tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Endel Sõgel

Endel Sõgel (17. juuni 1922 Vastseliina kihelkond, Võrumaa – 7. detsember 1998 Tallinn) oli eesti kirjandustegelane ja publitsist.
Ta õppis aastatel 1935–1940 Petseri Gümnaasiumis (ei lõpetanud). 
Ta õppis aastatel 1950–1955 mittestatsionaarselt Tartu Riiklikus Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas ja Tallinna Pedagoogilises Instituudis eesti filoloogiat (lõpetas viimase). Sai 1962. aastal filoloogiakandidaadi kraadi.
Ta töötas alates 1952. aastast Eesti NSV TA Keele ja Kirjanduse Instituudis, 1953. aastal määrati ta kirjandussektori juhatajaks. Aastatel 1959–1962 töötas Sõgel EKP Keskkomitee kultuuri ja teaduse osakonna juhataja asetäitjana, täites KKI sektorijuhataja ülesandeid kohakaasluse korras. 1963. aastal valiti ta Eesti NSV TA KKI Oktoobri-järgse eesti kirjanduse ajaloo sektori juhatajaks ja 1965. aastal teadusala asedirektoriks. 
Aastatel 1968–1988 oli Eesti NSV TA Keele ja Kirjanduse Instituudi direktor. 
Tegevus ELKNÜ-s ja NLKP-s.
Pärast 1940. aasta juunipööret oli ta EKNÜ Võrumaa komitee I sekretär, astus samal aastal ÜK(b)P liikmeks, oli NLKP liige 1992. aastani. 
Osales Teises maailmasõjas Nõukogude poolel hävituspataljonides, oli Järvamaa pataljonis roodu poliitjuht, võttis lahinguist osa Viljandi hävituspataljoni, I Eesti Kütipolgu ja Leningradi blokaadirõngas tegutsenud vägede koosseisus ja oli poliittöötajana Punaarmees kuni 1947. aastani. Osales 8. Eesti Laskurkorpuse ridades võitlusteel Velikije Lukist kuni lahinguteni Kuramaal. Teda autasustati Isamaasõja I ja II järgu ordeniga, Punatähe ordeniga ning medaliga "Võidu eest Saksamaa üle".
Aastatel 1947–1948 oli Järvamaal parteitööl.
1948–1950 õppis ta Vabariiklikus Parteikoolis, sai sealt Nõukogude süsteemis kehtiva keskhariduse. Aastatel 1959–1962 oli ta EKP Keskkomitee teaduse ja kultuuri osakonna juhataja asetäitja.
Tegevus Eesti NSV kirjanduselus.
Ta oli peamisi nõukoguliku kirjanduskäsitluse juurutajaid Eesti NSV-s. Sidemete kaudu kirjandusväliste institutsioonidega püüdis ta kirjandust ideoloogiliselt juhtida.
Tema keskkooliõpikus "Eesti kirjanduse ajalugu" (I-IV, 1953) ja selleaegses tegevuses andis 1975. aasta "Eesti kirjanduse biograafilise leksikoni" (mille toimetajate hulka kuulus ka Sõgel ise) sõnul tunda "nihilistliku suhtumise tendents". Lähtus EKBLi 2000. aasta väljaande hinnangul oma 1950. aastate artiklites vulgaarmarksistlikest seisukohtadest, "andes seejuures hävitava hinnangu sümbolismile ja teistele realismist erinevatele kirj.-vooludele." Hiljem tema kirjanduskäsitlus mõnevõrra liberaliseerus, kuid püsima jäi ühekülgselt tendentslik sotsiologiseeriv suunitlus.
1950. aastail ilmus tema toimetusel ja kaasautorsusel eesti kirjanduse lugemikke ja keskkooliõpikuid: "Eesti kirjanduse ajalugu" I–IV (1953), ümbertöötatuna I (1957), II (1958, 6. tr. 1964), III (1956, 4. tr. 1970) jt. 1960. aastal asuti tema eestvõttel Keele ja Kirjanduse Instituudis koostama viieköitelist «Eesti kirjanduse ajalugu», mille peatoimetaja oli E. Sõgel. Ta oli "Eesti kirjanduse biograafilise leksikoni" kaastoimetaja, koguteose "Eesti rahvas Nõukogude Liidu Suures Isamaasõjas" I köite (1971) kaastoimetaja.
Isiklikku.
Tema poeg oli ajaloolane-sotsioloog Urmas Sõgel.
Norra Muusikaakadeemia

Norra Muusikaakadeemia (norra "Norges musikkhøgskole") on konservatoorium Norras Oslos. See on Norra suurim muusikaakadeemia, kus saab omandada (nii esimese kui ka kõrgemate astmete) muusikalist kõrgharidust. 
Läbi aastate on seal õppinud Norra kõige tunnustatumad muusikud. 
Norra Muusikaakadeemias on võimalik õppida tegevartistiks, heliloojaks ja pedagoogiks. Muusikuid haritakse rahva-, kiriku- ja klassikalise muusika erialadel, viimastel aastatel on edukad olnud artistid džässivaldkonnast. 
Akadeemia on Oslo suurim kontserdikorraldaja, andes ligikaudu 300 kontserti aastas.
Nagu kõikidel koolidel Norra haridussüsteemis, on ka akadeemias tasuta õpe. Üliõpilasi võetakse vastu ainult prooviesinemise ja/või varasemat muusikaharidust tõendavate dokumentide põhjal. 
Ajalugu.
Norra Muusikaakadeemia asutati 1973. aastal. Aastal 1996 liideti Østlandets musikkonservatorium Norra Muusikaakadeemiaga.
Hasviki vald

Hasviki vald (saami "Ákŋoluovtta gielda", kveeni "Hasviikan komuuni") on vald Norras Finnmargi maakonnas. Ta hõlmab Sørøya lääneosa ja osa Stjernøya saarest.
Valla suuremad asulad on Hasvik (umbes 400 elanikku), Breivikbotn (umbes 300 elanikku) ja Sørvær (umbes 200 elanikku).
Raadio Marta

Raadio Marta Põlva ja Põlvamaa kohalik raadiojaam, mis tegutseb Põlvas sagedusel 100,7 MHz. Marta Raadiot kuuleb Põlva-, Võru-, Valga- ja Tartumaal, internetis aga üle maailma.
Tekkis 2003. aasta kevadel pankrotistunud Kagu Raadio asemele, täismahus saatekavani jõuti 27. augustil 2003.
Marta Raadio edastab oma aktiivset programmi tööpäeviti kell 7.00–17.00 ning puhkepäeviti 8.00–12.00. Ülejäänud programm on automatiseeritud.
Raadio Marta programmis on peale muusika tähtsal kohal ka sõnasaated. Teemad on üldiselt kohalikud.
Kaguraadio

Kaguraadio oli raadiojaam, mida sai kuulata Lõuna-Eestis. Kagu Raadio sageduseks Põlvas 100,7 MHz
1993. aasta märtsis sündis Georg Pelisaare eestvedamisel Põlvas Kaguraadio, kui erastati munitsipaalasutus Põlva Raadio (viimane oli eetris pikka aega nõukogudeaegses krapivõrgus üle Põlvamaa (rajooni)). Kasutusele võeti sagedus 100,7 MHz. Leviala kattis suure osa Lõuna-Eestist. Palju oli eetris otseselt setudele mõeldud saateid. Hiljem lisandus Valga saatja sagedusega 99,9 MHz. 
2001. aasta novembris kuulutas Põlva maakohus OÜ Kaguraadio pankroti.
2003. aasta kevadel tekkis Põlvasse pankrotistunud Kaguraadio asemele Raadio Marta.
Nordkapi vald

Nordkapi vald (saami "Davvinjárgga gielda") on vald Norras Finnmargi maakonnas. Valla Magerøya saarel asuvad Knivskjellodden ja Nordkapp.
Kiviõli poolkoksimäed

