tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
STS-51-L

STS-51-L oli Space Shuttle'i programmi 25. missioon. Missiooni teenindanud kosmosesüstik Challenger startis 28. jaanuaril 1986 Kennedy kosmosekeskusest ja hävis 73 sekundit pärast starti. Katastroofis hukkusid kõik 7 pardal olnud astronauti. Õnnetust uurinud Rogersi komisjoni aruande kohaselt põhjustas Challengeri katastroofi parempoolse tahkekütuskiirendi tihendi purunemine, mille tagajärjel plahvatas Space Shuttle'i välispaak.
Challengeri pardal olnud õpetaja Christa McAuliffe oli esimene valitsuses mittetöötav tsiviilisik kosmosesüstiku pardal.
Katastroof.
Challengeri start oli tavapärane ja lennujuhid ega stardikontroll midagi ebatavalist ei märganud. 73 sekundit pärast starti Challenger plahvatas. Õnnetust uurinud Rogersi komisjon tegi kindlaks, et parempoolse tahkekütuskiirendi tihend oli purunenud ja kuumad gaasid pääsesid kiirendist välja. Lekkiv kiirendi põletas läbi väliskütusepaagi ja viimase plahvatamine saigi süstikule saatuslikuks.
NASA sattus pärast katastroofi ränga kriitika alla, sest nad olid teadlikud, et kiirendid on ohtlikud ja ilm on stardiks liiga jahe. Lisaks oli Roger Boisjoly, üks tahkekütuskiirendid ehitanud firma inseneridest, üritanud koos kaaslastega starti peatada, sest ta oli kindel, et kiirendid on külma ilma ja projekteerimisvea tõttu süstikule ohtlikud. Ülemused otsustasid Boisjolyt ja ta kolleege eirata ning see sai Challengerile saatuslikuks.
Meeskonna saatus.
Mereväe tuukrid leidsid Challengeri meeskonnaruumi 7. märtsil. Järgmisel päeval kinnitati, et leitu on meeskonnaruum ja hukkunute säilmed olid endiselt seal. Kabiin oli veega kokkupõrke tagajärjel rängalt kannatada saanud ja kõik meeskonnaruumi aknad olid purunenud. Tuukrid eemaldasid meeskonnaliikmete surnukehad rusudest. Astronaute lahkasid mereväe kohtuarstid, aga ühegi meeskonnaliikme täpset surmapõhjust välja selgitada ei õnnestunud.
Uurimise ajal märkasid meeskonnaruumi uurinud spetsialistid, et mitmed piloodi juures asunud lülitid polnud tavapärases stardiaegses asendis. Katsed näitasid, et süstiku purunemine ja kokkupõrge ookeaniga ei saanud neid nihutada, ning neil olid peal katted, mis kaitsesid juhusliku lülituse eest. See asjaolu jättis alles versiooni, et piloot ise oli lülitused teinud, kui üritas asjatult voolu taastada. Lisaks olid 3 neljast ookeanist leitud astronautide avariihapnikupakist manuaalselt aktiveeritud. Seetõttu arvatakse, et kui kabiin ei dehermetiseerunud järsult, võis kogu meeskond või osa neist süstiku purunemise üle elada ja nad hukkusid alles kabiini merre kukkumisel. Eksperdid on kindlad, et meeskonnal polnud võimalik pärast süstiku purunemist eluga pääseda, sest süstiku kabiin liikus veega kokku puutumise ajal kiirusega ligikaudu 333 km/h.
Zaitseve (Horlivka)

Zaitseve on alev Ukrainas Donetski oblastis Horlivka haldusalas, 62,8 km kaugusel Donetskist, 23 km kaugusel Horlivkast põhjas.
Zaitseve sai alevi õigused 1938. aastal.
Asula kõrgus merepinnast on 129 meetrit.
2001. aastal rahvaloenduse andmeil elas asulas 4012 inimest, kellest 93,15% märkis emakeeleks vene ja 6,48% ukraina keele.
Donbassi sõja algupoolel võtsid ühenduse DRV võitlejad asula oma kontrolli alla. 2015. aasta 9. novembril võtsid valitsusväed asula taas oma kontrolli alla.
2018. aasta aprilli lõpu seisuga oli vähemalt osa asulast valitsusvastaste relvajõudude kontrolli all (või eikellegimaa staatuses).
Koduvald (Saue ajaleht)

Koduvald oli ajaleht, mis ilmus Saue vallas aastatel 1994–2017.
Ajaleht ilmus kord kuus, kuu esimesel nädalal. Esimene number ilmus 1994. aasta veebruaris. Esimene toimetaja oli Heino Raieste, kes toimetas ajalehte aastatel 1994–2003.
Heino Raieste

Heino Raieste (kuni 10. detsembrini 1936 Tsakko või Tsäkko; 24. aprill 1928 – 4. august 2018) oli eesti kodu-uurija ja ajakirjanik.
Ta oli Saue valla ajalehe Koduvald toimetaja aastatel 1994–2003.
Hospidali tänav (Tallinn)

Hospidali tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Veerenni asumis Liivalaia ja Ravi tänava vahel.
Tänaval asub vaid üks hoone Hospidali tänav 4, ca. 1947 aastal ehitatud 4-kordne korterelamu. Liivalaia tänava nurgahooned on Liivalaia tänava aadressiga Liivalaia tänav 28 ja 30 ning tänava ääres asub ka Tallinna Liivalossi Lasteaed. 
Ajalugu.
Hospidali tänava nimi võeti kasutusele Üldise Hoolekande Kolleegiumi (Приказ Общественного Призрения) korraldusel 1786. aastal rajatud nn. Priihospidali, praeguse Ida-Tallinna Keskhaigla järgi. 1881. aastal kandis tänav saksa keeles "Hospitalstraßе" ja vene keeles "Госпитальная улица" ning eesti keeles 1885. ja 1910. aasta andmetel Hospitali tänava nime. 
1923. aasta Tallinna tänavate nimekirjas kasutati Hospidali tänava nimevormi.
Hospidali 2a asus kino „Mars“ hoone.
Liivalaia tänav 30 hoone Hospidali tänava poolses tiivas asus Eesti NSV Riiklik Laste- ja Noorteraamatukogu. Eesti Lastekirjanduse Keskus kolis 2007. aastal Liivalaia tänavalt praegusesse asukohta Pikk tänav 73. Tallinna Keskraamatukogu võõrkeelse kirjanduse osakond asub aadressil Liivalaia 40, hotell Olümpia vastas, mitmekordse elumaja esimesel korrusel.
Wilhelm Reinhold Staël von Holstein

Wilhelm Reinhold Staël von Holstein (5. november 1858 Uulu, Pärnumaa – 29. september 1918 Baden-Baden, Saksamaa) oli baltisaksa aadlik, vabahärra, Vaskrääma ja Sindi mõisnik, Peterburi õukonnategelane ja Liivimaa maanõunik.
Õppis Tartu Ülikoolis, oli korporatsiooni Livonia liige.
Temuco

Temuco on linn Lõuna-Tšiilis, Araucanía piirkonna ja Cautíni provintsi halduskeskus.
Lindvistika ehk metsa see lingvistika

"Lindvistika ehk metsa see lingvistika" on eesti semiootiku ja kirjaniku Valdur Mikita 2015. aasta detsembris ilmunud teos, mis jätkab raamatuis "Metsik lingvistika" (2008) ja "Lingvistiline mets" (2013) alustatud arutelu eesti kultuuri, eestlaste psühholoogia ja eestluse eripära teemadel.
Mikita enda iseloomustust mööda on see "kolmas raamat ulguvate rehade triloogiast". "Lindvistika" kirjastuseks või ilmumiskohaks on raamatus märgitud "Välgi metsad".
Olga (täpsustus)

