tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ivanhoe (ansambel)

Ivanhoe oli ajakirjanik ja muusik Ivan Makarovi muusikaline projekt, kus ta täitis solisti, laulude autori ja produtsendi ülesandeid.
Ivan Makarov on paljude Urmas Alenderi ja Ruja laulutekstide autor. Alenderi lahkumisega Rootsi koostöö katkes. Kirjutamine teistele esitajatele ei pakkunud Makarovile võrdväärselt inspiratsiooni ja ta hakkas Alenderi soovitusel ise esitama oma meloodilise proge stiilis lugusid. Urmas Alender oli uue projekti esimene retsensent. Seaded tegi Igor Garšnek, kitarri mängis Ivar Liinev (Velders, Vanemõde), helirežissööriks oli Mati Brauer ja hiljem Igor Garšnek.
Ivanhoe esines korduvalt Eesti Televisioonis (režissöör Valdeko Puulinn), ballaad "Looda" oli pikemat aega Vikerraadio "Soovikontserdi" üks lemmikuid. Mati Brauer tegi ansamblist saate, Tõnis Erilaiu "Soovid, soovid, soovid..." esitles mitut lugu, Kaidi Kleini juhitud edetabelisse jõudis lugu "Hirmude küüsis". Kanal 2 tegi Ivan Makarovist kui muusikust ja raadiomehest saate (režissöör Merike Veskus), selles näidatud videotest oli "Hingede defilee" pärast Estonia hukku üks Kanal 2 mängitavamaid lugusid ja näidati ka hiljem saates "Reporter".
Kõik lood olid salvestatud kahes variandis – eesti- ja venekeelsetena, v.a Urmas Alenderi "Tuumavaba Eesti" ja "Taevased ratsanikud", mis olid tehtud ainult venekeelsetena. Mõned lood kõlasid ka üleliidulises raadiojaamas Junostj. Kõik vene lood olid antud firma Melodija Moskva peakorterisse lootuses, et sealt valitakse materjal ühe LP jaoks. Täiesti ootamatult võeti kõik tööd vastu ja anti välja kaks LP-d, mis jäid viimasteks eesti muusikute üleliidulise tiraažiga plaatideks. LP "Ozjora" esimene tiraaž oli toodetud Taškendi plaaditehases, lisatiraaži pressis hiljem Aprelevka tehas. LP "Nomen nescio. Sine loco" toodeti Aprelevkas. Plaadil "Ozjora" on ka kolm ansambli Vanemõde muusikute poolt sisse mängitud lugu ja kaks ansambli Data instrumentaalpala. Esialgu Igor Garšnek nõustus sellega, et kogu projekt teostub Data nime all ja mõlemad plaadid ilmusid esinejanimega "Ivan Makarov ja rokkansambel Data". Hiljem aga tekkis nimega probleem ning Ivan Makarov võttis projektile nime "Ivanhoe", kuid Eesti Raadio fondi vastu võetud lugude ega kummagi vinüülplaadi pealkirju ei olnud enam võimalik tagantjärele muuta. Hiljem ilmus venekeelne kassett "Tšjornõi angel" (Forte 1994) ja eestikeelne CD "Pojale".
Ansambli Ivanhoe avaldatud lugudes mängisid eri perioodidel Igor Garšnek (klahvpillid), Tiit Aunaste (programmeerimine), Ivar Liinev (kitarr), Alo Puustak (kitarr), Mihkel Raud (kitarr), Raul Jaanson (kitarr), S.P.Gulliver (bass, klahvpillid), Marisha Pirke (duett ballaadis "Põhjatuul"). Kõik Ivanhoe albumid ja videod on esitletud Venemaa "heavy"- ja "metal"-muusika liidu poolt "art"- ja "hard rock"'i kategoorias.
Keskinglise keel

Keskinglise keel ("Middle English") on inglise keele vorm, mida kõneldi 11.–15. sajandil.
Ajalugu.
Keskinglise keele ajalugu jaotatakse enamasti kolme perioodi:
Muutused keeles.
Normanni vallutus tõi keelde uued õigekirja tavad, mille tõttu tundus üleminek vanainglise keelelt keskinglise keelele palju järsem, kui see tegelikult oli. Normanni kirjatundjad eirasid traditsioonilist inglise keele õigekirja ja kirjutasid keelt kuulmise järgi. Uute tavade hulgas olid uued kaashäälikute sümbolid: g, v/u, w, ȝ ('yogh') ning ühtne käsitsikirja viis.
Kõik vanainglise keele diftongid ehk kaksiktäishäälikud läbisid keskinglise keele perioodi jooksul muutuse, mille käigus said neist monoftongid ehk üksikvokaalid (nt ēa &gt; ē̹). Kindlate kaashäälikuühendite ees ("ld", "mb", "nd"), kahe silbilistes sõnades ja täishäälikuga lõppevates silpides said lühikestest täishäälikutest pikad.
Seoses vanainglise keele segunemisega vanapõhja keelega ("Old Norse") kadusid keskinglise keeles rõhuta silbid, vähenes käänete arv ning nende süsteem muutus lihtsamaks. Kaks peamist käänamisvormi üldistusid: vanainglise keele nimetava mitmus "-as" ja omastava ainsus "-es" asendati keskinglise keeles mõlemad "-es"’iga. Mitmuse lõpp "-en" asendus samuti "-es"’iga.
Samuti arenes välja keerukas ajavormide süsteem, milles kasutati abitegusõnu "be", "have" ja "do" ning modaalverbe "shall", "should", "will". Keskinglise keele perioodil kasutati valdavalt nelja (tegusõna) ajavormi: lihtminevik, täisminevik, passiiv ja progressiiv. Iga ajavormi jaoks kujunesid välja kindlad pöördelõpud, mis tegusõnadele lisati. Näiteks oli oleviku ainsuse 1. pöörde lõpuks "-e" (‘ich here' – ma kuulen), ainsuse 2. pöörde lõpuks "-(e)st" (‘thou spekest’ – sina räägid) ja ainsuse 3. pöörde lõpuks "-eth" (’he cometh’ – tema tuleb). Hiljem võeti kasutusele ka tulevikuvorm.
Keskinglise perioodil muutus ka sõnade järjekord lauses tähtsamaks ning peamiseks sõnajärjeks sai SVO (alus, öeldis, sihitis). Hakati kasutama ka rohkem eessõnu ("in", "with", "by").
The Venetian Macao

The Venetian Macao on luksushotell, kus asub maailma suurim kasiino. Venetian on 39-korruseline kasiinohotell Macaus. Hotelli pindala on 980 000 m². Macao hotell on tehtud Las Vegases asuva samanimelise hotelli järgi. The Venetian Macao on suurim kasiino maailmas ja suurim hotell Aasias. The Venetian Macao on pindala suuruselt seitsmes ehitis maailmas. 
Ehitis valmis 2007. aasta juulis ning kuurort avati 28. augustil 2007. Kuurordis on 3000 sviiti, 110 000 m2 konverentsisaale, 150 000 m2 jaekaubanduse ala, 51 000 m2 kasiinopinda. Kasiino alal asub 3400 mänguautomaati ja 800 mängulauda ning 15 000 istmekohaga Cotai Arena meelelahutuse ja spordiürituste jaoks. 
Kasiino.
Kasiino on jagatud teemade järgi neljaks osaks. Kogupindalaga 50 700 m2. Kasiinos on 6000 mänguautomaati ja 800 mängulauda. 
Hotellis on ka klubi Paiza Club, mis on mõeldud eksklusiivsetele külalistele. Klubil on oma sissepääs, fuajee ja administraator. Klubi on jagatud privaatseteks tubadeks, mis kannavad suurte Aasia linnade nimesid. 
Majutus.
Hotellis on 2905 sviiti. Tubade asukohad paiknevad 7. ja 38. korruse vahel. Paiza sviidid on reserveeritud eksklusiivsetele külalistele.
Meelelahutus.
Cotai Arena on hotellis asuv siseareen, kus on 15 000 istekohta. Seal toimuvad erinevad spordiüritused, näiteks korvpallimängud, tennise- ja boksimatšid. Samuti ka kontserdid ja suured auhinnaüritused.
Kunigunde passionaal

