tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ludvig Oskar

Ludvig Oskar (24. detsember 1873 (vkj) / 5. jaanuar 1874 Kiiu-Loo-Kuusalu vald, Kuusalu kihelkond, Harjumaa – 1. juuni 1951 Varel, Alam-Saksimaa, Lääne-Saksamaa) oli eesti maalikunstnik.
Elukäik.
Ludvig Oskar sündis talupidaja perekonnas. Ta sai alghariduse Anija vallakoolis ja seejärel õppis Anija mõisavalitseja juures põllumajandust. Sealt siirdus ta valitseja abiliseks Satiritsa (Šadõritsõ) mõisa Jablonitsõ vallas Jamburgi maakonnas Ingerimaal, kus töötas 1899. aastani. 1900 asus Tallinna, töötas Lutheri mööblivabrikus kontoriametnikuna ja lõpetas eksternina reaalgümnaasiumi kursuse. Ta alustas oma kunstiõpinguid 1903. aastal kunstnik Ants Laikmaa ateljeekoolis. 1906. asus ta õppima Paul Raua juurde. Oskar võttis lisaks ateljeekooli tundidele akvarellitunde Karl Winkleri juures. 
1906. aastal sõitis ta Laikmaa soovitusel Münchenisse ja astus seal Anton Ažbe kunstikooli. Mõne aja pärast järgnesid õpingud Müncheni Kunstiakadeemia professori Karl Rauppi ateljees ja Heymanni joonistus- ja graafikakoolis. Lisaks võttis kunstnik õhtukursusi perspektiivi ja tehnilise joonestamise alal. 1908. aasta sügissuvel reisis ta Itaaliasse, kus veetis ligemale pool aastat, peatudes Veneetsias, Firenzes ja Roomas. 
Veetnud 1909. aasta suvel mõned kuud kodumaal, võttis Oskar sügisel ette teise kunstiteekonna välismaale, esialgseks sihiks Düsseldorf. Seal töötas ta kaks semestrit professor Wahli ateljees ja siirdus siis uuesti Münchenisse, kus õppis kaks semestrit skulptuuri. Teisele Müncheni perioodile järgnes 1911. aastal kaks aastat kestnud õppejärk Pariisis. Seal lihvis ta oma oskusi F. Colarossi vabaakadeemias ning Académie Russe'is. Aastavahetusel 1913–1914 pöördus ta taas koduseks saanud Münchenisse, kus astus uuesti Ažbe kunstikooli.
Pärast õpinguid välismaal oli ta mõnda aega õpetaja Tallinna Reaalkoolis, kus teiste hulgas oli tema õpilane Evald Okas. Alates 1925. aastast õpetas Riigi Kunsttööstuskoolis joonistamist.
1926. aastal otsustas ta ehitada ümber Pika jala väravatorni. Selleks võttis ta pool miljonit marka pangalaenu, millega lammutas vana mantelkorstna, ehitas igale korrusele ahje ja pliite jms. Tallinna linnavalitsus sõlmis temaga üürilepingu, esialgu aastateks 1927–1939, kuid kolme aasta pärast pikendati tähtaega Oskari palvel veel kuue aasta võrra. Oskar elas Pika jala tornis kuni oma põgenemiseni Saksamaale 1944. aastal.
Ludvig Oskar suri 1951. aastal vanadekodus Varelis Lääne-Saksamaal, tema Wilhelmshavenis tuhastatud põrm maeti Helsingi Hietaniemi kalmistu urniväljakule. 1972. aastal kinkis tema Helsingis elav täditütar Madlena Vesterinen enne oma surma kunstnikust alles jäänud teosed Eesti NSV Riiklikule Kunstimuuseumile.
Looming.
Tema looming koosneb peamiselt sumedatoonilistest maastikumaalidest, millel on jäädvustatud Kuusalu ümbrust. Oskari maastike koloriit on enamasti pruunikates toonides, ta on kujutanud metsatukkade ja niitude vahel paiknevaid talumaju. Tema maalidest õhkub meelerahu ja ajatust. Nendes nostalgilistes vaadetes on aeg seiskunud ja igapäised askeldused taandunud, valitseb romantiline meeleolu.
Karin Laasmäe

Karin Laasmäe on Miss Eesti 1998 ja Miss Globe 1998. 
Ta osales ka iludusvõistlusel Miss World 1999.
Karin Laasmäe planeerib abiellumist koolitaja Hanno Järvetiga 2010. aasta suvel.
Leiki Loone

Leiki Loone (süninimi Leiki Sikk; sündinud 29. veebruaril 1944) on eesti matemaatik.
Ta on lõpetanud 1962. aastal Antsla Keskkooli ja 1967. aastal Tartu Riikliku Ülikooli matemaatika erialal. Füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi sai ta 1972. aastal väitekirjaga "Tuumad lokaalselt kumeras vektorruumis" (juhendaja Gunnar Kangro).
Ta on Tartu ülikooli loodus- ja täppisteaduste valdkonna emeriitdotsent.
Isiklikku.
Tema abikaasa on filosoof Eero Loone, neil on tütred Piret Loone ja Oudekki Loone. Tema vend on matemaatik Jaak Sikk, isa oli Antsla Keskkooli matemaatikaõpetaja Rudolf Sikk.
Leiki Loonele meeldib tennist mängida.
455

455 (CDLV) oli 5. sajandi 55. aasta.
Elo-Mall Toomet

Elo-Mall Toomet (sündinud 25. juulil 1981) on eesti luuletaja ja raamatuillustraator.
Ta illustreeris Ott Heinapuu 2009. aastal ilmunud luulekogu "Inglile".
Isiklikku.
Ta on Jaan Kaplinski ja Tiia Toometi tütar. Tal on vennad Ott-Siim Toomet, Lauris Kaplinski ja Lemmit Kaplinski.
Ott Heinapuu

Ott Heinapuu (sündinud 24. novembril 1979) on eesti ajakirjanik, folklorist ja luuletaja.
Heinapuu on töötanud ajalehtedes Äripäev ja Eesti Päevaleht, uudisteagentuuris Baltic News Service, toimetajana statistikaametis ning pressiesindajana rahandusministeeriumis.
Doktoritööd teeb ta semiootikas teemal "Püha ruum Eesti maastikul". Ta on eesti keelde tõlkinud saami ja inglise keelest.
Ott Heinapuu on tegutsenud ka hõimuliikumises ja Maavalla Kojas. Tema isa on hõimupoliitik Andres Heinapuu.
Ta on laulnud ansamblis Sinimaniseele ning on EYS Veljesto liige.
Sylvia Kristel

Sylvia Maria Kristel (28. september 1952 Utrecht – 17. oktoober 2012 Amsterdam) oli hollandi filminäitleja. 
Sylvia Kristel alustas karjääri modellina ja tuli 1973. aastal Miss TV Europe'iks. 
Rahvusvaheliselt tuntuks sai ta osatäitmisega 1974. aasta erootikafilmis "Emmanuelle". Hiljem mängis ta peaosa veel mitmes erootilises filmis, näiteks "Leedi Chatterley armuke" (1981) ja "Mata Hari" (1985). 
Sylvia Kristel elas Amsterdamis. Tema poeg Arthur Kristel on samuti näitleja.
Joan Capdevila

Joan Capdevila i Méndez (sündinud 3. veebruaril 1978 Tàrregas, Urgellis) on katalaani endine jalgpallur. 
Ta mängis 2002–2011 Hispaania jalgpallikoondises. 
Klubi tasemel mängis ta 2000–2007 Deportivo La Coruñas. 2007–2011 mängis Villarrealis, seejärel siirdus Portugali Benficasse. 2012–2014 mängis ta Espanyolis. 
Hispaania A-koondises esindas ta riiki kokku 60 korda ja lõi neli väravat. 2002. aastast on ta mänginud 10 korda ka Kataloonia jalgpallikoondises. Ta on olnud tavaliselt vasakkaitsja.
Johannes Eberhard

