tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Albert Laus

Albert Laus (2. juuli 1918 Narva – 18. veebruar 1986) oli Eesti NSV partei- ja riigitegelane.
Ta lõpetas aastal 1938 Tallinna Reaalkooli. Aastatel 1938–1940 oli ta ajateenistuses Eesti sõjaväes. Aastal 1940 oli ta ehitustöödel NSV Liidu sõjavägede Kärdla baasis. Aastatel 1940–1941 oli ta Tallinna Tehnikaülikooli ehitusala üliõpilane. Aastatel 1941–1945 oli ta mobiliseerituna Eesti Laskurkorpuses, sõja lõpus rühmakomandöri kohusetäitjana. Aastatel 1945–1946 oli ta Tallinna Polütehnilise Instituudi üliõpilane.
Aastatel 1946–1947 ELKNÜ TPI komitee sekretär. Aastatel 1947–1948 oli ta TPI kaadriosakonna inspektor, aastatel 1948–1950 TPI kaadriosakonna ülem. Aastatel 1950–1951 oli ta EK(b)P Keskkomitee propaganda ja agitatsiooni osakonna instruktor, aastatel 1951–1952 oli ta instruktoriks EK(b)P Keskkomitee teaduse ja kõrgemate õppeasutuste osakonnas. Aastatel 1952–1955 õppis ta NLKP KK juures asuvas Kõrgemas Parteikoolis.
Aastatel 1955–1956 oli ta EKP Tallinna Keskrajooni Komitee sekretär, aastatel 1956–1959 I sekretär, aastatel 1959–1960 oli ta EKP Tallinna Linnakomitee sekretär. Aastatel 1960–1963 oli ta EKP Keskkomitee teaduse, koolide ja kultuuri osakonna juhataja, seejärel aastal 1963 EKP Keskkomitee ideoloogia osakonna juhataja. Aastatel 1964–1973 oli ta Eesti NSV kultuuriminister, aastatel 1973–1982 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi vastuvõtuülem.
Ta oli aastatel 1958–1961 ja 1971–1976 EKP Keskkomitee liikmekandidaat, aastatel 1961–1971 oli ta EKP Keskkomitee liige. Aastatel 1963–1967 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu VII koosseisu saadik.
Elektrik

Elektrik on mingil elektrotehnilisel alal tegelev isik. Laiemalt on termin elektrik kasutusel kutsenimetusena: elektrik on isik, kes teeb elektritöid energia-, tööstus-, ehitus- jm ettevõtetes. Tööülesanneteks võivad olenevalt kvalifikatsioonist olla elektripaigaldiste, elektriseadmete ja juhistike paigaldamine, seadistamine ja käit (tegevus elektripaigaldiste ja -seadmete hoidmiseks talitluses ning nõutavas seisukorras).
Elektriku kutsekvalifikatsiooni nõudeid (mis hõlmavad teadmisi, oskusi, vilumusi, elektriohutust) määratletakse viiel tasemel: I tase on madalaim ja V tase kõrgeim.
Ettekandja

Ettekandja ehk kelner on kokkade valmistatud toitude ning jookide klientidele serveerija restoranides ja muudes söögikohtades.
Ettekandja töö nõuab kiirust ja head suhtlemisvõimet. Teeninduse headusest sõltub söögikoha külastajalt ettekandjale jäetud lisatasu, mida nimetatakse jootrahaks. Levinud on arusaam, et viisakas jootraha on 10% arve summast.
Surnud 21. novembril

"Siin loetletakse 21. novembril surnud tuntud inimesi.
Lessu

Lessu on endine küla, mis asus Kaaverest lõuna pool Laiuse kihelkonna piirimail soosaarel. 
Geograafilised koordinaadid on . 
Tänapäeval on küla inimtühi. Puudub sõiduautoga läbitav ligipääsutee. Küla endised talukohad jäävad tänapäeval Jõgevamaale Jõgeva valla Reastvere küla territooriumile.
Ajalugu.
Napu küla "Riiamaa" piiril asus arvatavasti hilisema Lessu kohal. Napu ("Nappo") küla kuulus Koila mõisapiirkonda. Hilisem küla sai arvatavasti nime samanimelise talu järgi. 1871. aasta kaardil on Virumaa poolel märgitud kokku 3 talu, millest üks kannab nime Lesse. Veidi lõunas Tartumaa poolel on läheduses veel kaks talu, millest üks kannab nime Sakkusaar.
Küla paiknes kihelkonna piiril. Nappo küla lõunaserva (Pedja jõe ja Tammissaare raba vahele) teisele poole Koilast lähtuvat oja (tollast Salla jõge ja praegust Koila peakraavi) on 18. saj. L.A. Mellini kaardil Laiuse kihelkonda Villakverest ("Willakfer") itta märgitud "Willina Saar". Resti soost idas paikneb Laiuse kihelkonna endine Resti küla (varasematel kaartidel ka kui Pillijago talu ja vesiveski).
Loodus.
Endine küla on ümbritsetud Resti soo, Sakussaare soo ja Tammissaare rabaga. Piirkonda läbib lääneküljelt Koila peakraav ja idaküljelt Saunamäe kraav.
Palamuse raamatukogu

Palamuse Raamatukogu on rahvaraamatukogu Jõgeva vallas.
Raamatukogu aadress on Kooli 4. Varem tegutseti Uus tänav 2 hoones.
Säde

Säde oli laste- ja noorteleht, mis ilmus Eesti NSV-s 13. juunist 1946 kuni 30. detsembrini 1990; oli Eesti NSV ELKNÜ KK ja pioneeriorganisatsiooni häälekandja.
Esimene peatoimetaja oli Ralf Parve (kuni 1949), edasi 1950–1952 Ita Saks, 1953 Holger Pukk, 1953–1955 Juhan-Kaspar Jürna, 1955–1957 Harald Suislepp, 1957–1962 Arnold Päts, 1962–1970 Lembit Prits, 1970–1987 Juta Renzer, 1988–1990 Mare Vetemaa, asetäitja Juhan Haravee. 
Säde ilmus kolmapäeviti, alates 6. aprillist 1952 ka pühapäeviti, 12. septembrist 1964 lisaks ka laupäeviti. Leht maksis 1 kopika. Venekeelne rööpleht Iskra ilmus 2. aprillist 1986 kuni 29. detsembrini 1990 kolmapäeviti ja laupäeviti. 
Sädemele tegid lapsepõlves kaastööd paljud hilisemad ajakirjanikud ja ühiskonnategelased, teiste seas näiteks Ene Pajula, Helar Osila, Ingrid Veidenberg, Tiina Lang, Tiina Joosu, Ainar Ruussaar, Arne Otter, Jakko Väli, Ragnar Kond, Tõnu Ojala ja Allan Alaküla.
Sädeme õigusjärglane oli 1991–2001 ilmunud noorteleht Meie Meel.
Meie Meel

Meie Meel oli Eestis aastatel 1991–2001 ilmunud noorteleht, 1990. aastal tegevuse lõpetanud ajalehe Säde (Eesti komsomoli ja Eesti NSV Pioneeriorganisatsiooni häälekandja) õigusjärglane.
Algul oli Meie Meele trükiarv üle 23 000 eksemplari ja jaanuaris 1993 isegi 30 000, kuid 2001. aastal vaid 6000.
AS Ajakirjade Kirjastus lõpetas lehe väljaandmise 7. veebruaril 2001, põhjendades seda turu väiksuse ja sihtrühma vähese ostujõuga, mis omakorda tingis kahjumi ning halvad tulevikuväljavaated.
Ajalehe peatoimetaja oli Mare Vetemaa.
Saadjärve Rattaaed

