tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kuri kalmistu

Kuri kalmistu on kalmistu Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kuri külas. 
Kuri kalmistu rajamine jääb samasse perioodi kui Kuri õigeusu koguduse asutamine 1885. aastal ning Kuri kiriku ehitamine vahemik 1888–1891.
Kalmistu jääb Kuri õigeusu kirikust 200 m kaugusele Hellamaa suunas. Kalmistu pindala on 0,97 ha.
Kalmistu on piiratud suures osas puitlippaiaga (1,4–1,8 m) ning osaliselt kõrval asuvatel kruntidel paiknevate kuuride tagaseinte või nende vahelise plankaiaga. Kalmistul on kaks väravat. Peavärava moodustavad paepostid (0,6x0,6) avaga 2,2 m, mille vahel on sepisvõred. Kalmistu tagumisel küljel on puitpostidel jalgvärav (1,2 m). Muud ehitised ja rajatised peale kuuri kalmistul puuduvad. Kalmistul on uhke pühitsusrist otse kaseallee lõpus.
Kalmistul on umbes 1200 kalmu. Vanemad kui 1945. aasta (II maailmasõja lõpp) hauatähised ja piirded: metallhauatähiseid 204, sealhulgas sepisriste 79 ja kivist hauatähiseid 37. Kalmistule on maetud üks Saksa okupatsiooni ajal (1917–1918) hukkunud kütiüksuse reamees Berthold Brauer. Säilinud on kaks plekkpärga.
Kuri kalmistu on kasutusel ka tänapäeval.
Vedu maa-alune kalmistu

Vedu maa-alune kalmistu on Tartu maakonnas Tartu vallas Vedu külas asuv muistne kalmistu. Kalmistut kasutati 11.–17. sajandini.
Kalmistu lähedal asub ohvripärn (Vedu Riibaku pärn).
Mohni tuletornivahtide kalmistu

Mohni tuletornivahtide kalmistu on Harju maakonnas Mohni saarel asuv kalmistu.
Kalmistu lähedal asub Mohni tuletorn.
Pühalepa kalmistu

Pühalepa kalmistu on Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas asuv kalmistu.
Pühalepa kalmistu asub Pühalepa külas Pühalepa kirikust umbes 1 km kaugusel. Kalmistu pindala 1,22 ha.
Kalmistu rajati 19. sajanadi lõpus seoses Kummistu kalmistu ruumi puudusega. 
Rahvajuttude põhjal olevat Suuremõisa krahv pakkunud kogukonnale paremaid paiku, kui kalmistu praegune asukoht, kuid talumehed arvasid, et kiriku (Pühalepa kirik) suhtelises läheduses väljavalitud plats oma pinnase ja kivisuse tõttu on kasutu ja seega nende kallite surnute jaoks kõige kohasem. 
Kalmistu on ümbritsetud pinnasega toetatud kiviaiaga, mille püstitamiseks tõid kohalikud talupojad kolm koormat põllukive pere kohta. Kalmistu piirav kraav kaevati ühiskondlikus korras. Peavärava postidena on kasutatud piklikke graniitrahne, ava on suletav sepisvõrega. Kalmistul paikneb tööriistakuur ning tammepuust mälestusrist, mille taastas Kaljo Daum. 
Muinsuskaitse 2007. aasta inventuuri andmetel pärineb vanim daatumiga seostatav haud aastast 1903 (Artur Piht, surnud 13.11.1903, haud K IX 828). 
2007. aasta seisuga on kalmistul peetud 1113 matust, säilinud on 947 hauatähisega kalmu. 
Kalmistu on praeguseni kasutuses.
SS-21 Skarabeus

SS-21 Skarabeus (ka OTR-21 Totška, 9K79 Totška) on Nõukogude Liidus valmistatud taktikaline maa-maa tüüpi ballistiline lühimaarakett. GRAU koodnimetus 9K79, NATO koodnimetus SS-21.
Relva väljatöötamist alustati vastavalt NLKP KK ja NSVL Ministrite Nõukogu 1968. aasta 4. märtsi määrusele nr 148-56.
Kirjeldus.
OTR-21 on mobiilne raketi laskeseadmesüsteem. Kandursõiduk arendab maanteel kiirust kuni 60 km/h ja vees kuni 8 km/h. Süsteemi väljaarendamist alustati 1968. aastal. Loodud on kolm modifikatsiooni.
Skarabeus A.
Skarabeus A võeti Nõukogude armees kasutustele 1975. aastal. Raketile saab paigaldada kolme liiki lõhkepäid:
Vähim laskekaugus 15 km, suurim laskekaugus 70 km; võimalik kõrvalekalle sihtmärgist umbes 150 m.
Skarabeus B.
Täiustatud Skarabeus B (Totška-U) GRAU indeks 9K79-1, võeti kasutusele 1989. aastal. Parem raketikütus suurendas laskekaugust 120 kilomeetrini. Võimalik kõrvalekalle sihtmärgist 95 m.
Skarabeus C.
Skarabeus C töötati välja 1990. aastatel. Laskekaugus suurenes 185 kilomeetrini, võimalik kõrvalekalle sihtmärgist vähenes vähem kui 70 meetrile.
Kasutamine lahingutes.
Venemaa kasutas relva Teises Tšetšeenia sõjas.
2008. aasta Lõuna-Osseetia sõjas, vahemikus 8.–11. august, tulistasid VF relvajõud välja vähemalt 15 Totška raketti.
Väidetavalt on relva kasutatud ka 2014. aasta Donbassi sõjas.
2022. aasta Vene-Ukraina sõjas tulistati 8. aprilli ennelõunal 2 Totška-U raketti Vene vägede poolt Kramatorski raudteejaama pihta. Sinna olid kogunenud sõja eest põgenevad tsiviilisikud (kuni 4000 inimest). Rakett tappis 50 isikut, nende hulgas 5 last, üle saja sai haavata.
Väärtpaberiinspektsioon

Väärtpaberiinspektsioon (lühend VPI) oli Rahandusministeeriumi alluvuses tegutsenud üksus (inspektsioon). Aastal 2002 ühendati VPI Finantsinspektsiooniga.
VPI eelkäija oli 1. jaanuaril 1994. aastal loodud "Väärtpaberiamet", mis 1996. aastal korraldati ümber Väärtpaberiinspektsiooniks.
Teenistujate Ametiliitude Keskorganisatsioon

Teenistujate Ametiliitude Keskorganisatsioon (lühend TALO; varem nimega "Teenistujate Ametiliitude Organisatsioon") on Eesti ametiliitusid ühendav organisatsioon.
TALO liikmesliitusid.
TALO liikmesliitusid:
1927. aasta Eesti jalgpalli meistrivõistluste 1. klass

1927. aasta Eesti jalgpalli meistrivõistluste 1. klass oli Eesti jalgpalli meistrivõistluste 7. hooaeg. Eesti meistriks tuli Tallinna VS Sport.
Hooaeg mängiti karikavõistluste formaadis. 
Eesti kõrgeim tase kandis nime 1. klass, teine tase Ringkonnaklass
Kim Thúy

Kim Thúy (sündinud 19. septembril 1968 Saigonis Vietnamis) on Vietnami päritolu Kanada kirjanik. 
Ta lahkus 10-aastaselt koos vanematega paadipõgenikuna Vietnamist ning asus elama Québeci. Ta on lõpetanud Montréali Ülikooli keeleteaduse ja tõlke (1990) ning õigusteaduse alal (1993).
Kim Thúy debüütromaan "Ru" ilmus prantsuse keeles 2009. aastal ning võitis 2010. aastal Kanada kindralkuberneri auhinna prantsuskeelse ilukirjanduse alal. Eesti keeles ilmus raamat Triinu Tamme tõlkes 2014. aastal Loomingu Raamatukogu sarjas (nr 28–29).
1928. aasta Eesti jalgpalli meistrivõistluste Liiduklass

