tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Veneetsia arhitektuuribiennaal

Veneetsia arhitektuuribiennaal on rahvusvaheline arhitektuurinäitus, mida korraldatakse Itaalias Veneetsias üle aasta. Biennaali näol on tegemist Veneetsia biennaali osana korraldatava üritusega, mida omaette kultuuriüritusena on korraldatud alates 1980. aastast. Enne seda, alates 1968. aastast, toimusid arhitektuurinäitused osana üldisest kunstibiennaalist. Aastas külastab arhitektuuribiennaali enam kui veerand miljonit inimest.
Arhitektuuribiennaali peamine eesmärk on käia välja ja näidata arhitektuurilisi lahendusi kaasaegsetele ühiskondlikele, humanistlikele ja tehnoloogilistele probleemidele. Olgugi et biennaal kaldub arhitektuuri akadeemilise ja teoreetilise külje suunas, annab üritus arhitektidele võimaluse uute projektide esitlemiseks. Biennaal on ka nimekate arhitektide ja disainerite kohtumispaik.
Arhitektuuribiennaali raames toimub suurel hulgal näitusi ja muid sündmusi. Neist olulisim on biennaali peakuraatori koostatav keskne kuraatorinäitus. Biennaali võib jaotada kaheks peamiseks osaks: Giardini näituseala, kus asuvad alalised rahvuspaviljonid, ja Arsenale kompleks, kus paljude riikide projektid on ühe katuse all koos.
17. arhitektuuribiennaal, mis pidi toimuma 2020. aastal, kuid lükkus koroonapandeemia tõttu edasi, avati 22. mail 2021. Kuni 2021. aasta 21. novembrini kestval biennaalil avati 60 rahvuspaviljoni (sealhulgas Eesti paviljon). Lisaks rahvuspaviljonidele osaleb biennaalil veel 112 osalejat 46 riigist.
Eesti ekspositsioonid.
Eesti on Veneetsia arhitektuuribiennaalil osalenud alates 2000. aastast. Eesti ekspositsiooni näitusi on korraldanud nii Eesti Arhitektide Liit kui ka Eesti Arhitektuurikeskus.
Rumeenia kommunismivastane liikumine

Rumeenia kommunismivastane liikumine kestis peamiselt 1940. aastate lõpust kuni 1950. aastate keskpaigani, väiksemal määral kuni 1960. aastate alguseni. Kommunistliku režiimi vastane relvastatud ning organiseeritud võitlus viis vastupanuvõitlejate liigitamiseni bandiitideks. "Kommunismivastase relvastatud vastupanu" üksikasjad jõudsid avalikkuse ette alles pärast Nicolae Ceaușescu kukutamist 1989. aastal. Alles siis sai üldsus teada, et 1940. ja 1950. aastail tegutsesid riigis mitmed väiksed relvastatud rühmitused, kes nimetasid end hajdukkideks ning olid umbes kümme aastat võimude eest Karpaatides peidus. Riigivõim tegi viimase vastupanuvõitleja Banaati mägedes kahjutuks aastal 1962. Kommunismivastane võitlus kestis Rumeenias kauem kui enamikus idabloki maades.
Mõnede teadlaste hinnangul on kommunismivastase liikumise ulatust ja mõju tagantjärele Rumeenia meedias ning memuaarides ülepaisutatud. Samade ajaloolaste hinnangul jäetakse kahe silma vahele vastupanuliikumise autoritaristlikud, antisemitistlikud ja ksenofoobsed jooned. Teised, peamiselt kodanikuühendused ja endised dissidendid väidavad, et kui välismõjud oleksid teistsugused olnud (kui lääneriigid poleks Nõukogude Liidul lubanud Rumeeniat ning ülejäänud Ida-Euroopat enda mõju alla võtta), oleks vastupanuliikumisest kasvanud edukas vabadussõda. Samas endised ametnikud, Securitate salapolitseinikud ning kommunistliku režiimi toetajad on endiseid põrandaaluseid gruppe sildistanud fašistlikeks, kriminaalseteks ja rahvavaenulikeks Lääne mõjuagentideks, kelle eesmärk oli riiki destabiliseerida. Mõned endised vastupanuvõitlejad (nt Ion Gavrilă Ogoranu, Gavrilă Vatamaniuc ja Lucreția Jurj) on pärast 1989. aastat tunnistanud, et nende tegevus ei kujutanud endast režiimile tõsiseltvõetavat ohtu ning nende tegevuse eesmärgiks oli hoida rahvas potentsiaalse Ameerika Ühendriikide sekkumise jaoks kommunismivastast meelsust.
Mall Vahtre

Mall Vahtre (sündinud Mall Toom; 29. september 1953 Luke – 21. august 2021) oli eesti maalikunstnik, arhitekt ja graafik. 
Pärast Nõo Keskkooli (1971) lõpetas ta 1977. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi arhitektina.
Nooremas eas rohkem maalikunstile, eriti akvarellile pühendununa tegi ta küpsemas eas ka graafilise kujundamise töid, kujundades raamatuid (sealhulgas Mart Laari ja Mart Kivastiku teoseid) ning 2001. aastal Tartu linna tunnustrükise.
Isikuväljapanekutega näituste hulgas on näiteks 1985. aasta näitus koos abikaasaga Kohtla-Järve põlevkivimuuseumis, 1998. aastal Soomes, Kotkas ja väike isikunäitus 2000. aastal Tartu kunstimuuseumis.
Isiklikku.
Tema lesk on Silver Vahtre.
John Kenneth Galbraith