Saadjärve Rattaaed on endine spordiehitis Tartu maakonnas Tartu vallas Tormi külas Piibe maantee ääres, tollase haldusjaotuse järgi Tartumaal Äksi kihelkonnas.
Võssakasvanud kurvides kaldpindne ringrada on osaliselt säilinud. Ehitisest on nähtav vana velodroom ja mälestuskivi, mis pühendatud 1896. aastal asutatud Saadjärve Jalgratta Sõitjate Seltsile - esimesele eesti spordiseltsile.
Kivi paigaldati Jõgeva jalgrattaspordi veteranide poolt 1986. aastal, kui möödus 100 aastat rattasõitjate seltsi asutamisest. Endise rattaaia tähistamisel ja mälestuskivi paigaldamisel oli suur osa Kalev Raudsepal ning jalgrattaspordi veteranidel.
Ajalugu.
Tartumaal, Saadjärve vallas sündinud Karl Vestel pidas samas kaupmeheametit. Tema teened on märkimisväärsed kogu Eesti spordiajaloos. 1896. aastal hakkas ta Saadjärvele organiseerima rattasõitjate seltsi. Pärast pikki vaidlusi ja kooskõlastamisi registreeriti 20. detsembril 1896. aastal Saadjärve Jalgratta Sõitjate Seltsi põhikiri. See oli esimene maal tegutsev eestlaste spordiselts Tsaari-Venemaal. Veebruaris 1897 valiti seltsi juhatus, mille esimeheks sai Vestel. Tema eestvedamisel hakati sama aasta kevadel Tormi talu maadele rajama rattasõidu ringrada. Treki maa renditi Tormi talu omanikult J. Torrimilt. Selle ehitamisel olid abiks ümbruskonna talumehed. Lähte kruusaaugust veeti kruusa, enne kevadtööde algust jõuti kohale vedada ka puit ja savi. Töödeks kasutati pühapäevi, hilisõhtuid ja isegi öötunde. Rattaaia avamine toimus 20. juunil 1897. Tee õnnistas sisse tollane Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja Franz Hollmann. Ringraja pikkus oli 355,6 meetrit, st 1/3 versta ja oli sama pikk kui Tartuski.
Augustis peetud avavõistluste kohtunikud olid Tartu linna parimad jalgratturid Hint ja Rüter ning kohalik sõidujuht Sõber. Võitis Karl Vestel, kes sõitis 2 versta 2 minuti 37,2 sekundiga. Võidusõite korraldati usinalt, kaasa teha lubati ka linnarahval, kes olid varem keeldunud maamehi tunnustamast. Seltsi tegevusaeg jäi lühikeseks, põhjuseks peetakse tüli Tormi talu peremehega, kelle hinge ei mahtunud seltsi agar tegevus; võimalik, et ka tulud. Tüli algas rendi suurendamise pärast, mis viis rendilepingu lõpetamiseni ja seltsi likvideerimiseni 1912. Kokku tegutseti 16 aastat.
Tarmo (eesnimi)

Tarmo on mehenimi.
2012. aasta 22. novembri seisuga elas Eestis rahvastikuregistri andmetel 3826 Tarmot. 
1. jaanuari 2017 seisuga oli eesnimi Tarmo 3759 mehel.
1. jaanuari 2024. aasta seisuga on eesnimi Tarmo 3601 mehel. Tarmo on populaarsuselt 27. mehenimi. Tarmo on keskmiselt 49 aasta vanune (mediaanvanus on 49).
Kõige populaarsem on eesnimi Tarmo vanuserühmas 50–54, kus neid on 10 000 elaniku kohta 64,94, ja Rapla maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 44,70.
Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Tarmo 4 inimesel.
Apteegitill

Apteegitill ehk fenkol ("Foeniculum") on sarikaliste sugukonda kuuluv taimeperekond.
Apteegitilli perekonda liigitatakse tänapäeval CoL-is järgmised taimeliigid:
Pioneer (ajakiri)

Pioneer oli noorteajakiri, Eesti NSV Pioneeriorganisatsiooni häälekandja, mis ilmus aastatel 1940–1989. Ajakirja kirjastas Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee Kirjastus Tallinnas.
Ajakiri hakkas ilmuma 1940. aasta oktoobris kaks korda kuus,1.number 11.oktoobril 1940. 1945–1989 ilmus see üks kord kuus. 1941. aasta numbrid 1 ja 2 ilmusid kahes trükis, 1942–1944 Pioneer ei ilmunud. Pioneeri viimane number avaldati detsembris 1989. 1990. aastal sai ajakiri uueks nimeks Põhjanael ja 1995 muudeti see Põhjatäheks.
Ajakirja lisana ilmus 1946–1971 "Abiks noortele tehnikutele, naturalistidele, sportlastele, isetegevuslastele jt" (1957–1971 nr 1–12 juures, 1949–1956 üksiknumbrite vahel).
1989. aastal avaldati eriväljaanne "Eetser = Estonian scouting movement" ning aastavahetuse erinumber Põhjatäht.
Pioneeri väljaandjad olid:
1940. aastal oli vastutav peatoimetaja Enn Vallak ja tegevtoimetaja Ralf Parve.Aprillist 1941 oli toimetajaks Enn Kippel. Kaaneillustratsioonid tegid Alo Hoidre (nr 2, 4) Paul Reeveer (nr 6) ja Hando Ruus (nr 5).
Trükikoda oli 1940. aastal numbritel 1–5 Natsionaliseeritud Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisus ja 6. numbril trükikoda Kommunist.
Resti

Resti on endine küla Reastvere lähedal Pedja jõe ääres. 
Geograafilised koordinaadid on . 
Ajalugu.
18. sajandi Ludwig August Mellini kaardil on Reastvere lähedale Pedja jõe äärde märgitud koht nimega Pilli koos vesiveski tähisega.
1941. aasta 2. augusti hommikul päiksetõusu ajal põletati metsavendade vastase kättemaksu käigus maha kolonel Peeter Olleni elamu Pillijago talus. Ollen ja major Selgvee said põgenema.
Resti küla kuulus Laius-Tähkvere valda, alates 1939. aastast Sadala valda.
Väike-Pungerja postijaam

Väike-Pungerja postijaam oli postijaam Eestimaa kubermangus Peterburi–Riia postimaanteel Väike-Pungerja külas Iisaku kihelkonnas, tänapäeva Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas. 
1735. aastal paigutati Peterburi–Narva–Tartu–Riia postimaantee Kauksi postijaam ümber kolme versta kaugusele Rannapungerja jõe äärde ja edaspidi hakati senist Pungerja postijaama nimetama Väike-Pungerja postijaamaks (saksa keeles "Klein-Pungern"). Endine Kauksi postijaam sai nimeks Rannapungerja postijaam ("Rannapungern").
Postijaama hoone.
Postijaama kivist 5-kaarelise ulualusega ühekorruseline hoone ehitati 1831. aastal varasema, 18. sajandist pärinenud puithoone asemele.
Ruume on ligikaudu 20, keskel eeskoda ja hoonet risti läbiv vahekoda. 
Kõrget pilbaskattega kelpkatust kaunistavad külgrisaliitide kolmnurksed ehisviilud, viiluväljades suured segmentaknad. 
Hoonel on püstised kuue ruuduga aknad ning klassitsistlik kahe tiiva ja madalakaarelise valgmikuga, tahveldiste ja nikerdustega välisuks.
Kõrtsihoone.
Postijaama juurest üle tee asub 19. sajandi keskpaigast pärinev kahe talliga ja ulualusega kõrts. 
Eluosa seinad on rõhtpalkidest, tallidel planktäitega kivipostide vahel. Eluossa pääseb hoone keskelt, tallidesse ulualuse otstest läbi viltu paiknevate väravate.
Hingetu

"Hingetu" (prantsuse keeles À bout de souffle) on 1960. aastal valminud prantsuse mängufilm, mille režissöör oli Jean-Luc Godard. See oli tema esimene täispikk mängufilm ning üks varasemaid Prantsusmaa uue laine ("nouvelle vague") filme.
Filmi peategelast, noort kurjategijat Michel Poiccard'i kehastab Jean-Paul Belmondo. Naisprotagonisti, USAst pärit Patricia Franchini osas on Jean Seberg. Episoodilises osas mängib ka Jean-Luc Godard ise.
Ehitaja tänav

Ehitaja tänav on tänav Tartus Tammelinnas.
Tänav suundub Nikolai Lunini tänavalt edelasse, ristub Ravila ja Vapramäe tänavaga ning lõpeb Sanatooriumi tänaval.
Tänava pikkus on umbes 760 m.
Põltsamaa Ametikool