Olga võib tähendada järgmist:
Sasuke Uchiha

 
Sasuke Uchiha (jaapani keeles うちは サスケ "Uchiha Sasuke") on tegelane mangast "Naruto", mille loojaks on Masashi Kishimoto.
Sasuke on üks viimastest ellujääjatest Uchiha klannist, mis oli üks vanemaid ning tugevamaid klanne Konohagakure-s, kuni Sasuke vanem vend Itachi Uchiha enne seeriaid klanni tappis. Seeria alguses on Sasuke eesmärk taastada oma klann ja tappa oma vanem vend. Seeria jätkudes pannakse Sasuke tiim seitsmesse (Team 7), mille juhiks on Kakashi Hatake. Tiimi kuuluvad ka Naruto Uzumaki ja Sakura Haruno. Alates akadeemiast on igale tüdrukule Sasuke meeldinud, samuti ka Sakurale, kes annaks kõik, et Sasukele ka tema meeldiks. Naruto, kellele jällegi meeldib Sakura on kade Sasuke üle, sest ta meeldib kõigile. Sellepärast üritab ta alati Sasukesest parem olla ja teda ületada. Sasuket ei huvita jällegi ükski tüdruk, sest ta tahab tugevamaks saada, et oma klann restoreerida. Naruto ja Sasuke on sellest saati vaenlased. Sasuke häält animes on teinud jaapani keeles Noriaki Sugiyama ja inglise keeles Yuri Lowenthal. Paljud vaatajad kritiseerivad Sasuket tema külma ja ükskõikse käitumise pärast.
Läti Muusikaakadeemia

Läti Muusikaakadeemia, õieti Jāzeps Vītolsi (nimeline) Läti Muusikaakadeemia (läti keeles "Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmija", lühendatult JVLMA) on Läti kõrgem muusikaõppeasutus, mis asub Riias aadressil Kr. Barona iela 1. Kool on kandnud ka nimesid Jāzeps Vītolsi Läti Konservatoorium ja Jāzeps Vītolsi Läti Kunstiinstituut; nimetatud ka Riia Konservatoorium.
Läti Muusikaakadeemia asutas 1919. aastal helilooja Jāzeps Vītols, kes oli ka Läti Rahvusooperi esimene direktor. 
Kooli rektorid on olnud Jāzeps Vītols (1919–1935), Pauls Jozuus (1935–1937), Alfrēds Kalniņš (1944–1948), Jēkabs Mediņš (1948–1950), Jānis Ozoliņš (1951–1977), Imants Kokars (1977–1990), Juris Karlsons (1990–2007), Artis Sīmanis (2007–2017), Guntars Prānis (2017–2024) ja Ilona Meija (alates 2024). 
Tuntud vilistlasi: Miša Aleksandrovitš, Iveta Apkalna, Volfgangs Dārziņš, Sarah Feigin, Elīna Garanča, Inese Galante, Jānis Ivanovs, Arvīds Jansons, Oleg Kagan, Aivars Kalējs, Gidon Kremer, Kristīne Opolais, Raimonds Pauls, Uģis Prauliņš, Uldis Pūcītis, Alfred Strombergs, Imants Zemzaris, Aleksandrs Viļumanis
Bakuu metroo

Bakuu metroo (aserbaidžaani keeles: Bakı Metropoliteni) on Bakuus töötav metroo, avati 6. novembril 1967. 
Peale teist maailmasõda elas Bakuus miljon inimest, mis oli NSV Liidus metroo rajamise eelduseks, mispeale 1951. aastal hakatigi metrood ehitama. 
Metrooliinid asuvad väga sügaval maa all (30–90m), nagu endistes NSV Liidu liiduvabariikides tavaks. Metrool on kolm liini kogupikkusega 40,3 km ja 27 metroopeatusega. Kasutusel on - ja -tüüpi metroorongid. 2015. aastal oli sõitjaid 222,0 miljonit, tipp-päeval oli sõitjaid 608 200. Metrooliinid töötavad kella 6.00–24.00.
Jan Vanriet

Jan Vanriet (sündinud 21. veebruaril 1948 Antwerpenis) on Belgia (flaami) kunstnik ja luuletaja. Valiti 2017. aastal Euroopa Teaduste ja Kunstide Akadeemia liikmeks.
Juhan Kalde

Juhan Kalde (1937. aastani Juhan Löve; 7. mai 1908 Lelle vald, Pärnumaa – 17. august 1995 Pärnu) oli eesti maadleja ja sporditegelane.
1940. aastal tuli ta Kreeka-Rooma maadluses Eesti meistriks raskekaalus (üle 87 kg), 1941. ja 1942. aastal võitis samas kaalukategoorias hõbemedali.
1950.–1960. aastatel tegutses maadlustreenerina Märjamaal.
STS-26

STS-26 oli NASA Space Shuttle'i programmi 26. mission ja seitsmes missioon, mille teenindas kosmosesüstik Discovery. Missioon startis 29. septembril 1988 ja naasis Maale neli päeva hiljem. STS-26 oli tähelepanuväärne, sest see oli esimene missioon pärast Challengeri katastroofi, mis toimus 28. jaanuaril 1986. STS-26 oli ka NASA esimene ainult veteranidest koosneva meeskonnaga missioon pärast ajaloolist missiooni Apollo 11.
STS-26 oli ka esimene kord peale missiooni STS-9, kus naasti vana missioonide tähistussüsteemi juurde.
Meeskond.
STS-26 meeskonnaks määrati missiooni STS-61-F meeskond. STS-61-F pidi algselt toimuma 1986. aasta mais ja seda pidi teenindama kosmosesüstik Challenger, kuid missioon tühistati kui toimus Challengeri katastroof. STS-26 piloot Richard Covey töötas Challengeri katastroofi ajal sideohvitserina ja oli viimane inimene, kes Challengeri meeskonnaga enne kosmoselaeva hävimist rääkis. Covey oleks olnud sideohvitser ka STS-61-F ajal. 
Missiooni meeskond koosnes ainult veteranidest ehk iga astronaut oli vähemalt ühe korra kosmoses käinud.
Missiooni kokkuvõte.
Kosmosesüstik Discovery startis Kennedy kosmosekeskuse starditornist B 29. septembril 1988 kell 11:37 kohaliku aja järgi. Stardi ajal sai üks kuumuskilbi plaat kergelt viga aga Challengeri katastroofi järel kasutusele võetud tahkekütuskiirendid töötasid veatult ja ei lekkinud.
Starti lükati eelnevalt poolteist tundi edasi, sest ilm polnud soodne ja kahe meeskonnaliikme skafandri jahutussüsteemi kaitsmed vajasid vahetust. Skafandrid parandati ära ja lennujuhid otsustasid, et tuul ei ohusta süstiku starti. 31 sekundit enne tahkekütusekiirendite süüdet, katkestati stardiloendus sest kabiinis oli õhurõhk kergelt tõusnud. Kiirelt selgitati välja, et selle oli põhjustanud meeskonnaliikmete skafandri hapnikuvarustuse käivitamine ja stardiloendus sai jätkuda. 
STS-26 viis orbiidile TDRS-i satelliidi ja sooritas missiooni ajal 11 teaduslikku katset. Missiooni ajal tekkis ka väike probleem, kui kabiini temperatuuri kontrollinud süsteem külmus ja lülitus automaatselt välja. Selle tulemusena tõusis temperatuur umbes 31 °C-ni. Siiski õnnestus meeskonnal probleem ära parandada.
Missiooni teisel päeval katsetati Discoveryl Ku-riba antenni, kuid see ei töötanud korralikult ja lülitati seetõttu välja.
STS-26 ajal katsetati ka hääljuhtimisega arvutit, mis juhtis Canadarmi tegevust jälginud kaameraid. Kuna süsteem oli uus, ei juhtinud see ühtegi kriitilise tähtsusega süsteemi. Meeskonnaliikmed avastasid, et arvuti ei tundnud ühegi meeskonnaliikme häält ära, ehkki enne starti olid kõik liikmed salvestanud arvuti jaoks näidised. Kui orbiidil tehti uued näidised, tundis arvuti meeskonnaliikme hääle ära 96% juhtudest. Sellest järeldati, et kaalutus muutis inimese häält ja enne starti tehtud näidised olid sisuliselt kasutud.
Peale teaduslikke katsete, proovisid meeskonnaliikmed ka uusi LES skafandreid, mida kasutati missioonidel STS-26 kuni STS-65, mil võeti kasutusele ACES skafander, mida kasutatakse tänaseni.
Discovery naasis maale 3. oktoobril ja missiooni viimasel päeval mälestati orbiidil ka Challengeri meeskonda.
Tyson Fury

