tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hääleõigus

Hääleõigus (ka: "hääletamisõigus") on õigus osaleda hääletusel. Seejuures võib erinevatel hääletustel olla hääleõigus eri inimestel/gruppidel ja eri isikud/grupid, kellel on hääleõigus, võivad omada erinevat hulka hääli.
Hääleõigus võib olla: kodanikul riigis, riigikogu liikmel riigikogus, riigil riikide ühenduses jne.
Demokraatias võimaldab hääleõigus osaleda rahvahääletustel, sealhulgas valimistel. Esindusdemokraatiaga riikides on hääleõiguse näideteks valimisõigus ja rahvahääletamisõigus – esimene on õigus osaleda valimistel, teine on õigus osaleda muudel rahvahääletustel.
Hääleõigus kindlas riigis on tavaliselt selle riigi täisealistel ja otsustusvõimelistel kodanikel.
Teatud ühiskonnaliikmetel, nagu näiteks kinnipeetavatel, võib olla hääleõigus piiratud.
Hääleõiguslike kodanike arv Eestis.
Rahvastikuregistri andmetel oli 1. jaanuar 2006 seisuga hääleõiguslike kodanike arv Eestis kokku 892 143, millest näiteks:
 Tallinnas 239 346,
 Tartus 71 774,
 Pärnus 32 111,
 Narvas 21 780,
 Kohtla-Järvel 15 822,
 Viljandis 15 739,
 Rakveres 12 716,
 Kuressaares 11 800
 Võrus 11 105.
2003. aasta Riigikogu valimistel oli Eestis 859 714 hääleõiguslikku kodanikku.
2019. aasta Riigikogu valimistel oli hääleõiguslikke inimesi 958 571, neist 77 881 on alaliselt välisriikides elavad Eesti kodanikud.
Vene SFNV

Venemaa Sotsialistlik Föderatiivne Nõukogude Vabariik, lühend VSFNV (vene keeles "Российская Социалистическая Федеративная Советская Республика", "РСФСР") oli Venemaa Nõukogude Vabariigi ametlik nimi 19. juulist 1918 kuni 1936. aasta NSV Liidu konstitutsiooni ja 1937. aasta Vene NFSV konstitutsiooni vastuvõtmiseni, mille kohaselt 1922. aastal NSV Liidu haldusüksuseks (liiduvabariigiks) muudetud Venemaa nimeks sai Vene Nõukogude Föderatiivne Sotsialistlik Vabariik (Vene NFSV).
Venemaa SFNV sai riigi ametlikuks nimeks III Ülevenemaalisel Nõukogude kongressil 10. jaanuaril 1918 vastu võetud ja 19. juulil jõustunud Venemaa SFNV Konstitutsiooni järgi. Venemaa SFNV pealinn oli kuni 11. märtsini 1918 Petrograd, kui Rahvakomissaride Nõukogu ja nõukogude valitsusasutused evakueeriti Moskvasse, mis jäigi Venemaa SFNV ja seejärel Nõukogude Liidu pealinnaks.
Vene SFNV riigihaldus.
V Ülevenemaalise Nõukogude kongressi poolt 10. juulil 1918 vastu võetud I Vene SFNV konstitutsioonile oli Vene SFNV kõrgeimaks esindus- ja seadusandlik võimuks Ülevenemaaline Nõukogude Kongress, kuhu valiti esindajad erinevatest nõukogudest ja ametiliitudest.
Nõukogude kongresside vahelisel ajal oli alaliseks kõrgemaks esindusorganiks Ülevenemaaline Kesktäitevkomitee ja selle Presiidium. Ülevenemaalise Kesktäitevkomiteel oli õigus vastu võtta dekreete(seadusi), muuta või keelata Vene SFNV Rahvasaadikute Nõukogu dekreete või määrusi, ametisse nimetada või kõrvaldada Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogu tervikuna või üksikuid rahvakomissare.
, "VK(b)P Keskkomitee", "VK(b)P KK Poliitbüroo", "VK(b)P KK Orgbüroo", "VK(b)P KK Sekretariaat"
Täidesaatvateks võimuorganiteks olid: Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogu, määratud rahvakomissarid ja nende poolt juhitavad Vene SFNV rahvakomissariaadid.
Vene SFNV riigikaitse.
Vene SFNV relvajõudude Punaarmee juhtorganiks oli ÜK(b)P poliitilise juhtkonna poolt 8. mail 1918, moodustatud Tööliste ja Talupoegade Punaarmee Ülevenemaaline Peastaap, sõjalise tegevuse planeerimise asutusena ja sellest 1919. aastal eraldatud Vabariigi Revolutsioonilise Sõjanõukogu Välistaap sõjategevuse operatiivse keskasutusena. Ülevenemaalist Peastaapi juhtis Sõjanõukogu, kuhu kuulusid staabiülem ja poliitilised komissarid. Sõjanõukogu teostatas kontrolli ÜP tegevuse üle ning allus otse Nõukogude Venemaa sõjaasjade rahvakomissarile ja alates 6. septembrist 1918 Vabariigi Revolutsioonilisele Sõjanõukogule, mille juhiks oli sõjaasjade rahvakomissar Lev Trotski.
, "Tööliste ja Talupoegade Punaarmee Ülevenemaaline Peastaap"
Vene SFNV sisejulgeolek.
, "GPU", "OGPU", "NKVD"
Vene SFNV ja NSV Liidu moodustamine.
30. detsember 1922 Moskvas toimunud I NSV Liidu Nõukogude Kongressil võtsid kongresssi saadikud vastu otsuse Nõukogude Sotsialistlike Vabariikide Liidu moodustamisest, mille asutajaliikmed olid:
Kodanik

Riigi kodanik on füüsiline isik, kellel on vastava riigi kodakondsus. Mõningatel juhtudel peetakse antud riigi kodanikeks ka selles riigis registreeritud juriidilisi isikuid. Linnriikide ajasul nimetati vabu inimesi – st mitte orje – linnakodanikeks.
Kodanikualgatusest, kodanikuühiskonnast, kodanikuühendustest jne rääkides ei kasutata sõna kodanik selle riigiõiguslikus tähenduses, vaid mõeldakse ühiskonna liiget. Ta võib juriidiliselt olla ka mõne teise riigi kodanik või ilma kodakondsuseta.
Johannes Semper

