tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Suur merevaiklane

 
Suur merevaiklane ("Succinea putris") on merevaiktigulaste ("Succineidae") sugukonda kuuluv liik. Ta on saanud nimetuse merevaikkollase värvuse tõttu. Esimesena kirjeldas suurt merevaiklast Linneaus, kes kasutas selle kohta nimetust "Helix putris", hiljem mainiti seda Prantsusmaa molluskite faunistlikus loendis "Succineaamphibia" nime all. Nimi "Succinea putris" võeti kasutusele pärast seda, kui Suurbritannias avaldati molluskite nimekiri.
Kuna merevaiktigulased on laialdase esinemissagedusega, tuntakse neid ka parasiitidena.
Levila.
Suur merevaiklane on levinud põhjapoolkeral. Teda leidub kogu Euroopas, välja arvatud kõige põhjapoolsemates Euroopa äärealadel ja Vahemere maades. 
Elukoht.
Suur merevaiklane on hüdrofiilne. Tema elupaigaks on niisked kohad, nagu niisked niidud ja metsad ning veekogude kaldad. Teda võib kohata kaldaäärsete taimede vartel ja lehtedel, aga ka veepinnal ujuvatel vesirooside lehtedel.
Ehitus.
Suure merevaiklase koja kõrgus on 1–1,7 cm (mõnikord kuni 2,4 cm) ja laius 0,5–0,9 cm. Koja kuju on munajas, teravas tipus on 3–4 kiiresti kasvavat keeret, millest viimane on tugevasti puhetunud. Ühtlase ovaalse suudme kõrgus on 2/3 koja kõrgusest. Koja kõrgeim punkt asub seljapoolel viimase keerme keskkohal. Kojal olevad jooned on ebaregulaarsed ja ei torka silma. Koda on matt, läbipaistev ja õrn, värvilt kahvatu kollakaspruun, kuid leidub ka halle vorme. 
Eluiga ja paljunemine.
Suure merevaiklase eluiga on vahemikus 13–17 kuud, mõnikord elab ta ka kuni 20 kuud. Noorlooma arenguks kuulub 10–30 päeva ja suguküpseks saavad merevaiklased 10-kuuselt. 
Suur merevaiklane on paljunemisvõimeline kuni surmani. Paaritumisperiood algab märtsis ja kestab oktoobrini. Keskmine munade arv isendi kohta on 12–48.
Talvitumine.
Talvituvad enamasti noorloomad ja harvemini täiskasvanud teod.
Juli Hariton

Juli Borissovitš Hariton (vene keeles Юлий Борисович Харитон; 27. veebruar (vkj 14. veebruar) 1904 Peterburi – 19. detsember 1996 Sarov) oli juudi päritolu Nõukogude Liidu ja Venemaa tuumarelvakonstruktor, Nõukogude aatomiprojekti üks juhte. 
Juli Hariton lõpetas 1925. aastal Leningradi Polütehnilise Instituudi füüsikuna. Aastatel 1926–1928 oli ta stažeerimisel Cambridge'i Ülikooli Cavendishi laboris. Kaitses seal Ernest Rutherfordi ja James Chadwicki juhendamisel väitekirja ja sai teaduskraadi "Doctor of Science" (D.Sc.).
Aastatel 1939–1941 esitas Hariton koos Jakov Zeldovitšiga uraanituumade lõhustumise ahelreaktsiooni arvutused.
Nõukogude aatomiprojektis.
1946. aastal määrati Hariton NSV Liidu Teaduste Akadeemia Labori nr 2 Sarovis asuva konstrueerimisbüroo KB-11 (Arzamas-16) peakonstruktoriks ja teadusdirektoriks. Tema juhtimisel osalesid tuumarelvaprogrammi elluviimisel riigi parimad füüsikud. Kõige rangema salastatuse õhkkonnas tehti Sarovis tööd, mis kulmineerus esimese Nõukogude Liidu aatomipommi (29. august 1949) ja vesinikupommi (12. august 1953) katsetamisega.
Kindralleitnant-insener

Kindralleitnant-insener (vene keeles генерал-лейтенант-инженер) oli NSV Liidu relvajõududes aastatel 1971–1984 kehtinud sõjaväeline auaste kõigi väeliikide tehnilise teenistuse juhtivkoosseisule, mille analoog Venemaa Föderatsiooni relvajõududes on kindralleitnant.
Kindralleitnant-insenerist kõrgem auaste oli kindralpolkovnik-insener. Kindralleitnant-insenerist madalam auaste oli kindralmajor-insener. 
Kindralleitnant-inseneri auastme eelkäija oli insenertehnilise teenistuse kindralleitnant. Kui viimane kaotati, anti kõigile auastme kaotamise hetkel elus olnud aukraadi omanikele kindralleitnant-inseneri auaste.
Nõukogude armees vastas kindralleitnant-insenerile kindralleitnandi auaste.
1984. aastal kindralleitnant-inseneri auaste kaotati. Kõigile auastme kaotamise hetkel elus olnud aukraadi omanikele anti kas kindralleitnandi või lennuväe kindralleitnandi auaste.
Deodorant

Deodorant (ka desodorant) on hügieenitoode, mida määritakse või pihustatakse kehale higilõhna eemaldamiseks ja higistamise vähendamiseks. 
Deodorante kasutatakse tavaliselt kaenlaalustel, kuid neid võib kasutada ka muudel kehapiirkondadel. Deodorandid sisaldavad harilikult antibakteriaalseid ja higistamisvastaseid koostisosi, mis aitavad vähendada bakterite kasvu ja higi lõhna ning samuti vähendada higistamist. Deodorante on eri liiki: rull-, pulk-, aerosooldeodorandid ja deodorantkreemid. Deodorante on saadaval erineva lõhna ning eri koostisosadega.
Deodorantide koostis.
Deodorandid võivad sisaldada erinevaid koostisosi. Peamiselt leidub nendes lõhnaaineid, antibakteriaalseid ja higistamisvastaseid aineid:
Mõned deodorandid sisaldavad lisaks teisi koostisosi, näiteks niisutajaid, nahka rahustavaid aineid ja õlisid. Inimestel võib esineda nahakahjustusi või allergiaid, mistõttu tuleks valida nahatüübile sobivate koostisosadega toode.
Jossõp Tõmtšenko

Jossõp Andrijovõtš Tõmtšenko (ukraina keeles Йосип Андрійович Тимченко; 26. aprill 1852 – 20. mai 1924) oli Ukraina leiutaja ja mehaanik, kes leiutas teatud tüüpi filmikaamera.
Leiutised ja saavutused.
Jossõp Tõmtšenko nimel on mitmeid disainiarendusi:
Tõmtšenko leiutiste hulka kuuluvad meteoroloogilised instrumendid, nagu pluviograaf, anemorombograaf ja elavhõbedabaromeeter.
Ta osales ülevenemaalistel ja rahvusvahelistel näitustel Pariisis, Petrogradis, Odessas ja Nižni Novgorodis, kus teda autasustati viie kuld- ja kolme hõbemedaliga.
Mälestuse jäädvustamine.
Ukraina Rahvusliku Kinematograafide Liidu palvel võeti Odessa juhi korraldusel vastu otsus jäädvustada Ukraina leiutaja mälestus Odessas. Selleks püstitati Teisele kristlikule kalmistule monument Tõmtšenkole ja tema perekonnale, samuti mälestustahvel Preobraženska tänava maja nr 24 fassaadile.
Tema auks nimetati 2016. aastal tänav Odessas.
Juri Tšernjavski kirjutas dokumentaalmaterjalide põhjal stsenaariumi filmile "Siseneja koputus", kus ta kehastas Ukraina patriooti Jossõp Tõmtšenkot.
Grammarly

