Ta oli väga hea ajakirjanik! Kui ilmub Eesti ajakirjanduse biograafiline leksikon, siis leiab Andres Jüriado selles kindlasti oma koha."
Artiklinäide.
Jüriado artikkel inglise keeles "Nationalism vs. Socialism in Soviet Estonian Drama" –
BATUN

BATUN ehk Baltic Appeal to the United Nations (Balti Apell ÜRO-le) oli 1966. aasta veebruaris New Yorgis Baltimaade noorte pagulaste ühistöös rajatud organisatsioon, mis kandis algul nime United Baltic Appeal. 
BATUN andis külma sõja aastail olulise panuse selleks, et ÜRO-s arutataks inimõiguste rikkumist Balti riikides. 
Organisatsioon aitas 1970. aastail tutvustada anastatud Balti riikide 45 kodaniku pöördumist, niinimetatud Balti apelli, ning korraldas istumisstreigi ajalehe New York Times hoone sissekäigu ees tänaval ja trepikojas, mille tulemusel hakkas ajaleht pöörama enam tähelepanu anastatud Balti riikides toimuvale.
Suitsupääsuke

Suitsupääsuke ("Hirundo rustica") on pääsulaste sugukonda kuuluv väike rändlind.
Rahvussümbol.
Suitsupääsuke on Eesti ja Sloveenia rahvuslind ning oli aastatel 1962–1964 ka Austria rahvuslind.
Suitsupääsuke valiti 26. novembril 1962 Tartus Eesti Looduseuurijate Seltsi ornitoloogia­sektsiooni koosolekul Eesti rahvuslinnuks.
Suitsupääsukest on kujutatud Eesti 500-kroonise tagaküljel ja Sloveenia 2-tolarise mündi reversil.
Süstemaatika.
Suitsupääsukese ladinakeelne nimi ("Hirundo rustica") pärineb Karl von Linné 1758. aasta teosest "Systema Naturae". "Hirundo" tähendab ladina keeles 'pääsukest', "rusticus" aga 'küla-', 'lihtne'.
Eristatakse kuut alamliiki suitsupääsukesi. Neli neist on obligatoorsed rändlinnud, kelle talvitusalad jäävad lõunapoolkerale, ulatudes kuni Kesk-Argentinani, Lõuna-Aafrikasse ja Põhja-Austraaliasse. Alamliigid:
Välimus.
Suitsupääsukesel on pikk harkis saba. Kehapikkus on 19–22 cm. Sulestik on ülalpool sinkjasmust, metalse läikega, kõhupool on valge (mõnel alamliigil ka punakas). Iseloomulikuks tunnuseks on roostepunane laup ja kurgualune.
Sügiseste juveniilsete lindude äärmised tüürsuled on üksnes umbes 1 cm pikkused ja suguküpsetest lindudest heledamad, nende laup ja kurgualune on roostepunakas, puguvööt aga hallikaspruun.
Suitsupääsukest võib segi ajada roostepääsukesega. Viimasel on küll silmatorkav valge päranipuala, samuti on nende häälitsemine erinev.
Levila ja ränne.
Suitsupääsuke on kõige suurema levilaga pääsulane. Ta on levinud haudelind Euroopas, Aasias, Põhja-Aafrikas ja Põhja-Ameerikas. Euroopa ja Aasia isendid talvituvad Lõuna-Aafrikas, Lõuna-Aasias ja Austraalias, Põhja-Ameerika isendid Lõuna-Ameerikas.
Enne sügisrännakut koonduvad nad suurtesse parvedesse, veetes aja veekogude roostike, soode jt piirkondades, kus leidub palju suuri lendavaid putukaid. Eestist alustavad enamasti lahkumist augustist, viimased oktoobris; enamik lendab Aafrikasse, vähemik talvitub Lõuna-Hispaania ja Lõuna-Portugali aladel.
Eestis hinnatakse suitsupääsukese arvukust 100 000 – 200 000 paarile.
Pesitsemine.
Suitsupääsuke eelistab pesapaiga valikul kultuurmaastikke. Ta ehitab mudast, savist ja rohukõrtest pesa hoone räästa alla, vähese inimasustusega piirkondades ka kaljude külge. Kurnas on 4–7 muna. Mõlemad vanemad toidavad poegi. Pojad lahkuvad pesast umbes 3 nädala vanuselt.
Suitsupääsukese toiduks on suured lendavad putukad, keda ta õhust püüab.
Häälitsemine.
Suitsupääsukese kutsehüüd on "vidiit-vidiit", laul on enamasti kiire ja pikk, meenutades vidinat.
Bonaire