Põltsamaa Ametikool oli kutsekool Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas. Õppeasutus liideti 2015. aastal Järvamaa Kutsehariduskeskusega.
Ajalugu.
Eesti Aleksandrikool.
Põltsamaa Ametikooli eelkäijaks oli Eesti Aleksandrikool, mis avati 20. augustil 1888. Kool oli tüüpiline linnakool. Aleksandrikoolis õppisid ainult poisid, suurem osa õpilastest oli Põltsamaa, Pilistvere, Kolga-Jaani, Koeru, Peetri ja Laiuse kihelkonnast. 1906. aastal Aleksandrikool suleti. Järgmistel aastatel kasutati koolihoonet mitmel otstarbel, aga mitte koolina.
Põltsamaa Tööstuskool.
Eesti Vabariigi loomise järel tekkis vajadus haritud kutsetööliste järele. Esimeste sel ajal asutatud ametikoolide hulka kuulus Kaarlimõisa kool, mis alustas tegevust 7. novembril 1921 Põltsamaa Tööstuskoolina. Algul tegutses kool täienduskooli nime all ühtluskoolina, järgmisel aastal nimetati kool ümber töökooliks ja hiljemini tööstuskooliks. Kool töötas hoones, kus varem oli tegutsenud ka Eesti Aleksandrikool. Kool kujunes hea mainega õppeasutuseks, kus oli võimalik õppida puu-, mehhaanika- ja rauatööd. Esimeseks koolijuhatajaks oli Hendrik Hendrikson ja pärast teda üle kümne aasta Mart Liiva. Poole ülalpidamiskuludest teenis kool ise. Hinnatud olid rauatöö osakonnas valmistatud jahipüssid ning puutöö osakonnas tehtud mööbliesemed. Kool oli vaba õppemaksust, korter, küte ja valgustus oli kooli juures tasuta.
Nõukogude aastad.
Teise maailmasõja järel hakati koolis ette valmistama tööliskaadrit nõukogude tööstusele. 1949. aastal alanud sundkollektiviseerimine tõi kaasa suure traktoristide vajaduse ning kool kujuneski pikkadeks aastateks mehhanisaatorite taimelavaks. Kool nimetati 1965. aastal ümber Hans Pöögelmanni nimeliseks Kutsekooliks nr 28. Aastatel 1950–1991 anti kutsekoolis traktoristi-masinisti kutse 4550 lõpetajale. 1972. aastal kooli laiendati ja see nimetati ümber Hans Pöögelmanni nimeliseks Kutsekeskkooliks nr 28.
Erialad.
2012. aasta sügisel sai koolis õppida järgmistel erialadel:
"Põhihariduse baasil"
"Keskhariduse baasil"
Vooremaa Teed AS

Aktsiaselts Vooremaa Teed tegeleb teehoiutöödega 1100 km Jõgeva maakonna riigiteedel.
Ettevõttest.
AS Vooremaa Teed registreeriti äriühinguna 18. mail 2001. aastal. Aktsiate eest tasuti mitterahalise sissemaksena Jõgeva Teedevalitsuse kasutusest üleantava riigivaraga. Aktsiate omanik oli 100% ulatuses Eesti Vabariik. Alates 08.12.2009 aastast on aktsiate omanik Tallinna Teede AS.
Tegevusalad.
Teehoiutööde tegemine on ära jaotatud kolme jaoskonna vahel: Jõgeva, Põltsamaa ja Mustvee. AS-is Vooremaa Teed töötab aastas keskmiselt 76 töötajat, sealhulgas 16 insener-tehnilist töötajat.
Teede talvine ja suvine hoole.
Talvine hoole:
Suvine hoole:
Meestepäev

Rahvusvaheline meestepäev on iga-aastane rahvusvaheline tähtpäev, mida tähistatakse 19. novembril. See keskendub meeste ja poiste tervisele, sugudevahelise suhtluse ja võrdõiguslikkuse edendamisele ja positiivsete eeskujude esiletoomisele. Seda hakati tähistama 1999. aastal Trinidadis ja Tobagos, praeguseks on see levinud üle kogu maailma.
Ajalugu.
Maailmas on meestepäevana tuntud 19. november.
Veebilehe internationalmensday.com sõnul tõusis järjest suurenev huvi meestepäeva vastu esile 1960. aastatel. Üha enam kerkis küsimus, miks ei ole meestele naistepäevaga võrdväärset tähtpäeva.
1999. aastal levis Trinidadist ja Tobagost alguse saanud tava edasi enamasti ingliskeelsetesse riikidesse ning praegu tähistavad seda päeva näiteks Jamaica, Austraalia, India, USA, Singapur, Suurbritannia, Malta, Lõuna-Aafrika Vabariik ja teised.
Meestepäeva põhieesmärgid.
Meestepäeva põhieesmärk on juhtida tähelepanu poiste ja meeste tervisele. Teiste eesmärkidena on välja toodud
Kuningamäe kardirada

Kuningamäe kardirada asub Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas Kuningamäe külas, Põltsamaa linnasüdamest linnulennult 1,5 km läänes. Rada valmis 25. mail 1962.
Tegemist on võistluskardirajaga, kus võistlustest vabal ajal on võimalik sõita ka hobikardiga. 2003. aastal renoveeritud rajal võivad sõita ka jalgratturid ja rulluisutajad. Mootorrattad ja autod ei ole seal lubatud.
Raja sõidusuund on vastupäeva. Sõit toimub vormelirada meenutaval rajal, mitte nagu enamikul kardiradadel, mis on kummivallide vahel. Ohutuse tagamiseks on mõnes kohas kummivallid, sealgi rajast eemal. Rada on küllaltki kiire, hobikartide keskmine kiirus küünib üle 60 km/h. Rada on 860 meetrit pikk, rajal on kaks pikka sirget, kiireid kurve ja tehniliselt keerukaid S-kurve.
Aristin Grupp OÜ Kördiööbiku pagar

Aristin Grupp OÜ on kaubamärki Kördiööbiku pagar (ka Kördi-Ööbiku pagar) kasutav pagarifirma Jõgeva maakonnas Põltsamaal, üks maakonna suuremaid kondiitriettevõtteid.
Firma on asutatud 1993. aasta suvel, nime sai see Põltsamaal asuva Kördiööbiku pargi järgi. Ettevõtte tegevdirektor on asutamisest saati Raul Kirsel. 2012. aasta aprillist on Kirsel ka juhatuse ainus liige, varem on juhatusse kuulunud Arne Kokk ja Ilmar Kokk. Algselt oli Aristin Grupp aktsiaselts, kuid aktsionäride koosoleku otsuse alusel reorganiseeriti see 2005. aastal osaühinguks, äriregistris on esmasissekanne 22. septembrist 1997. 2012. aasta detsembris oli firma osakapital 12 780 eurot.
Algusaegadega võrreldes on Aristin Grupp tootmist oluliselt laiendanud. Töötatakse kahes vahetuses, valmistades päeval kondiitritooteid ja öösel leiba-saia. Toodete nimekirjas oli 2009. aastal umbes 100 nimetust, tootmismaht oli algusega võrreldes kasvanud kümnekordseks. Kördiööbiku pagari kaubamärgiga tooted on müügil Jõgeva-, Järva-, Tartu- ja Viljandimaal. Ettevõttele kuuluvad ka mõned kauplused.
Ettevõtte aadress on Jõe 1, Põltsamaa.
Põltsamaa Muuseum