John Kenneth Galbraith (15. oktoober 1908 – 29. aprill 2006) oli Kanada-Ameerika majandusteadlane, diplomaat, riigiametnik ja intellektuaal. 
Tema majandusteemalised raamatud olid bestsellerid 1950.–2000. aastateni. Majandusteadlasena kaldus ta institutsionalistliku vaatenurga Key-Keynesi-järgse majanduse poole.
Achicourt

Achicourt (lääneflaami "Kortaken") on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Arrasi kergetööstuslik eeslinn, 3 km Arrasist edelas, teede D3 ja D5 ristumiskohas. Crinchoni jõgi voolab sealt läbi.
Loquiz

Loquiz on Eesti tehnoloogiaettevõte, mis tegeleb mängustamistarkvara arendamisega ja pakub veebipõhist platvormi ning mobiilirakendust Google Plays ja Appstores. 
Loquiz asutati 2011. aastal. Asutajaliikmeteks olid Eric Hints, Alar Linna ja Andres Kukk. 
Tehnopoli Startup Inkubaatoris tegutsenud ettevõte tarkvara on mõeldud asukohapõhiste mängude, audiogiidide ja hariduslike mängude loomiseks.
2021. aastal kasutavad Loquizi teenuseid ürituskorraldusettevõtted enam kui 40 riigis, Eestis teiste hulgas Eesti Koolispordi Liit, RMK. 
Loquiz on Eesti Koolispordi Liidu koostööpartner.
Achiet-le-Grand

Achiet-le-Grand on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Maa-asula asub 19 km Arrasist lõunas, teede D7 ja D9 ristumiskoha lähedal. SNCF-raudteel on seal jaam.
Valla territoorium oli Prantsuse-Preisi sõja ajal osaline Bapaume'i lahingu operatsioonide teatris.
Föderaalpolitsei

Föderaalpolitsei on korrakaitseasutus föderatsioonina üles ehitatud riigis. Föderaalpolitsei allub föderatsiooni keskvalitsusele ja on föderatsiooni sisejulgeolekut tagavaks asutuseks.
Ülesanded.
Igas föderatsioonis lepivad föderatsiooni liikmed (osariigid, liidumaad, linnad jne) kokku, milline osa sisejulgeoleku tagamisest antakse föderaalpolitseile ja milline osa jääb föderatsiooniliikmete enda kanda. Tavaliselt antakse föderaalpolitseile ülesanded, mis puudutavad kõiki föderatsiooniliikmeid üheaegselt või vajavad kitsalt spetsialiseeritud teadmisi. Sellised ülesanded võivad olla:
Koroonapandeemia Uruguays

Koroonapandeemia Uruguays on osa 2019. aasta sügisel Hiinast Wuhanist alanud ja 2020. aasta märtsis pandeemiaks kasvanud kiiresti leviva SARS-CoV-2 koroonaviiruse põhjustatud ülemaailmsest koroonapandeemiast.
Esimesed haigestunud tuvastati Montevideos 3. märtsil 2020.
Sirje Mäearu

Sirje Mäearu (sündinud 11. septembril 1959 Pärnus) on Eesti keelekorraldaja. Tema erialase tegevuse põhisuunad on olnud keelekorraldus, leksikoloogia ja leksikograafia. 
Haridus.
Sirje Mäearu õppis Pärnu 2. Keskkoolis. 1978–1983 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti filoloogia osakonnas eesti keelt ja kirjandust ning on läbinud Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituudi aspirantuuri (1983–1986). 2002. aastal sai Mäearu teadusmagistrikraadi Tartu Ülikoolis, magistritöö teema oli “Eesnimed apellatiivsete keelenditena”, juhendaja Urmas Sutrop.
Töökäik.
Sirje Mäearu on töötanud Keele ja Kirjanduse Instituudis vanemlaborandina (aastal 1983 ja pärast aspirantuuri aastatel 1986–1992). Hiljem on Mäearu töötanud nooremteadurina Keele ja Kirjanduse Instituudis (1992–1993), teadurina Eesti Keele Instituudis (1993–2007) ning alates aastast 2008 töötab ta Eesti Keele Instituudis vanemkeelekorraldajana. 
Sirje Mäearu on pidanud loenguid Tallinna Pedagoogikaülikoolis (1993, 1994, 1997–2000), Eesti Muusikaakadeemias (2001–2004) ja Euroülikoolis (2000–2001).
Publikatsioonid.
Ta on välja andnud ligikaudu 120 publikatsiooni .
Keelealaste teadusväljaannete näiteid.
Sirje Mäearu tööde hulka kuuluvad näiteks "Sufiksi liitumine tunnusele eesti kirjakeeles" (1987) ja "Valik rektsioone" (2011). 
Lisaks on ta üks Eesti keele sõnaraamatu koostajatest alates ÕS 1999-st (ÕS 1999, ÕS 2006, ÕS 2013, ÕS 2018). Sõnaraamatud on valminud koos Tiina Leemetsa, Maire Raadiku ja Tiiu Ereltiga. 2020 ja 2021 on ta "EKI ühendsõnastiku" kaasautoriks.
Aastal 2005 ilmunud "Biokeemiliste analüüside nimetused ja lühendid. Laborimeditsiini mõisted. Esmane juhend" ning aastal 2008 ilmunud "Hematoloogiliste uuringute nimetuste ja lühendite terminoloogiaalane juhend" autorite hulka kuulub ka Mäearu.
Elizabeth McCourt Tabor

