Siseauditi roll vilepuhumise protsessis

Vilepuhumine (inglise keeles "whistleblowing") on avalikkuse tähelepanu või ametiisiku tähelepanu juhtimine rikkumistele, väärkäitumisele, ebaeetilisele tegevusele ja seda nii avaliku, era- või kolmanda sektori organisatsioonides. Korruptsioon, pettus, kiusamine, tervisekaitse ja ohutuse rikkumine ja diskrimineerimine on vilepuhujate poolt esile tõstetud peamised väärtegevused.
Vilepuhuja seisab sageli silmitsi oma tööandja kättemaksuga ja võib vilepuhumise tagajärjel kannatada mainekahju, või kolleegidega, kes võisid olla seotud ebaseaduslike tegevustega. Mõnel juhul on repressioonid nii rängad, et muutuvad tagakiusamiseks. Vilepuhujate kaitse on õigussüsteemi jaoks oluline fookus, nagu ka vilepuhumise julgustamine, kuid on palju põhjuseid, mis takistavad töötajatel seda teha. 
Kõik tööandjad peaksid vastu võtma vilepuhumise poliitika, mis julgustab töötajaid tähelepanu juhtima väärtegudele või rikkumistele. Kui organisatsiooni vastu võetakse õiguslikke meetmeid sisemiste rikkumiste tõttu, võib tugeva vilepuhumise poliitika omamine ja edendamine toimida ka osaliselt õiguskaitsena.
Euroopa Liidu vilepuhumise direktiiv.
Euroopa Liit soovib tagada, et vilepuhujatel oleks piisav kaitse ning et töötajad ja teised sidusrühmad saaksid konfidentsiaalselt ja enesekindlalt rikkumistest teada anda. Euroopa Liit võttis vastu vilepuhumist reguleeriva direktiivi(EL) 2019/1937, mis jõustus 16. detsembril 2019 ning mille jõustumise järel on liikmesriikidel aega kaks aastat direktiivi põhimõtete rakendamiseks riiklikes õigusaktides. 
Vilepuhumise direktiivi peamised põhimõtted on järgmised:
Nende kaitsemeetmetega annab EL vilepuhujatele märku, et neil ei ole midagi karta, julgustades samal ajal üksikisikuid teatama ettevõtte rikkumistest.
Euroopa Liidu direktiiviga seatakse organisatsioonidele ka mitmed kohustused: 
Seega uus Euroopa Liidu vilepuhumise direktiiv on märgatavalt muutmas organisatsioonide rikkumistest teavitamiste protsesse ja osapoolte rolle.
Siseauditi roll vilepuhumise protsessis.
Kuivõrd vilepuhujale kaasneb konfidentsiaalsuse risk ning võib tekkida kahtlus, kas dokumente uuritakse piisavalt ning nõuetekohaselt, on oluline usaldus vilepuhumise protsessi vastu. Siinkohal saab abiks olla siseaudiitor. Kuigi siseauditi otsene ülesanne ei ole korruptiivsete tegude ennetamine ning avastamine, on siseaudiitori valduses palju konfidentsiaalseid dokumente ja teavet, mis võimaldab jõuda vastavate järeldusteni.
Kuna siseaudit on objektiivne ja sõltumatu juhatusest, annab see võimaluse osaleda vilepuhumise protsessis. Siseaudiitori eeliseks on asjaolu, et ta saab iseseisvalt hinnata organisatsioonis leiduvaid riske ja pakkuda leitud riskidele lahendusi, minna protsesside analüüsidega sügavuti ning suhelda kõigi organisatsiooni töötajatega. Kuigi juhatus soovib kindlust selle osas, et vilepuhumise poliitika ja protseduurid on efektiivsed ning tagaksid soovitud lõpptulemused, ei saa siseaudiitor seda tagada, kui ta on otseselt seotud ja viib läbi vastavaid protseduure. Seega on siseaudiitoril kaks võimalust, kas ta annab juhatusele kinnituse selle osas, et organisatsiooni vilepuhumise poliitika toimib või aitab organisatsioonil vastavat poliitikat luua. Juhatuse roll on tagada, et siseauditi kaasamine vilepuhumise protsessi ei pärsiks selle peamist kindlustandvat funktsiooni ning, et oleksid tagatud vajalikud oskused ja ressursid. Samuti on juhatuse ülesanne vastutada, et organisatsiooni vilepuhumise protsess tagaks isikute konfidentsiaalsuse ning väldiks huvide konflikte. 
Siseaudiitor kui uurija.
Vastavalt eelnevalt mainitule on vilepuhumise protsessi usaldusväärsuse tagamise seisukohalt oluline, et kõiki teatavaks saanud asjaolusid uuritaks nõuetekohaselt ja esimesel võimalusel. Sellest tulenevalt on protsessi käigus teatavaks saanud pettuste uurimiseks esitanud siseaudiitorid järgmised soovitused:
Siseaudit kui organisatsiooni vilepuhumise protsessi kindlusandja.
Olukorras, kus juhatus soovib siseauditi tulemusena saada kindlust selle osas, et organisatsiooni vilepuhumise poliitika ja protseduurid on efektiivsed ning tagaksid soovitud lõpptulemuse, ei saa siseaudiitor osaleda vilepuhumise poliitika loomises. Siseauditi roll kindluse andmisel hõlmab järgmist: tuua välja parimad vilepuhumise praktikad, testida näidiskaasuseid, monitoorida vilepuhumise poliitikat ja protseduure ning teha ettepanekuid olemasoleva süsteemi parendamiseks. Nende täitmiseks võib välja tuua kolm põhilist tegevust: 
Et tagada vilepuhuja anonüümsus, on oluline luua selleks toimiv ning kaitstud vihjeliin. Mitmed asutused ostavad vihjeliini teenust sisse. Selle eeliseks on asjaolu, et teenust ostetakse sisse teenusepakkujalt, kellel on piisavate teadmistega personal vastavas valdkonnas tegelemiseks ning vihjeliin on organisatsiooni mõistes iseseisev. Teenuse sisseostmise eeliseks on tihtipeale vihjeliini 24/7 kättesaadavus ning teenust pakutakse mitmes keeles. Siseauditi roll sellise teenuse sisseostmisel on selle hindamine ja teenuse kasutamisel selle seire. Enne vihjeliini kasutamisele võttu peaks siseaudit uurima tulemusjuhtimise korraldust, mida kasutab teenusepakkuja meeskond. Seejuures on oluline välja tuua, et kogu vilepuhumise protseduuri vastutus ei lasu mitte siseauditil, vaid organisatsiooni kõrgemal juhtkonnal.