Karl Friedrich Schinkel

Karl Friedrich Schinkel (13. märts 1781 Neuruppin – 9. oktoober 1841 Berliin) oli Preisimaa arhitekt, linnaplaneerija ja maalikunstnik. Schinkel töötas peamiselt Berliinis ning oli üks olulisemaid klassitsismiajastu arhitekte. Lisaks projekteerimisele ja maalimisele kujundas Schinkel ka mööbliesemeid ning lõi lavakujundusi.
Saksa klassitsistlikku arhitektuurikeelt on suuresti samastatud Schinkeli loominguga. Schinkeli peamiseks eeskujuks oli Antiik-Kreeka arhitektuur. 
Elulugu ja töö arhitektina.
Lapsepõlv.
Karl Friedrich Schinkel sündis 1781. aastal Neuruppinis, mis asub Berliini lähistel. Karl Friedrichi isa Johann Cuno Christoph Schinkel oli teoloog. Peres oli kokku viis last. Isa suri 1794. aastal ning seetõttu kolis ema lastega aasta hiljem Berliini elama. Seal asus Karl Friedrich õppima gümnaasiumi. 1798. aastal tutvus ta arhitekti ja õppejõu Friedrich Gillyga, kes mõjutas noort Schinkelit väga. Gilly suri noorelt ning nende tutvus Schinkeliga kestis vaid paar aastat, kuid see suunas Schinkeli arhitektuuriradadele ning tutvustas teda toonaste oluliste arhitektidega, kes koondusid Berliini kuninglikus ehitusakadeemias ehk Bauakademies. Sinna koolkonda kuulusid näiteks David Gilly ja Karl Gotthard Langhans, kelle projekteeritud on Brandenburgi värav (valmis 1798). 1799. aastal läbis Schinkel Bauakademie ühesemestrise arhitektuurikursuse.
Karjääri algus.
Esimene töö, mis Karl Friedrich Schinkel pärast õpinguid arhitektina tegi, oli Pomonale pühitsetud tempel Pfingstbergik Potsdamis (1801). 1803. aastal asus Schinkel oma esimesele välisreisile Itaaliasse. Schinkel reisis koos eakaaslasest arhitekti Johann Gottfried Steinmeyeriga, reisil külastati veel Prahat, Viini, Lyoni ja Milanot. 1805. aastal naasis ta Pariisi ja Strasbourgi kaudu Berliini, kus hakkas tegutsema arhitektina ja võttis vastu väiksemaid eratellimusi. 1809. aastal abiellus Schinkel Susanne Bergeriga, kellega sai neli last: Marie (sünd 1810), Susanne (sünd 1811), Karl Raphael (sünd 1813) ja Elisabeth (sünd 1822).
Aastatel 1806–1812 hõivasid Napoleoni väed Berliini, Preisi kuningas Friedrich Wilhelm III viibis eksiilis. See oli kohalikele arhitektidele keeruline aeg, kuna riiklikke tellimusi ja töid ei jagunud piisavalt. Schinkel tegeles siis taas maalikunsti ja lavakujunduste loomisega. Sõjad Napoleoni vägedega kulmineerusid 1814–1815 peetud Viini kongressi ja Preisimaa võiduga.
1810. aastal asus Schinkel Wilhelm von Humboldti soovitusel tööle Preisimaa ehitusvalitsusse. Tema tööks oli läbi vaadata kõik planeeritud rekonstrueerimis- ja laiendustööd ja uusehitiste planeeringud. Ühtlasi tegi ta ettepanekuid hoonete parendamiseks ja muutmiseks.
Tööaastad.
