tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Harilik luuderohi

Harilik luuderohi ("Hedera helix") on araalialiste sugukonda kuuluv igihaljas ja köitjuurte abil roniv põõsas.
Nimetus.
"Hedera" oli luuderohu nimetus Vana-Roomas. Harilik luuderohi on tuntud ka selliste rahvakeelsete nimetustega nagu aknavääne, efei, jooksvarohi, taevatäht.
Levila ja kasvukoht.
Harilik luuderohi on levinud Kesk- ja Lõuna-Euroopas, Krimmis, Kaukaasias, Põhja-Aafrikas, Aasias. Eestis esineb Saaremaa ja Hiiumaa lääneosas varjulistes ja niisketes segametsades. Harilik luuderohi on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (2012. aasta seisuga).
Morfoloogia.
Varred roomavad või ronivad puutüvedel lisajuurte abil. Lehed on nahkjad, igihaljad, vahelduvad, sõrmroodsed, 4–10 cm pikad, munajad või 3–5-hõlmalised lihtlehed, terveservalised, pealt tumerohelised, alt kollakasrohelised. Noored lehekesed on karvased. Õiteta vartel on lehed 3–5-hõlmalised, õitega vartel aga rombjad või ovaalsed, lõhestumata. Võrsed kannavad haardjuuri. Õied on kollakasrohelised, väikesed, asuvad kerajates sarikjates õisikutes. Viljad on herneterasuurused kerajad mustad marjataolised. Õitseb sügisel septembris ja oktoobris, vili valmib aprillis või mais. Eestis õitseb väga harva. Viljad on mürgised, nende söömine tekitab kõhuvalu ja oksendamist.
Kasutamine.
Ravimtaimena.
Arsti järelevalve all kasutatakse lehti köhaärrituse puhul ja röga tõttu ummistunud bronhide raviks, samuti kerge valuvaigistina. Rahvameditsiinis on luuderohi tuntud luuvalude leevendajana. Droogina kasutatakse kuivatatud lehti. Lõhn on nõrk, taimele iseloomulik, veidi kopitanud. Maitse limajas, pisut ärritav ja mõrkjas. Värsked lehed ja nende mahl võivad põhjustada allergilist vastust nahal, ärritust (allergilist kontaktdermatiiti).
Keemiline koostis.
Harilik luuderohi sisaldab 2,5–6% triterpenoidsed saponiine, millest peamine on hederageniini glükosiid hederakosiid C (kuni 5%). Lisaks, sisaldab hederageniini glükosiidi α-hederiin ning oleanoolhappe glükosiide hederakosiid B-d ja β-hederiini. Teistest ainetest on luuderohu lehtede koostises on flavonoidid, alkaloidid, polüatsetüleenid (falkarinoon, falkarinool), steroidid, orgaanilised happed, eeterlik õli, polüsahhariidid. Seemnetes aga on rasvõli.
Toime.
Hederakosiid C on röga lahtistav ja väljutav. Läkaköha, spastilise bronhiidi ja hingamisteede kroonilise katarri korral avaldab spasmolüütilist mõju. Hederasaponiini C kasutatakse viiruste, seente, bakterite, soolenugiliste ja amööbide vastu. Polüatsetüüleenid falkarinoon ja falkarinool mõjuvad seenevastaselt, peale selle neil on ka bakterivastane, valu vaigistav ja nõrgalt rahustav toime.
Ilutaimena.
Luuderohtu kasvatatakse ka dekoratiivtaimena aedades (ronitaimena müüridel ja majaseintel), kasvuhoonetes, eluruumides. Iluaedades on teda kasvatatud juba antiikajal. Luuderohi on Antiik-Kreekas seotud religioossete tavadega, sest see on pühendatud veinijumal Dionysosele. Lõunamaiste vanade kõrtside ustel võib sageli näha sisseraiutud luuderohu kujutist.
Harilik käokuld

Harilik käokuld ("Helichrysum arenarium") on korvõieliste sugukonda kuuluv taimeliik. Seda kasutatakse nii ravim- kui ka ilutaimena. Harilik käokuld kasvab looduslikult Euroopas ja Kesk-Aasias.
Kirjeldus.
Taime vars on püstine, kasvab 30–40 cm pikkuseks, monopodiaalne (kasvab varre peaharu, mis annab külgharusid, kuid need ei kasva enamasti kõrgemaks kui peaharu), rohkelt lehistunud. Käokuld moodustab kasvukohas tiheda taimkatte.
Juur on lühike, puitunud, läbimõõduga 5–7 mm (kuni 15 mm).
Lehed on terveservalised, mõlemal poolel kaetud valge villaga, vanemas eas enam-vähem paljad. Alumised lehed on pigem elliptilised, paiknevad kodarikuna ja kinnituvad rootsudele, varrelehed lineaalsüstjad ja rootsudeta.
Õied on kuldkollased ja asetsevad kännasjalt pööristes, mille läbimõõt on 6–7 mm. Kattelehed on munajad või piklikud, nahkjad, asetsevad väga hajusalt, värvuselt kollakad või pruunid. Õitseaeg kestab juulist septembrini. 
Levila ja kasvukoht.
Taim on levinud Euroopas ja Kesk-Aasias. Eestis leidub harilikku käokulda peamiselt Lõuna-Eestis, harva võib teda leida ka Põhja-Eestis.
Kasvab kuivades rohke päikesevalgusega kohtades, liivastel küngastel, sageli nõlvadel ja põlluservadel.
Droog.
Droogina kasutatakse hariliku käokulla õisikuid, ladina keeles "floes Helichrysi arenarii". Neid kogutakse õitsemise ajal (juulis ja augustis). Samalt kohalt võiks õisi koguda 3–4 korda. Õisi korjatakse 5–7 päeva tagant. Eestis ei tohi neid taimi loodusest koguda.
Õisikuid kuivatatakse tavaliselt varjus. Kuivades õisikud murenevad. Õisikud võivad laguneda ka soojas ja päikesepaistelises kohas. Standardtingimustel kuivatades peab õhu niiskus olema alla 12%. Pöörised võiksid olla pikema kui 1 cm pikkuse varrega, väikseid osakesi, mis läbivad sõela 2 mm² avasid, võiks olla kuni 5%. Kuivatatud õisi võib säilitada kuni kolm aastat.
Keemiline koostis.
Käokulla õisikud sisaldavad flavonoidseid glükosiide, C- ja K-vitamiini, ka ftaliide, kõrgmolekulaarseid alkohole ja steroide. 
Õisikus on makroelementidest kaaliumit 16,3; kaltsiumit 7; magneesiumi 1,2; rauda 0,13 mg/kg. Mikroelementidest leidub selles mangaani 0,38; vaske 0,51; tsinki 0,39; kroomi 0,08; alumiiniumit 0,03; seleeni 17,1; niklit 0,71; strontsiumi 0,38; pliid 0,02 ja boori 85,2 μg/g.
Kasutamine ravimtaimena.
Käokuld on antibakteriaalse toimega.
Taimest valmistatud galeenilised preparaadid stimuleerivad sapphapete sünteesi kolesteroolist ja suurendavad bilirubiini sisaldust sapis. Käokulla ekstraktil on spastiline toime. Need omadused on tingitud taimes leiduvatest flavonoididest.
Taime preparaadid piiravad stafülokokkide ja streptokokkide kasvu, leevendavad oksendamist ja iiveldust.
Šlahta