Johannes Eberhard (28. august 1887 Mustjala – 13. september 1971 Darmstadt) oli Eesti ja saksa vaimulik.
Õppis aastatel 1898–1905 Nikolai Gümnaasiumis, lõpetas aastal 1907 Kuressaares gümnaasiumi. Õppis aastatel 1907–1912 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, saades kuldauraha. Sai Berliini Ülikoolist aastal 1913 teoloogiakandidaadi kraadi. Oli prooviaastal Kadrina Katariina koguduses. Ordineeriti 8. septembril 1913 Tallinnas õpetajaks.
Oli 1913–1919 Kadrina Katariina koguduse õpetaja. Lahkus aastal 1919 Saksamaale. Oli 1920–1922 Flemendorfis (Groß Kordshagen, Nordvorpommerni kreis, Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal), 1922–1927 oli pastor Gammelinis (Ludwigslusti kreis, Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal), 1927–1934 oli pastor Warnemündes (Rostocki linnaosa, Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal), 1934–1943 oli pastor Rostocki Jakobi kirikus, 1943–1956 oli pastor Neubrandenburgis, seejuures aastail 1943–1956 praostina.
Isiklikku.
Tema isa August Eberhard oli Mustjala Anna koguduse õpetaja, vanaisa Paul Eberhard oli Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja, onu Theodor Eberhard oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja, onu Paul Eberhard oli Väike-Maarja koguduse õpetaja, vend Samuel Eberhard oli Kunda koguduse õpetaja.
Kaie Konrad

Kaie Konrad Tonts (sünninimi Kaie Konrad; 5. mai 1943 – 29. juuni 2010) oli eesti laulja (sopran).
Haridus.
Konrad õppis Tamsalu Keskkoolis, Heino Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis (Alma Kurtna lauluklassis) ja Tallinna Riiklikus Konservatooriumis (Linda Sauli lauluklassis). 
Töö ja looming.
Kaie Konrad oli ligi 30 aastat Eesti Raadio segakoori solist ja Eesti Teatriliidu liige. 
Ta laulis Estonia teatri ooperilavastustes ja andis rohkesti soolokontserte. Peale Eesti kirikute on tema hääl kõlanud ka Soome, Saksamaa, Rootsi, Taani, Moskva ja Peterburi kirikutes. Tema sagedased ansamblikaaslased olid viiuldaja Meelis Vahari ja organist Kadri Ploompuu. Alates 1990. aastatest käis ta koos kooride, kammerkoosseisude ja Pärnu Linnaorkestriga kontserdireisidel Soomes, Rootsis, Saksamaal, Austrias ja Kanadas.
Kaie Konrad võitis I vabariikliku lauljate konkursi (1972). Juba tema esimesed osatäitmised Estonia teatris olid kaalukad: nimiosa Eduard Tubina ooperis "Barbara von Tisenhusen" (1969), Elisabeth Verdi ooperis "Don Carlos" (1973) ja donna Elvira Mozarti "Don Giovannis" (1975). Ta oli ka hinnatud soolopartiide esitaja vokaalsümfoonilistes suurvormides (Bachi "Missa h-moll" ja "Johannese passioon", Mozarti "Reekviem", Beethoveni "Missa solemnis" ja IX sümfoonia, Rossini "Stabat Mater", Honeggeri "Kuningas Taavet" jt).
Repertuaar ja helisalvestised.
Tema esituses kõlavad paljudel heliplaatidel aariad ja duetid sellistest heliteostest nagu
2007. aastal ilmus kahel CD-l tema kogumikplaat "Kaie Konrad, sopran", millel kõlavad Jüri Kruusi restaureeritud helisalvestised aastatest 1975–1995, kusjuures osa neist on salvestatud avalikel esinemistel Tallinna, Moskva ja Leningradi kontserdisaalides. 2009. aastal ilmus tema lauldud heliteostega CD "Ave Maria".
Eriti hilisemal eluperioodil kuulus tema repertuaari palju eesti vaimulikku muusikat, näiteks Marje Singi laulud "Kusagil palvetab", "Vaiksete vete ääres", "Süda on püha paik", "Tänage Jehoovat", "Õpeta meid meie päevi arvama", "Rõõmusta meid"; Juhan Jürme "Meie Isa"; Johan Tamverki "Otsekui janunev hirv"; Kuldar Singi "Meie Isa palve" ja kaks "Ave Mariat", jm.
"Meie Isa palve" ja laulja hääleomadused.
Kuldar Sink on kirjutanud 1990. aastal metsosopranile ja orelile muusikateose "Meie Isa palve", mille vokaalpartii esitajana pidas ta silmas just Kaie Konradit. Pärast selle teose ettekannet RAM-i ja Kaie Konradi esituses Kanadas võrdlesid sealsed kriitikud Kaie Konradi häält Ameerika-ime Marilyn Horne'i kordumatu häälega. Tema hääle diapasooni on aga võrreldud paljude maailma dirigentide ja lavastajate lemmiku Jelena Obrastsova omaga.
Isiklikku.
Ta oli 1992. aastast Tallinna toomkiriku ja hiljem Tallinna Püha Vaimu kiriku koguduse liige.
Väike-Maarja kogudus

EELK Väike-Maarja kogudus on luterlik kogudus Väike-Maarjas, mis kasutab Väike-Maarja kirikut.
Kogudus kuulub Viru praostkonda.
Koguduse hooldajaõpetaja on Tauno Toompuu, diakon Juhan Rumm, organist Ago Tint, juhatuse esimees Urmas Tamm.
Jumalateenistused on pühapäeviti algusega kell 13.00 Väike-Maarja kirikus.
Koguduse vaimulikud.
Vt.
Vändra Martini kogudus

EELK Vändra Martini kogudus on luterlik kogudus, mis tegutseb Vändra kirikus.
Kogudus kuulub Pärnu praostkonda.
Koguduse õpetaja on Ants Kivilo, diakon Hanno Saks, organist Merle Maanus ja juhatuse esimees Peeter Reimann.
Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 11 Vändra kirikus. Kord kuus (pühapäeviti kell 13.30) on jumalateenistus Vändra Hooldekodus.
Koguduse juures tegutseb segakoor. Dirigent on Iren Värva. Töötab pühapäevakool.
Vändra kirik osaleb "Teeliste kirikute" projektis.
Koguduse vaimulikud.
Loend on mittetäielik.
Vormsi Püha Olavi kogudus

EELK Vormsi Püha Olavi kogudus on luterlik kogudus Vormsis, mis kasutab Vormsi kirikut. 
Kogudus kuulub EELK Lääne praostkonda. 
Koguduse hooldajaõpetaja oli 1989–2017 Tiit Salumäe, aastast 2017 Ants Rajando, juhatuse esimees Ene Rand, organist Malle Hokkonen. 
Jumalateenistused on kuu 2. ja 4. pühapäeval algusega kell 11.00 Vormsi kirikus.
Vormsi koguduse õpetajate loend.
Loend on mittetäielik:
Vigala Maarja kogudus

EELK Vigala Maarja kogudus on luterlik kogudus Kivi-Vigalas, mis kasutab Vigala Maarja kirikut.
Kogudus kuulub EELK Pärnu praostkonda.
Koguduse õpetaja on Kristiina Jõgi, organist Aili Soonberg, juhatuse esimees Heino Aosaar.
Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 11.00 Vigala kirikus.
Vara Brigitta kogudus

EELK Vara Brigitta kogudus on luterlik kogudus Varal, mis kasutab Vara kirikut.
Kogudus kuulub Tartu praostkonda.
Koguduse hooldajaõpetaja on Aare Vilu, juhatuse esimees Ain Ilves.
Jumalateenistused on kuu 2. pühapäeval algusega kell 12.00 Vara kirikus.
Vahastu kogudus