1928. aasta Eesti jalgpalli meistrivõistluste Liiduklass oli Eesti jalgpalli meistrivõistluste 8. hooaeg. Eesti meistriks tuli Tallinna Jalgpalli Klubi. 
Esimest korda autasustati meistermeeskonda Riigivanema hõbekarikaga.
Eesti Jalgpalli Liit otsustas enne hooaja algust minna karikasüsteemilt üle tavalisele liigasüsteemile, aga mingil põhjusel olid suured klubid Tallinna VS Sport ja Tallinna ESS Kalev täielikult selle vastu. Lõhe EJL-i ja klubide vahel läks nii suureks, et Sport ja Kalev keeldusid osalemast ning nende eeskujul loobusid veel mõned klubid. 
Eesti kõrgeim tase kandis nime Liiduklass, teine tase A-klass ja kolmas tase Ringkonnaklass.
Liiduklass.
Liiduklassis pidi osalema 4 meeskonda, kuid Tallinna VS Sport ja Tallinna ESS Kalev, kes olid uue süsteemi vastu, loobusid osalemast. Seega jäid osalema ainult kaks klubi, Tallinna Jalgpalli Klubi ja Tallinna VK Merkur (mis oli sisuliselt TJK duubel meeskond). 
&lt;br&gt;&lt;br&gt;&lt;br&gt;&lt;br&gt;&lt;br&gt;&lt;br&gt;&lt;br&gt;&lt;br&gt;&lt;br&gt;
A-klass.
Veerandfinaalis loositi kokku Tallinna SR Võitleja ning Narva KS Võitleja, Pärnu SS Tervis pääses otse poolfinaali, kus mängiti veerandfinaali võitjaga. Poolfinaali võitja pääses finaali, kus mängiti ringkonnaklassi esivõistluste võitjaga.
Ringkonnaklass.
Ringkondade esivõistlustel osalesid ringkondade meistrid: Tallinna ringkonnast Hõimla ÜENÜ, Põhja-Eesti ringkonnast Rakvere SS Kalev, Lõuna-Eesti ringkonnast Tartu Jalgpalli Klubi, Lääne-Eesti ringkonnast Jõelähtme SS Ühendus (Harjumaa), Kesk-Eesti ringkonnast Türi SR.
Loosi tulemusel mängisid veerandfinaalis SS Ühendus ja Türi SR, ülejäänud kolm meeskonda pääsesid otse poolfinaali.
Ringkondade võistlused.
Igast ringkonnast pääses võitja mängima ringkonnaklassi esivõistlustele.
Põhja-Eesti ringkond.
!colspan="3" align="center"|Finaal
Lääne-Eesti ringkond.
!colspan="3" align="center"|Finaal
Kesk-Eesti ringkond.
"Selle ringkonna tabel pole veel täielik."
R (täpsustus)

R või r on täht või lühend, mis võib tähendada järgmist:
Riigi Infokommunikatsiooni Sihtasutus

Riigi Infokommunikatsiooni Sihtasutus (lühend RIKS) on Justiits- ja Digiministeeriumi alluvuses tegutsev mittetulunduslik sihtasutus. RIKS loodi 2000. aastal.
RIKSi ülesanne on muu hulgas teenindada sidealaselt riigiasutusi ja teisi riigieelarvelisi institutsioone.
Musterpeenar

Musterpeenar ehk vaippeenar on mustriline tasapinnaline või keskelt kuhikjas peenar, mille moodustavad näiteks ühekõrgused madalad suve- või püsililled. 
Eestis kujundas 1930. aastate II poolel eesti vöökirjalisi musterpeenraid Albert Undriste.
Kromafiinne rakk

Kromafiinsed rakud on (inglise keeles "chromaffin cell") on paljudel imetajatel, lindudel, roomajatel ja kahepaiksetel erinevates elundites kas üksikult (väiksearvulisena) või rakurühmadena paiknev neuroendokriinsete rakkude tüüp.
1902. aastal avastas Kohn, et need rakud värvuvad kroomi sooladega pruunikaskollaseks.
Kromafiinsete rakkude areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia, sünteesitavad ja eritatavad moelkulid, patoloogia ja apoptoos võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti.
Kromafiised rakud liigitatakse endokriinsüsteemi hulka. Osad autorid aga liigitavad need rakud, nende tihedate seoste tõttu autonoomse närvisüsteemiga, APUD rakkude süsteemi. Varem kuulusid need rakud kromafiinsesse süsteemi.
Kromafiinsete rakkude rühmi nimetatakse vahel ka kromaffiinseks elundiks, suurim neist on Zuckerkandli elund.
Embrüoloogiliselt pärinevad need rakud neuraalharja ("crista neuralis") rakkudest.
Kromafiinsed rakud sünteesivad ja vabastavad sümpaatilise närvisüsteemi mediaatoriaineid katehhoolamiine - adrenaliini, noradrenaliini, dopamiini.
Roomajate (sh madude) neerumanused paiknevad neeru peal ja histoloogiliselt on säsis paiknevad kromafiinsed rakud segunenud neerumanuse koore rakkudega.
Imetajatel on kromafiinseid rakke arvukalt just neerupealise säsis. Kromafiinsed rakud paiknevad ka sümpaatiliste närvisõlmede, uitnärvi, kõrvalnärvisõlmede, "glomus caroticum"i, "glomus aorticum"i ja kusepõie seinas, eesnäärmes ja maksa läheduses jm. Seedetraktis (soolestikus) paiknevad "enterochromaffin cells". 
Veislaste neerupealise säsi rakud eritavad neuropeptiididega (nagu angitensiin II, bradükiniin jt) stimuleerituna 
märkimisväärsetes kogustes opipoidpeptiide metioniin- ja leutsiin - enkefaliini.
Inimestel seostatakse kromafiinsete rakkudega kromafiinrakulise kasvaja kromafinoomi teket.
Lissaboni Portela lennujaam

Lissaboni Portela lennujaam (IATA: LIS, ICAO: LPPT) on Portugali rahvusvaheline lennujaam. See asub Portela de Sacavémis, Lissaboni kesklinnast 7 kilomeetrit põhja pool.
Tallinnast Lissaboni lendas aastatel 2014–2015 TAP Portugal.
2019. aastal teenindas lennujaam ligi 31,2 miljonit reisijat.
TAP Air Portugal

TAP Portugal (portugali keeles: Transportes Aéreos Portugueses) on Portugali lennufirma, mille peakorter asub Lissabonis. Lennufirma kodulennujaam on Lissaboni Portela lennujaam. 
Ajalugu.
Lennufirma asutati 14. märtsil 1945. Reisijateveoteenust hakati osutama alates 19. septembrist 1946, kui Lissabonist sõitis Madridi Douglas DC-3 lennufirma Transportes Aéreos Portugueses (TAP) nime all.
Barcelona El Prati lennujaam

Barcelona – el Prati Josep Tarradellase lennujaam (katalaani Aeroport Josep Tarradellas Barcelona – el Prat, hispaania Aeropuerto Josep Tarradellas Barcelona – El Prat, lühemalt Aeroport del Prat; IATA: BCN, ICAO: LEBL) on rahvusvaheline lennujaam, mis asub Barcelona kesklinnast 12 kilomeetrit edela pool el Prat de Llobregati, Viladecansi ja Sant Boi de Llobregati linnade haldusalas Llobregati jõe deltas. Lennujaam kannab 21. detsembrist 2018 Kataloonia endise valitsusjuhi (ametis 1954–1980, sellest eksiilis 1954–1977) Josep Tarradellase nime.
Lennujaama haldab Aena (Aeropuertos Españoles y Navegación Aérea). El Prati lennujaam on reisijate arvult Hispaanias Madridi Barajase Adolfo Suáreze lennujaama järel 2. ja maailmas 31. kohal.
El Prati lennujaam on Vueling Airlinesi kodulennujaam.
Estonian Air teenindas liini Barcelonast Tallinna aastatel 2006–2011, suvest 2014 on seda teenindanud Vueling Airlines.
Kaashäälikuühend

