tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Live for Speed

"Live for Speed" (lühend LFS) on 3D-videomäng, mis simuleerib võidusõitu ringrajal. Mängukontrollerina on võimalik kasutada ka rooli.
Mäng keskendub ringrajasõitudele, mida on võimalik sooritada nii üksinda, võisteldes AI-vastastega ("Artificial Intelligence", 'tehisintellekt', virtuaalsed sõitjad), kui ka võrgumängus teiste mängijatega.
Mängu S2-versioonis (täisversioon) on 20 autot, alustades lihtsamatest maastiku-linnaautodest, lõpetades suurte ringraja- ja vormelautodega, ning 7 rajakompleksi, mis sisaldavad mitmesuguseid ringradasid, nii asfalt- kui ka rallikrossiradu. Mängu S1-versioonis (poolversioon) on saadaval 9 autot ja 4 rajakompleksi, demoversioonis (tasuta versioon) on 3 autot ja 1 rajakompleks.
Üksikmäng.
Üksikmängus sõidetakse üksinda või koos virtuaalsete vastastega. Mängija saab radasid kohandada (lisada ja eemaldada objekte, muuta stardi- ja finišipositsiooni jne). 
Võrgumäng.
Võrgumängus saab samal rajal sõita koos teiste mängijatega.
Reet Grosberg

Reet Grosberg (sündinud 31. jaanuaril 1960 Tallinnas) on eesti tõlkija ja toimetaja. 
Ta õppis aastail 1978–1983 Tallinna Pedagoogilises Instituudis inglise-saksa keele erialal. 
Ta on töötanud TV3 programmiosakonnas ning on ajakirja Life in Estonia toimetaja. 
Ta on tõlkinud peamiselt filmitekste ja -subtiitreid, aga ka mõne aime- ja lasteraamatu.
Pihlametsa tee

Pihlametsa tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Merivälja asumis. Pihlametsa tee algab Andrekse teelt ja lõpeb Lauri teel. Pihlametsa tee on enam-vähem lääne–idasuunaline ja ligikaudu 230 meetri pikkune.
Pihlametsa tee sai nime 28. juunil 1996.
Rändrahnu tee

Rändrahnu tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Merivälja asumis. Rändrahnu tee algab Ranniku teelt ja lõpeb Viimsi põigul. Rändarahnu tee on peaaegu lõunakagu-põhjaloodesuunaline ja ligikaudu 115 meetri pikkune.
Rändrahnu tee sai nime 22. veebruaril 1955. Rändrahnu tee on nime saanud tänavaäärse rändrahnu järgi.
Mõniste mõisa kalmistu

Mõniste mõisa kalmistu on kalmistu Hargla kihelkonnas Võrumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Mõniste külas Rõuge vallas Võru maakonnas. Kalmistu jääb Mõniste mõisa südamest linnulennult umbes 900 meetri kaugusele edelasse.
Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Wulfid 1843. aastal. Kalmistu on harvaesinevalt ringikujuline ning seda piirab madal kivimüür. Kalmistule maetute üldarv ei ole teada, praegu on kalmistu mahajäetud ja rüüstatud, kuid seda on hakatud korrastama.
Mõkola Zelenets

Mõkola Zelenets (14. veebruar 1975 Krasnõi Lutš – 22. august 2014 Luhansk) oli Ukraina ettevõtja, Leedu Vabariigi aukonsul Luhanskis.
Mõkola Zelenets rööviti 2014. aasta 10. augustil ühenduse Luhanski Rahvavabariik terroristide poolt, hukati 22. augustil 2014 mahalaskmise teel.
Mõkola Zelenets oli abielus, perekonnas kasvab neli last.
Saariku tee

Saariku tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis. Saariku tee algab Lauri teelt ja lõpeb Pajustiku teel. Saariku tee on lääneloode-idakagu suunaline ja ligikaudu 110 meetri pikkune.
Saariku tee on nime saanud 12. mail 1999.
Mõõna tee

Mõõna tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Merivälja asumis. Mõõna tee algab Ranniku teelt, ristub Haaviku põiguga ja lõpeb Tõusu teel. Mõõna tee on algul lõuna-põhjasuunaline ja seejärel lõunakagu-põhjaloodesuunaline. Mõõne tee on ligikaudu 190 meetri pikkune.
Mõõna tee sai nime 22. veebruaril 1955. Tänava nimi on lähedalasuva Tõusu tee paarisnimi.
Kalevala (Karjala)

Kalevala (vene: Калевала; soome: Uhtua) on alev Venemaal Karjala Vabariigis, Kalevala rajooni keskus.
Kuni 1963. aastani oli selle nimi Uhta (Ухта).
2010. aasta rahvaloenduse järgi elas seal 4529 inimest.
Siniladva tee

Siniladva tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis. Siniladva tee algab Lehiku teelt ja lõpeb Ranniku teel. Siniladva tee on lõunaedela-põhjakirde suunaline ja ligikaudu 340 meetri pikkune.
Siniladva tänav sai nime 20. septembril 2000. Tänav on saanud nime rohttaimede perekonna siniladva järgi.
Tiit Sinissaar

Tiit Sinissaar (sündinud 7. detsembril 1947 Tartus) on eesti ajakirjanik ja poliitik, 2000–2003 rahvusringhäälingu nõukogu esimees.
Ta on lõpetanud 1966. aastal Tartu kaugõppekeskkooli ja 1974. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal. 
Aastatel 1982–1990 oli ta Eestimaa Kommunistliku Partei liige. 
Aastatel 1980–1992 töötas ta Eesti Raadios, algul reporteri ja hiljem toimetajana. 
1990. aastal juhtis Eesti Televisioonis "Reklaamiklubi" saateid.
Aastatel 2000–2003 oli ta rahvusringhäälingu nõukogu esimees.
Ta on olnud VII, VIII ja IX Riigikogu liige ning Riigikogu Isamaaliidu fraktsiooni esimees.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli Lea Veelma.
Oma Mua

Oma Mua ('Oma Maa') on karjalakeelne ühiskondlik-poliitiline nädalaleht, mis ilmub Karjala Vabariigis. Ajaleht avaldab materjale karjalaste kultuurist ja ajaloost.
Oma Mua asutajateks on Karjala Vabariigi seadusandlik kogu, Karjala Vabariigi valitsus ja regionaalne ühiskondlik organisatsioon Karjala Rahva Liit ("Karjalan Rahvahan Liitto").. 
Ajalehte levitatakse peamiselt Prääsä ja Aunuse rajoonis ning Petroskois.
Trükiarv on umbes 1500.
Oma Maa

Oma Maa on mitme väljaande nimi:
Renessanssarhitektuur

Renessanssarhitektuur on Euroopa arhitektuur, mis pärineb 15. sajandi algusest kuni 17. sajandi alguseni (eri piirkondades periood varieerub) ning selle peamiseks põhimõtteks on antiikarhitektuuri ja antiikideede teadlik jäljendamine ja taaskasutamine.
Renessansile eelnes arhitektuuris gootika ja järgnes barokk.
Antiikarhitektuuri taassünd sai alguse Firenzes, kus Filippo Brunelleschi oli üks selle pioneere. Stiil levis kiiresti mujale Itaaliasse ning siis Prantsusmaale, Saksamaale, Inglismaale ja Venemaale. Renessansideed jõudsid Euroopa eri paigusse erineval ajal ja olid erineva mõjuga.
Renessansile on iseloomulikud sümmeetria, proportsioon ja elementide reeglipärasus. Eeskujuks võeti eriti Vana-Rooma arhitektuur, millest oli säilinud arvukalt näiteid. Keskaegsed keerukad konstruktsioonid asendati korrapäraste sammaste, pilastrite, poolkaarte, kuplite ja niššidega.
Eestis.
1520.–1530. aastatel hakkasid Eesti arhitektuuris levinud gooti teravkaarmotiivid ning keskajale omane vertikaalne domineerimine ja liigendatus asenduma uute stiilidega. Antiigi eeskujul tekkis horisontaalne liigendatus; aknad ja muud avad läksid laiemaks ja sageli lamekaarseteks, levima hakkasid rustikamotiiv ja ümarkaar. Renessansi üks varasemaid näiteid Eestis on Purtse vasallilinnus; teised tuntuimad esindajad on Mustpeade maja Tallinnas, Tallinna vaekoda (põles 1944, müürid lammutati 1946) dominiiklaste kloostri ait Tallinnas, Pärnu-Jaagupi kiriku pikihoone ning Haapsalu lähedase Kiltsi mõisa liivakiviportaalid (1920. aastatel oluliselt kahjustatud). Eesti kirikutes on säilinud ka mitmeid kunstipäraseid renessansskantsleid ja -altareid.
1630.–1650. aastail hakkas renessanss tasapisi asenduma barokiga.
Ašaltši Oki