Abtiss Kunigunde passionaal (tšehhi keeles "Pasionál abatyše Kunhuty") on ladinakeelne illumineeritud käsikiri, mis tehti abtiss Kunigunde, Böömimaa kuninga Otakar II tütre tellimusel 1312. aastal.
Raamat on antoloogia Kristuse kannatusloo teemalistest müstilise sisuga traktaatidest, neist kahe autor on tšehhi dominiiklane nimega Kolda Koldice suguvõsast. Käsikirja kirjutas ja võib-olla ka illumineeris Praha kanoonik Beneš, kas teenis preestrina Praha Püha Georgi kloostris. 30 × 25 cm formaadis pärgamentkäsikiri asub Praha Rahvusraamatukogus, kirjega NKČR XIV. A. 17.
Käsikirja illustratsioonide hulgas leidub varaseim värviline kujutis Tšehhi heraldilisest embleemist (tänapäeval Tšehhi Vabariigi väike vapp).
Feldkirchen in Kärnten

Feldkirchen in Kärnten (sloveeni "Trg") on linn Austrias, Kärnteni liidumaa ja Feldkircheni ringkonna keskus. Linnaosad on Fasching, Feldkirchen, Glanhofen, Gradisch, Hoefling, Klein Sankt Veit, Pernegg, Rabensdorf, Sankt Ulrich, Sittich, Tschwarzen ja Waiern. Nimi "Feldkirchen" tähendab kirikut väljal.
Feldkirchen asub Klagenfurti nõo põhjaservas liidumaanteede ("Bundesstraßen") B 93 Gurktal Straße (Friesachi suunal), B 94 Ossiacher Straße (Villachisse) ja B 95 Turracher Straße (Klagenfurti) ristumiskohas.
Läbi linna voolavad nii Glani jõgi kui ka väike "Tiebel", peamine Ossiacher See sissevool.
Ajalugu.
Asula võis välja kujuneda kunagise "Beliandrum" mansio kohas Rooma tee ääres "Teurniast" Spittal an der Drau juures "Virunumisse", Noricumi provintsi keskusse. Rooma 2. sajandi hauakivi on pandud Püha Miikaeli abikiriku seina. Feldkirchenit on esmamainitud nimega "Ueldchiricha" ("kirik väljal") Kärnteni Arnulfi 888. aasta dokumendis. Kihelkonnakirik "Maria im Dorn" (Romaani stiilis basiilika Karolingide kooriga) on üks vanemaid sakraalhooneid Kärntenis.
Kunagine Eppensteini aadliperekonna pärandvara Feldkirchen pärandati 1166. aastal Bambergi piiskopkonnale. Piiskopid püstitasid "Amthofi", millest sai toona kohaliku halduse keskus ning tänapäeeval kultuuriürituste koht ja väike muuseum. Maria Theresia omandas Feldkircheni 1759. aastal. "Marksteini" küla kesklinnast lõunas on endine piiripunkt Austria keisririigi ja lühiealiste Napoleoni Illüüria provintside Ülem-Kärnteni osa vahel. Tollijaama hoone ja piirikivi on alles. Feldkirchen sai linnaõigused 1930. aastal.
Aromantilisus

Aromantilisus lühendatuna aro on romantiline orientatsioon, mida iseloomustab romantilise külgetõmbe puudumine, vähesus või selle esinemine ainult teatud tingimustel. Aromantiline inimene võib olla hetero-, homo-, bi-, pan-, aseksuaalne jne. Aromantilisuse vastand on alloromantilisus.
Aromantiline spektrum.
Kuna aromantilisus eksisteerib spektrumil, siis on olemas palju erinevaid aromantilisi identideete. Allpool on loetelu tuntumatest.
Aromantik - keegi, kes tunneb vähe romantilist külgetõmmet või üldse mitte.
Hallromantik - keegi, kes tunneb romantilist külgetõmmet harva, kindlatel tingimustel või erinevalt viisil, mis erineb alloromantilisusest.
Demiromantik - keegi, kes tunneb romantilist külgetõmmet alles siis, kui tal on teise inimesega emotsionaalne side.
Velislavi piibel

Velislavi piibel ("Velislavova bible", "Velislai biblia picta") on hilisgooti illumineeritud käsikiri, loodud umbes aastail 1325–1349 Prahas; käsikiri loetakse nn rahvalike käsikirjade (pildipiibel, "biblia pauperum") hulka kuuluvaks ja asub Tšehhi Rahvusraamatukogus kirje XXIII.C.124 all. Velislavi piibel kuulub koos Kunigunde passionaali ja Vyšehradi koodeksiga Rahvusraamatukogu kõige väärtuslikumate varade hulka ja seda on kaks korda faksiimileväljaandena välja antud.
2006. aastal tunnistati Velislavi piibel rahvuslikuks kultuurimälestiseks.
Kirjeldus.
Käsikiri on formaadis 30,7 × 24,5 cm, algselt umbes 200 lehest on säilinud 188 lehte 747 piiblistseeniga ja lühikeste ladinakeelsete kommentaaridega nende juures. Illustratsioonid, ühevärvilised sulejoonistused pärgamendil, on loodud väheste vahenditega ja tagasihoidliku kunstilise tasemega, nagu see on rahvalikele käsikirjadele omane. Vaid üksikud illustratsioonid on värvilised.
Tellija ja autorid.
Käsikirja kirjutas ja joonistas 14. sajandi esimesel poolel tundmatuks jäänud autor või mitu autorit kanoonik Velislavi tellimusel. Velislav oli õukonnakirjutaja Böömimaa Johann I õukonnas Prahas; hiljem jäi ta notarina ja diplomaadina ka Johanni poja Karl IV teenistusse. Velislavi ennast on kujutatud leheküljel fo 188r põlvitamas Aleksandria Katariina kuju ees.
Goran Dragić

Goran Dragić (sündinud 6. mail 1986 Ljubljanas) on Sloveenia korvpallur, kes mängib 2015. aastast NBA klubis Miami Heat. 
Aastatel 2006–2017 Sloveenia koondises mänginud Dragić on 2017. aastal tulnud Euroopa meistriks ja valitud finaalturniiri kõige väärtuslikumaks mängijaks.
Karjäär.
Euroopa.
Enne NBA-sse siirdumist mängis Dragić aastatel 2004–2008 kodulinnaklubides Slovanis ja Olimpijas ning Hispaania kõrgliigaklubis Murcia.
NBA.
Dragići mängijaõigused omandas 2008. aasta NBA "draft"'i 45. valikuga San Antonio Spurs, kes vahetas need edasi Phoenix Sunsi. Sunsis viskas ta debüüthooajal vahetusmängijana keskmiselt 4,5 punkti mängus.
2011. aasta veebruaris vahetati Dragić Houston Rocketsisse, kus tema keskmised näitajad kerkisid 2011/12. hooajal 11,7 punkti ja 5,3 resultatiivse sööduni mängus.
Ta naasis 2012. aasta suvel Sunsi, kus tõi põhimängujuhina 2013/14. hooajal keskmiselt 20,3 punkti, 3,2 lauapalli ja 5,9 resultatiivset söötu mängus ning valiti 2014. aastal NBA sümboolsesse kolmandasse viisikusse ja enim arenenud mängijaks.
2015. aasta veebruaris vahetati ta koos vennaga Miami Heati. Oma parimal, 2016/17. hooajal kogus ta Heatis keskmiselt 20,3 punkti, 3,8 lauapalli ja 5,8 resultatiivset söötu mängus. Hooaeg hiljem valiti ta 2018. aasta NBA tähtede mängule.
Rahvuskoondis.
Dragić on koondises Sloveeniat esindanud 2006., 2010. ja 2014. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2007., 2009., 2011., 2013. ja 2017. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Ta kogus 2017. aasta Euroopa meistrivõistlustel keskmiselt 22,6 punkti ja 5,1 resultatiivset söötu mängus, aitas Sloveenia Euroopa meistriks ja valiti finaalturniiri kõige väärtuslikumaks mängijaks.
Isiklikku.
Gorani noorem vend Zoran on samuti elukutseline korvpallur. Nad on olnud meeskonnakaaslased NBA klubides Phoenix Suns ja Miami Heat.
Urmas Jõemees