Tyson Luke Fury (sündinud 12. augustil 1988 Manchester, Inglismaa) on Suurbritannia poksija.
Päritolu.
Fury on sündinud Iirimaa mustlaste järeltulijana. Ta isa pani talle nime Tyson endise raskekaalu maailmameistri Mike Tysoni järgi. 
Harrastajana.
Fury esindas nii Iirimaad, Inglismaad kui ka Ühendkuningriiki. 2006. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel võitis ta pronksmedali. 2007. aastal võitis ta Euroopa Liidu noorte meistrivõistlustel esikoha, hiljem kaotas aga tähtsas matšis kaasmaalasele David Price'ile kohtunike häältega 22-8 ning jäi seetõttu 2008. aasta Pekingi olümpiakoondisest välja. Hiljem üritas ta ebaõnnestunult pääseda ka Iirimaa koosseisus Pekingi olümpiale. 
Elukutselisena.
Fury tegi elukutselise poksijana debüüdi 2008. aasta lõpus Nottinghamis, alistades esimeses raundis nokaudiga Béla Gyöngyösi (Ungari). Järgmise aastaga oli Furyl kirjas juba üheksa elukutseliste matši ja 21-aastaselt tuli ta juba Inglismaa meistriks. 
Esimese suurema duelli pidas Fury 2011. aasta juulis, alistas kohtunike ühehäälse otsusega Dereck Chisora ning tuli Ühendkuningriigi ja Rahvaste Ühenduse meistriks. Aasta hiljem Põhja-Iirimaal Belfastis tõusis Fury võiduga Martin Rogani üle ka Iiri tšempioniks. 
Järgmise nelja aastaga poksis Fury end maailma tippu, alistades tähelepanuväärsemates matšides 2013. aastal USAs endise maailmameistri Steve Cunninghami, seejärel teist korda Dereck Chisora ning 2015. aasta alguses rumeenlase Christian Hammeri.
Aprillis 2015 teatati lõpuks, et Fury saab võimaluse astuda vastu raskekaalu valitsejale Volodõmõr Klõtškole. Novembris 2015 Düsseldorfis Saksamaal võitiski Fury vastupidi kõikidele ennustustele Klõtškod kohtunike ühehäälse otsusega 115:112, 115:112 ja 116:111, tõustes sellega WBA (Super), IBF, WBO, IBO ja The Ring Magazine'i tunnustatud raskekaalu maailmameistriks. Selle võidu järel lisati Fury BBC aasta sportlase valimistel üheks kandidaadiks. Samuti on Fury endine Inglismaa, Iirimaa, Ühendkuningriigi, Rahvaste Ühenduse ja EBU Euroopa raskekaalu meister.
Ta on seni (seisuga 21. detsember 2024) pidanud 37 kohtumist. Ta on võitnud neist 34 (neist 24 nokaudiga) ja kaotanud 2 kohtumist ning viigistanud 1 kohtumise.
Isiklikku.
Tema suguvõsas on suured poksitraditsioonid, isa John Fury (Gypsy) oli 1980. aastatel elukutseline poksija, teine nõbu Andy Lee on aga WBO keskkaalu maailmameister. Tysoni onupoeg Hughie Fury on samuti lootustandev raskekaalu profipoksija (18-0, 10 KO). Mõlemat meest treenib Hughie isa Peter Fury. Nõod loodavad enda väitel raskekaalu divisjonis tõusta uuteks Klõtškodeks.
Fury ja tema naine Paris abiellusid 2009, neil on lapsed Prince ja Venezuela. Fury on sügavalt usklik. Ta on tuntud oma julgete ja paljude jaoks vastumeelsete väljaütlemiste poolest. Samuti on ta Premier League'i tippklubi Manchester Unitedi toetaja.
Villu Ojassalu

Villu Ojassalu (5. aprill 1931 Sillaotsa talu, Võisiku vald, Viljandimaa – 11. september 2019) oli eesti sporditegelane.
Ta lõpetas 1951. aastal Põltsamaa Keskkooli.
Ta töötas aastatel 1954–1955 Põltsamaa Keskkooli kehalise kasvatuse õpetajana, 1955–1959 Põltsamaa rajooni spordikomitee esimehena, 1959–1962 Põltsamaa Jõu rajooninõukogu esimehena, 1965–1967 Jõgeva Jõu tõstetreenerina, 1967–1981 Põltsamaa EPT spordijuhina.
Ta oli aastatel 2002–2005 Põltsamaa linnavolikogu liige Eestimaa Rahvaliidu saadikuna, aastatel 2009–2013 linnavolikogu asendusliige valimisliidu Meie Põltsamaa nimekirjas.
Ta suri 11. septembril 2019 ja maeti 15. septembril Põltsamaa uuele õigeusu kalmistule.
Briançon

Briançon [brian'soon] on linn Prantsusmaa kaguosas Provence-Alpes-Côte d'Azuri piirkonnas Hautes-Alpesi departemangus. See on departemangu alamprefektuur ("sous-prefecture") ehk ringkonna halduskeskus. Linn on kahe kantoni keskuseks.
Linna territoorium asub 1167–2540 meetri kõrgusel üle merepinna.
Linna lähedalt Alpidest saab alguse Durance'i jõgi.
Piimamees

Piimamees on inimene, kes veab piima inimesteni.
Alice Springs

Alice Springs on linn Austraalia mandri keskosas, Austraalia Põhjaterritooriumi lõunaosas. 
Viited.
Olev Remsu. Linnast ja maailma suurimast monoliidist on juttu teoses "Okeaania. James Cook ja Uku Masing", Go kirjastus, 2017
MacDonnelli mäestik

MacDonnelli mäestik on mäestik Austraalia mandri keskosas, Austraalia Põhjaterritooriumil.
Mäestik koosneb paralleelsetest mäeahelikest, mis kulgevad Alice Springsi linnast nii lääne kui ida pool.
Mäestiku ja ühtlasi Põhjaterritooriumi kõrgeim tipp on Mount Ziel (1531 m).
Mäestiku lääneosas Alice Springsist läänes asub Lääne-MacDonnelli rahvuspark.
Mäestik on nime saanud endise Lõuna-Austraalia, Nova Scotia ja Hongkongi kuberneri Richard Graves MacDonnelli (1814–1881) järgi.
Abipolitseiniku teenetemärk

Abipolitseiniku teenetemärk on Politsei- ja Piirivalveameti väljaantav ametkondlik teenetemärk abipolitseinikule silmapaistvate teenete eest politsei tegevuses osalemisel.
Abipolitseiniku teenetemärk koosneb rinnalindist ja sõõrikujulisest 35-millimeetrise läbimõõduga punasest vasest medalist. Medali keskel on käpprist, millel 12-millimeetri kõrgune tasapinnaline politseivapp. Käppristi ümbritseb 5-millimeetrine sõõr, millel on kaks loorberioksa ja tähed AP. Teenetemärgi tagaküljele graveeritakse teenetemärgi number. Teenetemärgi rinnalint on 35-millimeetri laiune hall muareelint kahe 11,5-millimeetri laiuse oranži triibuga.
Abipolitseiniku teenetemärke annab Politsei- ja Piirivalveameti peadirektor käskkirjaga ning need antakse kätte korraliselt üks kord aastas – politsei ja piirivalve aastapäeval novembris.
Eduard Poland