Ašaltši Oki (udmurdi Ашальчи Оки, kodanikunimega Lina Grigorjevna Vekšina; 4. aprill 1898 – 31. oktoober 1973) oli esimene udmurdi naisluuletaja.
Tema esimesed luuletused ilmusid 1918. aastal ajalehtedes Vil sin ja Gudõri. 1925. aastal ilmus luulekogu "Śjures durõn" ("Tee ääres") ja 1928. aastal Kuzebai Gerdi vene keelde tõlgitud luulekogu "О чём поёт вотячка" (”Millest laulab votjaki naine”).
1933. aastal loobus ta poliitilise tagakiusamise tõttu kirjanduslikust tegevusest.
1928. aastast töötas silmaarstina. Teise maailmasõja ajal oli rindekirurg. Pärast demobilisatsiooni 1946. aastal töötas Alnaši rajooni haiglas arstina.
Alnaši külas on tema majamuuseum.
1994. aastal asutati Ašaltši Oki nimeline Udmurtia riiklik kirjandusauhind..
Isiklikku.
Tema vend Ivan Grigorjevitš Vekšin (pseudonüümiga Aivo Ivi (1892–1963)) oli udmurdi kirjanik.
Tšernjavka

Tšernjavka on mitme koha nimi:
BM-27 Uragan

9K57 BM-27 Uragan (vene keeles: ураган, 'orkaan') on Nõukogude Liidus valmistatud reaktiivsuurtükisüsteemi (GRAU indeks 9P140) mitmelasuline raketiheitja, GRAU indeks 9K57. Ukraina on sellest välja töötatud oma versiooni BM-27 Burevi. 
4-liikmelisel meeskonnal kulub süsteemi paigaldamiseks/teisaldamiseks 3 minutit. 16 raketi kogupaugule kulub 20 sekundit.
Uraganil on mitmeid kasutusalasid. Näiteks saab ühe 220 mm kaliibrilise raketiga puistata laiali 312 jalaväe miini (Nõukogude väed kasutasid seda taktikat sageli Afganistanis).
Zdzitava

Zdzitava (valgevene "Здзітава", "taraškievica" nimekujud "Зьдзітава", "Зьдзітаў" (Ździtava, Ździtaŭ), poola keeles "Zdzitów") on küla (endine linn ja alev) Valgevenes Bresti oblastis Biaroza rajoonis Sporava külanõukogus.
Asulas on keskkool ja põhikool. Tegutsevad kultuurimaja ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on kirik ja memoriaalkompleks, mis on pühendatud küla kaitsmisele Teise maailmasõja ajal.
Ajalugu.
Kuigi Zdzitava piirkond oli asustatud juba neoliitikumis, arvati veel hiljuti, et linna mainiti esimest korda aastal 1252. Hiljuti avastati aga , et linna mainiti juba aastal 1005, kui see kuulus vastasutatud Turaŭ piiskopkonda. Linna toonane asukoht oli praegusest 7 kilomeetri kaugusel Jasselda jõe kaldal, linna läbis tähtis Nemunase ja Dnepri vaheline kaubatee.
Toonane linn põles Kiievi-Vene ja jatvingite vahelises sõjas maha ja ehitati uuesti üles selle praeguses asukohas. Linnaõigused säilitas Zdzitava aastani 1430. Pärast seda oli Zdzitava Navahradaki vojevoodkonda ja Słonimi maakonda kuuluv alev, mis kuulus Tyszkiewiczitele, Sapiehadele ja Brzostowskitele.
Poola jagamisel läks Zdzitava aastal 1795 Venemaa koosseisu. Asula kuulus nüüd Hrodna kubermangu. Pärast Esimest maailmasõda kuulus Zdzitava Poola koosseisu, 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu.
Aastal 1940 sai Zdzitavast küla. Teise maailmasõja ajal olid küla ümbruse sood partisanide tegevuspiirkonnaks. Aasta 1944 alguses hõivasid partisanid küla ja kaitsesid seda sakslaste eest 6 päeva, selle sündmuse tähistamiseks püstitati külla hiljem memoriaalkompleks.
Jõgeveste mõisa kalmistu

Jõgeveste mõisa kalmistu on kalmistu Valgamaal Tõrva vallas Jõgeveste külas. Ajalooliselt jäi kalmistu Viljandimaale Helme kihelkonda. Kalmistu jääb Jõgeveste mõisa südamest linnulennult umbes 1,3 km põhja poole.
Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Barclay de Tollyd vähemalt pärast väejuht Michael Barclay de Tolly surma 1818. aastal. Kalmistule püstitati 1823. aastal kabel Michael Barclay de Tolly matmiseks, kes suri võõrsil. Kabelit tuntakse ka kui "Barclay de Tolly mausoleumi", selle projekteeris arhitekt Apollon Štšedrin. Kabelist põhja pool on Michael Barclay de Tolly poja Magnuse ja tema abikaasa haud.
Kalmistul on kabeli ja haudade osa väike ning kalmistu põhilise ala moodustab väravast kabelini kulgev allee (algselt oli see nulgudest) ja metsast ümberkujundatud parkmets. Kalmistu kogupindala on umbes 3,3 ha. Pole teada, kas ka kalmistupargi projekti autor on Štšedrin. Sel viisil kujundatud Jõgeveste mõisa kalmistu on üks esimesi kalmistuparke Eestis. 
Kalmistule on teadaolevalt maetud neli inimest, neile lisandub veel II maailmasõja matmispaigas teadmata arv maetuid.
Ērmaņi mõis

Ērmaņi mõis (saksa keeles "Knöringsfeld", varem "Hermannshof", läti keeles "Ērmaņu muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub Lätis Alūksne piirkonnas Maliena vallas.
Ajalugu.
Ērmaņi mõisat on esmamainitud XVII sajandil. Algselt oli tegu riigimõisaga. Pärast Põhjasõda sai mõisast Vorontsovide omand ja 1780. aastast Vietinghoffide valdus. Toona oli sisuliselt tegemist Aluliina mõisa kõrvalmõisaga. 1872. aastal (teistel andmetel 1874) ostsid mõisa Knorringid. Toona kasutati mõisa kohta ka rööpnime "Knöringsfeld". 1903. aastal ostsid mõisa Delwigid, nende kätte jäi see kuni võõrandamiseni.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli Aluliina mõisa ja selle kõrvalmõisade, sealhulgas ka Ērmaņi mõisa kogusuurus 1816. aastal 23 ja 5/8 adramaad, neile mõisatele allus 2011 mees- ja 2182 naishinge.
Agraarreformi ajal 1920. aastal kuulus Ērmaņi mõisale 314 hektarit maad.
Mõisaansambel.
Mõisa klassitsistlik peahoone valmis 1823. aastal, mil mõis kuulus Christoph Burchard von Vietinghof-Scheelile. Peahoone on puidust, fassaadi ehib sammastega portikus, mille kohal on väike tornike. Pärast võõrandamist kuulus hoone Alfrēds Prauliņšile, Nõukogude ajal hoone riigistati. Algul asus hoones meierei, hiljem rajati sinna aga korterid. Häärber on arhitektuurimälestisena riikliku kaitse all.
Mõisa juures kasvab looduskaitsealune Ērmaņi tamm.
Karjamõisad.
1816. aastal allus mõisale üks karjamõis: "Ponkull".
Ilzene mõis