Johannes Semper (22. märts 1892 Pahuvere küla, Tuhalaane vald, Paistu kihelkond, Viljandimaa – 21. veebruar 1970 Tallinn) oli eesti luuletaja, prosaist, kriitik, tõlkija, esseist ja poliitik.
Elukäik.
Sündis õpetaja peres.
1916. aastal Semper mobiliseeriti ning ta lõpetas Moskvas lipnikukooli. 1917. aastal astus 1. eesti polku ja oli Eesti sõjaväelaste ülemkomitee liige. Ta oli Eesti sotsialistide-revolutsionääride partei keskkomitee liige ning 1919–1920 asutava kogu liige.
Vabadussõjas teenis suurtükiväe tagavara divisjonis, ülendati 12. veebruaril 1920. aastal Sõjavägede Ülemjuhataja kindralstaabi kindralmajor Laidoneri käsuga Sõjavägedele nr. 387 leitnandiks 28. augustist 1919. aastal.
1930. aastatel töötas Semper Tartu ülikoolis üldesteetika ja stilistika õppejõuna, oli Loomingu toimetaja (1930–1940) ja Eesti PEN-klubi esimees (1928–1940). 
1940. aastal astus ta Eestimaa Kommunistlikku Parteisse ja kuulus haridusministrina ka Johannes Varese valitsusse. Kaasas kirjanikke nõukogude võimuga koostöö tegijate sekka. Hariduse rahvakomissarina algatas augustis 1940 nn kahjulike raamatute nimekirjade koostamise, luues selleks spetsiaalse komisjoni.
Semper kirjutas 1944. aastal sõnad Eesti NSV hümnile, mille meloodia autor oli Gustav Ernesaks.
1940–1948 oli Eesti NSV hariduse rahvakomissar ja minister, aastail 1941–1948 Eesti NSV kunstide valitsuse (sisuliselt kultuuriministeeriumi) juhataja, 1946–1950 Eesti NSV kirjanike liidu juhatuse esimees.
Langes 1950. aastal EKP keskkomitee 8. pleenumi otsusega koos teiste tuntud haritlastega "kodanliku natsionalistina" põlu alla. Ta heideti kirjanike liidust välja, kuna oli Pablo Neruda värsse tõlkinud otse hispaania keelest, mitte vene keelest ja niiviisi ei kasutanud Neruda tõlkimisel kõiki vene keele rikkusi.
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 22. aprilli 1950 otsusega võeti talt ära Eesti NSV teenelise kirjaniku aunimetus. Teenelise kirjaniku aunimetus taastati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 27. oktoobri 1956 seadlusega.
Alates 1962. aastast alustati tema kogutud teoste (12 köite) väljaandmist.
1965 kirjutatud mälestustes möönab, et 1940. aasta riigipööre oli juriidiliselt ebaseaduslik, kuid õigustab seda väidetava rahva tahtega.
Looming.
Johannes Semper debüteeris eesti kirjanduse ülevaatega läti ajakirjas Kahwi (1910), esimesed värsid avaldati Noor-Eesti väljaandeis (1911). Osales ka Tarapita tegevuses.
Esseistina on Semper suure eruditsiooniga käsitlenud kirjandust, teatrit, kujutavat kunsti, muusikat jm, nt. kogumikud "Näokatted" (1919) ja "Meie kirjanduse teed" (1927). Johannes Semperi "Kalevipoja rahvaluule-motiivide analüüs" (1924) on ainulaadne, psühhoanalüüsil põhinev stiiliuurimus. Tõlketöö saavutusteks on Dante Alighieri teose "Uus elu" (1924) ja Victor Hugo romaani "Jumalaema kirik Pariisis" (1924) eestindusi.
Kogutud teosed 12 köites.
Aastatel 1962–1978 avaldas Eesti Riiklik Kirjastus (hiljem Eesti Raamat) Johannes Semperi teosed 12 köites:
Mälestuse jäädvustamine.
Johannes Semperi nime on kandnud Tartu 8. Keskkool.
Isiklikku.
Johannes Semper abiellus 1920. aastal Aurora Adamsoniga. Nende tütar oli Lilian Semper.
Johannes Semper oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Artur Adson

Karl Arthur Adson ( Tartu – 5. jaanuar 1977 Stockholm) oli eesti luuletaja, näitekirjanik, teatrikriitik ja memuarist.
Elu.
Ta sündis Tartus majateenija pojana, kuid üles kasvas sugulaste juures Võrumaal. Adson õppis Tartus vaeste väikelastekoolis, Sänna vallakoolis, Võru linnakoolis, Pihkva maamõõdukoolis ning oli lühemat aega Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna hingekirjas. Ta töötas Venemaal (1907–1912) ja alates 1912. aastast Tallinnas maamõõtjana. Alates 1918. aastast tegi kaastööd ajalehtedele Tallinna Teataja, Sotsialdemokraat ja Postimees. 1920. aasta sügisest oli Tallinna Teataja toimetuse liige, sama aasta lõpust ka Päevalehe toimetuse liige, joonealuse ja kirjandusliku lisa toimetajana. Eesti Vabariigi põllutöö- ja haridusministeeriumis, ajalehetoimetustes, teatridramaturgina, vabakirjanikuna. Aastatel 1935–1940 töötas siseministeeriumi filmiinspektorina ja propagandatalituse ametnikuna.
Adson tuli eesti kirjandusse võrumurdeliste luuletustega ning oli tegev Siuru ja Tarapita kirjanikeühingus.
Tema kujunemisele luuletajaks andis suuna tutvumine Marie Underiga 1913. aastal, kelle elukaaslaseks ja truuks saatjaks jäi Adson elu lõpuni. Adson on olnud eesti kirjanduse kõige järjekindlam murdeluuletaja, võrumurdelisi tekste sisaldavad eranditult kõik tema luulekogud. Murdekeele tõttu arhailise värvinguga värssides peegelduvad eesti luule arengulugu ja üldtendentsid.
1920. aastatel oli Adsonil vanema põlvkonna kirjanikuna oluline osa täita mitmes keskses kirjandusinstitutsioonis kirjanduselu organiseerijana, samas kirjutas ta ka teatri- ja kirjanduskriitikat, jäädes sageli printsipiaalselt konservatiivseks.
5. oktoobril 1935 määrati Artur Adson filmiinspektoriks.
1944. aasta septembris põgenes Adson Rootsi. Seal leidis ta rakendust arhiivitöölisena teatrimuuseumis ja raamatukogus.
Artur Adson suri 5. jaanuaril 1977 Stockholmis ja maeti Skogskyrkogårdeni kalmistule. 9. juunil 2016 maeti ta koos abikaasa Marie Underi, viimase tütre Hedda Hackeri ja õe Berta Underiga ümber Tallinna Rahumäe kalmistule.
Tsitaat.
Elu ning selle veetmist provintsilinnas peetakse tavaliselt väikekodanlikuks. Viimast on meilgi 1905. a. revolutsioonist peale ja mõningal määral vene pahempoolse kirjanduse mõjul ägedasti halvustatud. Ometi ei ole see väikekodanlus, kõigile ta vigadele vaatamata, iganeski teostanud selliseid vägivallaakte ega veerema pannud sääraseid hävituslaineid, nagu seda on teinud ta sõimajad maailmaparandajate leerist vabaduse, vendluse ja võrdsuse lipukirja all.
Väikelinna moosekant, 1946, lk. 9.
Henrik Visnapuu

Henrik Visnapuu (2. jaanuar 1890 Helme kihelkond – 3. aprill 1951 Long Island, New York) oli eesti luuletaja, proosakirjanik ja kirjanduskriitik.
Ta oli Marie Underi kõrval rühmituse Siuru kesksemaid luuletajaid.
Elukäik.
Ta õppis Reola vallakoolis, Ropka ministeeriumikoolis ning Vana-Kuuste vallas Sipe ministeeriumikoolis, mille lõpetas 1905. aastal. 1907. aastal läbis ta Narva Gümnaasiumi juures algkooliõpetaja kutseeksami ja hakkas vallakooli õpetajaks. 1912. aastal suundus ta Tartusse, kus esialgu õpetas tütarlaste gümnaasiumis eesti keelt ja kirjandust. Õppis Tartu ülikoolis klassikalist filoloogiat. Henrik Visnapuu oli Korp! Sakala liige. 
1935. aastast töötas Visnapuu Riikliku Propaganda Talituses kultuurinõunikuna. Talle kuulus talu Luunja vallas.
1944. aastal põgenes ta Nõukogude okupatsiooni eest Saksamaale ja emigreerus sealt 1949. aastal Ameerika Ühendriikidesse.
Henrik Visnapuu suri 3. aprillil 1951 New Yorgis ootamatult südameataki tagajärjel 61-aastaselt. 26. juunil 2018 maeti ta ümber Tallinna Metsakalmistule.
Looming.
Tema luuletusi hakati avaldama ajakirjanduses 1908. aastast. Osales kirjanduslikes koguteostes "Moment : Esimene" (1913), "Roheline Moment" (1914) ja "Looming" I (1920), äratas tähelepanu futuristlike ja ekspressionistlike esinemistega. Henrik Visnapuu oli Marie Underi kõrval rühmituse Siuru kesksemaid luuletajaid.
Mälestuse jäädvustamine.
Pärast Henrik Visnapuu surma ütles Ülemaailmne Eesti Kirjanduse Selts välja mõtte asutada fond, mis annaks välja Henrik Visnapuu kirjanduspreemiat. Fond loodi 21. oktoobril 1952. Auhinda kavatseti välja anda igal aastal eesti kirjandusteose autorile proosa, luule või memuaristika vallas. Alates 1953. aastast antaksegi luuletaja sünniaastapäeval 2. jaanuaril välja Henrik Visnapuu preemiat.
Luunja vald on kuulutanud 2020. aasta Henrik Visnapuu 130. sünniaastapäeva auks Henrik Visnapuu aastaks. Mitmesuguste ettevõtmistega meenutatakse aasta jooksul Luunjas elanud luuletajat. Loone Otsa kohendatuna ja lühendatuna lavastati Luunjas Visnapuu näidend "Keisri usk", mis kirjeldab "apostliku õigeusu sissetungi Eestisse ja võitlust usuküsimuse ümber tsaarivalitsuse ajal", kuid mille esietendus Estonia teatris 1939. aastal ära jäeti.
Isiklikku.
Henrik Visnapuu vend Eduard Visnapuu oli eesti muusikateadlane ja pedagoog, vennapoeg Herk Visnapuu (1920–2013) oli arhitekt.
Osalusdemokraatia