EELK Vahastu kogudus on luterlik kogudus Vahastus, mis kasutab Vahastu kirikut.
Kogudus kuulub Järva praostkonda.
Koguduse hooldajaõpetaja on Kalle Kõiv, organist Virge Kadarik, juhatuse esimees Andres Murumägi.
Jumalateenistused on kuu 2. pühapäeval algusega kell 14.00 Vahastu kirikus.
Caine'i auhind

Caine'i auhind ("The Caine Prize for African Writing") on iga-aastane kirjandusauhind, mis antakse Aafrika kirjanikule inglise keeles kirjutatud novelli eest.
Auhinda hakati välja andma 2000. aastal. See on saanud nime Bookeri auhinna komitee endise liikme Michael Harris Caine'i järgi. Mõnikord nimetatakse auhinda ka Aafrika Bookeri auhinnaks.
Auhinna suurus on 10 000 naelsterlingit.
Olufemi Terry

Olufemi Terry (sündinud 1972) on Sierra Leone meeskirjanik ja ajakirjanik.
Olufemi Terry on sündinud Sierra Leones, kuid elanud ka Nigeerias, Suurbritannias ja Elevandiluurannikul ning õppinud New Yorgi ja Kaplinna ülikoolis. Ta on töötanud ajakirjanikuna Somaalias ja Ugandas.
Ta kirjutab inglise keeles.
2010. aastal võitis ta novelli "Stickfighting Days" eest Caine'i auhinna.
Isoensüüm

Isoensüüm ehk isosüüm on ensüüm, millel on mitu struktuurivormi, kuid mis katalüüsivad kõik ühte keemilist reaktsiooni.
Näiteks laktaadi dehüdrogenaasil, mis katalüüsib laktaadi muutumist püruvaadiks, esineb 5 erinevat isoensüümi, mis paiknevad erinevates elundites.
Krotüülrühm

Krotüülrühm on orgaanilises keemias molekuli osa, nelja süsiniku aatomit sisaldav allüülset tüüpi rühm СН3–CH=СН–CH2–. Selle rühma süstemaatiline nimetus on 2-buteen-1-üül ja see saab esineda kahe geomeetrilise isomeeri – "cis" ("Z") ja "trans" ("E") – vormis.
Lihtsamad näited, mis sisaldavad krotüülrühma on krotüülalkohol, krootonaldehüüd, krootonhape, krotüülkloriid.
Arkadi Filippov

Arkadi Filippov (ka Arkadius Filippow; 25. märts 1910 Solotovka, Tambovi kubermang, Venemaa keisririik – 1986 Lääne-Saksamaa) oli Eesti vaimulik.
Elulugu.
Ta lõpetas 1929. aastal Kuressaare Saksa Eraühisgümnaasiumi. Ta õppis aastatel 1931–1936 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Akadeemiliselt oli ta Korporatsioon Fraternitas Normannia liige.
Ordineeriti 20. oktoobril 1937 õpetajaks. Oli aastatel 1937–1938 Saaremaa praostkonna vikaarõpetaja. Määrati 1938. aastal Kiviõli Peetri koguduse organiseerijaks õpetajaks, koguduse avajumalateenistuse pidas ta koos Bruno Edermaga 27. märtsil 1938 Kiviõli rahvamajas. Oli õpetaja kuni 1939. aastani.
Lahkus 1939. aastal sakslaste ümberasumise käigus Saksamaale. Oli 1941–1942 pastor Helas (praegu Hel, Pucki maakonnas, Pomorze vojevoodkonnas). Aastatel 1945–1947 oli ta sõjapõgenike vaimulik Flensburgis, 1948–1957 pastor Düsseldorfi Kristuse kirikus. Aastast 1957 oli ta pastor Moylandis (Kleve kreisis, Nordrhein-Westfaleni liidumaal). Emerituuris olles elas ta Sörup-Schwensbys (Schleswig-Flensburgi kreisis, Schleswig-Holsteini liidumaal, Taani piiri ääres).
Tsütokroom P450 2C19

Tsütokroom P450 2C19 on ensüüm, mis kuulub tsütokroom P450 süsteemi. Inimesel kodeerib tsütokroom P450 2C19 sünteesi geen CYP2C19.
Tsütokroom P450 3A4

Tsütokroom P450 3A4 on ensüüm, mis kuulub tsütokroom P450 süsteemi. Inimesel kodeerib tsütokroom P450 3A4 sünteesi geen CYP3A4.
Tsütokroom P450 2D6

Tsütokroom P450 2D6 on ensüüm, mis kuulub tsütokroom P450 süsteemi. Inimesel kodeerib tsütokroom P450 2D6 sünteesi geen CYP2D6.
Roe

Roe ehk väljaheide ehk väljaheited ehk ekskrement ehk ekskremendid (ladina keeles "faeces") on loomade (sealhulgas inimese) seedekulgla läbinud ja ümbertöötatud toit, mis väljutatakse päraku või kloaagiava kaudu.
Platsentaarbarjäär

Platsentaarbarjäär eraldab loote vereringet ema vereringest. Platsentaarbarjäär puudub raseduse esimestel nädalatel ja kujuneb lõplikult välja alles esimese trimestri lõpuks (ligikaudu 12.–1.3 rasedusnädal).
Platsentaarbarjääri ülesandeks on kindlustada, et loote veri ei puutuks otseselt kokku ema verega. Sel viisil loote suunas toitaineid läbi kastes kõrvaldab barjäär kahjulikud emapoolsed jääkproduktid. Küll aga läbivad loote ainevahetusejäägid platsentaarbarjääri ja sattununa ema vereringesse, eemaldatakse need ema erituselundite kaudu ümbritsevasse keskkonda.
Platsentaarbarjääri läbivad siiski paljud keemilised ühendid, sealhulgas ravimid. Viimast asjaolu tuleb eriti arvestada, kuna teatud ravimitel võib olla loodet kahjustav toime, näiteks teratogeensus.
Jaanus Tamm

Jaanus Tamm (20. detsember 1957 – 5. märts 2010) oli eesti ajakirjanik ja luuletaja.
Luuletajana debüteeris ta 1976. aastal, kui avaldas luuletusi ajakirjas Noorus. Seejärel kuulus ta kümne aasta vältel erinevate poolpõrandaaluste kirjandusalmanahhide ("Tõlet", "Urikiri", "Vankuvad sillad", "Existentia") autorkonda ja esimese luulekoguni jõudis 1986. aastal.
John Tungal

John Tungal (22. juuli 1924 Tallinn – 6. märts 2010) oli eesti muusikateadlane, koorijuht ja pedagoog. 
John Tungal lõpetas 1961 Leningradi Konservatooriumi. Ta töötas 1947–1959 koori- ja orkestrijuhina Kirovis ja 1959–1981 muusikaõpetajana Tallinna 19. Keskkoolis. 1947. aastast oli ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi harmoonia-, dirigeerimis- ja koolimetoodika õppejõud, 1987. aastast dotsent. Tungal asutas 1974. aastal Tallinna Puhkeparkide Direktsiooni Vene Koorikapelli ja oli 1981. aastani selle dirigent. 
Tungal oli 1965., 1969., 1975. ja 1980. aasta üldlaulupeol ning 1967., 1972. ja 1977. aastal noorte laulupeol vene kooride üldjuht. Kirjutanud lavamuusikat, koorilaule ja -töötlusi ning artikleid ja arvustusi.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli Livia Tungal ja tütar Olga Tungal.
Joma