Kiviõli poolkoksimäed on põlevkivi poolkoksi ladestamisel tekkinud tehismäed Ida-Virumaal Kiviõli linna loodeosas. Mäed on tuntud kui Kiviõli tuhamäed, ent see nimetus on väär, sest need koosnevad poolkoksist, mis on põlevkivi utmise jääkprodukt; põlevkivituhk tekib aga põlevkivi põletamisel.
Mägesid on kokku kolm ning need asuvad Kiviõli Keemiatööstuse õlitehasest põhja pool, Sämi–Sonda–Kiviõli kõrvalmaantee ääres.
Kiviõli vana poolkoksimägi (absoluutkõrgus 138,5 m) on kõige idapoolsem ning ühtlasi Kiviõli linnale lähim mägi. Mäkke hakati poolkoksi kuhjama 1920. aastatel, kui Kiviõli õlitehas hakkas tootma põlevkiviõli, ning ladestamine kestis kuni aastani 1975. Mäele transporditi poolkoksi esialgul hobustega, hiljem köisteel liikuvate vagonettide abil. Tänapäeval on mägi metsastunud ning kaetud suuremal määral puude ning võsaga. Mäe lääneküljele on rajatud motospordikeskus, kus on korraldatud mitmeid maailmatasemel võistlusi. Mäe jalamile on rajatud Kiviõli Seiklusturismi Keskus, mis avati 2013. aasta veebruaris, ning mäe põhjanõlv on kujundatud suusa- ja lumelauaradadeks. Mäes leiduvat jääksoojust kasutatakse keskuse kütmiseks. 
Kiviõli uus poolkoksimägi (absoluutkõrgus 135,3 m) on kõige läänepoolsem ning linnast kaugeim mägi. Poolkoksi ladestamine algas 1951. aastal ning kestab tänaseni. Esialgu toimus koksi vedu mäkke köisteega ning materjal aeti laiali kraapkonveieriga. Mäe kasvades hakati poolkoksi veega laiali uhtma, mis tekitas põhjaküljele laia ja suure ulatusega platoo. Poolkoksi ladestamine peatati 1990. aastatel seoses tehase pankrotiga. Õlitehase töö jätkumisel loobuti köisraudteest ning koksi veega laiali uhtmisest keskkonnakahjude vähendamise nimel ning mindi üle poolkoksi kuivladestamisele ehk poolkoksi hakati transportima kalluritega ning laiali ajama buldooseritega. Selline ladestamine kestab tänaseni. Et vähendada mäe keskkonnaohtlikust, algatati 2009. aastal projekt maksumusega 5,9 miljonit eurot poolkoksiprügila keskkonnanõuetega vastavusse viimiseks. Projekti käigus mägi tasandati, kaeti vettpidava kihiga ning rajati veekõrvaldussüsteemid, et takistada saastunud nõrgvee imbumist põhjavette. Töö lõpetati 2013. aasta alguseks. Poolkoksi ladestamine jätkub tänapäeval mäe põhjanõlval.
Kiviõli kolmas poolkoksimägi (absoluutkõrgus 84,6 m) on kõige väiksem ja vähemtuntud mägi, mis asub Kiviõli Keemiatööstuse territooriumil. Mägi koosneb kahest madalast poolkoksiplatoost. Mäe teke on seotud TSK seadmete katsetöödega Kiviõli õlitehases aastatel 1954–1981. Poolkoks transporditi mäkke köistee abil ning uhuti laiali veega. Tänapäeval on mägi võsastunud ning ei ole kasutuses.
Ontika paekallas

Ontika paekallas (ka "Ontika pank", "Ontika pankrannik", "Saka-Ontika-Toila pank") on Põhja-Eesti pankranniku võimsaim osa – umbes 20 km pikkune katkematu paekivijärsak mererannikul Sakalt Toilani. Ontika kohal saavutab pank suurima kõrguse – 56 m.
Panga kivimid on tekkinud Kambriumi ja Ordoviitsiumi ajastul (570–470 miljonit aastat tagasi). Panga alumise osa moodustavad savid, liivakivid ja argilliidid, nende peal lasuvad suhteliselt õhukese kihina dolomiidid ja lubjakivid, mis vastupidavamatena moodustavad etteulatuva karniisi.
Ontika paekaldal asuvad nii Põhja-Eesti pankranniku kui ka Baltimaade kolm kõrgeimat juga: Valaste (30,5 m), Saka ja Karjaoru. Nad ei ole looduslikud, vaid asuvad kuivenduskraavide suudmetes, mis on enamasti rajatud 19. sajandi keskpaiku ja süvendatud 1960. aastatel.
A. H. Tammsaare muuseum (Vargamäe)

A. H. Tammsaare muuseum on Tammsaare sünnikodus (Tammsaare-Põhja talus) tegutsev muuseum Tammsaare väljamäel Järva vallas. Talu nimest tuleneb Anton Hanseni kirjanikunimi.
Muuseumi lähedal on matkarajad, mis viivad romaani "Tõde ja õigus" tegevuspaikadesse ning tutvustavad Lõuna-Kõrvemaa loodust.
Ants Laikmaa majamuuseum

Ants Laikmaa majamuuseum on Ants Laikmaa elu ja loomingut käsitlev muuseum Lääne-Nigula vallas Kadarpiku külas. 
Muuseum asub kunstniku enese projekteeritud omapärases rahvusromantilises stiilis hoonetes, kus ta veetis oma viimased elupäevad. 
Krundi ostis Laikmaa aastal 1917. Hoonete ehitus jätkus ka pärast surma. Kunstnik on maetud kodumaja parki. 
Majamuuseumi esimesel korrusel on Laikmaa elukäiku tutvustav väljapanek. Ülemisel korrusel on ateljee ning töö- ja magamistuba koos isiklike esemete ja etnograafilise vanavaraga.
Peipsivenelaste külad

Peipsivenelaste külad moodustavad omapärase arhitektuuri ja eluoluga piirkonna Peipsi järve ääres. Katkematu tänavkülade rida ulatub Mustveest Omeduni ja Ninalt Varnjani. 
Kolkjal on kala-sibula restoran.
A. H. Tammsaare muuseum

A. H. Tammsaare muuseumiks võidakse nimetada kolme muuseumi:
Sten-Timmu Sokk

Sten Sokk (hüüdnime tõttu kasutatud ka nimekuju Sten-Timmu Sokk; sündinud 14. veebruaril 1989 Tallinnas) on eesti elukutseline korvpallur, kes mängib 2022. aastast klubis Tallinna Kalev/Audentes.
Haridus.
Sokk lõpetas 2008. aastal Tallinna Mustamäe gümnaasiumi, 2020. aastast on ta õppinud Tallinna Ülikoolis psühholoogiat. 
Korvpallitreeninguid alustas isa Tiit Soku juhendamisel. 
Klubikarjäär.
Sokk on Eesti meistriliigaklubidest mänginud Audenteses, Triobet/Dalkias (Dalkia/Nybit), Tartu Ülikool/Rockis, Rakvere Tarvas ja BC Kalev/Cramos.
Sokk on mänginud ka välisliigades: Gruusias Tbilisi Olimpi (2012–2013; Gruusia karika võitjaid ja Gruusia meistrivõistluste hõbe 2013), Rumeenias Craiova Universitatea (2013–2014), Venemaal Moskva Dinamo (2015; Venemaa esiliiga pronks) ja Kreekas Thessaloniki Iraklise (2018–2019; Kreeka esiliiga võitja) meeskonnas.
Jaanuaris 2022 siirdus mängima Kreeka esiliiga klubisse Messolonghi.
Koondisekarjäär.
Sten Sokk on mänginud Eesti koondises kokku 113 mängu. Ta esimene koondisemäng oli 29. juulil 2011 sõprusmängus Ukraina koondise vastu. Viimati mängis ta koondises 8. septembril 2022 Euroopa meistrivõistluste finaalturniiril mängus Kreeka koondise vastu. Aastatel 2019 ja 2020 ta Eesti koondises ei mänginud.
Ta on mänginud Euroopa meistrivõistlustel kahel korral, 2015. ja 2022. aastal. 
2015. aasta Euroopa meistrivõistlustel tõi Sokk keskmiselt 6 punkti, 2,6 lauapalli ja 4,2 resultatiivset söötu mängus ning Eesti saavutas 20. koha.
Isiklikku.
Ta on korvpallitreeneri ja endise korvpalluri Tiit Soku poeg ning korvpallur Tanel Soku vend.
Eesti limused

