tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Girard de Soucanton

Girard de Soucanton (vene: "Жирар-де-Сукантон") on Prantsusmaalt Languedoc-Roussillon piirkonnast pärit aadlisuguvõsa.
Girardide perekonna suguvõsaliin on katkematult jälgitav alates Étienne Charles Girardist, kellest on teada, et ta oli Aurichi kodanik ja pagar, kes abiellunud 1699. aastal Emdenis. Tema poeg Stephan Karl Girard (ristitud 9. juulil 1703 Emden – 1740 Moskva) tegutses kirurgina Rastedes (Oldenburg) ning alates 1738. aastast oli arst Moskvas.
Stephan Karli poeg Johann Karl Girard (1732–1799) asus 1770. aastal Rastedest Tallinna ning sai 1774. aastal Tallinna kodanikuks. 3. mail 1782 abiellus ta Hermann Clayhillsi lese Margaretha Elisabeth Clayhillsi (sündinud Hetling) sugulase Anna Dorothea Hetlingiga, kelle kaudu päris muuhulgas ka kaubafirma Thomas Clayhills &amp; Son. Johann Karl Girard oli Tallinna raehärra (1797–1798) ning valiti 18. jaanuaril 1798 bürgermeistriks.
Suguvõsapärimuse järgi olevat Girardide perekond pärit Prantsusmaalt Languedoci aadlisoost, nende esivanemaks peetakse Gillaume Girardi, kes 1201. aastal oli Talmoni senešall. Ususõdade ajal rännanud osa Girardidest Prantsusmaalt välja ning kaotanud oma aadlitiitli. Prantsusmaal on Girardide, sealhulgas ka paruniseisuses Girard de Soucantonide suguvõsa jälgitav vähemalt kuni 19. sajandini. 
Tallinna asunud Girardide aadlitiitli taastas Johann Karl II (1785–1868), Tallinna raehärra (1805–1864) ja bürgermeister (1837–1864), isa surma järel kaubafirma Thomas Clayhills &amp; Son omanik, kommertsnõunik ning prantsuse viitsekonsul, kes põlise aadliperekonna esindajana, sai teenete eest ärilises ja ühiskondlikus tegevuses 10. detsembril 1862 Vene keisririigi pärandatava parunitiitli kui parun Girard de Soucanton, 2. aprillil 1865 väljastati talle sellekohane aadlidiplom ning 13. märtsil 1865 immatrikuleeriti parun Johann Karl Girard de Soucanton Eestimaa rüütelkonda aadlimatriklisse. 
Venemaa valitseva senati määrusega 6. novembrist 1863 said parunitiitli ka Karl Johan Girard de Soucantoni pojad Karl Edmund, Theodolf (Feodor Karlovitš), Arthur ja John (Johann) Karl ning pojapojad Johann Karl Maurice, Johann Theodolf Leo (Lev Feodorovitš), Johann Karl Étienne, Claude Antoine, Johann Wilhelm Eugen ja Alexis Häntschel Olivier. 
Rahva hulgas on Girard de Soucantone kutsutud ka hüüdnimedega Suka Anton ja Siirak.
Eestimaa aladel kuulusid perekonnale eri aegadel Kunda ("Kunda"), Röa ("Röal"), Selja ("Selgs"), Valtu ("Waldau"), Hertu ("Hermet"), Ohekatku ("Odenkat"), Jõhvi ("Jewe") ja Lehola ("Lihhola") mõis ning Ingerimaal Suuri-Ruuta ("Wruda") mõis, lisaks suvemaja Pringi külas Viimsi poolsaarel.
Kompaktluminofoorlamp

Kompaktluminofoorlamp ehk kompaktlamp ehk CFL-lamp (lühend ingl k sõnadest "Compact Fluorescence Lamp") on luminofoorlamp, mille torule on antud kompaktne (nt spiraali) kuju ning millel on tavalise hõõglambi sokkel (E14, E27, GU24 vms).
Sokli ja toru vahelises osas paikneb elektrooniline liitelülitus lambi süütamiseks, toitevoolu piiramiseks ja reaktiivvõimsustarbe vähendamiseks. See lülitus (nn elektrooniline ballast) suurendab ka toitevoolu sageduse mitmekümne kilohertsini, hoides niiviisi ära valguse väreluse. Sisselülitamisel süttib lamp kiiresti ja vilkumiseta.
Kompaktlampide valgusviljakus on 50–70 lm/W. Eluiga on umbes 8–15 korda pikem kui hõõglambil, kuid seda lühendab sagedane lülitamine. Elavhõbedasisalduse tõttu tuleb riknenud lampi käidelda ohtliku jäätmena.
Esimesed elektroonilise liitelülituse ja keeresokliga kompaktlambid valmistas Osram 1985. aastal.
Niisuguseid kompaktlampe hakati nimetama ka säästulampideks, sest nende kasutamisel hõõglampide asemel saadakse kolme- kuni viiekordne energiasääst.
Kompaktlambil kulub nominaalse valgusvoo saavutamiseks palju rohkem aega kui hõõglambil, mõnikord minuteid, eriti külma temperatuuri puhul.
FC Haka

FC Haka ("Valkeakosken Haka") Soome jalgpalliklubi, mis tegutseb Valkeakoskis. See mängib Soome kõrgliigas Veikkausliiga.
Soome kõrgliigas mängitakse alates 2020. aastast pärast seda, kui 2019. aastal võideti Soome esiliiga Ykkönen. Enne seda mängiti Soome kõrgliigas aastatel 1998–2012.
Haka on üks Soome edukamaid jalgpalliklubisid. Üheksa korda on tuldud Soome meistriks ja 12 korda on võidetud Soome karikas.
 Võitja (9): 1960, 1962, 1965, 1977, 1995, 1998, 1999, 2000, 2004
 2. koht (7): 1955, 1957, 1963, 1976, 1980, 2003, 2007
 3. koht (10): 1959, 1961, 1966, 1978, 1981, 1982, 1983, 1991, 2002, 2006
 Võitja (12): 1955, 1959, 1960, 1963, 1969, 1977, 1982, 1985, 1988, 1997, 2002, 2005
 2. koht (3): 1980, 1983, 1989
 Võitja (1): 1995
FC Honka

FC Honka ("FC Honka Espoo") on Soome jalgpalliklubi, mis tegutseb Espoos. See mängib Soome kõrgliigas Veikkausliiga.
Soome kõrgliigasse tõusti 2018. aastal Soome esiliigast Ykkönenist. Enne seda mängiti Soome kõrgliigas aastatel 2006–2014. Aastatel 2008, 2009 ja 2013 jäädi Soome kõrgliigas teiseks.
Klubi asutati 1957. aastal nimega Tapion Honka. 1975. aastal sai klubi nimeks FC Honka.
Praegune koosseis.
"Seisuga 18. veebruar 2020"
 2. kohad (3): 2008, 2009, 2013
 Võitja (1): 2012
 Võitja (2): 2010, 2011
 Võitja (1): 2005
 3. koht (2): 2002, 2004
 Võitja (2): 2015, 2016
 2. koht (1): 1995
 2. koht (1): 1994
 Võitja (1): 2009
Turu Inter