Jóma on Hispaania tööstusettevõte, mis valmistab spordirõivaid ja -jalatseid. Firma peakontor asub väikeses Portillo de Toledo linnas Hispaania Toledo provintsi halduskeskuse lähedal.
Ajalugu.
1965–2000.
Ettevõtte asutas 1965. aastal Fructuoso López. Tööd alustati kõigest kaheksa inimesega. Aja jooksul on Jóma saanud kuulsaks kui kvaliteetsete jalgpallijalatsite, jalgpallirõivaste, spordijalatsite ja igapäevariietuse tootja. 1992. aastal tõusis ettevõte Hispaania jalgpallijalatsite tootjate hulgas esikohale. Tänu uut tüüpi spordijalatsitele, mis töötati välja koostöös sportlaste ja juhtivate asjatundjatega, sai Jómast 1997. aastal minijalgpallijalatsite ja -rõivaste turu liider. 2000. aastaks oli Portillo de Toledo imetillukesest töökojast saanud 70 000 m2 pindalaga tänapäevane ettevõte. Jóma asutas oma teadusliku uurimise keskuse, kus koostöös Toledo jalatsiuuringute assotsiatsiooni ja Valencia biomehaanika instituudiga töötatakse välja uusi spordijalatsite mudeleid.
2001–2009.
Praegune Jóma on piiriülene firma, mille tütarettevõtted asuvad USA-s, Saksamaal, Hiinas, Itaalias, Mehhikos, Hongkongis ja Panamas ning mille kaupa müüakse rohkem kui 70 riigis. Hispaanias, Hiinas ja Mehhikos asuvad tootmisettevõtted annavad tööd rohkem kui tuhandele inimesele. 2007. aastal arvati Jóma Hispaania tunnustatud kaubamärkide foorumisse kui oma ala liider ja üks maailma 70 kõige levinumast kaubamärgist. 2007. aastal spondeeris ettevõte rohkem kui 40 profimeeskonda ja rohkem kui 500 sportlast üle kogu maailma. 2009. aastal sõlmis ettevõte Hispaania kergejõustikuföderatsiooniga sponsorlepingu, mille kohaselt riigi kergejõustiklased võistlevad neli aastat Jóma spordiriietuses.
Tooted.
Firma valmistab meeste, naiste ja laste spordirõivaid ning jalgpalli-, tennise-, fitnessi-, kergejõustiku- ja minijalgpalli- (saalijalgpalli-) jalatseid.
Juhtkond.
President Fructuoso López, juhatuse esimees Jose Manuel López
Šiaškotan

Šiaškotan (vene keeles Шиашкотан, jaapani keeles 捨子古丹島) on Suur-Kuriilide Põhjarühma asustamata saar Venemaa idaosas. Kuulub Sahhalini oblasti koosseisu. Severgini väin eraldab Šiaškotani saart 29 km kaugusel kagus olevast Harimkotani saarest ja Ekarma väin 8 km kaugusel loodes asuvast Ekarma saarest. 20 km lõuna pool Krusensterni väinas asuvad Lovuški kaljud.
Saar on kaheksakujuline. Selle pikkus on 25 km ja laius kuni 9 km. Šiaškotani pindala on 122 km². Saare põhjaosa moodustab Tšuprovi poolsaar ja lõunaosa Nikonovi poolsaar, neid ühendab 1 km laiune Makarovi maakitsus. Saare põhjaosa moodustab tegevvulkaan Sinarka (934 m) ja lõunaosa Kuntomintari vulkaan (828 m). 
Saarel on palju ojasid ja jõgesid, kohati ka jugasid. 
Kasvavad kääbus-seedermännid, nõgudes kasvavad rohttaimed, pohl ja kukemari. Ranna ääres kasvab lehtadru. Elutsevad rebased ja väikesed närilised. Rannikuäärses meres elutsevad viigerhüljes ja sivutš.
Saarel asus Makarovka asula.
Ekarma

Ekarma saar (vene keeles Экарма, jaapani keeles 越渇磨島) on Suur-Kuriilide Põhjarühma asustamata saar Venemaa idaosas. Kuulub Sahhalini oblasti koosseisu. Ekarma väin eraldab Ekarma saart Šiaškotani saarest (8 km kagu pool). 29 km lääne pool asub Tširinkotani saar.
Saare moodustab Ekarma vulkaani (1170 m) veepealne osa. Saare pikkus on umbes 8 km ja laius umbes 5 km. Šiaškotani pindala on 30 km². 
Joogivesi puudub, esinevad väävliga kuumaveeallikad.
Ekarma väin

Ekarma väin (vene keeles пролив Экарма) on väin Vaikses ookeanis Venemaa idaosas, eraldab Ekarma saart Šiaškotani saarest ning ühendab Ohhoota merd Severgini väinaga. Väina pikkus on umbes 25 km, laius üle 8 km. Suurim sügavus on üle 900 m. Rannik on kaljune.
Väin paikneb Sahhalini oblasti akvatooriumis.
Tširinkotan

Tširinkotan (vene keeles Чиринкотан, jaapani keeles 知林古丹島) on Suur-Kuriilide Põhjarühma asustamata saar Venemaa idaosas. Kuulub Sahhalini oblasti koosseisu. 29 km ida pool asub Ekarma saar.
Saare moodustab Tširinkotani vulkaani (724 m) veepealne osa. Saar on peaaegu ruudukujuline küljepikkusega umbes 3,7 km.
Kasvavad lepapõõsad. Saarel on suur linnulaat.
Tartu Jaan Poska Gümnaasium

Tartu Jaan Poska Gümnaasium on gümnaasium Tartus.
Gümnaasiumi asutamine otsustati Tartu linnavolikogus 2011. aasta aprillis. Kool moodustati Tartu Mart Reiniku Gümnaasiumi gümnaasiumiastme põhjal.
Kool asub ajaloolises Tartu rahu majas aadressil Vanemuise 35. 
Kooli direktor on 2021. aasta augustist Mari Roostik. Enne teda oli kooli direktor Helmer Jõgi.
Õppekorraldus.
Tartu Jaan Poska Gümnaasiumis saavad õpilased enda õppekava koostada ise läbi valikkursuste, seega traditsioonilised õppesuunad puuduvad. Koolis õpetatakse ligikaudu 140 valikkursust, millest õpilane valib vähemalt 19. Kool pakub nii koolimajas toimuvaid valikainekursusi kui ka võimalust osaleda kursustel majast väljas. Valikkursused toimuvad nii perioodõppes kui ka praktikumidena. Valikkursusena saab õppida näiteks psühholoogiat, loogikat, filosoofiat, astrofüüsikat, programmeerimist keeles Python ning prantsuse, hispaania, soome ja jaapani keelt. Valikkursuste puhul teeb gümnaasium koostööd teiste Eesti õppeasutustega, sealhulgas ka Tartu Ülikooli, Tallinna Tehnikaülikooli ja Eesti Maaülikooliga.
Ebajasmiin (perekond)

Ebajasmiin ("Philadelphus") on taimede perekond sugukonnast hortensialised (või kivirikulised). Enamik selle liike on põõsad.
Perekonda kuulub umbes 50 liiki.
Eestis ebajasmiine pärismaisena ei kasva. Parkides ja aedades leidub aga tihti liiki harilik ebajasmiin ("Philadelphus coronarius").
Karjamõis

Karjamõis () oli peamõisa juurde kuuluv põllumajanduslik kõrvalkeskus. 
Erinevalt rüütlimõisatest puudusid neil majanduslikud ja ühiskondlikud privileegid. Tavaliselt peeti neis osa mõisa karjast või paiknes seal mõni tööstus. Samuti võis seal elada osa mõisatöölisi. Tavaliselt olid need tagasihoidlikult hoonestatud ja seal puudus häärber. Karjamõisad olid võrdlemisi ebapüsivad ning võisid liikuda ühe peamõisa alt teise alla. Eesti alal langes nende rajamise kõrgaeg XVIII ja XIX sajandisse. XX sajandi alguses oli Eestimaa kubermangus iga peamõisa kõrval keskmiselt 1-2 ja Liivimaal 2-3 karja- või kõrvalmõisa.
Arthur Friedrich Wilhelm Hoffmann