Eestis on kindlaks tehtud umbes 175 liiki limuseid ("Mollusca"), nende seas nii teod kui ka karbid.
Maismaal elavaid kojaga tigusid on leitud 70 liiki, nälkjaid 14 liiki. Mageveekogudes elab umbes 40 liiki tigusid ja 20 liiki karpe ning meres 15 liiki tigusid ja 8 liiki karpe.
Malakoloogia Eestis.
Limuseid uuriv teadusharu on malakoloogia. Eestis oli limuste esmaseid uurijaid Max Braun. Limuste uurimisega on hiljem põhjalikult tegelenud Curt Krausp, Juhan Vilbaste ja teised. Limuste uurijad on ühinenud Eesti Malakoloogia Ühingusse. 
Eesti liigid.
Karbid ("Bivalvia").
suguk. "Astartidae" (roostekarplased)
suguk. "Cardiidae" (südakarplased)
suguk. "Dreissenidae" (rändkarplased)
suguk. "Mactridae"
suguk. "Margaritiferidae" (ebapärlikarplased)
suguk. "Myidae" (uurikkarplased)
suguk. "Mytilidae" (rannakarplased)
suguk. "Pisidiidae" (herneskarplased)
suguk. "Sphaeriidae" (keraskarplased)
suguk. "Tellinidae" (lamekarplased)
suguk. "Unionidae" (jõekarplased)
Sandefjordi lennujaam

Sandefjordi lennujaam ehk Sandefjordi Torpi lennujaam on rahvusvaheline lennujaam Norras Vestfoldis Sandefjordi vallas.
Sandefjordi lennujaam asub Sandefjordi ja Stokke vahel ja see on nii kohaliku piirkonna lennujaam kui ka Ida-Norra odavlennujaam.
2008. aasta seisuga reisis läbi Sandefjordi lennujaama 1 572 942 reisijat, umbes kaks kolmandikku neist rahvusvahelistel marsruutidel. Odavlennuettevõtted Ryanair ja Wizzair suunavad sellesse jaama oma Oslo lennud ja nimetavad lennujaama Oslo-Torpiks, kuigi Sandefjordi lennujaam on Oslost poole kaugemal kui Gardermoen ning Sandefjordil puudub kiire rongiühendus linnaga.
Lennujaam asub Oslost 113 km lõuna poole ja Gardermoeni lennujaamast 163 km lõunas. Mossi lennujaam jääb 51 km ida poole.
Läheduses oleva Torpi raudteejaama kaudu on lennujaamal ühendus Grenlandi, Vestfoldi ja Osloga, samuti Gardermoeni lennujaamaga. Süstikbussiühendus lennujaama ja raudteejaama vahel on rongipileti hinna sees.
Mitu korda päevas sõidab Oslo vahet bussiliin Torp Expressen. See bussiliin sõidab vastavalt Ryanairi ja Wizzairi lendudele.
Ajalugu.
Sandefjordi lennujaam ehitati pärast Teist maailmasõda NATO lennujaamana. Mõne aja pärast hakkas lennujaam teenindama ka tsiviillende, mida korraldas näiteks Norsk Air, mille hiljem võttis üle Widerøe.
Pärast Gardemoeni lennujaama valmimist otsustasid Norra võimud, et Ida-Norra vajab ainult üht lennujaama. Seejärel hakkasid Stokke ja Sandefjord lennujaama juhtima eralennuväljana. Lennujaama omanikuks jäi Norra õhuvägi. 1997 alustas Ryanair lende Sandefjordi Londonist Stanstedi lennujaamast. Sellest ajast peale on Sandefjordi lennujaam olnud Ida-Norra peamine odavlennujaam.
Tulevikuplaanid.
2006. aasta suvel müüs Norra õhuvägi lennujaama seda seni juhtinud ettevõttele. Kohe otsustati lennujaama terminali uuendamiseks investeerida 24 miljonit Norra krooni. Reisijate registreerimine on seni olnud pudelikael ja pärast laienemist võimaldab lennujaam teenindada 2,5 miljonit reisijat aastas. Samuti kavatsetakse laiendada ruleerimisteed.
Cathal Ó Searcaigh

Cathal Ó Searcaigh (sündinud 12. juulil 1956 Gort an Choirces Donegali krahvkonnas) on iiri proosakirjanik, luuletaja ja näitekirjanik, kes kirjutab iiri keeles. 
Tal on ilmunud mitu luulekogu, näiteks "Homecoming/An Bealach 'na Bhaile" (1993), "Na Buachaillí Bána" (1995), Ag Tnúth leis an tSolas (2001). Ta on kirjutanud näidendid "Mairimid leis na Mistéirí", "Tá an Tóin ag Titim as an tSaol" ja "Oíche Dhrochghealaí".
Tema esimene proosateos "Seal i Neipeal", mis tugineb ta enda Nepalis kogetule, ilmus 2004. aastal.
Ta on Aosdána liige. Tema loomingut on tõlgitud kümnesse keelde.
Andres Ehin on süüdistanud teda oma luuletuse plagieerimises.
Välislingid.
Iirikeelne kirjandus

Iirikeelne kirjandus on iiri keeles kirjutatud ilukirjandus.
Iirlastel on üks vanematest rahvakeelsetest kirjandustest Euroopas (kreeka- ja ladinakeelse järel).
Enne kristluse saabumist viiendal sajandil kasutati raidkirjade jaoks lihtsat kirjasüsteemi ogamit. Ladina keele jõudmisel Iirimaale mugandati ladina tähestik iiri keelele ning tekkis väikesearvuline kirjaoskajate inimeste klass, kelle seas oli nii vaimulikke kui ilmikuid.
Varaseimad kirjandusteosed olid lüürilised luuletused ja iidsete proosajutustuste versioonid. 6. sajandi luule illustreeris religioosset usku või kirjeldas ümbritsevat loodust. Iiri saagad kirjutati proosas. Tolle aja teosed on keeleliselt arhailised ning sellisena heidavad valgust eelkristlikule Iirimaale.
Iiri kirjandus

Iiri kirjandus on iirlaste poolt iiri keeles või inglise keeles loodud ilukirjandus.
Vinje vald

Vinje vald on vald Norras Telemargi maakonnas. Valla halduskeskus on Åmot.
Omavalitsusüksus loodi 1. jaanuaril 1838. 1860. aastal eraldati Vinjest Raulandi valla maa-ala. 1964. aastal liideti Rauland taas Vinjega.
Vinje vallas asub Totaki järv.
Siljani vald

Siljani vald on vald Norras Telemargi maakonnas. Valla halduskeskus on Siljan.
Slemdali kihelkond sai valla staatuse 1. jaanuaril 1838, hiljem nimetati see Siljani vallaks.
Vapp.
Valla vapp kinnitati 1989. aastal. Vapi rohelisel taustal on kolm saelehte, mis sümboliseerivad valla puidutööstust.
Nome vald

Nome vald on vald Norras Telemargi maakonnas. Valla halduskeskus on Ulefoss.
Nome vald loodi 1. jaanuaril 1964, kui liideti Holla vald ja Lunde vald.
Ulefoss

Ulefoss on tiheasustusega paikkond ("tettsted") Telemargi maakonnas, Nome valla halduskeskus. Selle elanike arv on 2291 (2019).
Umeå Ülikool

Umeå Ülikool ("Umeå universitet") on riiklik ülikool Rootsis Umeås. 
Ajalugu.
1965. aastal asutatud Umeå Ülikool on Põhja-Rootsi vanim ja suurim ülikool. 
Organisatsioon.
Ülikoolis õpib umbes 34 000 üliõpilast.
Porsgrunni vald

Porsgrunni vald on vald Norras Telemargi maakonnas. Valla halduskeskus on Porsgrunn.
Porsgrunni vald loodi 1. jaanuaril 1838.
Fyresdali vald

Fyresdali vald on vald Norras Telemargi maakonnas. Valla halduskeskus on Molandi küla.
Molandi vald moodustati 1. jaanuaril 1838. 1879. aastal nimetati see Fyresdali vallaks.
Norra poliitik ja fašistlik juht Vidkun Quisling (1887–1945) sündis Fyresdali vallas.
Abelsborg

Abelsborg (põhjasaami "Áppošborri") on asula Norras Finnmargi maakonnas Unjárga vallas Karlebotni põhjakaldal maantee E75 ääres.
Keskmine kõrgus merepinnast on umbes 60 m.
Tinni vald