Urmas Jõemees (15. november 1963 – 15. oktoober 2023) oli eesti animaoperaator. 
Elukäik.
Urmas Jõemees lõpetas 1982. aastal Õismäe keskkooli, kus õppis autoõpetuse süvaõppega klassis. Seejärel õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis (1982–1983) matemaatikat, kuid langes ülikoolist välja ja saadeti sõjaväkke. Tema kohustuslik sõjaväeteenistus möödus Komi ANSV-s vangivalvurina. Just sõjaväes hakkas ta tegelema fotograafiaga, ehkki pidi pildistamisel arvestama rangete sõjaväeliste piirangute ja tsensuurinõuetega. Seejärel õppis Tallinna 2. tehnikakoolis (1985–1986), mille lõpetas fotograafia erialal. 
Ta on end täiendanud 1989. aastal Moskvas Ülevenemaalises Riiklikus Kinematograafia Instituudis (VGIK) eriefektide fotograafia alal. 
Jõemees töötas aastatel 1986–1989 Nukufilmis operaatori assistendina, aastatel 1990–2000 tegi sealsamas ka operaatoritööd. Ta on aidanud kaasa enam kui 80 animafilmi (nt Mati Küti “Sprott võtab päikest”, koos Hardi Volmeriga režissöörina tehtud "Urbanimatio" (2016) jm) valmimisele. 
2003. aastast töötas ta Eesti Kunstiakadeemia stsenograafia osakonnas tehnilise konsultandina. 
Tartu Kõrgemas Kunstikoolis Pallas õpetas ta fotograafia eriala üliõpilastele operaatorimeisterlikkust ja digitaalset pilditöötlust.
Bělá nad Radbuzou

Bělá nad Radbuzou (saksa keeles "Weißensulz") on linn Tšehhis Plzeňi maakonnas Domažlice ringkonnas. Bělá nad Radbuzou asub Saksamaa piirist 10 km kaugusel, Domažlicest umbes 23 km loodes ja Plzeňist ligikaudu 51 km läänes.
Bělá nad Radbuzou paikneb merepinnast 442 meetri kõrgusel.
Bělá nad Radbuzoud on esmamainitud 1121. aastal. Teise maailmasõja järel saadeti küla saksa rahvusest elanikkond riigist välja. 1964. aastal sai Bělá nad Radbuzou linnaõigused. 1991. aastal taotles kohalik omavalitsus Bělá nad Radbuzou tagasi külaks muutmist, valitsus aga leidis, et kehtivad seadused seda ei võimalda.
Silvia Kiik

Silvia Kiik (9. juuli 1931 – 1. september 2018) oli eesti filmitoimetaja. 
Elulugu.
Silvia Kiik sündis Marta Rosalie (1902–1992) ja Theodor Gotfried (1902–1952) Kuhlbergi teise lapsena. Isa oli pärit baltisaksa perekonnast. Ema töötas abilisena rätsepa juures.
Keskkooli lõpetas Kiik kuldmedaliga.
1951. aastal alustas ta tööd Õhtulehe toimetuses ajakirjanikuna.
1952. aastal abiellus ta kirjanik Heino Kiigega. Abielu kestis 15 aastat.
Aastatel 1954–1959 töötas ta Noorte Hääle koosseisulise korrespondendina Lõuna-Eestis. Töö kõrvalt õppis Kiik Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas, spetsialiseerudes eesti kirjandusele. Ülikooli lõpetas ta 1959. aastal.
Aastatel 1959–1961 oli ta vabakutseline ajakirjanik.
Aastatel 1961–1962 töötas ta Eesti Televisiooni kirjandus- ja draamasaadete toimetajana.
1962. aasta juunist kuni pensionile jäämiseni 1999. aastal oli Kiik Tallinnfilmis toimetaja, toimetuskolleegiumi liige ja hiljem ka animafilmide peatoimetaja.
Kirjanduslik tegevus.
1977. aastal ilmus Silvia Kiige raamat "Elavad muinaslood". Lastele kirjutatud raamat jutustab Tallinnfilmi stuudio loomingust, filmitegijatest ja nende tööst. Raamatu on illustreerinud Halja Klaar, Henno Käo, Avo Paistik ja Georg Štšukin.
2002. aasta alguses hakkas Kiik koguma materjali raamatu "Leida Laius. 1923–1996. Elu ja filmid" koostamiseks. Raamat ei saanud valmis, kuna teine autor loobus oma tööst.
Filmograafia.
Silvia Kiik toimetas kokku 5 mängufilmi ja 124 animafilmi.
Johannes Nõmm

Johannes Nõmm VR II/3 (3. oktoober (vkj)/ 16. oktoober 1900 Aidu küla, Kurista vald, Põltsamaa kihelkond, Viljandimaa – 2. juuli 1919 Salaspilsi kipsitehas Riia lähedal) oli Eesti sõjaväelane (reamees).
Vabadussõjas oli ta 12. jaanuarist 1919 3. jalaväepolgu 2. roodus. Sai lahingus Lõve mõisa all 28. jaanuaril 1919 raskelt haavata ning oli kaks kuud ravimisel sõjaväehaiglas Juhkentalis Tallinnas. Aprillis 1919 nimetati 3. jalaväepolgu 2. roodus jaoülema kohusetäitjaks. Osales lahingutes punaväe ja Landesveeri vastu Lõunarindel. 
Johannes Nõmm sai 2. juulil 1919 lahingus Riia lähedal Salaspilsi kipsitehases (saksa keeles "Kurtenhof") Landesveeri sõduritega peetud käsitsivõitluses haavata, langes vangi ja tapeti metsikult. Ta maeti algul samas Salaspilsi raudteejaama ligidal asuva Augšskrabeņe talu maale Eesti sõdurite ühishauda. Kaks nädalat hiljem kaevati surnukeha välja, viidi tsingitud kirstus Eestisse ning maeti 20. aprillil 1919 Põltsamaa uuele kalmistule.
Lomnice nad Lužnicí

Lomnice nad Lužnicí (saksa keeles "Lomnitz an der Lainsitz") on linn Tšehhis Lõuna-Tšehhi maakonnas Jindřichův Hradeci ringkonnas. Lomnice nad Lužnicí asub Jindřichův Hradecist umbes 22 km lääneedelas ja České Budějovicest ligikaudu 21 km idakirdes.
Lomnice nad Lužnicí asub merepinnast 424 meetri kõrgusel.
Lomnice nad Lužnicít on esmamainitud 1220. aastal, linnaõigused sai 1382. aastal.
Marco Ureña

Marcos Danilo Ureña Porras (sündinud 5. märtsil 1990 San Josés) on Costa Rica jalgpallur, kes mängib ründajana Austraalia kõrgliiga klubis Central Coast Mariners ja Costa Rica jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Costa Rica klubis Alajuelense.
2011. aastal liitus ta Venemaa kõrgliiga klubiga Krasnodari Kuban. Hiljem on ta mänginud veel Taani kõrgliiga klubides FC Midtjylland ja Brøndby IF, Major League Socceri klubides San Jose Earthquakes ja Los Angeles FC ning Lõuna-Korea kõrgliiga klubis Gwangju. Central Coast Marinersiga liitus ta 2020. aasta detsembris.
2009. aastal saavutas Ureña Costa Rica kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel neljanda koha. Ureña lõi sel turniiril kolm väravat. Costa Rica koondises tegi ta debüüdi 2009. aastal. Koondisekarjääri kaks esimest värava lõi ta 16. jaanuaril 2011 Copa Centroamericana alagrupimängus Panama vastu. Ta kuulunud Costa Rica koondisse veel ka 2011. aasta CONCACAF Gold Cupil, 2014. aasta maailmameistrivõistlustel, 2016. aasta Copa América Centenariol, 2017. aasta CONCACAF Gold Cupil ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel. 2014. aasta maailmameistrivõistluste esimeses alagrupimängus lõi ta värava Uruguay vastu.
Oliver Bozanic