Šlahta (poola keeles "szlachta", leedu keeles "šlėkta", "šlėktos" või "bajoraia", ukraina keeles "шляхта", valgevene keeles "шляхта") oli aadelkond algselt Poola kuningriigis ning hiljem, pärast Poola ja Leedu suurvürstiriigi liitumist personaaluniooni alusel, ka Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi aadelkond. Kui Preisimaa hertsogiriik sõlmis Poola-Leedu ühisriigi Rzeczpospolitaga vasallisuhted, arvati ka Preisimaa aadelkond Rzeczpospolita šlahta hulka.
Šlahta poliitilised õigused.
Šlahtal oli Euroopa suurriigi Rzeczpospolita poliitilises elus suur tähtsus, kuna Rzeczpospolita valitsejad, Poola kuningad, valiti demokraatlikult šlahta esindajate kokkutulekul ning kuna šlahta ja nende valdused olid juba alates Ungari (1342–1382) ja Poola kuninga (1370–1382) Lajos I valitsemisajast (1374) alanud maksudest vabastamisega (siis nõuti neilt vaid va 2 hõbekrossi läänimaalt ja sõjateenistust). 1386. aastal andis kuningas Władysław II Jagiełło šlahtale oma alamate üle kohtupidamise õiguse. 1404. aastal Poola kuninga poolt Dobrzyńi piirkonna väljaostmiseks kogunesid šlahta liikmed piirkondlikele (maakondlikud, poola keeles "powiat") sejmikutele, millest kujunes kord, millega Poola kuningas sai koguda sõjategevuseks vajaliku palgaarmee ja kaitsetegevuseks vajalikke rahalisi vahendeid vaid šlahta ja nende piirkondlike esinduskogude nõusolekul. 1430. aastal sai šlahta õiguse tasule kuninga korraldatud ja riigist väljapoole tehtavate sõjakäikude korral. 1468. aastast saatsid piirkondlikud sejmikud riigi seimile kaks saadikut volitustega nõustuda kuninga kehtestatavaid makse. 1496. aasta Pietrokowi seimi järel aga kujunes olukord, kus kuningas ei võinud kehtestada makse ilma seimi mõlema koja (senati ja piirkondlikud sejmikute) esindajate nõusolekuta.
1501. ja 1505. aasta seadustega sattus valitav Poola kuningas seimist täielikku sõltuvusse, aastast 1573 valiti kuningaid kogu šlahta osavõtul.
1652. aastal, kuningas Jan II Kazimierz Waza valitsemisajal, rakendus "liberum veto") ja kasvas magnaatide rühmituste mõju. "Liberum veto" ehk igaüheveto tähendas seda, et ükskõik milline seimi saadik sai panna veto ükskõik missugusele seaduseelnõule. See pani aluse korruptsioonile, kus välisriigid (Austria, Prantsuse, Brandenburg, Venemaa, Rootsi ja Osmanite riik) hakkasid seimisaadikuid ära ostma, et nood hääletaksid välisriikidele mittesobiva eelnõu vastu või neile sobivate kuningakandidaatide poolt. 
Šlahta privileegid likvideeriti Poolas 1921. aastal.
Aarum

Aarum ehk aaronikepp ("Arum") on taimeperekond võhaliste sugukonnast. 
Liigid.
Perekonda kuulub vähemalt 26 liiki.
Aasia puidusikk

Aasia puidusikk ("Anoplophora glabripennis") on siklaste sugukonda kuuluv putukas. 
Algupäraselt asustab ta Ida-Aasia piirkonda, kuid mujale levinuna on ta muutunud ohtlikuks võõrliigiks, eriti Põhja-Ameerikas. Kaubavahetuse teel on levinud ka Euroopasse, valmikuid ja vastseid on leitud näiteks Austriast, Saksamaalt ja Rootsist.
Välimus.
Valged, piklikud munad on 5–7 mm pikkused ja enne koorumist muutuvad kollakaspruuniks. Vastne on kuni 50 mm pikkune jalgadeta tõuk. Värvuselt kreemikas-valge ja eesrindmikul on kitiniseerunud pruun laik. Täiskasvanud Aasia puidusikk on must, kattetiibadel on umbes 20 ebakorrapärast valget laiku. Isaste kehapikkus on umbes 25 mm ja tundlad on 1,5 korda pikemad, emased on 35 mm pikkused ning tundlate pikkus on 1,3-kordne võrreldes kehaga. Tundlatel on 11 valkjas-sinise alusega segmenti.
Arengutsükkel.
Areng munast valmikuni toimub 1–2 aasta jooksul. Täiskasvanud isased elavad umbes 50, emased 66 päeva. Pärast hilissuvist paaritumist närib emane puidusikk peremeestaime koore sisse sooned, iga soone sisse muneb ühe muna ning katab need tahkuva sekreediga, mis munasid kaitseb. Umbes 11 päeva pärast vastsed kooruvad ja hakkavad end sügavamale puu sisse närima. Talve veedavad vastsed lülipuidus toitudes. Seejärel õõnestavad nad kambri, kus veedavad 13–24 päeva nukuna ning pärast nukkumist õõnestavad valmikud end puu seest välja. Keskmiselt munevad Aasia puidusikud korraga 32 muna, elu jooksul 30–80 muna. Emased võivad paarituda mitme erineva isasega ja selle vältimiseks jäävad isasmardikad sageli pärast kopulatsiooni emase juurde valvesse.
Elupaik.
Aasia puidusikk on pärismaine liik Hiinas ja Koreas. 1994–1996. aastal levitati kaubandustegevuse kaudu ka New Yorki ja Chicagosse. Nüüdseks on teda leitud paljudest Ameerika Ühendriikide osariikidest, samuti Kanadast ja mõnedest Euroopa riikidest (Suurbritannia, Austria, Saksamaa, Rootsi).
Aasia puidusikud asustavad lehtpuumetsi ja puiduladusid. Hiinas asustab Aasia puidusikk peamiselt papleid ja pajusid. Leitud on veel erinevatel liikidel perekonnast vaher, lepp, õunapuu, plaatan, jalakas jt. Ameerika Ühendriikides on peamiselt mõjutatud vahtra perekond, kuid aeg-ajalt ka kask, saar, pappel, paju jt. Kunagi ei ole teda leitud okaspuudelt, tammelt ja pöögilt.
Abeelialehik

Abeelialehik ("Abeliophyllum distichum") on õlipuuliste sugukonda kuuluv taim, taimeperekonna abeelialehik ("Abeliophyllum") ainus liik.
Abeelialehik on forsüütia lähisugulane.
Abeelialehikut kasvatatakse ka Eestis, ehkki ta on väga külmadele väga tundlik.
Abroonia

Abroonia ("Abronia") on imelilleliste sugukonda kuuluv taimeperekond. 
Perekonda kuulub umbes 35 liiki üheaastaseid või mitmeaastaseid rohttaimi.
Abrooniate looduslik levila on Põhja-Ameerikas.
Abuutilon

Abuutilon ("Abutilon") on kassinaeriliste sugukonda kuuluv taimeperekond. 
Perekonda kuulub umbes 160 liiki. Perekonda kuulub nii ühe- kui mitmeaastaseid põõsaid ja väikeseid puid, mis on levinud maailma troopilistel ja lähistroopilistel aladel, peamiselt Lõuna-Ameerikas, Aafrikas ja Aasias.
Eestist on leitud raudteetulnukana pärn-abuutiloni ("Abutilon theophrasti"), mille esmakordne leid oli 1969. aastal Tallinnast. Rohttaim pärn-abuutilon on tuntud hea kiutaimena. Rohke kiusisalduse tõttu (kuni 25%) on temast valmistatud nööri ning kotiriiet. Jõgeva Sordikasvanduses uuriti 1938. aastal pärn-abuutiloni kui uue kiutaime kasvatamisvõimalusi ja -viise. 
Toataimena kasvatatakse enamasti hübriidset värd-abuutiloni ("Abutilon × hybridum"), mida vahtralehti meenutavate lehtede tõttu kutsutakse ka toavahtraks.
Viited.
Eesti põllumajandusteadus põllumehe teenistuses. RK "Teaduslik Kirjandus", Tartu 1946
Acanthophis