1815. aastal määrati Schinkel Preisimaa ehitusülemaks, kes vastutas Preisimaa arhitektuuri eest Reinimaast Königsbergini. Enam ei tegutsenud ta vabakutselise arhitektina, vaid võttis vastu ja täitis riiklikke tellimusi. Piirkonnana oli olulisel kohal Berliin kui kuningriigi pealinn. 18. sajandi lõpus hakati muutma Berliini keskaegset ilmet, keskpunktiks sai Mitte piirkond. Pärast sõdu Prantsusmaaga tegeles selle alaga edasi ka Schinkel. Eesmärgiks sai Mitte piirkonna suurejoonelise ja imperialistliku bulvari Unter den Lindeni hoonestamise jätkamine, et kujundada sellest veelgi mainekam paik, mida iseloomustas ajastule sobiv klassitsistlik arhitektuur. Lisaks ehitusplaanide korraldamisele tegeles Schinkel selles ametis ka mälestusmärkide rajamise ja hooldamise korraldusega. 1817. aastal koostas Schinkel Berliinile linnaplaneeringu. Selle arendamisega tegeles ta kogu oma karjääri vältel. Aasta hiljem valmis üks Schinkeli tuntumaid hooneid – Unter den Lindenil asuv Neue Wache.
1820. aastatel sai Schinkelist Berliinis asunud Preisi kunstiakadeemia arhitektuuriprofessor ning ühtlasi määrati ta senatisse. Ta ei pidanud aga ühtegi loengut, vaid eksamineeris üliõpilasi ja kuulus hindamiskomisjonidesse.
Ajavahemikus 1819–1940 andis Karl Friedrich Schinkel välja mitmeköitelise kogumiku "Sammlung architektonischer Entwürfe", milles on lisaks tekstidele kokku 174 vasegravüüri. See teos on justkui Schinkeli koostatud arhitektuuriõpik.
Schinkel reisis veel mööda Euroopat ringi. Ta külastas taas Itaaliat. Lisaks külastas ta Inglismaad ja Šotimaad – seal omandas ta inseneriteadmisi kohalikelt ehitusmeistritelt. Schinkel dokumenteeris selle reisi väga põhjalikult, pidades päevikut ning visandades nähtut. Schinkel vaimustus industrialiseerimisest tingitud tärkavast moodsast arhitektuurist. Selle mõjul projekteeris ta uue hoone Berliini Bauakademiele.
1830. aastal määrati Karl Friedrich Schinkel riikliku peaehitusameti ("Oberbaudeputation") direktoriks. Tegu oli väga kõrge ametiga: Schinkelile allusid kõik Preisi kuningriigi ehitusameti allasutused ja töötajad. Tema amet teenis kui kuninglik arhitekt. Samal aastal asus ajaloolane Franz Kugler kirjutama esimest biograafiat Schinkelist. 
Elu lõpp ja pärand.
Karl Friedrich Schinkel suri 9. oktoobril 1841 pika haiguse tagajärjel. Lahkamine näitas, et Schinkel põdes ateroskleroosi. Ta maeti kolm päeva hiljem Dorotheenstadti surnuaeda, mis asub Berliini Mitte linnajaos. Schinkeli hauamonumendi valmistas skulptor August Kiß.
Schinkeli järgijaid, õpilasi ja kolleege hakati nimetama terminiga "Schinkelschule". Need arhitektid tegutsesid 1840. aastatest kuni 19. sajandi lõpuni. Sellesse koolkonda kuulusid näiteks Schinkeli otsesed õpilased ning töötajad, näiteks Ludwig Persius, Friedrich August Stüler, Carl Scheppig ja teised. 
Arhitektuurilooming.
Karl Friedrich Schinkelit peetakse arhitektuuriajaloos üheks mõjukamaks arhitektiks just tema viljeletud klassitstiliku arhitektuuri tõttu. Klassitsismi ajajärku arhitektuuris on mõistetud ja dateeritud erinevalt, näiteks mõne autori järgi õitses see stiil alates Andrea Palladiost ja kõrgaeg lõppes Schinkeliga.
