tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Maria žaboo

Maria žaboo on Tallinnas asuva Poola Vabariigi Suursaatkonna välja antav auhind. Seda antakse välja alates 2018. aastast, mil möödus 100 aastat Eesti iseseisvumisest ja Poola taasiseseisvumisest. Eesmärgiks on autasustada 100 žabooga 100 väljapaistavat naist, Poola asja eest seisjaid Eestis.
Auhinnaga tõstetakse esile naisi, kes erilise pühendumusega kannavad hoolt Eesti ja Poola suhete arendamise eest ning propageerivad Maria Kruszewska-Laidoneri eeskujul Maria sünnimaa Poola kultuuri ja pärandit Eestis. Žaboosid on valmistanud nii Haapsalu pitsikuduja Liivi Russe, kes taaslõi žaboo mustri ning kuju Maria ja Johan Laidoneri arhiivifoto järgi, kui ka Poola pitsikuduja ja näitleja Monika Paśnik-Petryczenko. Žabood on nummerdatud ja nimelised.
Taust.
Maria Kruszewska-Laidoner (1888–1978) oli poolatar, kindral Johan Laidoneri abikaasa, kes enne II maailmasõja puhkemist täitis Eestis ka esileedi rolli. Maria andis tooni sõdadevahelise Eesti kultuuri- ja salongielule ning oli ka moetrendide juurutaja. Tema riietuse lahutamatu osa olid žabood. Okupatsiooniaastatel hoidis ta ülal Eesti rahva vabaduspüüdlusi, hoolitsedes oma riietuse iga detaili eest: valge žaboo rõhutas rõivaste sinist ja musta värvi, mis andsid kokku Eesti riigilipu värvid.
Laureaadid.
Esimene žaboo anti Eesti iseseisvumise sajanda aastapäeva puhul üle president Kersti Kaljulaidile.
Zêrevanî

Zêrevanî (kurdi keeles زێرەڤانی; "Valve") on Iraagi Kurdistani sõjaväeüksus. Seda on nimetatud ka sandarmeeriaks.
Ülesehitus ja ülesanne.
Zerevani kuulub Kurdistani Siseministeeriumi haldusalasse, kuid on samas osa Pešmergast ehk Kurdistani sõjaväest. Zerevani tegeleb valitsus- ja tööstusrajatiste kaitsmise ning politsei ja sõjaväe toetamisega.
Zerevani asutas 1997. aastal Kurdistani Demokraatlik Partei, et pakkuda politseile ja julgeolekuametile Asayîş tuge. Hiljem sai Zerevani ülesandeid juurde, lisaks elektrijaamadele ja veesüsteemidele võeti enda kaitse alla ka näiteks saatkonnad, konsulaadid, valitsusasutused ja muud strateegilise tähtsusega objektid.
2004. aasta seisuga kuulus Iraagi politsei alla kaks Zerevani diviisi (ligi 30 000 meest). Aastal 2011 oli Zerevani koosseisus 47 000 ning 2017 juba 51 000 võitlejat.
Zerevani värbab inimesi vanuses 18–27. Liitujad peavad olema Iraagi kodakondsusega, kirjaoskajad, kriminaalses korras karistamata ning neil peab olema moraalsuse ja truuduse osas soovitaja. Zerevani ritta võetakse ka naisi.
Probleemid.
Juunis 2008 oli Zerevani inimõigusorganisatsiooni Amnesty International uurimise all, kuna organisatsioon röövis väidetavalt kurdi ajakirjaniku. Zerevanit on süüdistatud liigses Kurdistani Demokraatliku Partei meelsuses, rühmitus on väitnud, et Zerevani-siseselt on poliitika ajamine keelatud, kuid liikmetel on õigus kuuluda erakondadesse.
Rahvusvaheline väljaõpe ja operatsioonid.
Aastal 2009 hakkas korraldasid Zerevani ja Iraagi politsei ühisõppusi, et harjutada ühiseid terroritõrjeoperatsioone. Aastast 2014 treenis Zerevani ka lääne liitlastega. Läänest olid Zerevani põhilised instruktorid Itaalia karabinjeerid ja sõjavägi, aga koostööd tehti ka Kanada, Suurbritannia, Saksamaa, Hollandi, Norra, Soome ja Ungari üksustega.
Aastatel 2015–2016 võitles Zerevani Mosulis Islamiriigiga.
Varustus.
Alguses sai Zêrevanî suure osa varustusest Pešmergalt. Hiljem andsid Iraagi Kurdistani võimud Zêrevanîle loa ise relvi soetada ning nüüdseks on nende relvastus suhteliselt modernne.
Reinhold Nauckhoff (1660–1700)

Reinhold Nauckhoff (1660–1700) oli Nauckhoffide aadlisuguvõsast pärit Rootsi sõjaväelane, kes osales Põhjasõjas. 
Elulugu.
Reinhold Nauckhoff sündis Martna kihelkonnas 1660. aastal Hans ja Margaretha Nauckhoffi (sünninimega Baranoff) perekonda. 
1676. aastal teenis Nauckhoff kornetina Rootsi aadlilipkonnas. 1678. aastal ülendati ta rittmeistriks. Järgmisel aastal läks ta üle Hollandis teenivasse Lewenhaupti rügementi. 1681. aastal läks ta edasi Eestimaa aadlilipkonda, kus sai kaptenleitnandi auastme. Samas üksuses teenis ka tema vend. Seal teenis ta kuni Põhjasõja alguseni, mil ta rittmeistri auastmes Narva lahingus hukkus. 
Perekond.
Reinhold Nauckhoff abiellus Martha Elisabeth Youngiga. Abielust sündis kolm last.
Hallikaspruun psatürell

Hallikaspruun psatürell ("Psathyrella spadiceogrisea"), ka kevadpsatürell "Psathyrella vernalis", on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv liik seeni.
Seen kasvab lubjasel pinnasel, tavaliselt rohumaadel.
Paraadsamm