Turu Inter (ametlikult soome keeles FC Inter Turku, FC Inter) on Soome jalgpalliklubi, mis tegutseb Turus. See mängib Soome kõrgliigas Veikkausliiga.
2008. aastal tuli Turu Inter esimest korda klubi ajaloos Soome meistriks. Soome karikavõistlused on võidetud aastatel 2009 ja 2018.
Ajalugu.
FC Interi asutas 1990. aastal Stefan Håkans. Klubi alustas tegevust noorteklubina, kuid 1992. aastal loodi ka täiskasvanute meeskond, mis alustas mängimist Soome neljandal liigatasandil (Kolmonen). Järgmisel hooajal võttis Inter üle rahalistes raskustes oleva kohaliku klubi Turun Toverit koha Kakkonenis. Peatreener Timo Sinkkonen tõi klubisse uusi mängijaid, ning klubi lõpetas hooaja esikohaga ja tõusis esiliigasse (Ykkönen).
1995. aastal võitis Inter Ykköneni ja jõudis Soome karikavõistlustel (Suomen Cup) poolfinaali. 1996. aastal tugevnes klubi uute mängijatega, ning kuna mõlemad Turu parimad meeskonnad mängisid nüüd Veikkausliigas, siis löödi klubi pealtvaatajate rekord kui kohalikku derbid (TPS vs. Inter) oli vaatamas 8200 pealtvaatajat.
1997. aastal langes klubi Veikkausliigast jäädes viimaseks, kuid tõusis kohe järgmisel hooajal tagasi. Meeskonna tugevdamiseks osteti uued võõrmängijad (sh. Richard Teberio ja Fernando della Sala). Sellest ajast peale lõpetas klubi järjekindlalt liigas 4.–7. kohal liigas ning pidevalt tuli klubisse juurde nii võõrmängijaid kui ka noori talente oma noorte akadeemiast.
2006. aasta hooajal vallandas Inter oma senise peatreeneri Kari Virtaneni ja palkas uueks peatreeneriks hollandlase Rene van Eck. Pärast seda hooaega läks van Eck tagasi Šveitsi, kus ta asus juhendama klubi FC Wohlen, ning Interis võttis juhendamise üle teine hollandlane Job Dragtsma.
2008. aastal juhtis Inter liigat kohe algusest peale ning pärast viimase vooru mängu FF Jaroga tulid nad Soome meistriks.
Praegune koosseis.
"Seisuga 5. aprill 2022"
 Võitja (1): 2008
 Teised kohad (4): 2011, 2012, 2019, 2020
 Võitja (2): 2009, 2018
 2. koht (3): 2014, 2015, 2020
 Võitja (1): 2008
 2. koht (2): 2007, 0222
Bourne'i identiteet

"Bourne'i identiteet" on Robert Ludlumi 1980. aastal ilmunud spiooniromaan. Teose peategelane mälu kaotanud Jason Bourne üritab teada saada, kes ta on ning miks palgamõrvar, CIA agendid ja teised tema elu kallale kipuvad. 
Eesti keeles ilmus teos 1998. aastal Hotgeri kirjastuselt Matti Piirimaa tõlkes.
Talveuni

Talveuni ehk hibernatsioon on hrl selgroogsete loomade eriline puhkeseisund (tardumusseisund), mida iseloomustab normaalsest madalam kehatemperatuur ja ainevahetuskiirus ning aeglasem hingamine. Selgrootute loomade puhkeseisundit nimetatakse harilikult diapausiks.
Talveuni esineb teatud loomadel ebasoodsate keskkonnatingimuste üleelamiseks, eriti talvekuil. Talveune teevad võimalikuks loomade varem talletatud rasvavarud.
Loomade talveune olulisus seisneb selles, et ebasoodsal perioodil (talvel), mil toitu napib, viiakse ainevahetuskiirus väga madalaks, säästes nõnda energiat.
Talveuni võib eri loomarühmadel kesta tundidest-päevadest kuni mitme kuu või aastani.
Talveune tüübid.
Sõltuvalt talveune pikkusest ja füsioloogilisest eripärast eristatakse lühiajalist talveund (ehk fakultatiivne taliuinak), taliuinakut ja (tõelist) talveund.
Eestis magavad (tõelist) talveund näiteks nahkhiired, mitmed pisiimetajad ja roomajad. Suuremad imetajad (näiteks karud ja kährikud) peavad aga taliuinakut.
"Brumation".
Terminit "brumation" (esmakasutus 1965. aastal) kasutatakse roomajate kliimale vastava puhkeseisundi korral nii looduslikes tingimustes, mil roomajad liiguvad talvistesse pesapaikadesse (urgudesse), kui ka roomajate pidamisel siseruumides (sh väljaspool kodupaika)."Brumation"'i tingivad suuresti välised tegurid – keskkonna temperatuur ja söögimaterjali nappus ning ka roomajate kehasisesed kohastumused. 
"Brumation"'i korral roomajad otseselt ei maga ega kakle, nad liiguvad pisut ja isegi joovad, kuid energia ringluseks kasutavad nad looduses, arvatavasti talveperioodile eelnenud perioodil kogutud kehasiseseid rasvavarusid. "Brumation" on periood mil muutuvad roomajate (sh maolised) füsioloogilised näitajad ja ka hormoonide ringlus vastamaks eelolevale paaritumisperioodile. Maod võivad "brumation"'i ajal koguneda ühte kohta kokku, moodustades nn maokolde, kuid võivad jagada talveurgu ka mitmete teist liiki madudega, sh nendega, kes neid ja/või kellele nemad muidu saakloomadeks võivad osutuda. Looduses paljud roomajad puhkeperioodist ei taastu ning hukkuvad, eriti kõhnemad ja haiged roomajad. 
Maoperekonna "Thamnophis" isendid võivad puhkeseisundi ajal pesapaika jagada tuhandete teiste, valdavalt sama liiki madudega.
"Brumation" sõltub nii roomaja liigist, vanusest, tervislikust seisundist kui ka elupaigast. 
Troopilise kliimaga aladel roomajatel nimetatud talvist puhkeseisundit ei esine, kuid neil võib esineda suveuni.
Initsiaalsõna

Initsiaalsõna on fraasi moodustavate sõnade algustähtedest moodustatud lühend.
Bertold (Võnnu komtuur)

Bertold (ka "Berthold", kaasaegsetes ladinakeelsetes allikates "Bertoldus"; surnud 1217 kevadel) oli Mõõgavendade ordu liige ja Võnnu komtuur (meister) aastatel 1208–1217.
Bertold oli Mõõgavendade ordu aktiivsemaid sõjalisi juhte, kes Võnnus baseeruva ordu haru juhina osales peamiselt Ugandi ja Sakala muinasmaakondade vastu suunatud sõjategevuses. Mõõgavendade ordu muutis Võnnu muinaslinnuse oma peakorteriks hiljemalt 1207. aasta sügisel, pärast seda, kui kohalikud võndlased olid võtnud vastu ristiusu Riia piiskop Albertilt, kes omakorda andis nende piirkonna ordu ilmaliku valitsemise alla. Millalgi 1210. ja 1218. aasta vahel rajati sinna kivist ordulinnus, mida Vana-Vene kroonikates kutsutakse ka Bertoldi linnuseks.
Henriku Liivimaa kroonika kohaselt osales Bertold 1208. aastal Tālava latgalite ja ugalaste vahel peetud läbirääkimistel, kus latgalid nõudsid ugalastalt neilt äravõetud vara tagastamist ja rahu sõlmimist. Läbirääkimiste nurjumisel algas sõjaline konflikt latgalite ja neid toetama asunud ordu ja piiskopi ning ugalaste (hiljem ka teiste muinaseestlaste) vahel. Bertold oli orduvägede juht 1209./1210. aasta talve ja 1210. aasta suve sõjakäikudel Ugandisse, sama aasta Võnnu kaitsmisel eestlaste väe vastu, 1211. aasta Viljandi piiramisel ja selle järgnenud kahel Sakalasse ja ühel Jogentaganasse suundunud rüüsteretkel. 1212. aastal aitas ta maha suruda ülestõusnud liivlasi ja latgaleid Satteseles, 1213./1214. aasta talvel osales võidukas lahingus Väina põhjakaldale tunginud leedulastega ja 1215. aastal Ugandisse suundunud sõjaretkel. Tõenäoliselt tegi ta kaasa veelgi enamates sõjasündmustes, kus kroonika teda nimeliselt välja pole toonud. Bertold langes 1217. aastal, kui ta suundus appi Otepää linnuses sissepiiratud Riia piiskopi ja ordu vägedele, kuid tapeti lahingus linnust piiravate Novgorodi ja Pihkva vägedega.
Friedrich von Benninghoven on arvanud, et Bertold võis kuuluda Paderborni piirkonna Bürenite suguvõssa, kuid kindlad tõendid selle kohta puuduvad.
Bertold (Järva foogt)