Bonaire on 288 km² suurune saar Kariibi meres Venezuela ranniku lähedal. Saare halduskeskus on Kralendijk.
Saar kuulus aastatel 1954–2010 Madalmaade Kuningriigi koosseisus oleva Hollandi Antillide koosseisu. Alates 10. oktoobrist 2010 moodustab Bonaire Saba ja Sint Eustatiusega kõrval ühe kolmest Hollandi eriomavalitsusest ("bijzondere gemeente") Kariibi Madalmaades.
2019. aasta alguses elas saarel 20 104 inimest.
Saar on kolmest ABC saarest väikseim.
Saare esimesed elanikud olid Caiquetio indiaanlased, kes saabusid Bonairele tänapäeva Venezuela territooriumilt umbes 1000. aasta paiku. Esimeste eurooplastena maabusid saarel Alonso de Ojeda ja Amerigo Vespucci 1499. aastal.
Bonaire saarest vahetult läänes asub ka Klein Bonaire (tõlkes Väike Bonaire), mille pindala on 6 km² ja kus inimesi ei ela.
Saba saar

Saba on saar Kariibi meres Tuulepealsete saarte rühmas. Saar moodustab ühe kolmest Hollandi eriomavalitsusest ("bijzondere gemeente") Kariibi Madalmaades. Selle halduskeskus on The Bottom. Saare pindala on 13 km² ja elanike arv 1933 (2020).
Suurema osa saarest moodustab kustunud vulkaan Mount Scenery (888 m), mis on Madalmaade Kuningriigi kõrgeim punkt.
2010. aastani kuulus Saba Hollandi Antillide koosseisu.
Saarel on 1963. aastal valminud Juancho E. Yrausquini lennujaam, kus on maailma lühim (u 400 m) kaubanduslik lennurada. Saarele saab lennata vaid Sint Maartenis asuvast Printsess Juliana rahvusvahelisest lennujaamast.
Esimene lennuk maandus saarel 1959. aasta 9. veebruaril Saint-Barthélemyst. Lennuki Dornier Do-27 piloot oli Rémy de Haenen.
Saarel väljastatakse kohalikku ajalehte Saba Herald.
Christopher Franke

Christopher Franke (sündinud 6. aprillil 1953 Berliinis) on saksa muusik.
Ta oli 1970. aastast Saksa elektroonilise muusika ansambli Tangerine Dream liige koos Edgar Froese ja Peter Baumanniga. 
Algul mängis ta ansamblis löökriistu, hiljem aga süntesaatoreid. 
1988. aastal lahkus Franke bändist ja asutas plaadifirma Sonic Images. 1991. aastal kolis ta USAsse, et kirjutada filmimuusikat. 
Franke on kirjutanud ka ulmeseriaali "Babylon 5" muusika.
Jeffrey Sinclair

Jeffrey Sinclair on väljamõeldud tegelaskuju USA ulmetelesarjas "Babylon 5". Sinclairi osa mängib Michael O'Hare.
Jeffrey David Sinclair sündis 3. mail 2218. aastal Marsi koloonias. Sinclairi isa oli Maa Alliansi sõjaväe piloot, kes osales Balose lahingus, mis oli Dilgari sissetungi viimane kokkupõrge.
Karjäär.
2237. aastal astus Sinclair Maa sõjaväkke. Õppides sõjakoolis, kohtus ta Catherine Sakaiga, ning neil oli armusuhe. Pärast aastast kooselu läks paar lahku. Nad kohtusid siiski episoodiliselt 2258. aastani, mil kihlusid. 2259. aastal, täites Vahtidelt saadud ülesannet, jäi Sakai teadmata kadunuks.
2240. aastal sai Sinclairist kosmosehävitaja piloot. Vähem kui aasta pärast ülendati ta eskadroni ülemaks. Ta võttis osa lahingust Joonel, mis oli Maa-Minbari sõja viimane võitlus. Lahingu käigus hävitasid Minbari lahingulaevad tema juhitud eskadroni täielikult. Sinclairi hävitaja lasti sõelapõhjaks, kuid püsis siiski koos. Sinclair üritas rammida üht Minbari ristlejat. Tema katse ebaõnnestus, sest minbarid otsustasid ta elusalt kinni võtta.
Järgnenud ööpäeva jooksul toimunu jäi Sinclairile pikka aega saladuseks, ning teda kimbutas mälukaotus. Üllatuslikult otsustasid minbarid aga seejärel alla anda ja sõja lõpetada, ehkki võitsid Joone lahingu ja oleksid võinud Maa hävitada. Miks minbarid sellise ootamatu otsuse tegid ja mis toimus Sinclairiga vangistuse ajal, selgub sarja "Babylon 5" sündmuste käigus.
Kui valmis Babylon 5 kosmosejaam, kooskõlastas Maa selle komandöri valiku Minbariga ning Sinclair oli nimekirjas ainus, kellega minbarid nõustusid. Sinclair asus jaama juhtima 2257. aastal. Tema esimene suurem katsumus oli intsident Vorloni suursaadik Koshiga, mis peaaegu oleks talle koha maksnud. Sellest juhtumist räägib sarja "Babylon 5" avaosa "The Gathering".
2258. aastal, sarja esimesel hooajal, on Sinclair jaama komandör, ning esineb kõigis osades.
2259. aasta jaanuaris nimetatakse Jeffrey Sinclair Maa Alliansi suursaadikuks Minbarile, ning Babylon 5 komandöriks saab kapten John Sheridan. Seriaali edasistes sündmustes mängib Sinclair olulist osa ühe Minbari iidse ettekuulutuse täitumises.
Demeter