Paraadsamm (ka rivisamm) on pidulikel puhkudel kasutatav ühes rütmis astutav samm näiteks paraadil, auvalve vahtkonnavahetusel.
Paraadsammu kasutatakse pidulikel marssidel, sõjaväeparaadidel ja teistel tseremooniatel. Sõjaväelased marsivad kindlas formatsioonis ja astuvad ühes rütmis, hoides jalgu jäigalt sirgetena.
Sirgejalgne samm pärineb Preisi armeest 18. sajandi keskpaigas ning eristati kahte sammu: puusakõrgusel käiva jalaga "Stechschritt" (ee k "torkesamm") ja madalamalt, põlvekõrgusel astutav "Exerzierschritt". Paraadsammu juurutas 1725. aastal Preisi armees Anhalt-Dessau vürst Leopold I, Saksamaa sõjanõunikud levitasid kommet 19. sajandil Venemaal ja Nõukogude Venemaa levitas selle üle maailma 20. sajandil.Kuna selle ingliskeelne vaste Preisi paraadsammule, "goose step" (ee k "hanesamm"), on tänapäeval ingliskeelses maailmas tugevalt seostatud Natsi-Saksamaa ja Nõukogude Venemaaga, on see omandanud inglise keeleruumis negatiivse tähenduse.
Preisi paraadsammu ajalugu.
Sirgejalgne paraadsamm pärineb 18. sajandist – sarnaselt teiste marsisammudega oli eesmärk hoida sõdureid rünnaku ajal ühtses reas. Paraadsammu rünnakusammuna tõi Saksamaa sõjaväetraditsiooni Leopold I. Venemaal võttis selle kasutusele Paul I poolt.
19. sajandi keskpaigaks asendati musketid vintpüssidega, mis suurendas märkimisväärselt lasketäpsust ning rünnakutele minek kindlas formatsioonis muutis selle ohtlikuks, mistõttu loobuti ka marsisammul rünnakutest. Marsisammu harjutati aga jätkuvalt armeede rividrillis, et arendada ühtsustunnet ning tseremooniatel osalemist.Preisi paraadsamm levis 19.–20. sajandil üle maailma. Esimene laine toimus 19. sajandi lõpul, mil Preisi armee pälvis Prantsuse-Preisi sõja saavutuste eest tunnustuse, mis mõjutas teisi riike selle armee eeskuju järgima. Paraadsamm levis ka pärast Saksamaa kaotust Esimeses maailmasõjas.
Esimene Euroopa väline Preisi paraadsammu kasutusele võtnud riik oli Tšiili, kust see levis edasi teistesse Ladina-Ameerika riikidesse.
Ka Hiina keisririigis võeti Preisi armee eeskujuks ning Hiina Rahvaarmee jätkas seda traditsiooni, osaliselt seoses Saksamaalt pärit armeenõustajatega 1920. aastatel.
Eestis võeti sirgejalgne paraadsamm kasutusele 1930. aastatel kaitseminister Aleksander Tõnissoni ajal. Okupatsiooni ajal ja mõnda aega pärast seda kasutati Nõukogude Venemaa kõrgesammulist stiili, alates 2005. aastast kasutatakse mõõdukama kõrgusega sammu.
Lääne-Saksamaal loobuti sirgejalgsest paraadsammust 1950-aastatel.
Stiilid.
Tänapäeval saab eristada euroopalikku stiili, mis toetub Preisi paraadkultuurile ning Aasia kultuuritraditsioonile omast paraadmarssi. Aasia versiooni iseloomulikumad näited on Põhja-Korea ja Hiina, samas kui Lõuna-Korea ja India marsisammul on näha briti mõjutusi.
Itaalia mägijäägrite Bersaglieri marsisamm on aga pigem jooks – ka jäägrite puhkpilliorkestril. Traditsioon tuleneb jäägrite algupärast, jäägrid toimisid mobiilse kergejalaväena, mille ülesanne oli teha üllatusrünnakuid ja vahetada kiirelt asukohta.
Eesti paraadsammu stiil on sarnane Soome stiilile.
Kraft-tehnoloogia

Kraft-protsess (saksa sõnast "Kraft" 'jõud') ehk kraft-masstootmine ehk sulfaatkeeduprotsess ehk Krafti meetod ehk sulfaatmeetod ehk sulfateerimise meetod ehk Kraft-tehnoloogia on keemiline meetod tselluloosi tootmiseks, mis toimub kõrgel temperatuuril ning tugevas leeliselises keskkonnas. Puiduhaket töödeldakse naatriumhüdroksiidi (NaOH) ja naatriumsulfiidi (Na₂S) lahusega, mis lagundab ligniini ja eraldab tsellulooskiud. Sel meetodil toodetud kiudainet nimetatakse sulfaattselluloosiks 
Kraft-protsess on levinuim meetod paberimassi tootmiseks, kuid põhjustab ebameeldiva lõhnaga heitmeid ja vedelaid jäätmeid.
Tootmine.
Kraft-protsessi käigus töödeldakse puiduhaket kuuma vee, naatriumhüdroksiidi (NaOH) ja naatriumsulfiidiga (Na₂S). Saadud keedulahust nimetatakse valgeks leeliseks ning ideaalseks vahekorraks soovitatakse 1 mol/l NaOH ja 0,25 – 0,7 mol/L Na2S. Selline segu lõhub sidemed, mis ühendavad ligniini, hemitselluloosi ja tselluloosi, aidates eraldada tsellulooskiude. Algne pH reguleeritakse vahemikku 13–14, kuid see väheneb järk-järgult lagunemise käigus, kuna hemitselluloosist ja ligniinist vabaneb orgaanilisi happeid.
Kraft protsessi on võimalik jagada kolmeks etapiks, kus esialgne reaktsioon viiakse läbi 150 °C juures, mille tagajärjel lagunevad α- ja β-arüül eetersidemed. Teises etapis on vajalik temperatuur vahemikus 150 - 170 °C, selle käigus eraldatakse enamik süsivesikud ning saadakse kätte ~70% ligniini. Viimases etapis hoitakse maksimaalset temperatuuri, mis eelmises etapis saavutati. Selle käigus saadakse ~90% ligniini ja saadust nimetatakse „mustaks leeliseks“, mille tahke aine sisaldus on umbes 15%. Must leelis on rikastatud ligniiniga ja hemitselluloosi laguproduktidega.
Ajalugu.
Protsessi nimi tuleneb saksa keelest, kus sõna Kraft tähendab selles kontekstis "tugevust", viidates kraft-protsessi abil toodetud vastupidavale jõupaberile.
Arend Wilhelm von Rehbinder

Arend Wilhelm von Rehbinder (surnud 25. november 1711) oli Rehbinderite aadlisuguvõsa Jõesse harust pärit Rootsi sõjaväelane ja aadlik, kes osales Põhjasõjas. Ta oli Jõesse mõisnik. 
Elulugu.
Arend Wilhelm von Rehbinder sündis assessor Wilhelm Christoph von Rehbinderi ja Barbara Sophie von Aderkasi perekonda. Mõlemad tema vennad, Carl Reinhold ja Wilhelm Christoph von Rehbinder teenisid Põhjasõja ajal Eestimaa aadlilipkonnas.
1700. aastal oli Rehbinder Eestimaa aadlilipkonnas kortermeister. Järgmisel aastal viidi ta üle vastmoodustatud Virumaa jalaväerügementi. Seal teenis ta kuni järgmise aasta aprillini, juulis läks ta tagasi Eestimaa aadlilipkonda ning ülendati rittmeistriks. Uude teenistuskohta kinnitati Rehbinder 1706. aastal. Ta suri 1711. aastal.
Perekond.
Arend Wilhelm von Rehbinder abiellus esimest korda Alatskivi mõisnik Joachim von Cronmanni tütre Eva Mariega. Abielust sündis neli last.
Eva Marie von Rehbinder suri 1706. aastal. 1708. aasta 14. jaanuaril abiellus Arend Wilhelm von Rehbinder Margaretha Anna von Uexkülliga. Abielu jäi lastetuks.
Mänguasjamaailmade muuseum Baselis

Mänguasjamaailmade muuseum Baselis ("Spielzeug Welten muuseum Basel") on üks suuremaid omataolisi Euroopa muuseume, kus eksponeeritakse nukumaju, mängukarusid ja muud mänguasjateemasse puutuvat. Muuseum asub Šveitsis ja see avati 1998. aastal.
Kuni 1. märtsini 2012 kandis see Nukumajade muuseumi ("Puppenhausmuseum") nime. 
Kogud.
Muuseumi neljal korrusel on rohkem kui tuhandel ruutmeetril välja pandud ainulaadne ajalooliste kaisukarude, nukkude, mänguasjapoodide, nukumajade, karussellide ja kaasaegsete miniatuuride kogu.
Välja on pandud üle 2500 mängukaru ja suurel hulgal nukke. Auväärsel kohal on Steiffi ettevõtte kaisukarud, vanim karu pärineb 1904. aastast. Kogus on näiteid peaaegu kõigi tuntud nukufirmade toodetest aastatest 1870–1920, näiteks on esindatud Saksa firmade J.D. Kestner, Simon &amp; Halbig ning Armand Marseille nukud, kogusse kuuluvad ka firmade Kämmer &amp; Reinhardt ning Gebrüder Heubach karakternukud. Prantsuse nukudisain on esindatud haruldustega, mille tootjaiks on firmad Emile Jumeau ja Casimir Bru Jeune.
Lisaks on välja pandud 19. sajandi lõpu ja 20. sajandi alguse nukumajad – tegemist on haruldaste eksemplaridega, mis pärinevad Saksamaalt, Prantsusmaalt, Ameerika Ühendriikidest ja Jaapanist. Nukumajadega koos on eksponeeritud ka väikesed nukumaja mõõdus poed, mis pärinevad aastatest 1880–1920. Mõned neist olid omal ajal mõeldud lastetubadesse, teised aga üksnes näituseesemeteks. 
Kogud ja muuseum ise kuuluvad filantroop Gisela Oerile (sündinud 1955).
Muuseumi juurde kuulub restoran ja rikkaliku valikuga muuseumipood.
Valge lupiin