Grammarly on Ameerika pilvepõhine tippimise assistent. See vaatab üle ingliskeelsete tekstide õigekirja-, grammatika-, kirjavahemärkide, selguse, kaasamis- ja edastamisvead, tuvastab plagiaadi ja soovitab tuvastatud vigadele asendusi. Samuti võimaldab see kasutajatel kohandada oma stiili, tooni ja kontekstipõhist keelt.
Grammarly käivitasid 2009. aastal Alex Ševtšenko, Max Lõtvõn ja Dmõtro Lider. Grammarly on saadaval töölauaprogrammide jaoks kasutamiseks eraldiseisva rakendusena, Google Docsi jaoks optimeeritud brauseri laiendusena ja nutitelefoni klaviatuurina.
Grammarlyt arendab Grammarly Inc., mille keskused on Californias San Franciscos ja kontorid Kiievis, New Yorgis, Vancouveris ja Berliinis. Ettevõte ise sai alguse Ukrainas.
Ajalugu.
Grammarly asutasid Max Lõtvõn, Alex Ševtšenko ja Dmõtro Lider, rakenduse "My Dropbox" loojad, mis kontrollib esseesid plagiaadi suhtes. Grammarly loodi algselt haridusrakendusena, mis aitaks üliõpilastel oma inglise keele oskust parandada. Hiljem pakuti seda lõppklientidele, kes kasutavad igapäevaelus inglise keelt.
2018. aasta alguses avastas Google'i turvateadlane Grammarly brauserilaienduse beetaversiooni haavatavuse, mis paljastas veebisaitidele autentimismärgid ja võimaldas neil potentsiaalselt juurdepääsu kasutajate dokumentidele ja muudele andmetele. Mõne tunni jooksul avaldas ettevõte kiirparanduse ja teatas, et ei leidnud ühtegi tõendit kasutajaandmete kahjustamise kohta. Hiljem detsembris käivitas Grammarly HackerOne'is puugipreemiajahi, pakkudes 100 000 USA dollari suurust preemiat esimesele valge kaabu häkkerile, kes pääseb ligi ettevõtte serveris olevale konkreetsele dokumendile.
Vastuseks Venemaa 2022. aasta sissetungile Ukrainasse katkestas Grammarly kõik ärisuhted Venemaa ja Valgevene kasutajatega. Samuti teatas ettevõte, et annetab alates 2014. aastast Venemaal ja Valgevenes teenitud puhastulu Ukrainale. Samuti võimaldatakse tasuta juurdepääsu Ukraina meediale, mis kajastab sõda inglise keeles.
Vastuvõtt.
Arvustajad on kiitnud Grammarlyt selle kasutuslihtsuse ja kasulike soovituste eest, pidades seda väärt rakenduseks vaatamata suhteliselt kõrgele hinnale ja võrguühenduseta funktsionaalsuse puudumisele. Josh Steimle Forbesist kiitis seda 2013. aastal, öeldes, et "See on võrguteenus, mis muudab teie kirjutamise kiiresti ja lihtsalt paremaks ja paneb teid kõlama nagu proff või vähemalt aitab vältida lollina näimist." Conversley sõnul on mõned kasutajad Grammarlyt kritiseerinud valede soovituste, tooni ja konteksti teadmatuse ning kirjanike sõnavabaduse vähendamise eest.
Droonirünnak Kremlile

3. mail 2023 avaldati kaadrid kahest droonist, mis väidetavalt sihtisid Moskva Kremlit ja mille Venemaa tulistas alla. Venemaa president Vladimir Putin ei viibinud sel ajal Kremlis ning keegi ei saanud intsidendis surma ega vigastada.
Ricardo da Silva Passos

Ricardo da Silva Passos, (sündinud 1953. aastal Lissabonis) on Portugali jurist.
1975. aastal sai ta Lissaboni ülikoolist õigusteaduse diplomi ja 1978. aastal Strasbourgi ülikoolist litsentsiaadidiplomi. Õpingud viis ta lõpule Harvardi ülikoolis, saades 1984. aastal õigusmagistri diplomi.
1975. aastast töötas da Silva Passos ühe aasta Cascaisi piirkonnakohtus (Tribunal Judicial da Comarca de Cascais) riigiprokuröri esindajana (subdelegado) ja pärast seda aastatel 1978–1986 juristina Euroopa Inimõiguste Komisjonis. Euroopa Kohtusse asus ta tööle 1986. aastal kohtunik José Carlos de Carvalho Moitinho de Almeida nõunikuna.
Aastatel 1988–1999 oli ta Euroopa Parlamendi õigusküsimuste ja kodanikuõiguste komisjoni sekretariaadi talituse juhataja ning aastatel 1999–2010 samas õigusteenistuse osakonna juhataja. Seejärel juhtis ta aastatel 2010–2016 samas institutsiooniliste ja parlamentaarsete küsimuste direktoraati. Ta nimetati 2002. aastal Euroopa Tulevikukonvendi sekretariaadi liikmeks.
Ricardo da Silva Passos nimetati Üldkohtu kohtunikuks 19. septembril 2016 ja kaaskohtunikud valisid ta 4. koja presidendiks 30. septembril 2019.
Jesper Svenningsen

Jesper Svenningsen (sündinud 1966. aastal Aalborgis) on Taani jurist.
Ta õppis õigusteadust Aarhusi ülikoolis, mille lõpuks sooritas ta 1989. aastal õigusteaduse kandidaadi kraadieksami.
Pärast ülikooli lõpetamist asus Svenningsen Kopenhaagenis erialasele tööle advokaadikandidaadina Kammeradvokatenis (Taani valitsuse õigusnõunike büroo), misjärel sai temast aastateks 1991–1993 õigusnõunik Euroopa Kohtus kohtujurist Claus Gulmanni kabinetis. Aastatel 1993–1995 töötas ta taas Kammeradvokatenis ning temast sai Taani advokaat, kellel on esindusõigus Landsretis (Taani apellatsioonikohus). Sel ajal töötas ta ka Kopenhaageni Ülikoolis liidu õiguse lektorina.
Aastatel 1995–1999 oli ta Luksemburgis Euroopa Avaliku Halduse Instituudi (Institut Européen d’Administration Publique’i) lektor ja seejärel direktori kohusetäitja. Nende ülesannete täitmise katkestas ta 1997. aastaks, et töötada Brüsselis asuvas Taani advokaadibüroos. 1999. aastal siirdus ta tööle Euroopa Vabakaubanduse Assotsiatsiooni (EFTA) järelevalveameti (ESA) õigusteenistusse ja 2000. aastal Euroopa Liidu Kohtusse juristi-lingvistina. 2003. aastal kutsuti ta Euroopa Kohtu kohtunikuks saanud Claus Gulmanni kabinetti õigusnõunikuks. Aastatel 2006–2013 oli ta õigusnõunik Euroopa Kohtu kohtuniku Lars Bay Larseni juures.
Svenningsen nimetati 7. oktoobril 2013 Avaliku Teenistuse Kohtu kohtunikuks ja ta täitis neid ametiülesandeid kuni selle kohtu tegevuse lõpetamiseni 1. septembril 2016. Ta nimetati Euroopa Liidu Üldkohtu kohtunikuks 19. septembril 2016 ja kaaskohtunikud valisid 30. septembril 2019 ta 5. koja presidendiks.
Maria José Costeira