Eduard Poland (1. jaanuar 1883 Rannu vald – 20. august 1957 Tallinn) oli eesti maali- ja teatrikunstnik.
Elulugu.
Poland sündis Tammel Võrtsjärve ääres, kuid pere kolis 1884. aastal Tallinna. Tallinnas leidis Polandi isa Jaan tööd kiviraidurina ja pere sai korteri Kaupmehe tänavale, kus samas majas elanud sakslaste kunstiraamatutega tutvumine oli Polandi esimene kokkupuude kunstiga. Polandil väljendus juba noorena suur huvi maalimise vastu, näiteks käis poiss juba kümneaastaselt Kluge &amp; Ströhmi kaupluse akna taga vitriinis müügiks pandud maale vaatamas ja proovis kodus neid järgi maalida. Samuti maalis ta fotode järgi pereliikmete portreid, hiljem hakkas neid juba tellimuse peale teistelegi tegema. Veel teenis Poland noorena leiba fotoateljeedele tagaseinu tehes ja raamatuköitja õpilane olles.
1901. aastal sai Poland Tallinna Saksa Teatri dekoraatori Karl Woldemar Mareschi õpilaseks-abiks, peagi liikus edasi Franz von Bazani abiks ning hakkas maalima teatridekoratsioone nii Tartus kui ka Tallinnas. 1907. aastal sõitis Poland koos Bazaniga Berliini, kus töötati Schilleri teatris ning reisiti ka Itaaliasse ja Pariisi. Poland proovis Berliinis ka õhtuses õppes kõrgemat haridust omandada, kuid lahkus Saksamaalt enne lõpetamist ja naasis Eestisse 1910, kus keskendus pereelule – abiellus Leontine Vahtrikuga, 1911. aastal sündis poeg Armand, 1916 tütar Alice. Eestis jätkas Poland nii tarbegraafiku kui ka ennekõike dekoraatori ametit. Äramärkimist väärib Polandi tegevus Estonia teatris, kust mees ootamatult 1921. aastal lahkus.
Eduard Poland on joonistanud karikatuure, mida avaldati 1912–1913 satiiriajakirjas Kilk.Vähem on teada, et Poland jõudis tegeleda ka arhitektuuriga, näiteks on tema projekteerinud elumaja kunstnik Teodor Ussisoole Nõmmel, Pärnu mnt 247 (1911) ning maja Karl Ernst Särgavale Pirita-Kosel (1914; hävinud). Pärast teatrist lahkumist tegutses Poland vabakunstnikuna, viljeledes peamiselt tahvelmaali.
Eduard Poland suri 20. augustil 1957 Tallinnas ja ta maeti 21. augustil 1957 Rahumäe kalmistule.
Aizpute ordulinnus

Aizpute ordulinnus oli Liivi ordu linnus Aizpute linnas Aizpute kihelkonnas.
Linnuse lasi 1249. aastal rajada ordumeister Dietrich von Grüningen. Algselt oli tegemist tüüpilise kastell-linnusega, ent 15. sajandil seda laiendati ja rajati linnuse idapoolne osa. Hiljem kuulus linnus Kuramaa hertsogiriigi koosseisu.
Linnus sai tugevasti kannatada Poola-Rootsi sõdades (1600–1629). 1665. aastal lasi hertsog Jakob Kettler linnuse taas korda teha ja uuendas sealset garnisoni.
1682. aastal läks linnus Noldede valdusse. Toona lisati sinna eluhoonete korpus, linnus kujuneski kindluse asemel kindlustatud elamuks. 18. sajandi teisel poolel valmis tiigi teisel kaldal sealse mõisa uus hoone ja linnus jäi suuremalt jaolt tühjaks.
1939. aastal ehitati osa linnusest kohaliku kooli tarbeks ümber. Eluruumid asusid linnuses veel 1970. aastateni.
Creative Mobile

OÜ Creative Mobile on Tallinnas tegutsev mobiilimängude loomise ja väljaandmise ettevõte. Ettevõtte kaubamärk on Creative Mobile.
Ettevõtte asutasid 2010 Vladimir Funtikov, Sergei Panfilov ja Serhiy Slyeptsov. Creative Mobile on mänge teinud nii Androidile kui ka iOS-ile. Ettevõtte tuntuim mängusari on Drag Racing.
Bendigo

Bendigo on linn Austraalias, Victoria osariigi keskosas.
Bendigo asub Melbourne'ist ligi 150 km põhja pool.
1851. aastal avastati Bendigo piirkonnast kulda. Järgnenud kullapalavik tõi kaasa elanike arvu kiire kasvu ja linna arengu. Aastatel 1851–1954 kaevandati Bendigo kullakaevandustes kokku 777 tonni kulda. Hinnanguliselt on piirkonna kullavarud veel ligikaudu sama suured kui on juba välja kaevandatud, kuid kaevandamist takistab varude sügavus (üle 400 meetri maapinnast). 2011. aastast tegutseb endises kullakaevanduses (Central Deborah Gold Mine) muuseum.
Linnas asub La Trobe'i Ülikooli kampus.
Alfrēds Kalniņš

Alfrēds Kalniņš (23. august 1879 Cēsis – 23. detsember 1951 Riia) oli läti helilooja, organist ja dirigent; esimese läti ooperi "Baņuta" autor.
Hariduskäik.
1888. aastani õppis ta Cēsises progümnaasiumis (kus õppis ka klaverit ja viiulit). 1892. aastani õppis ta Cēsise lähedal asuvas Bērzaine Maagümnaasiumis (Livländisches Landesgymnasium zu Birkenruh bei Wenden). Seejärel õppis ta Milleri reaalkoolis.
Õppis aastatel 1886–1894 klaverit ja viiulit Cēsise progümnaasiumis, Bērzaine Maagümnaasiumis "(Livländisches Landesgymnasium zu Birkenruh bei Wenden)" ja Milleri reaalkoolis. Peamiseks muusikaõpetajaks oli helilooja R. Štarke. Kümneaastaselt hakkas Kalniņš harjutama orelimängu Cēsise Jaani kirikus. Aastail 1897–1901 jätkas õpinguid Peterburi konservatooriumis Friedrich Homiliuse (orel) ja Anatoli Lja­­­­dovi (kompositsioon) juhendamisel.
Töö Eestis ja Lätis.
1903. aastal asus elama Pärnusse, kus töötas Nikolai kirikus organistina ning koorijuhi ja muusikaõpetajana Pärnu Poeglaste Gümnaasiumis. Naasnud Lätisse, töötas organistina Liepaja St. Anna kirikus ning juhendas Liepaja laulu- ja muusikaseltsi koori. 1920. aastal sai Riias Haridusministeeriumi muusikaosakonna juhataja ja muusikanõukogu esimehe koha. Töötas samal ajal ka organistina St. Jakobi kirikus ning tegutses muusikakriitikuna. Oli Läti Ülikooli üliõpilaskoori Dziesmuvara dirigent.
Kalniņš oli üks Läti Rahvus­ooperi asutajaid. 1920. aastatel ooperi dirigent ja selle direktoraadi liige. 1926. aastal oli Läti VI üldlaulupeo peadirigent. 1927–1933 töö­tas New Yorgis, kus paistis silma konstruktivistliku koori- ja orkestrimuusika loojana. Töötas seal organistina, andis eratunde, komponeeris ja esines kontsertidel. Kodumaale naasnult töötas ta Riia toomkirikus organistina, oli Läti konservatooriumi professor ja 1944–1948 konservatooriumi rektor.
Looming.
Kalniņšit peetakse läti rahvuslike ooperiheliloojate koolkonna rajajaks.
Komponeeris esimese läti rah­vus­liku ooperi "Baņuta" (Riia, 1920). Ajaloolis-müto­loogilisel ainestikul põhinev teos on tugeva rahvusliku koloriidiga, lüüriline ja selgete Wagneri mõjutustega. 
1920. aastate alguses hakkas komponeerima ooperit Jānis Rainise tragöödia "Indulis un Ārija" ainetel, mis kujutab endast lätlaste Romeo ja Julia lugu. Valmis ooperi esimene vaatus. Tutvustas seda Rainisele, kuid teos jäi lõpetamata. 
Muusikaline draama "Salinieki" (Riia, 1926) käsitleb rahva ennastohverdavat vabadusvõitlust rõhu­jatega. 
Kirjutas ka üle 100 romantilises stiilis koorilaulu, balletimuusikat, oreli- ja orkestrikompositsioone ning arranžeeris üle 120 rahvalaulu häälele ja klaverile.
Sine anno