Valge lupiin ("Lupinus albus") on liblikõieliste sugukonda lupiini perekonda kuuluv taimeliik. Pärismaisena kasvab Vahemere piirkonna kirdeosas.
Taime seemneid kasutatakse toiduks ja söödaks, samuti on tegemist hea meetaimega. Valge lupiini seemned on alternatiiviks sojaubadele, sest on suure toiteväärtusega (valgusisaldus 30–40%).
Valge lupiin võib kasvada kuni 1,2 m kõrguseks ning taime juur võib ulatuda kuni 70 cm sügavusele. Varred on jämedad, hargnenud ja kergelt siidised. Lehed on vahelduvad, keskmise suurusega ja diagonaalselt ühendatud. Õisiku pikkus varieerub 3–30 cm-ni. Taime seemned on suured, lamedad ja siledad, nelinurksed või ristkülikukujulised. Seemne värvus varieerub valgest ja lõheroosast kuni tumepruunini.
Jālī

Jālī (sanskriti keeles जाल "jāla" 'võrk') on mogulite arhitektuuris ja laiemalt India arhitektuuris esinev puidust või kivist ažuurne sirm või paneel, mille ornament on kujundatud kalligraafilistest, geomeetrilistest või loodusmotiividest. Arhitektuurielement on suguluses islami arhitektuuri "mashrabiya"ga ja võib näiteks olla eendakna "jharokha" katteks indo-islami ehitistes.
Kirjeldus.
"Jālī" võib olla aknakate, rõdupiire või ka ruumijagaja. See võib olla valmistatud marmorist või liivakivist, aga ka puidust; harvem esineb tellistest või tsemendist tehtud võre. 
"Jālī" laseb sisse valgust ja õhku, kuid minimeerib samal ajal päikese ja vihma tungimise tuppa, ning toimib passiivse ventilatsiooni tekitajana. Võre avad on peaaegu sama laiad või väiksemad kui kivi paksus, mis tagab konstruktsiooni tugevuse. Niisketes piirkondades, nagu Kerala ja Konkan, on "jālī" avad suuremad ja valgust rohkem võrreldes Gujarati ja Rajasthani kuivade piirkondadega.
Pärast klaasi laialdast kasutuselevõttu 19. sajandi lõpul ja osalt seoses uute elamupiirkondade kompaktsusega muutus "jālī" tähtsus varem olulisemates eraelu puutumatuse ja turvalisuse küsimustes. 21. sajandil on "jālī" taas populaarsust kogunud energiasäästliku hoone lahendusena, kuna ehitiste keskkonnajalajälje jälgimine on muutunud olulisemaks.
Kadakakirmik

Kadakakirmik ("Peniophora junipericola") on kandseente hulka kuuluv seeneliik.
Seen kasvab kadakal.
Kadaka näsarooste

Kadaka näsarooste ("Gymnosporangium clavariiforme") on liik kandseeni.
Seen kasvab kadakal ja viirpuul.
Männikõbjuk

Männikõbjuk ("Trichaptum fuscoviolaceum") on kandseente hulka kuuluv seeneliik.
Seen kasvab enamasti mändide lamatüvedel.
Elena Fischer

Elena Fischer (sündinud 1987) on saksa kirjanik. 
Elu.
Fischer õppis Mainzis võrdlevat kirjandusteadust ja filmiteadust. Ta lõpetas kaugõppes Textmanufakturi autorite kooli ning osales 2019 ja 2020 Literaturhaus Darmstadtis Kurt Drawerti kirjutamiskursustel.
2023. aastal ilmus tema debüütromaan "Paradise Garden". See on segu emade ja tütarde loost, arenguromaanist ja perekonnaromaanist ning keskendub inimestele, kes kitsikusest hoolimata leiavad igas päevas midagi ilusat. Romaan oli 2023. aastal Saksa Raamatuauhinna nominent.
KIrjanik elab oma perega Mainzis.
2025. aastal külastas Elena Fischer kirjandusfestivali HeadRead raames Tallinna.
Markus Thielemann

Markus Thielemann (sündinud 23. detsembril 1992 Ludwigsburgis) on saksa kirjanik.
Elu ja looming.
Markus Thielemann kasvas üles Alam-Saksimaal Wietzenis. Ta õppis Osnabrücki ülikoolis geograafiat ja filosoofiat ning loovkirjutamist Hildesheimi kirjandusinstituudis. Ta elab Hannoveris.
Tema esimene romaan "Zwischen der Kiefern" ('Mändide vahel') ilmus 2021. aastal. Kolm aastat hiljem, 2024. aastal ilmus teine romaan "Põhjakaares kõmab kõu" ("Von Norden rollt ein Donner"). Seda nimetati kodupaigaromaani vastandiks, kuna teos näitab oma toimumispaiga, pealtnäha idüllilise Lüneburgi nõmme mitmekihilist olemust ja vastuolulist ajalugu; 2024 valiti romaan Saksa Raamatuauhinna lõppvooru.
Kirjanik külastas Eestit 2025. aasta maikuus kirjandusfestivali Prima Vista raames.
Eesti keeles ilmunud.
"Põhjakaares kõmab kõu", tõlkinud Piret Pääsuke, Eesti Raamat, Tallinn 2025
Välislingid.
Intervjuu LPs, LP, 5. mai 2025
Kassi tänu

"Kassi tänu" (inglise keeles "The Cat Returns") on 2002. aasta Jaapani anime-fantaasiafilm, mille režissöör oli Hiroyuki Morita. 
Film põhineb Aoi Hiiragi 2002. aasta mangal "Kass Baron", milles populaarseks saanud tegelaskujule anti teises filmis suurem roll. Baron abistab Mutaga koos Haru Yoshiokat, kes tahtmatult Kassiriiki tuuakse.
Eestis on 2004. aastal levitanud eestikeelset versiooni sellest filmist Sonatiin OÜ. DVD-l nähtav visuaalne kontekst on loodud samuti Sonatiin OÜ poolt.
Astelpaju-taelik

Astelpaju-taelik ("Phellinus hippophaeicola") on seen taelikuliste ("Hymenochaetaceae") sugukonnast, taelikulaadsete ("Hymenochaetales") seltsist.
Seen kasvab vanadel astelpajudel.
Kellukmürkel

Kellukmürkel ("Morchella semilibera"), varem tava-kellukmürkel "Mitrophora semilibera", on mürkli perekonda kuuluv seeneliik. 
Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Eestis võib teda leida parkidest ja aedadest ning salumetsadest.
Codex Usserianus I

Codex Usserianus Primus on varakeskaegne käsikirjaline evangeliaar, mis asub Dublinis Trinity College'i raamatukogus kohamärgisega MS 55 (A. IV. 15). Vulgata-eelse tõlke ("vetus latina") tekst on paleograafia alusel dateeritud 6. või 7. sajandisse.
Käsikiri on kirjutatud pooluntsiaaliga sarnanevas iiri untsiaalis ja sarnaneb käekirjalt kahe teise Bobbio kloostris kirjutatud käsikirjaga, Bobbio Orosiuse ja Ambrosiana Basiliusega, siiski oletatakse, et käsikiri on loodud Iirimaal.
Ühel leheküljel on säilinud käsikirja ainus illustratsioon, ornamendiraamistusse paigutatud ja täpiridadega kaunistatud värviline ladina risti kujutis ristiharude all paiknevate alfa ja oomegaga, mida võib pidada vanimaks teadaolevaks "crux gemmata" motiiviks.
Evi Metsmaaker