Tinni vald on vald Norras Telemargi maakonnas. Valla halduskeskus on Rjukani linn.
Tini kihelkond sai valla staatuse 1. jaanuaril 1838. Hovini maa-ala eraldati Tinnist aastal 1860, kuid liideti tagasi 1. jaanuaril 1964.
Vapp.
Valla vapp kinnitati 18. novembril 1994. Vapil kujutatakse viit sinist veetilka hõbedal taustal. See valiti esindamaks valla viit jõge ja Rjukani hüdroenergeetikat.
Áttánjohka

Áttánjohka ehk Adamselva ehk Adamselv on jõgi Norras Finnmargi maakonnas Lebesby vallas. 
Jõgi saab alguse Gáisene mägedest ja suubub Laksefjordeni sisemise sopi Storfjordeni harusse Adamsfjordenisse. 
Jõe pikkus on 44 km. 
Suudme lähedal on juga Adamsfossen. 
Áttánjohka ja Friarfjordelva vett kasutatakse Landersfjordeni-äärses Adamselvi elektrijaamas, mille maksimaalne võimsus on 50 MW.
Adamsfjorden

Adamsfjorden ehk Adamsfjord ehk Áttánvuotna on fjord Norras Finnmargi maakonnas Lebesby vallas, Laksefjordeni sisemise sopi Storfjordeni idapoolne haru, mis lõikub 2,5 km võrra kagusse.
Fjordi suurim sügavus on 41 m (fjordi keskel).
Loodekaldal lõikub kirdesse väike fjordiharu Geazzevuotna.
Fjordi suubub Indre Adamsfjordklubben (põhjas) ja Adamsfjordholmeni (lõunas) vahel Áttánjohka.
Fjordi sopis on Adamsfjordi küla.
Piki fjordi idakallast kulgeb maantee riksvei 98.
Adamsfjord

Adamsfjord ehk Adamsfjorden ehk Áttánsvuotna on küla Norras Finnmargi maakonna Lebesby vallas Adamsfjordeni sopis.
Áttánvuotna

Áttánvuotna on põhjasaamikeelne kohanimi, mis võib tähendada:
Adamsfossen

Adamsfossen ehk Adamsfjordfossen ehk Adamsfjoss ehk Áttángorži on juga Norras Finnmargi maakonnas Lebesby vallas Áttánjohka jõel suudme lähedal. 
Vesi langeb 37 m kõrguselt. 
Juga kuulub riigile.
Advik

Advik (põhjasaami "Addegiedde") on laht Norras Unjárga vallas Varangerfjordeni lõunarannikul.
Maantee E6 juurest on välja kaevatud umbes 4500 aasta vanune "linn" 22 majajäänusega.
Agder

Agder (vanapõhja "Agðir") on Norra ajalooline piirkond ("landsdel"), mis paikneb Rogalandi maakonnast idas ja Telemargi maakonnast läänes.
Umbkaudu ajaloolise piirkonna alal asub tänapäeval Agderi maakond (aastani 2019 Vest-Agderi ja Aust-Agderi maakond). Maakonnas on 25 valda. Selle pindala on 16 434 km² ja 2020. aasta seisuga elas seal 307 231 inimest.
See jaotatakse järgmisteks piirkondadeks (ringkondadeks): Lister, Lindesnesregionen, Kristiansandregionen, Setesdal ja Østre Agder.
Linnu on kümme: Flekkefjord, Farsund, Lyngdal, Mandal, Kristiansand, Lillesand, Grimstad, Arendal, Tvedestrand ja Risør.
Ajalugu.
Algselt nimetati Agderiks rannariba Sira jõest läänes kuni Gjernestangenini Risøri ja Kragerø vahel idas. Ka tänapäeval läheb neist kohtadest vastavalt Rogalandi ja Telemargi maakonna piir.
Agder oli viikingiaja alguses enne Harald Kaunisjuust väikekuningriik. Agderlasi hüüti "egder" ("egðir").
Agder oli hiljem (Gulatingsloveni all) maakond ("Egdafylki"). Halduslikult sai Egdafylkist Agdesideni lään, üks Norra pealääne 17. sajandil. See koosnes väikeläänidest: Listeri lään, Mandali lään ehk Midtsysseli lään, Nedenesi lään ja Råbyggelageti lään.
Kuni 15. sajandini Skieni ja Stavangeri vahel linnu ei olnud, nii et Agder oli puht maaringkond. Kõige varajasem teadaolev linnaline asula Agderis oli Arendal, mis arvatavasti oli umbes aastast 1500 Tønsbergile alluv alev.
Kuni umbes 1902. aastani arvati Agder Vestlandeti piirkonda. Arendalis ilmuski ajaleht Vestlandske Tidende.
Varem oli tavaks jaotada Agder rannikualaks Agdesideniks ja sisemaaosaks Råbyggelagetiks. Viimane hõlmas Aust-Agderi maakonna sisemaa ning Åserali hilisemas Vest-Agderi maakonnas.
Agderi maakondi nimetatakse praegu sageli Sørlandetiks. See nimi võeti kasutusele 1902 ning algul tähistas see ainult rannariba. Ta oli mõeldud tähistama oluliselt suuremat piirkonda kui praegune Agder. See pidi olema suur piirkond, mille keskuseks pidi olema Kristiansand.
Nimi.
Nimi on umbes 1500 aastat vana.
Nime tähendus on ebaselge.
See võib olla tuletis sõnast "ǫgd" ("ögd"; 'terav olema') ning tähendada 'merest välja ulatuv maa'.
Teise versiooni järgi on nimi seotud vanapõhja sõnaga "agi" ('merelainetus') ning tähendab 'rahutu merega maa'.
Harilik tõlkjas

Harilik tõlkjas ehk rakvere raibe ("Bunias orientalis") on ristõieliste sugukonda kuuluv kaheaastane, vahel mitmeaastane rohttaim. 
Levila ja kasvukoht.
Tõlkjas pärineb Ees-Aasiast, kus kasvab poolkõrbetes ja steppides. Tänapäeval on tõlkjas levinud peaaegu kogu Euroopas.
Harilik tõlkjas on Eestis tavaline umbrohi. Sagedamini leidub teda Põhja-Eestis. 
Ta kasvab valgusküllastes paikades, eriti jäätmaadel, põldudel ja teeäärtel.
Kirjeldus.
Ta on 25–120 cm kõrge. Peajuur ulatub kuni 1,5 m sügavusele. Peajuure vigastamise korral muutub taim mitmepealiseks ja võtab põõsa kuju. Õied moodustavad pöörise. Õielehed on kollased, 5–8 mm pikad. Vili on 7–17 mm pikkune kupar, milles on üks-kaks 5–15 mm pikkust tiibadeta seemet. 
Paljunemine.
Tõlkjas on putuktolmleja, esineb ka isetolmlemist. Õitseb maist augustini. Paljuneb hästi ka vegetatiivselt, seetõttu on temast keeruline vabaneda.
Kasutamine.
Noori, alla aasta vanuseid tõlkjaid võib korjata ja neist salatit teha, samuti keeta ja supi sisse panna. Teisel eluaastal on taimed juba puitunud.
Tõlkjas on hea meetaim. Kui ta õitseb, siis ta lõhnab magusalt.
Ajalugu.
17. sajandil jõudis ta üle Kaukasuse Euroopasse. Tõlkjas levis koos Vene sõjaväega, sest esines lisandina hobusesöödas. Näiteks Pariisi ümbrusse jõudis ta 1812, Eestisse koos kasakatega Krimmi sõja ajal 1853–1856. Kõigepealt levis ta Rakvere ümbruses, millest ka tema rahvapärane nimetus. 
1939. aastal antud määruse kohaselt kuulus tõlkjas Eestis hävitamisele.
Pimeda klaasverandaga maja