Arthur Friedrich Wilhelm Hoffmann (2. november 1871 Koeru – 1. veebruar 1940 Schwetz) oli Eesti vaimulik.
Õppis aastatel 1883–1889 Tallinna Toomkoolis ja seejärel aastatel 1890–1895 Tartu Ülikoolis ajalugu ja usuteadust. Prooviaastal oli ta Kadrina ja Kuusalu koguduses. Ordineeriti 24. juunil 1897 Tallinnas pastoriks.
Oli aastatel 1897–1900 Kuusalu Laurentsiuse ja Tallinna Jaani koguduse abiõpetaja. Aastatel 1900–1904 oli ta Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja. Aastatel 1904–1933 oli ta Viru-Jaakobi koguduse õpetaja ja Viru praostkonna praost.
Isiklikku.
Tema isa Heinrich Ferdinand Hoffmann oli Koeru koguduse kirikuõpetaja. Kirikuõpetajad olid ka tema emapoolne vanaisa Friedrich Johann Anton Assmuth, kes teenis Kose Püha Nikolause koguduses, ning emapoolne vanaisa Dietrich Georg Mickwitz, kes töötas Koeru Maarja-Magdaleena koguduses. 
Tallinna Toompea Kaarli koguduse õpetaja Johann Heinrich Brasche oli abielus kahe tema õega (Anna Wilhelminega ja Selma Emiliega), õemees Daniel Burchard Lemm (abielus õe Anna Louisega) oli (Kadrina ja Kuressaare Laurentiuse koguduse õpetaja), õemees Oskar Ernst Emil Tomberg (abielus õe Margarethe Helene Elisabethiga), vend Heinrich Richard Hoffmann oli misjonärina Indias, aastatel 1920–1934 oli Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja, vend Otto Konrad Ernst Hoffmann oli arhitekt, väimees Rudolf Harald Sauerbrei oli Tallinna Kopli koguduse õpetaja, väimees Burchard Johann Friedrich Lieberg oli Eesti abistamise ühingu Estlandhilfe rajaja.
Pühalepa Laurentsiuse kogudus

EELK Pühalepa Laurentsiuse kogudus on luterlik kogudus Pühalepal, mis kasutab Pühalepa kirikut.
Kogudus kuulub EELK Saarte praostkonda.
Koguduse hooldajaõpetaja on Triin Simson, organist Siiri Rüütelmaa (enne teda Helle Nittim), juhatuse esimees Hilja Hiiemets.
Jumalateenistused toimuvad kuu 2. ja 4. pühapäeval algusega kell 13:00 Pühalepa kirikus.
Iveta Radičová

Iveta Radičová (neiuna Iveta Karafiátová; sündinud 7. detsembril 1956 Bratislavas) on Slovakkia poliitik, kes oli 8. juulist 2010 kuni 4. aprillini 2012 Slovakkia peaminister.
Iveta Radičová on hariduselt sotsioloog. Ta omandas Bratislava Comeniuse ülikoolis 1981 filosoofiadoktori kraadi sotsioloogia alal. Ta töötas 1979–1989 Slovakkia Teaduste Akadeemias, juhtides perekondade uurimise töörühma. 1990 läbis ta üheaastase doktorijärgse õppe Oxfordi ülikoolis. Pärast tagasipöördumist Slovakkiasse asutas ta 1991 Sotsiaalpoliitika Analüüsimise Keskuse, mis oli üks esimesi mittetulundusühinguid Slovakkias, ja juhtis seda kuni 2005. Ühtlasi töötas ta sel ajal Comeniuse ülikoolis, pidades loenguid sotsioloogia, politoloogia ja sotsiaaltöö teemadel. 2005 valiti ta Comeniuse ülikooli filosoofiateaduskonna sotsioloogiaprofessoriks.
Radičová on lesk. Tema abikaasa Stano Radič oli komöödianäitleja, kes suri 2005; nende abielust sündis tütar.
Radičová alustas poliitilist tegevust 1990 liikumises Avalikkus Vägivalla vastu, olles kuni 1992 selle pressiesindaja. 
Ta kuulub erakonda Slovakkia Demokraatlik ja Kristlik Liit – Demokraatlik Partei. Ametlikult kuulub ta sellesse alates 2006 ja valiti juba samal aastal erakonna aseesimeheks, aga juba varem osales ta erakonna juhitud valitsuse töös.
Aastatel 2005–2006 oli ta tööminister Mikuláš Dzurinda valitsuses. Pärast 2006. aasta Slovakkia parlamendivalimisi pidi tema erakond jääma opositsiooni. Aastatel 2006–2009 kuulus ta Slovakkia parlamenti.
Ta kandideeris 2009. aasta presidendivalimistel, kuid kaotas teises voorus Ivan Gašparovičile. Ta sai esimeses voorus 38,05% häältest Gašparoviči 46,71% vastu ja teises voorus 44,47% häältest. Radičová on Slovakkia ajaloos ainus naine, kes jõudnud presidendivalimiste teise ringi, aga Gašparovič on Slovakkia ajaloo ainus president, kes on ametisse tagasi valitud.
Varsti pärast presidendivalimisi pidi Radičová parlamendist tagasi astuma skandaali tõttu, mille ta tekitas, kui hääletas parlamendis ka oma puuduva parteikaaslase eest. Ta loovutas oma koha parlamendis 23. aprillil 2009.
11. oktoobril 2011 avaldas parlament seoses Euroopa Finantsstabiilsuse Fondi lisagarantiide hääletusega Iveta Radičová valitsusele umbusaldust.
2012. aasta ennetähtaegsed parlamendivalimised võitis erakond Suund – Sotsiaaldemokraatia ja 4. aprillil 2012 vannutati uueks peaministriks selle erakonna esimees Robert Fico.
Hortensialised

Hortensialised ("Hydrangeaceae") on katteseemnetaimede sugukond.
Selle sugukonna liigid on levinud eriti Põhja-Ameerikas ja Aasias, vähesel määral ka Kagu-Euroopas.
Süstemaatika.
Hortensialiste sugukonda kuulub 17 perekonda kokku ligikaudu 220 liigiga.
Kivirikulised

Kivirikulised ("Saxifragaceae") on õistaimede sugukond kaheiduleheliste klassi kivirikulaadsete seltsist.
Sugukonda kuulub 36 perekonda. 12 perekonna levilaks on Euroopa. Eestis on esindatud kaks perekonda kivirik ja lepiklill.
Jasmiin

Jasmiin ("Jasminum") on taimede perekond õlipuuliste sugukonnast.
Perekonda kuulub ligi 200 liiki enamasti igihaljaid põõsaid ning ronitaimi. Liikide looduslikuks levilaks on Euroopa, Aasia ja Aafrika lõunapoolne parasvööde ning troopiline vöönd. Mitmeid jasmiiniliike kasvatatakse kultuuris nende meeldivalõhnaliste õite saamiseks.
Tõelisi jasmiine saab Eestis kasvatada vaid siseoludes, sest need taimed on meie kliimas liiga külmaõrnad. Meil aedades ja parkides üsna laialt levinud lõhnavad valgete õitega põõsad on botaaniliselt tegelikult ebajasmiinid.
Mitut liiki jasmiinid on eri riikide rahvuslilled või -taimed. Suureõieline jasmiin on Pakistani rahvuslill, selle taime oksi on kujutatud ka Pakistani vapil. Valgeõieline jasmiin on saanud rahvuslille staatuse Filipiinidel ja Indoneesias. Rahvuslikuks sümboliks peetakse jasmiini ka Tuneesias. Samuti on jasmiiniõied üks Süüria linna Damaskuse sümboleid.
Liike.
on ka lõhn
Õlipuulised

Õlipuulised ("Oleaceae") on õistaimede sugukond katteseemnetaimede klassist iminõgeselaadsete seltsist.
Sugukonda kuulub 24 perekonda ja umbes 600 liiki põõsaid, puid ja liaane.
Krusensterni väin