Põltsamaa Muuseum on Põltsamaa ordulinnuses tegutsev muuseum. 
Muuseum tegeleb Põltsamaa ordulinnuse, linna, kihelkonna ja piirkonna aja- ja kultuuriloo uurimisega. Muuseumis korraldatakse mitmesuguseid üritusi: ajutisi näitusi, loenguid, muuseumitunde, kodukandipäevi jmt. 
Ajalugu.
Põltsamaa Muuseumi Ühingu põhikiri kinnitati 9. märtsil 1928. Toona olid muuseumi eestvedajad õpetajad ja ühiskonnategelased Karl Vervolt ja August Kisla.
Alguses koguti museaale Vervolti enda koju Nurme tänava majja (tänapäeval Nurme tänav 18). Peagi anti muuseumi käsutusse lossi kaks kõige uhkemat saali – marmor- ja rokokoosaal. Piletimüügist ja haridusministeeriumilt saadud raha eest jõuti isegi lossi remontida. Ühing tegutses 14 aastat, kuni 14. juulil 1941. aasta lossi suurpõlenguni, mil see muuseumi toonase väljapaneku hävitas. Põlengust pääses vaid karjapasun, mis oli olnud pritsimeeste peo jaoks välja laenatud ja tagasi toomata. 
Muuseumivaba aeg Põltsamaal kestis 1980. aastate lõpuni, mil kohalikud ajaloohuvilised hakkasid arutlema Põltsamaa Muuseumi taasavamise võimaluse üle (tegelikkuses jõuti selleni pärast järjekindlat ja põhjalikku ettevalmistustööd enam kui kümmekond aastat hiljem). Esimese sammuna asutati 5. oktoobril 1987 Põltsamaa Muinsuskaitse Selts, mille üks põhieesmärke oli muuseumi asutamine. Samal aastal sai muuseum ka esimese eksponaadi: Aleksei Katmaa annetas Põltsamaa linna 1929. aasta kaart-skeemi. 1990. aasta augustis korraldas selts kodukandipäevad, kus demonstreeriti juba esinduslikku vanavaranäitust.
1991. aastal sisustati Põltsamaa Huvikoolis muuseumituba. 1996. aastal loodi Põltsamaa Huvikoolis muuseumitöötaja ametikoht. 1997. aasta algul renditi Põltsamaa Majandusühistult linnuseõuel asuv laohoone. Muuseumi töö organiseerimiseks ja muuseumitöötaja abistamiseks loodi muuseumi nõukogu. 
Muuseum avati pidulikult 9. augustil 1997. Samal päeval jõudis ekspositsiooni tagasi ka tulekahjust pääsenud legendaarne karjapasun. Selle kinkis taasasutatud muuseumile Aleksei Katmaa.
Turistide paremaks teenindamiseks loodi 1998. aastal muuseumi juurde ka turismiinfopunkt. 
Kuni 2019. aasta detsembrini tegutses muuseum Põltsamaa valla allasutusena. Alates 2020. aasta jaanuarist hakkas muuseumi tegevust koordineerima Põltsamaa Vallavara OÜ. 
Aastatel 2019–2023 viidi ellu Põltsamaa lossikompleksi suurarendus, mille raames võeti kasutusele ka ajaloolised hooned ja rajati uued ekspositsioonialad. Tänu sellele läbis ka Põltsamaa Muuseum põhjaliku uuendus- ja laienduskuuri, mille tulemusel sai 200-ruutmeetrisel pinnal tegutsenud väikesest kohaloomuuseumist enam kui 1000-ruutmeetrise aastaringselt kasutatava sisutegevuse pinnaga ajalootemaatiline külastuskeskkond koos uuendatud näitusealade, saalide, välilava ja õuealaga. Külastajatele avati ka üle 80 aasta varemetes seisnud ajaloolised hooned. 
Eksponaadid.
Muuseumi tulmeraamatutesse registreeritud u 4100 eset, raamatut, dokumenti ja üle 4000 foto. Museaalid jõuavad muuseumi enamasti annetusena.
Ürgmonoteism

Ürgmonoteism on usundilooline algupärateooria, mille järgi inimkonna vanimaks usundiks oli usk monoteistlikku ainujumalasse.
Bareljeef

Bareljeef ehk madalreljeef (prantsuse "bas-relief" 'madal reljeef') on reljeef, mille skulpturaalne kujutis või ornament on töödeldud pinnalähedase kõrgendina.
Reljeef (kunst)

Reljeef on skulptuuri alaliik, mille puhul kõik kujundid on seotud tasapinnalise põhjaga, olles sellesse süvendatud või sellest eenduvad. 
Reljeef oli tuntud juba paljudes vanaaja kultuurides ning seega üks vanimaid skulptuurivorme. Reljeefe eristatakse vastavalt teostusviisile:
Ülijumal

Ülijumal ehk taevane üliolend on panteistlik taevajumal, kes toimib ilmastikunähtustes; usundilooliselt oletatavasti vanim jumalakujutelm – taevas on ise jumal.
Mõned uurijad väidavad, et ülijumal oli ürgse loodususundi ja polüteismi oletatav vaheaste.
Tonalism

Tonalism (asteegi sõnast "tonalli" 'saatus, hing') on traditsionaalkultuurides esinev uskumus inimese ühisest saatusest isikliku tootemloomaga.
Transtsendentne üleloomulik olend

Transtsendentne üleloomulik olend on inimkogemuse väline üleloomulik olend, kelle olemus ja nähtumus on tundmatu ja hoomamatu ning keda seetõttu ei ole võimalik vahetult kogeda.
Teofaania

Teofaania (kreeka keeles Θεοφανεια "theophaneia" 'jumala ilmumine') on jumala või jumaluse ilmumine inimesele tunnustähe, sõnumi või ilmutusena. Teofaania on epifaania erikuju.
Seda sõna on kasutatud jumalate ilmumise tähenduses Vana-Kreeka ja Lähis-Ida usundites. Juba "Iliases" ja Kreeka mütoloogias on kirjeldatud teofaaniaid. Tõenäoliselt kõige varasem teofaania kirjeldus leidub siiski Gilgameši eeposes.
Tänu Piiblile on see sõna leidnud erilist kasutamist kristlaste ja juutide juures. Neile tähendab see Jumala ilmumist inimesele või sõnumit Jumalalt või märki (tunnustähte), mille kaudu ilmutatakse Jumala kohalolekut.
Daniel Kablan Duncan

Daniel Kablan Duncan (sündinud 30. juunil 1943 Ouellés) on Elevandiluuranniku poliitik, kes on olnud aastatel 1993–1999 ja 2012–2017 Elevandiluuranniku peaminister.
Duncan on Elevandiluuranniku Demokraatliku Partei liige.
Peaminister Alassane Ouattara valitsuses oli ta 1990. aastate alguses rahandusminister. Pärast president Félix Houphouët-Boigny' surma ja peaminister Ouattara tagasiastumist sai temast uus peaminister. Sellel ametikohal oli ta 11. detsembrist 1993 kuni 24. detsembrini 1999. Oma valitsuses säilitas ta ka rahandusministri portfelli ning jätkas Ouattara valitsuse erastamis- ja kärpimispoliitikat. Valitsusjuhi kohalt oli ta sunnitud lahkuma riigipöörde tõttu.
1. juunil 2011 sai Duncanist välisminister peaminister Jeannot Ahoussou-Kouadio valitsuskabinetis. 21. novembril 2012 nimetas president Alassane Ouattara ta uueks peaministriks ja järgmisel päeval tegi Duncan teatavaks oma valitsuskabineti koosseisu, kus võttis endale lisaks peaministri ametile ka majandus- ja rahandusministri portfellid.
9. jaanuaril 2017 astus Duncan ametist tagasi, kuid jäi veel järgmise päevani valitsusjuhi kohusetäitjaks. 10. jaanuaril 2017 nimetas president Ouattara ta Elevandiluuranniku asepresidendiks ja 16. jaanuaril vannutati ta ametisse. Vastav ametikoht oli loodud 2016. aasta põhiseadusreformiga ja Duncanist sai esimene inimene selles ametis.
Teodiike

Teodiike on teoloogiline õpetus Jumala õiglusest, heldusest, armulisusest ja õigeksmõistust. Sõna "theodikía" tuleneb vanakreeka sõnas θεός (theós) 'Jumal' ja δίκη (díkē) 'õiglus' ja tähendab "Jumala õiglus" või "Jumala õigustamine". Enamasti käsitleb teodiike kurjuse probleemi ja selle võimalikke lahendusi. Juba Epikuros väitis, et kurjuse ilmne olemasolu maailmas olevat vastuolus väidetava kõikvõimsa, kõiketeadva ja läbini heatahtliku olendi olemasolu teesiga. Hiljem on paljud teoloogid ja filosoofid püüdnud põhjendada, miks siiski on võimalik kurjus maailmas ja samas sellise jumala olemasolu.
Teispoolsus