Maria José Costeira (sündinud 1967. aastal Portos) on Portugali jurist.
1991. aastal sai ta Coimbra ülikoolist õigusteaduskonna diplomi õigusteaduses ja lõpetas 2001. aastal Lissaboni ülikooli õigusteaduskonna kraadiõppe intellektuaalomandi õiguse alal.
Pärast praktikat Coimbra advokatuuris aastatel 1991–1992 asus Costeira ametisse Portugali kohtunike õppekeskuses (Centro de Estudos Judiciários) õigusnõunikuna. 1995. aastal nimetati ta kohtunikuks ja aastatel 1995–1997 mõistis ta õigust Cascaisi piirkonnakohtus (Tribunal Judicial da Comarca de Cascais), Ferreira do Zêzere piirkonnakohTus (Tribunal Judicial da Comarca de Ferreira do Zêzeres) ja lissaboni väärtegude kohtus (Tribunal da Pequena Instância Criminal de Lisboas) ning aastatel 1999–2016 Lissaboni piirkonna kaubanduskohtus (Tribunal do Comércio da Comarca de Lisboas) ja aastal 2016 Coimbra apellatsioonikohtus (Tribunal da Relação de Coimbras). Kohtuniku ametikohal ei tegelenud ta üksnes kohtuasjade läbivaatamisega, vaid osales ka kohtunikkonna esinduskogus, olles aastatel 2012–2015 Portugali kohtunike ühenduse peasekretär ja pärast seda selle ühenduse president 2016. aastani.
Alates 2003. aastast õpetab Costeira külalisprofessorina tööstusomandi-, konkurentsi- ja äriõigust mitmes Portugali kõrgkoolis: Lissaboni ülikoolis, Coimbra ülikoolis, Lissaboni uues ülikoolis, Portugali katoliiklikus ülikoolis, Minho ülikoolis ja Portugali kohtunike õppekeskuses.
Costeira nimetati Üldkohtu kohtunikuks 19. septembril 2016 ja kaaskohtunikud valisid ta 6. koja presidendiks 30. septembril 2019.
Krystyna Kowalik-Bańczyk

Krystyna Kinga Kowalik-Bańczyk (sündinud 30. juulil 1976 Gdańskis) on Poola jurist.
1999. aastal sai ta Gdański ülikoolist diplomi õigusteaduses ning 2000. aastal süvendatud õppe diplomi Toulouse'i ülikoolist. Ta jätkas õpinguid Euroopa Kolledžis ja sai 2002. aastal õigusmagistri kraadi Euroopa õiguses. 2004. aastal kaitses ta Poola Teaduste Akadeemias õigusteaduses doktoriväitekirja ja sai doktorikraadi.
Aastatel 2002–2010 töötas Kowalik-Bańczyk õppejõuna Varssavi ülikooli Euroopa keskuses ning Poola õiguse ja riigiteaduste kõrgkoolis (Wyższa Szkoła Prawa i Administracji). Aastatel 2006–2014 tegeles ta ka teadustööga, olles Poola Teaduste Akadeemia õigusuuringute instituudis lektor (2006) ja kaasprofessor (2014). Aastatel 2010–2016 oli ta rahvusvahelise õiguse ja liidu õiguse lektor Gdański tehnikaülikoolis ning külalisprofessor Pariisi II ülikoolis, Sophia Antipolise Nice'i ülikoolis ja Luksemburgi ülikoolis.
Ta on arvukate Euroopa õigust käsitlevate publikatsioonide autor ning mitme juriidilise väljaande toimetuse liige.
Kowalik-Bańczyk nimetati Üldkohtu kohtunikuks 19. septembril 2016 ja kaaskohtunikud valisid ta 7. koja presidendiks 19. septembril 2022.
Aleksandǎr Kornezov

Aleksandǎr Kornezov (Александър Корнезов, sündinud 1978. aastal Jambolis) on Bulgaaria jurist.
Ta sai 2002. aastal (Sofia Ohridi püha Klimenti ülikoolist õigusteaduse diplomi ja 2004. aastal Euroopa Kolledžist õigusmagistri kraadi Euroopa õiguses. Õigusteaduse doktoriõpingud sooritas ta Bulgaaria teaduste akadeemias (Balgarska Akademia na naukites), kus ta 2008. aastal kaitses väitekirja.
Aastatel 2004–2006 oli Kornezov Brüsseli advokatuuri kuuluv advokaat, töötades sellel kutsealal advokaadibüroos. 2007. aastal võeti ta teenistusse Euroopa Kohtusse, kus ta kuni 2016. aastani töötas kohtunik Aleksandǎr Arabadžievi õigusnõunikuna.
Kornezov on samuti töötanud õppejõuna, olles liidu menetlusõiguse teadur Bulgaaria sise- ja välismajanduse ülikoolis (Universitet za natzionalno i svetovno stopanstvos) aastatel 2008–2012 ja Sofia Ohridi püha Klimenti ülikoolis aastatel 2010–2013. Aastatel 2014–2016 oli ta Bulgaaria teaduste akadeemias liidu õiguse ja rahvusvahelise eraõiguse kaasprofessor. Alates 2020. aastast õpetab ta Luksemburgi ülikoolis liidu riigihangete õigust. Oma paljude liidu õiguse teemaliste teadustööde tõttu on ta pidanud loenguid mitmes liikmesriikide ülikoolis. Ka on ta arvukate liidu õigust käsitlevate publikatsioonide autor.
Kornezov oli Avaliku Teenistuse Kohtu kohtunik ajavahemikus 13. aprillist 2016 kuni 31. augustini 2016. Ta nimetati Üldkohtu kohtunikuks 19. septembril 2016 ja kaaskohtunikud valisid ta 8. koja presidendiks alates 30. septembrist 2019.
1973. aasta Kentucky Derby

1973. aasta Kentucky hobuste võiduajamine oli 99. võistlus Kentucky Derby sarjas Kentucky osariigis Louisville'is Churchill Downsi hipodroomil.
Secretariat võitis Kentucky Derby rekordilise ajaga 1:29 2/5, kaks ja pool hobusepikkust Shamist eespool. Kolmandaks tuli Our Native. Kõik 13 võistlejat lõpetasid. Võistlusel oli rekordiline arv pealtvaatajaid (134 476), seda kanti üle televisioonis ja raadios.
Hipodroomile tuli sündmust vaatama 134 476 inimest. Seda kanti üle ka raadios ja televisioonis.
Vabadussõjas invaliidistunute matmispaik Tapal mälestussambaga

Vabadussõjas invaliidistunute matmispaik mälestussambaga on kalmistu Ambla kihelkonnas Järvamaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Tapa linnas Tapa vallas Lääne-Viru maakonnas.
Matmispaik on Tapa linnakalmistust eraldiasuv osa Vabadussõjas invaliidistunutele ja hiljem Imastu Vabadussõja invaliididekodus surnutele.
Tapa vanal kalmistul asub lisaks teine Vabadussõjale pühendatud mälestusmärk - Tapa Vabadussõja mälestussammas.
Tapa vana kalmistu

Tapa vana kalmistu on Lääne-Viru maakonnas Tapa linna keskel asuv kalmistu. Kalmistu on arvele võetud kultuurimälestisena.
Kalmistu rajati 1896. aastal Tapa apostliku õigeusu koguduse kalmistuna. 1920. aastate lõpus püstitati kalmistule Tapa Vabadussõja mälestussammas.
Kapten Volkonogovi põgenemine