Krusensterni väin (vene keeles пролив Крузенштерна) on väin Vaikses ookeanis Venemaa idaosas, eraldab Raikoke saart Lovuški kaljudest ning ühendab Ohhoota merd Vaikse ookeaniga. Väina pikkus on umbes 15 km, laius üle 50 km. Suurim sügavus on 1764 m. Rannik on järsk ja kaljune.
Vee soolsus on 32,5 kuni 34,2‰. Loodete kõrgus 1,0 m.
Väin paikneb Sahhalini oblasti akvatooriumis.
Krusensterni väin on saanud nime Adam Johann von Krusensterni järgi, kes läbis väina 1805. aastal Nadežda laevaga.
Meeleolu

Meeleolu on püsiv tundmuslik seisund. 
Psühholoogia.
Kui tundmused on suhteliselt lühiaegsed, siis püsivamat tundmuslikku seisundit nimetatakse meeleoluks. Näiteks viha võib kesta vaid mõned hetked, aga ärritatud meeleolu võib inimest vallata mitmeid päevi. Meeleolu on alati olemas, olles fooniks kõikidele tegevustele. Meeleolul ei ole nii selgelt väljendunud seost sündmustega, kui tundmusel.
Kuigi ilmneb üsna tihe seos tundmuste märgi (hea, paha) ja meeleolu märgi (hea, paha) vahel, võib halva meeleolu foonil esineda sõltuvalt sündmustest häid tundmusi ja vastupidi.
Meeleolust sõltub suuresti inimese igapäevane aktiivsus – heas meeleolus inimene on tegus ja vastupidi. Reeglina on inimesed heas meeleolus, mis tagab nende optimaalse aktiivsuse kohanemaks keskkonna muutustega. Kuid meeleolu ei ole püsivalt ühel tasemel, vaid kõigub süstemaatiliselt päeva kestel. Oluliselt sõltub meeleolu tase möödunud öö une sügavusest. Positiivne meeleolu on madalaimal tasemel pärast ärkamist ning enne uinumist.
Justus Mickwitz

Justus Johannes Mickwitz (22. august 1786 Koeru – 17. aprill 1841 Võrtsjärv) oli Eesti vaimulik.
Õppis 1801–1804 Tallinnas gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1804–1807. Ordineeriti 2. juulil 1811 õpetajaks.
Oli 1811–1815 Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduse õpetaja. 1816–1841 oli ta Tarvastu Peetri koguduse õpetaja. Uppus Võrtsjärve.
Oli Otto Wilhelm Masingu Marahwa Näddala-Lehe kaastööline, kuigi esialgu ei olnud nõus eesti kirjasõnas õ-tähte tarvitusele võtma.
Isiklikku.
Tema isa Christoph Friedrich Mickwitz noorem oli Koeru koguduse õpetaja, vanaisa Christoph Friedrich Mickwitz vanem oli Tallinna Toomkoguduse ülemõpetaja. Vend Christoph Friedrich Mickwitz oli Lihula- ja Kirbla koguduse õpetaja, vend Dietrich Georg Mickwitz oli Koeru koguduse õpetaja, õemees Eduard Philipp Körber oli Võnnu Jakobi koguduse õpetaja. 
Poeg Justus Emil Mickwitz (1812–1854), põllumees Vjazma maakonnas Smolenski kubermangus, "Leopold" Justus Emil Mickwitz (1816 (Tarvastu kirikumõis) – 1885 (Tallinn), sõjaväearst, Nikolai Justus Emil Mickwitz (1826–1892) oli luterlik pastor Lõuna-Venemaal.
Christoph Friedrich Mickwitz (1773−1851)

Christoph Friedrich Mickwitz (10. märts 1773 Koeru – 19. jaanuar 1851 Lihula) oli Eesti vaimulik.
Elulugu.
Õppis 1782–1790 Tallinna gümnaasiumis. Immatrikuleerus 20. septembril 1790 Jena ülikooli, kus õppis kuni 1793. aastani nii filosoofiat, usuteadust kui ka loodusteadusi. Ordineeriti 25. jaanuaril 1797 õpetajaametisse.
Oli 1797–1838 üheaegselt nii Lihula Eliisabeti koguduse kui ka Kirbla Püha Nikolause koguduse õpetaja. 9. juunil 1838 palus end pastoriametist vabastada, seejärel emeriteerus.
Tähtsus.
Mickwitz oli Otto Wilhelm Masingu "Marahwa Näddala-Lehe" kaastööline ja levitaja. Kirjutas oma kihelkonna taevaskäijatest nii Masingule kui ka Garlieb Helwig Merkeli nädalalehele "Provinzialblatt".
Isiklikku.
Tema isa Christoph Friedrich Mickwitz noorem oli Koeru koguduse õpetaja, vanaisa Christoph Friedrich Mickwitz vanem oli Tallinna Toomkoguduse ülemõpetaja. Vend Dietrich Georg Mickwitz oli Koeru koguduse õpetaja, Vend Justus Johannes Mickwitz oli Jõelähtme- ja Tarvastu koguduse õpetaja, õemees Eduard Philipp Körber oli Võnnu Jakobi koguduse õpetaja. Tema väimees Otto Wilhelm Ludwig Kettler oli Lihula ja Kirbla koguduse õpetaja.
Siim Veskimees

Siim Veskimees (kodanikunimega Ants Miller, tuntud ka Ats Millerina; sündinud 5. aprillil 1962) on eesti ulmekirjanik, tõlkija, toimetaja ja poliitik.
Siim Veskimees on pseudonüüm, mille all hakkas ta 1999. aastal kirjutama ulmeajakirjas Algernon. Ta on avaldanud romaane, lühiromaane ja jutte. Stiililt paigutab Veskimees end "hard science fiction"i alla.
Siim Veskimees on Eesti Kirjanike Liidu liige.
Ats Milleri nime all on ta kirjastuse Fantaasia toimetaja, varem olnud ka veebipõhise ulmeajakirja Algernon peatoimetaja. Samuti on ta tõlkinud inglise keelest ulmet, sh John Scalzi romaani "Vanamehe sõda" (2010) ja Isaac Asimovi "Robotid ja impeerium" (2013).
Ta on Digituum OÜ tegevjuht.
Poliitiline tegevus.
Ants Miller oli Sotsiaaldemokraatliku Erakonna asutajaliige ning kuulus erakonda aastatel 1990–2012.
Ta kandideeris 1999. aasta Riigikogu valimistel, sai 15 häält ning valituks ei osutunud.
2014. aastal astus ta Vabaerakonna liikmeks.
2015. aastal kandideeris Ants Miller Riigikokku Vabaerakonna nimekirjas, pälvides tähelepanu videoga, milles esitas üleskutse: "Kuula oma südame häält. Aga kui süda vaikib, vali see, kellel on kõige suuremad tissid." 
Ta sai valimistel 227 häält ja valituks ei osutunud.
Vabaerakonna esinduskogu valis 9. augustil 2015 Ats Milleri erakonna aseesimeheks. Teiseks aseesimeheks valiti Neeme Kuningas.
9. veebruaril 2017 astus Miller Vabaerakonnast välja. Ta põhjendas väljaastumist sõnadega "olen äärmiselt tüdinud südamega panustamast üritusse, mis näib, et ei jõua mitte kuhugi".
24. septembril 2018 liitus ta Eesti Konservatiivse Rahvaerakonnaga.
Miller kandideeris 2019. aasta Riigikogu valimistel, sai 122 häält ning valituks ei osutunud.
Ta kandideeris ka 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 1 (Haabersti, Põhja-Tallinn ja Kristiine) 82 häält ning ei osutunud valituks.
2024. aastal astus ta Tulevikuerakonna liikmeks ja valiti juhatuse liikmeks.
Tankett PPG