Teispoolsus on kõikides usundites ettekujutused surmajärgsest olemisest, kuhu satub surnu hing.
Religioonides võib teispoolsus asuda näiteks taevas (paradiis), allilmas (manala, põrgu), kusagil maailmas (nt Egiptuse usundis läänekaares) või kuskil teadmata kohas.
Zoomorfism

Zoomorfism on üleloomulike olendite kujutlemine väliselt või olemuslikult loomataolistena.
Moolimurd

Keemias näitab moolimurd (varem nimetatud ka moolosa) ühe komponendi suhtelist ainehulka lahuses. See on lahustunud aine moolide ja kõigi lahuses olevate moolide (lahustunud aine(d) + lahusti moolide) arvu suhe (dimensioonita suurus; mõõtühikud mol/mol).
Komponendi i suhteline moolide hulk lahuses - moolimurd on "xi":
"xi = ni/ntot"
kus "ni" on ühe komponendi moolide hulk (ainehulk) ja "ntot" on kõikide komponentide summaarne moolide hulk.
Ants Laikmaa ateljeekool

Ants Laikmaa ateljeekool oli kunstnik Ants Laikmaa juhitud kunstikool, mis tegutses aastatel 1902–1932 Tallinnas.
Ateljeekool alustas tegutsemist 2. septembril 1902 Pikal tänaval Nottbecki majas. Laikmaa kasutuses olid teisel korrusel asuvad nelja suure aknaga avar võlvlaega saal, mis sobis hästi ateljeeks, ja samas kõrval asuvad söögi- ja magamistuba. Tööd alustati sügisel 17 õpilasega, pärast aastavahetusel toimunud edukat õpilastööde näitust lisandus veel viis õpilast.
1904. aasta sügisel üüriti suurem korter Niine tänava alguses Kotke majas, kus oli õppetöö jaoks kolm ruumi, sellele lisaks oma toad. 1904. aasta sügisest eestlastest õpilaste osatähtsus kasvas ja sedamööda pääses ikka selgemini maksvusele ka rahvuslik meelsus. Samas jätkas ateljeekool kolimist ja jõudis paikneda majas Falkpargi 1 ja Vladimiri 2b, enne kui 1914. aastal peatuti Tatari tänav 21b, mis oli August Buschile kuulunud maja, kus Laikmaal oli neljatoaline korter nr 13. Nendes ruumides tegutseti 1932. aastani.
Ainsaks õpetajaks oli Ants Laikmaa ise ja kogu õppetegevus seisnes praktilises töös, harjutamise ja juhendamise, tulemuste ühise arutlemise ning vestluse vormis. Iga õpilast püüdis kunstnik juhendada vastavalt selle võimetele ja arengutasemele, ergutada temas iseseisvat loomingulist alget ja kõigepealt kasvatada kunstientusiasmi. Diplomit polnud ateljeekooli lõpetamisel ette nähtud.
Laikmaa pidas väga oluliseks, et tehtav töö ei jääks üksnes väikese grupi omaette harrastuseks, vaid et selle tulemused jõuaksid ka laiema avalikkuse ette. Nii korraldaski ta juba 1903.–1904. aasta vahetusel Eestimaa Provintsiaalmuuseumi ruumides oma ateljeekooli esimese näituse, kus välja pandud rohkem kui kahesaja töö hulgas olid ka tema enese uuemad teosed. Mõlemal järgneval aastal korraldas kunstnik õpilastööde näituse oma ateljees ja korteris.
Laikmaa võttis elavalt osa oma õpilaste kunstiliste võimete arendamisest ning silmaringi laiendamisest, 1905, 1906, 1914 ja 1920 korraldas ta õppereisi Soome, 1913 Peterburi ja Moskvasse, 1921 Stockholmi.
Ateljeekoolis õppimine oli tasuline, kuid reale majanduslikult vähekindlustatud kunstnikele võimaldas kunstnik tasuta õpet ning mõningaid neist toetas ise aineliselt. 1917 võttis ta ette ohtliku reisi läbi revolutsioonilise Venemaa, et viia Jaltasse paranema oma tiisikust põdev noor õpilane Oskar Kallis.
Ligi 20 aasta jooksul sai Laikmaa ateljeekoolis kunstiõpet ligi 800 inimest, kelle hulgast võrsus rida tuntud kunstnikke. Laikmaa varasemate õpilaste seas olid Johannes Greenberg ja Ludvig Oskar, seejärel Paul Burman, Otto Krusten, Välko Tuul, Aleksander Uurits ja Oskar Kallis. Ka Nikolai Triik ja Aleksander Tassa võtsid lühemat aega ateljeekooli tööst osa.
Merike Hanni

Merike Hanni (sündinud 7. novembril 1949 Tartus) on eesti kirjanik. 
Ta õppis Tartu 11. 7-klassilises koolis, Voldi algkoolis, Tallinna 20. Keskkoolis, Kõrveküla 8-klassilises koolis, Tartu 1. Keskkoolis, Räpina Aiandustehnikumis, Tallinna 10. Töölisnoorte keskkoolis, Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonnas, Tallinna Pedagoogilise Instituudi filoloogia-teaduskonnas ja Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas.
Kirjutanud luulet ja proosat. Tema esimene raamat oli lühiproosa kogumik "Tori hobune".
Labarum

Labarum (kreeka λάβουρον) oli keiser Constantinuse lipp (vexillum), millel oli kristogramm ehk Kristuse nime kaks esimest tähte hii ja roo monogrammiks ühendatuna.
Ajaloost.
"Labarum"i kinnitas Constantinus senise Jupiteri kotka asemele isiklikuks standardiks 312. aastal, märkimaks Mulvia silla lahingus saavutatud võitu oma kaaskeisri Maxentiuse üle. Pärimuse järgi olevat keiser Constantinus lahingupäeva eelsel ööl näinud Kristuse monogrammi XP unes võitu ennustava märgina.
Constantinuse "labarum"ist on kujunenud heraldilise gonfalooni ja protsessioonidel kantava kristliku kirikulipu (horugv) vorm.
Tarbijakaitseamet

Tarbijakaitseamet oli majandus- ja kommunikatsiooniministeeriumi haldusalas tegutsev riigiamet, mis valvas Tarbijakaitseseaduses ja sellest tulenevates õigusaktides esitatud nõuete täitmise järele. 
Kooskõlas ÜRO ja Euroopa Liidu tarbijakaitsepoliitikaga ning tarbijakaitseseadusest tulenevalt tegeles tarbijakaitseamet üksiktarbija, mitte juriidiliste isikute ja ettevõtjate probleemidega. Ameti esmaülesandeks oli tarbija seaduslike õiguste kaitsmine ning tarbijate huvide esindamine.
Selle järglaseks on Tarbijakaitse ja tehnilise järelevalve amet
Tarbijakaitsenõukogu.
Tarbijakaitsenõukogu oli Tarbijakaitseameti juures tegutsev organ.
Magnetahel