"Kapten Volkonogovi põgenemine" on mängufilm, mis on valminud Venemaa, Eesti ja Prantsusmaa ühistööna.
Filmi valmimist toetasid Venemaa Föderatsiooni Kultuuriministeerium, Kaasaegse Kinematograafia Arendamise Sihtasutus Kinoprime, Euroopa Kinematograafia- ja Audiovisuaalteoste Kaastootmise ning Levitamise Fond Eurimages, Eesti Kultuuriministeerium ja Eesti Filmi Sihtasutus. 
Sisu.
Filmi tegevus toimub Leningradis 1938. aastal. Filmi peategelane on kapten Fjodor Nikodimovitš Volkonogov, kes on teenistuses linna siseasjade regionaalosakonnas. Ühe tööpäeva hommikul on Volkonogov teel teenistusse tunnistajaks oma vahetu ülemuse, majori enesetapule, kes viskub peatse vahistamise kartusel oma kabineti aknast välja. Samal ajal algavad atesteerimise kutse ettekäändel osakonna töötajate väljakutsed, millele järgnevad vahistamised. Aimates eelseisvat ohtu, lahkub Volkonogov kiiruga osakonnast ja põgeneb linna.
Osakonna uus ülem major Golovnja määratakse ametirelvaga põgenenud kapten Volkonogovi püüdmise ja vahistamise grupi etteotsa. Esialgu õnnestub Volkonogovil vabadusse jääda. Öösel viivad tšekistid Volkonogovi, keda nad ära ei tunne, koos tänavatelt tabatud teiste juhuslike linlastega matma surnuid, kelleks osutuvad tema osakonna hukatud töötajad. Peale matmise lõppu ilmub müstilisel kombel hauast Volkonogovi sõber, kes teatab, et tema on nüüd koos ülejäänud hukatud tšekistidega põrgus, kus neid jäävad saatma igavesed piinad. Sõber ütleb Volkonogovile, et too saab surmajärgses elus igavest piina vältida vaid kahetsedes ja vähemalt ühelt süütult kannatanud inimeselt andestust saades.
Kavatses vältida mahalastud kolleegide saatust, tungib Volkonogov oma osakonna ruumidesse ja varastab sealt toimikud nende uurimisaluste isikute andmetega, keda ta oli koos oma ülemusega varem piinanud, et saada vajalikke ülestunnistusi. Pidevalt jälitajate eest põgenedes külastab Volkonogov tema poolt represseeritud inimeste omakseid, teatades, et kannatanud olid süütud inimesed ning anub sugulastelt andestust oma kuritegude eest. Kuid keegi ei taha talle andestada...
Mängufilmi treiler.
Esilinastus, festivalid, auhinnad.
Filmi esilinastust on lükatud Venemaal mitu korda edasi, viimati 2022. aasta sügiseks, kuid Venemaa kinodesse ei ole see senini jõudnud. Filmi näidati lühikest aega Moskvas kinoklubi "Художественный" sünnipäeva festivalil.
Vladimir Bolea

Vladimir Bolea (sündinud 23. septembril 1971 Carabetovcas Basarabeasca rajoonis Moldovas) on Moldova poliitik ja ettevõtja. Ta oli 6. juulist 2022 kuni 19. novembrini 2024 Moldova põllumajandus- ja toiduainetööstuse minister. 
Ta õppis Vene Föderatsioonis Leningradi Kõrgemas Sõjalis-poliitilises Õhukaitsekoolis (Ленинградское высшее военно-политическое училитесь противовоздушной); seejärel aga Moldova Riiklikus Ülikoolis, alul ajalooteaduskonnas, seejärel õigusteaduskonnas, tal on majandusõiguse magistrikraad.
Ta on Tegevuse ja Solidaarsuse Partei liige. Aastatel 2019 ja 2021 valiti ta Moldova parlamendi liikmeks. Ta oli 6. juulist 2022 kui 19. novembrini 2024 Moldova põllumajandus- ja toiduainetööstuse minister (nii Natalia Gavrilița kui ka Dorin Receani valitsuses).
Blachernae Jumalaema kirik

Blachernae Jumalaema kirik (keskaja kreeka keeles Θεοτόκος τών Βλαχερνών Theotókos tón Blachernón, türgi keeles Meryem Ana Kilisesi) oli keiserliku Blachernae palee naabruses asuv kirik, Konstantinoopoli tähtsuselt teine kirik Hagia Sophia järel.
Ajaloost.
Esimene väike sakraalhoone püstitati sellele kohale 452. aastal keisrinna Aelia Pulcheria käsul. 473. aastal lasi keiser Leo I ehitada Pulcheria kabeli kõrvale uue kiriku, millesse ehitas Hagiasma (pühitsetud vee allika) ja Hagion Lousma (pühitsetud basseini). Alates 5. sajandi lõpust hoiti kirikus, Hagia Sorose nimelises "parekklesion"is Maarja rüüd ja "maphorion"i, mis toodi Konstantinoopolisse Palestiinast 473. aastal (selle sündmusega on seotud Jumalaema rüü toomise püha).
Justinianus I, Basileios I Makedoonlane ja Leo VI uuendasid ja kaunistasid Blachernae kirikut. Neljanda ristisõja piiramise ajal toodi Blachernae kirikusse Abgari ikoon ehk Kristuse kätetatehtud pühakuju. Pärast Konstantinoopoli vallutamist kadus ikoon sealt rüüstamise käigus. Mõned autorid on seostanud seda teadet praegu Torinos hoitava Torino surilinaga.
Johannes VI Kantakouzenos lasi end 1347. aastal Blachernae kirikus keisriks kroonida. 1433. aastal põles kirik maha ja tulekahjus hävis Blachernae Jumalaema ikooni (Blachernitissa) prototüüp.
Osmanite riigi perioodil oli see piirkond mahajäetud ja kasutamata. 1867. aastal ostis õigeusklike köösnerite gild allika ümber asuva maatüki ja ehitas sellele uue väikese kiriku.
Langemets

Langemets on eesti perekonnanimi.
Statistika.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Langemets 23 inimesel: 10 mehel ja 13 naisel. Perekonnanimede levikult oli Langemets meeste puhul 12515. kohal ja naiste puhul 10640. kohal. Perekonnanime Langemets kandja oli keskmiselt 42 aasta vanune.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupojale Järvamaal Järva-Jaani kihelkonnas Kuksema mõisavallas nimeks Langemets.
Nimede eestistamisel võeti Langemets 1936. ja 1938. aastal uueks perekonnanimeks kahel korral isikute poolt, kelle perekonnanimi oli varem Lange ja Langebrunn.
Gelnica

Gelnica (ungari keeles "Gölnicbánya", saksa keeles "Göllnitz") on linn Slovakkias Košice maakonnas, Gelnica ringkonna halduskeskus.
Geograafiline asend.
Gelnica asub Slovaki maagimäestikku kuuluva Voloveci mäestiku nõlvadel Hnileci jõe ääres, Košicest ligi 19 km kirdes.
Ajalugu.
Asulat on esmamainitud 1246. aastal. Linnaõigused sai Gelnica 1264. aastal. 1435. aastal kuulutati Gelnica vabaks kaevanduslinnaks. Piirkonnas kaevandati hõbedat, vaske, pliid ja rauamaaki.
Rahvastik.
Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Gelnica elanikkonnast slovakke 91,38%, mustlasi 2,45%, sakslasi 0,32% ja tšehhe 0,3%. Rahvus oli teadmata 4,89% elanikest.
2023. aasta 4. mai tulistamine Serbias

2023. aasta 4. mai õhtul avas vintpüssiga relvastatud 21-aastane serblasest mees autost tule alul Dubona ning seejärel Malo Orašje külas; Belgradist umbes 100 km kaugusel kagus toimunud rünnakus hukkus vähemalt kaheksa inimest ja sai vigastada 12–14 inimest.
Laos (perekonnanimi)

Laos on eesti perekonnanimi.
Statistika.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Laos 289 inimesel: 140 mehel ja 149 naisel. Perekonnanimede levikult oli Laos meeste puhul 505. kohal ja naiste puhul 523. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Laos vanuserühmas 75–79, kus neid on 10 000 elaniku kohta 2,60. Nimi oli kõige sagedasem Pärnu maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 7,74 inimest.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Võrumaal Vastseliina kihelkonnas ja Urvaste kihelkonnas, Viljandimaal Kõpu kihelkonnas ning Tartumaal Rõngu kihelkonnas
neljal korral nimeks Laos.
Nimede eestistamisel võeti Laos 1935.–1940. aastal uueks perekonnanimeks 17 korral isikute poolt, kelle perekonnanimi oli varem Jürisson (2 juhul), Koll (3), Laas ja Laus (11).
Kittsee