Elizabeth McCourt Tabor (hüüdnimega Baby Doe, september 1854 Oshkosh, Wisconsini osariik – 7. märts 1935 Lake'i maakond, Colorado osariik) oli ettevõtja Horace Tabori teine abikaasa. Tema rentslist rikkuriks ja tagasi kaltsudesse elulugu tegi temast omal ajal tuntud tegelase. Tema elul põhinevad Hollywoodi film ("Silver Dollar") ja ooperietendus ("The Ballad of Baby Doe"). 
Surm.
Kunagine Metsiku Lääne parimini riietatud naine suri 81-aastaselt Matchless Mine'i kaevanduse hurtsikus, kus lumetormi tõttu külmus.
Oshkosh (Wisconsin)

Oshkosh on Wisconsini osariigi linn Winnebago järve ääres, Winnebago maakonna halduskeskus. See piirneb põhjas samanimelise väikelinnaga.
Horace Tabor

Horace Austin Warner Tabor (26. november 1830 Holland, Vermont – 10. aprill 1899 Denver, Colorado) oli Ameerika Ühendriikide maavarade otsija, kaevandusettevõtja ja vabariiklasest poliitik.
1850. aastate lõpus siirdus Tabor Pike's Peaki kullapalavikust innustatuna tänapäevase Colorado osariigi aladele. Leadville'i juures avastas ta suure hõbedasoone, misjärel rajati sinna piirkonda arvukalt kaevandusi. 1870. aastate teises pooles sai ta tänu hõbedabuumile üheks kõige jõukamaks meheks osariigis.
1879. aastal avati tema eestvedamisel Leadville'is Tabori ooperimaja. 1881. aastal avati tema ja ta esimese abikaasa Augusta Tabori finantseeringute abil Denveris ka Tabori suur ooperimaja.
1879.–1883. aastani oli Tabor Colorado osariigi asekuberner. 27. jaanuarist kuni 3. märtsini 1883 kuulus ta USA Senatisse.
1890. aastate alguses hõbeda väärtus langes järsult, mille tagajärjel Tabor laostus.
Tema ja ta teise abikaasa Elizabeth McCourt Tabori elust on valminud film, ooperietendus kui ka raamat.
Týnec nad Sázavou

Týnec nad Sázavou (saksa keeles "Teinitz an der Sasau") on linn Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas Benešovi ringkonnas. Týnec nad Sázavou asub Benešovist ligi 9 km loodes ja Praha kesklinnast umbes 30 km lõunas.
Linn asub Sázava jõe ääres.
Asulat on esmamainitud 1318. aastal. Týnec nad Sázavou sai linnaõigused 1969. aastal.
Týnec nad Sázavous asub mootorrataste ja mopeedide tootja Jawa Moto.
November 2021

November 2021, kroonika
2021. aasta november algas esmaspäeval ja lõppes 30 ööpäeva pärast teisipäeval.
Valgejõe sild (Tapa)

Valgejõe sild (silla number: 171) on sild Tapa-Loobu maantee 24 kilomeetril üle Valgejõe. Algne sild oli ehitatud 1964. aastal tee õgvendamise käigus. Silla pikkus on 17,0 m, silla kogulaius on 10,2 m.
2021. aastal tehtud remondi käigus amortiseerunud silla asemel rajati täiesti uus ja tänapäevastele vajadustele vastav sild.
Valgejõe silla juures Valgejõe põik asub ka 1908. aastal ehitatud nn Vana sild.
Pandora toimikud

Pandora toimikud on Uurivate Ajakirjanike Rahvusvahelise Konsortsiumi (ICIJ) poolt 2021. aasta oktoobri alul lekitatud 11,9 miljonist failist koosnev enam kui 2,9 terabaidise mahuga andmekogu.
ICIJ hinnangul hoitakse madala maksumääraga territooriumil ("offshore") raha 5,6 kuni 32 triljoni (1012) dollari väärtuses.
Třebechovice pod Orebem

Třebechovice pod Orebem (kuni 1920. aastani Třebechovice, saksa keeles "Hohenbruck") on linn Tšehhis Hradec Králové maakonnas Hradec Králové ringkonnas. Třebechovice pod Orebem asub Hradec Královést ligikaudu 11 km idas.
Asulat on esmamainitud 1358. aastal.
Linnas asub jõulusõimede muuseum.
Carla Zampatti