Osalusdemokraatia (inglise keeles "participatory democracy") on demokraatia vorm, mille puhul rahvast kaasatakse otsustusprotsessi. Osalusdemokraatia vorm, mille puhul rahvas teostab oma võimu seadusloomes ja muudes küsimustes, mis esindusdemokraatias on riigikogu ja valitsuse pädevuses, on otsedemokraatia.
Osalusdemokraatia on üks kodanikuühiskonna toimimise aluseid. Osalusdemokraatia peamine ülesanne on tagada kogukonna juhtimise täielik läbipaistvus.
Poliitikateaduses tähistab see termin esindusdemokraatia alternatiivi või selle täiendamise katseid. Esindusdemokraatia tähendab seda, et rahvas (või kodanikuühenduse puhul selle liikmeskond) kasutab võimu enda valitud esindajate kaudu, osalusdemokraatia aga tähendab teisi mõju avaldamise kanaleid. Osalusdemokraatia üldiseks lähtekohaks on see, et ka demokraatlikult valitud esindajate tehtud otsuste aluseks peab olema nende inimeste kuulamine, keda kõnealune otsus puudutab; paljusid (nt kohaliku tasandi) otsuseid on võimalik langetada esinduskogudest sõltumatult või nende poolt antud volitusega. 
Osalusdemokraatia huvides on iga olulise poliitilise küsimuse üle arutlemine nii, et kaasatud on võimalikult paljud need ühiskonna (või kõnealuse ühenduse) liikmed, keda see puudutab; ideaalis peaks taoline arutlus võimaldama kõigi seisukohtade esitamist ning selle tulemus ei tohiks olla mõjutatud nende esitaja võimupositsioonist või tema muudest ressurssidest. Osalusdemokraatia kanaleid on näiteks avaliku võimuga loodud koostöökogud ja teised partnerluse vormid, avalikud diskussioonid, demonstratsioonid, kodanikualgatus, survegrupid, muud kodanikuühendused ja sotsiaalsed liikumised, äärmuslikul juhul ka kodanikuallumatus.
Hääletus

Hääletus on üks viisidest, mille abil grupp saab langetada otsuseid nii, et enamik grupi liikmetest pooldab otsust.
Hääletus koosneb kahest komponendist:
Tavaliselt kasutatakse hääletust, mille puhul kõik annavad hääle ühele etteantud valikutest, hääletuse tulemuseks on inimeste arv iga variandi kohta, kes on selle poolt hääletanud. Selle hääletuse sagedasti kasutatav erijuht on kujul, kus variantideks on "jah", "ei" ja võib-olla erapooletu.
Kui valikuid on mitu, siis võib saada valida kas valikute hulgast ühe, valikute pingerea või vastavalt pingereale kindla arvu teostatud valikuid, mis on saanud hääli kõige rohkem. Mitme valikuga hääletuse sagedasti kasutatav erijuht on, kus iga inimene saab anda hääle ainult ühele valikule. Nii toimuvad tihti rahvahääletused – ent sama rahvahääletus võib sisaldada mitut hääletust (valikute komplekti) ehk olla nende koondhääletus.
Valimisvõimaluste laienduseks võib anda juurde võimalusi, mida saab iga valiku puhul valida. Näiteks võib lisanduda erapooletu – sel juhul hääletatakse igal valiku poolt, erapooletu või vastu. See muudab hääletuse tulemused täpsemaks (ehk annab suurema võimaluse saavutada konsensust). Võib ka anda võimaluse iga valiku kohta kirjutada määratud vahemikus arv, näiteks kümnepallisüsteemis üks kuni kümme. Kõikide valikute puhul võib siis võtta näiteks keskmised. Nii toimuvad tihti spordivõistluste kohtunike hääletused (kus hääleõigus hääletuses, kellele anda auhinnad, on kohtunike käes ja valitakse pingerea esimesed, nummerdades nende kohad vastavalt järjestusele pingereas. Igal kohtunikul on ka vetoõigus, vetot peab kaitsma vastavalt võistluse reeglitele).
Et saada hääletuse tulemused võimalikult lähedale konsensusele või sellega võrdseks, peab hääletusele eelnema võimalikult paljusid hääletatava küsitluse aspekte hõlmavad väitlused. Kui tegu on riigiga, siis ei pea konsensusega leppima kehtiva karistusega kriminaalkurjategijad. Samas tuleb võimalikult hea ühisotsuse saavutamiseks arvestada ka nende põhjendatud arvamustega. Hea hääletustulemus on selline, mis arvestab võimalikult paljude inimeste võimalike huvidega.
Konsensus

 
Konsensus ehk ühismeel on grupi inimeste arvamuse ühisosa või ühine arvamus. Konsensuse leidmise protsessiks on väitlus, arvamuste vahetus, mille kaudu võidakse jõuda arvamuste kokkulangemisele vaadeldavas küsimuses. Konsensuse liigiks on ka kompromiss, mida võib pidada osaliseks konsensuseks.
Konsensuslik otsustamine on grupiviisilise otsustamise meetod, mis taotleb kõigi osalejate nõusolekut ning vastuväidete lahendamist. Konsensuslik otsus erineb ühehäälsest otsustamisest ja solidaarsusest. 
Konsensusliku otsustamise protsessis püütakse saavutada nii grupi kui kõigi selle liikmete huvide parimal viisil rahuldamist, mitte võistlevate seisukohtade seast eduka välja valimist. Grupi liikmetelt eeldatakse võimalikult võrdsel määral panustamist otsuse kujundamise protsessi, kõigil on võimalus ettepanekuid teha, arvamust avaldada ja vetoõigust kasutada. Kaasata püütakse võimalikult laia asjasse puutuvate isikute ringi. 
Konsensuslik otsustamine on alternatiiviks otsuste langetamisele häälteenamusega või ülalt alla suunatud otsustamisega. Vahevormina praktiseeritakse kaasamist, kus otsustajad konsulteerivad huvirühmadega, kellel on arvamuse avaldamise õigus, kuid mitte otsustamises osalemise õigus. Konsensuslikku protsessi kasutatakse ka häälteenamusega vastu võetavate otsuste ettevalmistamisel. 
Konsensusliku otsustamise käigus võidakse taotleda kõigi grupi liikmete nõusolekut või seada reeglid, mitme mittenõustuja korral loetakse üksmeel saavutatuks. 
Konsensusliku otsustamise plussiks peetakse parema kvaliteediga otsuseid, kuna arvesse võetakse paljude isikute huvisid, samuti kaasnevaid paremaid grupisuhteid. Miinuseks peetakse otsustamise ajakulukust. Samuti eeldab konsensusliku otsustamise eetika osalejatelt, et nad seaksid üldjuhul grupi huvid isiklikest huvidest ettepoole ning kasutaksid vetoõigust vastutustundlikult.
Väär