Kittsee ([kiˈt͡seː]) on vald "(Marktgemeinde)" Austria Burgenlandi liidumaal Neusiedl am See ringkonnas.
Ajalugu.
Keskajal oli asula Ungari kuningriigis ja arvatavasti asustasid selle 11. sajandil petšeneegidest piirivalvurid. Asukohas oli Ungari kuningalinnus juba 12. sajandil. Esimene asula dokumenteeritud mainimine toimus 1291. aastal; nimi "Koeche" oli kasutusel 1390. aastal. Arvatakse, et nimi on ungari päritolu ja vanem vorm oli "Küccse".
Kuna asula valvab Doonau sissepääsu Ungarisse, mängis see Ungari kaitsmisel sageli võtmerolli. See oli 1198. aastal Friedrich I ristisõdijate armee kogunemispaik. Linnas toimus Géza II lahing austerlastega ning 1264. aastal Béla IV poja Béla ja Böömimaa kuninga Otakar II õetütre Kunigunda pulmad. András III ja Albrecht I rahuleping sõlmiti seal 1291. aastal. Pärast 1363. aastat kuulus linn Scharfenecki, Szentgyörgyi, Esterházy ja Batthyányi perekondadele.
1455. aastal toimus seal János Hunyadi ja Celje Ulrich II kohtumine. Ferdinand I võttis seal vastu Ungari saadikuid teel oma kroonimisele Székesfehérváris. 1529. ja 1683. aastal hävitasid selle Osmanite armeed. 1676. aastal läks see Esterházy perekonna omandusse. Linna iidset vallikraaviga linnust, mis ehitati 12. sajandil, on esmamainitud 1344. aastal. Osmanid hävitasid linnuse 1529. aastal, 1552. aastal ehitati sinna mõisahoone.
Alates 1880. aastast oli linn peamiselt Batthyány-Strattmani perekonna valduses. Kittsee oli üks Burgenlandi Siebengemeindenitest.
Kittsee, nagu ka ülejäänud Burgenland, kuulus Ungarile kuni 1920/1921. aastani. Pärast Esimese maailmasõja lõppu anti Lääne-Ungari territoorium Saint-Germaini ja Trianoni rahulepingutega Austriale. Alates 1921. aastast on linn kuulunud Burgenlandi liidumaale.
Äri ja taristu.
Vallal on meditsiinikeskusena oluline roll, sest seal asub ringkonna ainus haigla. Selle asutas oftalmoloog vürst László Batthyány-Strattmann, kes juhtis haiglat 1921. aastani. Tema järgi sai see nime 2004. aastal.
Kittsees asub ka Punase Risti päästepunkt.
Linn on kuulus oma 30 000 aprikoosipuu poolest, mille eest hoolitseb Kittsee aprikoosiklubi.
Mönchhof

Mönchhof on vald ("Gemeinde") Austrias Burgenlandi liidumaal Neusiedl am See ringkonnas.
Menaion

Menaion ehk minea (kreeka keeles Μηναῖον sõnast µην 'kuu', ladina keeles "Menaeum", kirikuslaavi keeles "Минїѧ") on õigeusu kirikus kasutatav liturgiline raamat, milles on päevaste, õhtu- ja hommikuteenistuste tekstid kirikuaasta muutumatu osa pühade ja tähtpäevade kohta (see tähendab, et puuduvad ülestõusmispüha ja sellest sõltuvate pühadega seotud tekstid). Menaion koosneb kaheteistkümnest raamatust, üks iga kuu kohta, alates kirikuaasta algusest septembris.
Ikoon.
Samal viisil võivad olla ühel ikoonil kujutatud koos kõik ühe kuu pühakud ja liikumatute pühade ikoonid. Ikoonil kujutatu võib hõlmata kas üht kuud, poolt või veerandit aastat või kogu aastat.
Žarnovica

Žarnovica (saksa keeles "Scharnowitz", ungari keeles "Zsarnóca") on linn Slovakkias Banská Bystrica maakonnas, Žarnovica ringkonna halduskeskus.
Žarnovicat läbib Nové Zámky–Zvoleni raudteeliin.
Linnas asuvad Revište lossi varemed.
Geograafiline asend.
Žarnovica asub Žiari nõos Hroni jõe ääres, Banská Bystricast ligikaudu 42 km edelas.
Ajalugu.
Žarnovicat on esmamainitud 1332. aastal. Hilisgooti stiilis loss ehitati Žarnovicasse aastatel 1480–1485.
Linnaõigused sai Žarnovica 1563. aastal. 1644 ja 1664. aastal said türklased Žarnovica all lüüa.
Rahvastik.
Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Žarnovica elanikkonnast slovakke 90,99%, mustlasi 0,6%, poolakaid 0,45%, tšehhe 0,29% ja hiinlasi 0,14%. Rahvus oli teadmata 7,17%-l elanikest.
Matthew Hudson-Smith

Matthew Hudson-Smith (sündinud 26. oktoobril 1994 Wolverhamptonis) on Suurbritannia jooksja.
Ta võitis 2013. aasta Euroopa juunioride meistrivõistlustel Rietis võitis ta pronksmedali 200 meetri jooksus ja 4×400 meetri teatejooksus.
2014. aasta Rahvaste Ühenduse mängudel võitis Hudson-Smith Suurbritannia meeskonna koosseisus 4×400 meetri teatejooksus kuldmedali. Euroopa meistrivõistlustel Barcelonas võitis ta 400 meetri jooksus ajaga 44,75 Martyn Rooney järel hõbemedali. Teatejooksus tuli Suurbritannia Euroopa meistriks.
2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Amsterdamis võitis Hudson-Smith Suurbritannia meeskonnaga 4×400 meetri teatejooksus pronksmedali. 400 meetri jooksus ta ei osalenud. Olümpiamängudel Rio de Janeiros pääses ta 400 meetri jooksus finaali ja sai 8. koha. Teatejooksus Suurbritannia võistkond diskvalifitseeriti.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis sai 400 meetri jooksus 9. koha ning jäi esimesena finaalist välja. 4×400 meetri teatejooksus võitis Suurbritannia meeskond Trinidadi ja Tobago ning Ameerika Ühendriikide järel pronksmedali.
2018. aasta Euroopa meistrivõistlustel Berliinis tuli Hudson-Smith 400 meetri jooksus belglaste Kevin Borlée ja Jonathan Borlée ees ajaga 45,08 Euroopa meistriks. 4×400 meetri teatejooksus oli Suurbritannia võistkond Belgia järel teine.
2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is sai ta 400 meetri jooksus ajaga 44,66 Michael Normani ja Kirani Jamesi järel pronksmedali. Euroopa meistrivõistlustel Münchenis tuli ta 400 meetri jooksus ajaga 44,53 teist korda Euroopa meistriks. 4×400 meetri teatejooksus võitis ta Suurbritannia meeskonna koosseisus kuldmedali.
2023. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis võitis ta 400 meetri jooksus ajaga 44,31 hõbemedali. Poolfinaalis püstitas ta Euroopa rekordi 44,26, kui ületas 1987. aasta Rooma maailmameistrivõistlustest sakslasele Thomas Schönlebele kuulunud rekordi seitsme sajandikuga.
2024. aasta mais parandas ta taas 400 meetri jooksu Euroopa rekordit, joostes Oslo Teemantliiga etapil aja 44,07. 2024. aasta suveolümpiamängudel Pariisis võitis ta 400 meetri jooksus Quincy Halli järel hõbemedali Euroopa rekordiga 43,44. 4×400 meetri teatejooksus võitis ta Suurbritannia meeskonna koosseisus Euroopa rekordiga 2.55,83 pronksmedali.
Teejuht (film)

"Teejuht" (ukraina keeles "Поводир") on 2014. aasta Ukraina draamafilm, mille režissöör on Oless Sanin. 
See valiti 87. Oscarite jagamisel parima võõrkeelse filmi kategoorias Ukrainat esindama, kuid ei jõudnud nomineeritute hulka. Filmi valimisel Ukrainas tekkis hääletusprotsessi osas mõningaid vaidlusi. Pimedate jaoks on olemas spetsiaalne helikirjeldusega versioon.
Süžee.
Nõukogude Ukraina, 1930. aastad. Ameerika insener Michael Shamrock saabub koos oma kümneaastase poja Peteriga Harkivisse, et aidata "sotsialismi üles ehitada". Ta armub näitlejanna Olhasse, kellel on teine austaja, komissar Vladimir.
Traagilistel asjaoludel hukkub ameeriklane ja pime bard (kobzar) päästab tema poja jälitajate käest. Poisist saab tema teejuht.
Elmedin Konaković