Acanthophis (eesti keeles ka surmarästikud) on mürknastiklaste sugukonda kuuluv maoperekond, kuhu kuulub 4–15 liiki.
Klassifikatsioon.
Liigid.
Perekonda "Acanthophis" liigitatakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Uued roomajaliigid.
Need maod (ka surmarästikud) on looduslikult levinud Austraalias, Uus-Guineal ja Indoneesias.
Kirjeldus.
Surmarästikud võivad olla nii punast, oranži, halli, pruuni kui ka musta värvi. 
"Acanthopis" perekonna maod on valdavalt loomtoidulised ja öise eluviisiga loomad. Päeval nad meelsasti magavad ja neid peetakse aeglasteks ja rahulikeks madudeks. Nii näiteks võib surmamadu "Acanthophis antarcticus" rünnata alles siis, kui teda katsuda püütakse, hammustus võtab neil kaua aega ja neid saab sel ajal hõlpsalt kinni püüda. 
Surmarästikute isased saavad suguküpseks (looduses) 22 kuu vanuselt ja emased 42-kuuselt. 
Emased maod on vivipaarid, kes toovad hilissuvel või sügise hakul (Austraalias) ilmale 5–20 120–200 mm pikkust maopoega. 
Kokkupuuted inimestega.
Surmarästikud liigitatakse inimeste suhtes mürkmadudeks. Nende hammustus võib esile kutsuda raske astmega mürgistuse.
Surmarästikud on maailma ühed mürgiseimad roomajad. Umbes pooled nende hammustatud inimestest surevad.
Austraalias tehtud uurimuses, kus uuriti 29 surmarästikuhammustuse saanud inimest (15 neist maotalitajad ehek madudega tegelejad ja 14 vabas looduses), selgus, et üksnes 14 inimesel ilmnes mürgistus. 22 hammustada saanule oli osutatud esmaabi adekvaatse rõhksideme näol.
Vastumürk.
"Acanthopis" madude hammustuse mõju organismidele saab püüda tagasi pöörata vastumürgi manustamisega. "Acanthopis" perekonna madude hammustuse korral võidakse veenisiseselt manustada spetsiaalselt välja töötatud vastumürki (biotest: hobune), mida loetakse toimivat nii "Acanthophis antarcticus"'e, "Acanthophis pyrrhus"'e, "Acanthophis praelongus"'e ja võimalik ka, et teiste "Acanthophis"'e perekonda liigitatud madude hammustuse korral.
Annused ja ravi tulemused on suuresti varieeruvad, kuna sama perekonna madude süljenäärmete nõre keemiline koostis ja ka neurotoksiline toime võib erineda jm.
Addaks

Addaks ("Addax nasomaculatus") on veislaste sugukonda hobuantilooplaste alamsugukonda kuuluv sõraline, kel on pikad vindilised sarved. 
Addaks on kriitilises seisundis liik.
Elab Põhja-Aafrika poolkõrbetes ja kõrbetes. Ta on hästi kohastunud kõrbeeluks.
Adoonis

Adoonis ("Adonis") on tulikaliste sugukonda kuuluv taimeperekond. 
Perekonda kuulub 20–30 liiki. Taimeperekond on pärit Euroopa ja Aasia steppidest. Adoonised kasvavad hästi piirkondades, kus on külmad talved ja palavad suved. Liigid kasvavad 10–40 cm kõrguseks, neil on niitjad ohtralt harunenud lehed ning punased, kollased või oranžid 5–30 kroonlehega õied. Õied meenutavad ülaseõisi. 
Eestis kasvatatakse ilutaimedena mitmeid selle taimeperekonna liike: amuuri adoonist ("Adonis amurensis"), siberi adoonist ("Adonis sibirica"), suviadoonist ("Adonis aestivalis") ja kevadadoonist ("Adonis vernalis").
Aedaster

Aedaster ("Callistephus") on korvõieliste sugukonda kuuluv monotüüpne (1 liigiga) taimeperekond. 
Sellesse perekonda kuulub ainult hiina aedaster ("Callistephus chinensis").
Hiina aedaster

Hiina aedaster ("Callistephus chinensis") on korvõieliste sugukonda perekonda aedaster kuuluv üheaastane rohttaim.
Hiina aedaster on oma perekonna ainus liik, mis on levinud Ida-Aasias, eriti Hiinas ja Jaapanis. 
Üheaastane sirgete ja harunevate vartega hiina aedaster võib kasvada 15–90 cm kõrguseks. Lehed on enamasti süstjad, teritunud tipuga, saagja servaga, varrel asetsevad vahelduvalt ja mõõtmed vähenevad varre tipu suunas. Varred on tugevad ja lehtedega kaetud. Varte tippu tekivad lihtõielised või täidisõielised korvõisikud. Õisiku suurus on väga varieeruv. Põhivorm on tumepurpursete keelõite ja kollaste putkõitega. Õitseaeg juulist oktoobrini. 
Eestis kasvatatakse hiina aedastrit ilutaimena ja lõikelillena. Selle liigi metsistunud vorme on Eestist harva leitud ka prahipaikadelt ja jäätmaadelt.
Aedastri sortidel on õied paljudes värvitoonides: roosad, lillad, punased, kollased, valged, sinised. Sordid liigitatakse kõrgeteks 50–80 cm, mis sobivad hästi lõikelilledeks, poolkõrgeteks (40 cm kõrgused), mis sobivad nii lõikelilleks kui ka peenrale, ja madalateks (25 cm kõrgused taimed), mis sobivad rõdukasti, potitaimeks, peenrale ja peenraäärde.
Aediiris

Aediiris ehk aed-võhumõõk ("Iris × germanica") on võhumõõgaliste sugukonda iirise perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaimeliik. 
Aediiris on levinud püsilill. Tema õied on reeglina maheda ja meeldiva lõhnaga. Aediiris sobib hästi kasutamiseks haljastuses, lilleseadetes ja kimpudes, pärgades, ka vaasis lõikelillena. 
Ladinakeelse nimetuse "Iris × germanica" on taim saanud seetõttu, et iiriste aretamisega on tegelenud mitmed Saksa botaanikud (K. Foerster, W. Seyffert jt). Nüüdisajaks on maailmas aretatud üle 50 000 aediirise sordi. Üks esimesi aediiriste kasvatajaid oli De Bure, kes aretas neid 1830. aastatel,inglise aretaja Barr andis 1880 välja oma esimese iiriste kataloogi.
Ferdinand Cayeuxi aretas Prantsusmaal iiriseid ja sellest on välja kasvand praeguseni tegutsev firma Cayeux.
Aediirisele on iseloomulikud maasisesed, ka osaliselt mullapinnal paiknevad lihakad risoomid läbimõõduga 1,5–4 cm. Aediiriste lehed on mõõkjad, koondunud lehvikukujuliselt kimpudesse. 
Aediiris on Prantsusmaa rahvuslill.
Mäemari rajoon

Mäemari rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Mari Eli Vabariigis. Asub Vabariigi lääneosas. Piirneb läänes Nižni Novgorodi oblastiga ja lõunas Tšuvaššiaga. Volga jõgi jagab rajooni kaheks osaks.
Rajoon jaguneb 10 külaasunduseks ("сельское поселение").
Rajooni keskus on Kozmodemjanski linn. 45% rajoonist on kaetud metsaga, 33% on põllumajandusmaad.
Rajoonis elavad mäemari keelt rääkiv maride rühm mäemarid. 87,7% on elanikest on marid, 11% venelased ja 0,7% tšuvašid.
Aed-roolind