Carla Maria Zampatti (19. mai 1942 Lovero, Itaalia – 3. aprill 2021 Sydney, Austraalia) oli itaalia päritolu Austraalia moekunstnik.
Ta kolis perega Itaaliast Austraaliasse Fremantle'isse 1950. aastal.
Ta oli esimene Austraalia moekunstnik, kes 1973. aastal ujumisriideid kollektsioonis tutvustas.
Peeter Talvistu

Peeter Talvistu (sündinud 2. aprillil 1983 Tartus) on eesti kunstikriitik, -ajaloolane ja kuraator. 2021. aastast on ta Tartu Kunstnike Liidu esimees (alates 2020. aasta detsembrist esimehe kohusetäitja).
Ta sai 2010. aastal Tartu Ülikoolis kunstiajaloo bakalaureusekraadi ja 2021. aastal sama ala magistrikraadi. Töötanud Tartu Kunstimuuseumis ja Tartu Kunstnike Liidu kuraator-projektijuhina.
Ta on kureerinud näitusi alates 2012. aastast, kujundanud neid alates 2020. aastast ja on olnud ka näituste žürii liige. Samuti on ta kirjutanud kunstiteaduslikke tekste, koostanud raamatuid ja tõlkinud rohkelt kunstiga seotud kirjandust.
Alates 2017. aastast on ta koostanud internetiandmebaasi EKABL (Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon).
Ta oli ka žürii liige 2021. aasta oktoobris.
Isiklikku.
Tema ema oli kunstiajaloolane, Tartu Kunstimuuseumi endine teadusdirektor Tiiu Talvistu; isa on kunstiajaloolane, kunstikriitik ja publitsist Enriko Talvistu. Õde Mary-Ann Talvistu on töötanud KUMU hariduskeskuse juhatajana.
Rousínov

Rousínov (varem Nový Rousínov, saksa keeles "Neuraussnitz") on linn Tšehhis Lõuna-Morava maakonnas Vyškovi ringkonnas. Rousínov asub Vyškovist umbes 12 km kagus ja Brno kesklinnast ligikaudu 20 km idas.
Rousínovi on esmamainitud 1222. aastal. Ei ole täpselt teada, millal Rousínov sai linnaõigused, kuid linnaõigusi taaskinnitati 1460. aastal.
1948. aasta Tšehhoslovakkia riigipööre

Tšehhoslovakkia riigipööre oli kommunistide võimuhaaramine Tšehhoslovakkias aastal 1948. Tšehhoslovakkia Kommunistlik Partei tuli võimule Nõukogude Liidu abil, kommunistlik Tšehhoslovakkia Sotsialistlik Vabariik kestis 1990. aastate alguseni.
Riigipöörde mõjud levisid Tšehhoslovakkia piiridest kaugemale, kuna tegu oli järjekordse kindla märgiga, et maailm on teel täiemahulise külma sõja poole. Tšehhoslovakkia sündmused olid lääneriikidele äratuskellaks ning selle tulemusel kiirendati Marshalli plaani elluviimist ja Lääne-Saksamaa riigi loomist. Lisaks võeti kasutusele rohkem paramilitaarseid meetmeid, et kommunistid võimult eemal hoida Prantsusmaal, Kreekas ja eriti Itaalias. Lääneriigid hakkasid tegelema vastastikuse kaitse süsteemi ehitamisega, millest vähem kui aastaga kujunes välja NATO ning raudse eesriide piirid said kuni 1989. aasta revolutsioonideni kindlalt paika.
Kase kool

Kase kooli on 1786. aastal esmamainitud suitsutares asuva Suure-Jaani kihelkonna Taevere (Kase) koolina. See asunud ühes viletsas Vihu saunas, kuhu õppimisele ülesantud oli 9 last, kuid katsumise ajal olla seal kõigest 3 last olnud. Kes seal kooliõpetaja olnud – ei ole teada. 1807. aastal pandud kool Nõmme tallu ja kooliõpetajaks selle talu perenaine Marry Siem. See olnud rahvuselt lätlane, kuid kõnelenud ka eesti ja saksa keelt. M. Siem olnud õpetaja kuni 1830. aastani. Tema aegu viidud lapsed enne kooli panemist kirikuõpetaja juure katsumisele ja kes „rumalad” olnud, s.o pole mõistnud lugeda, saadetud määramata aja peale kooli. Kooliõpetaja saanud tasuks iga lapse pealt teatud arv vilja, peale selle olnud tal veel kasutamiseks maa, mille eest pidanud aga mõisale tegu tegema. Kooliaeg pidanud kestma mardipäevast kuni lihavõttepühadeni. Järgmine õpetaja olnud Ann Tõhker (1830–1834). 1834. aastal toodud kool Kadaka tallu ja õpetajaks pandud Jaan Nõmmik. See olnud kooli peal kõigest kolm aastat ja läinud ära Võrumaale Karaskisse vene kiriku köstriks.
Selle järele pannud kirikuõpetaja Schnell kooliõpetajaks Jaan Nõmmiku venna Taaveti tema ilusa lauluhääle pärast. Taavet Nõmmik olnud seal õpetaja aastatel 1837–1859. 1846. aastal toodud kool Kase tallu, kus see ka 1929. aastal asus. Julius Nõmmik Taaveti poeg (19.12.1840 – 1907) olevat olnud Kase kooli õpetaja aastatel 1859–1887. Tema poeg Jüri Nõmmik (06.11.1866–23.11.1929) oli Taewere w. Kase kooli juhataja aastatel 1887–1929.
Achiet-le-Petit