Ilzene mõis (saksa keeles "Ilsen", läti keeles "Ilzenes muiža", ka "Ilsenes muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Zeltiņi kihelkonnas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub Lätis Alūksne piirkonnas Ilzene vallas Ilzenes.
Leivude keeles kandis mõis Ilsnä mõisa nime. Seal ja Jaunkalnamuiža mõisas elas aastal 1846 kokku 1486 leivut.
Ajalugu.
Ilzene mõisat on esmamainitud 1690. aastal. Algselt allus see Aluliina mõisale. Burchhardt Christoph von Vietinghoff pantis selle aastal 1800 Christian Friedrich von Rahlenile, saades 70 000 rubla. Aastal 1810 müüs ta mõisa pandiomanikule Christian Goddfried von Rahlenile 40 000 taalri ja 5 000 rubla eest lõplikult maha. Aastal 1837 võttis Alexander von Rahlen mõisa 40 400 rubla eest teistele pärijatelt üle. Aastal 1852 pärisid mõisa tema lesk Christine, pojad Alexander ja Arthur ning tütred Agnes Aderkas, Maria Mengden, Sophia Schroeder ja Elisa Schroeder. Aastal 1856 müüsid nad mõisa 90 00 rubla eest Joseph Wolffile. Aastal 1872 ostsid Constance ja Percival von Wolff mõisa 148 600 rubla eest ülejäänud pärijatelt välja. Need pantisid siis mõisa 219 400 rubla eest aastal 1881 Eduard Campenhausenile. Mõis kuulus kuni võõrandamiseni Campenhausenite suguvõsale.
Mõisaansambel.
Mõisa klassitsistlik peahoone valmis aastal 1740, aga aastal 1881 renoveeriti hoonet põhjalikult. Tänapäeval on selleaegse ilme on säilitanud vaid üks tuba, alles on ka pidusaali parkettpõrand. Peahoone ees asub paraadväljak, milleni viib neljarealine tammeallee. Kompleksi kuulub looduskaitsealune 5,7 hektari suurune park 17 erineva puuliigiga. Mõisakompleksist on säilinud ka XVIII sajandil ehitatud pumbamaja.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 1/2 adramaad, sellele allus 363 mees- ja 304 naishinge.
Aastal 1758 oli Ilzene mõisa suurus 4 ja 1/2 adramaa. Aastal 1823 oli selle suurus 11 ja 3/5 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal 11 ja 3/5 adramaad maad, aastal 1881 oli adramaid 3 ja 44/80, lisaks allus mõisale 14 ja 28/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Mõisa pindala aastal 1920 oli 1840,54 ha.
Karjamõisad.
Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: "Kalnadrawicht".
Innokenti Smoktunovski

Innokenti Smoktunovski (vene Иннокентий Михайлович Смоктуновский; sünninimi Innokenti Smoktunovitš, vene Иннокентий Михайлович Смоктунович; 28. märts 1925 Tatjanovka, Šegarski rajoon, Tomski oblast – 3. august 1994 Moskva) oli vene näitleja.
Innokenti Smoktunovski oli pärit kuuelapselisest talupojaperekonnast. 1929. aastal lahkus nende perekond nälja tõttu külast. Esialgu elati Tomskis, seejärel Krasnojarskis. Teise maailmasõja ajal 1943. aastal saadeti Innokenti Smoktunovski rindele. Detsembris langes ta Saksa vägede kätte vangi. 1944. aasta jaanuari algul põgenes ta vangilaagrist ja oli seejärel partisan. 1944. aasta mais ühines ta jälle Punaarmeega.
Punaarmeest demobiliseerus Smoktunovski 1945. aasta detsembris. Lühikest aega (1945–1946) õppis ta Krasnojarski A. S. Puškini nim. Draamateatri stuudios. Aastatel 1946–1951 töötas ta Norilski Polaarjoonetaguse Draamateatri näitlejana. 1952. aastal kolis Smoktunovski Mahhatškalasse, kus ta töötas Mahhatškala Vene Draamateatris. 1953–1954 elas ta Stalingradis, kus oli kohaliku teatri näitleja.
1955. aastal õnnestus Smoktunovskil elama asuda Moskvasse, kus ta töötas Leninliku Komsomoli nimelises Teatris ja Filminäitlejate Stuudioteatris. 1957. aastal kutsuti ta Leningradi, kus ta töötas aastatel 1957–1960 Tovstonogovi-nimelises Suures Akadeemilises Draamateatris. 1960. aastal lahkus Smoktunovski teatrist ja pühendus filminäitleja tööle. Alates 1956. aastast mängis ta ligikaudu sajas filmis.
Aastatel 1972–1976 töötas ta Akadeemilises Väikeses Teatris, 1976–1994 Moskva Akadeemilises Kunstiteatris.
ZIL-135

ZIL-135 on Nõukogude Liidus valmistatud 4-teljeline kahe mootoriga veoauto.
Kummagi poole rattaid paneb liikuma eraldi mootor. Pööravateks ratasteks on esimesed ja tagumised rattad. 20-tonnise täismassiga sõiduki maksimaalseks kiiruseks on 65 km/h ja läbisõidu ulatus 500 km.
Sild (Taani/Rootsi kriminaalsari)

"Sild" (taani "Broen", rootsi "Bron") on skandinaavia kriminaalsari, mis valmis Sveriges Televisioni, Danmarks Radio ja ZDFi koostöös. Seni on toodetud neli hooaega. 
Esimene hooaeg algas laiba leidmisega Sundi sillalt, mis oli pooleldi Rootsi poolel ja pooleldi Taani poolel, mistõttu asusid juhtumit uurima mõlema riigi politseid eesotsas Saga Noréniga Rootsi (Malmö) poolelt ja Martin Rohdega Taani (Kopenhaagen) poolelt. 
Sarja stsenarist on Hans Rosenfeldt.
Jaan Pulk (kirjanik)

Jaan Pulk (võru keeles Pulga Jaan; sündinud 27. novembril 1947 Varstus) on Võrumaa talupidaja, muusik, laululooja ja kirjamees.
Ta on sündinud Varstus, õppinud Kuldre 8-klassilises Koolis, Valga 1. Keskkoolis ning seejärel Tartu Riiklikus Ülikoolis meditsiini ja Eesti Põllumajandusakadeemias, mille lõpetas zootehnikuna. Ta on töötanud zootehnikuna Kamara sovhoosis ja Antsla sovhoosis. Hiljem hakkas ta Antsla vallas Oe külas talupidajaks.
Jaan Pulk on võru liikumise eestvedajaid, ta oli Kaika suveülikooli korraldaja ning on kirjutanud võru kirjaviisi probleemidest. 1993–1996 oli ta Võro Keele ja Kultuuri Fondi esimees.
Tema võrukeelset ilukirjanduslikku loomingut on avaldatud raamatus Võrokiilne lugõmik ('võrukeelne lugemik') ning ta on loonud palju laulutekste. Tema rahvalikke laule on ta esitanud kitarri saatel ise, ja neid on esitanud mitmed ansamblid (Nipernaadi, Ummamuudu, Lõkõriq). Teda on nimetatud Võrumaa Võssotskiks.
Tema loomingut on plaadistatud. Temalt ise või koostöös teistega on ilmunud järgmised albumid:
Vahtramäe tee