Sine anno (lühend s.a.) on väljend ladina keelest, see tähendab "ilma aastata". Seda kasutatakse bibliograafilistes kirjetes tähistamaks, et raamatu või mingi muu teaviku ilmumisaasta ei ole märgitud.
Tallinna merepäevad

Tallinna merepäevad on Tallinnas alates 2008. aastast igal aastal korraldatav mere- ja perepidu. Merepäevade raames toimub palju kontserte, ja laevasõite, laevatutvustusi ja mereparaad.
Merepäevi korraldab Tallinna linn koostöös Tallinna Sadama ja Eesti Meremuuseumi, Noblessneri sadama ja teiste partneritega.
2024. aastal toimus Tallinna merepäevade asemel 11.–14. juulil 2024 Tallinnas maailma suurim purjeõppelaevade regatt Tall Ships Races, mis tõi mujalt maailmast kolme Tallinna sadamasse 60 purjelaeva koos 1500 laevapereliikmega.
2013. aastal lõi Balbiino Tallinna merepäevade auks Eestis uudse jäätiselaevukese Jäämurdja. Tegu on apelsinitäidisega vanilli koorejäätisega, mis on laevukesekujulises vahvlis ja kaetud šokolaadiglasuuriga.
Bärenstein

Bärenstein on mitme haldusüksuse ning asula nimi:
Kalypso (laev)

Kalypso on endine Viking Line'i parvlaev, mis ehitati 1990. aastal Wärtsilä Turu laevatehases Rederi AB Slite tellimusel. Et reeder pankrotistus 1993. aastal, siis rentis Viking Line laeva, kuni müüs selle 1994. aasta algul laevakompaniile Star Cruises. Laev sai uueks nimeks Star Pisces.
Kalypso mahutas 2200 reisijat ja 490 sõiduautot, sel on jääklass 1A Super.
Bratislav Gašić

Bratislav Gašić (serbia keeles Братислав Гашић; sündinud 30. juunil 1967 Kruševacis) on Serbia poliitik (Serbia Progressiivne Partei).
Ta sündis Kruševacis (asub Rasina ringkonnas). Ta on lõpetanud Niši Ülikooli majandusteaduskonna.
Ta oli 27. aprillist 2015 kuni 5. veebruarini 2016 Serbia kaitseminister.
Alates 26. oktoobrist 2022 on ta Serbia siseminister.
Kalur

Kalur (ekslikult ka kalamees) on kalapüügivahenditega (võrgu, õnge, mõrra vms) kala püüdes elatist teeniv isik.
Tee Kommunismile

Tee Kommunismile nime on kandnud:
Kommunismi Tee

Kommunismi Tee nime on kandnud:
Boris Meissner

Boris Meissner (10. august 1915 Pihkva – 10. september 2003 Köln) oli baltisaksa õigusteadlane. 
Tema peamised uurimisvaldkonnad olid rahvusvaheline õigus, Ida-Euroopa ajalugu ja poliitika.
Ta lõpetas 1935. aastal Tartu ülikooli, kus oli õppinud majandust. Seejärel õppis ta aastatel 1935–1939 Tartu ülikoolis õigusteadust (ei lõpetanud). Kuulus korporatsiooni Neobaltia.
1995. aastal autasustati teda Maarjamaa Risti I klassi teenetemärgiga. 1996. aastal nimetati ta Tartu Ülikooli audoktoriks.
Friedrich von Meyendorff

Friedrich von Meyendorff (3. august 1839 – 22. aprill 1911) oli baltisaksa mõisnik ja poliitik. 
Friedrich von Meyendorff oli Liivimaa rüütelkonna sekretär, 1884–1908 Liivimaa rüütelkonna maamarssal ja 1908–1911 Liivimaa maanõunik.
Covilhã

Covilhã ([kuvlj'a]) on linn Portugalis Castelo Branco ringkonnas.
2001. aastal elas seal 34 772 inimest.
Linnas paikneb ülikool – Universidade da Beira Interior (UBI).
Sise-Beira Ülikool

Sise-Beira Ülikool ("University of Beira Interior", "Universidade da Beira Interior", lühend UBI) on ülikool Portugalis, Covilhã linnas.
Beira oli endine Portugali provints, mille siseosas Covilhã asub. 
Ülikool on asutatud 1979, täisõigused ülikoolina sai 1986.
Tallinna Jalapalli Liit

Tallinna Jalapalli Liit oli aastatel 1916–1917 Tallinnas tegutsenud praeguse Eesti Jalgpalli Liidu eelkäija. 
Asutajaliikmed olid Tallinna SS Olümpia, Tallinna ESS Kalev ja Tallinna VS Sport. 
2. juunil 1916 moodustasid Olümpia, Kalevi ja Spordi esindajad Tallinna Jalapalli Liiga (Revalskaja Futbol-Liga). Ajutise komitee esimeheks valiti Ado Anderkopp, kellest sai 1920 ka Eesti Spordi Liidu esimene esimees. 
24. augustil 1916 (vkj 11. august) kinnitati esimene Tallinna Jalapalli Liidu põhikiri.
1917. aasta sügisel, Saksa okupatsiooni ajal, oli Tallinna Jalapalli Liit sunnitud oma tegevuse lõpetama.
Beira (Portugal)

Beira on endisaegne provints Portugalis.
Peamised linnad Beiras on olnud Coimbra, Aveiro, Leiria, Viseu, Castelo Branco, Guarda, Figueira da Foz, Covilhã ja Pinhel.
Puka raamatukogu