Bertold (ka "Bartoldus") oli Liivi ordu liige ja Järva foogt enne aastat 1252.
Bertoldi kohta arvab Friedrich von Benninghoven, et ta kuulus algselt Mõõgavendade ordusse ja samastab temaga ka Bertold von Billingshausenit (rüütelvend 1253. aastal Kuldīgas) ja Lääne-Eestis olnud Bertoldiga (rüütelvend 1254. aastal Pöides või Lihulas). Täiesti tõsikindlalt aga öelda ei saa, kas need kolm erinevat mainigut ka ühele ja samale tegelasele viitavad.
Gerhard von Mallinckrodt

Gerhard von Mallinckrodt (enne 1440 – u 1487) oli Liivi ordu liige, maamarssal aastatel 1462–1468.
Gerhardi vanemad olid Johann von Mallinckrodt ja Margarethe Sobbe. Tema suguvõsa pärines Marki krahvkonnast Mallinckrodtist Herdecke lähedalt. Ka tema sündis ilmselt seal. Tema suguvõsa kuulus piirkonna keskaadli hulka. Gerhardil oli palju sugulasi Liivimaal: tema vend Heinrich von Mallinckrodt oli Tartu piiskop, Eberhard, vendade nõbu aga Tartu toompraost. Kracht von Mallinckrodt oli 1470. aastatel Viljandi komtuurkonnas orduvasall ja Tartu meeskohtu liige. Dietrich von Mallinckrodt oli Gerhardi teener.
1440. aastal on Gerhardit mainitud ilmikuna Vestfaalis, 1453 oli ta aga linnusekomtuuriks Riias (ta võis seda olla ka juba 1450. aastal). Seejärel sai ta lühikeseks ajaks Põltsamaa foogtiks, 1456 juba Tallinna komtuuriks. Sellelt kohalt tõusiski ta maamarssaliks, kellena vahendas ta Saksa ordu läbirääkimisi Poolaga. Peagi ilmnes aga, et ta soosis poolakaid, kes olid ta ilmselt ära ostnud või kuidagi teisiti teda mõjutanud. Seetõttu tagandati ta 1468. aastal maamarssali ametist ja sunniti ka Liivi ordust välja astuma. Preisimaal leidis ta aga tuge kõrgmeistrilt ja Samlandi piiskopilt, kes 1471. aastal kinnitasid, et kõik reetmissüüdistused tema suhtes on ülekohtused. Pärast seda, kui reformimeelne ordumeister Johann Wolthus von Herse, kelle vastu Mallinckrodt väga ägedalt olnud oli, kukutati, lubas uus meister Bernd von der Borch tal Liivimaale naasta ja andis talle tänutäheks Herse-vastase tegevuse eest Kuldīga komtuuri koha. Peale selle jõudis ta veel olla ka Riia komtuur ja üks kahest teadaolevast Kandava komtuurist. 1471. aastal oli teda määratud ka Bremeni komtuuriks, kuid sellesse ametisse ta ei astunud, sest talle avanes võimalus Liivimaale naasta.
Paul Wintrebert

Paul Marie Joseph Wintrebert (28. juuli 1867 – 3. mai 1966) oli prantsuse embrüoloog ja arengubioloogia teoreetik.
Hariduselt kirurg, pühendus ta hoopis selgroogsete eksperimentaalsele embrüoloogiale. Ta oli alates 1923. aastast Pariisi Ülikooli võrdleva anatoomia professor. Alates 14. novembrist 1938 oli ta Prantsuse Teaduste Akadeemia liige (anatoomia ja zooloogia sektsioonis).
Ta kirjeldas põhjalikult konna "Discoglossus" varast arengukäiku. Tema kirjeldused erinesid Walter Vogti kirjeldustest konna "Bombinator" arengukäigu kohta, mis viis avaliku konfliktini tema ja eriti ta Belgia kolleegide, sealhulgas Albert Dalcqi (1893–1973) vahel.
Ta võttis arvatavasti esimesena kasutusele tsütoskeleti ("cytosquelette") termini (1931. aastal).
Tema vaateid võib iseloomustada kui radikaalset epigeneetikat. Ta arendas füsioloogilise epigeneesi teooriat (Wintrebert, 1963), mille järgi on areng füsioloogiliste seisundite rida, kus eelnev seisund määrab järgneva. Seega pole organismi areng mingite algete poolt eeldetermineeritud, nagu preformistlik vaade eeldab.
Oma evolutsioonilisi vaateid nimetas ta keemiliseks lamarkismiks (Wintrebert, 1962). Veel 90. eluaastates avaldas ta raamatute triloogia, milles esitas oma teoreetilised vaated: "Elusolend on oma evolutsiooni looja" (1962), "Elusolendi iseareng" (1963), ja "Eksistentsialismist sünnitatud olemine" (1965).
Sündinud 22. oktoobril

"Siin artiklis loetletakse 22.oktoobril sündinud tuntud inimesi.
FF Jaro

FF Jaro ("Fotbollsföreningen Jaro Jalkapalloseura") on Soome jalgpalliklubi, mis tegutseb Jakobstadis. Klubi mängib 2017. aastal Ykkönenis.
 2. koht (2): 1992, 1999
 2. koht (1): 1998
FC KTP

FC KTP on Soome linna Kotka jalgpalliklubi, mis mängis aastatel 2003–2008 ja 2015 riigi kõrgliigas. KooTeePee esindusvormi põhivärvid on roheline ja valge.
Ajalugu.
FC KooTeePee.
FC KooTeePee loodi algselt kui Kotka TP duubelmeeskond. 2000. aastal klubi iseseisvus. Samal aastal mängis Kotka TP Veikkausliigas, kuid langesid Ykköneni ja läksid lõpuks pankrotti. Samal hooajal tõusis KooTeePee Kolmonenist Kakkoneni, ning järgmise kahe aastaga tõusti kõrgliigasse (peatreenerid olid alguses Pasi Rautiainen ja seejärel Ismo Lius).
Hooajal 2013 mängis klubi Ykkönenis ja treener oli Sami Ristilä.
FC KTP.
2013. aasta detsembris tegid FC KooTeePee ja Kotkan Työväen Palloilijat ühinemislepingu, mis võimaldas FC KooTeePee-l lühendada oma nimeks FC KTP. Nimetust FC KTP kasutatakse ametlikel eesmärkidel, esindusmeeskonda nimetatakst KTP-ks.
KTP sai 2014. aastal Ykönenis teise koha, kuid kuna FC Honka ei saanud Veikkausliigas mängimiseks luba, siis pääses nende asemel kõrgliigasse KTP.
2015. aasta suvel muutis klubi oma visuaalset identiteeti ja brändi, mis tähendas ka klubi logo muudatusi. Uuel logol on viie vertikaalse rohelise triibu asemel neli. Muutus oli klubi toetajate seas vastuoluline. 
 2. koht (1): 2006
 Võitja (1): 2002
 2. koht (1): 2014
 3. koht (1): 2013
 Võitja (1): 2001
Kuopio PS