Tankett PPG, tuntud ka prototüübi nime objekt 217 järgi (vene keeles "ППГ – Подвижное пулемётное гнездо" ehk "liikuv kuulipildujapesa"), oli Nõukogude Liidus toodetud tankett, mis loodi kiiruga Talvesõja ajal. PPG loomise põhjuseks olid tõsised kaotused, mida Nõukogude jalavägi kandis Soome punkreid rünnates.
PPG meeskond koosnes kahest mehest, kes lahingus viibisid tanketis lamavas asendis. Tankett oli relvastatud kahe 7,62 mm kuulipildujaga, mis paiknesid kõrvuti esisoomuses asuvates laskepesades. Jõuallikaks oli mootorratta mootor, soomuse paksus ulatus 5–8 millimeetrini. Lahingus oleks selline tankett pidanud suutma ründavale jalaväele tuletoetust pakkuda. Kokku toodeti neid 1940. aastal sadakond masinat ja mõned saadeti ka Talvesõtta, kuid lahingutes neid enam kasutada ei jõutud.
Mereline paraskliima

Mereline paraskliima ehk parasvöötme mereline kliima on Alissovi kliimaklassifikatsiooni järgi paraskliima alamtüüp, mis kujuneb paraskliimavöötmes ookeanide kohal ja mandrite läänerannikutel. 
Seda kliimat iseloomustab positiivne aasta keskmine õhutemperatuur ning väike ööpäevane ja aastane õhutemperatuuri amplituud. Õhutemperatuuri aastane miinimum ja maksimum on kuu võrra hiljem (põhjapoolkeral veebruaris ja augustis, lõunapoolkeral vastupidi) kui mandrilise kliimaga piirkondades. Selle põhjus on vee suur soojusmahtuvus.
Talv on pehme, sest vesi jahtub aeglaselt ja õhku eraldatakse suve jooksul saadud soojust. Soojust eraldub ka sademete tekkimisel. Seetõttu on õhutemperatuur enamasti üle null kraadi. Talvel sajab eelkõige lörtsi. Lumikate on seetõttu õhuke või seda ei tekkigi.
Suvi on jahe ja vihmane, sest talve jooksul jahtunud vesi soojeneb aeglasemalt kui maismaa. Jahedamat õhku kandub ka ookeanidelt rannikule. 
Merelisele paraskliimale on iseloomulik suur õhuniiskus ja sademete hulk. Tsüklonite tegevusega kaasnevad frondid põhjustavad suurt pilvisust. Tekkinud pilved varjutavad tihti taevalaotuse päikesekiirte eest. Lääneranniku kliimat mõjutavad läänetuuled, mis toovad ookeanilt niisket õhku.
Mereline paraskliima on levinud põhjapoolkeral (Põhja-Ameerika ja Euraasia läänerannikul ning Vaikse ja Atlandi ookeani vastavatel laiuskraadidel) ja lõunapoolkeral (Vaikse, Atlandi ja India ookeani vastavatel laiuskraadidel). 
Köppeni kliimaklassifikatsiooni järgi vastavad merelisele paraskliimale kliimatüübid Cfb ja Cfc.
Üleminekuline paraskliima

Üleminekuline paraskliima ehk parasvöötme üleminekuline kliima on Alissovi kliimaklassifikatsiooni järgi paraskliima alamtüüp, mis kujuneb paraskliimavöötmes mandrite lääneosas.
Euraasia ja Põhja-Ameerika lääneosa parasvöötmes on nii talvel kui ka suvel ülekaalus merelised õhumassid. Selle tõttu on ookeanide mõju kliimale väga tugev. Nende mõju väheneb aga ida suunas. Suvi on jahe. Talv on lääneosas pehme ja ilma püsiva lumikatteta ning idaosas mõõdukalt külm. Sajab piisavalt palju ja aasta jooksul ühtlaselt. Eriti suur on sademete hulk mägede läänenõlvadel.
Põhja-Ameerikas piiravad selle kliimatüübi levikut Kaskaadid ja Kaljumäestik. Seetõttu esineb see kliimatüüp kitsal mereäärsel territooriumil.
Lääne-Euroopa mandriosa sisse liikudes muutub kliimatüüp mandriliseks ja Berliinist ida pool on juba mandriline paraskliima.
Christoph Friedrich Mickwitz (1743−1801)

Christoph Friedrich Mickwitz "noorem" (5. detsember 1743 Tallinn – 6. jaanuar 1801 Koeru) oli Eesti vaimulik.
Aastal 1761 õppis Halle Ülikoolis. Ordineeriti õpetajaametisse 8. juulil 1769.
Oli 1769–1801 Koeru Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja.
Isiklikku.
Tema isa Christoph Friedrich Mickwitz oli Tallinna Toomkoguduse õpetaja, vend Immanuel Mickwitz oli Kaarma Peeter-Pauli koguduse õpetaja, poeg Christoph Friedrich Mickwitz oli Lihula Eliisabeti koguduse õpetaja, poeg Dietrich Georg Mickwitz oli Koeru Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja, poeg Justus Johannes Mickwitz oli Tarvastu Peetri koguduse õpetaja, väimees Eduard Philipp Körber oli Võnnu Jakobi koguduse õpetaja.
Dietrich Georg von Mickwitz

Dietrich Georg von Mickwitz (3. märts 1778 Koeru – 10. mai 1846 Koeru) oli Eesti vaimulik.
Õppis Tallinna gümnaasiumis. Immatrikuleeriti 19. septembril 1795 Jena ülikooli (oli Jenas veel aastal 1798). Ordineeriti õpetajaks 12. augustil 1800.
Oli aastal 1800 Koeru Maarja-Magdaleena koguduse adjunktpastor, pastoriks sai 6. jaanuaril 1800, pärast isa Christoph Friedrich Mickwitz noorema surma, teenis Koeru kogudust aastani 1846, olles 1828–1842 Järva praost ja Eestimaa konsistooriumi assessor.
Sai 12. detsembril 1817 Koeru abipiibliseltsi asepresidendiks. 14. aprillil 1840 sai Venemaa aadlidiplomi. Eesti kirjasõnas ei toetanud õ-tähe kasutuselevõttu.
Isiklikku.
Tema isa Christoph Friedrich Mickwitz noorem oli Koeru koguduse õpetaja, vanaisa Christoph Friedrich Mickwitz vanem oli Tallinna Toomkoguduse ülemõpetaja. Vend Christoph Friedrich Mickwitz III oli Lihula- ja Kirbla koguduse õpetaja, vend Justus Johannes Mickwitz oli Tarvastu Peetri koguduse õpetaja, õemees Eduard Philipp Körber oli Võnnu Jakobi koguduse õpetaja. Tema poeg Eugen Mickwitz oli Pilistvere Andrease koguduse õpetaja, poeg Woldemar Mickwitz oli Maarja-Magdaleena- ja Vara Brigitta koguduse õpetaja, väimees Heinrich Ferdinand Hoffmann oli Koeru koguduse õpetaja.
Mandriline paraskliima