Vahtramäe tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis. Vahtramäe tee algab Lehiku teelt, ristub Ranniku tee, Leedri tee ja Keskteega ning lõpeb seejärel umbtänavana. Vahtramäe tee on üldjoontes lõunaedela-põhjakirde suunaline ja ligikaudu 650 meetri pikkune.
Vahtramäe tee sai nime 20. septembril 2000. Tänav on nime saanud Vahtramäe talu järgi.
Soovõha tee

Soovõha tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis. Soovõha tee algab Lehiku teelt ja lõpeb Ranniku teel. Soovõha tänav on lõunaedela-põhjakirde suunaline ning ligi 340 meetri pikkune.
Soovõha tee sai nime 20. septembril 2000. Tänav on saanud nime lodutaime soovõha järgi.
Selma Lagerlöfi auhind

Selma Lagerlöfi auhind on Selma Lagerlöfi nimeline kirjandusauhind, mida antakse välja 1984. aastast.
Auhinna suurus on 100 000 Rootsi krooni.
Birgitta Stenberg

Birgitta Alma Sofia Stenberg (26. aprill 1932 – 23. august 2014) oli rootsi lastekirjanik ja raamatute illustraator.
Riina Solman

Riina Solman (neiupõlvenimega Riina Vares; seejärel Riina Vändre; sündinud 23. juunil 1972 Viljandis) on eesti poliitik ning turundus- ja kommunikatsioonijuht, kes oli aastatel 2019–2021 rahvastikuminister ja 2022–2023 riigihalduse minister. Ta on ka XV Riigikogu liige.
Ta on töötanud Isamaa ja Res Publica Liidus, Eesti Energias, Rahandus- ja Justiitsministeeriumis, Viimsi vallas meedia- ja kommunikatsioonijuhina ning Kaitseministeeriumis ministri nõunikuna. Samuti on ta teinud vabatahtlikku tööd Oleviste Hoolekande juhina.[""]
Haridus.
Ta õppis aastatel 1979–1990 Viljandi 5. Keskkoolis ja 1990–1995 Tallinna Pedagoogikaülikoolis ning lõpetas kasvatusteaduste teaduskonna klassiõpetaja kutsega.
Poliitiline tegevus.
1998–2006 oli ta Reformierakonna liige.
Ta on ISAMAA erakonna liige alates maist 2007. Ta valiti 2013. aasta kohalike omavalitsuste valimisel Tallinna kesklinna ringkonnas ringkonnamandaadiga Tallinna volikogu liikmeks. Ta oli Tallinna volikogu ISAMAA fraktsiooni aseesimees.
6. juunil 2015 valiti ta 148 häälega ISAMAA eestseisusse.
Solman oli 2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel ISAMAA Tallinna kampaania juht. Ta valiti Tallinna linnavolikokku ning oli seal ISAMAA fraktsiooni esimees.
Ta oli 29. aprillist 2019 kuni 26. jaanuarini 2021 rahvastikuminister.
20. juunil 2021 saavutas Solman ISAMAA Erakonna üldkogul Tõnis Lukase ja Urmas Reinsalu järel kolmanda valimistulemuse, misjärel kinnitati ta ISAMAA aseesimeheks.
Riina Solmanist sai Eesti Vabariigi riigihalduse minister 18. juulil 2022.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 1 (Haabersti, Põhja-Tallinn ja Kristiine) 1772 häält ning osutus valituks.
Ta kandideeris 2024. aasta Euroopa Parlamendi valimistel, kogus 1498 häält ning ei osutunud valituks.
Solman on või oli MTÜ-de Oleviste Hoolekanne (alates 2021), Heategevuskeskus (2014-2016) ja Noor Eesti (MTÜ on Äriregistrist kustutatud 2016) juhatuse liige.
Tunnustus.
Riina Solman osutus valitsusasutuse meediasuhete uuringu tulemusel 2005. aasta parimaks pressiesindajaks rahandusministeeriumi kommunikatsiooniosakonna juhina. Samuti tunnistati ta ajakirjanike hulgas parimaks pressiesindajaks valitsusasutuste ja ettevõtete seas 2004. aastal Eesti Energia pressiesindajana.
Riina Solman sai 2009. aastal UNICEFi Sinilinnu auhinna ning oli 2010. aastal vaesuse ja tõrjutuse vastu võitlemise Eesti hea tahte saadik Euroopas. Ta oli 2011. aastal Aadu Luukase missioonipreemia nominent.
Isiklikku.
Tal on ema poolt ingeri juured. Tema esimene abikaasa oli Rain Vändre, kelle abiellumise ajal oli Riina 19 aastane ning kooselu kestis 10 aastat. Abielust sündis poeg. 2. septembril 2010 abikaasa suri.
Märtsis 2013 abiellus Riina Peeter Solmaniga, 2012. aastal oli neil sündinud poeg Oskar Jaak .
Riina Solman on kristlane ja kuulub Oleviste vabakogudusse.
Valdab eesti, inglise, vene ja soome keelt.
Juudi Geto Politsei

Juudi Geto Politsei (saksa keeles Jüdische Ghetto-Polizei; ametlikult Juudi Korrakaitseteenistus, saksa keeles Jüdischer Ordnungsdienst, poola keeles Żydowska Służba Porządkowa) oli Saksa okupatsiooni ajal Kesk- ja Ida-Euroopa maade juudi getodes Saksa võimude poolt moodustatud abipolitseiteenistus. Tegutses aastatel 1940–1944.
Ametlikult allus Juudi Geto Politsei kohalikule Judenratile, kuid faktiliselt allusid nad otseselt ka kohalikule politseivõimule ja SS-ile. Juudi Geto Politsei ülesandeks oli avaliku korra kaitse. Hilisemal perioodil pidi Juudi Geto Politsei aitama Saksa võime juutide deportreerimisel.
Juudi Geto Politsei isikkoosseisu maksimaalne suurus oli Varssavi getos 2000 meest, Lódzi getos 800, Lvivi getos 500, Kaunase getos 200 ja Krakówi getos 150. Juudi Geto Politseil mundrit ei olnud, nad kandsid erariideid. Neil olid vormimütsid ja ametitunnusega käesidemed.
Tulirelvi Juudi Geto Politseil ei olnud. Küll aga olid nad varustatud kumminuiadega.
Kui juudi getod likvideeriti, siis Juudi Geto Politsei saadeti laiali. Politseinikud kas saadeti koonduslaagritesse või lasti maha.
Teobromiin

Teobromiin on looduslikult orgaaniline keemiline aine, kofeiinisarnane alkaloid (ksantiinalkaloid), mida leidub teepõõsa-, kohvipuu, Guaraana-pauliinia ja koolapähklipuu saadustes. 
Teobromiini sisaldus taimesaaduste lõikes on varieeruv, märkimisvärselt leidub ainet kakaopuu seemnetes ja nendest valmistatud saadustes nagu kakao, kakaopulber, kakaoõli, šokolaad jt.
Toimed ja näidustused teobromiini kasutamisel ravi eesmärkidel sõltuvad samuti teobromiini allikatest, nii on kakaopuu seemnetel seedimist (rohkem maonõret) ja uriinieritust ning erektsiooni soodustav toime. 
Teobromiin annab kakaole ja šokolaadile (eriti tumedale sokolaadile, mis sisaldab rohkem teobromiini) mõru maitse.
Nimetused ja tähised.
IUPAC-nimetus: 3,7-dimetüülksantiin.
CAS-i registreerimisnumber on 83-67-0. PubChemi number on CID 5429. 
Kõrvaltoimed ja ohud.
Teobromiin võib ülitundlikel inimestel allergiat põhjustada ja mitmetele loomadele mõjub see toksiinina.
Aserbaidžaani NSV hümn