Kuopio PS ("Kuopion Palloseura" ehk KuPS) on Soome jalgpalliklubi, mis tegutseb Kuopios. Klubi mängib Soome kõrgliigas Veikkausliiga.
Ajalugu.
1923–1949. Algusaastad.
Üks esimesi spordiklubisid Kuopios, kes võttis jalgpalli ametlikult oma programmi, oli Kuopion Reipas 1915. aastal. Reipas oli üldine spordiühing, mis osales mitmel spordialal, näiteks kergejõustikus, võimlemises, suusatamises kui ka jääpallis. Pärast 1918. aasta Soome kodusõda tekkis spordialade erinevate huvide tõttu klubi sisene hõõrdumine, mille tõttu hakkas klubi 1920. aastatel järk-järgult laiali minema. Üks paljudest klubidest mis tuli Reipasist esile oli KuPS, ametlikult asutati see 16. märtsil 1923 kui Kuopion Seurahuone. Ali Rautakorpi valiti klubi esimeseks presidendiks. Algusaastatel viljeles klubi ka muid spordialasid: pesapalli, tennist ja jääpalli. 
1920. aastatel mängis KuPS peamiselt sõprusmänge kohalike klubidega. Esimene suurem läbimurre tuli 1930 kui KuPS võitis Savo rajooni meistrivõistlused ning teenis sellega pääsu B-sarja, mis oli tol ajal Soome jalgpalli teine tasand, ning kus nad mängisid kuni 1947, kui tõusti esmakordselt Mestaruussarja. KuPS-i esimene katse Soome kõrgliigas kestis vaid üks hooaeg, kuid nad tõusid tagasi 1949 ja sel korral jäid kõrgliigasse 44 hooajaks.
Hooaeg 2005.
KuPS tõusis tagasi kõrgliigasse 2005. aasta hooajaks pärast aastat esiliigas Ykkönen).
Nad lõpetasid 2005. aasta hooaja 10. kohal, vältides kindlalt üleminekumänge (13. koht) ja otsest väljalangemist (14. koht).
Hooaeg 2006.
1. aprillil 2006 alistas KuPS Liigacupis Veikkausliiga valitseva meistri MyPa tulemusega 1:0 ja kindlustas koha Liigacupi finaalis. 12. aprillil 2006 Helsingis Finnairi staadionil toimunud Liigacupi finaalis alistas KuPS FC KooTeePee tulemusega 2:1 ning lõpetas oma 17-aastase tiitliteta seeria. Sellest hoolimata lõpetas klubi 2006. aasta hooaja viimasel kohal ning langes taas Ykköneni. Selle tulemusena asendati senine peatreener Juha Malinen endise mängija/abitreeneri Kai Nyyssöneniga.
Praegune koosseis.
"Seisuga 14. aprill 2022"
 Võitja (8): 1956, 1958, 1966, 1974, 1976, 2019, 2024, 2025
 2. koht (12): 1950, 1954, 1964, 1967, 1969, 1975, 1977, 1979, 2010, 2017, 2021, 2022
 Võitja (5): 1968, 1989, 2021, 2022, 2024
 2. koht (3): 2011, 2012, 2013
 Võitja (1): 2006
 Võitja (3): 2000, 2004, 2007
 Võitja (1): 1998
FC Lahti

FC Lahti on Soome jalgpalliklubi, mis tegutseb Lahtis. See mängib Soome kõrgliiga Veikkausliiga.
Ajalugu.
FC Lahti asutati 1996. aastal kahe Lahti klubi (Lahden Reipas and FC Kuusysi) põhjal. Kuigi Lahden Reipas ja FC Kuusysi on mõlemad oma jälje Soome jalgpallis maha jätnud, siis lihtsalt majanduslikult polnud kahe suure klubi jaoks Lahtis ruumi. Lahenduseks otsustati jõud ühendada ning luua üks ühine eliitklubi, mis jätkab Lahti ilusat traditsiooni ja head tööd Lahti eliitjalgpalliklubina. Samaaegselt jätkasid FC Reipas ja FC Kuusysi tööd noorte ja naiste jalgpallis.
FC Lahti alustas esiliigas ("Ykkönen"), kus nad mängisid kaks hooaega, enne kui neil õnnestus tõusta Veikkausliigasse 1998. aastal. Esimesed kaks aastat Veikkausliigas olid rasked, kuid FC Lahti suutis püsima jääda. Järgmised aastad suutis FC Lahti ennast kehtestada kui kesk-tabeli meeskonnad Veikkausliigas, enne kui 2008. aastal võideti esimest korda pronksmedalid ja saavutati pääs Euroopa karikamängudel. Kõik tundus hästi olevat, kuid 2010. aastal langeti "Veikkausliiga"st välja.
2011. aastal mängiti esiliigas, kust tõusti kohe tagasi Veikkausliigasse. Järgmised kaks hooaega lõpetas FC Lahti viiendal kohal, ning 2014. aastal võideti teist korda pronksmedalid ja pääs UEFA Euroopa Liigasse.
 3. koht (2): 2008, 2014
 2. koht (1): 2002
 Võitja (3): 2007, 2013, 2016
IFK Mariehamn

IFK Mariehamn ("Idrottsföreningen Kamraterna Mariehamn") on Ahvenamaa linna Maarianhamina spordiklubi, mille jalgpallimeeskond mängib alates 2005. aasta hooajast Soome kõrgliigas. Klubis tegeletakse ka võrkpalli, jäähoki, kergejõustiku, ujumise ja muude spordialadega.
Jalgpall.
Ajalugu.
Kuigi IFK Mariehamn asutati 1919, siis spordiklubil polnud jalgpalli osakonda kuni 1935. aastani. Algselt osales meeskond peamiselt Ahvenamaa kohalikel turniiridel, ainult sporaadiliselt mängiti teiste Soome või Rootsi meeskondadega. Meeskond on osalenud Soome jalgpalliliigades alates 1945.
Kuni 1970. aastateni mängis IFK Mariehamn peamiselt Soome jalgpalli 3. ja 4. divisjonis. Klubi paremad ajad olid 1975 ja 1976, kui klubi edenes esmalt 2. divisjoni ning sealt kohe 1. divisjoni ("Ykkönen") järgmisel aastal. Pärast kahte hooaega 1. divisjonis langes IFK Mariehamn 2. divisjoni, kus nad püsisid kuni 2000. aastateni, välja arvatud mõned hooajad 3. divisjonis 1990. aastatel. 
2003. aastal tõusis IFK Mariehamn uuesti 1. divisjoni. Pärast ainult ühte hooaeg 1. divisjonis tõusis klubi esimest korda 2005. aasta hooajaks Soome jalgpalli kõrgliigasse, Veikkausliigasse. 
Oma esimesel hooajal Veikkausliigas saavutas IFK Mariehamn 14 meeskonna seas 12. koha. 2006. aastal lõpetas klubi 5. kohal ja aasta hiljem 6. kohal, pärast muljetavaldavat kaotuseta sügis perioodi 2007. aastal.
Peale Veikkausliiga mängude osaleb IFK Mariehamn ka kohalikel Ahvenamaa turniiridel, kus nad on võitnud Ahvenamaa karikavõistlused 44 korda ning Ahvenamaa jalgpalli meistrivõistlused 44 korda. Viimastel aastatel on klubi olnud kõige domineerivam jalgpalliklubi Ahvenamaal, võites 2008. aastal mõlemad võistlused.
2009. aastal alustas IFK Mariehamn oma esimest hooaega elukutseliste jalgpalliklubina. 2015 võitis klubi oma esimese Suomen Cupi.
23. oktoobril 2016 alistas IFK Mariehamn FC Ilvese tulemusega 2:1, ning tuli saareklubina esimest korda Veikkausliiga meistriks.
 Võitja (1): 2016
 Võitja (1): 2015
 Võitja (44): 1943, 1944, 1946–1947, 1953 (kevad), 1953 (sügis), 1956, 1957, 1958, 1959, 1960, 1961, 1976, 1977, 1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1984, 1985, 1986, 1987, 1988, 1989, 1992, 1995, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2014, 2015
 Võitja (44): 1943, 1944, 1945–1946, 1946–1947, 1950–1951, 1952, 1955, 1956, 1957, 1958, 1959, 1964, 1968, 1970, 1972, 1974, 1975, 1976, 1977, 1978, 1980, 1981, 1982, 1984, 1985, 1988, 1989, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2012
Georg Kuphaldt

Georg Friedrich Ferdinand Kuphaldt (läti: "Georgs Frīdrihs Ferdinands Kūfalts"; 6. juuni 1853 Plön – 14. aprill 1938 Berliin) oli saksa maastikuarhitekt ja dendroloog. Tegutses enne Esimest maailmasõda Venemaa Keisririigis, põhiliselt töötas Riia linnaaednikuna.
Eestis kujundas Kehtna, Lohu, Olustvere, Visusti ja Polli mõisapargi, Oru lossipargi ning Kadrioru pargi Kadrioru lossi juurde. Lätis on ta kujundanud Riia Metsakalmistu.
Veera Nelus

