tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Harry Arumeel

Harry Arumeel (28. detsember 1924 Lehmja, Harjumaa – 16. jaanuar 2000 Tõdva, Saku vald, Harjumaa) oli eesti suusataja ja treener.
1943 novembrist 1944 septembrini oli Soome armee 200. jalaväerügemendis ja võitles Jätkusõja tõrjelahingutes. Pärast Eestisse naasmist mobiliseeriti Punaarmeesse, sai Kuramaa lahingutes haavata. Aastatel 1948–1958 töötas Suusavabrikus Dünamo suuskade sorteerija-monteerijana. Aastatel 1958–1959 oli Harju Jõu esimees. Aastatel 1960–1987 töötas spordiseltsi Dünamo vanemtreenerina ja Tallinna Polütehnilise Instituudi suusabaasi õppemeistrina.
Aastatel 1951–1962 tuli Eesti meistrivõistlustel murdmaasuusatamises 7 korda Eesti meistriks teatesõidus, lisaks võitis 3 hõbedat (neist 2 individuaalset, 15 km suusatamises 1959 ja 50 km suusatamises 1960) ja 3 pronksi (neist 1 individuaalne, 18 km suusatamises 1955). Aastatel 1953 ja 1955 tuli Eesti meistriks ka laskesuusatamise 30 km patrullsuusatamises Dünamo meeskonna liikmena.
Meistersportlane suusatamises (1965). Aastatel 1965–1974 oli ta Eesti murdmaasuusakoondise vanemtreener. Ta oli ka Eesti NSV Suusaspordiföderatsiooni presiidiumi liige.
Selma Multer

Selma Multer (20. jaanuar 1928 Tallinn – 25. detsember 2016) oli eesti korvpallur, treener, spordijuht ja korvpallikohtunik. 
Ta lõpetas 1947 Tallinna 7. Keskkooli ja 1951 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.
Korvpallitreeninguid alustas ta 1946 Tallinna Kalevis Joann Lõssovi juhendamisel, alates 1947 suunas teda TRÜ treener Edgar Naarits. Multer oli 15 aastat (1947–1961) Eesti NSV esindusnaiskonna kapten ja mängujuht. Võitis 1959 NSV Liidu rahvaste spartakiaadil ja 1957–1960 NSV Liidu meistrivõistlustel hõbemedali, 1954 NSV Liidu sisemeistrivõistlustel pronksi. Eesti NSV meistrivõistlustel võitis ta seitsmel korral kulla (1947–1951, 1953 ja 1959). 
Ta töötas 1951–1956 Tartu LNSK direktorina, 1956–1961 Tartu 1. Keskkooli kehalise kasvatuse õpetajana ja treenerina ning 1962–1984 Eesti NSV Spordikomitees vanemtreenerina. 1951–1961 tegutses ka väljakukohtunikuna. Kuulus 1951–1957 Korvpallisektsiooni presiidiumi ja 1985–1989 kohtunikekogu juhatusse. Ta on juhendanud ka ETKVL-i naiskonda ja meeskonda ning EKE Projekti meeskonda. Ta oli 1980. aastal Moskva olümpiamängude korvpalliturniiril oli operatiivside juht. 
Multeri õpilased on olnud: Jaak Lipso, Avo Jans, Raivo Aljaste, Tarmo Velleste, Madis Kukk, Maire Raadik. 
Isiklikku.
Tema elukaaslane oli korvpallitreener Tarmo Velleste, nende poeg Toomas Velleste on eesti korvpallikohtunik ja oli "Kalevi" meeskonna administraator.
Elukaar (ajaleht)

Elukaar oli aastatel 1998–2019 ilmunud eakate teemasid kajastav ajaleht.
Ajalehe väljaandja oli Sotsiaalministeeriumi eakate poliitika komisjon.
Ajalehe esimene number ilmus 1998. aasta septembris ja viimane 2019. aasta detsembris. Aastatel 1999–2012 ilmus ajaleht kord kuus, 2013. aastast 6 korda aastas. Ajalehe peatoimetaja on olnud Ene-Reet Veiper.
Ene-Reet Veiper

Ene-Reet Veiper (sünninimi Ene-Reet Maremäe; sündinud 13. märtsil 1935) on eesti ajakirjanik ja sportlane. 
1951. aastal võitis ta NSV Liidu noorte meistrivõistlustel võrkpallis Eesti naiskonnas pronksmedali.
Ta lõpetas 1957. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia ajakirjanduse eriharu esimese lennu.
Ta oli kuni 2019. aastani ajalehe Elukaar peatoimetaja. 
Aastatel 1997–2015 oli ta Vanurite Eneseabi- ja Nõustamisühingu juhatuse liige.
Isiklikku.
Tema õed on arhitekt Malle Meelak, võrkpallur Ello-Ragne Maremäe ja kergejõustiklane Illa-Lea Pettai. Nende isa oli sõjaväelane Jaan Maremäe.
Tiina Talvik

Tiina Talvik (sünninimi Tiina Tanimäe, 21. aprill 1938 Tartu – 9. veebruar 2021) oli eesti pediaater (lasteneuroloog) ja arstiteadlane, lasteneuroloogia eriala rajaja Eestis. 
Haridus.
1962. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna ja 1973. aastal kaitses samas meditsiiniteaduste kandidaadi kraadi väitekirjaga ""Цитогенетическое исследование умственно отсталых детей с пороками развития и вопросы медико-генетической консультации" (Vaimselt alaarenenud laste tsütogeneetiline uuring ja meditsiinilis-geneetilise konsultatsiooni küsimused), juhendajad Ernst Raudam ja Aavo-Valdur Mikelsaar. 
1992. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis meditsiiniteaduste doktori kraadi väitekirjaga "Гипоксическое и ишемическое поражение головного мозга у новорожденных: (клиническое, биохимическое и компьютерно-томографическое исследование)/Hypoxic-ischemic brain damage in neonates (clinical, biochemical and brain computed tomographical investigation)"". 
Töö.
Aastatel 1962−1968 töötas ta Tartu Linna Kliinilise Lastehaigla pediaatrina, 1968−1975 oli ta Tartu Kliinilise Haigla meditsiinigeneetika kabineti juhataja. 1975. aastal asus tööle Tartu Riikliku Ülikooli neuroloogia ja neurokirurgia kateedrisse, töötades algul assistendi, hiljem dotsendina. 
Aastatel 1968−1991 oli ta vabariigi pealasteneuroloog. 
1991–1999 TÜ pediaatria kateedri juhataja (alates 1992 ka professor). 2000–2003 TÜ lastekliiniku pediaatria õppetooli juhataja ning Tartu Ülikooli lastekliiniku juhataja. 2003–2017 TÜ lastekliiniku vanemteadur, alates 2017 emeriitprofessor.
Ta on Eesti Lasteneuroloogide Seltsi ja Eesti Agrenska Fondi juhatuse liige. 
Isiklikku.
Tema isa oli üliõpilas- ja majandustegelane Alfred Tanimäe, tema ema oli füüsikaõpetaja Liidia Tanimäe. Tema abikaasa oli arstiteadlane Raul Talvik, nende tütred on neuroloogid Katrin Gross-Paju (sündinud 23. mail 1963) ja Inga Talvik (sündinud 6. mail 1965).
Tiina Talviku ärasaatmine toimus 13. veebruaril 2021 Tartu Pauluse kirikus ja ta maeti samal päeval Tartu Raadi kalmistule. 
2022. aasta kevadel andis MTÜ Mõttesild välja elulooraamatu "Tiina Talvik: Armastusega läbi elu. Legendaarse lastearsti mälestused". 
2022. aasta suvel paigaldati Tammistu perekeskuse juurde Tiina Talviku mälestuspink.
Valve Kikas