Elmedin Konaković (sündinud 3. septembril 1974 Sarajevos) on Bosnia ja Hertsegoviina poliitik (erakond Rahvas ja Õiglus).
Elmedin Konaković on lõpetanud Sarajevo ülikooli kehakultuuriteaduskonna magustrikraadiga. Ta on korvpallurina mänginud nii Bosnia ja Hertsegoviina kui ka mitme välisriigi meeskondades. 2002. aastal määrati ta Bosnia ja Hertsegoviina meeste korvpallikoondise juhiks ning aastatel 2003–2007 juhtis ta korvpalliklubi "Bosna". Aastatel 2013–2016 oli ta Bosnia ja Hertsegoviina Korvpalliliidu juhatuse president.
Poliitikas on Elmedin Konaković tegev olnud alates 2004. aastast, kui ta astus Demokraatliku Aktsiooni Parteisse. Samal aasta valiti ta Sarajevo kesklinna volikogusse. 2010–2014 oli ta Sarajevo kantoni assamblee liige. 2015. aasta märtsis määrati ta Sarajevo kantoni peaministriks. 2018. aasta alguses lahkus ta Demokraatliku Aktsiooni Parteist. 2018. aasta märtsis vabastas Sarajevo kantoni assamblee ta kantoni peaministri ametikohalt. Samal kuul asutas ta erakonna Rahvas ja Õiglus ja sai selle esimeheks. 2018–2020 oli ta Sarajevo kantoni assamblee spiiker. 2022. aastal valiti ta Bosnia ja Hertsegoviina Esindajatekoja liikmeks.
25. jaanuarist 2023 on Elmedin Konaković Bosnia ja Hertsegoviina välisminister.
Holod-33

Holod-33 (ukraina keeles Голод-33) on Oles Jantšuki 1991. aasta draamafilm holodomori näljahädast Ukrainas ja põhineb Vassõl Barka romaanil "Kollane prints". 
Filmi jutustatakse läbi kuueliikmelise Katrannõki pere elu. Film on tehtud vabatahtlikkuse alusel. Filmi peaprodutsent oli Taga-Karpaatia pank "Lisbank", mis pidi saama osa renditulust. Pärast valminud filmi vaatamist olid produtsendid aga nii liigutatud, et otsustasid raha tagastamisest keelduda ning nõudsid, et filmi näeks võimalikult palju inimesi.
Sisukokkuvõte.
"Esimeses stseenis kastavad vaesunud talupere liikmed oma kulbid kordamööda ühte kaussi vesisesse suppi, mis on nende päeva ainus eine. Hiljem on filmis hulk külaelanikke meeleheitest ja näljatundest kössitamas paduvihma käes valitsuse kontori ees, kuni saabub veoautotäis relvastatud sõdureid, et neid laiali ajada. Kõige teravamas stseenis hüüab vanematest ilma jäänud väike poiss oma ema järele, rännates paanikas läbi lumise metsamaa, kus puid on arvuliselt vähem kui surnuid tähistavad ristid.”
Riia Vene Teater

Mihhail Tšehhovi nimeline Riia Vene Teater (läti keeles "Mihaila Čehova Rīgas Krievu teātris") on teater Lätis Riias. 
Teater asub aadressil Kaļķu iela 16.
Vene Teater asutati 1883. aastal. Varem tuntud kui Riia Vene Draamateater kannab 2006. aastast Mihhail Tšehhovi nime.
2018. aasta jaanuarist on teatri direktor Dana Bjorka.
Roman-Koš

Roman-Koš (ukraina keeles Роман-Кош, vene keeles Роман-Кош, krimmitatari keeles Roman Qoş) on Krimmi mäestiku kõrgeim tipp, mis asub 1545 meetri kõrgusel.
Roman-Koš asub Krimmi looduskaitseala territooriumil. Ametlikult on territooriumile sisenemine keelatud.
Mägijõgi Putamõš saab alguse mäe lõunanõlvadelt.
Nime tähendus.
Nime päritolu kohta on kaks versiooni. Esimene versioon räägib, et sellel nimel on indoaaria juured ja see tähendab ülemist peatust või ülemist rahu. Teise versiooni kohaselt on nimel krimmitatari päritolu ja tähendab karjaste metsakarjamaad.
Pohla kasvukohatüüp

Pohla kasvukohatüüp (PH) ("Vaccinum vitis-idaea site type") on palumetsade tüübirühma kuuluv kasvukohatüüp, mis on laialdaselt levinud lavamaadel, mõhnastikel, nõlvadel ja kõrgustikel. Eestis leiab neid metsaalasid peamiselt Lõuna- ja Kagu-Eestis, lisaks saartel ja Põhja-Eestis, vähem on leida Kesk-Eestis. Samuti kuulub pohla kasvukohatüüp II rühma jahiulukite elupaikade tüübirühma.
Mullad.
Pohla kasvukohatüübi muldade lähtekivimiks on tüüpiliselt tüsedad, erineva päritoluga peeneteralised liivad, mis sisaldavad saviliiva või liivsavi vahekihte. Iseloomulikud nõrgalt või keskmiselt leetunud leedemullad (L-L). Metsakõdukiht on umbes 3–7 cm ning leethorisont kuni 20 cm. Reaktsioonilt on muld happeline (pHKCl 3,5–5,5), küllastusaste on madal (kuni 25%).
Alusmets.
Alusmets tüüpiliselt väga hõre või puudub, esineda võib kadakat, kuuski ja pihlakat.
Alustaimestik.
Üldiselt on liigivaene. Puhmastest esinevad pohl, mustikas ja harva kanarbik. Samblikurinne suhteliselt hästi arenenud ning moodustab pideva katte. Sinna alla lähevad näiteks palusammal, harilik laanik, lainjas kaksikhammas ja lehviksammal. Rohurinne on hõre, leiduda võivad palu-härghein, võnk-kastevars, karvane piiphein, leseleht ja kilpjalg. Põõsarinne suhteliselt liigivaene, mõned liigid, mida leidub, on kadakas, harilik vaarikas ning harilik pihlakas.
Oluline taimekooslus.
Tähtsaim taimekooslus pohla kasvukohatüübis on pohlamännik ("Vaccinio vitis-idaeo-Pinetum", inglise keeles "Vaccinium vitis-idaea pine forest").
Pohlamännik on väga mitmekülgne metsatüüp, kust võib leida majapalki, seeni ja marju.
Mikel Merino

Mikel Merino Zazón (sündinud 22. juunil 1996 Pamplonas) on Hispaania jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Inglismaa kõrgliigaklubis Arsenal.
Ta alustas klubikarjääri Osasunas, mille põhimeeskonnas debüteeris ta Hispaania esiliigas hooajal 2014/15.
2016. aasta veebruaris sõlmis ta viieaastase lepingu Saksamaa kõrgliigaklubiga Dortmundi Borussia. Seal ta klubi põhikoosseisus endale kohta ei kindlustanud.
2017. aasta juulis läks Merino Dortmundi Borussiast laenule Inglismaa kõrgliigaklubisse Newcastle United. Juba sama aasta oktoobris sõlmis ta Newcastle Unitediga püsiva viieaastase lepingu. Sellest hoolimata ei mänginud Merino ka Newcastle Unitedis rohkem kui ühe hooaja, sest 2018. aasta juulis naasis ta Hispaaniasse ja sõlmis lepingu Real Sociedadiga. Real Sociedadiga võitiss Merino hooaja 2019/20 Hispaania karikavõistlused.
Merino tuli omavanuste Euroopa meistriks 2015. aastal Hispaania U-19 koondisega ja 2019. aastal Hispaania U-21 koondisega. 2020. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril võitis ta Hispaania võistkonnaga hõbemedali. Hispaania jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 3. septembril 2020 UEFA Rahvuste Liiga mängus Saksamaa vastu
Tema isa Ángel Merino on endine jalgpallur.
Oless Berdnõk