 
Väär on üks tõeväärtustest. 
Seda tähistatakse sageli tähega F, eestikeelses kirjanduses tähega V. Matemaatilises loogikas samastatakse seda sageli arvuga 0 ning tähistatakse numbriga 0. 
Kahendsüsteemis tähistab sõna "väär" tihti ka numbrit 0.
Süntaks

Süntaks ehk lauseõpetus on grammatika osa, mis käsitleb sõnade ühendamist sõnaühenditeks ja lauseteks. Süntaksi raames analüüsitakse süntaktiliste kategooriate olemust, ehitust ja funktsiooni. Lisaks süntaksile kuuluvad grammatikasse ka fonoloogia ja morfoloogia. Grammatika tervikuna tegeleb keele reeglipärasustega, mis on ennustatavad.
Termin "süntaks" tuleb kreekakeelsest sõnast "syntaxis &lt;süntaksis&gt;," mis tähendab 'ühendus, ehitis, kokkupanek'. Eestikeelne oskussõna "lauseõpetus" on tarvitusel 1980. aastaist alates.
Süntaksi ülesandeks on kirjeldada neid seaduspärasusi, mille järgi grammatilised vahendid seovad leksikaalseid vahendeid funktsionaalseteks tervikuteks: lause moodustajadeks ja terveteks lauseteks.
Süntaksi uurimisobjektiks on lause ehk minimaalne suhtlusüksus, mis kuulub komponendina suuremasse suhtlusüksusesse – teksti(lõiku).
Süntaksi raames uuritakse 
Sõnade ühendamisel sõnaühendeiks ja lauseiks kasutatakse nii süntaktilisi kui ka morfoloogilisi väljendusvahendeid. 
Noam Chomsky, silmapaistev süntaksiuurija ja generatiivse transformatsiooniteooria looja, on süntaksi eesmärgiks pidanud sellise kirjelduse andmist, mis genereeriks kõik keele grammatikale vastavad ehk grammatilised laused, aga mitte ühtegi mittegrammatilist lauset. Otsustamaks, kas lause on õige või vale, on kõigepealt tarvis keelevaistu. Grammatiline lause on keelenormide järgi korrektne ehk õige. Emakeelne kõneleja on võimeline selliseid lauseid tegema, sest ta teab keelenorme.
Kui on olemas teatud hulk õigeid ja valesid laused, on võimalik formuleerida hüpoteetilised reeglid, millele kõik õiged laused peaksid vastama. Seejärel tuleb hüpoteesi kontrollida, otsides uusi empiirilisi andmeid, st uusi lauseid, mis oletused kas ümber lükkaksid või neid kinnitaksid.
Süntaksi eesmärk pole ette kirjutada abstraktseid reegleid, mida kõik korrektsed keelekasutajad peavad järgima. Süntaksi peamine allikas on tänapäeval tegelik keelekasutus, millest lähtudes püütakse luua konkreetse keele lauseehitust võimalikult adekvaatselt kirjeldavad teooriad. Niisiis pole tegemist mitte preskriptiivse, vaid deskriptiivse grammatikaga.
Eesti keele süntaksi uurimisel on silmapaistvaid tulemusi saavutanud Valter Tauli, Henno Rajandi, Huno Rätsep, Ellen Uuspõld, Mati Erelt, Helle Metslang, Liina Lindström.
Mati Alaver

Mati Alaver (sündinud 21. veebruaril 1954 Võrus) on endine eesti suusatreener.
Alaver on Eesti suusatamise meistrivõistluste medalivõitja (1977, 1978). Tema edukamad õpilased on olnud Andrus Veerpalu ja Jaak Mae. Salajases rahvusvahelises dopinguvõrgustikus oli ta tuntud hüüdnimega "Kindral".
Elukäik.
Mati Alaver lõpetas 1972. aastal Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkooli ning 1976. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuri erialal.
Aastatel 1976–1980 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli suusakateedri õppejõud, Eesti NSV teeneliseks treeneriks sai Alaver 1986. aastal. Aastatel 1981–1992 oli Alaver Eesti naiste suusakoondise ning 1992–2011 Eesti murdmaasuusatamise peatreener. 2006. aastast kuni 2019. aastani omas Alaver treeneri 7. kutsetaset (meistertreener). Ta on osalenud aastatel 1992–2018 treenerina 8 korda taliolümpiamängudel.
31. oktoobril 2011 peatas Eesti Suusaliidu juhatus Mati Alaveri volitused koondise peatreenerina kuni Andrus Veerpalu dopingujuhtumi asjaolude selgumiseni. Aastatel 2014–2018 oli ta Kasahstani suusataja Aleksei Poltaranini tiimi juht ja treener.
Alaver on olnud aastatel 1999–2001 ja 2005–2019 Eesti Olümpiakomitee, 2001–2012 Eesti Olümpiakomitee esindajate kogu, 2005–2014 Eesti Olümpiakomitee tippspordi nõukogu ja 2016–2019 Eesti Olümpiakomitee täitevkomitee liige. 2004. kuni 2019. aastani oli ta Eesti Treenerite Liidu juhatuse liige.
Eesti Reformierakonna liige oli Alaver aastatel 2001–2019.
2019. aasta veredopinguskandaal.
27. veebruaril 2019 korraldas Austria kriminaalpolitsei põhja suusaalade MMi võistluslinnas Seefeldis dopinguga seotud läbiotsimise ja vahistas selle käigus viis murdmaasuusatajat: Aleksei Poltaranini Kasahstanist, Dominik Baldaufi ja Max Hauke Austriast ning Andreas Veerpalu ja Karel Tammjärve Eestist. Samal päeval vahistati Saksamaal Erfurdis veel kaks inimest, kellest üks oli spordiarst Mark Schmidt. Viimast on juba varem kahtlustatud veredopingu vahendamises. 28. veebruari õhtul vabanesid Tammjärv ja Veerpalu, olles tunnistanud seotust dopinguga.
1. märtsil tunnistas Tammjärv, et ta on veredopingut tarvitanud alates 2016. aasta suvest ja et spordiarst Mark Schmidti kontakti andis talle endine Eesti suusakoondise peatreener Mati Alaver. Alaver tunnistas samal päeval kontakti vahendamist.
4. märtsil otsustas Eesti president Kersti Kaljulaid võtta Mati Alaverilt talle antud kaks riiklikku teenetemärki. Samal päeval tunnistas veredopingu kasutamist veel üks Eesti murdmaasuusataja Algo Kärp, kelle kinnitusel sai ka tema Mati Alaverilt 2016. aasta suvel dopinguarsti Mark Schmidti kontakti.
14. novembril 2019 mõistis Harju maakohus Mati Alaveri kokkuleppemenetluses dopingu tarvitamisele kallutamises süüdi ning karistas teda aastase tingimisi vangistusega poolteiseaastase katseajaga. Nii Alaver kui ka teine asjaosaline, olümpiavõitja Andrus Veerpalu on seejärel valinud vaikimistaktika ning keeldunud kommentaaridest ja intervjuudest.
Diskussioon

Diskussioon ehk vestlus on kahe või enama, mõnikord ka ühe, inimese omavaheline suhtlus, tavaliselt selline, mille käigus arutatakse kindlat teemat. Kui need kaks inimest on eriarvamusel, siis on tegemist vaidlusega; kui nad on valmis oma erimeelsust lahendama, siis on tegemist väitluse ehk debatiga.
Vestlus võib olla:
Vaidlus