Valve Kikas (kuni 1948 Valve Kamsen; 19. november 1914 Kõo vald, Pilistvere kihelkond, Viljandimaa – 18. juuli 1991 Tallinn) oli eesti ehitusinsener ja tehnikateadlane.
Ta lõpetas 1934. aastal Põltsamaa Ühisgümnaasiumi ning 1942. aastal Tallinna Tehnikaülikooli ehitusinsenerina. Ta kaitses TPI-s 1976. aastal väitekirja loomapidamishoonete ehitusfüüsika alalt ning sai tehnikakandidaadi kraadi.
Ta töötas aastatel 1939–1983 Tallinna Tehnikaülikoolis, alates vesiehitiste ja aluspõhjamehaanika labori abijõust kuni vanemteadurini.
Isiklikku.
Tema isa oli luuletaja ja ajakirjanik Reinhold Kamsen. Tema abikaasa oli ehitusteadlane Verner Kikas, tema pojad on füüsik Jaak Kikas ja majandusteadlane Ants Kikas.
Diego Manuel Chamorro

Diego Manuel Chamorro Bolaños (9. august 1861 – 12. oktoober 1923) oli Nicaragua poliitik, Nicaragua president.
Diego Manuel Chamorro sündis 9. augustil 1861 Nandaimes. Tema isa oli Pedro Joaquín Chamorro, ema María de la Luz Bolaños Bendaña. Diego Manuel Chamorro oli abielus Dolores Bolaños Chamorroga ja neil oli kaheksa last: Carmen, Celina, Diego Manuel, Fruto, Gustavo, Luz, Matilde ja Mercedes. Konservatiivina astus ta Partido Conservador de Nicaraguasse. Ta oli Adolfo Diaze valitsuses välisministriks ja aastal 1921 sai temast riigi president.
Samal aastal toimus Hondurase presidendi Rafael López Gutiérreze algatusel konverents. USA vägede jätkuv interventsioon Nicaraguas sundis Hondurast, Guatemalat ja El Salvadori sõlmima koostöölepingu "Pacto de Unión de Centro América". Chamorro loobus paktiga liitumast ja see tõi kaasa suhete teravnemise Hondurasega. Tema võimuloleku ajal tsentraliseeriti córdoba trükkimine ja viidi see kullastandardile.
Diego Manuel Chamorro suri võimuloleva presidendina 12. oktoobril 1923 Managuas. Tema surma järel hakkas presidendikohuseid täitma Rosendo Chamorro.
Tarasque

Tarasque on draakonilaadne mütoloogiline olend Provence'ist Lõuna-Prantsusmaalt. Ta on seotud legendiga pühast Martast.
Santa Prassede basiilika

Santa Prassede basiilika (itaalia keeles "Basilica di Santa Prassede all’Esquilino") on kirik Itaalias Lazios Rooma linnas Via Santa Prassede 9/A. Kirikut kasutab katoliku kiriku Rooma piiskopkond, see on ametlikult Basilica minoris. Sealseks vaimulikuks on Paul Joseph Jean Poupard.
Kirikuhoone.
Praegune kirikuhoone valmis aastal 822. Kasutatakse põhiliselt hoone külgmist ust, selle peasissepääs on varjatud ja seda kasutatakse harva. Kuigi hoonetest ümbritsetud, on kirik hea näide varakristlikust arhitektuurist. Peasissepääsu kohal asuvad marmorist tümpanon ja nikerdustega karniis. Kiriku teise sissepääsu juurde viib pikk trepp, selle sissepääsu kohal asub barokne lodža, mis lisati XVI sajandil. 
Hoone pikkus on 45 meetrit, laius aga 30 meetrit. Keskmise löövi laius on 17 meetrit.
Kiriku interjöör on barokne. Kirikul on kolm löövi, mida eraldavad sambad. Tähtsaimaks kunstimälestiseks on IX sajandil valminud mosaiigid kiriku apsiidis, võidukaarel ja mujal.
Kiriku all asub aastail 1728–1734 valminud krüpt. Krüptis asuvad kaks sarkofaagi Praxedise ja Pudentiana säilmetega.
Santa Prassede basiilika juurde kuuluvad arvukad kabelid, millest tähtsaim on San Zenone kabel. See valmis IX sajandil ja sealsed mosaiigid on bütsantsipärased. Ühel neist on kujutatud Praxedist ja Pudentianat.
Ajalugu.
Varasem ajalugu.
Santa Prassede basiilika kohal asus varem pühakoda, mis kandis nime "titulus Praxedis". Sinna olevat maetud varakristlikud märtrid Praxedis ja Pudentiana. Neist esimese järgi on kirik ka nime saanud.
Praegune hoone.
Kiriku ehitamist alustas aastal 780 paavst Hadrianus I. Kirik valmis aastal 822, mil võimulolev paast Paschalis I lasi hoonet laiendada ja selle kaunistused valmistada. IX sajandi lõpuks hoonestati kiriku peasissekäigu ümbrus, nii et see ei olnud enam tänavalt nähtav ja sellises olukorras on see ka praegu.
XIII sajandil lisati kiriku tugevdamiseks sellele kolm suurt kaart ja kuus sammast. Samal perioodil lisati kirikule ka kellatorn. Hiljem lasi Antonio Pallavicini Gentili kujundada kiriku altarit ümbritseva ala, Carlo Borromeo lasi rajada käärkambri, kujundas ümber keskmise löövi ja lasi rajada uue trepi. Keskmine lööv sai praeguse välimuse aga Leo XI ajal. Hiliseimad muudatused on seotud varasemate struktuuride taastamisega, nii rekonstrueeriti aastal 1918 kiriku põrand ja aastal 1937 eemaldati varasemaid struktuure varjav krohv.
Viljandi muinaslinnus

Viljandi muinaslinnus on Henriku Liivimaa kroonikas kolm korda põhjalikult mainitud muinaseestlaste linnusekoht, mis asub tänapäeval Viljandi ordulinnuse kohal Viljandis Viljandi maakonnas.
Asukoht.
Muinaslinnuse täpse asukoha suhtes ei ole arheoloogid tänapäevani üksmeelele jõudnud. Selleks on välja pakutud Viljandi suusahüppemäge, Kaevumäge ja I Kirsimäge. Kinnitamata andmetel võis sakalaste muinaslinnus asuda Kaevumäel, sest 2004 aastal sooritatud arheoloogilistel kaevamistel leiti Musumäelt ja Kirsimäelt hulgaliselt ammunooleotsi ning kiviheitemasinate aluspostide jälgi, mida on seostatud muinaslinnuse piiramisega 1211. aastal, 1223. aasta 29. jaanuari ja 1223. aasta augustis tähtsates sündmustes eestlaste muistse vabadusvõitluse ajal. 
Seda kinnitab ka asjaolu, et Musumägi ei ole looduslik küngas, vaid muinaslinnuse piiramise ajal lähimatelt aladelt kokku kantud küngas.
Muinaslinnus oli tõenäoliselt kõigist külgedest piiratud vallidega ja hõlmas arvatavasti 3000–4000 m² ala.
Arheoloogilised uuringud.
Arheoloogilistel kaevamistel aastatel 1939 (A. Tuulse), 1998 (A. Tvauri), 2000–2004, 2006 (A. Haag) ja 2007 (A. Lillak ja R. Juurik) on leitud 10–15 cm paksune muinasaegne kultuurikiht, mis sellest leitud esemete põhjal on dateeritud viikingiaega. Senini ei ole leitud jälgi muinasaja lõpust.
Robert-Rudolf Volk