Aed-roolind ("Acrocephalus dumetorum") on roolindlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Aed-roolind pesitseb ka Eestis.
Välimus.
Aed-roolind on saleda kehaga, lühikeste tiibade ning pika nokaga väike värvuline. 
Kehavärvus selja ja tiibade pealt kakaopruun, kõhualune heledam beež ning kurgualune valge. Silmapiirkonda läbib hele-beežikas triip. Linnu kehapikkus on 12-14cm, kaal 8-16g.
Pesitsemine.
Aed-roolinnud saabuvad Eestisse maikuu teises pooles ning laulavad öösiti, kuniks 6.-12. juuni vahemikus nende laul tasapisi vaibub. Aed-roolind eelistab pesitseda ja laulda aedades, põõsastes, kraavides või tee äärtes, põllu äärtes, üldiselt paikades kus on kõrge rohi. Tihti ronivad ja laulavad kõrte peal 
Pesa ehitusel kasutavad taimset materjali ja ämblikuvõrke, põimides need kuplikujuliselt kokku. Pesa on 20-60cm kõrgusel maast. Aed-roolind muneb 3-6 muna, mida haub põhiliselt emane. Haudeperiood kestab 12-13 päeva. Tibusid toidetakse mõlema linnu poolt. Pojad lahkuvad pesast 11-13 päeva vanuselt ning vanemate hoole all on nad 10-22 päeva. Kui poegade eest hoolitsemine on läbi, otsib isaslind uut emast.
Laul.
Aed-roolinnud on meisterlikud lauljad, kasutades väga mitmekesiseid meloodiad, rütme ning teevad rohkelt erinevate lindude miimikat. Nende laulus võib kuulda näiteks piiritaja, pääsukese, sinitihase, rasvatihase, kivitäksi, kaldapääsukese, haki, aed-lepalinnu, musträsta, laulurästa jäljendamist. Sealjuures kasutades nende lindude nii laule kui ka hoiatushüüdusid.
Põhiline lauluaeg on öösel, alustades kella 23-00 vahel ning lauldes üsnagi lakkamatult hommikuni välja. Tunduvalt vähem võib neid päeval laulmas kuulda. Päevast laulu teevad üldiselt paariliseta isaslinnud. Mõned isendid, kes on jäänud paariliseta, võivad laulda juulini välja. Lauldes liiguvad põõsalt-põõsale. Aed-roolindu on võimalik ka erinevate vilistamistega laulma meelitada. 
Laulus üldjuhul korrutab iga "salmi" 5-40 sekundi jooksul, enne kui alustab järgmise sektsiooniga. Laulus esineb läbivalt palju korduvaid täksatusi ja klikkivaid helisid, mis justkui rütmi hoida aitavad. Tavalised on ka vilede ja kellukeste kõlaga helid. Igal isendil on omad tihedamini esinevad rütmid ja häälitsused, mille järgi on pikemat aega hoolega kuulates võimalik isendeid eristada. Näiteks võib üks isend kasutada tunduvalt rohkem "viido", "niiduvee" või kolmekõlalisi "Vii-dee-doo" või "Tuu-dee-dii" taolisi hääli kui teine.
Kogu laulmise perioodi ajal jääb Aed-roolinnu isendi laulumuster ja asukoht enamjaolt samaks. Aeg-ajalt võib lind laulmise vahel kuni 500 meetri - 1.5km ulatuses asukohta muuta. 
Võrreldes eri aastate helisalvestisi on võimalik sama laulev isend ka järgneval aastal ära tunda.
Aedruut

 
Aedruut ("Ruta graveolens") on ruudiliste sugukonda ruudi perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.
Levila.
Peamiselt on see taim levinud Lõuna-Euroopas ja Eestis kasvatatakse aedades ravi- ja maitsetaimena.
Kirjeldus.
Aedruudile on omane sinakashall toon. Taime vars on harunenud ja 20–50 cm kõrge. Lehed on rootsulised, välja arvatud kõige ülemised, mis on rootsuta. Aedruudi õied on kollakasrohelised ja taimed õitsevad juunis–juulis. Kogu taimel on õlinäärmed. Aedruudi viljaks on paljuseemneline kupar.
Kasutamine.
Aedruut sisaldab eeterlikke õlisid, flavonoid rutiini, furokumariini, vaha, parkaineid, mõruaineid, C-vitamiini ja P-vitamiini. Taimel on põletiku-, krambi- ja nugilistevastane, antibakteriaalne, fungitsiidne, rahustav, üldtugevdav, toniseeriv, mürke neutraliseeriv, valu vaigistav ja haavu parandav toime.
Peamiselt tarvitatakse seda teena ja tinktuurina. Kuna taim on mürgine, peab selle tarvitamisega väga ettevaatlik olema.
Vähesel määral kasutatakse seda ka maitsetaimena. Näiteks sobib see salati-, tomati-, muna-, kohupiima- ja juustutoitudele, aga ka võileivale, lamba- ja ulukilihale.
Kultuuris.
Aedruut on Leedu rahvuslill.
Aedsalvei

Aedsalvei ("Salvia officinalis") on huulõieliste sugukonda salvei perekonda kuuluv mitmeaastane poolpõõsaliik.
Klassifikatsioon.
Aedsalveil tuntakse mitmeid sorte: 
Aias kasvatatakse ka aedsalveile lähedasi salvei perekonna liike:
Kirjeldus.
Maapinnalt harunev vars on alumises osas puitunud, ülalt aga rohtne. Pealt krobelised, nahkjad ja pikliksüstjad lehed on noorelt hallikasviltjad, hiljem hallikasrohelised. Kobarasse koondunud huulõied, mis asetsevad varre tipus, on olenevalt sordist kas sinakaslilla, roosa, valge või helesinise värvusega.
Levila ja kasvatamine.
60 cm kõrgune poolpõõsas aedsalvei pärineb Vahemere maadest. Aedsalveid kultiveeritakse Lõuna-Euroopas – Jugoslaavias, kus Makedoonias ja Dalmaatsias katab salvei terveid mäekülgi. Salveid kasvatatakse ka Kreekas, Itaalias, Türgis, Lõuna-Prantsusmaal, Hiinas ja Ameerika Ühendriikides.
Eestis kasvatatakse salveid kultuurtaimena avamaal.
Aedsalvei saadused.
Lisaks dekoratiivsele väljanägemisele on aedsalvei hea mee-, maitse- ja ravimtaim.
Kultuuris.
Antiikarstid Hippokrates ja Dioskorides pidasid salveid ravijõu poolest imeliseks taimeks, teda on peetud väga heaks naiste viljatusrohuks.
 olnud kõnekäänd: "Cur moriatur homo cui Salvia crescit in horto?" ('miks peaks inimene surema, kui tema aias kasvab salvei?')
Piibli jutustuses võttis salvei ainsana taimedest oma puhmaste varju Maarja koos noore Jeesusega, kui nad pagesid Herodese sõdurite eest, ja päästis nad.
Vanas-Egiptuses olevat olnud naistel kohustuslik pärast epideemiaid ja sõdu rohke salvei söömine, et rahvaarv taastuks kiiremini.
Keskajal usuti, et tassike salveiteed suurendab sümpaatiat ja armastust inimeste vahel.
Nimetus.
Aedsalvei botaaniline nimetus on tuletatud ladinakeelsest sõnast "salvere" ('end tervena', 'hästi tundma','päästma').
Aedtill