Oleksandr Pavlovõtš Berdnõk (ukraina keeles: Олександр Павлович Бердник; 27. november 1926, ametlikult 25. detsember 1927 – 18. märts 2003) oli Ukraina ulmekirjanik, futurist ja globalist, filosoof ja teoloog, avaliku elu tegelane, Punaarmee sõdur Teise maailmasõja ajal ja poliitvang Nõukogude laagrites.
Ta kirjutas üle 20 romaani ja novelli, mis on tõlgitud paljudesse keeltesse, sealhulgas inglise, saksa, prantsuse, vene ja ungari keelde. Teda on kirjeldatud kui Ukraina ulmekirjanduse mõjukaimat klassikat.
Ta oli Ukraina Helsingi Grupi asutajaliige ja Ukraina Humanistide Ühingu "Ukraina Vaimne Vabariik" juht.
Neudorf bei Parndorf

Neudorf bei Parndorf on küla "(Gemeinde)" Austria Burgenlandi liidumaal Neusiedl am See ringkonnas.
Dana Bjorka

Dana Bjorka (sünninimi Dana Čerņecova; sündinud 11. mail 1985) on vene päritolu Läti teatri- ja filminäitleja, 2018. aastast Riia Vene Teatri direktor.
Dana Bjorka lõpetas Jelgava 5. Keskkooli. Seejärel õppis ta Läti Kultuuriakadeemias, mille lõpetas 2009. aastal. Samal aastal sai temast Riia Vene Teatri näitleja.
Ta on oma teatritegevuse eest pälvinud mitmeid auhindu.
2015. aastal mängis ta Läti teleseriaalis "Maja järve ääres".
H-47M2 Kinžal

H-47M2 Kinžal (vene keeles Х-47М2 Кинжал; NATO koodnimi Killjoy) on hüperhelikiirusega ballistiline õhk-maa rakett. Eksperdid Mark Solonin ja Micheal Kofman väidavad, et tegelikult on Kinžal lihtsalt lennukitele kohaldatud ballistiline rakett Iskander-M.
See võeti Venemaa relvajõudude teenistusse 2017. aasta detsembris ja avalikustati koos viie ülejäänud strateegilise relvaga Venemaa presidendi Vladimir Putini poolt 2018. aasta 1. märtsil.
Vene relvajõud on väidetavalt kasutanud raketti 2022. aastal alanud täiemahulisel sissetungil Ukrainasse väites, et need on «analooge mitteomavad» relvad (s.t kasutati NSVL-i ja Venemaa propaganda stampväljendit). 2023. aasta mais õnnestus ukrainlastel väidetavalt USA õhutõrjesüsteemiga Patriot esimene Kinžal alla lasta.
Kinžale tulistavad välja Mikojan-Gurevitš MiG-31K hävitajad või Tupolev Tu-22M pommitajad. Rakett võib kanda nii konventsionaalset kui ka tuumalõhkepead.
Nickelsdorf

Nickelsdorf on vald ("Gemeinde") Austrias Burgenlandi liidumaal Neusiedl am See ringkonnas.
Seal on oluline piiriületuspunkt Hegyeshalomisse ("Straß-Sommerein") Ungaris.
Ajalugu.
Linn kuulus, nagu ka kogu ülejäänud Burgenland, kuni 1920. aastani Ungarile, mil sellest sai Austria Burgenlandi liidumaa.
Festivalid.
1985. aastast toimub Nickelsdorfis iga-aastane ja rahvusvaheliselt kuulus džässifestival Konfrontationen.
9. juunist 12. juunini 2005 toimus Nickelsdorfis Nova Rock Festival, mille peaesinejad olid Die Ärzte, System of a Down, The Prodigy ja Green Day. Iga päev oli selles väikeses külas Ungari piiri ääres 30 000 fänni. Ja aasta hiljem, 2006. aastal meelitas Nova Rock Festival, kus osales üle 50 bändi, vähemalt 150 000 külastajat. Kuulsate bändidega nagu Iron Maiden, Metallica ja Guns N' Roses oli see kõigi aegade suurim rokifestival Austrias.
Mõhhailo Melnõk

Mõhhailo Spõrõdonovõtš Melnõk (ukraina keeles Михайло Спиридонович Мельник; 14. märts 1944 – 10. märts 1979) oli Ukraina ajaloolane, luuletaja, inimõigusaktivist, dissident ja Ukraina Helsingi grupi liige. Ta oli Ukraina ajalugu käsitleva raamatu autor, mille KGB konfiskeeris.
Elulugu.
Mõhhailo Melnõk sündis taluniku peres. 1967. aastal lõpetas ta Tarass Ševtšenko nimelise Rahvusülikooli ja sai ajalooõpetajaks. Peagi alustas ta magistriõpet Ukraina NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis, kuid 1972. aastal arvati ta instituudist välja, sest ta luges Kiievis Tarass Ševtšenko mälestussamba lähedal oma luuletusi Ševtšenko surnukeha ümbermatmise aastapäeval. 1973. aastal vallandati ta õpetajatöölt ja arvati Nõukogude Liidu Kommunistlikust Parteist välja.
Ta elas koos perega Kiievi oblastis Pohrebõ külas ja töötas valvurina. Ta osales jätkuvalt protestidel Ukraina kirjanike ja inimõiguslaste repressioonide vastu. Ta võttis sageli ajakirjandusega ühendust, paludes neil teatada inimõiguste rikkumistest.
14. juulil 1978 Kiievis külastades peeti ta korrakaitsjate poolt kinni ja otsis läbi. 24. oktoobril 1978 üritasid valitsusametnikud esitada talle süüdistuse kaupluse röövimise katses. Juurdlust juhtinud KGB ohvitserid tegid talle ettepaneku aidata oma erialal tööd leida, kui ta katkestab igasugused kontaktid teise inimõigusaktivisti Oksana Meškoga.
3. novembril 1978 sai Mõhhailo Melnõk Ukraina Helsingi Grupi liikmeks. 16. veebruaril 1979 saatis ta ajalehtedele Radjanska Ukrajina ja Molod Ukrajinõ kirjad, milles palus sekkuda inimõigusaktivisti Vassõl Ovsijenko juhtumisse. 6. ja 7. märtsil 1979 korraldasid õiguskaitseorganid läbiotsimised paljude Ukraina inimõiguslaste ja kirjanike majades, mille käigus uuriti inimõigusaktivisti ja kirjaniku Oless Berdnõki vastu, sealhulgas läbiotsimist Mõhhailo Melnõki majas. Kõik tema teadus- ja kunstiteosed, mis koosnesid 15 kaustast, konfiskeeriti.
Enesetapp.
Mõned päeva pärast läbiotsimist 10. märtsil 1979 kirjutas Mõhhailo Melnõk oma naisele hüvastijätukirja ja sooritas enesetapu, et päästa oma perekonda edasiste tagakiusamiste eest. Mõhhailo Melnõk maeti 11. märtsil Pohrebõ kalmistule. Matused toimusid KGB ohvitseride järelevalve all. Tema sõbrad Pavlo Stokotelnõi ja Oksana Meško, kes soovisid matustel osaleda, peeti KGB poolt teel sinna kinni. Stokotelnõit küsitleti Oless Berdnõki juhtumi kohta ja Meškot hoiti lihtsalt põhjuseta KGB kontoris.
KGB jätkas Melnõki perekonna survestamist ning hoiatas tema leske, et ta hoiaks "ebausaldusväärsetest" inimestest eemale.
Tunnustus.
8. novembril 2006 autasustati teda Ukraina presidendi korraldusega postuumselt Julguse 1. klassi ordeniga. 25. detsembril 2015 nimetati tema järgi tänav Brovarõs.
Connor Mackey