"Pimeda klaasverandaga maja" (norra keeles "Huset med den blinde glassveranda") on Norra kirjaniku Herbjørg Wassmo läbimurdeteos, mis ilmus 1981. aastal.
See on Tora-triloogia esimene raamat, triloogiasse kuuluvad veel raamatud "Hääletu ruum" ja "Marraskil taevas".
"Pimeda klaasverandaga maja" ilmus eesti keeles 1995. aastal kirjastuses Eesti Raamat Elvi Lumeti tõlkes.
Sisu lühikokkuvõte.
Raamatu peategelane on varateismeline tüdruk Tora, kes elab koos ema ja võõrasisaga kõrvalises maakohas Vesteråleni saarestikus Põhja-Norras. Tegevusaeg on 1950. aastad.
Vaese pere ainsa lapsena tuleb tüdrukul varakult silmitsi seista nii täiskasvanute maailma rutiiniga (ema abistamine, naabrilaste valvamine jm) kui ka elu kõige tumedama poolega. Ajal, mil Tora ema Ingrid käib kohalikus kalatehases öövahetuses tööl, kasutab kasuisa tüdrukut seksuaalselt ära. Tora tunneb end süüdi selles, et ta on sündinud sakslasest sõduri juhusliku sohilapsena. Tüdruk arvab, et ta polegi paremat elu väärt ja ei usu, et ema teda kuulda võtaks. Nii jäävad Tora ainsateks toetajateks tädi Rakel ja tema abikaasa Simon, kes küll tüdruku tõelisi saladusi ei tea, ent ometi teda igati hästi hoiavad ja õpetavad.
Hääletu ruum

"Hääletu ruum" (norra keeles "Det stumme rommet") on Norra kirjaniku Herbjørg Wassmo 1983. aastal kirjutatud Tora-triloogia teine raamat, millele eelnes "Pimeda klaasverandaga maja".
Ka seda teost on peetud keeleliselt väga andekaks, kuna autor oskab mõjuvalt rääkida inimeste tunnetest ja kogemustest aladel, mida sageli peetakse tabuks.
Romaan on ilmunud eesti keeles 1996. aastal kirjastuses Eesti Raamat Elvi Lumeti tõlkes (ISBN 9985650921).
Sisu lühikokkuvõte.
Raamatus "Hääletu ruum" jätkub varaküpse neiu Tora ja tema perekonna lugu.
Tora saab võimaluse minna linna kooli, kus loodab oma minevikuvarjudest vabaneda. Paraku ei ole ta eakaaslastega päris samal tasemel, on enam teadlik oma kehast, inimeste arvamustest seoses sellega ning kohanemine osutub arvatust palju raskemaks. Nii jääb Tora oma pisikesse üürituppa üsna üksi. 
Ka kodus on näiliselt rahulikumad ajad, sest kasuisa on vangis ja kõik hingavad kergendatult. Tora kõrvale on kirjanik toonud võrdluseks ka teise samaealise tütarlapse: ülemise naabritüdruku Soli, kel tuleb ühtaegu hoolitseda nii oma hullumeelse ema kui ka terve hulga nooremate õdede-vendade eest ning samal ajal toetada peret ka majanduslikult. Sol aga on loomult ettevõtlikum ja vastandub paljus Torale. Viimasel õhtul enne Tora emakodust lahkumist ilmub aga tema kasuisa ootamatult välja ning vägistab tüdruku kõrvalises metsatukas. Linna jõudes selgub, et Tora on rase.
Marraskil taevas

"Marraskil taevas" (norra keeles "Hudløs himmel") on Norra kirjaniku Herbjørg Wassmo 1986. aastal kirjutatud Tora-triloogia kolmas ja ühtlasi viimane raamat. Sellele eelnesid "Pimeda klaasverandaga maja" ja "Hääletu ruum".
Romaan ilmus eesti keeles 1997. aastal kirjastuses Eesti Raamat Elvi Lumeti tõlkes (ISBN 9985651537).
Romaan võitis Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhinna. 
Sisu lühikokkuvõte.
Tora on nüüd üksildasem kui kunagi varem, sest peab hoolega oma rasedust varjama. Varakevadel on tal nurisünnitus, mis traumeerib teda väga, kuna tüdruk peab selle läbi tegema ihuüksi, kuid teisalt on see ka väga vabastav. 
Üsna pea pärast seda jääb ootamatult raskesti haigeks ning sureb Tora suurim toetaja, tädi Rakel. Tüdruk, kes ei suuda enam ema juurde naasta, tunneb, et tema teeks on Rakeli elu edasi elada.
Rohelised aasad

"Rohelised aasad" (norra keeles "Ligge i grønne enger") on Norra kirjaniku Anne B. Ragde romaanisarja kolmas raamat. Esimene raamat kannab pealkirja "Berliini paplid" ja teine osa "Erakvähid".
Romaan ilmus eesti keeles 2008. aastal Elvi Lumeti tõlkes.
Peale isa Tori surma jääb talu eest vastutama tütar Torunn, kes tunneb end isa surmas süüdi. Masendusega võideldes püüab ta hoolitseda talu eest.
Pärast Tori surma on aga ka tema vendadel taluga plaanid tekkinud: Margido otsustab rajada vanasse küüni kirstulao, mis mõnevõrra talu makseraskusi vähendaks, ja suve hakul ilmub Neshovile ka noorim vend Erlend, kes plaanib vanadesse silotornidesse ehitada moodsat suvekodu. Korraldatakse suur aiapidu, et ühiselt plaane pidada, kuid korraga on Torunn kadunud. Ta ei võta telefoni ega vasta sõnumitele ...
Nimisõnafraas

Nimisõnafraas ehk substantiivifraas on fraas, mille peasõna on nimisõna: "ema põll, "maale minek.
Nimisõnafraasi rahvusvaheline tähis on "NP – noun phrase".
Eesti keel.
Nimisõnafraas võib nagu nimisõnagi olla lauses
Rjukan

Rjukan on linn Norras Telemargi maakonnas, Tinni valla halduskeskus.
Linn asetseb Vestfjorddalenis Møsvatni ja Tinnsjå järve vahel. Rjukan sai nime linnast lääne pool paikneva Rjukanfosseni ('suitsev kosk') joa järgi.
Tinni vallavolikogu andis Rjukanile linnastaatuse aastal 1996.
Jaanuaris 2007 elas Rjukanis 3386 inimest.
Hendrik Selja

Hendrik Selja (kuni 1937 Heinrich Steinhaus, 1. august 1903 Porkuni vald, Virumaa – 2. september 1990 Tartu) oli eesti agronoom.
Ta õppis Tartu Ülikoolis 1925–1926 matemaatikat, 1926–1930 (lõpetas 1935) agronoomiat ja 1935 õigusteadust. Põhjala vilistlane.
Oli Põllutöökoja rohumaade eriteadlane.
Elfriede Ridala

Elfriede Ridala (kuni 1930 Elfriede Kalamees, 1930–1932 Elfriede Grünthal, 11. detsember 1903 Kuremaa vald, Palamuse kihelkond, Tartumaa – 5. september 1974 Tartu) oli eesti loomaarst.
Ta õppis 1924–1929 (lõpetas) Tartu Ülikoolis loomaarstiteadust, dr. med. vet. 1935 (Hügieenilisi uurimusi Tartu müügipiima kohta).
Isiklikku.
Oli abielus Vassil Ridalaga.
Ottomar Lilienthal

Ottomar Jakob Liliental (6. august 1882 Uniküla mõis, Vao vald, Virumaa – 11. juuni 1936 Tallinn) oli Eesti kohtunik.
Lõpetas 1921 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, oli alates 1923. aastast kuni surmani Tallinna Ringkonnakohtu liige.
Norra jugade loend

"Siin on loetletud Norra jugasid."
Estcoy-7

Estcoy-7 oli Eesti jalaväekompanii, mis osales NATO juhitud sõjalisel operatsioonil Afganistanis november 2008 - mai 2009.
Estcoy-7 ülem oli major Raigo Paimla.
Roman von Antropoff