Achiet-le-Petit on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Maa-asula asub 21 km Arrasist lõunas, teede D27 ja D9 ristumiskoha ümbruses.
Acq

Acq (lääneflaami: "As") on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Maa-asula asub Arrasist 9 km loodes Scarpe'i jõe kallastel, teede D62 ja D49 ristumiskoha ümbruses.
Nový Bydžov

Nový Bydžov (saksa keeles "Neu Bidschow") on linn Tšehhis Hradec Králové maakonnas Hradec Králové ringkonnas. Nový Bydžov asub Hradec Královést ligi 25 km läänes.
Nový Bydžovi vanalinn on alates 1. novembrist 1990 ajalooline linnakaitseala.
Nový Bydžovit on esmamainitud 1305. aastal.
Tšehhoslovakkia Sotsialistlik Vabariik

Tšehhoslovakkia Vabariik (tšehhi keeles "Československá republika", slovaki keeles "Česko-slovenská republika") oli riik aastatel 1948–1960. Tšehhoslovakkia nimi aastatel 1960–1990, kommunistliku režiimi ajal, oli Tšehhoslovakkia Sotsialistlik Vabariik (tšehhi ja slovaki keeles "Československá socialistická republika"; ČSSR). Tegu oli Nõukogude Liidu satelliitriigiga. Tšehhoslovakkia Kommunistlik Partei haaras võimu Nõukogude Liidu abil 1948. aastal ning pärast uue põhiseaduse jõustumist sai Tšehhoslovakkiast sotsialistlik riik. Riigi nimi vahetati 11. juulil 1960 uue põhiseadusega, mida peeti "sotsialismi lõpliku võidu" sümboliks riigis. Sotsialism kehtis 1989. aasta sametrevolutsioonini. Lisaks riigi nimele muudeti 1960. aastal veel mitmeid Tšehhoslovakkia sümboleid. Pärast sametrevolutsiooni nimetati riik ümber Tšehhi ja Slovaki Föderatiivseks Vabariigiks.
Triljonär

Triljonär on füüsiline isik, kelle vara väärtus ületab 1 triljon dollarit.
Alice Kask

Alice Kask (sündinud 13. detsembril 1976 Tallinnas) on eesti maalikunstnik.
Kask on lõpetanud Eesti Kunstiakadeemia bakalaureuse- (1999) ja magistrikraadiga (2002). 
Ta on esinenud näitustel alates 1997. aastast, sh Praha Biennaalil (2007) ja maalikunsti arengut uurival näitusel "Muutuv maalikunst" Kumu kunstimuuseumis (2010). Tema maale on Eesti Kunstimuuseumis, Tartu Kunstimuuseumis, Tallinna kunstikogus, Neumünsteri muuseumis ja erakogudes. 2016. aastal toimus isikunäitus Eesti Kaasaegse Kunsti Muuseumis, 2018. aastal Helsingi Taidehallis ja 2020. aastal Rüki galeriis.
2021. aastal maalis Kask president Kersti Kaljulaidist kolm eriilmelist portreed.
Dubňany

Dubňany (saksa keeles "Dubnian") on linn Tšehhis Lõuna-Morava maakonnas Hodoníni ringkonnas. Dubňany asub Slovakkia piirist 8 km kaugusel, Hodonínist umbes 7 km põhjas ja Brnost ligikaudu 47 km kagus.
Dubňanyt on esmamainitud 1349. aastal, linnaõigused sai 1965. aastal.
Michel Henri de Bourbon (Naundorff)

Michel-Henri de Bourbon (sündinud 10. veebruaril 1957 Torontos) on Prantsusmaa trooninõudleja Charles Louis de Bourboni (kuningliku nimega Louis XIII) vanim elusolev poeg ja pärija.
Naundorffistide jaoks on ta alates 8. jaanuarist 1975 dofään ja Normandia hertsog.
Michel Henri on olnud kolm korda abielus. Kahest esimesest abielust on sündinud kolm poega ja kaks tütart, kes kannavad dünastilist tiitlit "petit-fils de France".
Deborah Deann (sündinud 1956, abiellunud 1976, lahutatud 1984)
Joséphine Rodriguès (lahutatud)
Yvonne Serdar (abiellunud 1990)
Wade–Giles