Vaidlus on diskussiooni vorm, mille puhul osalejate vahel on erimeelsus ja mille puhul ei pruugita järgida väitlusreegleid.
Vaidluses on võimalik otsene emotsionaalne mõjutamine, näiteks sõimamine ja solvumise väljanäitamine kindla eesmärgi saavutamiseks.
Samuti on vaidluses võimalik, et üks või mitu osalist tahab jõuda ettemääratud tulemini sõltumata selle õigsusest (kasutab demagoogiat). 
Vaidlus võib paisuda tüliks.
Kompromiss

Kompromiss on konsensus, mille puhul osapooled nõustuvad ühisseisukohaga ainult osaliselt, ent lepivad kokku, et käituvad nii, nagu nad nõustuksid sellega täielikult. 
Kompromissi on vaja juhul, kui osapooled, kes ei suuda jõuda mõnes küsimuses täieliku konsensuseni, kuid soovivad selle küsimuse valdkonnas siiski koostööd teha, sest ka osaline koostöö on üldiselt kõigile osalistele kasulikum kui koostööst loobuda. 
Demokraatlikus ühiskonnas on enamik kokkuleppeid kompromiss poolte vahel. 
Et eristada kompromissi sellisest konsensusest, mille puhul ühisseisukohaga täielikult nõustutatakse, nimetatakse kompromissi mõnikord ka osaliseks konsensuseks, kuid tegelikult on ka kompromiss sisuliselt täielik konsensus, sest selle puhul nõustuvad kõik osapooled kõigega, mida kompromiss sisaldab.
Kompromissi ei vajata teaduses, filosoofias ega väitluses, sest seal saab küsimusi lihtsalt lahtiseks jätta (asjad võivad sisaldada määramatust), ent kompromiss on vajalik konkreetset tegevust puudutavate otsuste tegemisel. 
Kompromissi võib pidada äriks ebamugavustega: iga osapool nõustub tingimustega, mis põhjustavad talle koos kasuga teatud ebamugavusi, selleks et teised osapooled nõustuksid tingimustega, mis põhjustavad neile samamoodi ebamugavusi koos kasuga. 
Kompromissi leidmisele eelneb tavaliselt väitlus, kus kõik osapooled üritavad kokkuleppe tingimusi mõjutada endale kasulikus suunas. Täieliku konsensuse (leida selline tegevuse viis, mida keegi muuta ei soovi) võib kehtestada ainult diktaator käsu korras ja karistuse hirmuga.
Määramatus

Määramatus on loogikas või matemaatikas küsimuse teadaolev vastus, mille tegelikku vastust ei suudeta leida. Määramatuse kaotamine on arutlus, mille tulemusel on võimalik määratleda küsimuse vastus.
Määramatuse kaotamise või vähendamise viisideks on:
Määramatuse näide (matemaatika):
Küsimus: Kui on ruut nurgakoordinaatidega (15, 4) ja (20, 9), ning selle ruudu alal on punkt, siis millised on selle punkti koordinaadid?
Vastus: Punkti X koordinaat on vahemikus 15 kuni 20; punkti Y koordinaat on vahemikus 4 kuni 9.
Määramatus on seega näiteks see, et milline arv täpselt on X koordinaat vahemikus 15 kuni 20. Seega vastus ei ole määramatus, aga sisaldab määramatust.
Määramatuse näide 2 (matemaatika):
Küsimus: Kui on tasand ja sellel tasandil on punkt, siis millised on selle punkti koordinaadid?
Vastus: Määramatus. Oskame öelda ainult seda, et tegu on X ja Y koordinaatidega ja et need on arvud.
Määramatuse näide 3 (igapäevaelu):
Küsimus (lähteinformatsioon): Asdf läks kuuenda aprilli 2001 hommikul kella viie ja kuue vahel uksest välja, et jõuda tööle. Tööpäevad kestavad Asdf'il tavaliselt seitse-kaheksa tundi. Asdf'il plaanis peale tööpäeva lõppu kohe koju tulla. Sõltuvalt liiklusest sõidab ta tööle kolmekümne minuti kuni tunni ajaga. Millal Asdf koju jõudis?
Tehtekäik:
Teame, et väljumise aeg on vahemikus 5..6.
Tööpäev on [tavaliselt] 7..8 tundi – ei saa öelda, kas ka täna.
Asdf [plaanis] peale tööpäeva lõppu kohe koju tulla.
Töölesõit, samuti kojusõit, võtab aega vahemikus 0.5..1 tund.
Määramatust märgime siin kujul ±.
5.5±0.5 + 7.5±0.5 + 0.75±0.25 * 2 = (5.5+7.5+0.75*2)±(0.5+0.5+0.25*2) = 14.5±1.5 ehk siis kellaajana 13:00 ja 16:00 vahel.
Vastus:
Kindlasti jõudis Asdf koju peale kuuenda aprilli 2001 hommikul kella viit, isegi kui ta kohe värava taga leidis, et on haige ja tuli tagasi – selline vastus sisaldab väga palju määramatust.
Kui kõik kulges plaanipäraselt ja tavaliselt, jõudis ta koju kuuenda aprilli 2001 päeval ühe ja nelja vahel. – vastus sisaldab määramatust ja kehtib ainult erijuhtudel; tavaelus siiski arvestaksime umbes nii.
Kõige täpsem vastus, mis sisaldab ka tõenäosusi, mida selle põhjal anda saame, sisaldab mõlemat võimalust ja ka seda, et ta ei tulnud koju otse töölt ega isegi samal päeval (me ei tea, kui plaanipäraselt ta elu kulgeb ega seda, kas tal on kombeks ööseks kodust ära jääda peale tööpäevi): Asdf tuli koju peale kella viite kuuenda aprilli 2001 hommikul, väga tõenäoliselt samal päeval ühe ja nelja vahel, aga siiski on ka üsna tõenäoline, et ka mõni päev hiljem; sellest hoolimata ei saa välistada, et ta tuli koju veel hiljem või ei tulnud koju. – vastus sisaldab suures koguses määramatust, ent on parim, mida lähteinfost saab tuletada.
Puhkpillid

Puhkpillid ehk aerofonid on laiemas tähenduses muusikainstrumendid, mille heli tekib õhusamba võnkumisel. Kitsamas tähenduses nimetatakse puhkpillideks ("pärispuhkpillid", saksa keeles "eigentliche Blasinstrumente") muusikainstrumente, mille heli tekib pillimängija hingamiselunditest lähtuva pilli sisse puhutud õhu võnkumisel. 
"Pärispuhkpillid" jagatakse algse valmistamise materjali järgi tavaliselt puupuhkpillideks ehk puupillideks ja vaskpuhkpillideks ehk vaskpillideks. 
Puhkpillid laiemas tähenduses moodustavad Hornbosteli-Sachsi muusikainstrumentide liigituses 4. kategooria "aerofonid.
Uisutamine