Oliver John Bozanic (sündinud 8. jaanuaril 1989 Sydneys) on Austraalia jalgpallur, kes mängib keskpoolkaitsjana Austraalia kõrgliiga klubis Central Coast Mariners.
Central Coast Marinersiga liitus ta esimest korda 2006. aastal. 2007. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Inglismaa klubiga Reading, kuid klubi põhimeeskonnas ei mänginud ta kordagi. Hooajal 2008–09 oli ta Readingist laenul Inglismaa tugevuselt viienda liiga klubis Woking ning järgmisel hooajal League Two klubides Cheltenham Town ja Aldershot Town.
2010. aastal naasis Bozanic Marinersisse. 2011–12 võitis ta klubiga Austraalia kõrgliiga põhihooaja ja 2012–13 finaalturniirii.
Aastatel 2013–2015 mängis ta Šveitsi kõrgliiga klubis FC Luzern. Aastatel 2015–2017 mängis ta Austraalia kõrgliigas Melbourne Victory ridades, võites 2015. aastal klubiga Austraalia karika. 2017. aasta märtsis sõlmis ta lepingu Jaapani kõrgliiga klubiga Ventforet Kofu. 2018. aasta veebruaris naasis ta Austraalia kõrgliigasse, liitudes Melbourne Cityga. Aastatel 2018–2020 mängis ta Šotimaa kõrgliiga klubis Heart of Midlothian.
2020. aasta oktoobris liitus Bozanic taas Marinersiga.
Austraalia jalgpallikoondises tegi Bozanic debüüdi 2009. aasta augustis sõprusmängus Iirimaa vastu. Ta kuulus Austraalia koondisse 2014. aasta maailmameistrivõistlustel.
Igor Šestjorkin

Igor Olegovitš Šestjorkin (vene keeles Игорь Олегович Шестёркин; sündinud 30. detsembril 1995 Moskvas) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib väravavahina NHL-i klubis New York Rangers.
KHL-is debüteeris Šestjorkin hooajal 2013–14 Moskva Spartaki meeskonnas.
2014. aastal valis Rangers ta NHL-i "draft"is 118. valikuna.
2014. aasta juunis liitus ta Peterburi SKA-ga. 2017. aastal võitis ta SKA-ga Gagarini karika ning valiti samal hooajal KHL-i hooaja sümboolsesse koosseisu. 2018–19 põhihooajal oli Šestjorkin KHL-is parima tõrjeprotsendiga väravavaht (95,3%) ja lasi kõikidest väravavahtidest endale lüüa keskmiselt kõige vähem väravaid mängus (1,11). Aastatel 2017 ja 2018 valiti ta KHL-i tähtede mängule.
2019. aasta mais sõlmis ta New York Rangersiga kaheaastase lepingu. Hooaja 2019–20 alguses mängis ta American Hockey League'is (AHL) Rangersi noorteklubis Hartford Wolf Pack. 2020. aastal valiti ta AHL-i tähtede mängule. NHL-is debüteeris ta Rangersi meeskonnas 7. jaanuaril 2020 mängus Colorado Avalanche'i vastu.
2018. aastal tuli Šestjorkin Venemaa võistkonnaga olümpiavõitjaks. Maailmameistrivõistlustelt on ta võitnud kaks pronksmedalit.
Rodrigo Ābols

Rodrigo Ābols (sündinud 5. jaanuaril 1996 Riias) on Läti jäähokimängija, kes mängib ründajana Rootsi kõrgliiga klubis Örebro HK.
Hooajal 2013–14 debüteeris ta Venemaa noorteliigas HK Rīga ridades. Hooajal 2014–15 debüteeris ta KHL-is Riia Dinamo meeskonnas.
Hooajal 2015–16 mängis ta Western Hockey League'i klubis Portland Winterhawks ja hooajal 2016–2017 Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Acadie–Bathurst Titan.
2016. aastal valis Vancouver Canucks ta NHL-i "draft"is 184. valikuna.
2017. aastal liitus ta Örebroga. Kui hooajal 2017–18 ei löönud ta Rootsi kõrgliigas ühtegi väravat ning andis 26 liigamänguga vaid ühe väravasöödu, siis hooajal 2018–19 lõi ta Rootsi kõrgliigas 18 väravat ja andis kaheksa väravasöötu.
2019. aasta mais sõlmis Ābols kaheaastase lepingu NHL-i klubiga Florida Panthers. Hooajal 2019–20 mängis ta American Hockey League'i (AHL) klubis Springfield Thunderbirds ja ECHL-i klubis Greenville Swamp Rabbits.
Hooaja 2020–21 alguses naasis ta Örebrosse.
Alates 2015. aastast on Ābols Läti jäähokikoondise koosseisus osalenud seitsmetel maailmameistrivõistlustel ning võitis koondise koosseisus pronksmedali 2023. aasta maailmameistrivõistlustel.
Tema isa Artis Ābols on endine jäähokimängija ja praegune jäähokitreener.
Hukvaldy kindlus

Hukvaldy kindlus (saksa keeles "Hochwald") on 13. sajandil ehitatud, nüüdseks varemeis kindlus, mis asub Palkovické hůrky küngastikus Beskiidide eelmäestikus. Kindlus jääb Hukvaldyst kagusse, ja on ehitatud künkale, mis kõrgub Ondřejnice oru kohal, Frýdek-Místeki ringkonnas Määrimaa Sileesias. Hukvaldy kindlus kuulub Määrimaa suurimate lossivaremete hulka.
Ajaloost.
Hukeswaghi ehitasid 13. sajandi teisel poolel, aastail 1257–1285 Hückeswageni krahvid, kellele kuulus ka lähedal asuv Starý Jičíni kindlus. Esimene mainimine kirjalikes allikates on aastast 1285. Algselt oli kindluse eesmärk kaitsta kaubateed Olomoucist Krakovisse. Alates 14. sajandi keskpaigast ehitasid Olomouci piiskopid kindluse tugevaks kindlustatud lossiks, mis pidi vastu pidama aina uuematele ja tõhusamatele relvadele ja sõjatehnikale. Omanikud pidid kindlust korduvalt rahaliste raskuste pärast pantima ja välja ostma, kuid nad said lossi iga kord enda valdusse tagasi.
15. sajandi lõpus tegid vahepealsed omanikud Boskoviced kindluses suuremahulisi parandustöid. 16. sajandi alguses läks aga hoonetekompleks Olomouci piiskopkonna kätte tagasi ja jäi sinna valduse riigistamiseni 1948. aastal.
Hukvaldy kindlust pole kunagi vallutatud. Kolmekümneaastases sõjas pidas kindlus vastu Taani – 1626. aastal piirasid Taani väed Hukvaldyt üheksa kuud – ja Rootsi vägede blokaadile. Kindluse kõige nõrgem koht oli veevarustus: alles 1581. aastal õnnestus kindluseõuele kaev kaevata, 150 meetrit sügav, mis varustati inimjõul kergesti käsitsetava tõsterattaga, kuid kaevu veehulga hoidmine äraelamiseks vajalikul tasemel oli Hukvaldys krooniline probleem. Aastal 1738. aastal oli kindluses tulekahju, milles hävis kindluse veetõste- ja pumpamisseade, see põleng märkis ühtlasi kindluse allakäigu algust. 1762. aastal süttisid välgulöögist puithooned, mis põlesid kõik maani maha; tules hävis Hukvaldy arhiiv. Pärast seda põlengut jäeti kindlus maha ja see lagunes hüljatuna 20. sajandini.
Kõige paremini säilinud osa kindlusest on pühale Andreasele pühitsetud lossikabel, mis restaureeriti 19. sajandil. Suurepärase akustika tõttu korraldatakse seal kontserte ja seal on läbi viidud laulatusi. Ka ülejäänud kindlust on korduvalt konserveeritud ja restaureeritud ning parandustööd kestavad tänapäevani.
Ümbritsev maastik.
Lossi juurde kuulub rikkaliku floora ja faunaga maastikuala, kus võib kohata kabehirvi ja muflone. Neil niitudel armastas jalutada Hukvaldys sündinud helilooja Leoš Janáček (1854–1928). Vabaõhulaval Hukvaldy lossi juures toimub alates 1994. aastast rahvusvaheline muusikafestival Janáčkovy Hukvaldy, samuti korraldatakse linnuses iga-aastaseid üritusi turistidele ja kohalikele, nagu rüütliturniire või ekskursioone.
Krjukovi kanal