Wade–Giles on reeglistik mandariini hiina keele latinisatsiooniks. Süsteemi lõi 19. sajandi keskpaigas Thomas Francis Wade, lõpliku kuju andis sellele Herbert Allen Giles oma "Hiina-inglise sõnaraamatus" (1892).
Kuni 19. sajandi lõpuni kasutusel olevad latinisatsioonisüsteemid põhinesid Nankingi murdel, aga Wade–Giles põhines Pekingi murdel. 20. sajandil oli ingliskeelsele maailmale tuttavam just Wade–Gilesi süsteem, tänapäevaks on selle tähtsus vähenenud.
Mandri-Hiinas on Wade–Giles suuresti asendatud Hanyu Pinyin latinisatsioonisüsteemiga, mis võeti seal ametlikult kasutusele 1958. aastal. Eranditena jäid muutmata osad harjumuspärased nimetused ning koha- ja isikunimed. Taiwanil on suurema osa koha- ja isikunimede latiniseerimisel endiselt kasutusel Wade–Gilesi süsteem, näiteks Taiwani suuruselt kuuenda linna nime kirjutatakse ladina tähtedega Kaohsiung (高雄, pinyin: Gāoxióng) ja Hiina Vabariigi president latiniseeritud nimi on Tsai Ing-wen (蔡英文, pinyin: Cài Yīngwén).
Ajalugu.
Wade–Gilesile pani aluse Briti suursaadik Hiinas ja sinoloog Thomas Francis Wade, kes oli esimene hiina keele professor Cambridge’i Ülikoolis. Wade avaldas 1867. aastal esimese mandariini hiina keele Pekingi murde õpiku pealkirjaga "Yü-yen Tzŭ-erh Chi" (lihtsustatud: 语言自迩集; traditsiooniline: 語言自邇集). Teos sai hiljem Wade–Gilesi latinisatsiooni reeglistiku aluseks. Süsteem oli mõeldud hiina spetsialistidele hiina terminite transkribeerimiseks. Seda täiendas Briti-Hiina diplomaat Herbert Allen Giles ning tema poeg Lionel Giles, kes töötas kuraatorina Briti muuseumis.
Taiwan kasutas Wade–Gilesi aastakümneid "de facto" standardina. See eksisteeris koos teiste ametlike latinisatsioonidega, näiteks Gwoyeu Romatzyh (1928), Mandarin Phonetic Symbols II (1986) ja Tongyong Pinyin (2000). Guomindang ehk Rahvapartei propageeris Hanyu Pinyini süsteemi kasutamist president Ma Ying-jeou eduka valimiskampaania ajal 2008. aastal linnades, kus Rahvapartei liikmed linnapeadeks said. Praeguse presidendi Tsai Ing-weni valitsus, Demokraatlik Progressiivne Partei ja suurem osa Taiwani rahvast kasutab Wade–Gilesi süsteemi. Juriidilisi nimesid latiniseeritakse nii Wade–Gilesis kui ka teistes eespool mainitud süsteemides.
Alghäälikud ja lõpphäälikud.
Tabelites on toodud välja:
Lõpphäälikud.
Gilesi "Hiina-inglise sõnaraamatus" olid kasutusel ka silbid "chio", "chʽ", "hsio", "yo;" praegu on nende asemel kasutuses "chüeh", "chʽüeh, hsüeh, yüeh".
Viktorija Kovaltšuk

Viktorija Kovaltšuk (ukraina keeles Вікторія Володимирівна Ковальчук; 26. jaanuar 1954 Kovel – 4. aprill 2021 Lviv) oli ukraina graafik, illustreerija, disainer ja kirjanik.
Temalt on ilmunud üle 200 raamatu, nende hulgas 30 ringis lastele. 
Ta suri koroona tüsistuste tagajärjel.
Väike-Maarja kalmistu

Väike-Maarja vana kalmistu on kalmistu Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas Väike-Maarja asulas. 
Kalmistu rajati Venemaa keisrinna Katariina II ukaasi põhjal 1774. aastal Väike-Maarja koguduse uus surnuaed kirikust põhja poole Ambla ja Rakvere maantee vahele. Kalmistu on tunnistatud kultuurimälestiseks. Kalmistu paikneb Uudeküla – Väike-Maarja tee (Tamsalu maantee) ja Rakvere maantee vahelisel alal.
18. sajandi viimasest veerandist maeti Väike-Maarja kiriku kirikuaeda ainult Väike-Maarja koguduse saksa koguduse liikmeid ja see omandas rahva kõnepruugis Saksa surnuaia nime, kuna uut Väike-Maarja surnuaeda hakati Maa ehk Maarahva surnuaiaks kutsuma. 19. sajandi viimasest veerandist levis uue Väike-Maarja surnuaia kohta nimetus Eesti surnuaed. 20. sajandi I veerandi lõpu poole rajati Väike-Maarja kirikust põhja poole veel üks kalmistu ja seepärast hakati kasutatavaid matmispaiku eristama vanusetunnus alusel: 18. sajandi kalmistut hakati kutsuma Vanaks ja 20. sajandi oma Väike-Maarja Uueks surnuaiaks.
Kalmistul asuvad II maailmasõjas hukkunute ühishaud (kultuurimälestis nr 5816) ja Jakob Tamme haud (kultuurimälestis nr 5817). Ka Väike-Maarja kirikuaed ja sellega külgnev uus kalmistu on tunnistatud kultuurimälestiseks.
Kultuuriloolistest isikutest on Väike-Maarja vana kalmistu põhjapoolse tee äärde maetud Jakob Tamm, Karl Krahe, Peeter Jakobson, lõunapoolse peatee lõunaküljele Kersti Merilaasi ema Anna Moorberg ja noorem õde Lydia ning kalmistuvärava juurde Johan Kotli, Tamsalu maantee lähedale Johan Elken.
Dačice