Uisutamine on uiskudega jääl liikumine.
Uisutatakse mitmel põhjusel, sealhulgas vaba aja veetmise, meelelahutuse, harrastustreeningu, aga ka võistlemise eesmärgil. Uisutamine on mitme eri spordiala osa. Uisutatakse nii loomulikul jääl veekogudel (merel, järvel, jõel, tiigil) kui ka spetsiaalsel tehisjääl sise- või välitingimustes.
Ajalugu.
Uiske kasutati juba vanaajal, et jääl paremini liikuda. Need olid algselt loomade luudest valmistatud ning uiskudel liikudes anti kepitõuketega hoogu. 
Tänapäevastega sarnanevaid raudteraga puu-uiske hakati valmistama Hollandis 13. sajandi keskel. Varaseimad teated uisutamisvõistlustest on 16. sajandil Friisimaalt. Hollandis peeti uisutamist sobivaks kõigile sotsiaalsetele klassidele, nagu nähtub tolleaegsetelt maalidelt.
Inglismaale jõudis uisutamine Hollandist 17. sajandil, kõigepealt sai see populaarseks aristokraatia hulgas ja siis ka laiemalt. 1662. aastal teatasid Samuel Pepys ja John Evelyn uisutamisharrastusest Londonis St. James's Parkis.
Võistlusspordina hakati kiiruisutamist harrastama 18. sajandil Inglismaal ning 19. sajandil Hollandis, Skandinaavia maades, Saksamaal, Venemaal ja Põhja-Ameerikas.
1742. aastal asutati Edinburghis esimene uisutajate klubi (mis tegeles pigem iluuisutamise kui kiiruisutamisega) ja 1772. aastal andis briti kapten Robert Jones välja esimese uisutamisõpiku "A Treatise on Skating".
1840. aastatel rajati Suurbritannia mitmeid uisuväljakuid, mis kunstliku jäätamise tehnoloogia puudusel olid valmistatud teistest materjalidest. 1844. aastal avati Londonis esimene kunstjääväljak Glaciarium.
1848. aastal patenteeris Emma William Bushall Philadelphias esimesed terasuisud. 1858. aastal avati New Yorgi Central Parkis esimene rahvale avatud liuväli.
1865. aastal alustas New Yorgist pärit "iluuisutamise isa" Jackson Haines koolitus- ja treeneritööd Euroopas.
Aastast 1997 on kasutusel nn klappuisud. Uisutera on kinnitatud uisusaapa külge ainult ühest punktist. Klappuisuga on jala liikumisulatus palju suurem ja uisutamine dünaamilisem.
Võisteldakse paarikaupa ja võistlejad vahetavad rada. Iluuisutamine on spordiala, kus sportlane peab oskama muusika saatel esitada füüsilisi oskusi uiskudel. Oluline esinemisel on muusika, mille järgi oma kava esitatakse. Iluuisutamine koosneb kohustuslikust lühikavast ja vabakavast.
Iluuisutamises võisteldakse neljas kategoorias. Meestel ja naistel on kavas eraldi üksiksõidud ja paarissõit ning jäätants mehe ja naise koostööna.
Kesk-Euroopas levis 1800. aastate alguses mood, kus koguneti uisuväljakutele kenasti riietatult harrastama uisutamist kas üksi, paariti või rühmiti. Muusika tuli kasutusele 1870. aastatel ja uisutamisele lisandusid erilised hüpped, pöörded ja piruetid.
Iluuisutamine Eestis.
Eesti meistrivõistlused toimuvad aastast 1915. Uisuliit asutati 28. novembril 1921 Eesti Talvespordi Liiduna. Pärast Teist maailmasõda toimus tegevus Eesti NSV Iluuisutamisföderatsioonina. Eesti Uisuliidu tegevus taastati Eesti NSV Iluuisutamisföderatsiooni õigusjärglasena.
Leping

Leping on tehing kahe või enama isiku (lepingupoole) vahel, millega lepingupool kohustub või lepingupooled kohustuvad midagi tegema või tegemata jätma.
Leping on lepingupooltele täitmiseks kohustuslik ("pacta sunt servanda"). Lepingu võib sõlmida suuliselt, kirjalikult või mistahes muus vormis, kui seaduses ei ole sätestatud lepingu kohustuslikku vormi.
Lepingu sisu peab olema vastavuses kehtiva seadusandluse, heade kommete ning isiku põhiõigustega.
Lepingu elemendid.
Lepingu elemendid on: 
Lepingu täitmise tagatised.
Lepingu täitmist võib tagada järgmiste vahenditega:
Venni diagramm

Venni diagramm (briti loogiku John Venni järgi) on vahend hulgateoreetiliste operatsioonide ja lausearvutuse valemite illustreerimiseks. Venni diagrammidel kujutatakse hulkasid ja nende omavahelisi suhteid tasandile joonistatud piirkondadena.
Venni diagramme saab kasutada muuhulgas hulkadevaheliste võrduste mittekehtivuse demonstreerimiseks.
Hulkade puhul kehtivate universaalsete võrduste tõestamiseks neid aga kasutada ei saa, sest suvalise hulga esitamine punktihulgana tasandil ei ole õigustatud.
Päritolu.
Venni diagrammid võttis 19. sajandi teisel poolel kasutusele Briti loogik John Venn, võimalik et varasematele eeskujudele tuginedes.
Kunstmuinasjutt

Kunstmuinasjutt on teadaoleva autori kirjutatud muinasjutt. Kunstmuinasjutud on enamasti kirjutatud rahvamuinasjutu põhjal. Spetsiifilise kunstmuinasjutu kui žanri algus on seotud Hans Christian Anderseniga.
Kunstmuinasjutt toetub vähemalt algjärgus rahvamuinasjutule, kasutab rahvamuinasjutu süžeesid, teemasid, struktuure ja väljendusvahendeid, põimib neid ja arendab edasi. Kunstmuinasjutt ei allu rahvamuinasjutu reeglitele.
Imažism

Imažism (inglise "image" 'pilt, kujund') on kirjandussuund Ameerika Ühendriikides ja Inglismaal (1909–1917), mis taotles teemade ja luulevormide valiku täielikku vabadust ja pidas eriti tähtsaks eredat luulekujundit.
Imažism sündis samaaegselt futurismi ja kubismiga ameerika ja inglise luuleringkondades, millele pani aluse Ezra Pound.
Imažistid taotlesid luule täpset ja ilustamata keelt ning täielikku teema- ja vormivabadust (eelistati vabavärssi). Eriti tähtsaks pidasid nad eredat, lakoonilist ja sugestiivset kujundit – paljud luuletused koosnevadki üksnes kaemuspiltide reast. Eeskuju võeti prantsuse sümbolistlikust luulest ning antiikluulest. Lisaks ka jaapani ja hiina luulest. Imažism nõudis täpseid sõnu, uusi rütme uute meeleolude avaldamiseks, piltide kasutamist üldiste, olgugi mõjuvate sõnade asemel ja sõnastusele keskendumist olulisema väljendamiseks.
Luuletajana oli märkimisväärseim Ezra Pound. Äramärkimist vajavad ka Hilda Doolittle ja Amy Lowell.
Hüpotees

Hüpotees on oletus. 
Kitsamas mõttes mõistetakse hüpoteesi all teaduslikku oletust, mille tõesus ei ole kindlaks tehtud. 
Matemaatika.
Matemaatikas kujutab hüpotees endast tavaliselt matemaatilist propositsiooni, mis ei ole tõestatud. Kui see propositsioon tõestatakse, siis selgub, et tegemist on teoreemiga. Ühtlasi lakkab ta olemast hüpotees. 
Empiirilised teadused.
Loodusteaduses ja teistes empiirilistes teadustes nimetatakse hüpoteesiks tavaliselt teoreetilist oletust, mille tõesuse või vääruse kohta on kas või põhimõtteliselt võimalik leida tõendmaterjali, mis põhineb kogemusel. 
Induktsionistliku arusaama kohaselt on kogemuse abil võimalik hüpoteesi sellisel määral õigustada, et selle tõesust võiks pidada kindlakstehtuks. Mõnikord öeldakse sellisel puhul, et hüpoteesist on saanud teooria.
Karl Popper väitis, et teooria saabki olla ainult hüpotees. Kogemuse abil ei ole võimalik hüpoteesi tõesust kindlaks teha, küll aga ümber lükata. 
Hüpoteesi ja teooria eristamine on küll seotud arusaamaga, et teooria on hüpoteesist usaldusväärsem, kuid sageli põhineb sõnavalik lihtsalt traditsioonil. Hüpoteesi nimetamine teooriaks võib tuleneda ka selle piisavast tunnustatuse astmest.
Katse-eksituse meetod