Robert-Rudolf Volk (8. veebruar 1921 Taavet-Hansu talu, Esna vald, Peetri kihelkond, Järvamaa – 10. märts 2021) oli eesti skulptor. 
Ta oli Kaitseliidu Tartu maleva I malevkonna liige ja sellega Kaitseliidu vanim tegevliige.
Elulugu.
1938. aastal astus ta Kaitseliidu Järva malevasse, kuna Euroopas valitses tema sõnul ärev olukord. Malevaga ühinemist ajendas ka klassivend Paide Gümnaasiumist, kes oli Järva maleva pealiku poeg, ning Volki vanem vend Arnold, kes osales õppursõdurina Vabadussõjas ning oli allohvitser Eesti kaitseväes. 
1941. aastal põgenes Volk teise Nõukogude okupatsiooni eest metsa. 1942. aastal, kui Eestis oli teine Saksa okupatsioon, läks ta õppima Tartu Ülikooli majandusteaduskonda. 1943. aastal mobiliseeriti ta Saksa sõjaväkke ja määrati politseipataljoni nr 36, mille koosseisus saadeti ta Neveli rindele. 
1944. aastal sattus Volk taas Eestisse, kuna politseipataljon nr 36 naasis Eestisse. 9. märtsil elas Volk Tallinnas üle märtsipommitamise. 1944. aasta septembris liitus Volk Pitka löögiüksusega. Volk oli end kaks aastat metsas peitnud, enne kui ta 1946. aastal võeti kinni ning saadeti Viljandi filterlaagrisse. 
Pärast sealt vabanemist 1948. aastal hakkas Volk töötama skulptorina Anton Starkopfi ateljees. Ateljees töötas ta kuni pensionini. 2008. aasta 10. oktoobril liitus Volk Kaitseliidu Tartu maleva I malevkonnaga.
Patu sosinad

"Patu sosinad" on 2007. aastal valminud Leedu mängufilm. Filmi stsenaarium põhineb Jurga Ivanauskaitė romaanil "Nõid ja vihm".
Sisu.
Noor ajakirjanik Viktorija on abielus endast palju vanema mehega, kes jääb vaimuhaigeks ja paigutatakse psühhiaatriahaiglasse. Samal ajal on Viktorijal suhe noore katoliku preestri Pauliusega. Tundes, et ta on sattunud väljapääsmatusse olukorda, pöördub Viktorija psühhoterapeut Rita poole. Kummalisel kombel hakkab aga Rita elu vähehaaval Viktorija elu sarnaseks muutuma. Ta mees jätab ta maha ja Rital tekib vastuoluline suhe patoloogi Leoga.
Deadpool

Deadpool on Fabian Nicieza ja Rob Liefeldi loodud antikangelane, kes ilmus esmakordselt Marveli koomiksites 1991. aasta veebruaris. Deadpool on Kanada palgasõduri Wade Winston Wilsoni "alter ego".
Deadpool lõhub pidevalt neljandat seina ja räägib otseselt koomiksi lugejatega.
Esimene täispikk film Deadpoolist ("Deadpool") esilinastus aastal 2016. Enne võis teda näha filmis "". Mõlemal korral kehastas antikangelast Ryan Reynolds.
Heldur Meerits

Heldur Meerits (27. veebruar 1959 – 23. oktoober 2025) oli eesti ettevõtja ja pangandustegelane. 
Heldur Meerits lõpetas 1977. aastal Põltsamaa Keskkooli ning 1982. aastal Tartu Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna rahanduse ja krediidi erialal. 
Aastatel 1989–1991 töötas ta Eesti Pangas osakonnajuhatajana ja 1995–1997 asepresidendina. Ta oli Hansapanga asutajaliige ning töötas aastatel 1991–1995 Hansapangas ja Hoiupangas. Ta kuulus LHV Groupi nõukokku. 
Aastatel 1995–2002 oli ta peaministri büroo majandusnõunik. Ta oli ka 1997. aastal loodud eraõigusliku Audentese erakoolivõrgustiku üks asutajaid ja selle nõukogu liige. Ta oli Avatud Eesti Fondi nõukogu liige. 
Äripäeva 2025. aasta rikaste edetabelis hinnati tema vara väärtuseks 68,2 miljonit eurot, millega ta paigutus edetabelis 90. kohale.
Kirjandus.
Allan Kasuk

Allan Kasuk (sündinud 17. juulil 1985 Tallinnas) on eesti muusik, laulukirjutaja, laulja ja produtsent.
Ta on ansambli Kruuv kitarrist ja laulja.
Kuuel korral on Allani kirjutatud ja produtseeritud laulud pääsenud Eesti Laulu poolfinaali: 
2015 Kruuv - "Tiiu talu tütreke"
2016 Indrek Ventmann - "Hispaania tüdruk"
2018 Indrek Ventmann - "Tempel"
2020 Inga - "Right Time" ja Kruuv - "Leelo" 
2024 Nele-Liis Vaiksoo - "Käte ümber jää" (Eesti Laul III koht)
Aastal 2015 valiti Allani kirjutatud lugu "Läheb lahti" Eesti Spordilauluks (esitas Indrek Ventmann ja Artjom Savitski).
Allan on lauljana kaasa teinud teater Vanemuine muusikalis "Grease" (2013–2014).
Jan Mostaert

Jan Mostaert (u 1475 Haarlem – u 1555 Antwerpen) oli Hollandi renessansiajastu kunstnik.
Ta tegutses nii Haarlemis, Brüsselis kui ka Mechelenis. Ta töötas Habsburgide Madalmaade valitseja Austria Margarete õukonnas portreekunstnikuna.
Mostaerti varajane looming sai mõjutusi Geertgen tot Sint Jansi töödest. Mostaerti portreedele on iseloomulikud ranged poosid. Ta tegi ka maastikumaale, millest tuntuim on "Episood Ameerika avastamisest" (umbes 1535; "Episode uit de verovering van Amerika").
Tema maal "Portree Aafrika mehest" ("Portret van een Afrikaanse man") on esimene Euroopa kunstniku portree, mis kujutab mustanahalist meest. Sellel võib olla kujutatud vibukütti, aadlikku, Püha Mauritiust või Zwarte Pieti.
Lähetus ellu

"Lähetus ellu" on 1931. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm, esimene Nõukogude täispikk helifilm.
Filmis kujutatud sündmuste aluseks on Moskva lähedal asunud Genrihh Jagoda nimelise bolševistliku töökommuuni tegevus, mida juhatas OGPU töötaja Matvei Pogrebinski.
Sisu.
Filmi tegevus toimub 1923.–1924. aastal. Moskvas on tuhandeid järelevalveta lapsi ja noorukeid. Miilits tegeleb nende püüdmisega ning enamus neist tabatakse ja saadetakse lastekodudesse. Ent on mõnikümmend last, kes jooksevad pidevalt lastekodudest ära. Nikolai Sergejev teeb ettepaneku rajada nende ümberkasvatamiseks töökommuun. Kuid tänavalaste ümberkasvatamine osutub küllalt raskeks.
Meelis Laidvee

Meelis Laidvee (sündinud 10. jaanuaril 1964) on eesti muusik.
Ta on mänginud ansamblites The Tuberkuloited ja The Belka klahvpille.
Nicholas Sparks

Nicholas Charles Sparks (sündinud 31. detsembril 1965 Omahas) on ameerika kirjanik.
Ta on kirjutanud 19 romaani, mis kõik on saanud New York Timesi bestselleriks. Tema romaanid jutustavad kristlusest, armastusest, tragöödiatest, saatusest ja inimsuhetest. Neid on tõlgitud enam kui 50 keelde. 
Kogu maailmas on Sparksi raamatuid müüdud üle 95 miljoni eksemplari, sealhulgas USA-s üle 50 miljoni. 
Aastal 2000 kuulutas ajaleht People Magazine Sparksi aasta kirjanikuks.
Heidi Soe

Heidi Soe (sündinud 20. veebruaril 1941 Adistes) on eesti majandusteadlane.
1975. aastal kaitses ta majandusteaduste kandidaadi väitekirja "Механизация учета материальных ценностей: (на примере совхозов Эстонской ССР)".
Töötas Eesti Maaülikooli majandus-ja sotsiaalinstituudi majandusarvestuse ja finantsjuhtimise osakonna dotsendina. 2009. aastast on ta emeriitdotsent.
ACES

ACES skafander ehk "Advanced Crew Escape Suit" oli skafander, mida kasutati Space Shuttle'i missioonidel STS-65 kuni STS-135. Skafandri eelkäijateks olid SR-71 Blackbirdil, X-15'l ja U-2'l kasutatud skafandrid ja otseseks eelkäijaks oli LES skafander. ACES skafandrit kasutati Space Shuttle'i programmis startide ja maandumiste ajal alates 1994. aastast.
Eesti Rakenduslingvistika Ühing