Puka raamatukogu on Otepää valla rahvaraamatukogu, mis asub Puka alevikus aadressil Kooli 6.
Ajalugu.
Esimesed teadaolevad andmed Puka raamatukogu kohta pärinevad aastast 1922. Puka Tuletõrje Seltsi raamatukogu koosnes esialgu küll ainult kahesajast raamatust ning asus Juhan Mäelo asundustalus. Arusaadavalt oli taluperemees ka raamatukoguhoidja. Lugejad eelistasid ilukirjanduslikke teoseid, teaduslikke raamatuid laenutati vähem. Hooletute raamatulaenajate korrale kutsumiseks sisse seatud kautsjon muutis aga raamatukogu kasutamise mõneks ajaks tagasihoidlikumaks. 
1926. aastal sai Puka Tuletõrje Seltsi raamatukogu Haridusministeeriumi kooliosakonnalt rahalist toetust 5000 marka. 1927. aastal oli raamatuid juba 500 piires, märkimisväärse osa kinkis Juhan Mäelo. 1928. aastal alustati ettevalmistusi raamatukogu Puka Tuletõrje Seltsi majja kolimiseks, teoks sai see küll alles 1930. aastal. Kolimisega ühildusid raamatukogu nimetus ning asupaik. Raamatukoguhoidjatena tegid tublit tööd Aleksander Vaard, Alviine ja Peeter Sarapuu. Tungiva nõudmise tulemusena maavalitsuselt saadud toetusega muretseti uut kirjandust. Mõnda aega oli laenutamine ka tasuline – 2 senti raamatu pealt.
1930. aastate lõpus oli raamatukoguhoidjaks suur kirjandushuviline Karl Katalsepp, kes oskas asjatundlikult ja sihikindlalt harjutada inimesi ka teaduslikke raamatuid lugema. 
Aastatel 1941–1945 raamatukogu ei töötanud. Raamatud olid viidud varjule Julius Ojasalu aita. 1945. aastal tõi Alviine Sarapuu raamatud tagasi Puka tuletõrje majja. 
1956. aastal oli raamatukogu Jaan Paapsteli eramajas, kust 1957. aastal koliti tagasi Puka rahvamajja. 50 m² suurune ruum oli külm ning ega mööblitki eriti polnud. 1960. aastal Puka sovhoosi abiga tehtud remont parandas siiski olukorda. 
1985. aastal tehti rahvamajas ja raamatukogus põhjalik remont. 
2001. aastal kolis raamatukogu uutesse ruumidesse. 2004. aasta teisel poolel mindi üle elektroonilisele laenutusele. 
Juhatajad/laenutajad.
Juhan Mäelo 1922
Aleksander Vaard
Alviine Sarapuu
Peeter Sarapuu 1945–1947
Karl Katalsepp
Ida Kärsna
Veloona Kaup 1956–1985
Ene Markov alates 1985
Statistika.
Statistika 2014. aasta seisuga
Kogud: 11363
Kasutajad: 289
Külastused: 2 190
Laenutused: 5 114
Töökohad: 1
Kuigatsi raamatukogu

Kuigatsi raamatukogu on Otepää valla rahvaraamatukogu. See asub Kuigatsi külas Valga maakonnas.
Ajalugu.
1914. aastal asutati Kuigatsi Hariduse Seltsi raamatukogu. Priipalu algkooli juhataja ruumes asunud seltsi raamatukogu oli avatud pühapäeviti kella 11–13. Raamatute laenutamiseks tuli pöörduda kogu hoidja algkooli juhataja P. Lutheri poole ning korraga sai laenutada kuni kaks köidet kahe nädala peale. Kuigatsi Hariduse Seltsi raamatukogu kuulus avalikkude raamatukogude võrku. 
Seltsi 1935. aasta aastakoosolekul võeti vastu raamatukogu tarvitamise kord. Tundmatutelt isikutelt hakati võtma tagatist, mis vastavalt raamatu väärtusele võis ulatuda kuni 2 kroonini. Uueks raamatukogu juhatajaks valiti Juhan Raieste, kes pidi aga varsti elukoha muutmise tõttu ameti maha panema. Uueks juhatajaks asunud seltsi liige Robert Tamm võttis üle 497 nummerdatud raamatut. 
1940. aastate alguses viidi vahepeal asukoha järgi nime muutnud Priipalu Haridusseltsi raamatukogu Priipalust Kuigatsisse. Varasemast perioodist on Kuigatsi raamatukogus alles üks raamat: „Koidula ja Almbergi kirjavahetus” (1925). Kuigatsis asus raamatukogu rahvamaja eesruumis, kooliõpetaja Eerika Peebu hoole all. Teise maailmasõja ajal Saksa sõjaväe rahvamajja majutamisel viis õpetaja raamatud oma koju ja laenutas neid tasuta kord nädalas. Uuesti avati raamatukogu 1945. aasta mais juhataja Alviine Tamme kodus. Raamatukogu inventariks olid üks riiul, üks laud ja üks haridusseltsi raamatukapp. 
1950. aastatel remonditi rahvamaja, eemaldati uhke torn, tuletõrje pritsikuurist tehti riidehoid, raamatukogu laiendati endise einelaua arvelt. 1970. aastani tegutsenud rahvamajas olid kultuurielu ja isetegevus väga heal järjel. Pärast seda jäid majja ainult raamatukogu ja raamatukogu juhataja korter. Aastatel 1971–1974 laiendati raamatukogu ruume. 
Kuigatsi eriinternaatkoolile töökodade tarbeks ruumide ümberehitamise ajaks oli raamatukogu aastatel 1985–1991 kolitud rahvamajast ajutistele pindadele. Täiskasvanute fond viidi teedevalitsuse maja teisele korrusele ja lastefond koolimajja. 1991. aastal kolis raamatukogu ajutistelt pindadelt tagasi rahvamajja – kooli töökoja hoonesse, kuhu väikeste vaidluste käigus leiti ruumid raamatukogule. 1994. aastast tegutseb raamatukogu juures õpiring Siiliklubi. 
2000. aastast on raamatukogul internetiühendus. Kasutusel on Raamatukogude Info- ja Kataloogisüsteem (RIKS).
Raamatukogu remonditi aastatel 2007–2009.
Tákis Chatzigeorgíou

Tákis Chatzigeorgíou (kreeka keeles "Τάκης Χατζηγεωργίου"; sündinud 11. detsembril 1956 Páno Akourdáleias) on Küprose ajakirjanik ja poliitik (Töörahva Progressiivne Partei). Ta oli aastatel 2009–2019 Euroopa Parlamendi liige.
Ta sündis Páno Akourdáleias (asub Paphose ringkonnas Küprosel). Ta õppis õigusteadust ja ajakirjandust Ateena ülikoolis. Pärast ülikooli lõpetamist naasis Küprosele, kus asus tööle vabakutselise ajakirjanikuna. Ta sai Küprose ringhäälingu telekanalis tuntuks jutusaates "Piirideta". Aastatel 1995–2007 töötas ta Küprose raadiojaamas Radio Astra 92,8.
Aastatel 1996–2009 oli ta Küprose parlamendi liige. Aastatel 2009–2019 oli ta Euroopa Parlamendi liige, kuuludes Euroopa Ühendatud Vasakpoolsete ja Põhjala Vasak-Roheliste fraktsiooni.
Vladimir Padwa

Vladimir Padwa (ka Vladimir Padva; 8. veebruar 1900 Novljanskoje küla, Bronnitski maakond, Moskva kubermang, Venemaa – 28. aprill 1981 New York), oli pianist, helilooja ja haridustegelane, kes tegutses Eestis, hiljem Ameerika Ühendriikides.
Ta kasvas üles Eestis, lõpetas 1916. aastal Tallinna Reaalkooli ning pärast Eesti iseseisvumist sai Eesti kodakondsuse. 
1932. aastal suundus ta USA-sse. 1948. aastal sai ta USA kodakondsuse.
Kalamees

 
Kalamees, ka kalastaja või õngitseja on isik, kes püüab kala kõrvaltegevuse või harrastusena.
Kalamees oli ajakirja Meremees kaluriteemaline lisa aastail 1993–1995.
James D. Melville