Roman von Antropoff (6/18. juuni 1836 Tallinn – 19. detsember 1926 Üksnurme) oli eesti jurist.
Roman von Antropoffi vanemad olid Pikavere mõisnik ja Eestimaa ülemmaakohtu sekretär Alexander von Antropoff (1801–1863), kes kanti 1841. aastal Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse nr 138 all ja Emilie Elisabeth Agnes (sünd Berens von Rautenfeld, 1805–1849)
Ta õppis 1848–1856 Tallinna toomkoolis ja 1856–1858, 1860 ja 1862–1863 (cand. jur.) Tartu Ülikoolis õigusteadust.
Oli Harju meeskohtu auskultant Tallinnas, 1864–1865 ja 1869–1884 Harju-Järva kreisikohtu sekretär, 1883–1889 Toompea lossifoogt, 1865–1869 Eestimaa kubermanguvalitsuses, oli 1865–1889 Eestimaa ülemmaakohtu ning rae advokaat, 1893–1896 Eestimaa rüütelkonna majandussekretär.
Roman von Antropoff oli ka 1849. aastal Tallinnas asutatud Tallinna Saksa Meestelaulu Seltsi (saksa k. "Revaler Verein für Männergesang") ja Tallinna Kaarli kiriku eestseisja, eesti Lauluselts Estoonia president.
Roman von Antropoff oli Järva-Jaani kihelkonna Metsamõisa (1879–1900) ja Keila kihelkonna Üksnurme mõisnik.
Abiellus 1865 Sophie Emilie Kochi (1847–1922), Andreas Kochi (1803–1895), Tallinna Börsikomitee viitsepresidendi tütrega.
Gustav Petersen

Gustav Georg Petersen (21. aprill / 3. mai 1782 – 21. jaanuar / 2. veebruar 1839 Riia) oli esimene taastatud Tartu ülikooli üliõpilane 1802. aastal.
Ta õppis aastatel 1802–1804 õigusteadust Tartu ülikoolis, 1821–1839 oli Liivimaa kubermanguprokurör.
Viited.
Raigo Paimla

Raigo Paimla (sündinud 11. novembril 1978) on Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).
Ta on Kalevi jalaväepataljoni staabiülem. Ta on olnud õppejõud Kõrgemas Sõjakoolis.
2004. aastal lõpetas ta KVÜÕA Kõrgema Sõjakooli põhikursuse. 2007. aastal kaitses ta magistritöö "Jalaväetaktika terminite ühtlustamine".
Teenistuskäik.
Ta oli Estcoy-7 ülem Afganistanis.
2004. aasta veebruaris sai ta leitnandi auastme. 2007. aasta veebruaris sai ta kapteni auastme. 2010. aasta veebruaris sai ta majori auastme.
Ingli puudutus

"Ingli puudutus" on ansambli Terminaator akustilise kontserdi CD ja DVD.
Biomanipulatsioon

Biomanipulatsioon on laiemas mõistes ökosüsteemi(de) kooslus(t)e mõjutamine bioloogiliste vahendite ja meetoditega sihiotstarbelisel viisil. Enamasti mõeldakse biomanipulatsiooni (kitsamas mõistes) all "veekogude biomanipulatsiooni".
Veekogude biomanipulatsioon.
Veekogude biomanipulatsioon on veekogu tervendamine ökoloogiliste meetoditega. Enamasti on seda rakendatud seisuveekogude (näiteks järvede) puhul. Kemomanipulatsioon ja biomanipulatsioon on veekogude tervendamise peamisi põhimõttelisi viise.
Biomanipulatsioon toimub sageli veekogu toiduahelaid muutes, näiteks suurte röövkalade sisseviimine veekokku vähendab lepiskalade, kes söövad zooplanktonit, arvu. See omakorda laseb zooplanktonil süüa ära rohkem fütoplanktonit, parandades nõnda vee füüsikalis-keemilisi ja ökoloogilisi näitajaid.
Praktika on näidanud, et biomanipulatsioon on efektiivsem intensiivse aineringega madalate järvede puhul, sügavates järvedes tuleb biomanipulatsioon enamasti integreerida kemomanipulatsiooniga
Sauheradi vald

Sauheradi vald oli vald Norras Telemargi maakonnas. Valla halduskeskus oli Akkerhaugeni küla.
Søfde kogukond (hiljem kirjutati Saude, siis Sauherad) sai valla staatuse 1. jaanuar 1838.
Hiljem eraldati omaette valdadeks Bø vald (Roheim) ja Skieni vald (Luksefjell).
2020. aastal liideti Sauheradi vald Midt-Telemarki vallaga.
Turid Farbregd

Turid Astrid Farbregd (sündinud 8. märtsil 1941 Gjesdalis) on norra filoloog, leksikograaf, tõlkija ja estofiil.
Pärast kõrghariduse omandamist Oslo Ülikoolis Skandinaavia keelte ja soome keele erialal töötas ta alates 1970. aastast kuni riikliku stipendiumi pälvimiseni 1995. aastal norra keele lektorina Helsingi Ülikoolis. 1970. aastatel tõlkis raamatuid ka soome keelest norra keelde. 
Alates 1980. aastatest keskendus ta oma tegevuses eesti keelele ja eestlastele. Eriti Eesti iseseisvumisele eelnenud ajal mängis Turid Farbregd tähtsat rolli Eesti olude tutvustamisel Põhjamaades ning tõlkis norra keelde eesti ilukirjandust. Ta on öelnud, et tema huvi eesti kirjanduse vastu sai alguse Tallinna külastamisest 1979. aastal. Olles ise noorim 12-lapselises peres, tundnud ta teatavat hingesugulust Nõukogude Liidu väikseima vabariigiga.
Ta on Norra-Eesti ühingu liige ning kuulub ühingu väljaantava Eesti-huvilistele suunatud norrakeelse ajakirja Estlands-nytt toimetuse koosseisu.
2017. aastal annetas ta eraannetajana 150 000 eurot Eesti Kultuurkapitali Traducta tõlkeprogrammile, et toetada eesti kirjanduse tõlkimist norra, islandi, taani ja rootsi keelde.
Looming.
Keeleteadlasena on ta pannud aluse norra-soome ja norra-eesti leksikograafiale, olles kõigi nendes keelepaarides uuemal ajal ilmunud sõnaraamatute autor või kaasautor.
Tõlkeid.
Soome keelest
Eesti keelest
Vinnufossen

Vinnufossen on juga Norras Møre og Romsdali maakonnas Sundali vallas. Joa kõrgus on 860 m. Ta on kõige kõrgem juga nii Norras kui ka Euroopas ning maailmas kõrguselt kuues. Joa kõrgeima astangu kõrgus on 420 m.
Kviteseidi vald

Kviteseidi vald on vald Norras Telemargi maakonnas. Valla halduskeskus on Kviteseidi küla.
Kviteseidi vald piirneb Seljordi vallaga kirdes, Nome vallaga idas, Drangedali, Nissedali ja Fyresdali vallaga lõunas ning Tokke vallaga läänes.
Hvideseidi kogukond sai valla staatuse 1. jaanuaril 1838.
Valla põhilised majandusalad on metsandus, põllumajandus, turism ja hüdroenergeetika. Telemargi kanal voolab läbi Kviteseidi. Seal on ka mitu suusakuurorti, üks nendest on Vrådal.
Kviteseidis süüdati 1952., 1960. ja 1994. aasta olümpiamängude olümpiatuli.
Valla kõrgeim tipp on Sveinsheia (1141 m).
Sümboolika.
Valla vapp kinnitati 1987. Sellel kujutatakse vana musta värvi lukku kuldsel taustal. See valiti sümboliseerimaks valla turvalisust.
Gumofiilia

Gumofiilia on närimiskummiga seotud materjali kollektsioneerimine.
Kogutakse peamiselt
Lisaks kogutakse kõiksugu muud atribuutikat, mis puudutab närimiskumme: reklaame, voldikuid, telereklaame ja spetsiaalseid nõusid närimiskummide hoidmiseks.
Kõige suuremad sellised kogujate kogukonnad on Tšehhis ja Jaapanis.
Bø vald (Telemark)

Bø vald oli vald Norras Telemargi maakonnas. Valla halduskeskus oli Bø i Telemarki küla.
Bø vald loodi 1. jaanuaril 1838. Lunde valla maa-ala eraldati Bø vallast 1867. aastal ja sellest sai omaette vald.
2020. aastal liideti Bø vald Midt-Telemarki vallaga.
Hjartdali vald

Hjartdali vald on vald Norras Telemargi maakonnas. Valla halduskeskus on Saulandi küla.
Hjertdali kogukond sai valla staatuse 1. jaanuaril 1838.
Skieni vald

Skieni vald on vald Norras Telemargi maakonnas. Valla halduskeskus on Skien. Skien on samuti Telemargi halduskeskus.
Skieni vald loodi 1. jaanuaril 1838. Gjerpeni ja Solumi vald liideti Skieniga 1. jaanuaril 1964.
Jaan Luig