Connor Mackey (sündinud 12. septembril 1996 Tower Lakesis, Illinoisis) on USA jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Arizona Coyotes.
Aastatel 2015–2017 mängis ta United States Hockey League'i (USHL) klubis Green Bay Gamblers ja 2017–2020 Mankato Minnesota osariigi ülikooli jäähokimeeskonnas. Hooajal 2016/17 valiti Mackey USHL-i hooaja parimaks kaitsemängijaks.
2020. aasta märtsis sõlmis ta üheaastase lepingu NHL-i klubiga Calgary Flames. Leping jõustus hooaja 2020/21 alguses. Enne seda oli Mackey osalenud Flamesi treeninglaagris juba 2017. aastal. NHL-is debüteeris Flamesi meeskonnas 2021. aasta veebruaris. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 19. mail põhihooaja viimases mängus Vancouver Canucksi vastu. Hooaegadel 2020/21 ja 2021/22 sai Mackey enam mänguaega American Hockey League'is (AHL) Flamesi tütarklubis Stockton Heat.
2023. aasta märtsis kaubeldi ta koos Brett Ritchiega Nick Ritchie ja Troy Stecheri vastu Arizona Coyotesi.
2021. aasta maailmameistrivõistlustel võitis Mackey USA jäähokikoondise koosseisus pronksmedali.
Valeri Venediktov

Valeri Nikolajevitš Venediktov (vene keeles Валерий Николаевич Венедиктов; 13. juuni 1924 Taškent – 30. november 1995 Tšeljabinsk) oli vene tankikonstruktor. Kindralleitnant (1985).
Pärast 1949. aastal Stalini Soomustankivägede Akadeemia lõpetamist asus Valeri Venediktov tööle Uurali tankitehase konstrueerimisbüroosse. 1954. aastal sai ta peakonstruktori asetäitjaks ja 1970. aastal peakonstruktoriks (1970–1987).
1975. aastal anti talle kindralmajor-inseneri auaste.
1960. aastatel oli ta tanki T-62 peamisi väljatöötajaid. Tema juhtimisel loodi raketitank IT-1 ja keskrasketank T-72.
Projekt Riese

Projekt Riese (saksa keelest "hiiglane") oli aastatel 1943–1945 Natsi-Saksamaal läbi viidud ehitusprojekti koodnimi. Riese hõlmas seitset maa-alust projekti Öökullimägedes ja Książi lossis Alam-Sileesias tänapäeva Poolas.
Seitsmest projektist ei viidud lõpule mitte ühtki, kokku on betooniga tugevdatud vaid 11%.
Dokumentatsiooni puuduse tõttu ei ole projekti eesmärk täpselt teada. Mõnede allikate andmetel olid kõik projektid mõeldud Füüreri peakorteri osadeks, kuid ilmselt oli füüreri jaoks mõeldud vaid loss ning Öökullimägede tunnelitest pidid saama maa-alused tehased.
Rieset ehitasid sunnitöölised, sõjavangid ja koonduslaagrite vangid, kellest paljud surid ehituse käigus haigustesse või nälga.
Viktor Gratšov

Viktor Vassiljevitš Gratšov (vene keeles Виктор Васильевич Грачёв; 16. märts 1923 Missailovo, Moskva kubermang – 5. veebruar 1996 Dnipro) oli vene raketitehnikakonstruktor.
Viktor Gratšov suunati 1951. aastal pärast Baumani Moskva Kõrgema Tehnikakooli lõpetamist tööle Dnipros asuvasse raketitehnikat tootvasse numbritehasesse (tehas nr 586; tänane Lõuna Masinaehitustehas), kus ta alustas konstrueerimisinsenerina. 1959. aastal edutati ta peakonstruktori Mõhhailo Jangeli asetäitjaks katsetusete alal. Ta osales strateegiliste raketikompleksite väljatöötamisel kuni 1991. aastani.
1955. aastal määrati Gratšov ballistilise keskmaaraketi R-12 juhtivkonstruktoriks.
Pama

Pama [ˈpaːma] on vald ("Gemeinde") Austrias Burgenlandi liidumaal Neusiedl am See ringkonnas.
Asustuseta ala kasutatakse põllumajanduseks. Metsa pole peaaegu üldse.
Ajalugu.
Pärast Osmanite sõdu lisandus tugevalt kahanenud elanikkonnale horvaadikeelse elanikkonna sissevool. Burgenlandi horvaadid on viimastel aastakümnetel märgatavalt kahanenud, kuid on endiselt kogukonnaelus väga aktiivsed. Enamik jumalateenistusi peetakse peamiselt horvaadi keeles. Linn kuulus Ungarile (Saksa-Lääne-Ungari) kuni Burgenlandi loomiseni 1920./21. aastal.
Enne Teist maailmasõda elasid Pamas, samuti Kittsees (osa seitsmest juudi kogukonnast Burgenlandis) juudi perekonnad. Pärast Austria anšlussi Natsi-Saksamaasse aeti Kittsees ja Pamas elanud juudid 16. aprillil 1938 nende kodudest välja ja jäeti üksildasele Doonau saarele.
Pamhagen

Pamhagen on vald ("Gemeinde") Austrias Burgenlandi liidumaal Neusiedl am See ringkonnas.
Ajalugu.
Pamhagenit on esmamainitud 1268. aastal. Linnas peetud kohtupäeva on mainitud 1547. aasta dokumendis. 1652. aastal on mainitud esimest korda koole.
1909. aastal asutati Pamhageni ühistupank.
Koos ülejäänud Burgenlandiga oli linn kuni 1920/1921. aastani Austria-Ungaris Ungari osa.
Liitvabariik

Liitvabariik on vabariikliku riigikorraldusega liitriik. 
Liitvabariigis on võimude lahusus muuhulgas keskvalitsuse ja üksikute haldusüksuste või osariikide vahel. Kuigi see võimude lahusus on praktikas riigiti varieeruv, on keskvalitsuse vastutusalas tavaliselt julgeoleku-, kaitse- ja rahanduspoliitika ning osariikide valitsuse vastutusalas näiteks taristu- ja haridusküsimused. Liitvabariigi vastand on unitaarvabariik, kus keskvalitsus otsustab kõik tähtsamad küsimused. Tavaliselt on liitvabariigid suurema rahvaarvuga maad, kuna detsentraliseeritus aitab suurt riigiaparaati efektiivsemalt töös hoida. Üldiselt on kesk- ja omavalitsuste võimude lahusus kirja pandud põhiseadusse.
Poliitilised erinevused liitvabariigi korra ja teiste liitriikide, eriti parlamentaarsete föderaalmonarhiate vahel, on suures osas pigem juriidilise vormi kui poliitilise sisu küsimus, kuna enamik liiduriike on struktuurilt demokraatlikud. Samas on ka ebademokraatlikke föderaalmonarhiaid, näiteks Araabia Ühendemiraadid.
Medzilaborce

Medzilaborce (russiini keeles Міджілабірцї, ukraina keeles Міжлабірці, ungari keeles "Mezőlaborc") on linn Slovakkias Prešovi maakonnas, Medzilaborce ringkonna halduskeskus.
Geograafiline asend.
Medzilaborce asub Madal-Beskiidide nõlvadel Vydranka jõe suubumiskohas Laboreci jõkke, Poola piirist seitsme kilomeetri kaugusel, Prešovist ligikaudu 57 km kirdes.
Ajalugu.
Medzilaborcet on esmamainitud 1543. aastal.
Kultuur.
Medzilaborces asub 1991. aastal asutatud Andy Warholi Moodsa Kunsti Muuseum. Andy Warholi ema Julia Warhola (1891–1972) oli pärit Medzilaborce lähedalt Miková külast.
Majandus.
Medzilaborce asub kristallvalgustite ja kristallripatsite tootja Glass LPS. Linnas tegutsevad masinaehitusettevõtted "Kovostroj" ja "Labstroj".
Rahvastik.
Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Medzilaborce elanikest slovakke 58,74%, russiine 27,98%, ukrainlasi 2,6%, mustlasi 1,98%, tšehhe 0,54% ja ungarlasi 0,22%. Rahvus oli teadmata 7,51%-l elanikest.