Krjukovi kanal (vene keeles Крюков канал) on Peterburi siselinnas asuv kanal, mis algab tänapäeval Admiraliteedi kanalist ja lõppeb Fontankas. See on umbes 1,5 km pikk, 20 m lai ja 2 m sügav.
Ajalugu.
Algselt kaevati Neeva jõest kanal Moika jõeni aastatel 1719–1720. Hiljem rajati lõik Moikast Fontankani. Aastatel 1801–1807 kanali kaldad tugevdati ja kaeti graniidiga.
Libáň

Libáň (saksa keeles "Liban") on linn Tšehhis Hradec Králové maakonnas Jičíni ringkonnas. Libáň asub Jičínist ligi 12 cm edelas ja Hradec Královést umbes 46 km lääneloodes.
Libáňit on esmamainitud 1340. aastal. Juba tol ajal oli Libáň linn. Libáň kaotas linnaõigused 1945. aastal, kuid sai need tagasi 26. novembril 1999.
Tandemtiiblennuk

Tandemtiiblennuk on erilise tiibkonstruktsiooniga lennuk. Erinevalt tavalistest lennukitest on tandemtiiblennukitel kaks tiiba, mis asuvad kere mõlemas otsas. Seda lennukit võib võrrelda ka biplaaniga, aga tandemtiiblennuki tiivad asuvad vertikaalselt ja horisontaalselt eri tasanditel ehk need ei asu üksteisega kohakuti.
Disain.
Tandemtiiblennuki üks tiib asub kere ees- ja teine kere tagaosas. Tiivad võivad asetseda eri tasapindadel ja tandemtiiblennuki mõlemad tiivad avaldavad tõstejõudu. Tandemtiiva asetust kasutatakse ka vee kohal "hõljuvates" sõidukites.
Eelised.
Kuna tandemtiiblennuki tiivad asuvad raskuskeskmele lähemal, siis saab lennuki kere pikkust vähendada ja tänu sellele väheneb ka lennuki kaal. Kaalu vähenedes muutub lennuki juhitavus paremaks.
Puudused.
Suurt tandemtiiblennukit on väikestel kiirustel raske juhtida. Pealegi kui raskuskeskme vahemik muutub väga väikseks, kuna tiivad asuvad selle lähedal, siis tekivad ka lennukile laadungi lisamisel probleemid. Lisaks sellele on lennukisse keeruline asetada reisijaid, kütust ja laadungit.
Ajalugu.
Esimesed andmed tandemtiiblennuki kohta on leitud 1831. aastast Thomas Walkeri raamatust "A Treatise Upon the Art of Flying by Mechanical Means", kus oli kujutatud tandemtiiblennukit. Selle joonistuse põhjal koostas D. S. Brown 1873. aastal esimese tandemtiiblennuki mudeli, millega ta demonstreeris lennuki stabiilsust.
Esimene edukas lend tandemtiiblennukiga oli 1896. aastal, kui Samuel Pierpont Langley aurumootoriga tandemtiibkonfiguratsiooniga lennuk lendas 1,2 km üle Potomaci jõe. Kõik Langley mehitatud katsed ebaõnnestusid.
Tänapäeval kasutatakse tandemtiiblennuki disaini mitmes mehitamata õhusõiduki (UAV) disainis, kuna nendega saab lennata stabiilselt väga kõrgel ja väga kaugele.
Näited.
Näiteid tandemtiiblennukite kohta:
Steyr M1912 (püstol)

Steyr M1912 (ka Steyr-Hahn) on Austria-Ungari poolautomaatpüstol, mille konstrueeris 1911. aastal Austria ettevõte Steyr Mannlicher. See põhineb relva Roth-Steyr M1907 mehhanismil. 
See konstrueeriti Austria-Ungari armeele, kus see võeti kasutusele 1912. aastal. Steyr M1912 oli esimeses maailmasõjas Austria-Ungari sõjaväe standardpüstol, see pidas vastu esimese maailmasõda kaevikusõja rasketele tingimustele. M1912 kasutas algselt padrunit 9×23 mm Steyr.
Dobruš

Dobruš on linn Valgevenes Gomeli oblastis, Dobruši rajooni halduskeskus. Asub Homielist 28 km idas. Linna läbib Homieli ja Unetša vaheline raudtee.
Dobrušis on toiduainetetööstuse ettevõtteid, seal valmistatakse ehitusmaterjale, portselani, tselluloosi ja paberit. Linnas on rajooni koduloo muuseum.
Haridust annavad neli keskkooli, gümnaasium, spordikool ja kunstikool. Linnas on kaks kultuurimaja, kino ja raamatukogu; seal antakse välja rajoonilehte Добрушскi край.
Nimi.
Linna nimi tuleneb sõnast добр, mis tähendab head. Tõenäoliselt on see seotud pinnase kvaliteediga ja tähendab maa harimiseks head paika. 
Nime lõpuosa on lõunapoolset päritolu. Tõenäoliselt on see seotud VIII sajandil aset leidnud lõunapoolsete slaavlaste rändega nendele aladele. Lõpp -uša, mis esines ka linna nime vanemates vormides, on omane serbohorvaadi aladele, ent seda esineb ka kohati Ukrainas. Lõpp ise viitab maale, paigale.
Linna poolakeelne nimekuju on "Dobrusz", leedukeelne nimekuju on "Dobrušas".
Loodus.
Linn asub Iputi jõe kaldal paigas, kus Chorapući jõgi Iputisse suubub. Linn asub merepinnast 116–125 meetri kõrgusel.
Dobruš jääb Voroneži antekliisi edelanõlvale. Kristalne aluskord asub seal 500–700 meetri sügavusel. Neid katvad settekivimid kuuluvad juura ja Kriidiajastu lademetesse.
Ajalugu.
Kirjalikes allikates on Dobrušit esmamainitud 1335. aastal. 1560. aastal oli see Gomeli staarostkonda kuuluv küla, seoses administratiiv-territoriaalse reformiga hakkas asula kuuluma Minski vojevoodkonda ja Rečyca maakonda.
Seoses Poola jagamisega läks Dobruš aastal 1772 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mogiljovi kubermangu Belitski maakonda. Toona olid seal vesiveski ja kõrts. Aastal 1775 sai külast krahv Pjotr Rumjantsev-Zadunaiski valdus. Too rajas sinna kangaid ja purjeriiet valmistava manufaktuuri, hiljem ka jahutööstuse, valukoja ja suhkruvabriku. Aastal 1834 läks küla Ivan Paskevitši valdusse. Aastal 1870 avasid Paskevitšid külas paberivabriku, mille juurde rajati aastal 1896 ka Valgevene esimene elektrijaam. Aastal 1876 olid külas kool, kirik ja hospidal. Aastal 1887 avati Dobrušis Polesje raudtee Dobruši raudteejaam.
Dobruš hakkas 25. märtsil 1918 kuuluma Valgevene Rahvavabariiki. 1. jaanuaril 1919 võttis Valgevene NSV juhtkond vastu otsuse, et linn kuulub Valgevene koosseisu. Reaalselt läks asula Valgevene NSV koosseisu aastal 1926, kus sellest sai samanimelise rajooni halduskeskus ja alev. Aastal 1927 sai Dobrušist linn. Teise maailmasõja ajal okupeerisid Saksa väed linna 22. augustist 1941 10. oktoobrini 1943. 21. novembril 1941 tapsid Saksa okupatsiooniväed koostöös kohalike politseinikega 109 linnas elanud juuti ja 19 nõukogude aktivisti. Järgmise aasta kevadel hukati veel 70 linnas elanud juuti.
Aastal 1954 avati Dobrušis leivatehas, aastal 1978 aga portselanivabrik. Praegune kirikuhoone valmis aastal 1995. Aastal 2992 avati endises paberivabriku koolimajas koduloomuuseum.
Elanikkond.
Aastal 1939 oli Dobruši elanikest valgevenelasi 76,4%, venelasi 14,4%, ukrainlasi 4,6%, juute aga 13,2%.
Mauser C96