Aserbaidžaani Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi hümn oli kasutusel Aserbaidžaani NSV-s 1944–1991. Selle muusika autor oli Üzeyir Hacıbəyov, sõnad kirjutas Süleyman Rustam, Samad Vurgun ja Huseyn Arif.
1991. aastal NSV Liidust iseseisvudes võttis Aserbaidžaani Vabariik kasutusele 1918–20 kehtinud hümni "Azərbaycan marşı".
Eelrenessanss

Eelrenessanss oli renessansiaja osa, mis jäi vahemikku 13. ja 14. sajand.
Renessansi sünnikohaks peetakse valdavalt Itaaliat, kuigi seda on ka vaidlustatud. Perioodi kultuuri iseloomustanud ideed on pärit 13. sajandi lõpu Firenzest, eelkõige Dante Alighieri ja Francesco Petrarca tekstidest.
14. sajandil elas roomakatoliku kirik, millele toetus keskaegne kultuur ja maailmapilt, läbi tõsist kriisi. Prantsuse kuningate üha suuremad poliitilised ambitsioonid viisid roomakatoliku kiriku poliitilise lõhenemiseni ehk Suure skismani. 
Järgmisel sajandil tõusis kriis seoses reformatsiooniga veel teravamalt pinnale. Need muutused tõid kaasa uue vaimse ja kultuurilise olukorra. Kirik lakkas olemast inimese maailmapildi keskus. Toimus ilmalikustumine. Ilmaliku ja sakraalse piirid kadusid, eriti kui võrrelda väga religioonikeskse keskajaga. Kirjanduses ja kunstis ilmus jumala kõrvale maine element ning religioosseid teemasid hakati kujutama maises võtmes. Kirikuarhitektuur muutus inimesekesksemaks. Hägustus inimese ja jumala vaheline vertikaalne suhe, kus varem oli jumal üleval ja inimene kõiges all.
14. sajandil hakkas endast märku andma rikaste, kiirelt arenevate linnadega Põhja-Itaalia. Seal tekkis ideaal vabast haritud inimesest ja humanistlik mõtlemine, mis on renessansliku maailmavaate keskmeks. See on veendumus, et suurim väärtus on isiksuse vaba areng. Inimest ei hinnatud enam niivõrd päritolu kui isikuomaduste järgi. Ideaaliks sai üksikisik, kes teostab end iseseisvalt. Oluliseks muutus isikuvabadus – sõltumatus keskaegsetest kollektiividest, ka autoriteetidest, kaanonitest ja dogmadest. Sellel perioodil toimusid suured maadeavastused, leiutati trükikunst.
Itaalia renessansis kattub eelrenessanss suuresti perioodiga, mis kannab nimetust "trecento".
Kurista mõisa kalmistu (Võnnu)

Kurista mõisa kalmistu on kalmistu Võnnu kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kurista külas Kastre vallas Tartu maakonnas. 
Ajalugu.
Kalmistu arvatavasti rajas Kurista mõisa tollane omanik Stephan Guillemot de Villebois 1834. aastal, kui surid tema tütar Anna Eleonora ja poeg Alexander. Kalmistule maetute üldarv pole teada. 
Kirjeldus.
Kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umbes 500 m kaugusele läände.
Kalmistu lõunaservas paiknes väravaehitisena kabel, millest praegu on säilinud ainult varemed. Kalmistul on säilinud hauatähiste osi ning sisselangenud hauakohti.
Ema ja laps

"Ema ja laps" on Endel Taniloo skulptuur, mis kujutab pingil istuvat ema ja tema süles seisvat last.
Pronksskulptuur valmis 1979. aastal ning asub Tartus lastekliiniku hoone ees aadressil Lunini 6.
Ditypophis

Ditypophis on maoperekond. 
Klassifikatsioon.
Perekonda "Ditypophis" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik: 
Levila.
Neid madusid võib kohata Sokotra saarel.
Dromicodryas

Dromicodryas on maoperekond. 
Klassifikatsioon.
Perekonda "Dromicodryas" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: 
Levila.
Neid madusid võib kohata Madagaskaril.
Duberria

Duberria on maoperekond. 
Klassifikatsioon.
Perekonda "Duberria" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: 
Levila.
Neid madusid võib kohata Aafrika lõunaosas.
Exallodontophis

Exallodontophis on maoperekond. 
Klassifikatsioon.
Perekonda "Exallodontophis" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik: 
Levila.
Neid madusid võib kohata Madagaskaril.
Heteroliodon

Heteroliodon on maoperekond. 
Klassifikatsioon.
Perekonda "Heteroliodon" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: 
Levila.
Neid madusid võib kohata Madagaskaril.
ISO 639-3

ISO 639-3 on rahvusvaheline standard ISO 639 sarjas. See määrab kolmetähelised koodid maailmas kõneldavatele keeltele.
Standard avaldati 2007. aastal.
Standard püüab kajastada kõiki maailma loomulikke keeli, nii elavaid kui väljasurnuid, nii kirjakeelega kui ka ilma, samuti tehiskeeli, aga mitte rekonstrueeritud keeli.
Standardit kasutatakse laialdaselt arvuti- ja teabesüsteemides, eriti internetis, samuti keeleteaduslikus kirjanduses.
Ithycyphus

Ithycyphus on maoperekond. 
Klassifikatsioon.
Perekonda "Ithycyphus" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: 
Levila.
Neid madusid võib kohata Madagaskaril.
Seán MacBride

Seán MacBride (26. jaanuar 1904 Pariis – 15. jaanuar 1988 Dublin) oli Iirimaa poliitik.
Ta osales mitme rahvusvahelise organisatsiooni, näiteks ÜRO, Euroopa Nõukogu ja Amnesty Internationali töös. 1974. aastal anti talle Nobeli rahuauhind.
Elulugu.
Tema isa oli iirlane ja ema prantslanna. Ta sündis Pariisis ja tema ema- ja kodune keel oli prantsuse keel. Ta elas Pariisis kuni 1916. aastani, mil ta saadeti Iirimaale kooli. Ta osales Inglise-Iiri sõjas. 1921. aastal oli ta vastu Inglise-Iiri lepingule ja viibis kuni 1924. aastani vangis. Siis astus ta Dublini ülikooli õigusteadust õppima.
Aastatel 1947–1957 oli ta Iirimaa parlamendi liige. 18. veebruarist 1948 kuni 13. juunini 1951 oli ta välisminister.
Varsaallika