Veera Nelus (ka Vera Nelus; 28. oktoober 1916 Narva – 18. juuli 1996 Tallinn) oli eesti ooperilaulja (koloratuursopran).
Õppis muusikat eraviisiliselt Varvara (Barbara) Malama erastuudios Tallinnas (Samas õppis ka Miliza Korjus). 
Aastatel 1944–1971 töötas Estonia teatris ooperi- ja operetisolistina.
Tema esitustega on ilmunud album (kolm plaati) "Unustamatu Veera Nelus" (2001). Helirežissöör Jüri Kruus on restaureerinud üle kolme ja poole tunni ulatuses Neluse helisalvestisi. 
Aastail 1947–1949 tegutses svingsekstett Rütmikud, mis esines ka raadios (kuni džäss ära keelati), andis kontserte, kus solistideks olid Georg Ots, Veera Nelus ja teised Estonia solistid, ka Neeme Järvi (ksülofonil). Kolm korda nädalas mängisid Rütmikud tantsuks tollases Töötava Rahva Kultuurihoones. Tegemist oli tolle aja parima svingansambliga.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli Estonia solist Georg Taleš (1912–1997). Tütar Veera Taleš (sündinud 1950) on samuti ooperilaulja.
Maoorid

Maoorid (ainsuses "maoori") on Uus-Meremaa põlisrahvas. Nad räägivad polüneesia keelte hulka kuuluvat maoori keelt ja inglise keelt. Nad saabusid Uus-Meremaale (maoori keeles Aotearoa) Polüneesia idaosast 12. sajandil. Maoori mütoloogias on nende algne päritolumaa Hawaiki. 18. sajandi lõpus tekkis neil tihedam kokkupuude Uus-Meremaale saabunud eurooplastega. 1830. aastal oli Uus-Meremaal hinnanguliselt 2000 pākehāt ehk eurooplasest asunikku. 1840. aastal sõlmiti Waitangi leping paljude maoori hõimupealike ja Suurbritannia vahel, millega maoorid muudeti Suurbritannia alamateks, kuid säilitasid õiguse oma maale. Lepingu maoorikeelne ja ingliskeelne tekst ei kattunud, seetõttu pole täit üksmeelt, milles tegelikult kokku lepiti. Osa pealikest keeldus lepingule alla kirjutamast. 1860. aastate maoori sõdades olid maoorid sunnitud lõplikult Suurbritanniale alistuma. Maoorid kaotasid oma maa, haigestusid eurooplaste toodud haigustesse ja nende arv hakkas vähenema. 1960. aastatel toimus maooride rahvuslik ärkamine.
2006. aasta rahvaloenduse andmeil oli maoorisid 565 329, neist 87% elas Põhjasaarel.
Maoorid on tuntud oma puu- ja luunikerduskunsti ning tätoveeringute poolest.
Tuntud maoorid on filmitegija Taika Waititi, laulja Kiri Te Kanawa ja näitleja Temuera Morrison.
Clodt von Jürgensburg

Clodt von Jürgensburg (varem Clodt ja Klodt, vene keel "Клодт фон Юргенсбург") on Vestfaalist pärit baltisaksa aadlisuguvõsa.
Aadlisuguvõsa Rootsi ja Liivimaa poolne esiisa Rolof Clodt kolis 1515. aastal Tallinna. Tema poeg Jodokus Clodt von Jürgensburg (1517–1572) sai Gotthard Kettleri kantslerina 1561. aastal Zaube ordulossi ("Jürgensburg") Liivimaal ja ka Poola aadlitiitli. 1719. aastal immatrikuleeriti Rootsi rüütelkonda Clodti nime all vabahärrade perekonnana nr 126. Venemaa Keisririigi haru sai paruni tiitli 1855. aastal.
Eestimaal kuulusid perekond Clodt von Jürgensburgidele Valkla ("Wallküll"), Kloodi ("Peuth"), Rannamõisa ("Vogelsang"), Tõdva-Kõnnu ("Köndes"), Korjodi ("Korjoth"), Oru ("Orrenhof"), Auaste ("Wiesenau"), Vasta ("Waschel"), Humala ("Hummala"), Edara ("Eddara"), Saha ("Saage") ja Samma ("Samm") mõis. Suguvõsanime andnud Jürgensburgi mõis müüdi 1780. aastal ning mõisa endised omanikud ja suguvõsa esindajad kolisid Venemaa sisekubermangudesse, säilitades ainult nimeliidese von Jürgensburg.
Bakoye jõgi

Bakoye (ka "Bakoy", "Menien", "Ménien", "Semefé") on jõgi Aafrika lääneosas Mali edelas. Algab Fouta Djalloni lavamaalt. Ülemjooksul voolab kirdesse, seejärel pöördub loodesse ja läände. Ühinedes Bafingiga, moodustab Senegali jõe.
Aleksandri saarestik

Aleksandri saared on saared Alaska lahes selle kirdekalda lähedal. Saarte pindala on 36 800 ruutkilomeetrit. Saared on mägised, kõrgus kuni 1432 m. Kuuluvad Ameerika Ühendriikide Alaska osariigi koosseisu.
Suuremad saared on Chichagofi saar, Admiralty saar, Baranofi saar, Wrangelli saar, Revillagigedo saar, Kupreanofi saar, Walesi Printsi saar, Kuiu saar ja Etolini saar. Saarte suurimad linnad on Ketchikan Revillagigedo saarel ja Sitka Baranofi saarel. Piirkonna suurima linna Juneau rahvarohkeimad linnaosad asuvad mandril, kuid osa linnast paikneb ka Douglase saarel, mis on osa saarestikust.
Saarte põliselanikud on tlingiti ja haida indiaanlased.
Saarestik on nime saanud vene kaupmehe ja esimese Alaska kuberneri Aleksandr Baranovi järgi.
Eesti madalate loend

"Siin on loetletud Eesti territoriaalvetes asuvaid madalad ehk madalikke, sealhulgas karisid".
Otto Rästas

Otto Rästas (vene keeles "Рястас Отто Юрьевич") 21. veebruar vkj/4. märts 1890 Kehtna vald, Harjumaa – 27. jaanuar 1938 Leningrad, NSV Liit) oli Eesti ja Nõukogude poliitik (kommunist), Eesti Töörahva Kommuuni Nõukogu liige ning 1. detsembri riigipöördekatse korraldaja.
Elulugu.
Otto Rästas asus 1907. aastal tööle tehasetöölisena Tallinnas. 1912. aastal astus ta VSDTP liikmeks, kust saadeti administratiivkorras illegaalse tegevuse pärast välja. 1913. aastal asus elama Narva, kus töötas kommunistliku töölisajalehe Kiir toimetuses. 1914. aastal asus elama Harkovi, kus ta peagi vahistati ning saadeti riigikorravastase illegaalse kirjanduse levitamise eest asumisele Siberisse – Astrahani kubermangu Jekaterinoslavi, 1915. aastal aga Tsaritsõnisse. 
Pärast 1917. aasta Veebruarirevolutsiooni valiti O. Rästas Tsaritsõni Nõukogu Täitevkomitee liikmeks.
Maist 1917 tegutses O. Rästas Tallinnas, oli VSDTP Tallinna komitee agitaator ja propagandist ning hiljem Punakaardi Staabi liige. 
1918. aastal pärast Eesti Vabadussõja algust ja Narva vallutamist määrati ta Eesti Töörahva Kommuuni Nõukogu eriülesannetega volinikuks, Võru TSN Täitevkomitee sekretäriks ja esimeheks ning veebruarist 1919 ETK Nõukogu liikmeks (ETK Sotsiaalkindlustuse komisjoni komissari (Rudolf Vakmanni) kohusetäitjaks).
Viibides aastail 1920–1924 illegaalselt Eestis, osales O. Rästas illegaalses poliitilises tegevuses, oli EKP Keskkomitee liige ning ka üks 1. detsembri riigipöördekatse korraldajatest.
Aastail 1924–1926 oli O. Rästas Kominterni Täitevkomitee sekretariaadi Balti riikide kommunistlike parteide vastutav sekretär ("ответственный секретарь Секретариата коммунистических партий прибалтийских стран при Исполкоме Коминтерна"); 1924. aastast ÜK(b)P Eesti sektsiooni sekretär, 1928. aastast Kominterni Eesti sektsiooni sekretär, 1935. aastast Leningradis ilmunud ajalehe Edasi vastutav toimetaja. 
Otto Rästas mõisteti 1938. aastal NSV Liidus toimunud eesti kommunistide vahelises poliitilises võimuvõitluses süüdi "nõukogudevastases tegevuses" (fontannikute süüasi) ja lasti maha 27. jaanuaril 1938.
Paulo Kassoma