Kaashäälikuühend ehk konsonantühend on häälikuühend, mis koosneb kahest või enamast eri kaashäälikust.
Eri keelte fonotaktika erineb selle poolest, millised kaashäälikuühendid on keeles lubatud. Mõnes keeles on need täiesti keelatud, näiteks havai keeles. Jaapani keeles on lubatud ainult kaashäälikuühendid, milles on nasaal või aproksimant. Soome keeles ei tohi kaashäälikuühend esineda sõna algul (välja arvatud mõnes Lõuna-Soome murdes ja laensõnades) ja sõna sees on lubatud kuni kolmekonsonandilised ühendid. Spektri teises otsas on näiteks gruusia keel, milles ei ole ebatavalised nelja, viie või kuue järjestikuse kaashäälikuga ühendid. Pikkade kaashäälikuühendite poolest on tuntud ka slaavi keeled.
Eesti keele ortograafia.
Kaashäälikuühendis kirjutatakse tähed ühekordsetena.
"NÄIDE": kolmandas, vandeseltslaslikult
Eranditeks on
Vueling Airlines

Vueling Airlines on Hispaania odavlennufirma, mille peakorter asub Viladecanis Barcelonas. Selle firma kodulennujaam on Barcelona El Prati lennujaam. Teised suuremad lennujaamad, kust Vueling peamiselt lendab, on Rooma Fiumicino Leonardo Da Vinci lennujaam Itaalias, Amsterdami Schipholi lennujaam Hollandis ning Pariisi Orly lennujaam Prantsusmaal. 
2023. aasta seisuga lendab Vueling 47 riiki ning aastal 2019. vedas rohkem kui 34 miljonit reisijat. Alates 2013. aastast on Vueling Airlines osa International Airlines Groupist koos British Airwaysi, Iberia ja Aer Lingusega.
Ajalugu.
Algusaastad.
Hispaania odavlennufirma Vueling Airlines loodi aastal 2004 ning selle esimene liin avati sama aasta juulis Barcelona ja Ibiza vahel. Lende hakati tegema kahe Airbus 320 lennukiga. Lennufirma nimi Vueling tuleneb hispaaniakeelsest sõnast "vuelo", mille eestikeelne tähendus on lend.
Vuelingi ja Clickairi ühinemine.
2008. aastal teatasid Vueling Airlines ja Clickair, et nad on jõudnud otsusele ühineda, et luua lennuettevõte, mis on võimeline konkureerima teiste firmadega ja toime tulema kallite kütusehindadega. Ühinenud lennufirmad jätkasid tööd Vuelingi nime all ning peakontor jäi Barcelonasse. Iberia, kellele kuulus 80% Clickairist, jätkas ettevõtte suuromanikuna koos Nefinsa ja Inversiones Hemisferioga. Seejuures kuulub Iberiale pärast ühinemist ettevõttest 45%. Firma tegevjuhiks nimetati Clickairi endine juht Alex Cruz. Firmade ühinemisel oli Vuelingi lennukipargis kokku 50 lennukit.
Ettevõtte äritegevus.
IAG alla minek.
2012. aasta novembris tegi IAG (International Airlines Group), kuhu kuulub ka Iberia, kellele omakorda kuulub 45% Vuelingust, Vuelingule ettepaneku ülejäänud 55% ettevõttest neile müüa. Alguses pakkus IAG ühe aktsia eest 7 eurot, kuid Vueling ei võtnud pakkumist kohe vastu, sest ei pidanud seda firma väärtuse vääriliseks. 27. märtsil tõstis IAG oma pakkumist 9,25 eurole ühe aktsia eest ning Vueling nõustus sellega.
23. aprillil 2013 võttis IAG Vuelingi üle ning nende osalus firmas tõusis 90% peale. International Airlines Groupi tegevjuhi Willie Walshi sõnul jääb Vueling iseseisvaks firmaks ning nende tegevjuhina jätkab Alex Cruz, kuid nüüd pidi ta ettevõtte tegevusest aru andma IAG-le, mitte Iberiale.
Püsikliendiprogramm.
Vueling Airlinesil on püsilendajatele kliendiprogramm Vueling Club, millega on võimalik koguda Aviose punkte. Aviose punktid on soodustused, mida saab koguda, ostes reise või muud lennufirma müüdavaid tooteid. Samuti on võimalus oma andmeid salvestada, et järgmise reisi broneerimine oleks lihtsam. Aviose punkte saab kahel viisil. Esimesel viisil tuleb reis broneerida Vuelingi kodulehel. Sel juhul saab ostja iga kulutatud euro eest 2 Aviose punkti. Teisel juhul tuleb reis broneerida Iberia kodulehel, sel juhul saab punkte vastavalt läbitud lennumiilidele.
Lennukipark.
Vueling Airlinesi kasutuses olevad lennukid
Adria Airways

Adria Airways (varem Inex-Adria Airways) oli Sloveenia suurim lennufirma. Selle kodulennujaam oli Ljubljana Jože Pučniki lennujaam.
Adria Airways teenindas lende 22 sihtkohta Euroopas. 2004. aastast oli firma Star Alliance'i liige ning alates 1996. aastast Lufthansa partner. 30. septembril 2019 ettevõte pankrotistus ja tühistas kõik lennud.
Lennufirma peakorter asus Sloveenias Ljubljana lähistel Cerklje na Gorenjskemis, esindused olid nii Brüsselis, Moskvas, Frankfurdis kui ka Zürichis. Piletimüügikohad olid peaaegu igas Euroopa riigis.
Adria Airways opereeris ka tšarterlende, peamiselt suviti Vahemere-äärsetesse linnadesse. Ainsad tšartersihtkohad, kuhu lennati aasta läbi, olid Sharm el Sheikh ja Hurghada.
Novembrist 2015 toimusid Nordic Aviation Groupi lennud Adria Airwaysi nime all.
Tumala mõisa kalmistu

Tumala mõisa kalmistu on kalmistu Pöide kihelkonnas Saaremaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Tumala külas Saaremaa vallas Saare maakonnas. 
Ajalugu.
Kalmistu rajasid arvatavasti 1833. aasta paiku Tumala mõisa tollased omanikud Stackelbergid, sest siis toimus seal esimene matus. Sinna on üldse maetud umbes 15 lahkunut. 
Kirjeldus.
Kalmistu jääb kunagisest mõisa südamest linnulennult umbes 500 m kaugusele põhjakirdesse. Kalmistu on praegu jäetud maha ja rüüstatud, kuid seal säilinud on hauatähiseid ja nende osasid.
Kalmistu kabel.
Kalmistul paikneb klassitsistlikus stiilis matusekabel. See rajati arvatavasti 1846. aastal ning oli kaunistatud dolomiidist raiddetailidega. Praegu on kabel varemetes, kuid sellele on paigaldatud ajutine katus.
Kummistu kalmistu