Dačice (saksa keeles "Datschitz") on linn Tšehhis Lõuna-Tšehhi maakonnas Jindřichův Hradeci ringkonnas. Dačice asub Austria piirist 12 km kaugusel, Jindřichův Hradecist umbes 32 km ja České Budějovicest ligikaudu 71 km idas.
Asulat on esmamainitud 1183. aastal. Linnaõigused sai Dačice 1377. aastal.
Dačice vanalinn on alates 19. novembrist 1990 ajalooline linnakaitseala.
Dačices leiutati 1843. aastal tükksuhkur.
Sinuhe jutustus

"Sinuhe jutustus" on tänapäeval tuntuim Vana-Egiptuse kirjandusteos.
Ehkki egüptoloogid on üldiselt arvamusel, et teos on pigem fiktiivne kui ajalooline, on selle aluseks osaliselt 12. dünastia ajal 1962 eKr aset leidnud juhtum, kui vaarao Amenemhet I mõrvati omaenda haaremis. Teos loodi 1875 eKr paiku, kuigi varaseim säilinud käsikiri pärineb alles Amenemhet III ajast u 1800 eKr.
Peategelane Sinuhe (vanaegiptuse Za-Nehet "sükomoori poeg" elab läbi mitmesuguseid seiklusi ja kannatusi, milles on paralleele hilisemate piiblimotiividega, üldinimlike motiivide kajastajana on teose anonüümset autorit nimetatud "Egiptuse Shakespeare'iks". "Sinuhe jutustust" peetakse värssteoseks, mida võidi ka avalikult ette kanda. Selle ajaloolisest populaarsusest annab tunnistust suur hulk koopiatest säilinud fragmente.
Teose tuntusele ja populaarsusele on aidanud oluliselt kaasa soome kirjaniku Mika Waltari 1945. aastal ilmunud romaan "Sinuhe, egiptlane", millest 1954. aastal valmis ka Hollywoodi film "The Egyptian" ("Egiptlane") ning mis on tõlgitud kahel korral eesti keelde (1954 Johannes Aavik, 2009 Piret Saluri).
Eesti keeles ilmus "Sinuhe jutustus" Sergei Stadnikovi tõlkes ja kommentaaridega esmalt ajakirjas Looming (1992 osaliselt, tervikuna 1996), hiljem eraldi väljaandena (Kodutrükk, 1996).
Lipník nad Bečvou

Lipník nad Bečvou (saksa keeles "Leipnik") on linn Tšehhis Olomouci maakonnas Přerovi ringkonnas. Lipník nad Bečvou asub Přerovist ligi 13 km kirdes ja Olomoucist umbes 25 km idakagus.
Lipník nad Bečvoud on esmamainitud 1238. aastal.
Sinuhe, egiptlane

"Sinuhe, egiptlane" (soome keeles "Sinuhe egyptiläinen") on soome kirjaniku Mika Waltari 1945. aastal ilmunud ajalooline romaan Vana-Egiptuse arsti Sinuhe elust ja seiklustest Egiptuses, Süürias, Mitannis, Babüloonias, Kreetal ja Hetiidi impeeriumis. Romaani aluseks on vanaegiptuse kirjandusteos "Sinuhe jutustus".
"Sinuhest" kujunes Waltari rahvusvaheline läbimurdeteos, ehkki Soome kirjandusringkonnad pidasid seda pikka aega kergekaaluliseks. Raamat on tõlgitud enam kui 40 keelde, selle järel kirjutas Waltari veel mitmeid rahvusvaheliselt menukaid ajaloolisi romaane.
Kriitikas on tõstetud esile nii romaani filosoofilist sügavust, mis ühendab seda ajaloolise alustekstiga, kui ka egüptoloogilist täpsust, mis üksikutele vigadele vaatamata küündib märksa kõrgemale kui on ajalooliste romaanide puhul tavapärane. Silmapaistvaima erinevusena "Sinuhe jutustusest", mis pärineb 19. sajandist eKr, tõi Waltari teose tegevuse 14. sajandisse eKr, nii et ta sai ühe tegelasena kujutada Egiptusse monoteismi juurutada üritanud vaarao Ehnatoni. Mitmed teisedki "Sinuhe" tegelased on ajaloolised isikud, ehkki peategelast ennast peetakse fiktiivseks.
1954. aastal valmis romaanist Hollywoodis filmiversioon "The Egyptian" ("Egiptlane"), mille menu jäi küll romaanile oluliselt alla.
2008. aastal valisid soomlased "Sinuhe" oma kõige armastatumaks raamatuks. Waltari romaani auks on nimetatud asteroid number 4512 Sinuhe.
Eesti keeles on "Sinuhest" ilmunud kaks tõlget: 1954. aastal Johannes Aaviku "Sinuhe" Stockholmis kirjastuses Orto ning 2009. aastal Piret Saluri "Sinuhe, egiptlane: viisteist raamatut arst Sinuhe elust u. 1390-1335 e. Kr." Tallinnas kirjastuses Varrak. Uue tõlke põhjuseks olid nii vana tõlke keeleline aegumus kui ka Soome kirjastaja ja Waltari pärijate keeld selle kordustrükiks.
Enda elust "Sinuhe" kirjutamise ajal avaldas Waltari 1949. aastal allegoorilise romaani "Neli päevaloojakut" ("Neljä päivänlaskua"), mis eesti keeles ilmus 1996. aastal Tiiu Kokla tõlkes. "Nelja päevaloojakut" kui ""Sinuhe" kirjutamise lugu" ja "romaani raamatu kirjutamisest üleüldse" on kriitik Hille Saluäär võrrelnud Karl Ristikivi romaani "Hingede öö" vahele lisatud fiktiivse kirjaga proua Agnes Rohumaale.
John Jacob Astor IV