Evi Metsmaaker (sündinud 28. veebruaril 1962) on Eesti haridusjuht. Alates 1990. aastast on ta juhtinud mitut lasteaeda. 
Haridustee ja töökäik.
Evi Metsmaaker on lõpetanud Eduard Vilde nimelise Tallinna Pedagoogilise Instituudi 1987.aastal. 
1987. aastal alustas tööd kasvatajana Uhta lasteaias. 1990. aastal alustas ta sama lasteaia juhina. Evi Metsmaaker alustas 2003. aastal Sõmeru ja Uhtna lasteaiamaja juhtimist. 2003. aastast juhib ta Rakvere valla Lasteaeda Pääsusilm. 1. septembrist 2024 kasvas Rakvere valla Lasteaia Pääsusilma õppekoha suurus neljale majale: Sõmeru, Uhtna, Veltsi, Lasila, kus töötab ligi 50 töötajat. 
Evi Metsmaakeri juhtimisel on ellu viidud mitmed olulised uuendused, 2014. ja 2015. aastal renoveeriti põhjalikult lasteaia kaks maja.
Ühiskondlik tegevus.
Evi Metsmaaker kuulub Lääne-Virumaa Alushariduse Juhtide Ühenduse MTÜ juhatusse.
Raffenaldia primuloides

Raffenaldia primuloides on taimeliik ristõieliste sugukonnas.
Iiri untsiaal

Iiri untsiaal või iiri majuskel on varakeskajal kasutusel olnud kirjastiil, untsiaali regionaalselt levinud vorm, mis reast välja ulatuvate pikendite poolest sarnaneb veidi pooluntsiaaliga.
Iiri untsiaali iseloomulikud jooned:
Iiri untsiaalis on kirjutatud mõned püha Columbanuse kloostritega seotud käsikirjad, nagu Bobbio Orosius, Codex Usserianus I ja Ambrosiana Basileios.
Mai 2025

Mai 2025, kroonika.
2025. aasta mai algas neljapäeval ja lõppes 31 ööpäeva hiljem pühapäeval.
Vinni Spordikompleks

Vinni Spordikompleks on spordi- ja majutuskompleks Vinnis.
Spordikompleks asub aadressil Sõpruse 16 Vinni vallas Lääne-Viru maakonnas. Spordikompleksi ümbruses asuvad Grossi pood, Vinni-Pajusti Gümnaasium ja terviserada.
Ajalugu.
Nõukogude ajal asus Vinnis sõjaväekompleks. 1973. aastal asutati sinna Vinni spordihoone. Vinni spordihoone ehitamise projektiga tegutses sovhoosi direktor Heino Kallaste. Vinni spordikompleks asutati 1998. aastal. Samal aastal lisandus nelja rajaga ujula. Aastatel 2008–2009 uuendati kompleksis ujula osa, riietus- ja duširuume, kohvikut, fuajeed, ehitati seminariruum ja laiendati hotelliosa. 2025. aastal sai valmis renoveeritud leilisaun ja soolasaun. 2013. aastal oli spordikompleksi tegevjuht Ergo Parve ja AS Vinni Spordikompleksi nõukogu esimees Uno Muruvee.
Kompleks on saanud tuntuks maadluse ja teiste võitluskunstide keskusena. Tänu pidevale investeerimisele ja arendamisele on Vinni Spordikompleksist kujunenud üks Ida-Eesti tähtsamaid spordirajatisi.
Seos kogukonnaga.
Vinni Spordikompleks pakub sportimisvõimalusi kohalikele elanikele. Kompleksis treenib Reinar Halliku Korvpallikool. Spordikompleksi pallimängusaalis toimuvad tihti korvpallivõistlused, sealhulgas ka Saku I liiga mängud ja U18 Eesti meistrivõistluste mängud.
Hardo Tann

Hardo Tann (29. veebruar 1948 – 13. veebruar 1998) oli eesti poksija.
Ta sai 1967. aastal Eesti NSV noorte (19–20-aastased) meistrivõistlustel I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 3. koha.
Oli Nõukogude sõjaväes ajateenistuse olles I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1969. aastal Eesti NSV täiskasvanute meister.
DePauli Ülikool

DePauli Ülikool (inglise keeles "DePaul University"; 1898–1907 St. Vincent's College) on katoliiklik era-teadusülikool Chicagos Illinois' osariigis Ameerika Ühendriikides.
See asutati 1898. aastal ning on nimetatud 17. sajandi prantsuse preestri ja pühaku Vincent de Pauli järgi.
2025. aasta seisuga õppis seal kokku 21 210 üliõpilast, neist 14 188 esimese astme õppes ja 7022 teisel õppeastmel.
Ülikoolil on kümme kolledžit ja allüksust: Driehaus College of Business (avatud 2012), College of Communication, College of Computing and Digital Media, College of Education, College of Law (avatud 1912), College of Liberal Arts &amp; Social Sciences, College of Science and Health (CSH, avatud 2011), School of Music, School of Continuing and Professional Studies ja The Theatre School.
Mělníki ringkond

Mělníki ringkond (tšehhi keeles "okres Mělník") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas. Ringkonna halduskeskus on Mělník.
Mladá Boleslavi ringkond

Mladá Boleslavi ringkond (tšehhi keeles "okres Mladá Boleslav") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas. Ringkonna halduskeskus on Mladá Boleslav.
Nymburki ringkond

Nymburki ringkond (tšehhi keeles "okres Nymburk") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas. Ringkonna halduskeskus on Nymburk.
Ambrosiana Basileios

Ambrosiana Basileios on iiri untsiaalis kirjutatud 7. sajandi käsikiri, mis asub Milanos Biblioteca Ambrosianas. Tekst on mittetäielik koopia "Regulast", mille autoriks Basileios Caesareast, ja see on kirjutatud arvatavasti Bobbios.
Käsikiri kuulub rühma, mida ühendab kirjastiil: teised sarnased käsikirjad on Codex Usserianus I (CLA 2.271) ja Ambrosiana Orosius (CLA 3.328). Tekstis leidub mitmeid pooluntsiaali vorme, nagu d, r and pikk s, n esineb nii untsiaali kui ka pooluntsiaali vormis. Teksti kõrval ja sees on palju hilisemaid parandusi lehekülgedel 8, 13, 17v, 23v, 39v jt.
Kirjeldus.
Käsikiri koosneb 50 pärgamendilehest mõõdus 210 × 150 mm, 155 × 105 mm mõõdus üheveeruline tekstiväli koosneb 27-28 reast. Punast värvi on kasutatud korduvates rubriikides 'interrogatio' ja 'responsio', kirjutatud tekstiga samas kirjas. Lehekülgedel 15, 28, 36 on lihtsad musta tindiga joonistatud initsiaalid, mida insulaarstiilile tüüpiliselt kaunistavad punased täpid mustal pinnal.
Praha idaringkond

Praha idaringkond (tšehhi keeles "okres Praha-východ") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas. Ringkonna halduskeskus on Praha, mis ise ringkonna koosseisu ei kuulu.
Praha lääneringkond

Praha lääneringkond (tšehhi keeles "okres Praha-západ") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas. Ringkonna halduskeskus on Praha, mis ise ringkonna koosseisu ei kuulu.
Příbrami ringkond

Příbrami ringkond (tšehhi keeles "okres Příbram") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas. Ringkonna halduskeskus on Příbram.
Rakovníki ringkond

Rakovníki ringkond (tšehhi keeles "okres Rakovník") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas. Ringkonna halduskeskus on Rakovník.
Stróżna