Eesti Rakenduslingvistika Ühing (lühend ERÜ) on rakenduslingvistikaga tegelevaid inimesi ühendav Eesti mittetulundusühing, mis on asutatud 2004. aastal.
Ühingu juhatus valitakse kolmeks aastaks. Viimane juhatus valiti 2025. Juhatusse kuuluvad Merilin Aruvee, Liis Ermus, Jelena Kallas, Kristina Koppel, Maria-Maren Linkgreim. Varem on juhatusse kuulunud ka näiteks Margit Langemets (endine esimees), Krista Kerge, Renate Pajusalu, Kristiina Praakli ja Kadri Vider. Ühingus on 109 liiget (2025). 
Ühing kirjastab kahte ajakirja: Eesti Rakenduslingvistika Ühingu aastaraamat ja Lähivõrdlusi. Lähivertailuja ning korraldab iga-aastast rakenduslingvistika kevadkonverentsi.
Andres Vaher

Andres Vaher (sündinud 21. septembril 1975 Tallinnas) on Eesti spordiajakirjanik.
1992 lõpetas ta Saku Keskkooli.
1991–1997 töötas ta Päevalehe ja Eesti Päevalehe ning 1997–1998 Sporditähe toimetuses. 1998–2013 oli ta Õhtulehe toimetaja ja ühtlasi selle ajalehe sporditoimetuse juhataja. Aastast 2013 on ta Delfi ja Eesti Päevalehe sporditoimetuse juhataja.
2008–2012 oli ta Eesti Spordiajakirjanike Liidu juhatuse liige. Aastast 2013 on ta Eesti Spordiajakirjanike Seltsi juhatuse liige.
Sirje Vill

Sirje Vill (sündinud 15. veebruaril 1951 Põltsamaal) on eesti kultuuritegelane, ajakirjanik ja õpetaja.
Ta on lõpetanud Tallinna Pedagoogilise Instituudi näitejuhtimise eriala.
Aastatel 1971–1991 töötas ajalehe Koit ajakirjanikuna. Ta on töötanud ka Peri Põhikoolis ja Põlva Põhikoolis ja Johannes Käisi nimelises Põlva Keskkoolis inglise keele ja eesti keele õpetajana.
1993. aastal algatas ta Põlva Linna Harrastusteatri. Ta on kirjutanud näidendeid Põlvamaa suurmeestest (Jakob Hurt, Gustav Adolph Oldekop, Jaan Vahtra, Oskar Kurvits).
2007. aastast on ta Jakob Hurda nimelise Põlva Rahvahariduse Seltsi esimees.
Rehepapp (ooper)

"Rehepapp" on Eesti helilooja Tauno Aintsi ooper, mille libreto kirjutas Urmas Lennuk. Ooperi aluseks on Andrus Kiviräha romaan "Rehepapp ehk November".
Ooperi tõi Vanemuises lavale Marko Matvere, kes laulis ka nimiosa; algselt kavandas Aints nimiosa Tõnis Mäele. Krati rolli mängis Vanemuise lavastuses Janek Savolainen, Õuna Endlit Lauri Saatpalu. Kunstnik oli Iir Hermeliin, koreograaf Marika Aidla. Ooper esietendus Vanemuise väikeses majas 18. oktoobril 2013.
Rubensi maja

Rubensi maja on kunstniku Peter Paul Rubensi (1577–1640) endine maja ja ateljee Antwerpenis.
Tänapäeval asub majas muuseum.
Antwerpeni Kuninglik Kaunite Kunstide Muuseum

Kuninglik Kaunite Kunstide Muuseum (hollandi: "Koninklijk Museum voor Schone Kunsten Antwerpen") on muuseum Belgias Antwerpenis. 
1810. aastal asutatud muuseumis on hoiul suur kogus 14.–20. sajandi maale, skulptuure ja joonistusi. 
Muuseum oli ümberehitustööde tõttu suletud alates detsembrist 2011 kuni septembrini 2022.
Vermikuliit

Vermikuliit on monokliinne silikaatne hüdraatsete savimineraalide hulka kuuluv mineraal. Vermikuliidi idealiseeritud keemiline valem on (Mg, Fe2+,Fe3+)3+[(Al,Si)4O10](OH)·4H2O. 
Tüüpiliselt leidub vermikuliiti moonde läbi teinud ultraaluselistes või aluselistes kivimites nagu duniit, mis on moonde ajal olnud kontaktis happeliste kivimitega, samuti ka karbonatiitides ja moondeportsessi alustanud magneesiumirikkas lubjakivis. 
Vermikuliidikihid paiknevad tavaliselt vaheldumisi kloriidi, biotiidi ja flogopiidiga. Vermikuliidiga kaasnevad mineraalid on korund, apatiit, serpentiin ja talk.
Mineraali kirjeldas esimesena 1824. aastal USA Massachusettsi osariigis Worcesteri maakonnas Millburys Thomas H. Webb. Vermikuliit on saanud nimetuse kuumutamisel aset leidva lagunemisprotsessi järgi, mille puhul mineraali kihid hakkavad eralduma ussilaadsete moodustistena (ladina keeles "vermiculare" – 'usse sünnitav'). 
Vermikuliiti kaevandatakse USAs, Brasiilias, Hiinas, Lõuna-Aafrika Vabariigis ja Venemaal. Kaevandajaid ühendab organisatsioon The Vermiculite Association. Vermikuliidist valmistatakse tulekindlaid materjale, mis ei sisalda asbesti. Kuna aga vermikuliidikaevandustes võib koos vermikuliidiga asbesti siiski esineda (eriti ühes suuremas, ettevõtte WR Grace Montanas asuvas kaevanduses, mis on seetõttu nüüdseks suletud), siis on varasemast perioodist pärit toodete puhul võimalik, et neis esineb asbesti.
Adolf Theodor Hahn

Adolf Theodor Hahn (vene keeles "Адольф Фёдорович Ган"; 8. oktoober 1832 Uhhora, Jamburgi maakond – 1. august 1914 Narva) oli kaupmees, insener-tehnoloog, esimene Narva linnapea. 
Tema vanemad olid Friedrich Bernhard Theodor Hahn ja Dorothea Hahn.
1851. aastal Hahn lõpetas kuldmedaliga Peterburi Tehnoloogia Instituudi insener-tehnoloogi erialal. Aastast 1855 elas Narvas. 
Aastatel 1873–1877 ja 1882–1884 oli Adolf Theodor Hahn Narva linnapea. 
1873. aastal muudeti tema ettepanekul vana kaluriküla Hungerburg heakorrastatud kuurordiks, mis on praegu Narva-Jõesuu linn. Tema ja Aleksandr Novitski planeeringu järgi rajati kuurordi puitpitskaunistustega suvilad ja pansionid. Üks ilusamaid oli mere kaldale 1874. aastal valminud valgete sammaste ja portikustega Hahni maja ehk Capriccio villa.
1875. aastal ehitati Narvas Pimeaia lõunaotsa trepp, mida nimetatakse Hahni järgi Hahni trepiks.
1878. aastal sai ta Narva linna aukodanikuks.
1882. aastal ehitati Narva-Jõesuusse Adolf Theodor Hahni projekti järgi kuursaal.
Töötas Kreenholmi Manufaktuuri ühisuse direktorina.
Pietro Germi

Pietro Germi (14. veebruar 1914 Genova – 5. detsember 1974 Rooma) oli itaalia filmilavastaja, -näitleja, -produtsent ja -stsenarist.
Antonin Scalia