Mauser C96 ("Construktion 96") on Saksa poolautomaatpüstol, mida aastatel 1896–1937 tootis Mauser. 20. sajandi esimesel poolel toodeti selle litsentsimata koopiaid ka Hispaanias ja Hiinas.
C96 iseloomulikud tunnusjooned on päästiku ees olev lehtsalv, pikk vintraud, puidust õlalaad, mida saab kasutada ka kabuuri või relva karbina ning luuavart meenutav käepide. Püstolkäepideme järgi kutsuti seda ingliskeelses maailmas "luuavarreks" ("broomhandle"). Hiinas kutsuti relva C96 selle karbikujulise salve ja karbiks tehtava kaba pärast "karpkahuriks" (hiina keeles 盒子炮; pinyinis: "hézipào").
Pikk vintraud ja kiire laskemoon andsid Mauser 96-le enamikust oma aja püstolitest parema laskeulatuse ja läbistavuse; 7.63×25 mm Mauser oli kaubanduslikus tootmises olevatest püstolipadrunitest kuni 1935. aastani kiireim, siis hakati tootma padrunit .357 Magnum.
Mauser tootis umbes 1 miljon püstolit C96, Hiinas ja Hispaanias toodeti palju koopiaid, kuid nende täpne arv ei ole teada.
Nikolai mereväekirik

Püha Nikolause mereväekatedraal (vene keeles Никольский морской собор) on peamine barokkstiilis õigeusu katedraal Peterburi siselinna lääneosas Krjukovi kanali ääres. See on alati olnud tihedalt seotud Vene mereväega, olles selle peamine pühapaik kuni Vene revolutsioonini.
Talvekanal

Talvekanal (vene keeles Зимняя канавка) on Peterburi siselinna kanal, mis ühendab Talvepalee läheduses Suur-Neevat Moika jõega.
Frommer Stop

Frommer Stop on Austria-Ungari püstol, mida toodeti Budapestis Fegyver- és Gépgyári tehases. See on tagasilöögi jõul ümberlaadimise ja pöörleva relvalukuga. Püstol on 165 millimeetrit pikk, vintrauas on neli vinti ja see on 95 millimeetrit pikk. Tühjalt kaalub Frommer Stop 610 g, eemaldatav lehtsalv mahutab seitse padrunit.
Püstoli konstrueeris Rudolf Frommer ning see võeti nime Pisztoly 12M all aastal 1912 Ungari armees kasutusele. Frommer Stopi erinevaid variante toodeti ning kasutati Ungari sõjaväes aastatel 1912–1945, Teise maailmasõja ajal kasutati Frommer Stopi piiratud koguses ka Türgi sõjaväes. 
Stopi konstruktsioonis on kasutatud eelnevate Frommeri püstolite M1901 ja M1904 (mis omakorda põhinesid Roth–Theodorovici püstolil) detaile.
Esimene mudel, Pisztoly 19M, sai patendi aastal 1912 ja seda toodeti 1919–1939. 19M oli Ungari sõjaväe ametlik kõrvalrelv.
Stopi viimane mudel, Pizstoly 39M, kasutas padrunit 9 mm Kurz. 39M jäi sõjaväekasutusse võtmata.
Luigekanal

Luigekanal (vene keeles Лебяжья канавка) on Peterburi siselinna kanal, mis ühendab Marsi väljaku ja Suveaia vahel Neeva ja Moika jõge.
Dziamjanki

Dziamjanki (transkribeerituna Dzjamjanki) on küla Valgevenes Homieli oblasti Dobruši rajooni Rassvieti külanõukogus. Asula asub Iputi jõe kaldal, oblasti keskusest Homielist 41 ja rajooni keskusest Dobrušist 29 kilomeetri kaugusel.
Ajalugu.
Asulast idas on XII–XIII sajandil kasutusel olnud asulakoht, kagus aga neoliitikumi ja pronksiaja asulakohad. Dziamjanki enda kohta on esimesi teateid XVI sajandist, mil see kuulus Minski vojevoodkonda ning selle Rečyca maakonda. Aastal 1751 oli see Czartoryskite valduses.
Seoses Poola jagamisega läks Dziamjanki aastal 1772 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mogiljovi kubermangu ja Belitsa maakonda, aastast 1852 Gomeli maakonda. Aastal 1862 rajati sinna viinaköök, aastal 1870 aga magasiait. Aastal 1884 oli külas kaks tuulikut, seal asus ka mõisakompleks, mis kuulus Gerardide suguvõsale. Praegune häärber valmis XIX sajandi lõpus. Aastal 1897 asutati sinna kihelkonnakool. Aastal 1909 hävis tules 36 majapidamist.
Aastal 1926 olid Dziamjankis sidejaoskond ja kool. Samal aastal sai külast kohaliku külanõukogu keskus.
Aastal 1929 moodustati külas kaks kolhoosi. Toona oli seal kaks sepikoda, tuulik ja villakraasimistöökoda.
1941. aasta augustist 28. septembrini 1943 oli Dziamjanki Saksa vägede poolt okupeeritud. Sel perioodil lasid karistussalklased maha 7 külaelanikku ning põletasid maha 640 maja. Lahingutes küla pärast hukkus 136 Nõukogude sõdurit. Sõjas hukkus 218 küla elanikku. 
Aastal 1974 oli küla kohaliku kolhoosi keskasulaks. Seal oli keskkool, sidejaoskond, kultuurimaja, raamatukogu, apteek. Külas oli kaks poodi, seal asusid õmblustöökoda ja telliselööv. Seoses Tšornobõli katastroofiga asustati suurem osa küla elanikke ümber, kuna Dziamjanki jäi saastunud tsooni. Erandiks olid kaks maja, mis jäid elamiskõlblikuks. Aastani 2009 oli küla Dziamjanki külanõukogu halduskeskuseks.
Justin Pogge

Justin Pogge (sündinud 22. aprillil 1986 Fort McMurrays Albertas) on Kanada jäähokimängija, kes mängib väravavahina Saksamaa kõrgliigaklubis Kölner Haie.
2003. aastal asus ta mängima Western Hockey League'i UWHL) klubis Prince George Cougars. Hooaja 2004–05 teises pooles liitus samasse liigasse kuuluva Calgary Hitmen. Hooajal 2005–06 pälvis Pogge WHL-i hooaja parimale väravavahile antava auhinna Del Wilson Trophy ja hooaja parimale mängijale antava auhinna Four Broncos Memorial Trophy, lisaks valiti ta samal hooajal kogu Canadian Hockey League'i parimaks väravavahiks.
2004. aastal valis Toronto Maple Leafs ta NHL-i "draft"is 90. valikuna. Hooajal 2006–07 debüteeris ta American Hockey League'is (AHL) Maple Leafsi noorteklubis Toronto Marlies. NHL-is debüteeris ta Maple Leafsi meeskonnas 22. detsembril 2008 mängus Atlanta Thrashersi vastu, kuid pärast hooaega 2008–09 ei ole Pogge NHL-is enam mänginud.
Aastatel 2009–2012 mängis ta AHL-i klubides San Antonio Rampage, Albany River Rats, Charlotte Checkers ja Portland Pirates.
Alates 2012. aastast on Pogge mänginud Euroopas. Hooajal 2012–13 mängis ta Itaalia kõrgliigaklubis Ritten Sport ja hooajal 2013–14 Soome esiliigaklubis BIK Karlskoga. Aastatel 2014–2016 mängis ta Rootsi kõrgliigaklubis Färjestad BK. Hooajal 2016–17 mängis ta KHL-is Bratislava Slovanis. Seejärel naasis ta Rootsi kõrgliigasse, mängides kaks hooaega Rögle BK ridades. Hooaja 2019–20 esimeses pooles mängis ta Rootsi esiliigaklubis Södertälje SK. Sama hooaja teises pooles siirdus ta Saksamaa kõrgliigaklubisse Berliini Eisbären. 2020. aastal liitus ta Kölner Haiega.
2006. aastal tuli Pogge Kanada kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks.
Albeck