 
Aedtill ehk till ("Anethum graveolens") on sarikaliste sugukonda tilli perekonda kuuluv üheaastane rohttaimeliik.
Aedtill on pärit Vahemere piirkonnast ja Lääne-Aasiast.
Klassifikatsioon.
Aedtillil klassifitseeritakse CoL-is järgmised alamliigid : 
Kirjeldus.
Kasvab 40–60 cm kõrguseks, on saleda varrega, jaguneb peeneteks ja pehmeteks sulgjateks 10–20 cm pikkusteks lehisteks. Lehed on 1–2 mm läbimõõduga. Valgest kollaseni varieeruvad õied asuvad väikeste 2–9 cm diameetriste sarikate otsas, mis on koondunud omakorda liitsarikasse. Seemned on 4–5 mm pikad ja 1 mm paksused ning sirged või kergelt kaardus.
Kasutamine.
Taime kasvatatakse eeskätt maitse- ja ravimtaimena, ka ilutaimena.
Maitsetaimena.
Till sobib nii aedviljatoitude, sealhulgas keedukartuli, kui ka mitmesuguste liharoogade, sealhulgas kala ja koorikloomade maitsestamiseks. Edukalt sobitub till soojadesse ja külmadesse kastmetesse, määrde- ja kodujuustudesse, munatoitudesse ning salatitesse. Tavaliselt kasutatakse peeneks hakitult tilli noori võrseid ja lehti. Lähis-Idas maitsestatakse temaga pilaffi ja viinamarjalehtedest tehtud roogasid.
Lausa kohustuslik lisand on till näiteks kurkide konserveerimisel, kuid seal eelistatakse hoopis puitunud varsi koos õisikute ja seemnetega. Tilliseemneid lisatakse pagaritoodetele, alkohoolsetele jookidele, marinaadidele ja teesegudele. Farmaatsiatööstus toodab seemnetest mitmesuguseid ravimeid, ekstrakte ja õlisid. Tilliseemnetega saab maitsestada ka juurviljasuppe, rasvaseid kalu, kaunviljadest (ubadest, hernestest või läätsedest) tehtud toite ning eri viisidel valmistatud vasikaliha.
Koostis.
Tillis on tuvastatud ligi 40 liiki eeterlikku õli. Tillilehtedes on rohkesti askorbiinhapet, karotenoide, B-rühma vitamiine, sealhulgas foolhapet ja flavonoide. Tilliseemned sisaldavad 2,5–4% eeterlikke õlisid, C-vitamiini, karoteeni; flavonoide, fütontsiide, aniishappeid.
Tillis (ka teistes putkelistes) leiduv D-karvoon, võib tundlikel inimestel hilist kontaktallergiat põhjustada.
Kultuuris.
Eeskätt ravimtaimena kasvatati tilli juba antiikajal Egiptuses, Roomas ja Kreekas. Antiik-Roomas oli tillipärjal kahelaadne tähendus. Sellega krooniti kangelasi ja uskumuste kohaselt vältis see ka veini pähehakkamist, et saaks kauem juua. Roomlased hõõrusid tilliga nahale ka aroomiõlisid, et enne lahinguid hingelist ja ihulist tugevust koguda. Ülikutele tagas till vanas Roomas uskumuste kohaselt pikema valitsusaja.
Nii roomlaste vallutusretked kui ka munkade töö kloostriaedades aitasid kaasa aedtilli levikule Euroopas. Kiiresti kogus uus taim populaarsust nii kulinaarias kui ka taimravis ja oma valitsemisajal andis Karl Suur lausa ametliku korralduse tillikasvatuse edendamiseks. Tolleaegsetel kuninglikel pidusöömingutel pakuti ülesöömise järelnähtude leevendamiseks värskeid tillioksi ja -lehti. Aedtilli populaarsusele keskajal aitas kaasa tema kohapealse kasvatamise lihtsus ja odavus.
Keskaegsel Inglismaal kasutati värskeid ja kuivatatud tillioksi kurjade vaimude peletamiseks ning hea une tagamiseks, samuti muutus see taim oluliseks kümblusvee lisandiks. Saksamaal sidusid pruudid aedtilli õnnetoova taimena lausa pruudikimpu.
Aevastuspuu

 
Aevastuspuu ("Ptaeroxylon obliquum") on ruudiliste sugukonda kuuluv samanimelise perekonna ainus esindaja.
Mõni autor paigutab ta aevastuspuuliste ("Ptaeroxylaceae") hulka. 
Aevastuspuu on pärit Lõuna-Aafrikast ja troopilisest Aafrikast. Kasvab kuni 15 m kõrguseks.
Taime nimetus (vanakreeka sõnadest "ptairein" ja "xylon") tuleneb sellest, et taime puidust saadavat saepuru kasutatakse meditsiinis aevastust esile kutsuva vahendina. Koosade rahvameditsiinis tehti sellest nuusktubakat, mida tarvitati peavalu leevendamiseks.
Aevastuspuu puit on väga tugev ja vastupidav.
Domenico Scarlatti

Giuseppe Domenico Scarlatti (26. oktoober 1685 – 23. juuli 1757) oli barokiajastu itaalia helilooja, kes oli suure osa oma elust Portugali ja Hispaania kuningliku perekonna teenistuses.
Scarlatti kannatas oma kuulsa isa Alessandro Scarlatti ambitsioonide pärast ning pidi tema veenmisel vastu võtma tülikaid ooperi- ja kirikumuusikatellimusi. Tema varajane pedagoogi- ja heliloojatöö möödus Portugali printsessi Maria Barbara teenistuses, kellele ta järgnes Hispaaniasse, kus printsess abiellus Hispaania kroonprintsiga. Uus töökoht võimaldas tal pühenduda klavessiinile. 
Ta kirjutas 550 üheosalist sonaati, mis oma meeleolult ja tehnilistelt ülesannetelt on väga mitmekesised. Sonaatide harmoonia erineb sageli teiste barokkheliloojate omast – Scarlatti kasutab isegi kobarakorde –, samuti rabavad need oma rütmierksusega. Leidub muusikakriitikuid, kes kuulevad Scarlatti mõjusid isegi Haydni muusikas, kuid kindel on see, et ta näitas teed mitmele klassitsistliku muusika arengusuunale.
Kleban

Kleban (ukraina keeles Клебань) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Tultšõni rajoonis. 
Elanike arv on 2172. Pindala on 5,89 km².
Zoziv (Lõpovetsi rajoon)

Zoziv (ukraina keeles Зозів) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Lõpovetsi rajoonis. Elanike arv on 1883. Pindala on 8,15 km².
Ala Põhikool

Ala Põhikool on üldhariduskool Valga maakonnas Tõrva vallas Ala külas.
Vastavalt põhimäärusele on kool Tõrva valla munitsipaalkool, kus valla lastel on võimalik omandada alusharidus lasteaia ja põhiharidus põhikooli osas.
Ajalugu.
Ala Algkool alustas tegevust 1919. aastal endises Ala kõrtsi hoones. Samas hoones tegutseb kool ka tänapäeval. Esialgu oli ruumipuuduse tõttu kolm klassi. Esimene õpetaja ja koolijuhataja oli Jaak Pehme. 1. augustil 1927 muudeti Ala Algkool 6-klassiliseks. Endises kõrtsihoones tegutsesid 1.-4. klass, 5. ja 6. klass tegutsesid lähedal asuvas Aadu Niilenderi majas. 1934. aastal kohandati kõrtsihoone koolimajaks. Ehitamise ajal töötasid 1. ja 2. klass Aadu Niilenderi majas, 3.-6. klassi õpilased õppisid Karjatnurme koolis. 1936. aastal jätkus õppetöö ümberehitatud koolimajas. Koolijuhataja oli Karl Meos. 1944. aasta oktoobris muudeti kool 7-klassiliseks. 1961. aastal 8-klassiliseks. 1964. aasta kevadel hakati ehitama Ala koolile uut õppehoonet, mis valmis 28. märtsil 1966. 1988. aastast on Ala kool 9-klassiline ja nimetati 1991. aastal Ala Põhikooliks. 2010. aastal liideti kool lasteaiaga  lasteaed-põhikooliks.
Multirootor