Jaan Luig (sündinud 23. juunil 1959) on eesti entomoloog.
Ta lõpetas 1988. aastal Tartu Ülikooli bioloogia erialal (zooloogina). Pärast seda töötas ta kuni 1993. aastani teadurina, misjärel asus Tartu Ülikooli Zooloogiamuuseumi peavarahoidja ametikohale. 1998. aastal sai magistrikraadi.
Tegelenud põhjalikumalt kiletiivaliste ja liblikalistega, kuid tunneb hästi kõiki Eesti putukarühmi.
Positiivorel

Positiivorel ehk positiiv on väike orel. Positiivil on suure oreliga sarnaselt olemas manuaalid ja pedaaliklaviatuur. 
Positiivoreli saab viia ühest kohast teise, seda ei paigaldata kohakindlalt nagu suuri oreleid. Positiivid olid levinud kodudes ja mõned olid nii väikesed, et mahtusid laua peale. Registrite arv on väike. 
Positiivid olid levinud enne 17. sajandit kirikutes. Neid kasutati põhiliselt kiriku tarbemuusika ehk missa, jumalateenistuse laulude saatmiseks. Positiive kasutati ka "basso continuo" mängimisel. Oma ooperites kasutasid positiive näiteks Jacopo Peri (1561–1633) ja Claudio Monteverdi (1567–1643).
Vooremaa (ajaleht)

Vooremaa (1949–1962 Kolhoosnik, 1962–1989 Punalipp) on Jõgeva maakonna ajaleht.
Jõgeval hakati maakonnalehte välja andma 1949. aastal, kui moodustati Jõgevamaa ja maakonna lehe nimeks sai Kolhoosnik.
Kolhoosnikust sai Punalipp peamiselt Hruštšovi-aegse majanduse juhtimise ümberkorraldamise tõttu, kui moodustati territoriaalsed tootmisvalitsused. Nii korraldati ümber ka kohalikud ajalehed. Uus nimi anti lehele Tallinnast. Kohalike arvamusi küll küsiti, kuid neid ei arvestatud. Nii ilmuski 15. mail 1962 Punalipp nr 1, mis kandis alapealkirja „EKP Keskkomitee ja Eesti NSV Ministrite Nõukogu ajaleht Jõgeva Territoriaalse Tootmisvalitsuse juures“.
6. mail 1989 ilmus esimene Vooremaa, mille päismiku kujundas Tiina Soo, kes oli kujundanud ka Punalipu viimase, 1981. aasta päismiku.
Ilmub kolm korda nädalas – teisipäeval, neljapäeval ja laupäeval.
2003 aastast oli peatoimetaja Helve Laasik, praegune peatoimetaja on Tiit Lääne.
Väljaandjaks AS Seitung.
2003–2006 aastatel ilmus koos Vooremaaga Jõgeva Linnaleht.
Kord kuus ilmuvad Vooremaa vahelehena ka Jõgevamaa omavalitsuste häälekandjad: 
Teisipäeviti ilmub Vooremaa reklaamilisa: 
Vooremaa vahel ilmub ka Kaitseliidu Jõgeva maleva ajaleht Kindel Tahe.
Wilhelmøya

Wilhelmøya on Norrale kuuluv asustamata saar Svalbardis Teravmägede saarestikus.
Wilhelmøya asub Hinlopeni väinas Lääne-Teravmägede saare kirderanniku lähedal. Saare geograafilised koordinaadid on 
Saare pindala on 120 km².
Saar on nime saanud keiser Wilhelm I järgi.
Marju Riisikamp

Marju Riisikamp (sündinud 21. detsembril 1958) on eesti organist ja pianist. Ta mängib orelit, positiivorelit, klavessiini, klavikordi ja klaverit. 
Tegutsenud ka laulja ja tõlkijana. Ta on Eesti Klavessiinisõprade Tsunfti juhatuse liige.
Marju Riisikamp on õppinud Tallinna Riiklikus Konservatooriumis klaveri erialal ning täiendanud end oreli ja klavessiini alal Leedus, Venemaal, Hollandis, Saksamaal, Šveitsis ja Itaalias. Tema õpetajateks on olnud Virve Lippus, Hugo Lepnurm, Taivo Niitvägi, Christopher Stembridge, Luigi Ferdinando Tagliavini, Pieter van Dijk, Marieke Spaans ja Edoardo Bellotti. Ta on osalenud paljude eesti vanamuusikaansamblite töös, esitanud "continuo"-partiid Riia ooperis Händeli "Alcina" etendustel. Arvukad esinemised nii solisti kui ka ansamblistina on teda viinud Soome, Rootsi, Venemaale, Leetu, Lätti, Saksamaale, Taani ja Itaaliasse. Ta on andnud välja kaks CD-d: "Espressione" ja "Renaissance organ music from England and Italy". Ta on Eesti Interpreetide Liidu stipendiaat.
Tülllased

Tülllased ("Charadriidae") on kurvitsaliste seltsi kuuluv sugukond linde, kuhu kuulub 64–66 liiki.
Suurim tülllane on lokutkiivitaja, kelle pikkus on 35 cm ja kaal 370 g. Väikseim on värbtüll pikkusega 18 cm ja kaaluga 35 g.
Sugukonnas on kaks alamsugukonda.
Eesti liigid.
Eestis esineb tülllasi 11 liiki:
Norra viipekeel

Norra viipekeel ("norsk tegnspråk", lühend NTS, rahvusvaheline lühend NSL) on Norras kasutatav viipekeelevariant. 
Norra viipekeel on arenenud alates 1825. aastast, kui alustas tööd kurtide kool. Seal kohtusid kuulmislangusega inimesed teiste norrakatega, kel oli sarnane probleem. Siis sai alguse ka norra kurtide kultuurne ühtekuuluvus. Tänapäeval on umbes 4000 kurti, kellel on emakeeleks norra viipekeel. Nad kuuluvad Norras keelelisse ja kultuurilisse vähemusse, kuid neil on hästi üles ehitatud sotsiaalne struktuur. Norras on rohkem kui 20 kurtide ühendust, mille eesmärgiks on parandada kurtide ja vaegkuuljate olukorda ühiskonnas. Norra viipekeel on arenenud norra kurtide ja vaegkuuljate kultuuris ning erineb teiste riikide viipekeeltest.
Norra viipekeel ei ole norra keele viiplemine. Norra viipekeel on visuaalne keel oma grammatika ja viibete järjestusega. Kui rääkida norra keelt ja samal ajal kasutada viipeid või märke, ei ole tegemist korrektse norra viipekeelega. Norra kõnekeelel on teistsugune grammatika ja sõnade järjestus. Füüsiliselt on võimatu rääkida norra keelt ja norra viipekeelt samaaegselt. Kui viibelda sõna-sõnalt norra keelt, siis ei ole tegemist norra viipekeelega, vaid norra keele viiplemisega. Muidugi on norra viipekeel mingil määral mõjutatud norra keelest. 
Sõrmendamine seisneb erinevates käevormides. Iga üksik käevorm väljendab norra tähestikust kindlat tähte. Sõrmendamist kasutatakse norra kirja- ja kõnekeelsete sõnade tähthaaval väljendamiseks. Sõrmendamise mõistmine eeldab norra keele lugemise ja kirjutamise oskust. Sõrmendamist kasutatakse peamiselt nende nimede (kohanimed, inimeste nimed) väljendamiseks, millel puudub oma viibe või mille viibet viipleja ei tea. Sõrmendamist saab kasutada ka võõrsõnade, terminoloogia ja teiste harva kasutatavate sõnade väljendamisel.
Nigul Maatsoo