Stróżna on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Gorlice maakonnas Bobowa vallas. Stróżna asub Bobowast ligi 3 km idakagus, Gorlicest umbes 14 km lääneloodes ja Krakówist 82 km idakagus.
Küla on esmamainitud 1378. aastal.
Codices Ambrosiani

"Codices Ambrosiani" A–E (Ambrosiana koodeksid) on viis piibli tekstiga käsikirja, mis pärinevad 6.–11. sajandist ja asuvad Biblioteca Ambrosiana kogus Milanos. Need on hõbepiibli kõrval mahukaim gooti keele säilinud allikas. Kõik käsikirjad on hilisema ülekirjutusega palimpsestid. Erinevates keeltes, eri tähestikes ja eri kirjutajate loodud tekstide hulgas on osi gootikeelsetest Vanast testamendist (Nehemja raamat) ja Uuest testamendist (evangeeliumid ja epistlid), samuti mõningaid gootikeelseid gooti tähestikus kirja pandud evangeeliumikommentaare.
Gregg Binkley

Gregg Binkley (sündinud 20. märtsil 1963 Topekas) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Hiigel-tääkliilia

Hiigel-tääkliilia ("Yucca gigantea") on aspariliste sugukonda kuuluv õistaim, mis on pärit Kesk-Ameerikast. See kasvab kuni 8–12 m kõrguseks ning on igihaljas põõsas, mida laialdaselt kasvatatakse iluaia- või toataimena.
Eestis.
Eestis on hiigel-tääkliilia üks populaarsemaid toataimi. Troopilise tääkliilia valimisel korterisse või kontorisse tuleks arvestada sellega, et tääkliiliale meeldib novembrist märtsini jahe ja valge ruum, mille temperatuur jääb vahemikku 12–16 ºC. Valima peaks tääkliiliale võimalikult aknalähedane koht, selle puudumisel aga laevalgusti lähedus.
Tartu raamat

Tartu raamat on Tartu Linnaraamatukogu alates 2025. aastast välja antav auhind. 
Auhinda annab Tartu Oskar Lutsu nimeline Linnaraamatukogu välja igal aastal ning selle eesmärk on teha Tartuga seotud ilukirjandus nähtavamaks. Laureaadi valik tehakse eelneva kalendriaasta jooksul ilmunud paberraamatute hulgast ning nominente võivad esitada kõik Tartu Linnaraamatukogu töötajad. Tartu raamatu laureaadi valimisel on aluseks nii teose kirjanduslik väärtus kui ka teoses sisalduv tartulikkus.
Esimese "Tartu raamatu" auhinna sai Kristiina Ehin raamatu "Südametammide taga" eest.
Adam Johann von Treiden

Adam Johann von Treiden (ka Adam Johann von Treyden/Treijden) oli Rootsi sõjaväelane, kes osales Põhjasõjas. 
Elulugu.
Adam Johann von Treiden astus sõjaväeteenistusse 1688. aastal. Ta oli Hollandis teeniva Nierothi jalaväerügemendi kapten. Hiljem lahkus ta üksusest. 1701. aastal astus ta Virumaa jalaväerügementi ning ülendati ooberstleitnandiks. Ta osales oma rügemendiga Narva kaitsmisel. Peale linna alistumist langes ta vangi. Treiden naasis Liivimaale 1720. aastal.
Maria Smorževskihh-Smirnova

Maria Smorževskihh-Smirnova (sündinud 16. detsembril 1977 Kurgani linnas) on filoloog ja museoloog, Narva muuseumi juht.
Haridus.
Ta lõpetas aastal Narva Pähklimäe Gümnaasiumi. Smorževskihh-Smirnova alustas bakalaureuseõpinguid Tartu Ülikoolis vene ja slaavi filoloogia erialal 1996. aastal, lõpetas bakalaureusekraadiga "cum laude" 2000. aastal, magistrikraadi sai samas 2003. aastal ning doktorikraadi Tallinna Ülikooli Eesti Humanitaarinstituudis kultuuride uuringute õppekaval 2013. aastal.
Doktoritöö teema on "Ingerimaa, Eestimaa ja Liivimaa Peeter I ajastu kirikupanegüürikas", juhendaja Mihhail Lotman.
Töö ja ühiskondlik tegevus.
Töötas 2008. aastal Tartu Ülikoolis vene kirjanduse õppetoolis, 2009.–2013. aastal Tallinna ülikooli kultuuriteooria õppetoolis. Alates 2013. aastast olnud erinevate muuseumite juhataja: Peeter I Majamuuseum, Tallinna vene muuseum. Alates 2021. aastast Narva muuseumi juhatuse liige ja juht. Olnud külalislektor mitmetes asutustes.
Raamatud.
2013 – Ингерманландия, Эстляндия и Лифляндия в церковном панегирике Петровской эпохи 
2019 – Православный Ревель Петра I 
Tunnustus.
2021 – Aasta naine. Tunnustus EENA Narva klubi poolt ühiskonnale märkimisväärsete saavutuste eest kutsetegevuses.
2025 – Aasta eurooplane. Tunnustus Euroopa Komisjoni Eesti esinduse ja Rahvusvaheline Euroopa Liikumise poolt inimesele või organisatsioonile, kes on aidanud seista euroopalike väärtuste eest, suurendada Eesti inimeste teadlikkust Euroopa Liidust ning teinud Eesti Euroopas nähtavamaks.
2025 – Aasta muuseumitöötaja ehk Terav pliiats. Eesti Muuseumiühing annab välja eripreemiat “Aasta muuseumitöötaja ehk Terav Pliiats“. Tunnuspreemia eesmärk on märgata, tunnustada ja väärtustada muuseumides töötavaid kolleege. 
2025 – Amber award. Läänemereäärsete Losside ja Muuseumide Ühendus tunnustab üksikisikuid või asutusi, kes on andnud panuse Ühenduse arengusse, mõjutanud positiivselt selle mainet ning edendanud harmoonilisi suhteid ja vastastikust mõistmist erinevates Läänemere piirkonna lossides ja muuseumides töötavate kolleegide vahel. 
2025 – Välisministeeriumi teeneterist. Venemaa agressiooni ja propaganda vastustamise ning euroopalike väärtuste ja sõnavabaduse eest seismise eest. 
Isiklikku.
Tema ema oli koolijuht ja pedagoog Tatjana Zarutskihh.
Alates 2024. aasta suvest on Smorževskihh-Smirnova olnud Venemaa siseministeeriumi tagaotsitavate nimekirjas, kuulutati 2025. aasta jaanuaris Venemaal kriminaalkurjategijaks ja võeti tagaselja vahi alla. Sama aasta sügisel mõistis Moskva linnakohus Maria Smorževskihh-Smirnova tagaselja 10 aastaks vangi seoses 2023.–2025. aastatel paigaldatud plakatiga, millel oli Putini pilt ja kiri "Putin on sõjakurjategija". Plakat paigaldati Narva kindluse seinale pärast seda, kui Venemaal Ivangorodis Narva jõe kaldale paigaldati Eesti poole suunatud ekraan, millelt edastati võidupüha kontserti, kus esitati propagandistlikke laule.
Domažlice ringkond

Domažlice ringkond (tšehhi keeles "okres Domažlice") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Plzeňi maakonnas. Domažlice ringkond piirneb läänes, edelas ja lõunas Saksamaaga. Ringkonna halduskeskus on Domažlice.
Klatovy ringkond

Klatovy ringkond (tšehhi keeles "okres Klatovy") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Plzeňi maakonnas. Klatovy ringkond piirneb läänes, edelas ja lõunas Saksamaaga. Ringkonna halduskeskus on Klatovy.
Rokycany ringkond

Rokycany ringkond (tšehhi keeles "okres Rokycany") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Plzeňi maakonnas. Ringkonna halduskeskus on Rokycany.
Tachovi ringkond