Multirootoriks või multikopteriks nimetatakse üldiselt helikopterit, millel on lennus püsimiseks kaks või rohkem rootorit. Multirootorite kõigi rootorite labad on fikseeritud sammuga, lennukiirust ja -suunda muudetakse mootorite pööretearvu suurendamise või vähendamisega. 
Tulenevalt multirootori juhtimise suhtelisest lihtsusest, mille tagab mikrokontrollerite ja mikrokiirendusandurite (güroskoopide) baasil automaatne arvutijuhtimine ning GPS-vastuvõtja, kasutatakse neid raadio teel juhitavate lennumasinate projektides, kus kvadrokopter, heksakopter ja oktokopter viitavad vastavalt nelja, kuue ja kaheksa rootoriga multikopterile.
Raadio teel juhitavaid multikoptereid kasutatakse üha enam soodsa valikuna aerofotode ja -videote tegemiseks.
Tavalised konfiguratsioonid.
Elektrooniliselt juhitavad.
Multikopteri raskuskeskmes asub suure elektrilise mahtuvusega liitiumpolümeeraku, lennu juhtimiselektroonika ja stabiliseerimisplaat (millel paikneb IMU). Harjavabad elektrimootorid rootoritega on paigaldatud horisontaalsuunas võrdsete nurgavahedega hargnevatele kergete varraste tippu. Elektrimootorid on kinnitatud raami külge jäigalt. Multirootori stabiilset asendit ruumis säilitatakse ja selle soovitud suunas liikumine saavutatakse vastava arvutitarkvara abil, mis muudab mootorite ankrute pöörlemiskiirusi.
Elektromultirootorid tulevad müügile mitmes konfiguratsioonis:
Märkused.
 Varases helikopterite arenduses tähistas multirootor kahe rootoriga kopterit.
Eike Eplik

Eike Eplik (sündinud 19. novembril 1982 Raplamaal) on eesti kunstnik.
Eplik omandas kunstihariduse 2002. aastast Tartu Kõrgema Kunstikooli skulptuuriosakonnas (lõpetas 2007) ja Eesti Kunstiakadeemias skulptuuriosakonnas (magistrikraad 2010), samuti on ta olnud vahetusüliõpilane Soomes Turu Rakenduskõrgkooli (soome keeles "Turun Ammattikorkeakoulu") skulptuuriosakonnas ning praktiseerinud Soome, Saksa ja Rootsi kunstnike assistendina. "Tema loomingut, mille keskmeks on tavaliselt loomad, iseloomustab mängulisus, fantaasiaküllus ja müstilisus," kirjutab Tartu Kunstimuuseumi näituse "Noorus kui elustiil" kataloog. Mõned Epliku teosed kuuluvad Tartu Kunstimuuseumi kogusse.
Eike Epliku vanem vend on muusik Vaiko Eplik.
Kuulsuse narrid

"Kuulsuse narrid" on esimene osa Eduard Bornhöhe 1892. aastal ilmunud satiirilisest jutustusest "Tallinna narrid ja narrikesed". 
Jutustuses kujutab Bornhöhe mõningaid omaaegseis ühiskondlik-olustikulistes tingimustes veidruseni muutunud inimtüüpe, kes on tühised, haledad ja naeruväärsed – olgu nende narrusteks siis kuulsus, raha või armastus. Jutustus kirjeldab kahe saamatu, kuid kõrgelennuliste unistustega mehe, leiutaja Jaan Tatika ning luuletaja Saalomon Vesipruuli elu ja tegevust 19. sajandi lõpu Tallinnas. Mõlemad peategelased on saanud eesti kultuuris arhetüüpseteks, neid kasutatakse sageli võrdkujudena.
Eduard Bornhöhe: "Üheksateistkümmendama aastasaja lõpul olid Jaan Tatikas ja Salomon Vesipruul ilma kahtlemata kõige suuremad vaimukangelased Tallinnas — kui mitte terve maailma, siis ometigi kumbki ühe inimese silmis, ja need inimesed olid nemad ise."
Teose kuulsusele on tublisti kaasa aidanud samanimeline telelavastus, mis valmis Eesti Televisioonis 1982. aastal. Telelavastuses mängisid Eesti tippnäitlejad: peaosades olid Urmas Kibuspuu (Tatikas) ja Jüri Krjukov (Vesipruul), autor Bornhöhed mängis lavastaja Ago-Endrik Kerge.
2023. aasta 9. jaanuaril esilinastus samanimeline film.
Lauri Schmidt

Lauri Schmidt (26. september 1946 Tartu – 30. november 2012 München) oli eesti veemootorisportlane ja Eesti NSV riigitegelane (ehitusminister 1984–1987).
Lõpetas 1967. aastal raudbetoonkonstruktsioonide erialal Tallinna Ehitustehnikumi ja 1975. aastal ehitusökonoomika erialal Tallinna Polütehnilise Instituudi. 
Töötas 1963. aastal Tartu Raudbetoontoodete Tehases. Aastatel 1967–1970 ja 1975–1979 töötas ta Elva Mehhaniseeritud Ehituskolonnis. Alates 1979. aastast oli ta Tartu Ehitustrusti juhataja, oli ka Tartu linnanõukogu täitevkomitee esimehe asetäitja.
Sportlase ja sporditegelasena.
Ta võistles aastatel 1987–1991 sisemootoriga vabapaatidel (võistlusklass R), tuli seitse korda Eesti NSV meistriks ja püstitas kaks Eesti rekordit. NSV Liidu meistrivõistlustelt võitis ta viis hõbemedalit. 
Aastatel 1987–1991 oli ta Eesti Veemotoföderatsiooni presiidiumi esimees ning seejärel aastatel 1991–1999 Eesti Veemoto Liidu president.
ART IST KUKU NU UT

ART IST KUKU NU UT (varem Tartu Kunstikuu) on iga-aastane kaasaegse kunsti festival Tartus. Festivali nimi on permutatsioon sõnadest "Tartu Kunstikuu".
Tartu Kunstikuude traditsioon sai alguse 2004. aastal, tollal toimus see veebruaris. Eri aastatel vedasid üritust kõik linnas tegutsevad kunstiinstitutsioonid: Tartu Lastekunstikool, Tartu Kõrgem Kunstikool, Tartu Kunstimuuseum, Tartu Kunstnike Liit, Y-galerii jt.
2010. aastal nimetati üritus ümber kaasaegse kunsti festivaliks ART IST KUKU NU UT, seda korraldasid Rael Artel ja Kaisa Eiche.
2012. aastal toimus festivali raames Tartu Kunstimuuseumis kaasaegse Eesti kunstiklassika näitus "MÖH? FUI! ÖÄK! OSSA! VAU!‎", mis tekitas ajakirjanduses ohtralt poleemikat.
2014. aasta lõpus, seoses 5. korda toimuva festivaliga "Head und, Tartu!" teatati ürituse lõppemisest või teadmata pikkusega pausist.
Kaisa Eiche

Kaisa Eiche (sündinud 28. detsembril 1982) on eesti kunstnik, fotograaf, kunstiorganisaator, galerist ja modell.
2002–2007 õppis Eiche Tartu Kõrgemas Kunstikoolis fotograafiat.
Kaisa Eiche on töötanud galeristina Y galeriis, moefoto ja stilistika õppejõuna Tartu Kõrgemas Kunstikoolis ning juhtinud Klassikaraadio saadet "Kunst.er".
2006. aastal tekitas furoori Kaisa Eiche ja Taavi Piibemanni näitus "Would you buy it?" Tartu endise kaubamaja vaateakendel, lõpptulemusena kaeti näitus mõneks päevaks kinni.
2010-2015 oli Eiche kaasaegse kunsti festivali ART IST KUKU NU UT projektijuht. 2012. aastal kureeris ta koos Rael Arteliga Tartu Kunstimuuseumis toimunud näitust "MÖH? FUI! ÖÄK! OSSA! VAU!". Koos Erkki Luugiga on ta ka kunsti- ja teaduskonverentside sarja "Rahvusvaheline konverents, teaduslik konverents" üks põhikorraldajaid.
Modellitöö.
Modellina on 177 cm pikkune Kaisa Eiche tegutsenud 2009. aastast, alustades moedisainer Triinu Pungitsa modellina moešõul SuperNoova. Tema fotosid on kasutatud Trendexpressi ja Levise kampaaniates ning moeseeriates ajakirjadele Harper's Bazar ja Marie Claire.
Francisco Rodríguez