James Desmond Melville juunior (sündinud 1957) on Ameerika Ühendriikide diplomaat, kes 8. detsembrist 2015 kuni 29. juulini 2018 oli Ameerika Ühendriikide erakorraline ja täievoliline suursaadik Eesti Vabariigis.
Ta lõpetas 1979. aastal Bostoni Ülikooli bakalaureusekraadiga ajaloos ja 1982. aastal Rutgersi Ülikooli "Juris Doctori" kraadiga õigusteaduses.
Ta on töötanud Ameerika Ühendriikide välisteenistuses alates 1986. aastast. Seal oli tema esimene töökoht (1986–1988) Ameerika Ühendriikide suursaatkond Saksa Demokraatlikus Vabariigis. Ta on töötanud nii välisministeeriumi eri osakondades Washingtonis kui ka välismissioonidel Seišellidel, Venemaal Peterburis, Ameerika Ühendriikide esinduses NATO juures ja Prantsusmaal.
Aastatel 2005–2008 oli ta minister-nõunik Ameerika Ühendriikide suursaatkonnas Venemaal Moskvas ja aastatel 2008–2010 samal ametikohal Ameerika Ühendriikide suursaatkonnas Suurbritannias Londonis. Mõlemas saatkonnas tegutses ta ka ajutise asjurina. Aastatel 2010–2012 juhatas ta välisministeeriumi Euroopa, Euraasia ja rahvusvaheliste organisatsioonide asjade bürood.
Enne Eestisse saabumist oli James Melville aastatel 2012–2015 saatkonna asejuht Saksamaal Berliinis. President Barack Obama nimetas ta suursaadikuks Eestisse 7. mail 2015 ja Ameerika Ühendriikide Senat kinnitas ta ametisse sama aasta 5. augustil. Ta vannutati ametisse 18. septembril ja esitas oma volikirja Eesti presidendile Toomas Hendrik Ilvesele 8. detsembril 2015.
Suursaadik Melville valdab lisaks inglise keelele vene, saksa ja prantsuse keelt. Ta on abielus ja tal on kaks poega.
30. juunil 2018 teatas Melville, et läheb president Donald Trumpi poliitika tõttu erru 29. juulil 2018.
3. augustil 2018 tunnustas president Kersti Kaljulaid teda I klassi Maarjamaa Risti teenetemärgiga.
Alison Pill

Alison Courtney Pill (sündinud 27. novembril 1985 Ontario provintsis Kanadas) on Eesti juurtega Kanada näitleja.
Ta isa on eestlasest ettevõtja.
2000. aastal võitis ta Burbanki Rahvusvahelisel Lastefilmide Festivalil (inglise Burbank International Children's Film Festival) parima lapsnäitlejatari auhinna (roll filmis "The Dinosaur Hunter", 2000).
Aastatel 2020–2022 oli Pillil kaalukas roll ulmesarjas "".
Uno Prii

Uno Prii (28. veebruar 1924 Tallinn – 27. november 2000 Toronto, Kanada) oli Eesti päritolu Kanada arhitekt. 
Ta lõpetas aastal 1943 Tallinna Reaalkooli.
Ta projekteeris umbes 250 ehitist, enamiku Kanadas Torontos, ent ka mujal Ontario provintsis ja USAs.
Endel Jõgi

Endel Jõgi (välismaal Endel Rivers; sündinud 15. aprillil 1959 Eestis) on Eesti päritolu Austraalia muusik, helilooja ja muusikaprodutsent. 
Eestis tegi ta kaasa ansamblites Proov 583 (laulja ja kitarristina), Gunnar Grapsi Grupp (kitarristina), Linnu Tee (1986–1988 kitarristi ja klahvpillimängijana).
1987. aasta 24. veebruari keskpäeval ratsutas Jõgi seljale kinnitatud sinimustvalge lipuga umbes pool tundi mustal hobusel Tallinna Vanalinnas ja Toompeal, jõudes tiiru teha ka lossiõuel. Hobune oli vanalinna toodud ratsaspordibaasist kirjaliku palve alusel filmivõtete ettekäändel. Andnud hobuse Nevski katedraali juures üle, liikus Jõgi lipp käes Vabaduse väljaku taksopeatusse, kus ta lubati järjekorras esimeseks. Seejärel sõitis pidevalt arreteerimist oodanud mees taksoga Tallinnast välja ja varjas ennast umbes kuu aega tuttavate juures. Ametivõimud ja KGB vaikisid toimunu maha. Ilmselt peeti ka hiljem otstarbekaks tuntud muusikut mitte vahistada, sest muidu oleks teave aktsioonist jõudnud laia avalikkuseni.
1989. aastal kolis ta Austraaliasse. 2007. aastal hinnati Endel Jõgi loodud instrumentaalmuusika Austraalia tähtsaimal muusikaauhindade konkursil "Musicoz" esikoha vääriliseks. Ta oli saatnud hindamisele kaks lugu, klassikaliste palade ning jazz fusion'i kategoorias, mis mõlemad jõudsid omas grupis finaali ning üks tõi ka esikoha.
Jacques Rosenbaum

Jacques Gustav-Adolf Rosenbaum-Ehrenbusch (1. juuli 1878 Haapsalu – 6. jaanuar 1944 Berliin) oli baltisaksa päritolu Eesti arhitekt.
Aastatel 1904–1907 oli ta Tartu linnaarhitekt. Rosenbaum on tuntud Tallinna projekteeritud juugendstiilis hoonete järgi.
Elukäik.
Jacques Rosenbaum sündis 1. juulil 1878 Haapsalus, Haapsalu raehärra ja Haapsalu viimane bürgermeistri Moritz Leonhard Gabriel Rosenbaumi (1846–1907) ja Mathilde von Liphardti peres teise lapsena. Perekonnanimi Ehrenbusch, mille Jacques Rosenbaum hiljem oma nimele liitis, oli Jacques Rosenbaumi vanaema Anna Wilhelmine neiupõlvenimi.
Aastatel 1889–1896 õppis Rosenbaum Tallinna Peetri reaalkoolis. Seejärel astus Riia Polütehnilisse Instituuti, kus õppis esialgu keemiat (1896–1898), aga vahetas selle arhitektuuri vastu ning lõpetas kooli 1904. aastal. Rosenbaum kuulus korporatsiooni Rubonia.
1897 abiellus Rosenbaum Adrienne Kerkoviusega (1879–1971). Paaril oli kokku viis last.
1904–1907 töötas Rosenbaum Tartu linnaarhitektina.
1907 asus arhitekt Tallinna, kus oli kuni 1912 Eestimaa kubermanguvalitsuse ehitusosakonna nooreminsener, kuulis Tallinna linnavolikokku, 1916–1918 töötas vanemtöödejuhatajana Merekindluse Valitsuses. Tallinna perioodi jääb ka enamik tema ehitustellimusi. 
I maailmasõja ajal lahkus arhitekt perega Eestist ning kolis Saksamaale Greifswaldi. 1920. aastate algul naasis Rosenbaum Tallinna, kuid ei jäänud sinna püsivalt. Tema viimaseks Eestisse ehitatud projektiks jäi Meremeeste Kodu, mis valmis 1926. 1932 astus ta koos naisega Hitleri natsionaalsotsialistlikku töölisparteisse NSDAP. 1930. aastatel töötas ta Luftwaffes tehnikuna, hiljem relvastuse ja sõjatööstuse ministeeriumis. Jacques Rosenbaum suri 6. jaanuaril 1944 Berliinis.
Arhitektuur.
Jacques Rosenbaumi loomingut iseloomustab nii stiililine kui ka tüpoloogiline mitmekesisus: tööstusehitistest juudi mausoleumini, neostiilidest juugendi ja selle retrospektiivideni. Tema loomingu kõrgaeg jääb aastate 1909–1914 vahelisse perioodi. Hoonete skulpturaalse dekoori osas tegi arhitekt tihedat koostööd skulptor August Volziga. Rosenbaumi tellijateks olid baltisakslased. Eesti tellijale jäi Rosenbaumi arhitektuurikeel ilmselt liiga saksalikuks. 1920. aastatel arhitekti viljeldud rohke ornamentikaga arhitektuur vanamoodsaks, millele oli raske leida tellijat nii Saksamaal kui ka Eestis.
Rosenbaumi teadaolevalt esimene teostatud projekt on Reinhold Reichmanni maja Pikk 23/25. Hoone arhitektuur on saksa uusrenessansi, uusmanerismi ja juugendi segu. Fassaadi ilmestavad maskaroonid, draakonid ja katusel uudishimuliku mehe skulptuur. Ka 1910 valminud Pikk 18 fassaadi ehib rohke juugendlik dekoor. Heimatstiili ja vahvärkarhitektuuri arhitekti loomingus esindavad Seewaldi haigla ehitised ning arhitekti oma majad Pirita tee ääres. Rosenbaum projekteeris ka tööstusarhitektuuri. Tema projekteeritud on mitu hoonet Fahle tselluloositehase kompleksis ning Grünwaldti nahavabrik Maakri tänaval. Tema loomingusse kuuluvad Laupa mõisa peahoone, Leppenbergi üürimaja Roosikrantsi 15 ning mitu väiksemat villat.
Yann Walcker