Kummistu kalmistu on kalmistu Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kerema külas, Heltermaa–Kärdla maantee Suuremõisa teeharust umbes 200 meetrit Kärdla pool, kirde suunda jäävas metsas. Kalmistu pindala on 0,56 ha.
Kummistu kalmistul on kaks väravat: üks ida- ja teine lääneküljel. Väravapostid on laotud paekivist, väravad puuduvad. Kalmistut ümbritseb pinnasega toetatud kiviaed. 
Kalmistu on rajatud pärast Vene Keisririigi Senati 1772. aasta ukaasi, mis keelas matused kirikutesse ja kirikute ümbrusse. Vaatamata sellele sängitasid "saksad" (mõisnikud ja pastorid) oma pereliikmeid edasi Pühalepa kiriku juurde. Kummistu kalmistu ja Pühalepa kirikukalmistu matustel on omapärane seos – kui Kummistu kalmistule maeti peamiselt vaid talupoegi, siis paremale järjele jõudnud kohalikud (laevakaptenid, mõisarahvas) maeti edaspidigi kiriku juurde. Sakstest on Kummistu kalmistule maetud vaid kolm pastor Alexander von Sengbuschiga seotud naist: abikaasa Juliane Wilhelmine von Sengbush (sünd. von Nolcken; 1802–1875), vanim tütar Maria von Sengbusch (1828–1855) ning Pühalepa pastoraadi seltsidaam/õpetajanna "mademoiselle" Luise Catharina Krellenberg (16.10.1820 Pärnus – 20.05.1854 Pühalepa pastoraadis). Hauad asuvad maanteepoolsest väravast sisenedes vasakus nurgas ning on piiratud jämeda raudketiga.
Kalmistu keskel kõrgub ainulaadne, nelja meetri kõrgune raudteerööbastest rist. Mälestusrist oli kingitus Pühalepa kiriku pastori (1822–1877) Alexander von Sengbuschi pojale, Peterburi tehnikakooli direktorile Johannes von Sengbuschile. Mälestusristi kinkisid Peterburi tehnikakooli õpilased.
Kokku on kalmistule maetud 1400–1500 inimest. Kalmistule matmine lõpetati 20. sajandi alguses ruumi puudusel. Vanim säilinud hauatähis pärineb 1851. aastast ja on püstitatud Ingel Baiole (Pajule) ning viimane säilinud daatumiga hauatähis kuulub Ann Liigile ja pärineb 1924. aastast.
Aastatel 1998–2000 puhastati maanteelt kalmistule viiv tee ning kalmistu ise võsast ja risust.
Praegu on kalmistu hooldamata.
Pühalepa kirikuaed

Pühalepa kirikuaed on Pühalepa kirikut ümbritsev ala. 
Pühalepa kirik ja kirikukalmistu asuvad Pühalepa külas kümmekonna meetri kaugusel Heltermaa–Käina maanteest.
Koos Pühalepa kiriku ehitusega 13. sajandi keskpaigas hakati ka kirikuaias matuseid pidama. Kirikuaia pindala on 0,9 ha.
Kirikuaeda piirab lõhestamata graniitkividest sideaineta piirdemüür 3–4-realise laudiskihiga (laius 1–1,3 m, kõrgus 0,9–1,3 m). Edelanurgas on kalmistu piirdeks Ungern-Sternbergi perekonna hauaplats, mis on piiratud malmist piirdeaiaga. Kirikuaia lääneküljel paikneb ainuke väravakoht, mille moodustavad kaks püstiselt paigaldatud piklikku graniitrahnu, mille vahele on sobitatud puitvõred.
Lisaks Pühalepa kirikule paikneb kirikaias veel krahvinna Ebba Margaretha von Stenbocki matusekabel. Kuna pärast Vene Keisririigi Senati 1772. aasta ukaasi keelati matused kirikutesse ja kirikute ümbrusse, rajati 1775. aastal surnud mõisaproua matmiseks eraldiseisev hauakabel. Kabel oma ristkülikukujulise põhiplaani, krohvitud seinte, ümmarguste akende, kalasabalaudisega kaetud kahepoolsete ustega ning S-kivi katendiga telkkatusega on suurepärane näide barokiperioodi arhitektuuri väikevormidest.
Säilinud on 63 hauatähist. Hauatähiste väiksest arvust olenemata on kirikuaias esindatud kõik Eesti kalmistukultuuris 17.–20. sajandini esinevad hauatähiste liigid ja põhitüübid (välja arvatud hauaskulptuur). Enamasti asetsevad hauad korrapäratult, suurem osa neist asub kalmistu lõunapoolses osas. Unikaalseimateks hauatähisteks võib pidada 17. sajandisse dateeritud kahte ratasristi fragmenti ja ainulaadset ketasristi, mis on pinnasest leitud kalmistu korrastamisel 1979. aastal.
Vanemad kui teise maailmasõja lõpp (kuni 1945. aastani) hauatähised ja piirded: metallhauatähiseid – 26, sh sepisristid – 6; sepisaiad – 1; kivist hauatähised – 33, sh 12 hauakatteplaati.
Pühalepa kirikuaeda maeti kuni 1940. aastateni. Matuste arv vähenes tunduvalt 19. sajandi lõpus, kui kirikust 1 km põhja pool rajati uus Pühalepa kalmistu. 
Kirikuaed, kirikuaia piirdemüür ja kabel on arvele võetud kultuurimälestistena.
Kärdla kalmistu

Kärdla kalmistu on kalmistu Hiiu maakonnas Hausma külas. Kalmistut kasutab seniajani Kärdla linn.
Kalmistu on muinsuskaitse all ning eraldi kunstimälestiseks on arvatud 28 kalmistul paiknevat risti.
Tuntud inimestest on kalmistule maetud koorijuht Liisa Kuusk, luuletaja Helgi Kauber, kunstnik Paul Kamm ja muusik Oleg Sõlg.
Idakirik

Idakirik (ka idakristlus) on üks kahest kristluse põhiharust, koondnimetus kõigile Euroopast ida pool tekkinud ja arenenud kristlikele kirikutele. 
Idakirikute tunnused:
Idakiriku jagunemine:
Tallinna Jalgpallikool

Tallinna Jalgpallikool on endine Eesti jalgpalliklubi, mis tegutses Tallinnas. 2001. aastal taasasustati Tallinna Jalgpallikooli põhjal Tallinna Jalgpalli Klubi.
Statistika ja loendid.
Varasemad liigahooajad.
1
Tallinna Jalgpallikool-1983

Tallinna Jalgpallikool-1983 (ka TJK-83) on endine Eesti jalgpalliklubi, mis tegutses Tallinnas. Tegu oli Tallinna Jalgpallikooli teise klubiga, kus mängisid peamiselt 1983. aastal sündinud jalgpallurid. Klubi lõpetas tegevuse 2001. aastal, kui selle põhjal taasasustati Tallinna Jalgpalli Klubi.
Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisus

Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisus (ka: "Tallinna Eesti Kirjastusühisus"; lühend T.E.K.-Ü. või "Tall". "E". "Kirj. üh".) oli aastatel 1908–1940 tegutsenud ettevõte, mis kirjastas ja trükkis perioodilisi väljaandeid ja raamatuid.
1908. aastal, kui Päevalehe seisukord halvenes, asutati Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisus. Asutamiskoosolekul osales 51 isikut, enamik neist olid tuntud avaliku elu tegelased, kes kõik tegid 200-rublase sissemakse. Ühisus ostis välja Päevalehe ja hakkas välja andma korraga kolme ajalehte: Päevaleht (mis ilmus iga päev), Aeg (ilmus kolm korda nädalas) ja Koit (kaks korda nädalas). Ärijuhiks valiti Bernhard Mäns ja vastutavaks toimetajaks sai Georg Eduard Luiga. Hiljem hakkas ühisus välja andma veel kultuuriajakirja Agu, noorteajakirja Vikerkaar ja lasteajakirja Laste Rõõm. Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisuse trükikoda asus Tallinnas, Pikk tänav 2 ja hiljem Voorimehe tänav 1.
1922. aastal valmis ühisusel selleaegne moodsaim trükikojahoone, Voorimehe tänav 1, mille juures tegutsesid litograafia- ja tsinkograafiatöökojad ning köitekoda, kus peale oma ühisuse väljaantavate trükiste väljaandmise trükiti ka teiste kirjastuste raamatuid ja ajakirjandusväljaandeid. Ühisusel oli ka 2 oma raamatukauplust ja kirjastusladu. 1940. aastal ühisus natsionaliseeriti ja aastatel 1940–1941 oli trükikoja nimeks "Trükikoda Kommunist". Sõja ajal ilmusid kirjastusühisuselt ajalehed Eesti Sõna, Maa Sõna ja Teataja.
Aastatel 1942–1944 oli trükikoja nimedeks Eesti Omavalitsuse: Majandus- ja Transpordidirektooriumi trükikäitiste trükikoda, Haridus- ja Rahandusdirektooriumi trükikäitiste trükikoda, Majandus- ja Rahandusdirektooriumi trükikäitiste trükikoda
Nõžnja Krõnka