Antonin Gregory Scalia (11. märts 1936 – 13. veebruar 2016) oli Ameerika Ühendriikide jurist, kes oli aastatel 1986–2016 Ameerika Ühendriikide Ülemkohtu kohtunik.
1986. aastal määras Ameerika Ühendriikide president Ronald Reagan Scalia ülemkohtu kohtunikuks ja sellel ametikohal töötas ta oma surmani. Scalia esindas Ülemkohtus konservatiivset tiiba, kuhu kuulus viimastel aastatel neli kohtunikku üheksast.
2018. aastal andis president Donald Trump talle Presidendi Vabadusmedali.
Isiklikku.
10. septembril 1960 abiellus Scalia Maureen McCarthyga Massachusettsi osariigis Yarmouthis. Neil sündis viis poega ja neli tütart. Kahest pojast, Eugene Scaliast ja John Scaliast, said samuti advokaadid, seejuures Eugene'ist sai 2019. aasta septembris Donald Trumpi valitsuskabinetis tööminister.
Scalia oli kirglik jahimees. Ta õpetas jahtima ka kaaskohtuniku Elena Kagani.
Ants Kulo

Ants Kulo (22. juuli 1932 Vana-Põltsamaa vald – 9. november 2019 Tallinn) oli eesti majandustegelane ja kollektsionäär.
Ta lõpetas 1951. aastal Põltsamaa Keskkooli ning 1956. aastal TPI tööstus- ja tsiviilehituse erialal insenerina. Ta oli sama kõrgkooli aspirant, kaitses seal 1975. aastal väitekirja ning sai majanduskandidaadi kraadi.
Ta töötas aastatel 1956–1969 erinevates ametites insenerist juhatajani erinevates ehitus- ja kommunaalettevõtetes. Aastatel 1969–1975 oli ta Eesti NSV Ministrite Nõukogu Asjadevalitsuse referent ning aastatel 1975–1977 Desintegraatori direktor. 
Ta oli aastatel 1977–1988 Ehituse Teadusliku Uurimise Instituudi teadusdirektor ja aastatel 1988–1993 tööl Eesti NSV TA Majanduse Instituudis, sealhulgas aastatel 1989–1993 direktorina.
Ta osales IME kontseptsiooni koostamises ning oli üks Eesti Panga muuseumi mõtte algatajaid.
Kollektsionäärina.
Ants Kulo oli tuntud kollektsionäär, eelkõige postkaartide ja paberrahade, aga ka numismaatika, skripofiilia ja filateelia alal.
Sevedstorp

Sevedstorp on küla Rootsis Smålandis Kalmari läänis Vimmerby vallas. Sevedstorp asub Vimmerbyst ligi 13 km lääneedelas.
Sevedstorp on Astrid Lindgreni raamatus "Bullerby lapsed" kujutatava Bullerby küla prototüüp. Sevedstorpis kasvas üles Astrid Lindgreni isa Samuel August Ericsson.
Eesti Võitlejate Ühing

Eesti Võitlejate Ühing on mitme väliseesti organisatsiooni nimi:
Abja vald (Halliste kihelkond)

Abja vald (saksa keeles "Abia") oli vald Pärnumaal Halliste kihelkonnas. Valla pindala oli 141,1 km² ja elanikke oli 3000 (1922. aasta seisuga). Vald moodustati 1866.
Vallas oli 308 talundit ja need kasutasid 11 444 ha maad. Vallamaja asus Abja-Paluoja külas.
Vallas asus Abja asundus, Abja küla, Abja raudteejaam ja Abja lina-, puhastuse- ja värnitsavabrik. Abja vallas oli kaks mõisat: Abja mõis ja Vanamõisa mõis.
1900 liideti Abja vallaga Vanamõisa vald.
1939. aasta vallareformiga moodustati oluliselt muudetud piiridega uus Abja vald.
Bertrand Traoré

Bertrand Isidore Traoré (sündinud 6. septembril 1995 Bobo-Dioulassos) on Burkina Faso jalgpallur. Ta mängib ründaja või ründava poolkaitsjana Hispaania kõrgliigaklubis Villarreal ja Burkina Faso jalgpallikoondises.
Klubikarjäär.
Aastatel 2014–2017 kuulus ta Londoni Chelsea ridadesse. Esimese värava Londoni Cheleas lõi Traoré 31. jaanuaril 2016 FA Cupi mängus klubi Milton Keynes Dons vastu, mille Chelsea võitis 5:1. Oma esimese värava Inglismaa Premier League'is lõi ta 13. veebruaril 2016 võidumängus Newcastle Unitedi vastu (5:1). Aastatel 2014–2015 oli ta laenul Hollandi klubis Vitesse ja aastatel 2016–2017 Ajaxis.
26. juunil 2017 sõlmis ta Prantsusmaa kõrgliigaklubiga Lyoni Olympique lepingu viieks aastaks. Tema üleminekusumma oli 10 miljonit eurot.
2020. aasta septembris sõlmis ta lepingu Inglismaa kõrgliigaklubiga Aston Villa. Arvatav üleminekusumma oli 17 miljonit naelsterlingit. Hooaja 2022/23 esimeses pooles oli ta Aston Villast laenul Türgi kõrgliigaklubis İstanbul Başakşehir.
2024. aasta veebruaris sõlmis ta kuni hooaja lõpuni lepingu Villarrealiga.
Koondisekarjäär.
Traoré kuulus Burkina Faso noorte koondisse 2009. aasta noorte maailmameistrivõistlustel. Samal aastal tuli ta koondisega Aafrika noorte meistriks.
Debüüdi Burkina Faso rahvuskoondises tegi ta 15-aastaselt 3. septembril 2011 sõprusmängus Ekvatoriaal-Guinea vastu. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 14. augustil sõprusmängus Maroko vastu.
2017. aasta Aafrika rahvuste karikavõistluste viimases alagrupimängus 22. jaanuaril lõi ta värava Guinea-Bissaule. Burkina Faso võitis turniiril kolmanda koha ja Traoré valiti turniiri sümboolsesse koosseisu.
2022. aasta Aafrika rahvuste karikavõistluste kaheksandikfinaalis lõi ta värava Gaboni vastu. Burkina Faso saavutas turniiril neljanda koha, kui kolmanda koha mängus kaotati penaltiseeria järel Kamerunile.
2024. aasta Aafrika rahvuste karikavõistlustel lõi ta kolm väravat. Burkina Faso jõudis sel turniiril kaheksandikfinaali, kus kaotati Malile.
Anarhia Žirmūnais

"Anarhia Žirmūnais" on 2010. aastal valminud Leedu mängufilm.
Sisu.
Provintsist pärit Vilė saabub Vilniusse ülikooli õppima. Esialgu elab ta oma tädi juures, kuid nad ei saa omavahel läbi ja Vilė asub uut elukohta otsima. Juhuslikult õnnestub tal leida üürituba kahtlase kuulsusega Žirmūnai linnaosas anarhisti, punkari ja lesbi Sandra juures. Ka Vilėl tekib huvi anarhismi vastu ja ta loeb sel teemal kirjandust. Sandra kaudu saab ta tuttavaks mitme anarhistiga. Kuid vähehaaval selgub, et end anarhistiks pidavad noored kujutavad endast küllalt kahtlast seltskonda.
Aidu vald

Aidu vald (saksa keeles "Aidenhof") oli vald Viljandimaal Paistu kihelkonnas aastatel 1866–1937. Aidu vald asus praeguse Viljandi valla territooriumil (endise Paistu valla ala kesk- ja lõunaosas). Valla pindala oli 48,7 km² ja elanikke oli 1200 (1922. aasta seisuga).
Vallas oli 168 talundit ja need kasutasid 5528 ha maad.
Vallas asus Aidu asundus ja Aidu küla;, Aidu külas asus ka vallamaja. Enne 1919. aasta mõisade võõrandamist asus vallas Aidu mõis.
Vabariigi Valitsuse 28. mai 1937. aasta otsusega vald 1. juulil 1937 kaotati. Suurem osa valla territooriumist läks Paistu valla koosseisu, väiksemad osad liideti Tuhalaane valla ja Heimtali vallaga.
Avanduse vald (Simuna kihelkond)