Magnetahel on magneetikute kogum, mida läbib magnetvoog. Magnetahel koosneb peamiselt ferromagneetikust, s.t ferromagnetilisest materjalist ‒ rauast ja selle sulamitest. Ferromagnetiline magnetahel võib sisaldada üht või mitut magneetimismähisega ümbritsetud südamikku. Ahela mähiseta osa nimetatakse ikkeks ja liikuvat osa ankruks. Magnetahel võib olla kinnine, milles peaaegu kogu magnetvoog läbib ferromagnetilisi kehi, või selles on õhkvahemik, näiteks õhupilu.
Ajalooliselt esimeseks tehislikuks magnetahelaks võib lugeda elektromagnetit, mille leiutas William Sturgeon 1825. aastal. Magnetahela mõiste võttis kasutusele inglise elektrotehnik John Hopkinson 1885. aastal.
Magnetahelad on elektrotehniliste seadmete oluline osa, sest ergutava magnetvälja mõjul ferromagnetmaterjali sisemine väli orienteerub ergutava välja suunas ja seeläbi suureneb summaarne magnetväli. Tulemusena väheneb magnetvälja tekitamiseks vajalik voolutugevus, samuti magnetahelaga seadmete gabariidid ja mass.
Magnetahelat rakendatakse paljudes elektrotehnilistes seadmetes, nagu trafo, elektrigeneraator, elektrimootor, elektromehaaniline relee, kontaktor, mitmesugused mõõteriistad jm.
Magnetahelaga seotud mõisted.
Magnetomotoorjõud (ka magnetiline pinge, magneetimisergutus) on põhjus, mis tekitab ja säilitab magnetahelas magnetvoogu. Magnetomotoorjõud võrdub mingi kontuuriga piiratud pinda läbiva elektrivooluga. Näiteks elektromagneti või trafo südamiku puhul avaldub magnetomotoorjõud mähise keerdude arvu ja mähist läbiva voolu korrutisena. Magnetomotoorjõudu võib tekitada nii alalisvoolu kui ka vahelduvvooluga. Magnetomotoorjõu tähis on "F"m ja mõõtühik amper.
Magnetiline takistus ehk reluktants võrdub magnetahela või selle osa magnetomotoorjõu ja seda läbiva magnetvoo jagatisega. Püsimagneti magnetvoo ja alalisvooluga tekitatud magnetvoo korral on magnetahela osa magnetiline takistus võrdeline selle osa pikkusega ning pöördvõrdeline ristlõike pindala ja materjali absoluutse magnetilise läbitavusega. Vahelduva magnetvoo korral pole see sõltuvus lineaarne. Magnetilise takistuse tähis on "R"m ja mõõtühik amper veebri kohta.
Hopkinsoni seadus.
Magnetahelate analüüsil ja arvutamisel kasutatakse Hopkinsoni seadust, mis seostab magneetimisergutuse magnetvoo ja magnetilise takistusega:
formula_1
kus
formula_2 ‒ magnetomotoorjõud (magneetimisergutus);
formula_3 ‒ magnetiline takistus;
formula_4 ‒ magnetvoog.
Magnetahela Hopkinsoni seadus on analoogne elektriahela Ohmi seadusega: 
formula_5.
Magnetahela ja elektriahela võrdlus.
Analoogsed parameetrid:
Olulised erinevused:
Pingekordisti

Pingekordisti on elektriahel, mis muundab madalama pingega vahelduvvoolu kõrgema pingega alalisvooluks. Tavaliselt kasutatakse pingekordistina kondensaatoritest ja dioodidest koosnevat lülitust.
Pingekordisteid kasutatakse mõnesajavoldiste pingete tekitamiseks elektroonikaseadmetele, ent ka miljonite voltideni ulatuvate pingete saamiseks füüsika eksperimentide ja tehisvälgu katsete jaoks. Kõige levinum on ebasümmeetrilise skeemiga pingekordisti, mida nimetatakse ka Cockcrofti-Waltoni kordistiks.
Tööpõhimõte.
Eeldame, et vahelduvvoolu pinge amplituudväärtus on +"U"m ja kasutatavad kondensaatorid (C) on piisava mahtuvusega, et laetuna võimaldada elektrilaengu edasikandumist oluliste pingekadudeta; siis saame lihtsustatult vaadelda pingekordisti töötsüklit järgmiselt:
Reaalse süsteemi korral kulub pinge 4"U"m saavutamiseks rohkem tsükleid. Antud kordisti kordistustegurit saab suurendada kondensaator‒diood-paaride lisamise teel.
Pinge kahekordistajad.
Villardi ahel.
Villardi ahel koosneb vaid ühest kondensaatorist ja ühest dioodist. Antud ahela heaks omaduseks on tema lihtsus, kuid sellega kaasneb ka suur väljundpinge pulsatsioon. Kondensaator laetakse negatiivse poolperioodi ajal vahelduvpinge maksimumväärtusele. Väljundpinge kujuneb sisendi vahelduvpinge ja kondensaatorilt saadava alalispinge liitumisel, väljundpinge maksimumväärtuseks on kahekordne sisendpinge väärtus 2U.
Greinacheri ahel.
Greinacheri pinge kahekordisti on märkimisväärne edasiminek Villardi ahelaga võrreldes. Skeemi on lisatud üks kondensaator ja üks diood, mille tulemuseks on tunduvalt väiksem väljundpinge pulsatsioon. Kui ahelal koormus puudub, siis ka pulsatsioon puudub, kuid koormuse olemasolu korral sõltub pulsatsioon koormuse takistusest ja kasutatavatest kondensaatoritest.
Deloni ahel.
Deloni ahel on sümmeetriline kordistuslülitus, mis kasutab pinge kahekordistamiseks dioodidest ja kondensaatoritest koosnevat sildskeemi. Kuna erinevate poolperioodide tippdetektoriahelad D1-C1 ja D2-C2 on ühendatud koormuse suhtes järjestikku, moodustub väljundpingeks kahekordne sisendpinge.
Kasutuskohad.
Pingekordisteid kasutatakse kõrge pinge saamiseks laserprinterites, paljundusmasinates, röntgeniaparaatides, elektronkiiretoru toitelülituses ja mujal.
Nurm (perekonnanimi)

Nurm on eesti perekonnanimi.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Nurm 321 inimesel: 151 mehel ja 170 naisel. Perekonnanimede levikult oli Nurm meeste puhul 458. ja naiste puhul 435. kohal. Levinuim oli see Lääne maakonnas, kus sellenimelisi oli maakonna 10 000 elaniku kohta 5,23.
Nimede eestistamisel võeti uueks nimeks Nurm 44 juhul. 
12. novembril 1935 lisati Nurm laialt tarvitusel olevate perekonnanimede hulka, mida nimede eestistamisel võtta ei tohtinud.
Inseneriväe Inspektuur

Inseneriväe Inspektuur oli 1920. aastal moodustatud Eesti sõjaväe inseneriväeosade erialase väljaõppe, uute relvade tutvustamise ja katsetamise korraldamise, sõjatehnika säilitamise ja korrashoiu üle järelevalve teostamise ning vastavate instruktsioonide väljatöötamise keskasutus.
Eesti Rahvaväe insenerivägede keskasutus Peastaabi Inseneriväe Valitsus moodustati 1918. aasta detsembris. 1. jaanuariks 1919 reorganiseeriti peastaabi koosseis ning peastaabis moodustati inseneriväe jaoskond. 1919. aasta 23. veebruaril moodustati sõjavägede ülemjuhataja Johan Laidoneri Ülemjuhataja Staabi Inseneriväe Valitsus.
Eesti Vabadussõja võiduka lõpetamise järel, 1920. aasta 26./27. märtsil kaotati Eesti Sõjavägede Ülemjuhataja institutsioon ning seoses sellega nimetati senine Ülemjuhataja Staap – Sõjavägede Staabiks, mille ülem juhtis ja koordineeris ka Kindralstaabi Valitsuse ja Korraldusvalitsuse Inseneriväe Valitsuse tööd.
1920. aasta 10. juuli sõjaministri päevakäsuga nimetati ametisse Inseneriväe inspektor ja seejärel moodustati ka Sõjaministeeriumi Inseneriväe Inspektuur.
Perikoop

Perikoop on jumalateenistusel etteloetav ja harilikult jutluse aluseks võetav piiblikoht.
Kalligramm