Francisco Antonio Rodríguez Brito (20. september 1945 CumanáSucre osariik – 23. aprill 2024) oli Venezuela poksija.
Rodríguez võitis helveskaalus (kuni 48 kg) 1968. aasta México olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta osales helveskaalus (kuni 48 kg) 1972. aasta Müncheni olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Rodríguez oli esimene Venezuela poksija, kes võitis olümpiamängudel medali, ja esimene Venezuela sportlane, kes tuli olümpiavõitjaks.
Lõvi (tähtkuju)

Lõvi (ladina "Leo") on põhjataeva tähtkuju. Selle sümbol on ().See kuulub 48 Ptolemaiose kirjeldatud tähtkuju hulka ning on üks 88 tänapäeva tähtkujust. See on pindalalt 12. tähtkuju, kattes 947 ruutkraadi.
Tähtkuju heledaim täht on Regulus (tähesuurus 1,4). Järgmised heleduselt on Algieba ("γ Leonis") ja Denebola ("β Leonis"). 7,8 valgusaasta kaugusel asuv Wolf 359 ("CN Leonis") on üks Päikesele lähimaid tähti. Lõvi tähtkujus asuvad ka mitmed heledad galaktikad, näiteks M65, M66, M95, M96, M105 ja NGC 3628. 
Lõvi tähtkujust näib lähtuvat 14.–15. novembril tipnev leoniidide meteoriidisadu.
Baas ja pealisehitus

Baas ja pealisehitus (saksa keeles "Basis und Überbau"; inglise keeles "base and superstructure") on Karl Marxi ajaloolise materialismi kaks keskset mõistet, mis on seotud ühiskonna ja tootmisviisiga. Ühiskond koosneb kahest osast: baasist ehk alusest ja baasile toetuvast pealisehitusest. Baas hõlmab tootmisvahendeid ja tootmissuhteid ning pealisehitus poliitilisi, õiguslikke, filosoofilisi, eetilisi, kunstilisi ja religioosseid vaateid ning vastavaid ühiskondlikke institutsioone.
Zozivka

Zozivka (ukraina keeles Зозівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Lõpovetsi rajoonis. Elanike arv on 524. Pindala on 3,046 km².
Buridani eesel

Buridani eesel (inglise "Buridan's ass") on hüpoteetiline olukord, mille all mõeldakse, et kui eesel on näljane ja ta on paigutatud kahe täpselt ühesuguse heinakuhja vahele, siis ta ei oska kumbagi eelistada, ja sureb nälga. 
See hüpoteetiline olukord on nime saanud 14. sajandil tegutsenud prantsuse filosoofi Jean Buridani järgi, kes naeruvääristas moraalse determinismiga (inglise "moral determinism") seotud vabat tahet.
Ulaniv

Ulaniv (ukraina keeles Уланів) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Hmilnõki rajoonis. Pindala on 5,6 km².
Synergium

Synergium on Balti riikides tegutsev ettevõte, mis pakub lokaliseerimis- ja tõlketeenuseid. 
2005. aastal asutatud ettevõttes töötab poolsada põhikohaga tõlkijat, toimetajat ja tehnilist töötajat; partnervõrgustikku kuulub umbes 1000 välispartnerit. Ettevõtte peakontor asub Vilniuses, üks esindusi tegutseb ka Eestis.
Teenused.
Synergium pakub lokaliseerimis- ja tõlketeenuseid globaalselt tegutsevatele ettevõtetele. Ettevõte spetsialiseerub järgmiste valdkondade tehniliste dokumentide tõlkimisele ja lokaliseerimisele: autotööstus, tarbeelektroonika, rahandus, IT, õigusalane dokumentatsioon, masinaehitus, bioteadused ja turism.
Synergiumis kasutatav tehnilise tõlke protsess vastab standardi EN 15038 nõuetele ja koosneb järgmistest etappidest: tõlkimine, kontrollimine, toimetamine, tehniline ülevaatus, korrektuur ja lõppkontroll.
Veebisaidi või tarkvara lokaliseerimine.
Veebisaidi või tarkvara lokaliseerimise protsess hõlmab kolme etappi: tõlkimine, toimetamine ja korrektuur (TEP). 
Veebisaidi või tarkvara lokaliseerimise toimetamise etapp hõlmab grammatika ja stiili kontrollimist jm. Lokaliseerimisspetsialistid saavad tõlgitud ja korrektuuri läbinud tekstid üles laadida sisuhaldussüsteemi (CMS)), millega tagatakse nõutav kujundus ja vorming.
Peamised tõlkesuunad.
Ida-Euroopa keeled (eesti, bulgaaria, vene, tšehhi, ukraina, ungari, saksa, slovaki, läti, leedu, poola), SRÜ keeled (armeenia, aserbaidžaani, kasahhi, usbeki, türkmeeni).
Ruut (perekond)

Ruut ("Ruta") on ruudiliste sugukonda kuuluv perekond. 
Perekonda kuulub 8–40 tugeva lõhnaga igihaljast taimeliiki. Ruudi perekonna liikide looduslikuks levilaks on Vahemere maad, Makaroneesia ja Edela-Aasia.
Tuntuim liik on meie aedadeski kasvatatav aedruut.
Horoša (Lõpovetsi rajoon)

Horoša (ukraina keeles Хороша) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Lõpovetsi rajoonis. Elanike arv on 310. Pindala on 1,068 km².
Dialektiline materialism

Dialektiline materialism on Karl Marxi ja Friedrich Engelsi väljatöötatud filosoofiline positsioon, mis modifitseerib Georg Friedrich Wilhelm Hegeli dialektikat materialistlikul alusel. Seda peetakse sageli marksismi filosoofiliseks aluseks. 
Dialektilise materialismi järgi põhineb maailma ühtsus (maailma materiaalne ühtsus) igavesel ja lõpmatul mateerial, millel põhineb ka teadvus. Mateeria on maailm niisugusena, nagu ta eksisteerib sõltumatult teadvusest, teadvus on mateeria peegeldus inimese peas, maailma liikumine ja areng on iseliikumine. Areng on vastuolude ületamine.
Imelillelised

Imelillelised ehk ööõielised ("Nyctaginaceae") on taimede sugukond nelgilaadsete seltsis.
Imelilleliste sugukonda kuulub umbes 33 perekonda 290 liigiga.
Sugukonna levila on lai, peamiselt troopika ja lähistroopika, mõned liigid kasvavad ka parasvöötmes. Sugukonnale on iseloomulik ainulaadne antokarp ehk üheseemnene sulgvili, mida harilikult tihedalt ümbritseb perigoon või selle alumine, püsima jäänud osa ning mitmetele perekondadele on iseloomulikud väga suured tolmuterad (&gt;100 µm). 
Eesti pärismaiseid liike selles sugukonnas ei ole. Kultuuris kasvatatakse vahel liiki lõhnatu imelill ("Mirabilis jalapa").
Perekonnad.
Triibus "Boldoeae"
Triibus "Bougainvilleeae"
Triibus "Caribeeae"
Triibus "Colignonieae"
Triibus "Nyctagineae"
Triibus "Leucastereae"
Triibus "Pisonieae"
Dilemma

Dilemma on probleem (sundvalik), millel on kaks enam-vähem võrdset võimalust. 
Mõnikord võib enam-vähem võrdseid võimalusi olla ka kolm – trilemma, neli – tetralemma, või rohkem – polülemma.
Dualistlik interaktsionism

