Stereotüüpia (etoloogia)

Loomade käitumises omistatakse stereotüüpiale, stereotüüpilisele või stereotüüpsele käitumisele erinevaid tähendusi, mis muudab teemakohase teaduskirjanduse mitmeti mõistetavaks. Stereotüüpiale viitavad mõisted viitavad enamasti vangistuses peetavate loomade otsesele eesmärgita korratavale käitumisele.
Stereotüüpia esineb sageli loomadel, kellel puudub piisav vaimne stimulatsioon (teisisõnu on neil igav). Sellest tulenevad käitumismallid võivad olla pahaloomulised, põhjustades enesevigastamist või reproduktiivsuse vähenemist, ning võivad tekitada segadust loomade käitumise laboratoorsel uurimisel. Viiteid stereotüüpsele käitumisele leiab looduslikest vähese varieeruvusega käitumismustritest, nt loomade närimistsüklid või kalade saagipüüdmine imemise teel. Stereotüüpset liikumist võivad tekitada mehaanilised piirangud (nt kala või mao kolju, kus luud on üksteisega mehaaniliselt seotud) või tugev neuraalne kontroll (imetajatel mälumine). Kindla stereotüüpse käitumismalli vaatlusel võib stereotüüpse käitumise aste lähedalt suguluses olevatel liikidel erineda.
Näited ja põhjused.
Stereotüüpiliste käitumiste alla kuuluvad edasi-tagasi käimine, keha kiigutamine, ringiratast ujumine, liigne magamine, enesemoonutamine (sulgede kitkumine lindudel ja liigne enese eest hoolitsemine) ning puuride närimine. Stereotüüpiat esineb paljudel liikidel, sealhulgas primaatidel, lindudel ja kiskjatel. Kuni 54% loomaaedades elavatest elevantidest käituvad stereotüüpselt. 
Sageli põhjustab stereotüüpsuse looma vangistus, näiteks kaslaste kõndimisrajad loomaaia puurides. Tiined emised, kelle toitumist piiratakse, kipuvad närima aediku trelle ning mäluma ilma, et neil midagi suus oleks. Laborihiirtel ja -rottide jaoks on karvastiku hooldamine tavalisem tegevus kui magamine –karvastikuhooldamise stereotüüpe on kasutatud mitmetel loommudelitel ärevuse ja depressiooni uurimiseks.
Ka kaelkirjakute seas on stereotüüpiline käitumine tavaline – nende üleliigne keelega objektide limpsimine tuleneb looma instinktiivsest tahtest emalt piima imeda, mida aga paljud inimese poolt üles kasvatatud kaelkirjakud jt vangistuses elavad loomad ei koge. Vangistusest ja vähesest treeningust tulenevad stereotüübid esinevad ka tallis peetavatel hobustel. Seesuguseid hobuseid kutsutakse tallihaigeteks, kuna nende tegevusega kaasneb tallile varaline kahju (hobused võivad närida ja lõhkuda oma kopli piirdeid jms).
Stereotüüpilise käitumise põhjustajaks peetakse tehislikku keskkonda, kus loomadel ei ole võimalik oma normaalseid käitumuslikke tavasid rahuldada. Seega annab stereotüüpne käitumine märku ebanormaalsest keskkonnast.
Stereotüübid on korrelatsioonis basaalses ganglionis muutunud käitumusliku vastuse valikuga.
Laboriseksperimentide korral võib stereotüüpiline käitumine hägustada käitumuslike uuringute tulemusi. Stereotüüpsust peetakse loomade psühholoogilise stressi märgiks, mis viitab probleemile looma heaolus.
Lahendused.
Stereotüüpilist käitumist saab mõnel juhul vähendada või isegi elimineerida keskkonna rikastamise abil, võimaldades isenditele suuremaid ja stimuleerivamaid elukeskkondi ning treeningut või viies keskkonda eri stiimuleid (nt objektid, helid või lõhnad). Pikaajalise mõju tagamiseks peab keskkonna rikastamine olema ajas varieeruv. Sotsiaalsete loomade (nt primaatide) ühte puuri panemine on samuti tulemuslikuks osutunud. Samas peab silmas pidama, et kui stereotüüpiline käitumine on kord juba välja kujunenud, võib selle elimineerimine ajus toimunud muutuste tõttu olla võimatu.