Schinkelile oli südamelähedane ka uusgootika, mille ilmekaim näide tema loomingus on Friedrichwerdersche Kirche (valminud 1824–1831). Karjääri hilisemas osas tegi ta samme moodsa ja industriaalse arhitektuuri poole.
Tuntumad Karl Friedrich Schinkeli projekteeritud hooned asuvad Berliinis ja selle lähiümbruses. 
Pomonale pühitsetud tempel (1800).
Karl Friedrich Schinkeli esimene projekt ja valminud hoone. Asub Pfingstbergi mäel Potsdamis.
Neue Wache (1818).
Neue Wache hoonet peetakse Schinkeli klassitsistlikuks läbilöögiteoseks. Neue Wache ehitati aastatel 1816–1818. See teenis vahihoone ja 1813. aasta vabadussõja monumendina ("Befreiungskriege"). 
Schauspielhaus – Berliini teatrimaja (1821).
Aastatel 1818–1821 projekteeris Schinkel Berliini Gendarmenmarkti äärde teatrihoone, mis on selles asukohas juba kolmas. Esimene teatrimaja püstitati asukohta vahemikus 1774–1776 ning selle arhitekt oli Johann Boumann. 1800. aastal ehitati teatrimaja Karl Gotthard Langhansi projekti järgi ümber. Hoone taasavati 1802. aastal August von Kotzebue näidendiga. Schinkel töötas tol perioodil samas teatris lavakunstnikuna. 29. juulil 1917 süttis hoone põlema ja sai ulatuslikke kahjustusi. 
Toonane teatrijuht Karl Graf von Brühl esitas Schinkelile tellimuse hoone uuesti üles ehitada. Schinkeli projekt kinnitati 30. aprillil 1818. Tellimuse sisu ja hoonele seatud tingimusi on Schinkel kirjeldanud oma teoses "Sammlung Architektonischer Entwürfe". Schinkeli soov oli luua teatrimaja fassaadid Antiik-Kreeka laadis, eeskujuks Vitruvius.
Schinkel lahendas hoone põhiplaani kolmes osas. Esimene mahuline osa on mõeldud kõigeks, mis kuulub teatritegemise juurde. See tähendab saale, aga ka etendusi ettevalmistavaid ruume. Teise ruumide komplekti kuuluvad teatri administratiivruumid, näiteks teatrijuhi kabinet. Kolmas hooneosa koosneb kontserdi- ja peosaalidest. Hoones on kasutatud joonia orderit. Kogu hoone tervikuna pidi vastama ühendkunstiteose ("Gesamtkunstwerk") tingimustele, mis tekkis 19. sajandil. Pildiprogrammi kujundamisel oli Schinkelile abiks Christian Friedrich Tieck. Kujutati sõnumit, et muusika ja teater on mõeldud kõigile.
Teatrimaja avati 26. mail 1821 Johann Wolfgang von Goethe kirjutatud "Iphigenia ja Taurisega".
Altes Museum (1830).
Muuseumihoone tellis Schinkelilt kuningas Friedrich Wilhelm III. Ehitus kestis 1825–1830. Valminud muuseumihoone nimeks sai Neues Museum ('uus muuseum'). Tegu on ühe tuntuima näitega Saksa klassitsistlikust arhitektuurist. Nüüd asub seal suur antiikkogu.
Bauakademie (1831).
Berliini Bauakademile ehitatud hoone, mis hävis Teises maailmasõjas. 2016. aastal otsustas Liidupäev, et hoone ehitatakse taas üles.
Tuntumate Karl Friedrich Schinkeli projekteeritud hoonete hulka kuuluvad veel Friedrichwerdersche Kirche Berliinis (1824) ja Nikolaikirche Potsdamis (1830), lisaks lossid ja elumajad Saksamaal. Schinkel kavandas ka monumente.
Maalilooming.
Lisaks arhitektuuri loomisele oli Karl Friedrich Schinkel ka viljakas maalikunstnik.