Tachovi ringkond (tšehhi keeles "okres Tachov") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Plzeňi maakonnas. Tachovi ringkond piirneb läänes Saksamaaga. Ringkonna halduskeskus on Tachov.
Blansko ringkond

Blansko ringkond (tšehhi keeles "okres Blansko") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Lõuna-Morava maakonnas. Ringkonna halduskeskus on Blansko.
Madison Iseman

Madison Elizabeth Iseman (sündinud 14. veebruaril 1997) on Ameerika Ühendriikide näitleja. Ta mängis peaosa CMT komöödiasarjas "Still the King" (2016–2017). Ta on teinud kaasa ka psühholoogilises põnevikus "Fear of Rain" (2021), koomilistes fantaasiafilmides """Jumanji: Welcome to the Jungle" (2017) ja """Jumanji: The Next Level" (2019), õuduskomöödiafilmis "Goosebumps 2: Haunted Halloween" (2018), õudusfilmis """Annabelle Comes Home " (2019) ja Amazon Prime Video õudussarjas """I Know What You Did Last Summer" (2021).
Lapsepõlv.
Madison Elizabeth Iseman sündis 14. veebruaril 1997. aastal Myrtle Beachis Lõuna-Carolinas. Tema vanemad on Susan ja John E. Iseman, kes töötab hambaarstina. Ta käis koolis e-õppes. 
Karjäär.
Oma rolli jaoks sarjas "Still The King" läbis Iseman neli prooviesinemist mitme kuu jooksul. Ta on näidelnud sarjades "Moodne perekond" ja "Henry Danger".
2017. aastal sai Iseman tuntuks Bethany rolliga filmis "Jumanji: Welcome to the Jungle". Samal aastal mängis ta filmis "Beauty Mark" tegelaskuju Pam. Peale neid rolle tegi ta kaasa kahes õudusfilmis: "Goosebumps 2: Haunted Halloween", mis ilmus 2018. aasta oktoobris, ja "Annabelle Comes Home", mis ilmus 2019. aasta juunis. Ta mängis taas Bethany rolli 2019. aasta filmis "Jumanji: The Next Level", mis on järg filmile "Jumanji: Welcome to the Jungle".
2019. aasta aprillis näitles Iseman filmis "Fear of Rain" peaosa Rain Burroughsi. 2021. aasta jaanuaris tegi ta kaasa sarjas "I Know What You Did Last Summer", milles ta mängis kaksikuid Allisonit ja Lennonit. Sarja tootmine lõpetati pärast ühte hooaega. Ta mängis koos Mackenyu, Famke Jansseni ja Sean Beaniga filmis "Soogia rüütlid", mis on mangasarja "Saint Seiya" mängufilmiadaptatsioon.
Isiklikku.
Alates 16. augustist 2013 on Iseman Myrtle Beachis aktiivne liige esimeses ühendatud metodisti kirikus. Tal on kass.
Voldemar Larens

Voldemar Larens (15. detsember (vkj)/ 28. detsember 1914 Joaorg, Joala vald, Vaivara kihelkond, Virumaa – 19. august 1943 Kiviõli, Erra vald, Lüganuse kihelkond, Virumaa) oli eesti poksija.
Ta võistles Narva Võitleja ja Kiviõli Spordiklubi eest. Oli aastatel 1933–1939 Virumaa meister kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) ja keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg).
Ta sai Eesti meistrivõistlustel 1937. aastal kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 3. koha ja 1939. aastal keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) 2. koha.
Ta sai 1935. aastal I Eesti raskejõustikumängude Tallinnas poksivõistlustel Viru- ja Järvamaa võistlejana kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 2. koha ja 1939. aasta II Eesti mängude poksivõistlustel Tallinnas Virumaa võistlejana keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) samuti 2. koha.
On esindanud Eestit maavõistlustel ja Balti turniiridel. Kuulus oli tema kohtumine 4. Balti turniiril Riias kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) kuulsa lätlase Konstantins Tjastoga, kus Larens osutas sedavõrd südi vastupanu, et algul kuulutati kohtumine lõoppenuks viigiga. Hiljem muutsid kohtunikud tulemuse Tjasto võiduks Läti võistkonna põhjendusega, et Larens olevat sooritanud keelatud madallöögi – mida aga polevat fikseerinud ükski kohtunik. See põhjustas palju proteste ja isegi mõtteid Balti turniiri ärajätmisest.
Oli Kiviõli vabatahtliku tuletõrje ühingu (VTÜ), Omakaitse ja Eesti Rahva Ühisabi Erra piirkonna liige.
Ta langes Kiviõlis kuriteo ohvriks.
Břeclavi ringkond

Břeclavi ringkond (tšehhi keeles "okres Břeclav") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Lõuna-Morava maakonnas. Břeclavi ringkond piirneb lõunas ja edelas Austriaga ning kagus Slovakkiaga. Ringkonna halduskeskus on Břeclav.
Hodoníni ringkond

Hodoníni ringkond (tšehhi keeles "okres Hodonín") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Lõuna-Morava maakonnas. Hodoníni ringkond piirneb lõunas Slovakkiaga. Ringkonna halduskeskus on Hodonín.
Vyškovi ringkond

Vyškovi ringkond (tšehhi keeles "okres Vyškov") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Lõuna-Morava maakonnas. Ringkonna halduskeskus on Vyškov.
Znojmo ringkond

Znojmo ringkond (tšehhi keeles "okres Znojmo") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Lõuna-Morava maakonnas. Znojmo ringkond piirneb lõunas Austriaga. Ringkonna halduskeskus on Znojmo.
Brno maaringkond

Brno maaringkond (tšehhi keeles "okres Brno-venkov") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Lõuna-Morava maakonnas. Ringkonna halduskeskus on Brno, mis ise ringkonna koosseisu ei kuulu.
Plzeňi lõunaringkond

Plzeňi lõunaringkond (tšehhi keeles "okres Plzeň-jih") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Plzeňi maakonnas. Ringkonna halduskeskus on Plzeň, mis ise ringkonna koosseisu ei kuulu.
Plzeňi põhjaringkond

Plzeňi põhjaringkond (tšehhi keeles "okres Plzeň-sever") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Plzeňi maakonnas. Ringkonna halduskeskus on Plzeň, mis ise ringkonna koosseisu ei kuulu.
Židlochovice

Židlochovice (saksa keeles "Groß Seelowitz") on linn Tšehhis Lõuna-Morava maakonnas Brno maaringkonnas. Židlochovice asub Svratka jõe ääres, Brno kesklinnast ligikaudu 16 km lõunas.
Asulat on esmamainitud 1237. aastal. Linnaõigused sai Židlochovice 1873. aastal.
Linna olulisim vaatamisväärsus on barokkstiilis Židlochovice loss.
Utah Mammoth

Utah Mammoth on USA jäähokiklubi, mis liitub 2025/2026 hooajal jäähokiliiga NHL-i Läänekonverentsis Keskdivisjonis. 
Meeskond mängib oma kodumänge Delta Centeris, mida nad jagavad National Basketball Associationi (NBA) Utah Jazz.
Klubi peatreener on André Tourigny.
Välislingid.
https://www.nhl.com/utah/
Jun'ichirō Tanizaki