António Paulo Kassoma (sündinud 6. juunil 1951 Luandas) on Angola poliitik. 
30. septembrist 2008 kuni 3. veebruarini 2010 oli ta Angola peaminister ja nimetati seejärel, pärast peaministri ametikoha kaotamist Angola parlamendi esimeheks
Ta on olnud transpordi- ja sideminister, regionaalminister ja Huambo provintsi kuberner.
Paulo Kassoma valitsus, kuhu kuulus 35 liiget, nimetati ametisse 1. oktoobril 2008.
Baranofi saar

Baranofi saar (ka "Sitka saar"; tlingiti Sheet’-ká X'áat'l) on saar Põhja-Ameerika läänerannikul Aleksandri saarestikus. 
Saar on 160 km pikk ja kuni 48 km lai. Pindala on 4160 km2. Ta on pindalalt Ameerika Ühendriikide 10. saar.
1799. aastal rajati saarele venelaste asundus. 1804–1867 oli saar Vene Alaska haldus- ja karusnahakaubanduse keskus. Saar sai nime kuberner Aleksandr Baranovi järgi.
2000. aasta rahvaloenduse ajal elas saarel 8532 inimest. Saarel asub Sitka linn, mille haldusalasse kuulub peaaegu kogu saar.
Bertold (Riia rüütelvend)

Bertold (ka "Bartoldus", "Bertoldus", "Bertholdus") oli Liivi ordu rüütelvend Riias.
Bertoldi kohta on teada vaid seda, et ta oli millalgi 13. sajandil rüütelvend Riias, tema päritolu ega seisuse kohta aga andmeid pole. Et pole täpselt teada ka seda, millal ta ordus oli, siis ei saa teda seostada ka teiste samanimeliste orduvendadega 13. sajandi Liivimaal.
Pangenees

Pangenees ehk pangeneesi hüpotees on Charles Darwini esitatud arusaam organismide pärilikkusest. Selle kohaselt saavad kõik keharakud osaleda vanemate omaduste ülekandumisel järglastele. 
Pangeneesi hüpoteesi kohaselt on keharakkudes gemmulad, mis koonduvad sugurakkudesse viljastumise eel. See võimaldab omandatud tunnuste pärandumist.
Darwin esitas pangeneesi vaate aastal 1868 ilmunud raamatus "The Variation of Animals and Plants Under Domestication". 
Francis Galton lükkas oma eksperimentide alusel pangeneesi hüpoteesi ümber. Alates August Weismanni töödest eitab nii neodarvinism kui ka enamik muid bioloogia suundi omandatud tunnuste pärandumise võimalikkust. Seda kinnitab ka Cricki dogma.
Admiralty saar

Admiralty saar (inglise Admiralty Island, tlingiti Xootsnoowú) on saar Põhja-Ameerika läänerannikul Aleksandri saarestikus. 
Saar on 145 km pikk ja kuni 56 km lai. Pindala on 4264 km2. Ta on pindalalt Ameerika Ühendriikide seitsmes saar.
Ainus asula saarel on Angoon, kus elavad tlingitid. 
Saar on kõige tihedama pruunkarude populatsiooniga ala Põhja-Ameerikas. Admiralty saarel elab umbes 1600 karu, ligi 3 korda rohkem kui inimesi.
Saarel on 3860 km² suurune kaitseala Admiralty saare rahvusmälestis ("Admiralty Island National Monument").
Greens Creeki maa-alune hõbedakaevandus on maailmas toodangult 5. kohal. Kõrvaltootena saadakse ka kulda.
Bertold (Lääne-Eesti rüütelvend)

Bertold (ka "Bartoldus") oli Liivi ordu rüütelvend.
Bertoldi on mainitud 1254. aastal rüütelvennana Pöides või Lihulas. On tõenäolisem, et ta oli Lihulas, sest tolle aja kohta pole Pöide foogtkonnast veel mingeid andmeid ja ordu ning piiskoppide võim Saaremaa üle oli kohati pigem nimeline kui reaalne. Friedrich von Benninghoven on arvanud, et antud orduvend võis olla identne 1252. aastal Järva foogtiks Bertold olnuga, too aga võis olla Bertold von Billinghausen, keda selle nime all on märgitud Kuldīgas 1253. aastal. Täit kindlust selles siiski pole.
Chichagofi saar

Chichagofi saar (inglise Chichagof Island) on saar Põhja-Ameerika läänerannikul Aleksandri saarestikus. Asub Baranofi saarest põhjas.
Saar on 120 km pikk ja kuni 80 km lai. Pindala on 5306 km2. See on pindalalt Ameerika Ühendriikide viies saar ja maailma 109. saar.
2000. aasta rahvaloenduse ajal elas saarel 1342 inimest. Asustus on koondunud saare põhjaossa, kus asuvad Hoonah, Pelican, Tenakee Springs ja Elfin Cove.
Peamised majandusharud on küttimine, kalastus ja metsaraie.
Saar on nimetatud admiral Vassili Tšitšagovi auks.
Wrangelli saar

Wrangelli saar on saar Põhja-Ameerika läänerannikul Aleksandri saarestikus. 
Saar on 48 km pikk ja kuni 23 km lai. Pindala on 544 km2. Ta on pindalalt Ameerika Ühendriikide 29. saar.
Saar on saanud nime vene meresõitja Ferdinand von Wrangelli järgi, kes rajas saarele 1834. aastal varustuspunkti. Tänapäeval asub selle kohal Wrangelli linn.
2000. aasta rahvaloenduse ajal elas saarel 2401 inimest. Saarel asub lisaks Wrangelli linnale väike Thoms Place'i küla. Valdav osa saarest on kaetud metsaga.
LOT Polish Airlines

LOT Polish Airlines (LOT; Polskie Linie Lotnicze LOT) on Poola rahvuslik lennufirma, mille kodulennuväli on Varssavi lennujaam. Asutatud 1929, on LOT üks maailma vanimaid tegutsevaid lennufirmasid.
Ajalugu.
Lennufirma asutas Poola valitsus 1. jaanuaril 1929 olemasolevate siselende sooritavate firmade Aero ja Aeroloti baasil. Tegevust alustas firma juba 2. jaanuaril. Esialgu kasutati lennukeid Junkers F.13 ja Fokker F.VII. Esimene rahvusvaheline lend tehti 2. augustil 1929 Viini.
Sihtkohad.
LOT Polish Airlinesi sihtkohad seisuga juuli 2025:
Koodijagamine.
LOTil on koodijagamise lepingud järgnevate lennufirmadega (2010. aasta jaanuari seisuga):
Aleksei Šarov

Aleksei Šarov (Alexei Sharov; sündinud 30. märtsil 1954) on vene bioloog, entomoloog ja biosemiootik.
Ta sai doktorikraadi pärast väitekirja kaitsmist Moskva Riiklikus Ülikoolis 1988. aastal. Alates 1991. aastast elab Ameerika Ühendriikides.
Ta on tegelenud teoreetilise ja matemaatilise bioloogia, biosemiootika, putukate populatsioonibioloogia ning (viimasel ajal) gerontoloogiaga (vananemise mehhanismidega).
Põlva järv

Põlva järv (ka "Põlva paisjärv, Põlva veehoidla") on paisjärv Põlva vallas Põlva loodeosas. 
Põlva järv asub Põlva linnas Orajõe ürgorus. Järve toidab Orajõgi. Paisjärv rajati 1966. aastal, mil ehitati Eesti Põllumajanduse Akadeemia üliõpilase Vambola Murdoja diplomitööna valminud projekti järgi umbes 81 meetri pikkune ja 3,1 meetri kõrgune tamm ning ujutati üle Orajõe-äärsed madalad heinamaad. Paisjärve rekonstrueeriti aastatel 1997–1999, mil süvendati järve põhja ja rajati järve lõunapoolsesse ossa tehissaar. 
Paisjärve edelakaldale on rajatud supelrand.
Põlva paisjärve on ekslikult nimetatud Plaki järveks.
Johannes Piiper (füsioloog)

