Nürnbergi protsess

Nürnbergi kohtuprotsessid toimusid Saksamaal Nürnbergi Justiitspalees ("Justizpalast") aastail 1945–1949. Rahvusvahelise Sõjatribunali (IMT – "International Military Tribunal") all oli Saksamaa 24 tähtsaimat kinnipeetud juhti. See leidis aset 20. novembrist 1945 1. oktoobrini 1946. 
Kohtuprotsessi eelnõu.
2. jaanuaril 2006 avaldas Briti kaitseministeerium Teise maailmasõja aegsed dokumendid, mis kinnitasid, et juba 1942. aasta detsembris oli alustatud ettevalmistusi Saksa liidrite tegevuse üle kohtumõistmiseks. 
Kohtuprotsess.
Protsessi legaliseerimiseks võeti 8. augustil 1945 vastu rahvusvahelise sõjatribunali harta, mis sätestas, et teljeriikide sõjakurjategijate üle tuleb kohut mõista. Hartas oli välja valitud 200 Saksa riigi-, majandus- ja sõjandustegelast, kellest 24 üle mõisteti kohut Nürnbergis. Umbes 1600 kurjategija üle mõisteti kohut tavaliste kohtuseaduste alusel.
Koht.
Kohtuprotsesside koht ei olnud valitud juhuslikult. Nõukogude Liit pakkus näiteks Berliini, kuid teiste liitlasriikide survel valiti kohaks Nürnberg. Selle peamised põhjused olid:
Kohtuprotsessi korraldajad.
Kohtuprotsessi korraldav riik (Ameerika Ühendriigid, Nõukogude Liit, Suurbritannia ja Prantsusmaa) pani välja ühe kohtuniku, asekohtuniku ja süüdistaja. Riikide kohtunikud: 
Protsessi peasüüdistajad olid Robert H. Jackson USA, Hartley Shawcross Suurbritannia, Roman Rudenko Nõukogude Liidu ja François de Menthon ning hiljem Auguste Champetier de Ribes Prantsusmaa poolelt. Lisaks oli neil kõigil ka teisi vähem tähtsaid abistajaid.
Protsess algas
Rahvusvaheline Sõjatribunal avati 18. oktoobril 1945 Berliini Ülemkohtus. Süüdistati 24 sõjakurjategijat ning kuut kuritegelikku organisatsiooni. Need olid Reichi valitsuskabinet, natsipartei juhtkond, organisatsioonid SS/SD, Gestapo, organisatsioon SA ja Hitleri peastaap.
Kohtualuseid süüdistati neljas punktis:
"I" süüdistus      "G" = süüdistus ning leitud, et on süüdi      "º" süüdistus puudub
Kohtuotsuse kokkuvõte.
24 süüdistatavast 2 surid enne kohtuprotsessi lõppu, 12-le määrati poomissurm, 7-le vanglakaristus 10 aastast kuni eluaegseni ning 3 mõisteti õigeks. NSV Liidu esindaja ei nõustunud kolme õigeksmõistva otsuse ja Rudolf Hessile määratud karistusega.
Surmamõistetud poodi 16. oktoobril 1946, kasutades tavapärast lühikest poomisnööri pika nööri asemel. Kuigi Prantsuse kohtunikud soovitasid surma mõistetuid maha lasta, nagu oli kirjas sõjaväe-eeskirjades, siis Ühendriikide ja Nõukogude kohtunikud olid kindlalt poomise poolt, kuna nende arvates olid karistatavad üle astunud sõjaväelase eetikast ning polnud väärt lihtsalt mahalaskmist. Süüalused, kelle kohtuotsuseks oli vangikaristus, toimetati 1947. aastal Spandau vanglasse, kus mitmed neist vabastati ennetähtaegselt. Organisatsioonidest, keda kohtuväliselt süüdistati, leiti, et need ei olnud kriminaalsed – seega mõisteti nad õigeks.
Filmid.
Nürnbergi kohtuprotsessist on loodud ka mitmeid dokumentaal- ja mängufilme. Nimekamad neist on Yves Simoneau’ lavastatud 2000. aasta telefilm "Nuremberg" ("Nürnberg"), mis oli nomineeritud viiele Emmyle (võites neist kaks) ja kolmele Kuldgloobusele, ning 1961. aasta film "Judgment at Nuremberg" ("Nürnbergi kohtuotsus"), mis muu hulgas võitis 2 Oscarit.