Demeter ( "Dēmḗtēr", Dooria murdes "Dāmā́tēr"; Rooma Ceres) oli üks kaheteistkümnest Olümpose jumalast. Ta oli vanakreeka mütoloogias viljakus- ja põllutööjumalanna, Kronose ja Rhea tütar. Demeterit kujutati täisealise naisena, sageli kuldkrooniga juustel ja kandmas viljavihkusid või küllusesarve ja hoidmas käes tõrvikut. Demeteri taimed olid teraviljad, magun ja münt ning tema loomaks peeti mürkmadu. Lisaks seostati teda ka gekodega (kuna need on roomajad nagu maodki ja elavad kivide all). Lindudest pühendati talle turteltuvi (lisaks temale oli see veel Aphrodite lind).
Demeter sõitis kuldses kaarikus, mida vedasid draakonisarnased olevused, "Demeteri draakonid - Δημήτριοι δράκοντες" (neid oli kaks). Demeteri atribuutika hulka kuulusid veel kuldne mõõk, millega ta vehkis ja mille pärast teda kutsuti Kuldtera-Daamiks "(Khrysaoros)". Arvatakse, et jumalannal oli Olümposel päris oma palee. 
Kuna külvamise ja viljalõikusega tegelesid Vana-Kreekas naised, oli ta eelkõige naiste jumalanna. Põld ja rehealune olid Demeteri templid. 
Tähtsaimat pidustust tema auks peeti kord iga viie aasta tagant viljalõikuse ajal septembris. Pidustused kestsid üheksa päeva, korraldati rongkäike ja toodi ohvriande, valitses üldine lõbusus ning tööd ei tehtud. Eleusise suures templis korraldati Demeteri auks tseremooniaid – Eleusise müsteeriume. Müsteeriumis oli kesksel kohal müüt, mis jutustas Demeteri ja tema tütre Persephone loo, selle müüdiga seletasid vanad kreeklased ühtlasi ka aastaaegade olemasolu.
Eleusise müsteeriumid tõotasid olla teerajajaiks igavesse õnnelikku ellu teispoolsuses Elüüseumi väljadel.
Müüdi kirjeldus Homerose hümnis.
Demeteri tütre, kevadeneiu Persephone (rooma Proserpina; Kreekas tuntud ka kui Kore, otsetõlkes "neiuke") röövis allilma jumal Hades, kui tüdruk lilli korjas. Hades tahtis, et Persephonest saaks allilma kuninganna. Demeter läks oma tütart otsima ja jõudis lõpuks päikesejumal Heliose juurde, kes rääkis talle kõik ära. Murest murtud Demeter asus maa peale elama. 
Ta rändas Eleusisesse ning jõudis ühe kaevu äärde, kus neli õde teda aitasid ja oma koju viisid. Õdede ema Metaneira pani Demeteri oma noorimat poega Demophoni hoidma. Salaja määris Demeter last ambroosiaga ja pani ta öösel ahju, et anda talle surematu noorus. Ükskord nägi lapse ema seda pealt ning ehmatas, Demeter sai selle tõttu pahaseks ja ilmutas end jumalannana. Ta käskis naistel ehitada suur tempel, et Demeteri soosing tagasi võita. Nii tehtigi. 
Et Demeter kurvaks ja üksikuks jäi, oli too aasta inimestele raske – ükski vili ei tärganud ning inimsugu jäi nälga. Lõpuks saatis Zeus Hermese allilma Persephone järele, käskides Hadesel tüdruk tagasi anda. Hades nõustus, kuid andis Persephonele granaatõuna seemneid süüa. Sel moel oli Persephone maitsnud allilmatoitu ning oli sunnitud pärast maal veedetud aega Hadese juurde naasma. Kui Persephone oli maa peal, saadeti Demeteri järele Rhea. Ema ja tütar kohtusid, ent poole aasta möödudes läks Persephone tagasi allilma. Nii kordub see igal aastal ja sümboliseerib aastaaegade vaheldumist: kui Persephone tuleb maa peale, algab kevad ja vili hakkab tärkama, kui ta aga allilma laskub, järgnevad sügis ja talv.
Onyx