Yann Walcker (sündinud 1973 Pariisis) on prantsuse lastekirjanik.
Teosed eesti keeles.
Walcker on ka üks autoritest muinasjutukogumikus "Muinasjuttude võlumaailm : 80 uut ja vana lemmikut ". (Tõlkinud Liis Sillaste-Toots.) Tallinn: Egmont Estonia, c2012.
Hageri hiiekivi

Hageri hiiekivi (ka Verekivi) on hiiekivi ja rändrahn Harjumaal Hageri kihelkonna ja Rapla maakonna Kohila valla Põikma külas, Hageri alevikust lõunas. 
Hageri hiiekivi on tunnistatud kultuurimälestiseks 1997. aasta 1. septembril kultuuriministri määrusega nr 59.
Kivi on looduskaitse all alates aastast 1964.
Gerhard von Tiesenhausen

Gerhard Diedrich Jakob von Tiesenhausen (26. märts 1878 Tartu – 26. oktoober 1917) oli juugendit viljelev baltisaksa päritolu Läti arhitekt. 
Ta lõpetas 1898. aastal Tallinna Reaalkooli.
Ain Saarna

Ain Saarna (sündinud 25. detsembril 1958 Tallinnas) on eesti ajakirjanik ja meediategelane.
Haridus.
Ta lõpetas 1977. aastal Kohila Keskkooli ja 1982. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal. 1986. aastast õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis psühholoogiat, kuid need õpingud jäid pooleli.
Ta on lõpetanud IX Kõrgemad Riigikaitsekursused.
Töö ja ühiskondlik tegevus.
Aastatel 1982–1984 ja 1986–1992 töötas ta Eesti Raadio noortesaadete toimetajana ja infosaadete peatoimetajana.
1984–1986 oli ta sõjaväeteenistuses Nõukogude armees.
1992–1995 oli Saarna Eesti Vabariigi Valitsuse pressinõunik, 1995–1997 Vikerraadio peatoimetaja, 1997–2000 Eesti Raadio peadirektor, 2000–2004 Eesti Raadio juhatuse esimees, 2004–2020 Tallinna Linnakantselei linna avalike suhete direktor, 2020. aasta septembrist Tallinna Linnavalitsuse nõunik.
Ain Saarna on olnud Avaliku Sõna Nõukogu liige, Eesti Ringhäälingumuuseumi üks asutajaid, ta on juhendanud Tartu Ülikooli ajakirjandusüliõpilaste diplomitöid ja praktikume. Ta on Eesti Akadeemilise Ajakirjanduse Seltsi liige.
Isiklikku.
Ta on olnud abielus ajakirjanik ja psühholoog Meelike Saarnaga, neil on lapsed Liis Saarna, Miina Lindberg ja Siim Saarna.
Tema praegune abikaasa on ajakirjanik Haldi Normet-Saarna.
Narda Onyx

Gladys Viirand-Kivi (sünninimi Gladys Onix, hiljem Gladys Onix Kivi ja Gladys Kivi, esinejanimi Narda Onyx; 20. detsember 1931 Tallinn – 18. märts 1991 Ventura, California) oli Eesti päritolu USA filminäitleja.
Elukäik.
Gladys Onix Kivi oli Ferdinand Friedrich Oniksi tütar, kes mängis Draamateatris. Teise maailmasõja ajal, 1944. aastal põgenes Gladys Onix Kivi vanavanemate, ema ja kaheaastase vennaga Eestist. Plaan oli minna paadiga Rootsi, kuid kuna nad väitsid end olevat sakslased, toimetati nad Saksamaale Danzigisse. Tänu heale saksa keele oskusele leidsid pere täiskasvanud seal tööd ja tulid võõrsil toime. Mõne aja pärast õnnestus perel pääseda Bonni Punase Risti esindusse, kus hoolitseti nende kui Rootsi põgenike eest. Hiljem saadetigi pere Bonnist Rootsi.
Gladys Onix Kivi oli juba Eestis elades lapsnäitlejana teatrieluga kokku puutunud. Ka Rootsis sai ta näitlejana tööd. 
Seejärel siirdus pere Suurbritanniasse Londonisse, kus Gladys Kivi töötas The Old Vici teatris ning õppis Morley kolledži teatrikoolis. 
Järgmine siht oli perel Kanada – seal oli Gladys Kivi põhitööl Torontos kontoriametnik. Ta näitles küll teatris ja esines mõnes telesaates, kuid erilist edenemist tema näitlejakarjääris ei toimunud. 
Kanadas tutvus Gladys Eesti päritolu põgeniku Jüri Viirandiga, kes hiljem Ameerika Ühendriikides kandis nime George Virand, kellega abiellus. Koos hakati pidama Hollywoodi-plaane. Gladys Viirand sai sealt väikseid rolle telefilmides, kuid probleemiks kujunes see, et tal polnud Ameerikas töö- ja elamisluba. Turistiviisa tähendas, et ta pidi alati teatud aja tagant Kanadasse naasma. 
1955. aastal toimus läbimurre: näitleja sai Metro-Goldwyn-Mayerilt väikese rolli peale filmilepingu: ta pääses filmi "Gaby", mille peaosas oli Prantsuse päritolu filmistaar Leslie Caron. Viirand-Kivi sai koos abikaasaga USA-sse Hollywoodi kolida, sest MGM hankis seni puudunud elamis- ja tööloa väga kiiresti. Filmi "Gaby" võtted kestsid kolm kuud ja film jõudis kinodesse 1956. aastal. Narda Onyx agent oli kuulus Erwin Wynn Rocamora, kes sooritas enesetapu 1959 aastal.
Kuue aasta jooksul mängis eestlanna Narda Onyxina ligikaudu 70 tele- ja kinofilmis, enne kui sai 20. oktoobril 1961 USA kodakondsuse.
Draamasarju ja filme.
Ta mängis näiteks draamasarjades "The Beverly Hillbillies", "Have Gun - Will Travel" ja "The Man from U.N.C.L.E.". 
Filmis "Hitler" (1962) kehastas ta Gretl Brauni ja filmis "Jesse James Meets Frankenstein's Daughter" (1966) Maria Frankensteini.
Johnny Weissmülleri elulooraamat.
Gladys Viirand-Kivi kirjutas pseudonüümi Narda Onyx all Johnny Weissmülleri elulooraamatu "Water, world &amp; Weissmuller : a biography", mis ilmus 1964. aastal Los Angelese kirjastuses VION Publishing. Raamatu maht on 330 lehekülge, sealhulgas on 26 lehekülge fotosid.
Isiklikku.
Gladys Viirandi isa oli Ferdinand Friedrich Oniks, kuid Gladys Viirandi ema Gerda ei elanud temaga kuigi kaua koos – naisel oli vähemalt kolm abielu. Ema Gerda (sündinud Anton, Torontosse kolides Kivi, viimase abielunimega Remmel) töötas Torontos kinnisvara alal.
Harku Rannikukaitse Üksikkompanii

Harku Rannikukaitse üksikkompanii on 11.novembril 2014 Kaitseliidu ülema brigaadikindral Meelis Kiili käskkirjaga loodud Kaitseliidu Harju maleva allüksus.
13.märtsil 2024 reorganiseeris Kaitseliidu ülem kindralmajor Ilmar Tamm Harku Rannikukaitse Üksikkompanii Harku malevkonnaks.