Mandriline paraskliima ehk parasvöötme mandriline kliima on Alissovi kliimaklassifikatsiooni järgi paraskliima alamtüüp, mis kujuneb paraskliimavöötmes mandrite sisealades ja idarannikutel välja arvates mussoonkliimaga aladel.
Parasvöötmes valitsevad läänetuuled, mistõttu jäävad sademed mandrite lääneosadesse ning ookeani kohal kujunevad niisked õhumassid ei jõua mandrite sisealadele ja idarannikule. Seetõttu on talved külmad, sajab lund ja tekib püsiv lumikate, mille paksus sõltub sademete hulgast talveperioodi jooksul. Suved on palavad ja kuivad, esinevad põuad, vihma sajab harva. Aastane õhutemperatuuride amplituud on suur, see kasvab mandrite sisealadele liikudes.
Aasta keskmine sademete hulk väheneb läänest itta, suurenedes mägede tuulepealstel nõlvadel. Õhuniiskus sõltub sademete hulga ja aurumise suhtest ning muutub nii põhjast lõunasse kui ka läänest itta. 
Euraasia parasvöötme lõunaosas on talvel kõrgrõhuala ja seal asub Aasia antitsükloni keskosa. Selle antitsükloni haru määrab Venemaa Euroopa-osa talvise ilmastiku. Selles piirkonnas on sademete hulk väike ja lumikate õhuke. Antitsükloni keskuse lähedal Taga-Baikalis on lumikate väga õhuke, kuigi talved on karmid.
Suvel valitsevad sageli lähistroopikas tekkinud kõrgrõhualad, mis muudavad ilmastiku palavaks ja kuivaks. Sajab rohkem, aga kõrgete õhutemperatuuride ja suure aurumise tõttu on niiskus suhteliselt madal.
Aastane sademete hulk on 200–450 mm. Kliima iseärasuste tulemusena on tekkinud Moldovast Mongooliani rohtlad, kus suvised põuad on igapäevane nähtus. Kaspia madalikul muutuvad rohtlad poolkõrbeks, Uurali taga Turaani madaliku põhjaosas isegi kõrbeks, st pidevalt ariidse kliimaga aladeks.
Euraasia parasvöötme suuremate laiuskraadides suvi pole nii palav, kuid on endiselt väga soe; talv on karmim ja sademete hulk suurem (300–600 mm aastas). Samuti kasvab läänest itta (peamiselt madalamate talviste õhutemperatuuride tõttu) kliima mandrilisus: kasvab õhutemperatuuride amplituud ja väheneb sademete hulk. Lumikatte paksus on suurem ja see püsib kauem. Siinses kliimas kasvavad on segamets ja lehtmetsade vöönd.
Edasi põhja poole liikudes jõuame okasmetsavööndisse, mis ulatub Skandinaaviast Vaikse ookeanini. Kliima muutub endiselt läänest itta, talv on omakorda veel karmim. Ida suunas nihkub okasmetsavööndi lõunapiir madalamatele laiuskraadidele. Taga-Baikalis paiknevad taigakliima alad kõrvuti rohtlakliima piirkondadega, lehtmetsavöönd nende vahel kaob. Taiga põhjapiir on Taimõri poolsaarel. Suvi on okasmetsavööndis sama palav kui madalamatel laiuskraadidel, kuid talv on külmem. Karmi talve tõttu on taiga idaosa kliima järsult mandriline. Sajab sama palju nagu lehmetsavööndis.
Põhja-Ameerikas on mandrilise kliimaga piirkondade paiknemine pinnamoe tõttu keeruline. Mandri siseala lääneosas on ülekaalus kõrbed ja rohtlad, sest Kaljumäestik takistab Vaikse ookeani kohal kujunenud õhumasside liikumist. Siseala idaosas on lehtmetsad. Kanada põhjaosa on kaetud taigaga, mis levib Alaskas eriti kaugele põhja. Sellele vastavad on ka kliimatingimused.
Avanturiin

Avanturiin ehk aventuriin (itaalia keelest "per avventura" 'juhtum') on kvartsi peeneteraline erim.
Veneetsias asuvas Murano klaasitöökojas valmistas üks tööline kogemata punakaspruuni kuldsete litritega klaasi ja andis talle nimeks "avventurino". Nimi kandus üle mineraalile.
Avanturiinid on tavaliselt kollast, rohelist, sinist, kirsi- või musta värvi. Vilgu, götiidi ja hematiidi soomusekeste lisad ning raua hüdroksiidiga täidetud praokesed annavad avanturiinile iseloomulikku sätendava-kullavärvilise helgi ja sirava sära. Tüüpiliselt on selle värvus rohekas, selle annab muskoviidi kroomi lisandiga erim "fuchsite". Avanturiini tekstuur on teraline ja selle tõttu on erimil kare pind. 
Avanturiini toodetakse Austraalias, Austrias, Brasiilias, Indias, Hispaanias, Norras, Tšiilis ja USAs. Ameerika avanturiini nimetati "colorado kuldseks kiviks". Samuti toodeti ammust ajast avanturiini Hiinas, kus oli ta väga populaarne ja nimetati teda "keiserlikuks kiviks". Venemaal toodetakse Uurali lõunaosas (Taganai leiukoht).
Atmosfääriaken

Atmosfääriaken on elektromagnetilise kiirguse spektri niisugune piirkond, milles Maa atmosfäär paistab hästi läbi. 
Enamasti mõeldakse terminiga "atmosfääriaken" vee ja süsihappegaasi neeldumisribade vahelisi alasid spektri infrapunases osas.
Aleksandr Fersman

Aleksandr Fersman (Aleksandr Jevgenjevitš Fersman, vene keeles Александр Евгеньевич Ферсман; 8. november (vkj 27. oktoober) 1883 Peterburi – 20. mai 1945 Sotši) oli vene geokeemik ja mineraloog, üks geokeemia rajajatest, "kivi luuletaja" (Aleksei Tolstoi), NSV Liidu Teaduste Akadeemia asepresident (1926–1929).
Daniel von Lemm

Daniel Burchard von Lemm (6. november 1845 Peterburi – 11. juuli 1924 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Elulugu.
Õppis aastatel 1858–1863 Peterburi Peetri kirikukoolis. Õppis aastal 1863 Peterburi ülikooli filoloogiateaduskonnas, aastatel 1864–1868 Tartu ülikooli usuteaduskonnas. Aastatel 1868–1869 töötas ta koduõpetajana Peterburis ja Tsarskoje Selos. Aastatel 1869–1871 oli õpetajaks Peterburi Peetri kirikukoolis. Ordineeriti 24. detsembril 1871 õpetajaks.
Oli 1872–1875 pastoriks Bessaraabias Klöstitzis (praegu Odessa oblast, Tarutyne rajoon, Wessela Dolyna). 1875–1877 oli ta diakonõpetajaks Tallinna Rüütli- ja Toomkoguduses (introdutseeriti 24. oktoobril 1875). 1877–1886 oli ta Kadrina Katariina koguduse õpetaja. 1886–1904 oli ta Kuressaare Laurentiuse koguduse ülemõpetaja ja aastatel 1887–1890 veel Saaremaa konsistooriumi assessor. 1904–1918 oli ta Tallinna Rüütli- ja Toomkoguduse ülemõpetaja ja Eestimaa kindralsuperintendent. 1915–1916 oli ta Siberisse, Irkutskisse välja saadetud. Aastal 1918 jäi Lemm emerituuri.
Tema aadliseisus tunnustati 15/27. detsembril 1880 ja ta kanti Saaremaa aadlisugukondade raamatusse.
Lemm oli Eestimaa Saksa Seltsi eestseisuse liige.
Isiklikku.
Tema vend Carl Joseph Lemm oli Katharinenfeldi (praegu Bolnissi, Gruusia), Ludwigsthali (Jekaterinoslav, praegu Dnipro) õpetaja ja Tallinna Rüütli- ja Toomkoguduse diakonõpetaja. Äi Heinrich Ferdinand Hoffmann oli Koeru Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja. Väimees, märterpastor Carl Immanuel Philipp Hesse oli Jõhvi Mihkli koguduse õpetaja, mõrvati aastal 1918 bolševike poolt.
Taavi Esko

Taavi Esko (sündinud 14. novembril 1950) on eesti koorijuht.
Taavi Esko lõpetas 1973. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi Ants Kiilaspea dirigeerimisklassis. Talle on antud koorijuhi 5. kutsekategooria. 
Esko töötab Kuusalu Keskkooli muusikaõpetajana.
Ta on paljude kooride dirigent, sealhulgas Eesti Koolinoorte Segakoori asutaja ja kunstiline juht. 1995. aastal asutas ta vokaalansambli Voices. Taavi Esko oli segakooride üldjuht 2002. ja 2007. aasta koolinoorte laulupidudel. 
Ta on Koorijuhtide ja Muusikaõpetajate Harjumaa Ühenduse juhatuse liige, Eesti Segakooride Liidu juhatuse liige aastast 2003, Eesti Kooriühingu mentor.