Varsaallika on allasum Tallinnas Kose asumis.
Maire Männik

Maire-Helve Männik (1. aprill 1922 Tartu – 5. september 2003 Pariis) oli eesti skulptor, kes elas 1953. aastast Prantsusmaal. 
Elukäik.
Ta õppis kuni 1940. aastani Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tartu Tütarlastegümnaasiumis ja lõpetas 1941. aastal Tartu 5. Keskkooli. Aastatel 1940–1941 õppis ta Tartu Naisühingu Käsitöökooli keraamikaosakonnas ja Martin Saksa skulptuurikursustel.
Ta õppis aastatel 1942–1944 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas, 1942 Tallinna Kujutava ja Rakenduskunsti Koolis Voldemar Melliku ning 1942–1944 Pallases Anton Starkopfi juures. Akadeemiliselt oli ta Eesti Naisüliõpilaste Seltsi liige.
1944. aastal asus ta Münchenisse, et õppida sealses Kunstide Akadeemias. 1945. aastal saabus ta põgenikuna Rootsi, kus õppis aastatel 1947–1952 Stockholmi Kõrgema Rakenduskunstikooli õhtukursustel skulptuuri ning 1949–1953 Stockholmi ülikoolis pedagoogikat, kunstiajalugu ja psühholoogiat. Aastatel 1953–1956 täiendas ta end Académie de la Grande Chaumière'is Ossip Zadkine'i ateljees skulptuuri alal ning 1954 École des Beaux-Artsis kiviskulptuuri alal.
1950. aastate algul külastas ta korduvalt Pariisi, kuhu asus lõplikult 1953. aastal. 
Looming.
Alates 1955. aastast esines ta pidevalt rahvusvahelistel kunstinäitustel Pariisis ja mujal Euroopas.
Tema teoseid on Prantsuse ja Rootsi muuseumides, Helsingi Soome Rahvusmuuseumis, Londoni Eesti Majas, Pariisi Rootsi kirikus, Tartu Ülikoolis, A. H. Tammsaare muuseumis, Eesti Kunstimuuseumis, Tartu Kunstimuuseumis ning paljudes erakogudes Euroopas, Austraalias ja Ameerika Ühendriikides.
Männiku loomingusse kuuluvad näiteks Marie Underi ja A. H. Tammsaare büst, Tartu Ülikooli mälestusmedal ja Eduard Wiiralti hauamonument Pariisi Père Lachaise'i kalmistul.
Isiklikku.
Tema isa oli kirjastuse Loodus direktor Hans Männik ja ema arst Lydia Mahlstein-Männik. Tema abikaasa oli Vahur Linnuste.
Võramadu

Võramadu ("Langaha") on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Võramadude perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: 
Levila.
Neid madusid võib kohata Madagaskaril.
Zalužžja (Teplõki rajoon)

Zalužžja (ukraina keeles Залужжя) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Teplõki rajoonis. Elanike arv on 713. Pindala on 2,16 km².
Leioheterodon

Leioheterodon on maoperekond. 
Klassifikatsioon.
Perekonda "Leioheterodon" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: 
Levila.
Neid madusid võib kohata Madagaskaril jaKomoori saartel.
Liophidium

Liophidium on maoperekond. 
Klassifikatsioon.
Perekonda "Liophidium" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: 
Levila.
Neid madusid võib kohata Madagaskaril, Komoori saartel ja Maskareenide saarestikus.
Biaroza rajoon

Biaroza rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Bresti oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1413 km². 2009. aasta seisuga elas seal 66 988 inimest.
Rajoon moodustati aastal 1940. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Biaroza, Maleči, Mižleśsie, Pieršamajskaja, Pieski, Sakałova, Sialeci, Sihnievičy, Sporava, Stryhińi ja Zdzitava külanõukogu.
Halduskeskus on Biaroza linn. Teised suuremad asulad on Biełaaziorski linn ja Maleči agrolinnake, huvipakkuv asula on veel endine Zdzitava linn.
Rajooni suurim jõgi on Jasselda. Suuremad järved on Biełaje, Čornaje ja Sporava järv. Rajooni lõunaosa on soine, see ulatub Polesje madalikule.
2009. aasta seisuga olid elanikest 90,77% valgevenelased, 5,66% venelased, 1,78% ukrainlased ja 1,78% oli teistest rahvustest. 61,72% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 36.19% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 28,88% elanikke, vene keelt aga 67,89%.
Honda NSX

Honda NSX ("New Sportscar eXperimental" lühend) on Honda kaheistmeline keskmootoriga sportkupee.
1. põlvkond (NA1, NA2).
NSX on kaheistmeline keskmootoriga tagarattaveoga sportauto, mida tootis Honda Jaapanis aastatel 1990–2005. 
Põhja-Ameerika ja Hongkongi turgudel müüdi seda Acura NSX-i nime all.
2. põlvkond.
NSX-i nimi võeti uuesti kasutusele 2015. aastal, kui esitleti Põhja-Ameerika autonäitusel uut tootmisküpset Honda NSX-i. 
Tegu on hübriidajamiga sportautoga, millel on 3,5-liitrine kahe turboga V6 mootor ja kolm elektrimootorit. Käigukastiks on 9-käiguline topeltsiduriga automaatkäigukast ja auto on nelikveoline. 
Honda lõpetas NSXi tootmise lõpetati 2020. aastal, viidates kesistele müügitulemustele.
Maleč

 
Maleč (valgevene keeles "Малеч", poola keeles "Malecz" transkribeerituna Maletš) on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Bresti oblastis Biaroza rajoonis. Asula on Maleči külanõukogu halduskeskus.
Haridust annavad keskkool, muusikakool ja sanatoorne internaatkool. Malečis on raamatukogu ja kultuurimaja. Vaatamisväärsusteks on õigeusu kirik aastast 1873, samuti ka endise mõisa park XIX sajandi lõpust.
Ajalugu.
Maleči mainitakse esimest korda aastal 1563, mil sinna ehitati õigeusu kirik. Asula allus Poola kuningate ja Leedu suurvürstide Kobryni lauamõisale, hiljem aga hakkas kuuluma Bresti vojevoodkonda ja Bresti maakonda. Aastal 1645 sai Malečist alev. Aastal 1668 võttis alevis omavoliliselt võimu Isabella Chodkiewicz. Kuninga poole pöördunud saadikud, kes taotlesid endiste vabaduste taastamist, lasi ta kinni võtta ja käskis nad hukata. Ainult kuninglik sekkumine päästis saadikute elu.
Poola jagamisel läks Maleč aastal 1795 Venemaa koosseisu. Pärast Esimest maailmasõda kuulus Maleč Poola koosseisu. 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu, ühtlasi kaotas see ka alevi staatuse.
Lota (täpsustus)

Lota võib tähendada mitut asja.
Sukkmask

Sukkmask on pead, kaela ja nägu kattev tekstiilist peakate, mis paljastab ainult osa näost.
Olenevalt konkreetsest sukkmaskist või selle kandmise viisist võivad näha olla ainult silmad, silmad ja nina, silmad koos nina ja suuga, silmad ja suu.
Traditsiooniliselt on sukkmaske käsitsi kootud villasest lõngast. Tänapäeval tehakse neid ka siidist, puuvillast ja tehismaterjalidest.
Sukkmaski kasutatakse kaitseks külma ja tuule eest talvel (nt sportides) ja mootorispordis kiivri sees. Sukkmaske võivad kasutada kurjategijad, timukad või eriväelased oma välimuse varjamiseks.
Sille Sikmann

Sille Sikmann (sündinud 4. detsembril 1983) on eesti moedisainer ja nahakunstnik.
Ta on õppinud Jakob Westholmi Gümnaasiumis, Tallinna Ülikoolis ja Tartu Kõrgemas Kunstikoolis.
Sikmann valmistab meeste käsitöökingi ja talle kuulub jalanõude bränd Schekmann.
Sikmann esitati 2012. aastal nii disainiauhinna BRUNO kui ka noore disaineri auhinna SÄSI nominendiks.
2014. aastal esindas Sikmann Londoni moenädalal koos Marit Ilisoni, Kärt Põldmanni ja Jo Nurmega Eesti moedisaini ning see väljapanek võitis International Fashion Showcase'i peavõidu.
Rõivaste loend

