1996. aasta Itaalia parlamendivalimised

1996. aasta Itaalia parlamendivalimised toimusid 21. aprillil 1996, et valida Itaalia parlamendi 13. koosseis.
Pärast eelmiseid valimisi 1994. aastal moodustati algselt parempoolne valitsus (Forza Italia-Põhja Liiga-Rahvuslik Allianss), peaministriks Silvio Berlusconi. Kuid Põhja Liiga ja Rahvusliku Alliansi vaheliste erimeelsuste tõttu polnud koalitsioon kuigi tugev; detsembris 1994 teatas Liiga parteijuht Umberto Bossi, et koalitsioonilepet polnud austatud, eriti kui paljud Liiga parlamendisaadikud olid üle läinud Forza Italiasse, keda oli meelitatud lubadustega palju prestiižsemate ministriportfellidega. Viimaseks piisaks oli aga Berlusconi kavandatud pensionireform, mis oleks kahjuks tulnud Liiga peamisele valijaskonnale. 22. detsembril lahkus Liiga koalitsioonist ja Berlusconi, kaotanud enamuse, oli sunnitud tagasi astuma.
Tema asemele nimetati tehnokraatlik valitsus parteilise kuuluvuseta ekspertidest, Berlusconi teatas, et on nõus seda toetama ainult juhul, kui valitsusjuhiks saab tema rahandusminister, Lamberto Dini. 17. jaanuaril 1995 moodustatud Itaalia vabariigi esimest tehnokraatlikku valitsust eesotsas Diniga toetasid aga peamiselt Demokraatlik Vasakpartei (PDS), Liiga ja Itaalia Rahvapartei, kuid Forza Italia ja Rahvuslik Allianss ei osalenud hääletustel. 25. jaanuaril 1995 toimunud Saadikutekoja hääletusel sai Dini valitsus 302 poolt- ja 39 vastuhäält, 270 ei osalenud; 1. veebruaril Senati hääletusel sai valitsus kohalolnud 211 senaatorilt 191 poolt- ja 17 vastuhäält; 2 ei osalenud. Dini astus tagasi aasta hiljem, 11. jaanuaril 1996.
Dini tagasiastumise järel alustas president Oscar Luigi Scalfaro kõnelusi parteidega uue valitsuse moodustamiseks. 19. jaanuaril 1996 toimunud teledebatis toetasid nii Silvio Berlusconi kui ka PDS juht Massimo D'Alema põhiseaduslikke reforme, kuid kummagi koalitsioonis tuli ette erimeelsusi, nii Gianfranco Fini (AN) kui ka Romano Prodi (PPI) polnud kindlad, kuipalju reformid riiki aitaksid ja soovisid varajasi valimisi, mispeale 16. veebruaril 1996 rahuldas Scalfaro Dini tagasiastumispalve, saatis parlamendi laiali ja korraldas uued valimised.
19. veebruaril 1996 teatas Dini, et moodustas uue partei, Itaalia Uuendamine (RI) ja kavatseb kandideerida vasakpoolse koalitsiooni Õlipuu (L'Ulivo) koosseisus.
Lisaks teatas Põhja Liiga parteijuht Bossi, et seekord Liiga ei toeta Berlusconit ja kavatseb kandideerida omaette. Valimisliit Liigaga oli aidanud Berlusconil 1994. aasta valimistel võita Põhja-Itaalias.
Prodi juhitud Õlipuu koalitsioon sõlmis toetusleppe Fausto Bertinotti juhitud Kommunismi Taasloomise Parteiga (PRC), millega Õlipuu ei kandideerinud mõnedes valimisringkondades, mis olid vasakpoolsete kantsid ning teistes valimisringkondades ei kandideerinud PRC Õlipuu vastu ja valimistejärgselt, kui ükski partei/valimisliit ei saavuta enamust, nõustus PRC Prodi valitsust väliselt toetama.
25. märtsil 1996 korraldas Berlusconi Milanos maksuvastase meeleavalduse "tax day", milles osalesid mitmed Milano käsitöölised; samal päeval Torinos kritiseeriti Prodit tema valimiskõne ajal, teda süüdistati, et ta ei soovinud makse alandada.
Ükski valimisliit ei saavutanud absoluutenamust, kuigi Õlipuu saavutas enamuse. Vastavalt valimiseelsele kokkuleppele moodustati PRC välise toetusega esimene Prodi valitsus, mis nimetati ametisse 18. mail 1996. See saavutas 24. mail Senatis enamuse 173-139 ja 31. mail ka Saadikutekojas 322-299.