Jun'ichirō Tanizaki (jaapani keeles 谷崎 潤一郎, "Tanizaki Jun'ichirō"; 24. juuli 1886 Tōkyō – 30. juuli 1965 Yugawara, Kanagawa prefektuur) oli jaapani kirjanik. Tema peateos "Makioka õed" (1943–1948) jutustab nelja ülemklassi kuuluva õe loo Teise maailmasõja lähenedes.
Oma karjääri algstaadiumis kirjutas ta näidendeid, filmistsenaariume, aga ka romaane ja lühijutte. Paljud teemad olid autobiograafilised ja kujutasid femme fatale'it.
Pärast 1923. aasta Kantō suurt maavärinat kolis ta Kyōtosse. Tōkyō vanade hoonete hävitamine äratas tas rahvusromantilisi tundeid. Ta tõlkis katkendeid Genji loost tänapäevasesse keelde. Ta on tõlkinud jaapani keelde ka lääne kaasaegse kirjanduse võtmeteoseid, näiteks Oscar Wilde'i ja Thomas Hardy teoseid.
Eesti keeles ilmus aastal 2025 Jun'ichirō Tanizaki teos "Arutu armastus", tõlkijaks Margit Juurikas.
Nicolaus Eck

Nicolaus Eck (ka Ecke; 1541 Riia – 28. august 1623 Riia) oli Riia bürgermeister ja linnusekrahv.
Elukäik.
Nicolaus Eck sündis Claus Ecki ja Borgentreichide soost naise pojana.
1576. aastal valiti ta Riia raehärraks. Koos bürgermeister Kaspar zum Bergeni, raesekretär Johann Tastiuse, Suurgildi oldermanni Roloff Schröderi ja Väikegildi oldermanni Goris Braueriga allkirjastas ta 14. jaanuaril 1581 Drohiczyni rahulepingu, millega Riia vabalinn liideti Poola-Leedu riigiga. 
1581 bürgermeistriks.
1583. aastal määrati ta Riia linnusekrahviks.
Perekond.
Nicolaus Eck oli abiellus kahel korral. Tema esimene abikaasa oli Riia raesekretäri Bernt Breuli tütar Elisabeth Breul.
Tema teine abikaasa oli Riia raehärra Michael Schultze ja Elisabeth von Rombergi tütar Anna Schultze.
Abieludest sündisid:
Itali keeled

Itali keeled on üks indoeuroopa keelte rühm, kuhu kuulub ka ladina keel. Tõenäoliselt pärinevad need keeled itali algkeelest. 
Itali keeli kõnelesid Itaaliasse rännanud indoeuroopa päritolu või indoeuroopastunud antiikaja rahvad ja hõimud, kelle koondnimetus on itaalikud. Nad asusid Apenniini poolsaarele elama 1. aastatuhandel eKr. 
Arvatud lähemat keelesugulust keldi keeltega ei ole tõestatud, küll aga on viiteid esiaegsele keelekontaktile itali, keldi ja germaani keelte vahel. 
Itali keeli on peetud indoeuroopa keelte üheks haruks, kuid tänapäeval kaldutakse arvama, et tegu oli kahe haruga, mis naabruse tõttu konvergeerusid. Need lahknesid Kesk-Euroopa indoeuroopa keelekontiinumist 3. sajandi alguses eKr.
Vanaajal kõneldi Apenniini poolsaarel ja Sitsiilias hulka itali keeli. Üks neist, nimelt ladina keel, sai aga Rooma riigi laienemise tõttu nii domineerivaks, et see tõrjus juba antiikajal kõik teised välja. Romaani keeled, mis on ladina keele järglased, moodustavad itali keele tänapäevase haru.
Itali keeled vanaajal.
Mahukas kirjalik pärand on säilinud ainult ladina keelest, oski keelest ja umbri keelest. Teised itali keeled on dokumenteeritud ainult mõnede lühikeste pealdistega. Seda, millal teised itali 
keeled välja surid, ei saa kindlalt öelda, kindlasti aga juhtus see juba antiikajal, enamik neist aga juba enne Kristust. 
Itali keelte all ei mõelda mitte kõiki teadaolevaid vanaaja keeli ja murdeid, vaid ainult kahte indoeuroopa keelte rühma, mis jagunevad paljudeks alarühmadeks ja murreteks. Enamiku keelte kuuluvus on ebaselge, sest need on väga napilt dokumenteeritud.
Veneti keel arvatakse tänapäeval enamasti itali keelte hulka, mõnikord aga käsitatakse seda indoeuroopa keelte omaette haruna. Messaabi keel Apuulias oli mõnede teooriate järgi illüüria keele murre. Lepondi keel oli üks mandrikeldi keeltest.
Peale selle kõneldi antiikaja Itaalias etruski keelt ja reedi keelt, mis ülekaaluka vaate järgi ei kuulu indoeuroopa keelkonda. Lahtine on ka liguuri keele kuuluvus.
Tänapäeva itali keeled.
Itali keelte tänapäevane haru on romaani keeled, mis pärinevad vulgaarladina keele kaudu ladina keelest. Tänapäeva Euroopas on need levinud Itaalias, San Marinos, Vatikanis, Prantsusmaal, osas Šveitsist, osas Belgiast, Kanalisaartel, Hispaania, Andorras, Portugalis, Rumeenias ja Moldovas. Euroopa ekspansiooniga alates 15. sajandist levisid romaani keeled ka väljapoole Euroopat.
Jaotus.
Ladina ning faliski keele ja oski ning umbri keele lähedase suguluse tõttu jagatakse itali keeled kaheks:
Ladina-faliski keeled:
Oski-umbri keeled keeled ehk sabelli keeled:
Itali keelte leviku ajast on fragmentidena pärandunud veel mõned keeled, mille puhul pole aga selge, kas nad kuuluvad itali keelte hulka või on indoeuroopa keelte omaette harud:
Narva praostkond

Narva praostkond oli luteri usu kiriku praostkond Viru- ja Ingerimaal, Rootsi valitsusajal.
Aastatel 1580–1582 vallutas Pontus De la Gardie Moskva ja Rootsi vahelises Kahekümneviieaastases sõjas, Karjala ning Ingeri, Jaanilinna ja Narva. Vene vägi oli sunnitud Põhja-Eestist lahkuma. Pärast Narva vallutamist rootslaste poolt 1581. aastal loodi Narvas ka rootsi ja soome kogudused. Aastatel 1591–1617 olid endised Narva ja Vasknarva foogtkonnad ühendatud Narva lääniks ning Alutaguse kihelkond oli Rootsi Ingeri osa. 1617. aastal sõlmiti Rootsi kuningriigi ja Moskva tsaaririigi vahel Stolbovo rahu, Ingeri sõja lõpetanud rahulepinguga sai Venemaa Rootsilt tagasi Vene alad, kuid pidi loovutama Rootsile Ingerimaa koos Ivangorodi kindlusega (Jaanilinna), Jaama, Koporje, Nöteborgi (kindluse) ja Laadogast läänes oleva Laadoga-Karjalaga Käkisalmi lääni.
Rootsi riigikiriku superintendent Hermann Samsoni eestvõttel loodi Rootsi Liivimaal Liivimaa kindralkubermangus 1636. aastal kuus praostkonda: Eesti aladel Narva, Pärnu ja Tartu ning kolm praostkonda Põhja-Läti aladel: Riia, Koknese ja Võnnu praostkond. 
Narva praostkonda kuulusidVirumaa ja Ingerimaa kubermangu Narva linnakogudused ja Narva linnakonsistoorium, Ivangorodi lään, Jama lään, Koporje lään, Nöteborgi lään.
Narva linnakoguduste, Ingerimaa ja Alutaguse alade Narva ja Ingerimaa superintendendiks, Narvas nimetati 1641 Heinrich Stahl, 1651. aastal ühendati aga Alutaguse kihelkond Eestimaa aadelkonna soovil nii halduslikult kui ka kiriklikult Eestimaa kubermanguga, Narva aga ühendati Ingerimaa kubermanguga.
1641. aastal alustati kiriku ehitamist Narva rootsi kogudusele. 1645. aastal pärandas Narva bürgermeister Diedrich Warnecken kiriku ülalpidamiseks Päite mõisa, samal aastal kinnitas Rootsi kuningriigi valitsus Narva Jaani kiriku Narva toomkirikuks. Narva linnas tegutsesid rootsi kogudus, saksa kogudus ja ühine soome-eesti kogudus.
Aafrika metsaelevant