Nõžnja Krõnka on alev Ukrainas Donetski oblastis Makijivka haldusalas (Sovjetski rajoon), 30,3 km kaugusel Donetskist idakirdes.
Miuse lisajõe Krõnka kallastel asuva Nõžnja Krõnka kõrgus merepinnast on 124 meetrit.
Nõžnja Krõnka asutati 1778. aastal, alev alates 1938. aastast.
2011. aasta 1. jaanuaril elas asulas 13 956 inimest.
Ajalugu.
XXI sajand.
Donbassi sõja ajal, 2014. aasta 17. septembril, sattus asula valitsusvastaste relvajõudude rünnaku alla. Ajavahemikus 8:45 kuni 11:40 tulistati asulat mitmelasulistest raketiheitjatest Grad.
Väidetavalt hukkus vähemalt 10 elanikku, kümned inimesed said vigastusi, hävis 9 elamut.
21. septembril lahkusid valitsusväed alevist ning asula võtsid oma kontrolli alla keskvalitsuse vastased relvajõud.
Võru kreiskooli hoone

Võru kreiskooli hoone on Võrus aadressil Seminari tn 1 asuv hoone; ühtlasi Võru linna vanim hoone. Alates 1997. aastast on 18. sajandi keskpaigas ehitatud hoone ajaloomälestis. 
Hoonet on aja jooksul kasutanud peale koolide ka näiteks magistraat. Alates 2015. aasta sügisest tegutseb hoones Võru Gümnaasium.
Hoone ajalugu.
1784. aastal ostis riik parun Carl Ludwig von Mengdenilt Võru mõisa ning härrastemaja anti magistraadi ja kohtu käsutusse. 1792. aastal asutati härrastemajas saksakeelne linna segaalgkool. Pärast asehalduskorra likvideerimist 1797. aastal jäid härrastemajja kohus, kool ja koolmeistri korter. 15. septembril 1804 avati aadressil Turu tänav 1 Võru kolmeklassiline saksakeelne kreiskool.
Aasta hiljem läbis härrastemaja kapitaalremondi, maakonnakohus kolis uude asukohta ja maja jäi tervenisti kreiskooli kasutada. 1887. aastal muudeti kreiskool linnakooliks. 1913. aastal muudeti linnakool Aleksander I nimeliseks kõrgemaks poisslaste algkooliks, kus oli neli klassi. Aastatel 1915–1917 tegutses kõrgema algkooliga samas majas sõja eest Võrru toodud Riia Aleksandri Gümnaasium. 1917. aasta sügisel olid nii kõrgem algkool kui ka Aleksandri gümnaasium Oktoobrirevolutsiooni tõttu sunnitud Võrust evakueeruma.
1920. aastal viidi Turu tänava majja üle linna II segaalgkool ja tegevust alustas ka Väimela põllutöökool. 1921. aasta jaanuaris alustas tegevust Võru Õpetajate Seminar, mille pidulik avaaktus peeti sama aasta 13. märtsil. Kuni 1922. aasta sügiseni töötaski Turu tänava majas korraga koos kolm kooli. 1922. aastal moodustati linna algkoolide õpilastest seminari harjutuskool, mis tegutses esialgu seminari majas. 1924. aastal alustas kool tegevust 6-klassilise algkoolina. 1. augustil 1930 suleti õpetajate seminar ja majja viidi üle Võru linna I algkool ehk Petersoni kool. Hiljem sai kool nimeks Võru I Põhikool. Harjutuskooli maja sai enda kasutusse Võru Tööstuskool. Sõjasündmustes maja põles.
1944. aastal taastati hoone veidi muudetud kujul. 1962–1965 rajati keskküte ja juurdeehitis. Võru I Põhikool kolis 2013/2014. õppeaasta lõpus hoonest välja ja juunis 2014 alustati ehitustöid riigigümnaasiumi rajamiseks. 31. augustil 2015 alustas ümberehitatud mõisa peahoones ja uues juurdeehitises tööd Võru Gümnaasium.
Võru pangahoone

Võru pangahoone on Võrus aadressil Tartu tn 25 asuv hoone. Hoone on arvele võetud ehitismälestisena. Hoone valmis 1938. aastal Eesti Panga Võru osakonna tarbeks. Hoone arhitektid olid Edgar Johan Kuusik ja Anton Soans. Arhitektuuriliselt esindab hoone esindustraditsionalismi.
Nursi magasiait

Nursi magasiait asub Rõuge vallas Nursi külas. Hoone on arvatud ehitismälestiseks.
Tsooru ministeeriumikooli hoone

Tsooru ministeeriumikooli hoone (ka "Lepistu ministeeriumikooli hoone") on koolimaja Võru maakonnas Antsla vallas Roosiku külas. Maja on arvele võetud ajaloomälestisena.
Koolimajas on tegutsenud Tsooru ministeeriumikool. Viimati oli seal Lepistu Põhikool, mis suleti 2008.
Sänna postijaam

Sänna postijaam Võru maakonnas Rõuge vallas Kangsti külas Võru–Valga maantee idaküljel asuv endine postijaam.
Hoone valmis 1836. aastal. See asendas 1834. aastal tulekahjus hävinud puust hoonet.
Nii Sänna postijaama hoone kui ka selle juures asuv postipoiste elamu on arvatud kultuurimälestisteks.
Kraavi kihelkonnakool

Kraavi kihelkonnakool oli Võru kreisis tegutsenud Antsla-Kraavi Prohvet Eelija kiriku õigeusu koguduse kihelkonnakool. 
Kooli hoone jääb tänapäevase haldusjaotuse järgi Antsla valda Kraavi külla. Hoone on arvele võetud ajaloomälestisena.
Vastseliina kirik

Vastseliina Katariina kirik on kirik Võru maakonnas Võru vallas Külaoru külas Vastseliina lähedal. Kirikut kasutab Vastseliina Katariina kogudus.
Kirik on võetud arvele ehitismälestisena kui ebatraditsioonilise lahendusega sakraalhoone.
Jaani külakool

Jaani külakool (ka: Jaani kool) oli Võru maakonnas tegutsenud külakool. Kooli hoone jääb tänapäevase haldusjaotuse järgi Võru valda Meegomäe külla. Hoone on arvele võetud ajaloomälestisena. 
Aastatel 1860–1970 tegutses koolimajas Jaani algkool.
Nursi vallamaja

Nursi vallamaja on Võru maakonnas Rõuge vallas Nursi külas asuv ehitis (vallamaja). 
Vallamaja on ehitatud 19. sajandi teisel poolel. Vallamaja on arvele võetud kultuurimälestisena.
Kamieniec