Avanduse vald (saksa keeles "Awandus") oli vald Simuna kihelkonnas Viru kreisis ja Virumaal aastatel 1867–1939. 
Valla pindala oli 161,5 km² ja elanikke oli 3000 (1922. aasta seisuga). Vallamaja asus Avanduse külas.
Vallas oli 524 talundit ja need kasutasid 11 708 ha maad.
Vallas asus Avanduse asundus, Avanduse küla, samuti Avanduse, Lõusa, Määri, Pudivere, Rohu, Võivere mõis ja Simuna kirikumõis. 1913. aasta allikates on valla koosseisus nimetatud ka Liinemõisa ja Orguse mõis.
1893. aastal liideti vallaga Lõusa, Määri, Pudivere, Rohu ja Võivere vald.
1939. aasta vallareformiga moodustati:
Hiiglasliku kokkupõrke hüpotees

Hiiglasliku kokkupõrke hüpotees kirjeldab Kuu tekkimise ühte tõenäolist stsenaariumi. Hüpoteesi järgi on Maa kaaslane Kuu tekkinud 30–110 miljonit aastat pärast Päikesesüsteemi moodustumist, ligikaudu 4,5 miljardit aastat tagasi aset leidnud Maa ja Marsi-suuruse taevakeha hiiglasliku kokkupõrke tulemusel Maa ümber tiirlema jäänud materjalist. Oletatavat Maaga kokkupõrganud taevakeha on hakatud nimetama Theiaks. Titaan Theia oli vanakreeka mütoloogias kuujumalanna Selene ema.
Hiiglasliku kokkupõrke hüpotees on pooldatavaim hüpotees Kuu tekke seletamiseks. Hüpoteesi kasuks räägivad järgnevad asjaolud:
Lisaks neile räägib hiiglasliku kokkupõrke hüpoteesi kasuks ka kooskõlalisus levinuimate Päikesesüsteemi tekkimise teooriatega, mille kohaselt esines Päikesesüsteemi varases ajaloos hiiglaslikke kokkupõrkeid.
Kuigi hiiglasliku kokkupõrke hüpotees on pooldatavaim, pole siiski leitud sobivat simulatsiooni, mis algaks kokkupõrkega ja jätkuks kuni väljapaiskunud materjalist kaaslase moodustumiseni. Samas viitavad arvutiga modelleeritud kokkupõrked, et selline kokkupõrge ei saanud olla piisavalt segipaiskav, et sellega selgitada Maa ja Kuu kivimite suurt sarnasust.
Trahhüandesiit

Trahhüandesiit on vulkaaniline kivim.
Trahhüandesiit on omadustelt ja koostiselt trahhübasaldi, trahhüüdi ja andesiidi vahepealne kivim. Ajaloolisel ajal toimunud vulkaanipursetest on olnud suurel määral trahhüandesiitse koostisega purskematerjaliga Tambora purse aastal 1815.
Põhilised mineraalid on päevakivi ja naatriumirikas plagioklass, samuti sisaldab see aluselisi mineraale: amfibooli, biotiiti, ägiriini või pürokseeni. Aktsessoorsete mineraalide seas on apatiit ja nefeliin. Tänu suurele magneesiumi ja raua sisaldusele on trahhüandesiidile omane paramagnetism.
Kivimurd

Kivimurruks nimetatakse kohta Maakera pindmises kihis, kus kaevandatakse kive (valdavalt kas ehituskive või viimistlusmaterjali). Kivimurd on enamasti avatud tüüpi kaevandus. Kivimurd on sisuliselt üks karjääri tüüpe, kuigi üksikud neist on ka maa all (neist tähtsaim on kollase lubjakivi murd Bathi linna lähistel Inglismaal. 
Kivimurdudes murtakse näiteks kriiti, kaoliniiti, diabaasi, marmorit, graniiti, gabrot, kipsi, liivakivi. Kivimurdudeks nimetatakse ka lahtisi kaevandusi, kus toodetakse erinevaid maake või kivisütt.
Eestis esinevad kivimurdudest paemurrud, kus kaevandatakse kas siis lubjakivi või dolomiiti.
Pahuvere vald

Pahuvere vald oli vald Viljandimaal Paistu kihelkonnas.
Vald moodustati 1866. aastal ja selle keskuseks oli Pahuvere mõis (saksa keeles "Willust").
Pahuvere vallal oli oma vallakohus, mille haldusalasse kuulus alates 1890. aastast ka Aidu vald. Pahuvere vallakohtu otsused sai alates 1889. aastast edasi kaevata Viljandimaa I ülemtalurahvakohtusse. Politseisüsteemis kuulus vald Viljandimaa III politseijaoskonna ja I komissarijaoskonna haldusalasse.
Pahuvere vald likvideeriti 1902. aastal, mil see ühendati Tuhalaane vallaga.
Pahuvere vallas asunud Pahuvere külas sündis 1892. aastal luuletaja Johannes Semper.
Ines Rannap

Ines Rannap (23. mai 1930 Tallinn – 12. veebruar 2016 Tallinn) oli eesti viiuldaja, pedagoog ja muusikakriitik.
Viiulimängija hariduse omandas ta Herbert Laane juhendamisel Tallinna Riiklikus Muusikakoolis (1944–1948) ja Tallinna Riiklikus Konservatooriumis, mille lõpetas 1953. aastal.
Alates 1961. aastast avaldas ta ajakirjanduses muusikakriitilisi artikleid ja artiklisarju ning juhtis Eesti Televisioonis muusikasaated („Muusikaelu”, „Igal lapsel oma pill”).
1963–1995 töötas ta Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis viiuli, kammeransambli- ja keelpillimuusika ajaloo õpetajana.
Ines Rannap on olnud mitmete eesti heliloojate, sh Edgar Arro, Hillar Kareva, Hugo Lepnurme, Eino Tambergi, Helmut Rosenvaldi ja Harri Otsa viiuliteoste esmaesitaja.
1953–1982 oli ta Eesti NSV Riikliku Filharmoonia solist ning andis aastate jooksul hulganisti soolokontserte, kammeransamblipartneriteks Helju Tauk, Vaike Vahi, Bruno Lukk, Hugo Lepnurm, Rolf Uusväli, Ivo Juul, Leelo Kõlar, Rein Rannap, Uve Uustalu jt. Ines Rannap on korduvalt soleerinud ka Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri ees ning aastatel 1972–1978 mängis ta vanamuusikaansamblis Sonare. Aastakümneid osales ta ka filharmoonia korraldatud loeng-kontsertidel ning esines NSV Liidus, Ungaris ja Poolas. Lisaks on Ines Rannap uurinud eesti muusikat ja muusikaelu ning koostanud õppematerjale.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli Heino Rannap ja nende poeg on Rein Rannap.
Pajaka maastikukaitseala

Pajaka maastikukaitseala on maastikukaitseala Rapla maakonnas Märjamaa vallas. Kaitseala kogupindala on 201,7 ha, millest maismaa alla jääb 195,0 ja veeosa alla 6,7 ha.
Kaitseala on moodustatud 1958. aastal kaitse alla võetud Hiie talu tamme-kuuse segametsa baasil ja maastikukaitseala kaitse-eeskiri kinnitati 2006. aastal. 
Maastikukaitsealal kaitstakse väärtuslikke elupaigatüüpe ja kaitsealuseid liike. Need elupaigatüübid on lamminiidud, siirde- ja õõtsiksood, liigirikkad madalsood, vanad loodusmetsad, vanad laialehised metsad ning siirdesoo- ja rabametsad. Need kaitsealuseid liigid on võldas ja tõugjas.
Knossos

Knossos (kreeka keeles Κνωσός [knoˈsos], ladina keeles "Cnossus") on suurim pronksiaja arheoloogiamälestis Kreetal.
Knossoses asus Minose kultuuri kesk- ja hilisjärgust pärinev suur palee (20. sajand – 1400 eKr).
Paikkonna avastas 1878. aastal Minos Kalokairinos (Μίνως Καλοκαιρινός). Esimesed arheoloogilised väljakaevamised algasid 1900. aastal ning kestsid Briti arheoloog Arthur Evansi (1851–1941) juhtimisel 35 aastat.
Nõmme mõis (Kose)