"Siin on loetletud rõivaid.
Elevant

Elevant on londiliste seltsi elevantlaste sugukonda kuuluv loom. Elevantide iseloomulikud tunnused on pikk lont, võhad, suured kõrvalestad, sambataolised jalad ja paks, kuid tundlik halli värvusega nahk. Lonti kasutab elevant toidu ja joogi suhu toimetamiseks ning erinevate esemete haaramiseks. Võhad on kujunenud esihammastest ning neid kasutatakse nii relvadena võistluses kui ka tööriistadena esemete liigutamisel või kaevamisel. Suured kõrvalestad aitavad alandada kehatemperatuuri ja on abiks kuulmisel.
Tänapäeval elab kolm elevandiliiki. Suurim nendest ja suurim maismaaimetaja üldse on aafrika savannielevant ("Loxodonta africana"). Temast ainult pisut väiksem on india elevant ehk aasia elevant ("Elephas maximus"). Kolmas, kõige väiksemate isenditega liik on aafrika metsaelevant ("Loxodonta cyclotis)." Aafrika metsaelevanti ja savannielevanti peeti varem ühe liigi alamliikideks, aga DNA analüüs näitas, et tegemist on eraldi liikidega . Elevantidele lähedased väljasurnud loomad on mammutid ja mastodonid. 
Kaasaegsed elevandi liigid.
Elevandid elavad karjades. Nad on üldiselt rahumeelsed ega ründa vabaduses inimesi, kuid võivad oma suurte mõõtmete ja massi tõttu vahel inimestele kogemata viga teha. Vanad isasloomad elavad vahel üksinda ja võivad muutuda tigedaks, muuhulgas inimest ilma provotseerimata rünnata. Korduvalt on juhtunud, et elevant safaripargis auto katuse peale keerab. 
Nii aafrika kui ka aasia elevanti saab kodustada, ehkki aasia elevanti kodustada on märksa lihtsam. Varem kasutati elevante hulganisti tööloomadena, kuid traktorid on hakanud neid välja tõrjuma. Kagu-Aasias kasutatakse elevante veel väga soistes piirkondades, kuhu traktor lihtsalt sisse vajuks ja kinni jääks. 
Vangistuses sigivad elevandid väga halvasti. Sellepärast hangiti minevikus loomaaedadele ja tsirkustele uusi loomi peamiselt metsikute elevantide püüdmise teel. Alles viimastel aastakümnetel on õpitud loomaaedades elevantidele niisuguseid tingimusi looma, et neid järjekindlalt juurde kasvatada.
Cam Ranhi lennujaam

Cam Ranhi lennujaam (IATA kood: CXR, ICAO kood: VVCR; vietnami keeles "Sân bay Quốc tế Cam Ranh") on rahvusvaheline lennujaam Cam Ranhis Vietnami kagurannikul.
Lennujaam teenindab peamiselt Nha Trangi linna, mis asub 30 km kaugusel.
Lennujaama rajas USA armee Vietnami sõja ajal oma õhuväebaasiks. Aastatel 1979–2002 kasutasid lennujaama Nõukogude Liidu ja Vene õhujõud. 19. mail 2004 saabus pärast olulisi ümberehitusi lennujaama esimene kommertslend Hanoist. 2007. aastal sai sellest rahvusvaheline lennujaam.
Cam Ranh on liiklustiheduselt neljas lennujaam Vietnamis. 2012. aastal teenindas see 1,2 miljonit reisijat.
Ananass

Harilik ananass ("Ananas comosus") on troopiline taim bromeelialiste sugukonnas.
Ananassiks nimetatakse ka taime söödavat vilja. Ananassi vilja moodustavad südamiku ümber koonduvad marjad moodustades ühise kobara.
Saadused.
Ananassiistandustest saadud ananassi vilju süüakse värskelt, küpsetatult, konserveeritult ja mahlana.
Ananassi lehti (sisaldavad ka bromeliini) kasutatakse ka söödamaterjalina. 
Toitumisalane info.
Hoolimata magususest on ananassis vähe kaloreid. Seevastu leidub temas küllaga ensüüme, kiudaineid, antioksüdante ja vitamiine. Need aitavad tugevdada immuunsust, luua tugevaid luid ja aidata seedehäirete vastu. Ananassid sisaldavad suures koguses C-vitamiini ja mangaani. Lisaks suurele mangaani kogusele, mis on oluline antioksüdantsete kaitsemehhanismide jaoks, sisaldavad ananassid ka suures koguses tiamiini, B-vitamiini, mis on vajalikud energia tootmiseks. Samuti on ananassid rasvavabad, kolesteroolivabad ja madala naatriumisisaldusega.
Üks tass (165 g) värskeid ananassitükke sisaldab:
Proteiin: 0,89 grammi
Rasv: 0,2 grammi
Süsivesikud: 22 grammi
Kiudained: 2,3 grammi
Kasulikkus tervisele.
Antioksüdandid.
Ananassid on eriti rikkad antioksüdantide poolest, mida tuntakse flavonoidide ja fenoolhapetena. Paljud ananassi antioksüdandid on seotud, mis võimaldab antioksüdantidel kehas karmimates tingimustes ellu jääda ja avaldada pikemat mõju. Antioksüdandid aitavad leevendada kroonilisi haigusi nagu südamehaigused, diabeet ja ka mõnda vähivormi.
Bromelaiin.
Ananassid sisaldavad seedeensüümide rühma bromelaiini, mis lagundab valke. Bromealiin aitab kaasa seedimisele, eriti on see abiks neile, kellel on kõhunäärme puudulikkus. Bromelaiin stimuleerib immuunsüsteemi tootma molekule, mis muudavad valged verelibled tõhusamaks vähirakkude kasvu pärssimisel. Bromelaiin võib stimuleerida rakusurma teatud vähirakkudes.
Bromelaiin võib tugevdada immuunsüsteemi ja leevendada põletikke, sest bromelaiin vähendab põletikumarkereid. Kuna ananassid sisaldavad bromeliini, millel on põletikuvastased omadused, arvatakse tavaliselt, et need võivad pakkuda valuleevendust neile, kellel on põletikuline artriit. Ananassides sisalduv bromelaiin võib vähendada pärast operatsiooni tekkivat põletikku, turset, verevalumeid ja valu. Bromelaini põletikuvastased omadused võivad samuti aidata taastuda pärast rasket treeningut, vähendades kudede põletikku.
Qingi dünastia

Qingi dünastia (tuntud ka kui Mandžu dünastia) oli Hiina viimane keisridünastia, mis valitses aastatel 1644–1912. Qingi dünastiale eelnes Mingi dünastia ning pärast selle langemist kuulutati 1912. aastal välja Hiina Vabariik.
Dünastia rajasid mandžud, kes vallutasid Pekingi 1644. aastal, lõpetades Mingi dünastia võimu. Qingi riik saavutas 18. sajandil oma suurima territoriaalse ulatuse, hõlmates lisaks Hiina tuumaladele ka Tiibeti, Xinjiangi ja Mongoolia.
Dünastia tähtsamateks valitsejateks peetakse keiser Kangxit (1661–1722), keiser Yongzhengi (1722–1735) ja keiser Qianlongi (1735–1796), kelle ajastul Qingi riik oli majanduslikult ja poliitiliselt tugev.
19. sajandil nõrgendasid Qingi dünastiat mitmed kriisid, nagu Esimene oopiumisõda (1839–1842), Taipingi ülestõus (1850–1864), Hiina-Jaapani sõda (1894–1895) ja Bokserite ülestõus (1899–1901). Need konfliktid vähendasid riigi stabiilsust ja suveräänsust.
Dünastia langes pärast 1911. aasta Xinhai revolutsiooni, mille tulemusel kuulutati 1912. aastal välja Hiina Vabariik.
Ķesterciems

Ķesterciems (sks "Kösterzeem") on küla ("vidējciems") Lätis, Tukumsi piirkonnas ja Engure vallas.
See rannaküla asub umbes 60 km kaugusel Riiast. Seal asuvad Ķesterciemsi ja Albatrossi bussipeatus.. Külla jääb Ķesterciemsi kalmistu.
Külas kasvab neli looduskaitsealust Draudzība mändi. Andricase talu on muinsusmälestistena riikliku kaitse all.
2015. aastal oli külas 241 elanikku, 2020. aastal 237. Aastail 2009–2021 kuulus küla Engure piirkonda.
Taali mõisa kalmistu