Kamieniec (transkribeerituna Kamenets) on linn Valgevenes Bresti oblastis, Kamienieci rajooni halduskeskus. Poola keeles "Kamieniec". Linn asub Lasnaja jõe kaldal.
Haridust annavad kaks keskkooli, gümnaasium ja muusikakool. Kamieniecis on ka 2 kultuurimaja ja 2 raamatukogu, klubi ja kino. Linnas on toiduainetetööstus.
Vaatamisväärsusteks on vanalinn, katoliku kirik (1925), aastal 1914 ehitatud õigeusu kirik, sünagoog ja gümnaasiumihoone aastast 1931. Suurimaks vaatamisväärsuseks on keskaegne romaani stiilis kindlusetorn (1271-1288), kus asub muuseum. 
Ajalugu.
Kamienieci mainitakse esimest korda aastal 1276. Aastal 1289 põletasid Drahičyni väed kindluse juures olnud asula maha. Aastast 1366 kuulusid asula ja kindlus Leedu suurvürstiriiki, olles suurvürstide valduseks. Kindlust ründasid korduvalt (1375, 1378 ja 1379) ristisõdijad.
Leedu suurvürst Aleksander andis asulale aastal 1503 linnaõigused. Administratiivse reformi järel kuulus linn Bresti vojevoodkonda ja Bresti maakonda. Aastal 1673 ehitati linna klooster. 
Aastal 1795 läks asula kolmandal Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Kamieniec hakkas kuuluma Hrodna kubermangu. Aastast 1921 oli asula Poola koosseisus. 1939. aastal liideti linn Valgevene NSV-ga, aastast 1940 oli see alev. Kamieniecist sai taas linn aastal 1983.
Liinjärv

Liinjärv on järv Rõuge vallas. Selle pindala on 3,7 ha. See on külmaveeline järv.
Lasva Kalijärv

Kalijärv (ka "Lasva Kalijärv, Võru Kalijärv") on järv Võru vallas. Selle pindala on 8,7 ha.
Suur-Boose järv

Suur-Boose järv (ka "Boose Suurjärv") on järv Võrumaal Antsla vallas Kobela aleviku ja Madise küla piiril. Järve pindala on 12,2 ha.
Viitka järv

Viitka järv ("Veetka järv, Orejärv, Orgjärv, Viitkäjärv") on järv Võru maakonnas Antsla vallas Mähkli külas.
Järve pindala on 3,5 ha. Suurim sügavus on 5,5 m.
Madsa lump

Madsa lump (ka Madsa lomp) on järv Valga vallas Rebasemõisa külas.
Tema pindala on 1,1 ha
Paidra järv

Paidra järv on järv Võru vallas Paidra ja Pindi külas. 
Selle pindala on 11,2 ha.
Vihmjärv

Vihmjärv ehk Tarupedäjä järv (ka "Tarupedaja järv, Võidujärv, Kolski järv") on järv Valgamaal Karula vallas Rebasemõisa külas.
Järve pindala on 2,4 ha, pikkus 225 m ja laius 170 m.
Lasva järv

Lasva järv on looduslik järv, mis asub Võru maakonnas Võru vallas Pässä külas. 
Selle pindala on 12,7 ha.
Ahnõjärv

Ahnõjärv ehk Ahnejärv (ka "Karula Ahnejärv") on järv Karula vallas Rebasemõisa külas. Ta jääb Karula Rahvuspargi alale.
Järve pindala on 2,6 ha.
Alalisvoolugeneraator

Alalisvoolugeneraator on elektrimasin, mis muundab mehaanilist energiat alalisvooluenergiaks. Generaatori ergutusmähis paikneb staatori magnetpoolustel ja ankrumähis rootoris. Kui ankur jõumasina poolt pöörlema panna, siis indutseerub ergutusmagnetväljas liikuvas ankrumähises vahelduvpinge, mis muudetakse alalispingeks kommutaatori abil. Ergutusvoolu muutes saab generaatori pinget suurtes piirides sujuvalt reguleerida.
Esimese kommutaatoriga generaatori konstrueeris A. M. Ampère 1832. aastal. Alalisvoolugeneraatoreid hakati laialdaselt kasutama pärast endaergutusnähtuse (dünamoelektrilise printsiibi) leiutamist 1860. aastail. Elektrijaamades.olid nad kasutusel kuni kolmefaasilise vahelduvvoolu evitamiseni 1890. aastail. Tänapäeval on vajadus alalisvoolugeneraatorite järele kadunud, sest alalisvoolu on hõlpsam saada vahelduvvoolu alaldamise teel.
Dünamo

Dünamo (kreeka k "dynamis", ’jõud’) on endaergutusega alalisvoolumootori algne nimetus. Endaergutuse põhimõtte avaldas saksa tööstur 1867. aastal dünamoelektrilise printsiibi nimetuse all. Vastavalt nimetati ka niisuguse ergutusega alalisvoolugeneraator dünamoelektriliseks masinaks, lühemalt dünamoks (saksa k "Dynamomaschine").
Endaergutusega generaatoris tekitavad masina tööks vajaliku magnetvälja püsimagnetite asemel elektromagnetid – pehmemagnetmaterjalist poolusesüdamikel paiknev mähis, mida toidab masina enda tekitatud vool. Endaergutus hakkab algul tööle pooluste jääkmagnetismi (jääkmagnetvoo) arvel.
Dünamoks on nimetatud ka väikest valgustusvoolu andvat vahelduvvoolugeneraatorit, mida käitati jalgratta rehvilt või käsitsi (taskulambis).
Mikile järv

Mikile järveks on nimetatud kaht järve:
Skaut

Skaut on poiss või tüdruk (ka gaid) enamasti vanuses 11–18, kes osaleb ülemaailmses skaudiliikumises. Eestis kuuluvad skaudid Eesti Skautide Ühingusse. Eestis nimetatakse 7–9-aastast skauti sõnaga hundu.
Skaudiliikumine.
Skaudiliikumise, mis sai alguse Inglismaalt, loojaks on Bi-Pi (Robert Baden-Powell), kes lisas skautlusele maailmavaatelist ja ideoloogilist alust. 
Eesti skautlus sai alguse Pärnus, kus Pärnu Poeglaste Gümnaasiumi õpilased moodustasid esimese salga ja mil Tallinna reaalkooli õpetaja Anton Õunapuu organiseeris esimesed Eesti skautrühmad Tallinnas 1917.
Metimne linnus

Metimne linnus oli 13. sajandi linnus Idumeas, tänapäeva Lätis.
Ainus teave linnuse kohta pärineb Henriku Liivimaa kroonikast, mille järgi Riia piiskopi võimu all olevasse Idumeasse 1213./1214. aasta talvel kohut mõistma saadetud endine Pihkva vürst Vladimir Mstislavitš asus elama Metimne linnusesse.
Linnuse täpset asukohta ei teata, kuid kõige tõenäolisemaks paigaks on peetud Raiskumsi Kvēpenese linnamäge.
Mai Mering

Mai Mering (13. juuli 1929 Tallinn – 20. juuli 2004) oli eesti lavastaja ja näitleja.
Ta lõpetas 3. keskkooli 1948. aastal. Veel enne juristidiplomi saamist Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonnast 1953. aastal alustas näitlejana tööd Ugalas, kus lavastaja ja näitleja Alfred Meringu tütrena oli tal lavakogemus juba 5-aastase lapsena. Pärast GITIS-e lõpetamist lavastajana 1960. aastal alustas Pärnu teatris lavastajakarjääri.
Pärast 1. perioodi Draamateatris sai Mai Meringust Rakvere Teatri peanäitejuht. Meringu teeneks võib lugeda tugeva trupi komplekteerimist: Eldor Valterile lisandusid Ükskülad, Arvi Mägi, Anne Margiste, Piret Sikkel, vennad Kargid, Vanemuisest Ines Aru jt.
Tunnustust leidsid lavastused: B. Brechti "Hea inimene Sezuanist", L. Koidula "Säärane mulk", T. Williamsi "Klaasist loomaaed", M. Frischi "Don Juan ehk Armastus geomeetria vastu".
Arnold (maamarssal)

Arnold (surn 1211) oli Mõõgavendade ordu esimene sõjaline juht (maamarssal) aastatel 1205–1211.
Henriku Liivimaa kroonika järgi on teada Arnoldi osalemine orduvägede juhina Holmi, Ümera ja Viljandi lahingus. Viimases neist ta ka kivitabamuse tagajärjel suri.
Žabinka rajoon