Albeck (sloveeni "Št. Rupert") on vald Austrias Kärnteni liidumaal Feldkircheni ringkonnas.
Omavalitsusala ulatub Gurktali Alpides piki Gurki jõe lisajõe, Sirnitzbachi oja orgu. Loodes külgneb Albeck Eisenhuti mäe ja Turracher Höhe kuru juures Steiermargi liidumaaga. Läänes viib tee Sirnitzist Hochrindli kuru kaudu Reichenausse. Gurki ülemine org ja selle lätted, kaks väikest tsirkusoru järve (Gurksee ja Torersee), on 1981. aastast kaitseala.
Albecki valla osad on Albeck, Großreichenau, Sankt Leonhard ja Sirnitz. Peamine asula on Sirnitzi küla.
Ajalugu.
Albeck on asustusala alates 10. sajandist, kui ümbritsevad mõisad olid Püha Hemma von Gurki esivanemate Friesachi krahvide valduses. 1043. aastal andis Hemma Albecki isandkonna lühiealisele Gurki benediktlaste nunnakloostrile. Kui Salzburgi peapiiskop Gebhard saatis kloostri 1072. aastal laiali, loovutas ta valdused äsjaloodud Gurki piiskopkonnale.
Albecki lossi (tänapäeval Alt-Abeck) on esmamainitud 1155. aastal. Asudes kõrgel kitsa Gurki oru kohal, oli see kohalike maaisandate elupaik; kellegi Gurki toomkiriku kanooniku Dietrichi Albeckist nimetas Salzburgi peapiiskop Konrad III 1179. aastal koguni piiskopiks. Kui liin 1194. aastal hääbus, tekkisid pikaajalised pärimisvaidlused Steiermargi Peggau-Pfannbergi krahvidega. Sellegipoolest valdasid 1264. aastast seda ala taas Gurki piiskopid, keda esindasid kohalikud ministeriaalid. 17. sajandi lõpul lammutati Alt-Abeck ja Sirnitzi tee äärde püstitati uus barokkne loss.
Andrei Loktionov

Andrei Vjatšeslavovitš Loktionov (vene keeles Андрей Вячеславович Локтионов; sündinud 30. mail 1990 Voskressenskis) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib keskründajana KHL-i klubis Moskva Spartak.
Hooajal 2007–08 debüteeris Loktionov Venemaa kõrgliigas Jaroslavli Lokomotivi ridades.
2008. aastal valis Los Angeles Kings ta NHL-i "draft"is 123. valikuna.
Hooajal 2008–09 mängis ta Ontario Hockey League'i klubis Windsor Spitfires. Hooajal 2009–10 asus ta mängima American Hockey League'is (AHL) Los Angeles Kingsi noorteklubis Manchester Monarchs. Samal hooajal debüteeris ta Kingsi meeskonnas ka NHL-is. NHL-is lõi ta esimese värava 19. oktoobril 2010 mängus Carolina Hurricanesi vastu. 2012. aastal võitis ta Kingsiga Stanley karika.
2013. aasta veebruaris müüdi tema mängijaõigused New Jersey Devilsile. Hooaja 2013–14 teises pooles mängis ta NHL-is lisaks veel Carolina Hurricanesis.
Aastatel 2014–2019 mängis Loktionov KHL-is Jaroslavli Lokomotivi meeskonnas. 2019. aastal valiti ta KHL-i tähtede mängule. 2019. aasta mais sõlmis ta üheaastase lepingu Magnitogorski Metallurgiga. 2020. aasta mais sõlmis ta kaheaastase lepingu Moskva CSKA-ga. 2021. aasta augustis kaubeldi ta Moskva Spartakile.
2014. aastal tuli Loktionov Venemaa jäähokikoondise koosseisus maailmameistriks.
Karma klooster

Karma klooster (valgevene keeles Свята-Іаана-Кармянскі жаночы манастыр, vene keeles Иоанно-Кормянский женский монастырь) on õigeusu nunnaklooster, mis asub Valgevenes Homieli oblastis Dobruši rajoonis Karma külanõukogus Karma agrolinnakeses aadressil ул. Советская, 12. 
Kloostri juures tegutsevad haigla ja elatanute hooldekodu.
Ajalugu.
Esimene õigeusu kirik ehitati Karmasse aastal 1760. Praegune Jumalaema Kaitsmise kirik valmis aastal 1832; aastal 1869 lisati puidust kellatorn. Aastal 1926 kirik suleti. Kirikusse maeti hiljem pühakuks kuulutatud Iaan Karmianski.
8. augustil 2000 asutati kiriku juures elanud naiste kommuuni põhjal Iaan Karmianskile pühitsetud klooster. Kloostri põhihoone on kahekorruseline, seal on ruumid 15 inimesele. Hoone alumisel korrusel asuvad ka kloostri kodukiriku ruumid.
Raimund Alling

Raimund Alling (11. oktoober 1923 Ämari, Padise vald – 20. detsember 1996) oli eesti klaasikunstnik.
Elukäik.
Raimund Alling sündis taluniku perekonnas. Ta lõpetas 1937. aastal Vasalemma algkooli, 1949. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1950. aastal Tallinna Kergetööstustehnikumi. Ta õppis aastatel 1944–1950 Tallinna Riiklikus Tarbekunstiinstituudis ning oli aastatel 1949–1983 seal ka õppejõud. 
Isiklikku.
Raimund Allingu abikaasa oli tekstiilikunstnik Helga Alling. Nende poeg on sisearhitekt Urmas Alling.
Mait Laas

Mait Laas (sündinud 4. augustil 1970) on animafilmirežissöör, produtsent, stsenarist, kunstnik ja õppejõud. 
Haridus.
Laas on õppinud Tallinna 46. Keskkooli kunstiklassis ja Tallinna Pedagoogilises Instituudis kunstiõpetust ja näitejuhtimist (1988–1993). Diplomitöös sidus ta kunstiõpetuse näitejuhtimisega: kirjutas animaloo ja läks sellega edasi nukustuudiosse. Valmis film "Ja õitseski…" (1993), mis on tehtud lamenukk- ja klaasimaalitehnikas. Filmi loomises osalesid ka operaator Urmas Jõemees ja nukujuht Aarne Ahi. Mait Laas sai diplomi "cum laude". Viini Kujutavate Kunstide Kõrgkoolis õppis ta audiovisuaalset meediat (professor Peter Weibeli meistriklass) aastatel 1993–1994 ja Viini Goethenistlikus Kunstikõrgkoolis kunstifilosoofiat. Tallinna Pedagoogiülikooli magistrantuuris jätkusid õpingud kunstiteaduste erialal aastatel 1994–2001. Magistriväitekirja "Visuaalse teadvuse dünaamika" teemaks oli visuaalse kunsti mõju inimest ümbritsevale füüsikalisele maailmale, töö juhendaja oli Reet Priiman.
Looming.
[Nukufilm (filmistuudio)|Nukufilmi]] läks Laas tööle 1995. aastal. Esimene suurem töö sündis 1997. aastal Hardi Volmeriga, kus koostöös loodi ümarnukk- ja piksallatsioonitehnikal animafilm "Keegi veel". Seejärel hakkas Laas iseseisvalt filme lavastama. 1998. aastal valmis segatehnikas eksperimentaalfilm "Päevavalgus", kus kasutati kolmemõõtmelist lamenukku ja kuhu kaasati ka inimene. 2001. aastal valmis lastefilm "Tulelaeva kulid". Nukufilm "Teekond Nirvaanasse" (2001) võitis Oberhauseni lühifilmifestivalil peapreemia. Filmi on näidatud enam kui 40 festivalil. 2005. aastal esilinastus Berlinalel rahvusvahelises koostöös sündinud episoodifilm ). Laas kogus tunnustust ka animeeritud dokumentaalfilmiga "Aja meistrid" (2008), mis pühendati Eesti nukufilmi pioneeridele Elbert Tuganovile ja Heino Parsile. Maailma esimene täispikk 3D-nukuooper "" jõudis 2013. aastal ekraanile.
Lastele mõeldes sündis nukufilmisari "Miriami lood" ning koostöös Isabel Raabe, Franziska Sauerbrey ning Raivo Möllitsaga valmis kunstiklassikat elustav animafilmisari "Rabenkultur" Saksamaa telekanalile 3Sat Kulturmagazin.
1995. aastast on tema filmiartikleid ilmunud ajakirjanduses ja olnud festivalidel zhüriiliige ning tema koostatud animafilmiprogramme näidatud rahvusvahelistel festivalidel.
Mait Laas on osalenud oma teostega paljudel kunstinäitustel ja "performance"'itel. Tema eestvedamisel on aset leidnud animatsiooni töötoad lastele ja ettekanded üliõpilastele Eestis, Lätis, Soomes, Saksamaal, Hiinas, Türgis, Inglismaal, USA-s. Animakooli (2001) üks asutajaid. Ta on kirjandusliku rühmituse 14 NÜ ja liige.
Hotchkiss M1909