Kalligramm on pilt, mis on kujundatud kirjamärkidest.
Ortodontia

Ortodontia on hambaravi haru, mille käigus võib muuta hammaste asendit, parandada hambakaarte kuju ja funktsiooni.
Hammaste asendit muudetakse vastavate seadmete ja abivahendite tekitatud nõrga jõuga. Ravi kestus võib ulatuda kuudest kuni aastateni, sõltuvalt hambumusprobleemi raskusest ja patsiendi vanusest. Ortodontia ehk ortopeediline hambaravi on kõige aktuaalsem lapseeas patsientide puhul, kelle hambumusanomaalia korrigeerimine on soodne luukasvu arvelt. Ortodontiat kasutatakse ka täiskasvanutel, kes ei ole rahul oma hammaste asendi ehk hambumusega. Ravimist breketitega kasutatakse ka ruumi loomiseks implantaatide paigaldamisel ja proteesimisel.
Enne ortodontilist ravi koostatakse raviplaan. Selleks võtab hambaarst suust jäljendid, mille põhjal valatakse kipsmudelid hammaskonnast. Kliinilise ülevaatuse ja röntgenipiltide abil tehakse arvutused ning selgub täpne raviplaan.
Ilyās al-Harāwī

Ilyās al-Harāwī (4. september 1926 – 7. juuli 2006 Beirut) oli Liibanoni poliitik, Liibanoni president aastatel 1989–1998 .
Ta sündis Ḩawsh al-Umarā’s Zaḩlah' lähedal.
Virve Muser

Virve Muser (sündinud 23. novembril 1963) on eesti tantsujuht.
Virve Muser on lõpetanud 1982. aastal Tallinna 37. Keskkooli ja 1987. aastal veterinaaria erialal Eesti Põllumajanduse Akadeemia.
Ta on töötanud Laiuse kolhoosis veterinaarina ja OÜs Laiuse Põllumajandus laoarvestajana, Jõgevamaa Veterinaariakeskuses ja Põllumajandus- ja Toiduameti Jõgeva esinduse peaspetsialistina.
Virve Muser on juhendanud Laiuse naisrühma Meie Mari, Palamuse segarühma Paunvere Tootsid-Teeled, Laiuse-Sadala segarühma, lasterühmi Laiusel ja Sadalas. On kuulunud Laiuse lossipäevade ja Laiuse lumesõja korraldustoimkonda ning I Eesti Naiste Tantsupeo, II Eesti Naiste Tantsupeo, III Eesti Naiste Tantsupeo ja ka Jõgeva maakonna tantsupidude lavastusgruppi.
2012. aastal tunnustati Virve Muserit Ullo Toomi auaadressiga.
Teda on tunnustatud ka Eesti Rahvatantsu ja Rahvamuusika Seltsi kuldmärgiga.
Säde (1951)

Säde oli Kadrinas 11. augustist 1951 kuni 31. detsembrini 1953 ilmunud eestikeelne ajaleht, Kadrina Masina-Traktorijaama poliitosakonna häälekandja.
Ajaleht ilmus 2 korda nädalas.
Tee Kommunismile (1951)

Tee Kommunismile oli eestikeelne ajaleht, mis ilmus Vihulas 11. juunist 1951 kuni 27. detsembrini 1953, Vihula Masina-Traktorijaama poliitosakonna häälekandja.
Ajaleht ilmus kaks korda nädalas.
Ontšõko

Ontšõko (mari keeles "Ончыко", 'edasi') on Mari Eli Vabariigis Joškar-Olas ilmuv marikeelne kirjandus- ja kultuuriajakiri.
Ajakiri ilmub alates 1926. aastast. Ajakiri on kandnud ka nimesid U vii, Rodina vertš, Marii almanah.
2017. aastast on ajakirja peatoimetaja Igor Popov.
Tšilisema

Tšilisema (ersa keeles "Чилисема", Päikesetõus) on Morda Vabariigis Saranskis ilmuv ersakeelne laste- ja noorteajakiri.
Ajakiri ilmub alates 1931. aastast. Kuni 1933. aasta juunini kandis ajakiri nime Jakstere Tešktine (Punane Täht). Aastatel 1933–1941 ilmus ajakiri nime Pioneren Vaigel all (Pioneeri Hääl). Sõja alguses ajakirja väljaandmine lõppes.
Esimeseks sammuks ajakirja taastamise suunas oli 1964. aastal ajakirjas Sjatko lastelisa loomine. 1972. aastal hakkas lastelisa ilmuma eraldi kaasaandena. 1988. aastal sai väljaanne iseseisva ajakirja staatuse ja hakkas ilmuma kord kuus. Kuni 1991. aastani kandis ajakiri nime Pioneren Vaigel, seejärel sai praeguse nime.
Ajakirja tiraaž on 2500 eksemplari.
Suurtükiväe Inspektuur

Suurtükiväe Inspektuur oli 1920. aastal moodustatud Eesti sõjaväe suurtukiväe uute suurtükkide katsetamise, tulemuste analüüsi ja uute relvade kasutuselevõtuga seotud küsimuste lahendamise keskasutus.
1920. aasta 10. juuli sõjaministri päevakäsuga nimetati ametisse Suurtükiväe inspektor ja järgnevalt moodustati ka Sõjaministeeriumi Suurtükiväe Inspektuur.
Suurtükiväe inspektorid.
Eesti Rahvaväe suurtukiväe keskasutus Sõjaväe Peastaabi Suurtükiväe Valitsus, moodustati 1918. aasta detsembris. 1. jaanuariks 1919 viidi läbi Peastaabi koosseisu reorganiseerimine ja Peastaabis moodustati Suurtükiväe jaoskond. 1919. aasta 23. veebruaril moodustati Sõjavägede Ülemjuhataja Johan Laidoneri Ülemjuhataja Staabi Suurtükiväe Valitsus.
Eesti Vabadussõja võiduka lõpetamise järel, 1920. aasta 26./27. märtsil kaotati Eesti Sõjavägede Ülemjuhataja institutsioon ning seoses sellega nimetati senine Ülemjuhataja Staap – Sõjavägede Staabiks, mille ülem – Sõjavägede Staabi ülem, juhtis ja koordineeris ka Kindralstaabi Valitsuse ja Korraldusvalitsuse Suurtükiväe Valitsuse tööd.
Kizili

Kizili (udmurdi keeles "Кизили", 'täheke') on Udmurtias Iževskis ilmuv udmurdikeelne lasteajakiri.
Ajakiri ilmub 1986. aastast ja ilmumissagedus on üks kord kuus.
Ajakirja tiraaž on 1800 eksemplari.
Bergmanni reegel

Bergmanni reegel on seaduspärasus, mille kohaselt püsisoojaste loomade perekondades ja sugukondades on külmade alade liikidel (karu, tiiger) keha mõõtmed suuremad kui soojade alade liikidel, sest keha mahu suurenedes suureneb keha soojust loovutav välispindala suhteliselt vähem. 
Mõned muud põhjused piiravad Bergmanni reegli avardumist: näiteks Arktikas on soodsamas olukorras väiksemakasvulised liigid, kes jõuavad saavutada täiskasvanu keha suuruse suve jooksul.
Reegel on nimetatud Saksa bioloogi Carl Bergmanni järgi, kes ühe esimesena sellist seaduspärasust kirjeldas.
Mokša (ajakiri)

Mokša (mokša keeles "Мокша") on Mordvas Saranskis ilmuv mokšakeelne kirjandus- ja kultuuriajakiri.
Ajakiri ilmub alates 1928. aasta märtsist. Aastatel 1931–1941 kandis ajakiri nime Kolhozon Erjaf ('Kolhoosi Elu'). Aastatel 1941–1956 ajakiri ei ilmunud. 1956. aastal taastati väljaanne praeguse nime all.
Ajakirja trükiarv on 1130 eksemplari ja ilmumissagedus üks kord kuus.
Bi Kin

Bi Kin (komi keeles "Би кинь", "Sädemeke") on Komi Vabariigis Sõktõvkaris ilmuv komikeelne lasteajakiri.
Ajakiri ilmub alates 1986. aastast ja ilmumissagedus on üks kord kuus.
Ajakirja tiraaž on 1900 eksemplari.
Jakster Tjaštenja

Jakster Tjaštenja (mokša keeles "Якстерь тяштеня", 'punane täheke') on Mordvas Saranskis ilmuv mokšakeelne lasteajakiri.
Ajakiri ilmub alates 1932. aastast sagedusega üks kord kuus. Aastatel 1933–1941 oli ajakirja nimi Jakster Galstuk ('punane rätik'). 1964. aastal taastati väljaanne ajakirja Mokša lisana. Iseseisva ajakirjana ilmub väljaanne uuesti alates 1988. aastast.
Ajakirja tiraaž on 1630 eksemplari.
Lumi (perekonnanimi)