Dualistlik interaktsionism (kasutatakse ka lühivormi: interaktsionism; inglise ("dualistic") "interactionism") on vaimufilosoofias teooria, mis väidab, et aine (keha) ja vaim on eraldiseisvad ja sõltumatud, ja nad avaldavad teineteisele põhjuslikke mõjusid. Mõistet on käsitlenud René Descartes oma keha ja vaimu probleemi kontekstis.
Kilemarõ rajoon

Kilemarõ rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Mari Eli Vabariigis. Asub Vabariigi lääneosas. Piirneb põhjas Kirovi oblastiga ja kagus Tšuvaššiaga.
Rajoon jaguneb 1 linna- ja 8 külaasunduseks ("сельское поселение").
Rajooni keskus on Kilemarõ alev.
1989. aasta rahvaloenduse andmetel oli rajooni rahvaarv 16 750. Marid moodustasid 52,1% elanikest ja venelased 43,6%.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli rajooni rahvaarv 13 604. Neist, kes rahvust märkisid, olid 48,9% marid ja 46,6% venelased.
Transhumanism

Transhumanism (lühendatult H+) on rahvusvaheline filosoofiline, kultuuriline ja tehnoloogiline liikumine, mille eesmärk on inimvõimete ja inimese kui sellise muutmine tehniliste vahendite abil. 
Transhumanistid arvavad, et selline muutus on võimalik, soovitav ja isegi vajalik. On olemas terve rida alaeesmärke, mida tahetakse saavutada (parem tervis, pikem elu või isegi surematus, vaimsete ja füüsiliste võimete suurendamine, võime elada ekstreemses elukeskkonnas, laiendatud tajuvõimalused, aju-arvuti liides jne). Neid eesmärke tahetakse saavutada mitmesuguste tehniliste vahenditega, nagu näiteks "mindupload", geneetiline muutus, sealhulgas ka inimeste genoomi muutmine, elektroodide siirdamine ajju, neurofarmakoloogia, krüoonika jne. Mõned nimetatud tehnoloogiad on juba olemas ja kasutusel, teised tehnoloogiad on arendamisel või nende kasutamine on seni õiguslikult piiratud (geenitehnoloogia, neuroimplantaadid).
Transhumanistiks võib nimetada endist mormooni ja praegust ettevõtjat Bryan Johnsonit.
Nova Greblja (Kalõnivka rajoon)

Nova Greblja (ukraina keeles Нова Гребля) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Kalõnivka rajoonis. Elanike arv on 1150.
‘Abd Allāh an-Nusūr

‘Abd Allāh an-Nusūr (araabia kirjas عبد الله النسور; levinud nimekujud ka Abdullah Ensour, Abdalla Ensour ja Abdullah al-Nsour; sündinud 20. jaanuaril 1939 As-Salţis) on Jordaania poliitik, kes oli 11. oktoobrist 2012 kuni 1. juunini 2016 Jordaania peaminister.
‘Abd Allāh an-Nusūr omandas kõrghariduse välismaal, õppides Liibanonis ja Ameerika Ühendriikides. Doktorikraadi kaitses ta Prantsusmaal Pariisis. 
Valitsusse on ta eri ametikohtadel kuulunud alates 1984. aastast, mil temast sai planeerimisminister. Jordaania parlamenti valiti ta esimest korda 1989. aastal. Lisaks on ta esindanud Jordaaniat mitmes rahvusvahelises organisatsioonis, näiteks Maailmapangas, Rahvusvahelises Valuutafondis ja UNESCO-s.
Peaministriks sai ‘Abd Allāh an-Nusūr pärast Fāyaz aţ-Ţarāwnah' valitsuskabineti ametist vabastamist, milleks andsid tõuke Jordaanias poliitiliste reformide kiirendamiseks korraldatud ulatuslikud meeleavaldused.
Lauluhääl

Lauluhääl ehk hääl on laulmisel tekitatav inimhääl. Lauluhäält kutsub esile laulja, kohandades hingamisteede kuju ja suurust muusikas vajalike helide tekitamiseks. 
Hääle tämber.
Formant tekib heli teatud osahelide võnkesageduste võimendamisel. 
Ajalugu.
Madrigali algaegadel keelas kirik naistel jumalateenistustel osaleda, seepärast laulsid kõrgemaid hääli poisid ja kontratenorid. 15. sajandini kirjutati suurem osa muusikat kõrgetele häältele, kuid polüfoonia arenedes ilmusid lauludesse kaks häält tenorist madalamal ning bassi omadusi hakati rohkem hindama.
16. sajandini kasutas kogu ilmalik muusika hääleulatust, mis sobis meeshäältele. Kontratenor ei laulnud kunagi kõrgemalt kui d2. Kui ansambleis hakkasid laulma ka naised, ilmusid madrigalidesse osad, mille kõrgeim noot oli g2. Madrigalilauljad ja heliloojad hakkasid järjest rohkem huvituma ilmalikust muusikast ning vokaalsetest ilustustest, mis olid vaimulikus muusikas keelatud.
Ooperi sünniga ajavahemikus 1575–1625 kaasnes täiesti uus lauljatüüp. Madrigalilaulja hääle ulatus oli suhteliselt piiratud, ületades harva poolteist oktavit. Ooperilauljad hakkasid oma hääleulatust laiendama nii üles- kui ka allapoole. Heliloojad katsetasid uusi muusikavorme niisamuti kui pillimeistrid eksperimenteerisid uute pillide konstrueerimisel.
Laulmisstiilid.
Laulustiilide ja -tehnikate arengut helisalvestuste-eelsetel aegadel on veel raskem uurida kui instrumentaalmuusika interpreteerimise stiile, sest koos laulja surmaga kaob igaveseks ka tema hääl.
Vokaaltehnika.
Vokaaltehnikat ehk laulutehnikat on õpetatud lauluõpetuse koolkondades. 19. sajandil oli edukas Manuela Garcia koolkond, kes oli Rossini kolleeg. Pariisis oli kuulus Jean de Reszke (1950–1925) laulukool. Tema meetod oli "staccato", "pianissimo" ja "fortissimo" põhitehnika harjutused ning hingamisharjutused diafragma treenimiseks.
Vokaaltehnikad on näiteks falsett, peahääl, rinnahääl, segahääl, vibraato, poolhääl, kõnelaul.
Hääleliigid.
Kui mehed ja naised laulavad koos, siis mehed laulavad harilikult oktavi võrra madalamalt.
Pikslitihedus

Pikslitihedus näitab, kui palju piksleid on ekraanil ühe pikkusühiku kohta. Pikslitiheduse ühik on ppi (ingl k sõnadest "pixels per inch", pikslit tolli kohta), harvemini kasutatakse ühikut ppcm ehk ppc (pikslit sentimeetri kohta); 1 ppi = 2,54 ppcm.
ppi ja dpi.
Ühikuga ppi väljendatakse kuvari eraldusvõimet (ingl "resolution"). Printeri (ka arvutihiire) eraldusvõimet iseloomustatakse ühikuga dpi ("dots per inch", pildipunkti tolli kohta). 
Erinevate ühikute kasutamisel on ajaloolised põhjused. Digitaalne pilditehnika ja sellega seotud piksel tuli kasutusele 1990. aastail. Enne seda olid eraldusvõime väljendamiseks optikas, foto-, trüki- ja televisioonitehnikas välja kujunenud oma terminoloogia ja mõõtühikud.
Kuvari pikslitihedus.
Kuvari eraldusvõimet väljendatakse enamasti ekraani pikslimassiivi laiuse ja kõrguse korrutisena. Näiteks 1920×1080 tähistab eraldusvõimet, kui ekraanil on laiust pidi 1920 pikslit ja kõrgust pidi 1080 pikslit. Kui on teada ekraani diagonaalmõõde, näitejuhul 5,5 tolli, saame arvutada pikslitiheduse:
 formula_1
Kopijivka (Illintsi rajoon)

Kopijivka (ukraina keeles Копіївка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Illintsi rajoonis. Elanike arv on 518. Pindala on 2,34 km².