Taali mõisa kalmistu on kalmistu Tori kihelkonnas Pärnumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Taali külas Tori vallas Pärnu maakonnas. Kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umbes ühe kilomeetri kaugusele edelasse.
Ajalugu.
Kalmistu rajasid arvatavasti 18. sajandi lõpus Taali mõisa tollased omanikud Staël von Holsteinid. 
Esimene matus oli 1778. aastal. Kalmistule on maetud 30 lahkunut – neist 21 kabelisse ja 9 haudadesse. 
Kalmistu kabel.
Arvatavasti 19. sajandi alguses püstitati kalmistule klassitsistlikus stiilis kabel, mis põles 1957. aastal ja on praegu varemetes.
Pilalindlased

Pilalindlased ("Mimidae") on Ameerikas laialt levinud rästasarnaste värvuliste sugukond. Mõned pilalindlased on osavad häälte matkijad.
Dzerkalne

Dzerkalne on küla Ukrainas Donetski oblastis Amvrossijivka rajoonis, 39,9 km kaugusel Donetskist kagus.
2001. aasta 1. jaanuaril rahvaloenduse andmeil elas asulas 65 inimest.
Dzerkalne kõrgus merepinnast on 154 meetrit.
Ajalugu.
XXI sajand.
Ukraina Julgeolekuteenistuse teatel peeti 2014. aasta Ukraina kriisi ajal, 25. augustil, küla juures kinni 10 Venemaa Föderatsiooni dessantväelast. Venemaa kaitseministeeriumi teatel olid Venemaa Relvajõudude relvastatud eriüksuslased sattunud öösel 20 km kaugusele Venemaa piirist eksituse tõttu.
Laurentius

Püha Laurentius (või Püha Laurentsius; rahvapärimuses ka Laurits 26. detsember 225 arvatavasti Valencia – 10. august 258 Rooma) oli märterpühak.
Laurentius sündis Vana-Rooma provintsis "Hispania Tarraconensis". Tema sünnilinnaks nimetatakse tavaliselt Valenciat, mõnikord ka Huescat. Ta kohtus tulevase paavsti Sixtus II-ga Caesaraugustas, tänapäeva Saragossas. Lõpuks rändasid mõlemad Rooma. 257 valiti Sixtus paavstiks. Ehkki Laurentius oli alles noor, nimetas Sixtus ta esimeseks seitsmest diakonist ja sellepärast nimetatakse teda Rooma arhidiakoniks. Arhidiakon oli kiriku varahoidja ja vastutas ühtlasi almuste jagamise eest vaestele.
Laurentius suri kristlaste tagakiusamise perioodil Roomas tulesurma. 258. aasta augusti alguses käskis keiser Valerianus kõik kristlikud piiskopid, preestrid ja diakonid viivitamatult hukata. Paavst Sixtus II vahistati 6. augustil ja hukati samal päeval. Laurentiusel kästi kogu kiriku vara keisrile üle anda. Seepeale palus Laurentius ja sai 3 päeva varade kogumiseks. Selle asemel jagas ta kogu kiriku vara laiali ning esitas selle asemel hulga vaeseid, vigaseid, pimedaid ja muid kannatajaid, väites need olevat kiriku tõelise varanduse. Ta hukati diakonitest viimasena: põletati raudrestil. Tema tunnused on praerest, rahavaagen ja tuleleek. Ta on kõigi tulega tegelejate (tuletõrjujate, söepõletajate, kokkade jt) patroon. Kui ta oli tükk aega praadimise piinu kannatanud, olevat ta öelnud: «Ma olen juba küps. Keerake mind ümber!» Seetõttu peetakse Laurentiust ka koomikute kaitsepühakuks.
Ilmselt on see kujukas suremisviis siiski väljamõeldis. Kuna Laurentius oli Rooma kodanik, siis korra kohaselt tuli tal mõõgaga pea maha raiuda - saatus, mis tabas paljusid teisigi Rooma märtreid (sealhulgas Püha Paulust). Üks versioon on niisugune, et hiljem sündmust jäädvustades pandi kirja "passus est" asemel "assus est", mis tähendas, et 'suremise' asemel räägiti 'praadimisest'.
Laurentiuse märtrisurma olevat kirja pannud Kartaago piiskop Cyprianus, kes ise vahistati 13. septembril 258 ja hukati järgmisel päeval.
Eesti rahvapärimuses tuntakse teda Lauritsana ja tema päeva tähistatakse 10. augustil. Lauritsapäeva kombestikku kuulus keeld tuld teha: muidu tulevat tulekahju.
Mina olin veel väikene

"Mina olin veel väikene" on ansambli Kõrsikud 2014. aasta album.
Lood.
Laulud pärinevad Rakvere Teatri lavastusest "Mina olin veel väikene".
Alina Braziulene

Alina Braziulene (sündinud 19. aprillil 1972) on Eesti füüsikaõpetaja ja koolidirektor.
Ta oli aastatel 2007–2014 Tartu Vene Lütseumi direktor. Aastast 2014 on ta Tartu Aleksander Puškini Kooli direktor.
Papaia

Papaia (kariibi keelest hispaania keele kaudu) on hariliku papaia ehk hariliku melonipuu ("Carica papaya") vili.
Värskete viljade toodang, toiteväärtus ja biokeemiline koostis.
2012. aastal toodeti maailmas 12,41 miljonit tonni papaiasid ja papaiaistandike kogupindala oli 0,43 miljonit hektarit.
Aastatuhat

Aastatuhat ehk millennium (ladina "mille" 'tuhat' + "annus" 'aasta') on periood, mis võrdub tuhande aastaga. 
Aastatuhandete arvestamine on tihti seotud konkreetse kalendriga. Tavaliselt arvatakse ja nummerdatakse aastatuhandeid kalendri referentsaasta suhtes (tavaliselt aasta 1), seega 1. aastatuhat hõlmab aastaid 1 kuni 1000, kuid aastatuhandeks võidakse nimetada ka mis tahes tuhandeaastast perioodi algusega valitud aastal.
Millennium (täpsustus)

Millennium võib tähendada mitut asja.
Väljamõeldud entiteet

Väljamõeldud entiteet ehk fiktsionaalne entiteet ehk fiktsionaalne objekt on entiteet, mis esineb ainult väljamõeldises ehk fiktsioonis. 
Väljamõeldud entiteedid ei eksisteeri, või vähemalt mitte sel moel nagu tavalised füüsilised esemed. 
Väljamõeldud entiteetide loomus.
Väljamõeldud entiteedid on võimalikud entiteedid.
Ühe vaate (possibilismi) järgi on väljamõeldud entiteedid võimalikud entiteedid: kuigi nad ei eksisteeri tegelikus maailmas, eksisteerivad nad mõnes võimalikus maailmas.
Ent fiktsioon jätab väljamõeldud entiteetide kohta palju asju lahtiseks, mistõttu jääb määramatuks, milliste entiteetidega millistes võimalikes maailmades on tegu. Ja isegi kui see oleks võimalik, pole põhjust väljamõeldud entiteeti samastada teatud võimaliku entiteediga, samal põhjusel, mille pärast teda poleks põhjust samastada mõne tegeliku entiteediga, mis on juhtumisi omaduste poolest eristamatu väljamõeldud entiteedist.
Vila Real

Vila Real on linn Portugali põhjaosas, Vila Reali ringkonna keskus ja suurim linn.
2001. aastal elas seal 24 481 inimest.
Linnas asub 1986. aastal asutatud ülikool (inglise keeles "University of Trás-os-Montes and Alto Douro", lühend UTAD).