Žabinka rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Bresti oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 684 km². 2009. aasta seisuga elas seal 25 031 inimest.
Rajoon moodustati aastal 1940, aga kaotati aastal 1959. Rajoon moodustati taas aastal 1966.
Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Aziaty, Chmieleva, Kryŭlany, Leninski, Rakitnica, Ściapanki ja Žabinka külanõukogu. Halduskeskus on Žabinka linn.
Rajooni lõunaosa asub Polesje madalikul, kõrgused ulatuvad valdavalt 150–160 meetrit üle merepinna. Põhjaosa on kõrgem, ulatudes kuni 200 meetrit üle merepinna. Suurim jõgi on Muchaviec.
2009. aasta seisuga olid elanikest 88,6% valgevenelased, 5,52% venelased, 4,31% ukrainlased ja 1,57% oli teistest rahvustest. 53,33% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 43,55% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 15,11% elanikke, vene keelt aga 81,34%.
Kodijärve mõisa kalmistu

Kodijärve mõisa kalmistu on kalmistu Kambja kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kodijärve külas Kambja vallas Tartu maakonnas.
Ajalugu.
Kalmistu rajasid millalgi pärast Kodijärve mõisa omandamist 1856. aastal tollased omanikud Akermanid. Kalmistule maetute üldarv pole teada, sinna on maetud ka Teises maailmasõjas langenud Punaarmee sõjamehi.
Kirjeldus.
Kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umbes 500 meetri kaugusele läände. See on praegu jäetud maha ja rüüstatud, kuid säilinud on hauatähiseid ja nende osasid.
Tallinna Püha Vaimu kiriku kell

Tallinna Püha Vaimu kiriku kell on Tallinna Püha Vaimu kiriku portaali kohal asuv kell. Kell (täpsemalt kellaraamistus) pärineb 1684. aastast ja selle valmistas Christian Ackermann. Kellamehhanism valmis 1901. aastal.
Albu mõisa sild

Albu mõisa sild on Järva maakonnas Järva vallas Albu külas Albu mõisa pargis olev paekivisild. Silla alt voolab läbi Ambla jõgi.
Sild on ehitatud 19. sajandi II poolel.
Pöia

Pöia (rootsi keeles "Paj", saksa keeles "Pai") on tänapäevase Lääne-Nigula valla territooriumil asunud küla, mis nüüd moodustab osa Riguldi külast.
Varem Riguldi mõisale kuulunud ning mõisast 0,5 kilomeetrit põhja pool asunud küla on mainitud juba 16. sajandi keskpaigast alates – 1565. aastal kui "Poyeby" ning 1627. aastal kui "Poyo". 1798. aastast pärineval Mellini kaardil esineb küla nimi kujul "Pojo". Veel on küla tuntud nimedega Põia, Pöija ja Paik. 1930. aastatel sulas see ühte Haversi külaga.
Külanime päritolu on käsitlenud Paul Johansen ja E. Lagman. Johansenile tundub nimi eestipärane. Teine võimalik seletus on pärinemine Soomest, nii on Soomes Lääne-Uusimaal asustusnimi Pohja (’lahesopp’), rootsi keeles Pojo. Johansen oletab, et selle nime on ehk ümberasujad Eestisse kaasa toonud. Lagmani arvates on kindlasti tegu siirdnimega. Vormiliselt saaks lähteks lugeda ka eesti sõna "põhja", kuid vanimadki allikad viitavad, et Riguldi ala on varem olnud täiesti rootsikeelne. Tänapäeval on teada ka Soome Pohja/Pojo vanimad kirjakujud 1335 Paya (ärakirjas), Poyæ, 1351 Poijo, 1359 Poija ning need toetavad Lagmani siirdnime hüpoteesi.
Vedu mõisa kalmistu

Vedu mõisa kalmistu on kalmistu Äksi kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Vedu külas Tartu vallas Tartu maakonnas. 
Ajalugu.
Kalmistu rajasid millalgi 19. sajandil Vedu mõisa tollased omanikud Stackelbergid. Kalmistuala on kujutatud ühel 19. sajandi lõpu kaardil kui ringjate teedega pargiala. Ühel 20. sajandi alguse kaardil on selle ala nimi Kabelimets. Kalmistule maetute üldarv pole teada. 
Kirjeldus.
Kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umbes 600 meetri kaugusele läände. See on harvaesinevalt ringikujuline ning seda piiravad 10 graniitposti, milles on süvendid, kuhu paigutati piirdelatt. Ühel kirdepoolsel postil on süvend, kust saab piirdelati vabalt liigutada ära, mis näitab, et see postivahe on toiminud kalmistuväravana.
Ringja ala läbimõõt on umbes 10 meetrit ja pindala on umbes 80 m². Kalmistu on praegu jäetud maha, kuid seal on säilinud kaks sisselangenud (tõenäoliselt rüüstatud) hauda ning ühe haua tähise osasid.
Palupera ja Arula valla piiripost

Palupera ja Arula valla piiripost on tänapäevases Valga maakonnas Otepää vallas Arula külas asuv piiripost, mis tähistab ajaloolist Arula ja Palupera valla piiri. Post on ajaloomälestisena kaitse alla võetud.
Sotsiaalteaduste Erakõrgkool &quot;Veritas&quot;

Sotsiaalteaduste Erakõrgkool "Veritas" (lühend: SEV) oli Tallinnas tegutsenud rakenduslik erakõrgkool ehk vannitoaülikool. SEV suleti 2003. aastal.
Loja (Läti)

Loja on küla ("ciems") Lätis Saulkrasti piirkonnas, Sēja valla halduskeskus. Asub Loja jõe ääres, merepinnast 55 meetri kõrgusel. Küla lähistel asub 69 meetri kõrgune küngas "Jēņu kalns".
Loja kohal asus XIII sajandil liivlaste küla "Ennistele". Tänapäeval asuvad Lojas lisaks piirkonna administratsioonile veel raamatukogu ja kultuurimaja. Külas asuvad Ģibi ja Loja bussipeatus.
Vecpiebalga

Vecpiebalga on küla ("ciems") Lätis Cēsise piirkonnas, Vecpiebalga valla halduskeskus. Küla asub Vidzeme kõrgustikul, merepinnast 215 meetri kõrgusel.
Vecpiebalgas asub Piebalga linnamägi. XIV sajandil asus külas Riia peapiiskopile kuulunud Piebalga loss, hiljem aga Vecpiebalga mõis ("Alt-Pebalg"). Aastail 2009–2021 oli seal Vecpiebalga piirkonna halduskeskus. Vecpiebalgaga on liidetud ka endine Smeiļi küla.
Lisaks vallavalitsusele asuvad külas veel luteri kirik (1839–1845), kultuurimaja ja raamatukogu. Külas asub ka kunstnik Antons Austriņši muuseum. Külas asuvad Vecpiebalga ja Vecpiebalgas vidusskola bussipeatus.
Üks Vecpieblgas kasvava raagremmelgas on looduskaitse all. Asula jääb Vecpiebalga maastikukaitsealale.
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Vecpiebalga linnamägi ehk Griška mägi. Regionaalse kaitse all on kirjanik Antons Austriņši elupaik, Vana-Pebalgi piiskopilinnus. ja Vecpiebalga kiriku keskaegne kalmistu.
Eduard Leppik

Eduard Leppik (11. oktoober 1924 Mõisaküla – 19. mai 2008 Võduvere) oli eesti pedagoog, keelemees, kodu-uurija ja kirjamees. 
Ta õppis 1947–1952 Tartu Riiklikus Ülikoolis läänemeresoome keeli. 
Aastatel 1952–1978 töötas ta õpetajana Väike-Maarja Keskkoolis ning kogus palju murdematerjali ja rahvaluulet. Uuris eriti Lääne-Virumaa keelt ja kultuurilugu. Aastal 1963 asutas Väike-Maarjas koolimuuseumi, millest tänaseks on saanud Väike-Maarja valla muuseum. Avaldas ajakirjanduses 333 kirjutist ning 28 brošüüri ja raamatut. Peamiselt olid tema teosed kodu-uurimuslikud, aga ta kirjutas ka neli lasteraamatut ja ühe näidendi. 
Leppik oli aktiivne matkaja ja orienteeruja. 1959. aastal võitis Nelijärvel toimunud esimestel Eesti meistrivõistlustel orienteerumisjooksu tavarajal hõbeda ning koos Riola Koppeli ja Karl Vaidega Väike-Maarja võistkonnas meeskondliku hõbeda. Vabariikliku kategooria kohtunik orienteerumises (1963).
Mērsrags