Johannes Piiper (11. november 1924 – 2. jaanuar 2012 Göttingen) oli füsioloog, Eesti Teaduste Akadeemia välisliige.
1942. aastal lõpetas ta Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja 1952. aastal Göttingeni Ülikooli arstiteaduskonna. Ta kaitses samas 1954. aastal meditsiinidoktori kraadi ning pärast enesetäiendamist Ameerika Ühendriikides Buffalo ülikoolis toimus 1960. aastal seal ka tema habilitatsioon füsioloogia alal. 1966. aastal nimetati Johannes Piiper Göttingeni Ülikooli erakorraliseks professoriks.
Ta oli Fribourgi Ülikooli (Šveits) ja Tartu Ülikooli audoktor. 
Enam kui poolsajandi vältel oli Johannes Piiperi teadustegevus olnud seotud Max Plancki Eksperimentaalmeditsiini Instituudiga Göttingenis. 1953. aastast töötas ta seal eri ametikohtadel assistendist peadirektorini. Ta oli füsioloogiaosakonna juhataja (1973–1992) ning oli korduvalt instituudi tegevdirektor (1975–1977, 1987–1989). Alates 1992. aastast oli Johannes Piiper emeriitprofessor.
1991. aastal valiti ta Eesti Teaduste Akadeemia välisliikmeks füsioloogia alal.
Johannes Piiperi peamised uurimissuunad olid hingamisfüsioloogia ja võrdlev füsioloogia ning nendes valdkondades saavutas ta rahvusvahelise tunnustuse. Tema sulest ilmus üle 570 publikatsiooni. Ta tegutses paljudes kutsealaühingutes, nagu Kopsu- ja Hingamisuuringute Ühing, Rahvusvaheline Kudede Hapnikuvahetusuuringute Ühing, Euroopa Võrdleva Füsioloogia ja Biokeemia Ühing jpt.
Isiklikku.
Tema isa oli Tartu Ülikooli zooloogiaprofessor Johannes Piiper. Tema õde oli günekoloog Hilja Jalviste.
Kaarel Tarand

Kaarel Tarand (sündinud 20. septembril 1966) on eesti ajakirjanik, kultuurilehe Sirp peatoimetaja.
Elulugu.
Kaarel Tarand lõpetas 1984. aastal Tallinna 21. Keskkooli ja õppis aastatel 1987–1993 Tartu Ülikoolis eesti keelt ja kirjandust ning sotsioloogiat.
Kaarel Tarand on töötanud toimetajana Rahva Hääles ja Eesti Päevalehes, ajakirjanikuna ajakirjas Luup, kirjutanud kolumne Eesti Päevalehele. Ta on olnud haridusministeeriumi nõunik ja Mart Laari valitsuse pressibüroo direktor.
Aastatel 2005–2013 oli Kaarel Tarand kultuurilehe Sirp peatoimetaja. 2013–2018 Eesti Rahva Muuseumi avalike ja välissuhete talituse juhataja ning alates 2019. aastast on ta taas Sirbi peatoimetaja.
Kaarel Tarand kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel Erakonna Eestimaa Rohelised nimekirjas erakonnavälise kandidaadina valimisringkonnas nr 2.
2011. aastast on Kaarel Tarand õiguskantsleri esindaja erakondade rahastamise järelevalve komisjonis
Isiklikku.
Kaarel Tarand on Andres Tarandi ja Mari Tarandi poeg ning Indrek Tarandi vend.
Kaarel Tarand on abielus, tal on kolm last.
Tõnu Endrekson

Tõnu Endrekson (sündinud 11. juunil 1979 Pärnus) on eesti sõudja.
Tõnu Endrekson lõpetas 1997. aastal Pärnu Ülejõe Gümnaasiumi ja 2003. aastal Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna liikumis- ja sporditeaduste erialal.
Endrekson treenib Pärnu Sõudeklubis. Tema treener on Veikko Sinisalo, varem Matti Killing.
Karjäär ja saavutused.
Maailmameistrivõistlustelt on ta saanud kolm pronksmedalit paarisaerulisel neljapaadil (2005, 2006 ja 2015) ja koos Jüri Jaansoniga ühe pronksmedali paarisaerulisel kahepaadil (2007). Aastal 2008 tuli ta neljapaadil koos Allar Raja, Andrei Jämsä ja Jüri Jaansoniga Euroopa meistriks.
2004. aasta Ateena olümpiamängudel võistles Endrekson paarisaerulisel kahepaadil koos Leonid Guloviga, saades 4.koha.
2007. aastal võitis ta koos Jaansoniga ülivõimsalt paarisaeruliste kahepaatide maailma karikasarja .
2008. aasta Pekingi olümpiamängudel võitis ta meeste paarisaerulisel kahepaadil koos Jüri Jaansoniga hõbemedali.
2012. aasta suveolümpiamängudel võistles Endrekson paarisaerulise neljapaadi koosseisus koos Kaspar Taimsoo, Allar Raja ja Andrei Jämsäga. Meeskond sai 4. koha.
Aastal 2012 tuli ta koos Kaspar Taimsoo, Allar Raja ja Andrei Jämsäga Vareses toimunud sõudmise Euroopa meistrivõistlustel Euroopa meistriks, seda saavutust korrati 2016. aastal Brandenburgis. 
2016. aasta Rio de Janeiro olümpiamängudel võitis koos Kaspar Taimsoo, Allar Raja ja Andrei Jämsaga pronksmedali.
2017. aasta Euroopa meistrivõistlustel sai koos Allar Raja, Kaur Kuslapi ja Kaspar Taimsooga pronksmedali.
2023. aasta Belgradi maailmameistrivõistlusel sai koos Mikhail Kushteyni, Allar Raja ja Johann Poolakuga kaheksanda koha.
Isiklikku.
Tõnu Endreksoni vanaonu oli Kristjan Palusalu.
Pakri laht

Pakri laht (ka "Paldiski laht") on laht Läänemeres Põhja-Eesti rannikul. See piirneb idas Pakri poolsaarega ning läänes Väike-Pakri ja Kurkse väinaga.
Viimsi poolsaar

Viimsi poolsaar on Põhja-Eestis asuv poolsaar, mis piirneb läänes Tallinna ja idas Muuga lahega. Poolsaare pindala on ligikaudu 50 km2, pikkus umbes 10 ja keskmine laius 5 km.
Koos Naissaare, Prangli, Aksi, Keri, Kräsuli, Seinakari, Kumbli ja Pandju saarega moodustab Viimsi poolsaar Viimsi valla.
Viimsi poolsaare vanimad arheoloogilised leiud, mis leiti muinaskalmete väljakaevamistel Pärnamäel, pärinevad 3. ja 4. sajandist.
Poolsaare põhjatipus asub Rohuneem. Poolsaare keskosas asub Lubjamägi.
Wolfgang Schutzbar

Wolfgang Schutzbar, teise nimega Milchling (1483–1566) oli Saksa ordu kõrgmeistri kohusetäitja (administraator) aastatel 1543–1566.
Wolfgangi vanemad olid Crafft Schutzbar noorem ja Margaretha von Trohe. Tema vend Adolf oli samuti Saksa ordu liige ning Griefstedti komtuur. Tema teine vend Caspar oli Springiersbachi kloostri abt ja õde Anna Marienschlossi abtiss. Tema suguvõsa kuulus Vana-Hesseni rüütelkonda alates selle asutamisest 1532. aastal.
Schutzbar astus 1507. aastal Saksa ordusse ja oli 1529–1543 Hesseni komtuur asukohaga Marburgis. 1543.aastal sai temast Saksa meister ja kõrgmeistri asetäitja (administraator) asukohaga Bad Mergentheimis. Tema ajal rajati sinna esimese raekoja ja veevärk (aastal 1564). Turuplatsil asub ka tema mäestussammas. 
Schutzbar oli Saksa ordu juhiks, kui puhkes Liivi sõda ja Liivi ordu, Saksa ordu haru, likvideeriti. Ta taotles sellele küll abi keisrilt ja Riigipäevalt, ent ei suutnud liivimaalaste aitamiseks siiski midagi reaalset ära teha. Alates 1562. aastast oli ta seega ainsa allesjäänud Saksa orduharu juht ja sealtpeale muutus Saksa meistri nimetuse eraldi väljatoomine tarbetuks.
Georg Hund von Wenkheim