Nõmme mõis (saksa keeles "Nömmemois") oli poolmõis (faktiliselt Ravila mõisa kõrvalmõis) Kose kihelkonnas Harjumaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jäävad mõisa alad Harju maakonda Kose valda.
Mõisat on esmamainitud 1555. aastal.
20. sajandi algul kuulus mõis Kotzebuedele ja mõis oli poolmõisa staatuses. Et Kotzebuedele kuulus Ravila mõis, siis faktiliselt oli Nõmme mõis Ravila mõisa kõrvalmõis.
Puidust mõisa peahoone ehitati tõenäoliselt 18. sajandil või 19. sajandi I poolel. Osa mõisa peahoonest on säilinud ja seda kasutatakse elamuna.
Nutu mõis

Nutu mõis (saksa keeles "Nutz") oli rüütlimõis Kose kihelkonnas Harjumaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jäävad mõisa alad Harju maakonda Kose valda.
Mõis rajati 1659. aastal Triigi mõisast eraldatud alast.
19. sajandil minetas Nutu mõis mõisa staatuse.
Tagasihoidlikust mõisasüdamest on tänapäevani säilinud mõned mõisapargi puud ja ümberehitatud kõrvalhooned.
Palvere mõis

Palvere mõis (saksa keeles "Pallfer") oli Ravila mõisa kõrvalmõis Kose kihelkonnas Harjumaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jäävad mõisa alad Harju maakonda Kose valda.
Mõis rajati 1666 Ravila mõisast eraldatud alast. 1768 sai Palvere mõisast Ravila mõisa kõrvalmõis.
Mõisa peahoone, mis on ühekorruseline ja maakividest, ehitati 19. sajandi lõpus või 20. sajandi alguses. 1970. aastatel ehitati peahoone põhjalikult ümber ja sellele püstitati ka teine korrus. Hoonet hakati kasutama kortermajana.
Saarnakõrve mõis

Saarnakõrve mõis (saksa keeles "Sarnakorb") oli rüütlimõis Kose kihelkonnas Harjumaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jäävad mõisa alad Harju maakonda Kose valda.
Mõis rajati 17. sajandil. 18. sajandil kuulus mõis Paykullidele ja Hagemeisteritele. 19. sajandi keskpaigast said mõisa omanikuks Stackelbergid, kes omasid mõisat 1919. aasta mõisate võõrandamiseni.
Mõisa peahoone, mis oli barokne ja puidust, ehitati tõenäoliselt 18. sajandi keskpaigas või varemgi. Peahoone lammutati 1964. Ka mõisa kõrvalhooned on tänapäevaks kõik hävinud.
Saia mõis

Saia mõis (saksa keeles "Saia") oli Ravila mõisa kõrvalmõis Kose kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonna Anija valla territooriumile.
Saumetsa mõis

Saumetsa mõis (saksa keeles "Saumetz") oli poolmõis Kose kihelkonnas Harjumaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jäävad mõisa alad Harju maakonda Kose valda.
Mõis rajati 1827 Habaja mõisast eraldatud alast. Mõisa esimene omanik oli Eduard von zur Mühlen. 1874 sai mõis poolmõisa staatuse. 1904 said mõisa omanikuks Habaja mõisa omanikud Hunniused. Et 1919. aasta mõisate võõrandamine poolmõisaid ei puutunud, siis jäi Saumetsa Hunniustele kuni 1939. aastani.
Mõisa peahoone oli puidust ühekorruseline ja see polnud esinduslik. Tänapäeval on mõisa peahoone ja kõik selle kõrvalhooned hävinud.
Sõmeru mõis (Kose)

Sõmeru mõis (saksa keeles "Sommerhof") oli Ravila mõisa kõrvalmõis Kose kihelkonnas Harjumaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jäävad mõisa alad Harju maakonda Kose valda. Mõisasüda paiknes Pirita jõe kaldal.
Mõis rajati kas 17. sajandi lõpul või 18. sajandi alguses.
Mõisa peahoone, mis oli keskel asuva mantelkorstnaga ja puidust, ehitati tõenäoliselt 18. sajandi lõpul või 19. sajandil. Mõisa peahoonest on tänapäevani säilinud osaliselt kokku varisenud korsten ja hoone tellismüüre.
Bert Koenders

Albert Gerard Koenders (sündinud 28. mail 1958 Arnhemis) on Hollandi poliitik (Tööpartei). Ta oli 17. oktoobrist 2014 kuni 17. oktoobrini 2017 Hollandi välisminister.
Ta õppis aastani 1978 poliitikateadusi Amsterdami Vabas Ülikoolis () ning lõpetas aastal 1983 rahvusvaheliste suhete ja majanduse alal Amsterdami Ülikooli. Ta sai magistrikraadi Johns Hopkinsi Ülikoolist (kus ta õppis School of Advanced International Studies'is Bolognas ja Washingtonis).
Narva Eesti Põhikool

Narva Eesti Põhikool on põhikool Narvas aadressil Hariduse 3. Kooli õppekeel on eesti keel.
Ajalugu.
Narva 2. Keskkool.
16. oktoobril 1944 alustas Narvas aadressil Vabaduse 20 tööd Narva 2. Keskkool. Õpilasi oli kolm. Kooli organiseerija ja esimene õpetaja oli Jevgenia Trepova. Aastatel 1948–1951 toimus õppetöö Sepa tänaval. Aastatel 1951–1960 tegutses kool taas Vabaduse tänaval, kuni 1960. aastal valmis Kraavi tänaval uue koolimaja esimene korpus, mida tänapäeval nimetatakse vanaks korpuseks. Kuni 1962. aastani toimus õppetöö ka Vabaduse tänava majas.
1962. aastal valmis koolimaja 4-korruseline juurdeehitus. Samal aastal alustas umbes 500 õpilasega tööd ka kooli venekeelne osakond. 1. septembril 1970 kolis venekeelne osakond äsjavalminud Narva 10. Keskkooli (tänapäeval Narva Paju Kool) uude hoonesse.
Alates 1968. aastast kandis kool Eesti Töörahva Kommuuni nime.
Narva Eesti Keskkool ja Narva Eesti Gümnaasium.
11. septembril 1992 nimetati kool ümber Narva Eesti Keskkooliks.
Alates 12. aprillist 1994 oli kooli nimi Narva Eesti Gümnaasium.
16. septembril 1995. aastal toimus koolis pommiplahvatus, mille tagajärjel neljakorruseline hoone muutus kasutuskõlbmatuks. Õppetöö jätkus "vanas korpuses" kahes vahetuses. Koolihoone remonditi ja taasavati pidulikult 2. septembril 1996. Avamisest võttis osa ka tollane Eesti peaminister Tiit Vähi, koolimaja õnnistas Viru praost Peeter Kaldur.
Narva haridussüsteemi arengukava järgi otsustati 2023. aastaks kujundada kinnistu aadressil Kraavi 1 ümber: sinna plaaniti rajada põhikool, riigigümnaasium ja lasteaed. Nende rajamiseks kuulutati 30. juunil 2020 välja arhitektuurikonkurss auhinnafondiga 27 500 eurot. 2021. aastal allkirjastasid Eesti haridus- ja teadusminister Liina Kersna ja Narva linnapea Katri Raik Narva Eesti Gümnaasiumi riigile üleandmise lepingu ning 1. septembrist 2021 on Narva Eesti Gümnaasiumi pidaja Haridus- ja Teadusministeerium.
Narva Eesti Põhikool.
Alates 1. septembrist 2023 on Narva Eesti Gümnaasium riigigümnaasium, kus on üksnes gümnaasiumiklassid. Põhikooliklasside õppetöö jätkub alates 1. septembrist 2023 Narva Eesti Põhikoolis. Mõlema kooli direktor on Irene Käosaar.
Katrin Aasvee