Nigul Maatsoo (kuni 1936 Nikolai Matsov; 26. detsember 1902 Tallinn – 11. november 1967 Tallinn) oli eesti poksija ning poksitreener ja -tegelane. 
Maatsoo poksis aastatel 1921–1924, algul oli tema treener Arkadi Harlampijev.
Maatsoo tegutses 1924. aastast treenerina, 1940. aastast "Dünamo" poksitreenerina. Tema õpilased olid Roman Kariste, Karl Käbi, Martin Linnamägi, Hillar Loskit, Anton Raadik, Evald Seepere, Nikolai Stepulov jt. Ta osales ka Helsingi 1952. aasta olümpiamängudel Nõukogude Liidu poksikoondise juures treenerina. 
Maatsoo tegutses ka Eesti poksijate esindajana. Ta oli mitme poksiklubi ja erialase spordiliidu alusepanija ning kuulus nende juhatusse. Ta tegutses ka poksikohtunikuna.
Isiklikku.
Nigul Maatsoo mälestuseks peeti Tallinnas aastatel 1968–1981 temanimelisi mälestusvõistlusi.
Nigul Maatsoo vend oli poksija, poksitreener ja poksitegelane Peeter Matsov. Vendade mälestuseks peeti Tallinnas aastatel 1986-1990 nendenimelisi mälestusvõistlusi. 
Vend Jevgeni Gaikovitš oli korvpallur.
Jaak Simm

Jaak Simm (14. juuli 1943 Tartu – 14. juuli 1981 Saaremaa) oli eesti keeleteadlane.
Tema lapsepõlv möödus Tartus ja koolipõlv Elvas. Simm lõpetas 1967. aastal soome-ugri keelte erialal Tartu Riikliku Ülikooli. 1973. aastal kaitses kandidaadiväitekirja "Võnnu kihelkonna asustusalane toponüümika" ja sai sellega filoloogiakandidaadi kraadi.
Ta töötas aastatel 1967–1968 eesti keele õpetajana Tartu 5. Keskkoolis ja alates 1968. aastast Eesti NSV Teaduste Akadeemia keele ja kirjanduse instituudis:
Ta tegeles eesti kohanimede uurimisega (onomastikaga), kogus ja uuris eelkõige Tartumaa kohanimesid. Ta avaldas üle 100 uurimuse ja aimekirjutise.
Ta on maetud Pärnamäe kalmistule.
Andrus Eelmäe

Andrus Eelmäe (sündinud 27. juulil 1956 Pärnus) on eesti näitleja.
Haridus.
Andrus Eelmäe on lõpetanudl 1975. aastal Vanemuise Teatri õppestuudio ja 1983. aastal Tartu Kaugõppekeskkooli.
Tegevus teatrinäitlejana.
Eelmäe töötas üle 20 aasta Vanemuises draamanäitlejana, osales ka operetis. 
Tegutseb vabakutselisena.
Muu tegevus.
Kümme aastat osales Tartus restorani Püssirohukelder varietees nii laulu, tantsu kui ka sõnaliste etteastetega. On üles astunud luule- ja laulukavadega. Juhendanud näiteringe kooli- ja rahvamajade juures. 
On osalenud telefilmides, mänginud Kanal 2 sarisaate „Saladused” osades. Osalemised teleseriaalides "Kelgukoerad", "Kättemaksukontor", "Ühikarotid", "Naabriplika".
Eelmäe kirjutatud jutte on avaldatud ajakirjades Eesti Naine ja Noorus. Alustas õpinguid Teoloogilises kõrgkoolis, mis aga jäi pooleli. Mängib klaverit, akordioni ja kitarri.
Isiklikku.
Andrus Eelmäe vanemad olid näitlejad Lembit Eelmäe ja Herta Elviste. Tal on kaheksa last.
Jaan Hammas

Jaan Hammas (9. september 1887 Rootova vald – 18. juuni 1937 Tartu) oli eesti põllumees.
Ta õppis Tartu Ülikoolis, oli Petseri maavalitsuse ja Laura põllumeeste konvendi esimene esimees.
HND

HND on 2006. aastal loodud eesti ansambel. Varem tegutseti nime all High'n'Dry. Ansambel nimetab oma muusikat krati-"metal"iks. HND on välja andnud neli albumit. Ansambel sai esiksingliga "Vaevu hingan" kiiresti tuntuks ja juba 2007. aasta aprillis andsid nad välja esimese albumi "Paturaamat". Teine album "Aivaravai" ilmus CD ja DVD kujul. Kolmas album "Päikesepilkajad" jõudis müügile 9. oktoobril 2009. aastal. "Unplugged" album "Akustiline" ilmus aastal 2012.
2008. aastal esines HND ja Cool D üheskoos Pärnu kontserdimajas toimunud Eesti Muusikaauhindade galal.
2010. aastal esines HND koos Vanemuise sümfooniaorkestri ja dirigent Tarmo Leinatammega Tartu Levimuusikapäevadel. Orkestri seaded tegi Raul Sööt.
2009. aastal esines HND Alexela kontserdimajas toimunud Eesti Muusikaauhindade galal HU? looga "Absoluutselt".
2010. aasta Eesti Muusikaauhindadel oli HND nomineeritud rahva lemmiku kategoorias. 
HND on teinud videod lugudele "Vaevu hingan", "Metamfetamiini "blues"" ning "Jihad" ja "Langenud inglite maal".
2012. aastal avaldasid nad singli "Kui sa vaid saad" ("unplugged").
HND sai Raadio Uuno Top 100-s lauluga "Kui sa vaid saad" 19. koha.
Nende muusikat (nt "Metamfetamiini "blues"") on kasutatud Eesti filmis "Seenelkäik" (2012).
2014. aastal ilmus singel "Allaandjad" ja 2015. aastal "Tähetolmus".
Tarvo Mölder on tuntud režissöör, kes on teinud näiteks "Ott Tänak - The Movie". 
2022. Avaldatud singlid "Nõuniku laul", "Lennata", "Soo" 
2022. aastal avaldas HND uue singli „Saja aasta eest“, mille ühiskonnakriitilised sõnad on inspireeritud Eesti riigitegelase Jaan Tõnissoni 1939. aasta kõnest.
2023. aasta oktoobris ilmus bändi neljas album „Täiuslik torm“, mille kõlapildi eest vastutas Rootsi üks tipp-masterdajaid Tony Lindgren, kelle käe all on muuhulgas valminud ka selliste tuntud metalbändide nagu Paradise Lost, Dimmu Borgir ja Soilwork albumid.
2024. aastal võitis HND looga "Kõik ei saa korda" Raadio Rock FM aasta hümni tiitli.
2024. aasta Eesti Muusikaauhindadel oli HND nomineeritud albumiga " Täiuslik Torm" Parima Rockalbumi kategoorias.
Gerhard Armauer Hansen

Gerhard Henrik Armauer Hansen (29. juuli 1841 Bergen – 12. veebruar 1912 Florø) oli norra arst ja patoloog, kes 1873. aastal avastas pidalitõve tekitaja, bakteri "Mycobacterium leprae".
Hansen lõpetas 1866 Oslo ülikooli. 1868 läks tagasi Bergenisse, kus tegeles pidalitõve uurimisega. Pidalitõbe peeti pärilikuks või miasmide põhjustatud haiguseks. Hansen arvas, et haigusel on kindel põhjustaja. Aastal 1873 teatas ta, et on leidnud kõikide haigete kudedest haiguse põhjustaja. Tema väiteid ei usutud, sest tal ei õnnestunud bakterit tehistingimustes kasvatada ega tõestada, et kepikujulised organismid on nakkavad. Hansen andis 1879. aastal oma koenäiteid Albert Neisserile, kel õnnestus bakterit värvida. Neisser avaldas 1880 artikli, milles ta esitas end pidalitõve tekitaja avastajana, salates Hanseni rolli maha.
Hansen üritas ühte naispatsienti ilma tolle nõusolekuta bakteriga nakatada. Kuigi see ei õnnestunud, jõudis asi kohtusse ning Hansen mõisteti süüdi. Ta jäi 1880. aastal ilma töökohast Bergeni leprosooriumi arstina. 
1860ndatest põdes ta süüfilist ja suri 1912 südamehaigusesse.
Tokke vald

Tokke vald on vald Norras Telemargi maakonnas. Valla halduskeskus on Dalen.
Tokke vald moodustati 1. jaanuaril 1964, pärast Lårdali ja Mo maa-alade liitmist.
Lårdalis asub ka vana Eidsborgi püstpalkkirik.
Vapp.
Vapp kinnitati 6. veebruaril 1987. Sellel kujutatakse musta karu kuldsel taustal, mis sümboliseerib Tokke valla metsarikkust. Karul on tähtis koht ka kohalikes legendides ja juttudes.