Aafrika metsaelevant ("Loxodonta cyclotis") on imetaja elevantlaste sugukonnast. Aafrika metsaelevandi levila asub Lääne-Aafrika ja Kongo jõe vesikonna troopilistes vihmametsades. Ta on tänapäeval säilinud elevantidest väikseim (õlakõrgus emastel 1,6 – 2,4 m, isastel 1,7 – 2,8 m). Emasloomade kehamass 900 – 3000 kg, isasloomadel 1200 – 3500 kg. Metsaelevandi esijalal on viis ja tagajalal neli küünist. Nii emastel kui ka isastel loomadel on sirged, allapoole suunatud võhad, mis võrreldes savannielevantidega on sihvakamad ja koosnevad tugevamast elevandiluust . 
Aafrika metsaelevant elab peregruppides, mis sageli koosneb 3–8 loomast. On teada ka kuni 20 isenditest koosnevates gruppe. Reeglina on aafrika metsaelevantide karjad väiksemad kui aafrika savannidelevantidel . Karja juhiks on vanem emane elevant. Isased elevandid lahkuvad täiskasvanuks saades peregrupist . 
Aafrika metsaelevandid toituvad vihmaperioodil peamiselt puuviljadest, kuivaperioodil moodustavad põhitoidu lehed ja puukoor. Rohttaimed moodustavad toidust väikese osa . Viljadest toitumise tõttu on metsaelevandil oluline roll taimede levitamisel ja elurikkuse säilitamisel . 
IUCN punase nimestikus on 2021. aastal aafrika savannielevandi seisundit hinnatud kriitilises seisundis (CR) olevaks . Peamised ohud on salaküttimine elevandiluu saamiseks ning elupaikade kadu ja fragmenteerumine. Salaküttimine muutus intensiivsemaks 2008. aastal ja tipnes aastal 2011. Salaküttimine on ebakestlikult kõrgel tasemel ka tänapäeval . 
Taksonoomia.
Varem ühe liigi aafrika elevant alamliikideks peetud aafrika metsaelevanti ja aafrika savannielevanti ("Loxodonta africana)" klassifitseeritakse alates 2005. aastast kaheks iseseisvaks liigiks. Sellist eristamist toetavad ka erinevad hilisemad geneetilised uuringud. Kahe liigi vaheline hübridiseerumine näib olevat piiratud ja ilmne vaid 14-s metsa-savanni ökotonis uuritud rohkem kui 100-st .
Mirogoj

Mirogoj (ka Mirogoj linnakalmistu; horvaadi keeles Gradsko groblje Mirogoj) on surnuaed Horvaatias Zagrebis.
Mirogoj kalmistu rajati keeleuurija Ljudevit Gaj omanduses olnud maa-alale, mille linn ostis 1872. aastal pärast tema surma. Peahoone projekteeris arhitekt Hermann Bollé. Uus kalmistu avati 6. novembril 1876.
Alutaguse praostkond

Alutaguse praostkond oli luteri kiriku praostkond Eestis, mis moodustati 1772. aastal ja ühines 1. jaanuaril 1951 Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku Viru praostkonnaga.
Aastatel 1580–1582 vallutas Rootsi, Moskva ja Rootsi vahelises Kahekümneviieaastases sõjas, Karjala ning Ingeri, Jaanilinna ja Narva. Rootsi riigikiriku superintendent Hermann Samsoni eestvõttel loodi 1636. aastal kuus praostkonda: Eesti aladel Narva praostkond, Pärnu praostkond ja Tartu praostkond. 
Alutaguse praostkond.
Alutaguse praostkond moodustati Venemaa keisririigi valitsusajal, 1772. aastal Virumaa idaosast: Jõhvi, Lüganuse, Nigula ning Vaivara kihelkonnast. 
Asehalduskorra ajal (1784–1796) oli igas kreisis eraldi praostkond. Tallinna asehaldurkonna Tallinna asehaldusvalitsuse publikaat 20.03.1785 kehtestas järgmise kirikliku jaotuse: Tallinna praostkond; Paldiski 1., 2. praostkond; Rakvere 1., 2. praostkond (Viru-Nigula, Lüganuse, Jõhvi, Vaivara kihelkond). Aseahalduskorralduseaegsed muudatused annulleeriti keiser Paul I poolt 26. veebruaril 1797 ja taastati asehalduskorraeelne halduskord. See tähendas ka endisaegsete praostkondade süsteemi taastamist.
1832. aasta 28. detsembri Uue evangeelse luteri kiriku seadusega moodustati Venemaa keisririigis konsistooriumiringkonnad, VELK Eestimaa konsistooriumiringkonnas olid Alutaguse praostkonnas (saksa k. "Propst-Sprengel Allentacken"):
1864. aastal moodustati Iisaku kihelkond ja 1867. aastal Iisaku kogudus eraldus eraldi kogudusena.
1884. aastal ehitati Vaivara koguduse abikirik Joaoru Aleksandri kirik Narva Aleksandri kogudusele ja 1900. aastal Vaivara koguduse abikirik Narva-Jõesuu Nikolai kirik Narva-Jõesuu Niguliste kogudusele.
20. sajandi alguses olid Alutaguse praostkonna kirikukihelkonnad Rakvere kreisis Virumaal: Nigula kihelkond, Lüganuse kihelkond, Jõhvi kihelkond, Iisaku kihelkond, Vaivara kihelkond. Rakvere kreisi aladel tegutses ka Viru praostkond.
Alutaguse praostid.
Eesti Vabariigi algul liideti Narva kirikud, sh ka EELK Narva Aleksandri kogudus, Narva Peetri kogudus, Narva Rootsi-Soome Mihkli kiriku Soome-Rootsi Mihkli kogudus, Alutaguse praostkonnaga Narva-Alutaguse praostkonnaks. Narva-Alutaguse praostkond liideti 1951. aastal Viru praostkonnaga.
Friedrich Grünberg

Friedrich Grünberg (1938. aastast Vidrik Haljasmäe; 15. oktoober 1889 Veskemäe talu Rõngu vald, Tartumaa – 11. detsember 1956 Ala-Rahi talu, Arula, Valgamaa) oli Eesti sõjaväelane ja talupidaja, Eesti Vabadussõja veteran.
Elulugu.
Friedrich Grünberg õppis kohalikus vallakoolis ja töötas nooruses talus.
Teenis alates 1912. aastast Vene tsaari armee ridades Poolas Varssavis ja Ljublinis. Esimese maailmasõja ajal teenis Galiitsias Poolas, olles lennuväeüksuse fotolaboratooriumis laborandiks. 
Eesti vabadussõja puhkedes astus 27. detsembril 1918 vabatahtlikult teenistusse Kalevi Malevasse. Teenis 1. roodu 1. rühma veltveeblina ja osales aktiivselt Eesti Vabadussõjas. Ta võitles Narva lahingutes, Tartu vabastamisel ning Lõuna-Eestis Võru ja Valga lahingutes. Tema auaste oli veltveebel.
Pärast Vabadussõda sai Grünberg riigilt maad 26 ha ja asutas Ala-Rahi talu Arula külas Valgamaal. 1938. aastal eestistas ta oma nime Friedrich Grünbergist Vidrik Haljasmäeks.
Haljasmäe jäi elu lõpuni Arula küla elanikuks ja talupidajaks. Ta suri maovähki.
Teenistus ja tunnustus.
Friedrich Grünberg teenis Eesti Vabadussõjas eesliinil ning osales olulistes sõjategevustes Narva, Tartu ja Lõuna-Eesti rindel.
1925. aastal autasustati teda Läti Vabadusristi 3. järguga tema teenete eest Landesveeri sõjas.