Lumi on perekonnanimi.
Eestis oli seisuga 1. jaanuar 2019 perekonnanimi Lumi 168 mehel ja 226 naisel. Sellega oli Lumi perekonnanimede levikult meeste puhul 397. ja naiste puhul 282. kohal.
Jõgeva puhkpilliorkester

Jõgeva puhkpilliorkester on Jõgeva linnas tegutsev muusikakollektiiv. 
Ajalugu.
Puhkpilliorkestri eelkäija oli 1912. aasta detsembris loodud kohaliku tuletõrjeseltsi pasunakoor. Esimene pasunakoori juhataja oli 27-aastane Jõgeva päevapiltnik Martin Lall.
Esimese laulupeokogemuse sai pasunakoor 1914. aasta suvel Eristveres toimunud Jõgeva esimesel laulupeol. 1922. aastal sai pasunakoor kutse Tallinna üldlaulupeole. 1940. aastaks mängis orkestris poolsada meest.
Nõukogude aastail kujundati orkester ümber Jõgeva Kultuurikeskuse orkestriks. Majanduslikult keerulistel 1990. aastatel tekkis mõte anda orkester tagasi Jõgeva Tuletõrje Ühingule. Et aga tuletõrjeseltsil polnud raha, jäädi esialgu tegutsema siiski kultuurikeskuse kollektiivina.
Tänapäev.
Orkester tegutseb tänapäeval mittetulundusühinguna. Proove tehakse Jõgeva Täiskasvanute Keskkooli ruumes. Orkestris on viisteist põhiliiget. Vahel löövad kaasa ka endised mängijad, kes on õpingute või töö tõttu asunud elama Tallinna või Tartusse.
Hüsteeria

Hüsteeria on kõnekeele väljend emotsiooni kohta, mida inimene ei suuda kontrollida. Nimetus tuleneb kreeka keele sõnast "hystera", mille tähenduseks on emakas, sest vanaaja arstid seostasid hüsteeriat emakatalitluse häiretega. Hiljem kasutati hüsteeria terminit ka psühhiaatrias, kuid tänapäeval kasutatakse selle asemel täpsemaid väljendeid. Algselt peeti hüsteeriat üksnes naistele omaseks. XIX sajandil hakkasid arstid üha enam täheldama hüsteeriale omaseid tunnuseid ka meestel, kuigi arvati, et see on omane pigem madalamatele sotsiaalsetele seisustele ja etnilistele vähemustele.
Pada

Pada, ka katel, on ümmarguse põhja ja kumera sangaga malmist või rauast keedunõu, mida kasutatakse lahtisel tulel.
Sõna "pada" esineb ainult läänemeresoome keeltes, see võib tuleneda sõnast "padu".
Ajaloost.
Padasid valmistati juba 3700 aastat eKr, algselt olid need pronksist. Malmist padasid hakati valmistama pärast malmi leiutamist Hiinas umbes aastal 300 eKr, Euroopasse levisid need 14. sajandil. Malmpajad levisid rohkem, kui neid hakati tööstuslikult tootma 18. sajandil. Tänaseni on levinud kaanega malmpotid, mida saab kasutada küpsetamiseks sarnaselt ahjuga, neid nimetati ka "hollandi ahjudeks" ning nad olid algselt pajad.
Malmpada võeti eesti taludes kasutusele 17. või 18. sajandil. 19. sajandil oli taludes harilikult mitu pada. Väiksemad, 2–5-toobised või kuni 3-ämbrised pajad olid toidu valmistamiseks. 
Viieämbrised ja suuremad olid loomajoogi-, pesu-, õlle, sauna- jms vee soojendamiseks, aga ka kangaste, pesu jm keetmiseks. Neid kasutati ka pulmatoitude valmistamiseks.
Kasutus.
Pada oli universaalne toiduvalmistamise vahend, mida kasutati mitte ainult keetmiseks, vaid ka praadimiseks, hautamiseks, jms.
Suurem pada riputati tule kohale katlakoogu abil, väiksemad asetati kolmjalale. Lõuna-Eestis hakati 19. sajandi teisel poolel katlaid tulekolde kohale, reheahju ette või pliidi sisse müürima. Vee soojendamiseks kasutatakse suuri katlaid tänapäevani.
Võidukaar

Võidukaar ehk triumfikaar ehk triumfivärav on ühe või kolme kõrge kaaravaga massiivne kivisein. Seina liigendavad sambad või poolsambad.
Kuigi kujult väravataoline, pole võidukaar mõeldud väravaks, vaid monumendiks. Neid püstitati suurte sõjaliste võitude või muude ühiskondlikult tähtsate sündmuste auks.
Ahti Nurmis

Ahti Nurmis (22. juuni 1947 Tallinn – 11. august 2003 Tallinn) oli eesti poplaulja.
Ta oli 1970. aastate lõpus ansambli Mobile solist. Alates 1980. aastate algusest laulis Nurmis varieteedes, peamiselt hotellis Olümpia, hiljem ka restoranis Kännu Kukk. Aastast 1993 taandus aktiivsest muusikalisest tegevusest ja oli ametis AS Univa. 
Ta suri 56-aastaselt infarkti tõttu.
Isiklikku.
Ta oli abielus tantsija Sirje Nurmisega, neil on tütar Angelica.
Peeter Kopvillem

Peeter Hans Kopvillem (19. august 1954 Montréal, Kanada – 10. mai 2016 Toronto, Kanada) oli eesti muusik ja ajakirjanik.
Ta õppis Hamiltonis McMasteri Ülikoolis ajalugu, õpingute kõrvalt musitseeris.
Isiklikku.
Tema isa oli kupletist ja keemik Olaf Kopvillem.
Variatsioonrida

Variatsioonrida on väärtuse kasvamise või kahanemise järgi järjestatud valim.
Religioosne kogemus

Religioosne kogemus (ka usukogemus, usuline kogemus) on subjektiivne kogemus, milles inimene väidab kokkupuudet transtsendentse reaalsusega (inglise "transcendent reality"), sh jumaliku kohalolekuga.
Enamasti on religioosne kogemus intensiivne, kestev ja seotud igapäevase eluga.
Variatsiooniulatus

Variatsiooniulatus on variatsioonrea ja seega ka valimi suurima ja väikseima väärtuse paar või nende vahe.
Kalju Teras

Kalju Teras (ka Kaljo Teras; 24. november 1922 Rõngu vald, Tartumaa – 14. november 1990 Põltsamaa) oli Eesti pedagoog ja Põltsamaa Keskkooli kauaaegne direktor.
Kalju Teras õppis aastatel 1931–1936 Valguta 6-klassilises algkoolis ja aastatel 1936–1941 Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumis. Aastatel 1941–1945 oli ta mobiliseerituna Punaarmees. Aastatel 1946–1948 õppis ta TPI-s, 1949–1950 aastatel Tallinna Õpetajate Instituudis ja lõpetas 1956. aastal kaugõppes E. Vilde nimelise Tallinna Pedagoogilise Instituudi ajalooteaduskonna.
Kalju Teras töötas aastatel 1948–1949 Taheva koolis, aastatel 1949–1950 Rõngu mittetäielikus keskkoolis. Aastatel 1951–1990 oli ta Põltsamaa Keskkooli direktor. Ta rajas Põltsamaale uue koolihoonete kompleksi. Tema ajal valmis ka praegune Põltsamaa Ühisgümnaasiumi hoone, samuti mitmekesistas ta õpilaste klassivälist tegevust (moodustati tütarlaste puhkpilliorkester, poiste orkester, liikumisrühmad, seltskonnatantsu-, kunsti- ja käsitööringid) ja juhtis kooli looduskaitsealast tööd.
Ta oli Eesti Looduskaitse Seltsi tegevliige. Aastatel 1967–1971 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu VII koosseisu saadik.