Mērsrags (saksa keeles "Markgrafen") on küla ("ciems") Lätis, Talsi piirkonna Mērsragsi valla halduskeskus. Küla asub Liivi lahe kaldal, merepinnast 4 meetri kõrgusel.
Mērsragsile on nime andnud samanimeline neem, mille varjus asub praegusel ajal puidu väljaveole spetsialiseerunud Mērsragsi sadam. Küla läbib ka Engure järvest väljuv Mērsragsi kanal. Seal asuvad Laukgaļi, Bērnudārzsi, Pienotava, Ķīsteri, Mērsraga skola ja Mērsragsi bussipeatus.
Asulat on esmamainitud XV sajandil. Kuramaa hertsogiriigi ajal toodeti seal seepi. Aastal 1809 valmis sealne puidust kirik, mis on üks vanemaid puitkirikuid Lätis. Asula hakkas kasvama XIX sajandi lõpus, mil sinna rajati majakas ja seal hakati ehitama laevu. Aastal 1926 sai asula raudteeühenduse, järgmisel aastal süvendati sadamat. Aastail 2009–2010 kuulus küla Roja piirkonda, aastail 2010–2021 asus seal aga Mērsragsi piirkonna halduskeskus.
Tänapäeval annavad elanikele peale sadama elatist kalapüük ja suitsukala tootmine, külas on ka kämping. Lisaks piirkonnavalitsusele asuvad külas ka kultuurikeskus, vabaõhulava, raamatukogu ja piirkonna muuseum.
Küla jääb osaliselt Mērsragsi metsade hoiualale ja Engure järve loodusparki. Kaitse all on Rozu iela 12 sanglepad ja veel üks nimetu sanglepp, üks pärn, kaks saart, seitseteist mändi, Bākas iela 13 tammed, kaks vahtrat ja üks hobukastan. Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Mērsragsi tuletorn. Regionaalse kaitse all on Mērsragsi kirik koos oreliga.
Mārupe

Mārupe on linn Lätis, Mārupe piirkonna halduskeskus. Linn asub Riia linna piiri ääres Mārupīte oja kaldal, merepinnast 10 meetri kõrgusel. Linna staatuses on Mārupe 1. juulist 2022.
Lisaks piirkonnavalitsusele asuvad linnas ka piirkonna kultuurimaja, lennufirma SmartLynx Airlines ja Läti Jääpalli Liidu peakorter. Üldharidust annab keskkool, huviharidust saab omandada muusikakoolis ja kunstikoolis.
Boris Valdek

Boris Valdek (17. detsember 1920 Novgorod – 16. september 2014 Tallinn) oli eesti vehkleja, vehklemistreener ja Eesti NSV riigiametnik.
Ta lõpetas 1939. aastal Tallinna Reaalkooli ja 1955. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna tööstusökonoomika erialal.
Ta osales 1937. aastal Tallinna Koolinoorte Spordiringide Ühingu vehklemiskursustel (juhendaja Konstantin Müür). Aastatel 1939–1940 juhendasid teda Eestimaa Spordiseltsi treenerid Rudolf Berg, Erik Valter ja Aili Zakerov. 
Ta oli aastatel 1938–1940 Tallinna Koolinoorte Spordiringide Ühingu meister, võitis 1939. aastal Rootsi kroonprintsi nimelise hõbefloreti.
Põltsamaa.info

Põltsamaa.info oli Põltsamaa piirkonna uudiseid vahendav veebiportaal.
Portaal alustas tegevust 2013. aasta oktoobris. 2014. aasta septembris oli sel 2000–3000 unikaalset kasutajat nädalas 
Portaali asutanud osaühing Meediapluss seadis eesmärgiks kujundada portaalist kõige olulisem Põltsamaa uudiste keskkond. Lisaks uudistele võis veebiväravast leida kuulutusi, ajaloo lühirubriigi ja pildigalerii.
Portaali loomiseks kasutati vabavaralist sisuhaldussüsteemi Joomla.
Löögiüksus Admiral Pitka

Löögiüksus Admiral Pitka oli septembris 1944 admiral Johan Pitka moodustatud väeüksus Tallinna kaitsmiseks, katse taastada Eesti kaitsevägi.
Vormiliselt allus Pitka üksus 20. Eesti diviisile. Löögiüksuse koosseisus võisid kaasa lüüa kõik, kes soovisid kodumaad kaitsta. Admiral Pitka poolt välja antud juhendi kohaselt võisid tema üksusesse vabatahtlikuna astuda need, kes ei olnud ühegi väeosa nimekirjas, kõik väejooksikud, Omakaitses olijad, mobilisatsioonist kõrvale hoidnud.
Ajalugu.
Kui Idarinne 1944. aasta algul jälle Eesti piiridele lähenes, tuli Johan Pitka sama aasta aprillis Soomest tagasi kodumaale. Ta sai 21. augustil Saksa Julgeolekupolitsei ja SD-lt loa eriüksuse moodustamiseks, mis sai nimeks Löögiüksus Admiral Pitka. Johan Pitka üleskutse meestele avaldati 2. septembril ajalehes Eesti Sõna. Teade sellest, et admiral Pitka ja tema abi, kapten Paul Laamann, organiseerivad Nõukogude vägede pealetungile vastupanu, levis üle Eesti, leides imetlust ning võitlustahteliste meeste innustunud järgimist üleskutsele. Pitka löögiüksuse staap asus Tallinnas Narva maantee 15, (tänapäeva Narva maantee 45) korteris.
„Admiral Pitka lahinggrupi“ üksuse suuruseks kavandati umbes 600 meest. nn „pitkapoisid“ olid väljaõppel Kehras, nende laager oli kõrvuti 20. Eesti SS-diviisi 20. SS-välitagavarapataljoni laagriga.
Pitka mehed pidasid Tallinna kaitstes mitu lahingut, tuntumad neist toimusid Soodla silla juures Vaidas, Kosel, Kehras, Raplas. Seejärel taganeti Tallinna ja Keila kaudu Läänemaale. Tallinna ümbruses oli neil konflikte ka taganevate Saksa vägedega, kellelt õnnestus ära võtta relvastust. On oletatud, et Johan Pitka langes Läänemaal peetud lahingute käigus või vahetult nende järel, kuid seni on täpsem surmaaeg, -koht ja matmispaik tuvastamata.
Urvaste mõisa kalmistu

Urvaste mõisa kalmistu on kalmistu Urvaste kihelkonnas Võrumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Ruhingu külas Antsla vallas Võru maakonnas. 
Ajalugu.
Kalmistu rajasid arvatavasti millalgi 19. sajandil Urvaste mõisa tollased omanikud Samson von Himmelstjernad. Teadaolevalt on sinna maetud 13 lahkunut.
Kirjeldus.
Kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umbes 300 meetri kaugusele põhjakirdesse.
Kalmistu on praegu jäetud maha ja rüüstatud, kuid seal on säilinud algseid hauatähiseid. Osaliselt on säilinud ka kalmistule viiv lehise-, vahtra ja kuuseallee.
Lykke Li

Lykke Li (õieti Li Lykke Timotej Svensson Zachrisson; sündinud 18. märtsil 1986) on rootsi laulja ja laulukirjutaja.
Tema esikalbum "Youth Novels" ilmus 2008. aastal.