Hotchkiss M1909 (ka Hotchkiss Mark I, Hotchkiss Portative või M1909 Benét–Mercié) on Prantsusmaa kergekuulipilduja. Selle konstrueeris ja seda arendas ettevõte Hotchkiss et Cie.
Ömer Aşık

Ömer Faruk Aşık (sündinud 4. juulil 1986 Bursas) on Türgi endine elukutseline korvpallur, kes mängis aastatel 2010–2018 korvpalliliigas NBA. 
Aşık on tulnud kahekordseks Türgi meistriks ja võitnud Türgi koondisega 2010. aasta maailmameistrivõistlustel hõbemedali.
Karjäär.
Euroopa.
Enne NBA-sse siirdumist mängis Aşık aastatel 2005–2010 Türgi klubides, neist enamiku Istanbuli Fenerbahçes, kellega tuli 2008. ja 2010. aastal Türgi meistriks.
NBA.
Aşıki mängijaõigused omandas 2008. aasta NBA "draft"i 36. valikuga Portland Trail Blazers, kes vahetas need kohe edasi Chicago Bullsile. Debüüthooajal (2010/11) tõi ta Bullsi kasuks keskmiselt 2,8 punkti ja 3,7 lauapalli mängus.
Pärast kahte hooaega Bullsis liitus ta 2012. aasta suvel Houston Rocketsiga ning kogus hooajal 2012/13 karjääri parimad 10,1 punkti, 11,7 lauapalli ja 1,1 viskeblokeeringut mängus.
2014. aasta suvel vahetati ta New Orleans Pelicansi, kus ta tõi kolme ja poole hooajaga keskmiselt 4,9 punkti ja 7,2 lauapalli mängus. Hooajal 2016/17 mängis ta Crohni tõve tõttu vaid 31 kohtumises.
2018. aasta veebruaris tagasi esimesse NBA klubisse Bullsi vahetatud Aşık ei saanud 2018. aasta sügisel liigesepõletiku tõttu uut hooaega alustada ning Bulls lõpetas temaga 2018. aasta oktoobris lepingu.
Rahvuskoondis.
Aşık kogus Türgi koondises 2010. aasta maailmameistrivõistlustel keskmiselt 8,9 punkti ja 6,9 lauapalli mängus. Finaalis 64 : 81 USA koondisele kaotanud Türgi võitis hõbemedali.
Šimonka

Šimonka on Põhja-Ungari keskmäestiku kõrgeim punkt Slanské kõrgustikul. See tõuseb 1092 meetrini üle merepinna.
Winkeli kolmikprojektsioon

Winkeli kolmikprojektsioon (inglise keeles "Winkel tripel projection") on Saksa matemaatiku Oswald Winkeli (1873–1953) tuntuim projektsioon, mille ta lõi 1921. aastal. Sõna "tripel" märgib kolmeastmelist konstruktsiooni, mille esimene aste on ekvidistantne silindriline projektsioon, teine aste Aitoffi projektsioon ja kolmas nende keskmistamine. Samuti viitab sõna "tripel" ka sellele, et see projektsioon ei ole ei õigenurkne, -pindne ega -pikkuseline, vaid üritab kõikide moonutuste summat minimeerida. Projektsioon on mõeldud kasutamiseks maailmakaartidel. Winkeli kolmikprojektsiooni tuntus tuleneb suuresti sellest, et 1998. aastal võttis National Geographic Society selle kasutusele oma maailmakaartide projektsioonina.
Omadused.
Winkeli kolmikprojektsioon on erinevalt teistest Winkeli projektsioonidest asimutaalne, mitte pseudosilindriline. Põhjus seisneb selles, et kolmikprojektsiooni sisendiks olevat Aitoffi projektsiooni iseloomustavad kõverad paralleelid, mis kanduvad edasi ka kolmikprojektsioonile, mistõttu ei saa seda pidada pseudosilindriliseks. Winkeli kolmikprojektsioon moonutab kuju, pindala, pikkust ja nurki. Mõõtkava on piki ekvaatorit konstantne ning tõene piki telgmeridiaani. Polaaralad on suurendatud, ekvaatori ja pooluste suhe on (0,389). Keskmised mõõtava ja pindala moonutused on väikesed ning sümmeetrilised ekvaatoril ja telgmeridiaanil. Originaalkujunduses kasutas Winkel standardparalleelina 50°28ʹ laiust. Telgmeridiaan on sirge, teised meridiaanid kõverad ja nõgusad telgmeridiaani suhtes, asetsedes võrdsete vahedega piki ekvaatorit. Ekvaator ja poolused on sirged, ülejäänud paralleelid on kõverad, olles nõgusad lähima pooluse suunas ning asetsedes võrdsete vahedega piki telgmeridiaani.
Douglas A-4 Skyhawk

Douglas A-4 Skyhawk on Ameerika Ühendriikide ettevõtte Douglas Aircraft Company 1950. aastate algul loodud ühemootoriline eelhelikiiruseline kerge USA sõjalaevastiku lennukikandjatele käitamiseks kohandatud reaktiivründelennuk. A-4 esmalend toimus 22. juunil 1954.
A-4 Skyhawk oli üks vähestest laevastiku tekilennukitest, mille tiivaotsad ei olnud ülesklapitavad, sest laeva tekil liiklemiseks oli lennuki 33° noolsusega deltatiiva 8,4-meetrine ulatus piisavalt väike. Skyhawk lendas Vietnami sõjas, Yom Kippuri sõjas ja Falklandi sõjas. Aastatel 1954–1979 ehitatud Douglas A-4 Skyhawki koguarv on 2960.
Němčice nad Hanou

Němčice nad Hanou (saksa keeles "Niemtschitz an der Hanna") on linn Tšehhis Olomouci maakonnas Prostějovi ringkonnas. Němčice nad Hanou asub Prostějovist umbes 16 km lõunakagus ja Olomoucist ligikaudu 28 km lõunas.
Němčice nad Hanou asub merepinnast 204 meetri kõrgusel.
Němčice nad Hanoud on esmamainitud 1406. aastal, linnaõigused sai 1970. aastal.
Aadu Asi

Aadu Asi (sündinud 13. detsembril 1941) on eesti põllumajandustegelane. Ta oli Eesti Kongressi liige.
Ta lõpetas Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkooli (1960) ja Eesti Põllumajanduse Akadeemia. Töötas Luunja Sohvoosis peainsenerina aastast 1970.
https://www.europeana.eu/da/item/401/item_YKX3JGQWYIAPGHS6HYCQ2X5ZKZ3YAJTT