Katse-eksituse meetod on statistiline meetod, mida kasutatakse peamiselt loodusseaduste uurimisel.
Katse-eksituse meetod eeldab, et on olemas hüpotees, mille kontrollimiseks või tõestamiseks tehakse katseseeria. Selline katseseeria koosneb reast katsetest, mille tulemusi on hüpoteesi põhjal võimalik ennustada, kui hüpotees peab paika. Eelistatavalt on need katsed sellised, mille tulemused hüpoteesi järgi on vastuolus olemasoleva sama valdkonna teooriaga. Kui katsete hulk on piisav ja kõikide katsete tulemused on vastavuses hüpoteesiga, siis loetakse hüpotees teooriaks. Vastasel korral see kas visatakse kõrvale või tehakse sinna parandusi.
Katse-eksituse meetodil tõestatud hüpoteesid ei ole tõestatud loogika mõistes, sest isegi miljon valget varest ei tõesta, et ei oleks ühtegi musta varest, isegi kui me neid ei leia.
Ehkki katse-eksituse meetodiga ei saa midagi kindlalt tõestada, saab sellega hüpoteese kindlalt ümber lükata, leides kas või ühe katse, mis sellele ei vasta.
Teooria

Teooriaks ehk teaduslikuks teooriaks nimetatakse empiirilistes teadustes seletus- ja ennustusjõuga väidete ja argumentide üldistatud süsteemi, mis hõlmab väiteid vaadeldavate objektide kohta ja mida saab katsega kinnitada või ümber lükata. 
Teaduslik teooria on loodusmaailma ja universumi aspekti selgitus, mida on korduvalt testitud ja kinnitatud teadusliku meetodi kohaselt, kasutades aktsepteeritud vaatlus-, mõõtmis- ja tulemuste hindamise protokolle. Võimaluse korral testitakse teooriaid kontrollitud tingimustes katses.[1][2] Olukordades, mis ei ole eksperimentaalseks testimiseks sobivad, hinnatakse teooriaid abduktiivse arutluskäigu põhimõtete kaudu. Väljakujunenud teaduslikud teooriad on rangele kontrollile vastu pidanud ja sisaldavad teaduslikke teadmisi.[3]
Teaduslik teooria erineb teaduslikust faktist või teadusseadusest selle poolest, et teooria selgitab "miks" või "kuidas": fakt on lihtne, põhiline tähelepanek, seadus aga väide (sageli matemaatiline võrrand) faktidevahelise seose kohta. Näiteks Newtoni gravitatsiooniseadus on matemaatiline võrrand, mille abil saab ennustada kehadevahelist külgetõmmet, kuid see ei ole teooria, mis seletaks gravitatsiooni toimimist.[4] Stephen Jay Gould kirjutas, et "...faktid ja teooriad on erinevad asjad, mitte kasvava kindluse hierarhia astmed. Faktid on maailma andmed. Teooriad on ideede struktuurid, mis selgitavad ja tõlgendavad fakte."[5]
Teaduse distsipliinides kasutatud termini teadusteooria (sageli lühendatud teooriaks) tähendus erineb oluliselt rahvakeelsest teooriakasutusest.[6][märkus 1] Igapäevakõnes võib teooria vihjata selgitusele, et kujutab endast põhjendamata ja spekulatiivset oletust,[6] samas kui teaduses kirjeldab see seletust, mida on testitud ja mida laialdaselt aktsepteeritakse kui kehtivat.[1][2][3]
Teadusliku teooria tugevus on seotud sellega seletatavate nähtuste mitmekesisuse ja lihtsusega. Täiendavate teaduslike tõendite kogumisel võidakse teaduslikku teooriat muuta ja lõpuks tagasi lükata, kui seda ei saa uute leidudega sobivaks muuta; sellistel asjaoludel on siis vaja täpsemat teooriat. Mõned teooriad on nii hästi välja kujunenud, et tõenäoliselt neid kunagi põhjalikult ei muudeta (näiteks teaduslikud teooriad, nagu evolutsioon, heliotsentriline teooria, rakuteooria, laamtektoonika teooria, haiguste iduteooria jne). Teatud juhtudel võib teaduslik teooria või teaduslik seadus, mis ei sobi kõikide andmetega, siiski (oma lihtsuse tõttu) konkreetsetel tingimustel ligikaudsena kasulikuks osutuda. Näiteks võib tuua Newtoni liikumisseadused, mis on erirelatiivsusteooria ülitäpne lähendus valguse kiirusega võrreldes väikeste kiiruste juures.[7][8][9]
Teaduslikud teooriad on testitavad ja teevad falsifitseeritavaid ennustusi.
David Herbert Lawrence

David Herbert Lawrence (11. september 1885 Eastwood, Nottinghamshire – 2. märts 1930 Vence, Kagu-Prantsusmaa) oli inglise kirjanik, kes kirjutas romaane, luulet, lühiproosat, näidendeid ja esseesid. Lawrence on peamiselt realistlik, kirjutab industriaalühiskonnast ja moderniseerumise halbadest mõjudest inimese psühholoogiale.
Elulugu.
D. H. Lawrence sündis Eastwoodis, Inglismaa söekaevanduslinnas. Tema isa oli söekaevur Arthur John Lawrence, ema oli endine õpetaja. 1898. aastal astus noor D. H. Lawrence Notthinghami keskkooli. 1901. aastal ta lahkus koolist ning läks tööle Haywoody vabrikusse, kust pärast ägedat kopsupõletikku pidi lahkuma.
1914. aastal abiellus ta Frieda Weekleyga. Tormiline abielu kestis kuni D. H. Lawrence'i surmani. Kirjanik maeti Prantsusmaale Vence'i, kuid tuhk viidi hiljem Taosesse New Mexicos.
Statistiline meetod

Statistiline meetod on uurimismeetod, mis kasutab asjade uurimiseks nende esinemissageduse loendamist erinevates olukordades. Statistiline meetod on tihedalt seotud tõenäosusteooriaga.
Üks tuntumaid statistilisi meetodeid on katse-eksituse meetod.
Eeldus

Eeldus on propositsioon (väide), mille tõesus võetakse arutlemisel aluseks, olgugi et selle tõesus pole kindel. Propositsiooni (väite) tõesuse sellist aluseks võtmist nimetatakse propositsiooni (väite) eeldamiseks.
Eeldamine võib olla teadlik või ebateadlik. Eeldus, mis pole sõnastatud, on varjatud eeldus.
Loogika.
Loogikas on eeldus on propositsioon, ehk tõene või vale väide, millega kinnitatakse läbi arutluse mingi järelduse tõesust. Arutlus koosneb hulgast eeldustest ja ühest järeldusest.
Arutlus saab oma järelduse suhtes olla kehtiv vaid siis, kui kõik selle eeldused on tõesed. Kui üks või rohkem eeldusi on valed, ei ütle arutlus midagi selle kohta, kas järeldus on õige või vale. Näiteks, valelik eeldus ei õigusta arutluse järelduse kõrvalelükkamist, ning nii teha oleks loogikaviga. Üks viis tõestamaks, et mingi väide on vale, on formuleerida korrektne arutluskäik järeldusega, mis eitaks seda väidet.
Kui tõestataval teoreemil on kuju "Kui "p", siis "q"," siis "p" on teoreemi eeldus. Kui "p" on esitatav mitme propositsiooni konjunktsioonina, siis ka neid propositsioone võib nimetada teoreemi eeldusteks.
Keerulised arutlused võivad kasutada rida reegleid, et siduda mitu eeldust ühe järeldusega, või tuletada mitmeid järeldusi algsetest eeldustest, millest saavad siis omakorda eeldused järgnevate järelduste jaoks. Näide sellest on järeldusreeglite kasutamine sümbolloogikas.
Filosoofia.
Filosoofilistes arutlustes ei ole enamasti võimalik propositsioonide tõesuses kindel olla. Arutlus lähtub seetõttu enamasti usutavatest propositsioonidest. Mõnikord eeldatakse midagi ka lihtsalt selleks, et näha, mis sellest järeldub.
Ezra Pound