Onyx on "hardcore" hiphopi bänd New Yorgist. 
Bändi lõid 1989. aastal Fredro Starr, Sonee Sezaa ja Bid DS. Hiljem lisandus gruppi Sticky Fingaz (Starri nõbu).
Albumid.
Bacdafucup
All We Got Iz Us
Shut 'Em Down
Bacdafucup Part II
Triggernometry
Cold Case Files: Murda Investigation
Black Rock
Duke Nukem 3D

"Duke Nukem 3D" on 3D Realmsi väljatöötatud FPS-mäng, mille avalikustas 29. jaanuaril 1996 Apogee Software.
Välislingid.
Mitmikmängu lingid:
FPS-mäng

"Märksõna FPS suunab siia; see võib tähendada ka mõõtühikut – kaadrit sekundis (inglise frames per second)"
Esmaisikuline tulistamismäng ehk FPS-mäng (lühend ingliskeelsest fraasist "first-person shooter", otsetõlge: 'esimeses isikus tulistamismäng') on 3D-tulistamismäng, kus mängija näeb mängu peategelase silmade läbi ehk minavormis.
AMSN

aMSN on avatud lähtekoodiga vabatarkvaraline MSN Messengeri kloon, mis on loodud Linuxi kasutajatele Windowsi kasutajatega suhtlemiseks ning mida lastakse välja GPL litsentsi all. aMSN töötab peale Linuxi ka Windowsil ja Mac OS Xil.
Lühendit aMSN on tõlgendatud kas "Alvaro's Messenger" (projekti mänedžeri Alvaro J. Iradier Muro järgi) või "Another MSN messenger clone". 
aMSN installimisprogramm ja kasutajaliides on seadistatavad ka eestikeelseks (vaikimisi keel on inglise keel) ning eestindamata osi kasutajaliideses on vähe.
Cube (mäng)

"Cube" on vabavaraline avatud lähtekoodiga "Quake'i"-sarnane FPS-mäng, mis töötab Windowsis, Linuxis, FreeBSD-s ja Mac OS X-is ja isegi Pocket PCl-s koos 3D-kiirendiga. Ta kasutab OpenGLi ja SDLi. "Cube'i" saab mängida üksinda ja võrgus.
Michael O'Hare

Michael O'Hare (6. mai 1952 Chicago – 28. september 2012) oli USA näitleja, tuntud eeskätt Jeffrey Sinclairi rolli täitjana ulmetelesarjas "Babylon 5".
O'Hare esines mitmes teatrilavastuses New Yorgi piirkonnas. 1992. aastal valiti ta täitma ühte pearolli (komandör Jeffrey Sinclair) ulmesarjas "Babylon 5". O'Hare jäi aga sellesse telesarja vaid esimeseks hooajaks. Tema lahkumise põhjuste kohta liikus erinevaid kuulujutte, kuid lahkuminek oli sõbralik ning toimus O'Hare vastastikusel kokkuleppel seriaali produtsentidega, sealhulgas J. Michael Straczynskiga. Hiljem pöördus O'Hare korraks veel sarja tagasi.
Mena Suvari

Mena Suvari ("Mena Adrienne Süvari"; sündinud 13. veebruaril 1979 Rhode Islandis Newportis) on Ameerika Ühendriikide filminäitleja, modell ja moedisainer.
Mena isa oli eestlane Ando Süvari, ema osaliselt Kreeka päritolu Candice (Thompson). Tal on kolm vanemat venda.
Mena Suvari alustas karjääri 13-aastaselt modellina reklaamides osaledes. Ta töötas viis aastat modellina New Yorgis asuvas agentuuris Wilhelmina Models. Samal ajal mängis ta mitmes telesarjas kõrvalosi. Hiljem kolis ta California osariiki, kus lõpetas 1997. aastal Burbankis asuva Providence'i keskkooli (Provience High School).
Oma filmidebüüdi tegi ta aastal 1997 filmis "Nowhere". Läbimurde tuntud Hollywoodi näitlejate hulka tõid talle 1999. aastal linastunud filmid "Kuum pirukas" ja "Tabamatu ilu".
Aprillis 2021 sündis tal poeg.