Katrin Aasvee (kuni 1982 Katrin Tomson; sündinud 9. augustil 1944 Märjamaal) on eesti endine korvpallur ning spordiarst ja arstiteadlane.
Ta lõpetas 1962. aastal Tallinna 4. Keskkooli ning 1968. aastal Tartu Riiklikus Ülikoolis arstiteaduskonna.
Ta oli aastatel 1965 ja 1970 Eesti NSV meister korvpallis.
Ta kaitses TRÜ-s 1978. aastal väitekirja "Muutustest türeoidses homeostaasis mitmesuguste iseloomuga kehalistel koormustel sõltuvalt organismi treenituse astmest" ning sai meditsiinikandidaadi kraadi.
1969. aastast töötas ta TRÜ õppejõuna peamiselt spordimeditsiini alal. Ta töötas aastatel 1981–1987 Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudis, aastatel 1981–1987 Eesti Kardioloogia Instituudis ning alates 2004. aastast Tervise Arengu Instituudis.
Isiklikku.
Tema vend on endine korvpallur Priit Tomson.
Elab Märjamaal
Mees, kes jäi ellu

"Mees, kes jäi ellu" (inglise keeles "The Revenant: A Novel of Revenge") on ameerika kirjaniku Michael Punke' 2002. aastal ilmunud romaan, mis räägib loo 19. sajandi karusnahaküti Hugh Glassi ellujäämisest pärast seda, kui ta saab raskelt vigastada grisli rünnakus ja tema kaaslased ta hülgavad.
Eesti keeles ilmus romaan 2016. aasta alguses Peeter Villmanni tõlkes. Raamatu avaldas kirjastus Varrak.
Romaan "Mees, kes jäi ellu" on osaliselt aluseks mehhiko režissööri Alejandro González Iñárritu samanimelisele auhinnatud filmile.
Johannes Käisi preemia

Johannes Käisi preemia on Eesti pedagoogidele antav auhind. Preemiat annavad välja Johannes Käisi Selts ja Peri Põllumajanduslik Osaühing.
Preemia asutas 1985. aastal Eduard Vilde nimeline kolhoos seoses Johannes Käisi 100. sünniaastapäevaga. Pärast kolhoosi erastamist annab preemiat välja Peri Põllumajanduslik OÜ.
Preemia antakse igal aastal kahele pedagoogile, kellest üks on Põlva maakonnast ja teine mujalt Eestist. Johannes Käisi sünniaastapäevade puhul antakse täiendavalt välja Johannes Käisi juubelipreemiaid.
Preemia määratakse pedagoogile, kes väärib tunnustust oma praktilise tegevusega, on silma paistnud Johannes Käisi pedagoogilise pärandi või teiste kooliuuenduslike ideede rakendamise ja propageerimisega või oma töökogemuste tutvustamisega ja on ühiskondlikult aktiivne.
Taura Musō-ryū kobudō

Taura Musō-ryū kobudō on jaapani võitluskunst.
Taura Muso ryu stiili rajaja oli Inoue Hachirouemon ehk esimene peamees. Alates 17. sajandi algusest kuni tänapäevani on olnud see liin katkematu. Hetkel tegutsev 16. peamees on Motomo Ikubo sensei. Taura Muso ryu Kobudo stiili puhul oli tegemist sogo bujutsuga ehk kõike haldava sõjakunstiga, mida sõdurid pidid oskama. 16.–18. sajandil sisaldas stiil järgmisi alasid:
Praegume peamees õppis osa neist tehnikatest oma vanaisalt Ikubo Otojirolt (15. peamees). Vanaisal ei õnnestunud kõiki neid tehnikaid edasi anda, selle tõttu oli sunnitud Ikubo sensei stiili muutma ja uuendama. Põhiliseks muutuseks oli piirata õpetatavate relvade hulka ja tuua sisse tänapäevane kyu-dani süsteem.
Praegu saab Taura Muso ryu stiili harjutada Jaapanis, Itaalias, Soomes ja Eestis.
Tänapäeval õpetatavad tehnikad:
Bartosz Kapustka

Bartosz Kapustka (sündinud 23. detsembril 1996 Tarnówis) on poola jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Poola kõrgliiga klubis Varssavi Legia. 
Karjääri alustas Tarnówi Tarnovia noortemeeskonnas. 2012. aasta augustis siirdus ta Krakówi Cracovia noortemeeskonda. Sama aasta oktoobrist kuulub klubi põhimeeskonda.
2016. aasta augustis siirdus ta Leicester Citysse, kuid ei suutnud seal läbimurret teha. Hooajal 2017–2018 oli ta Leicester Cityst laenul Saksamaa kõrgliiga klubis SC Freiburg ja hooajal 2018–19 Belgia esiliiga klubis Leuven.
2020. aasta augustis sõlmis ta kaheaastase lepingu Legiaga. Hooajal 2020–21 tuli ta klubiga Poola meistriks.
7. septembril 2015 tegi ta debüüdi Poola rahvuskoondises mängus Gibraltariga, mille Poola võitis 8:1 ja Kapustka lõi ka ühe värava. Ta kuulus Poola koondisse 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
GENIRE

GENIRE on Tartu ülikooli ühiskonnateaduste instituudi veebikogumik, mis hõlmab aastatel 2011–2015 toimunud teadusprojekti "Põlvkonnad ja põlvkondade vahelised suhted kujunevas infoühiskonnas" tulemusi. 
Peamisteks uurimisvaldkondadeks olid mitmete vanuserühmade igapäevane meediatarbimine ja sellega seonduvad arvamused ning põlvkondadevahelised suhted infoühiskonna kontekstis. GENIREs on avaldatud 50 teadustööd: 13 magistri- ja 3 doktoritööd, 15 bakalaureusetööd ning paarkümmend teadusajakirjades ja mujal ajakirjanduses ilmunud artiklit.
Tsumada rajoon

Tsumada rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Dagestani vabariigis. Rajooni halduskeskus on Agvali.
2015. aastal oli rajooni elanike arv 24 500, neist 98,9% avaarid.
Kumtorkala rajoon

Kumtorkala rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Dagestani vabariigis. Rajooni halduskeskus on Korkmaskala.
2015. aastal oli rajooni elanike arv 26 068, neist 67,00% kumõkid,18,69% avaarid, 8,41% dargid 1,17% lesgid ja 1,05% lakid.
Novolakskoje rajoon

Novolakskoje rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Dagestani vabariigis. Rajooni halduskeskus on Novolakskoje.
2015. aastal oli rajooni elanike arv 32 367, neist 48,51% lakid, 27,74% tšetšeenid ja 21,90% avaarid.
Alf Henrikson

Alf Ragnar Sten Henrikson (9. juuli 1905 Huskvarna, Jönköpingi lään – 9. mai 1995 Bromma, Stockholmi lään) oli rootsi proosakirjanik, luuletaja, tõlkija ja ajakirjanik.
Ta kirjutas üle saja raamatu, mille seas on luulekogusid, ajalooraamatuid, mis on seotud Rootsi, Taani, Islandi ja Hiina ajalooga, aga ka Vana-Kreeka ja Vana-Rooma ajalooga. Tema Wolfgang Amadeus Mozarti "Võluflöödi" 1968. aasta tõlge saksa keelest rootsi keelde sai klassikaks, seda kasutas oma 1975. aastal valminud filmis ka Ingmar Bergman.
Ta töötas ajakirjanikuna ajalehes Dagens Nyheter.
Eesti keeles on temalt ilmunud 2015. aastal Loomingu Raamatukogus "Saatuse sõrmed: ajalooline mõttemäng", rootsi keelest tõlkinud (ja saatesõna kirjutanud) Anu Saluäär.
Nõva-Osmussaare hoiuala

Nõva-Osmussaare hoiuala on hoiuala Lääne maakonna Lääne-Nigula ning Harju maakonna Lääne-Harju vallas. 
Keskkonnaregistris on eraldi hoiuala Harju maakonna osa (KLO2000165) ja Lääne maakonna osa (KLO2000166). Harju maakonna osa (187,6 ha) moodustati 2005. ja Läänemaa osa (22 099 ha) 2006. aastal.
Hoiuala loodi selleks, et kaitsta elupaigatüüpe (sealhulgas veealused liivamadalad, väikesaared, laiud, rannaniidud) ja kaitsealuseid liike (sealhulgas merivart, mustlagle, sõtkas, aul, tõmmuvaeras, mustvaeras, jääkoskel, rohukoskel, hahk, must-toonekurg, hallhüljes, karvane maarjalepp).