Georg Hund von Wenkheim (ka "Hundt von Wenkheim"; 1520 Wenkheim – 17. märts 1572 Bad Mergentheim) oli Saksa ordu kõrgmeistri kohusetäitja (administraator) aastatel 1566–1572.
Hund von Wenkheim pärines Frangimaalt. 1543. aastal on teda esmamainitud Saksa ordu liikmena. 1553. aastast oli ta Weißenburgi komtuur, seejärel alates 1558. Maini-äärse Frankfurdi komtuur. 1566, lühikest aega enne kõrgmeistri asetäitjaks valimist, oli ta Franki orduprovintsi maakomtuur ("Landkomtur"). Ordujuhina keskendus ta Bad Mergentheimi residentsi väljaehitamisele ja oli ka keiser Maximilian II nõunik. Ta täitis ka diplomaatilisi ülesandeid, korraldades Austria Anna (Felipe II tulevase naise) reise ja suhtlust välismaalastega. Hund von Wenkheim hoolitses pingsalt ordudistsipliini eest, nõudes kõigilt liikmeilt hoolikat Trento kirikukogu otsuste järgimist ja toetas igati vastureformatsiooni.
Hund von Wenkheim proovis pärast endise kõrgmeistri ja esimese Preisi hertsogi Albrechti surma 1568. aastal ordule tagasi nõuda ka Preisimaad, kuid edutult, sest keiser ja Riigipäev polnud nõus selle nimel Poolaga sõtta minema.
Johannes VI Bey

Johannes VI Bey (ka Johann VI) (suri mais 1543) oli Tartu piiskop aastatel 1528–1543.
Elulugu.
Johannes Bey oli sünnipäritolult Tartu kodanik. 1504. aastal immatrikuleeriti ta Rostocki ülikooli. 1517. aasta paiku oli temast saanud Tartu toomhärra, kellena ta püüdles toompraosti kohta, kuid ei saanud seda. 1524. aastaks sai temast siiski toompraost; seda kohta hoidis ta kuni 1532. aastani.
Bey valiti piiskopiks pärast eelmise piiskopi Johann Blankenfeldi ootamatut surma Hispaanias 1527. aasta sügisel. Et viimane suri kaugel, siis ei teatud Liivimaal kuni aasta lõpuni tema surmast ja Bey valiti Tartu piiskopiks alles 1528. aasta märtsis. Blankenfeld oli tahtnud oma järglaseks Tartus teha Saksa-Rooma keisri Karl V asekantslerit Balthasar von Waldkirchi, kuid toomkapiitel valis siiski Bey, sest ta oli Tartu linnakodanik ja tundis kohalikke olusid hästi, samuti võis Bey valiku taga olla Liivimaa ordumeister Wolter von Plettenberg, kes ei tahtnud, et mõjukad välismaa tegelased end Liivimaa asjadesse segavad. Hoolimata kartusest, et keiser võiks Bey kandidatuuri vastu olla, sai Bey juba 1528. aasta juunis Saksa-Rooma keisrilt kinnituse oma ilmalikule võimule ja temast sai Saksa-Rooma riigivürst. Rooma paavsti kinnituse oma vaimulikule võimule sai ta aga alles 1532. aasta augustis; see võimaldas Beyl ühtlasi selle ajani hoida enda käes nii Tartu piiskopi kui ka toompraosti ametikohta. Pärast kanoonilist kinnitust piiskopikohale pidi ta aga praostikohast loobuma.
Bey valitses ettevaatlikult, sisemist rahu hoides. Seetõttu andis ta Tartu rüütelkonnale ja linnale senisest veelgi laiemaid privileege, mis piiskopi võimu üha kitsendasid. 1530. aastal vabanes ta tänu Riia peapiiskopi Thomas Schoningi nõuetele Plettenbergi ülemvõimu alt, mille viimane oli Liivimaa piiskoppide üle 1526. aastal Volmari liiduga kehtestanud.
Sündinud 23. oktoobril

"Siin artiklis loetletakse 23. oktoobril sündinud tuntud inimesi.
Tartu piiskop

Tartu piiskop (ladina keeles "Episcopus Tarbatensis") oli Tartu piiskopkonna ilmalik ja vaimulik valitseja aastatel 1224–1558.
Mõnikord alustatakse Tartu piiskoppide loendit Theoderichi nimega, kes määrati Eestimaa piiskopiks asukohaga Lihulas 1211. aastal. Kuid tema ei jõudnud tegelikult Lihulassegi ning järgmine Lihula piiskop, piiskop Alberti vend Hermann von Buxhövden, kes 1219. aastal Alberti poolt Theoderichi järglaseks määrati, asus 1223. aastal resideerima Otepääle. 1224, kui Tartu vallutati, asus Hermann oma keskust aga sinna rajama. 6. novembril 1225 läänistas roomlaste kuningas Heinrich VII piiskopile praeguse Lõuna-Eesti ("Ugenois cum Waigel, Sobolitz, Saccala cum Moicke, Alumbus et Nurmegunde"), mille lääneosa läänistas piiskop edasi Mõõgavendade ordule. 1234. aastast kandis ta ametlikult paavsti poolt antud Tartu piiskopi nimetust. 
Viimane Tartu piiskop Hermann II Wesel alistus 1558. aasta juulis aga Vene vägedele ja küüditati samal aastal Venemaale, kus ta viis aastat hiljem suri. Ühtekokku oli ametis 26 Tartu piiskoppi, koos Theoderichiga 27.
Tartu piiskopi ilmalik valdus ehk stift haaras üldjoontes endise Ugandi muinasmaakonna ala ning oli ainus keskaegse Liivimaa riikidest, mis koosnes ühest kompaktsest territooriumist. Tema vaimulik võim ehk diötsees ulatus aga ka ordualadele endises Sakala muinasmaakonnas ning Kesk-Eesti lõunaosas.
Tolm

Tolm on väikesed õhus heljuvad tahke aine osakesed. Tolmuks loetakse sellist pudedat tahket ainest, mille osakeste diameeter on väiksem kui 500 mikromeetrit. 
Tolm võib päritolult olla nii looduslik kui tehislik. Enamik õhus liikuvast tolmust on anorgaanilist päritolu (u 75%) ja pärineb eriti pinnasest õhku tõusnud SiO2 kübemekestest. 
Alates mingist piirkontsentratsioonist on tolm kahjulik nii keskkonnale kui ka organismidele (vaadeldud eriti inimese kontekstis). Inimesel võib tolm põhjustada näiteks pneumokonioosi, mitmesuguseid allergiaid.
Eestis on lubatud tolmu kontsentratsioon, sõltuvalt selle liigist, 0,05–0,15 mg/m3.
Tolmu püüdmiseks või eraldamiseks kasutatakse näiteks tolmupüüniseid või tolmuimejaid.
Sisekaitseülem

Sisekaitseülem on Eesti põhiseaduslikku korda ähvardava ohtude korral riigisisese julgeoleku ja korra tagamise eest vastutav riigiametnik.
Sisekaitseülema ülesanded.
Sisekaitseülema tegevuse aluseks oli Eesti Vabariigi 1938. aasta kaitseseisukorra seaduse ja on 1996. aasta "Erakorralise seisukorra seadus" , mille kohaselt sisekaitseülem on Eesti põhiseaduslikku korda ähvardava ohtude: 
korral riigisisese julgeoleku ja korra tagamise eest vastutav riigiametnik.
Erakorralise seisukorra seaduse § 20. alusel sisekaitseülem