Ezra Weston Loomis Pound (30. oktoober 1885 Hailey, Idaho, USA – 1. november 1972 Veneetsia, Itaalia) oli ameerika luuletaja, muusik ja kriitik.
Elukäik.
Ezra Pound õppis USA-s Pennsylvanias, kus ta sai väga põhjaliku filoloogiahariduse, mida ta hiljem täiendas provanssaali, itaalia, hiina, jaapani ja teiste vanade kultuurrahvaste kirjanduse uurimisega.
Tähtsus.
Ezra Pound oli angloameerika moodsa luule üks kõige mõjukamaid esindajaid. Ta oli imažismi looja ja üks esimesi, kes vabavärssi õnnestunult pikkades luuleteostes kasutas.
Kriitiku ja toimetajana on ta palju kaasa aidanud William Butler Yeatsi, Thomas Elioti, Robert Frosti, Ernest Hemingway, James Joyce'i, David Herbert Lawrence'i ning paljude teiste kirjanike edule. Tugevalt on ta mõjutanud Allen Ginsbergi ja kogu biitnike põlvkonna luulet ning objektiviste. On arvatud, et tema mõjusid on kõikide 20. sajandi eksperimentaalsete luuletajate loomingus.
Ta tegi tõlkijana väga palju provanssaali ja hiina kirjanduse tutvustamiseks Euroopas, ehkki ta neid keeli arvatavasti väga hästi ei vallanud. Ta elustas huvi Kong Fuzi loomingu vastu ning tutvustas Läänes jaapani klassikalist draamat ja luulet. Samuti tõlkis ta inglise keelde kreeka, ladina ja anglosaksi klassikuid ajal, mil klassikalisele haridusele järjest vähem tähelepanu pöörati.
Muusikakriitikuna oli ta üks esimesi, kes hakkas 1920. aastatel Antonio Vivaldi loomingut ülistama (varem ei pööratud Vivaldile tähelepanu). 
Pound äratas suurt tähelepanu oma fašistlike ja juudivaenulike vaadetega ning toetusega Benito Mussolinile. Sageli jäetakse tähele panemata, et umbes sama palju kui antisemitismi leidub tema loomingus kiriku- ja budismivastasust.
1945–1948 hoiti teda kinni sõjavangide laagris ja 1948–1958 vaimuhaiglas.
Eepika

Eepika (kreeka sõnast "epos") on üks ilukirjanduse kolmest põhiliigist. Ainestiku ja selle ulatuse, kujutamislaadi järgi jaguneb eepika žanrideks: eepos, romaan (suurvormid) ja jutustus, novell, lühijutt, valm, muinasjutt, anekdoot (väikevormid).
Eepiline teos kujutab tavaliselt üksikasjalikult, rahulikult ja objektiivselt tõepäraseid või tinglikult tõepäraseid sündmusi, olukordi ja tegelasi. Autor sekkub harva teostesse või on ise tegelane. On proosa- ja värsskõnes eepilisi teoseid. Neis on esikohal jutustav element, mis seondub kirjeldava või dialoogilise esitusega.
Lüürika

Lüürika (kreeka sõnast "lyrikos" 'lüüra saatel lauldav') on poeedi elamuste subjektiivne, vahetu kujutus lüürilise eneseväljenduse, pöördumise või kirjelduse vormis, enamasti seotud kõnes. 
Lüürika kujutamisobjekt on luuletaja isiksus: tema sisemaailm, elamused, mõtted. Kausaalsust ja loogikat asendavad lüürilises teoses vabad mõtteseosed. Kujundi ja kõlaseoste loomisel on väga oluline sõnavalik. 
Mitmed läänemaised lüürikažanrid pärinevad antiikkirjandusest (ood, hümn, eleegia) ja Itaaliast (sonett, kantsoon, sekstiin).
7. sajandil eKr hakkas Lesbose saarel arenema kreeka lüürika. Eristatakse:
Koorilüürika klassik on Pindaros, kelle looming oli 16.–18. sajandil eeskujuks paljudele Euroopa luuletajatele.
Imažinism

Imažinism on imažismile vastav suund vene kirjanduses.
Imažinismile pani alguse Sergei Jessenin 1919. aastal, kui ta tahtis end distantseerida futuristidest. Ta oli kuulnud sõna "imažism" ja otsustas oma grupile sama nime panna, kogemata valesti kirjutades.
Teadvuse voolu tehnika

Teadvuse voolu tehnika (inglise "stream of consciousness") – ei kirjeldata tegelikkust, reaalseid sündmusi, vaid inimese teadvust, mõtteid ja tundeid – teadvuse vool. Kirjanik tungib tegelase hinge ja vaatab maailma tema pilguga. Tulemuseks on terved romaanid või tsüklid, mis on kirjutatud ühe isiku monoloogina (sisemonoloog). Ühte ja sedasama sündmust on kujutatud läbi mitme tegelase teadvuse. Erinev on ka aja käsitlus. Teadvuse voolu romaanides on ajalised plaanid – eri ajal toimunud minevikusündmused, olevik, kujutlus tulevikust – segipaisatud. Juhuslikuks muutub tegelaste ilmumine ja kadumine, aja voolamise kiirus on erinev. Tekib romaani aeg, mis erineb sellest ajast, milles inimesed elavad. Romaanid, mille tegevuse reaalses ajas kestab vaid mõni tund või päev, võivad kujutada tervet inimelu.
Valm

Valm on õpetliku või pilkava sisuga eepiline lühiteos, kas värssides või proosas.
Valmi tegelasteks on enamasti loomad, kes kujutavad erinevaid inimtüüpe (näiteks rebane-kaval, jänes-arg inimene, hunt-kuri jne). Valmides naeruvääristatakse inimeste ja ühiskonna pahesid.
Valm koosneb kahest osast: esimeses osas esitatakse tavaliselt sündmus, teises antakse õpetlik järeldus ehk moraal.
Tuntud valmimeistrid:
Jutustus

Jutustus on novelli ja romaani vahepealne eepikažanr. Jutustusel on novellist laialdasem sündmustik, mis ei ole keskendunud ühe peamise sündmuse ümber, ja vabam vorm. Romaanist on jutustus lühem ja ülesehituselt lihtsam.
Jutustuse kolm põhikomponenti on süžee, tegelased ja miljöö.
Jutustus esitatakse tavaliselt jutustaja (autori) vaatepunktist, kes jälgib sündmusi kõrvalt või on selles osaline.
Novell

Novell on tiheda sündmustiku ja väheste tegelastega jutustus, mis piirdub harilikult ühe keskse teemaga, lõpus on puänt.
Novelližanri looja on itaalia kirjanik Giovanni Boccaccio.
Friedebert Tuglase sõnul on novell nagu sonett proosas.
Tuntud novellimeistreid:
Bernard Williams (kergejõustiklane)

Bernard Williams (sündinud 19. jaanuaril 1978 Baltimore'is) on USA kergejõustiklane (sprinter).
Saavutused.
Olümpiamängud.
2000 Sydneys olümpiavõitja 4x100 m (37,61)
&lt;br&gt;2004 Ateenas hõbemedal 200 m (20,01)
Maailmameistrivõistlused.
2001 Edmontonis maailmameister 4x100 m (37,96) ja pronksmedal 100 m (9,94)
&lt;br&gt;2003 Pariisis maailmameister 4x100 m 38,06
Isiklikud rekordid.
100 m jooks - 9,94 (2001)
&lt;br&gt;200 m jooks - 20,01 (2003)
Isiklikku.
Bernard Williams on 182 cm pikk ja kaalub 83 kg.