John Jacob Astor IV (13. juuli 1864 Rhinebeck, New Yorgi osariik – 15. aprill 1912 Põhja-Atlandi ookean) oli Ameerika Ühendriikide ärimagnaat, kinnisvaraarendaja, investor, kirjanik, kolonelleitnant Hispaania-Ameerika sõjas ja Astorite suguvõsa silmapaistev liige.
Surm.
Astor suri Titanicu uppumisel 1912. aasta 15. aprilli esimestel tundidel. Ta oli laeva rikkaim reisija, kelle netoväärtus oli surres ligikaudu 87 miljonit dollarit (võrdub 2,33 miljardi dollariga aastal 2020).
Madeleine Astor

Madeleine Astor (sünninimega Madeleine Talmage Force; 19. juuni 1893 Brooklyn, New Yorgi osariik – 27. märts 1940 Palm Beach, Florida osariik) oli Ameerika Ühendriikide sotsialiit. Ta jäi John Jacob Astor IV-st leseks pärast Titanicu hukku, kust pääses oma viiendal raseduskuul eluga.
Denveri kunstimuuseum

Denveri kunstimuuseum (inglise keeles Denver Art Museum ehk DAM) on 1893. aastal asutatud kunstimuuseum, mis asub Colorado osariigi pealinnas Denveris.
Hague'i neem

Hague'i neem on Cotentini poolsaare loodepoolseim neem Manche'i departemangus Prantsusmaal.
Pazardžik

Pazardžik (ka "Pazardzhik"; bulgaaria keeles "Пазарджик") on linn Bulgaarias, Pazardžiki piirkonna ja Pazardžiki valla keskus. Asub Maritsa jõe ääres.
Linna asutasid 1485. aastal Bessaraabiast pärit tatarlased ja selle nimi oli algselt Tatar Pazarcik ('tatari turuke'). Linn oli kuni 15. sajandist 1980. aastateni riisikasvatuse keskus. 1830. aastatel tekkis linnas bulgaarlaste kogukond ning 1865. aastal moodustasid bulgaarlased juba 57 % linna elanikest.
Pärast Vene-Türgi sõda (1877–1878) läks Pazardžik Ida-Rumeelia koosseisu, mis liideti 1885 Bulgaaria vürstiriigiga.
Linna 18 mošeest on säilinud vaid 1667. aastal ehitatud Kuršumlu mošee.
2020. aasta lõpus oli linnas 66 690 elanikku.
Mika Waltari Selts

Mika Waltari Selts (soome keeles Mika Waltari-seura) on Soomes 2000. aastal asutatud selts, mis püüab süvendada soome kirjaniku Mika Waltari loomingu tundmist Soomes ja välismaal.
Seltsil on üle 500 liikme, kelle seas on arvukalt kirjandusteadlasi ja tõlkijaid. Selts korraldab Waltari-teemalisi kirjandusõhtuid ja kultuurireise ning annab välja aastaraamatut "Illusioni".
2014. aastal kutsus Mika Waltari Selts enda auliikmeks eesti Waltari-tõlkija Piret Saluri.
Võru Pank

AS Võru Pank oli aastatel 1922–1940 Eesti Vabariigis tegutsenud krediidiasutus. 
AS Võru Pank alustas tegevust 1905. aastal Võru Vastastikuse Krediit-Ühisusena, 1922. aastal sai sellest AS Võru Pank.
Panga asutasid Võru Vastastikuse Krediit-Ühisuse juhatuse- ja nõukogu liikmed.
Costa Rica kodusõda

Costa Rica kodusõda oli Costa Rica 20. sajandi ohvriterohkeim sündmus. Vaid 44 päeva väldanud konfliktis (12. märts – 24. aprill 1948) hukkus umbes 2000 inimest. 
Konflikti esimene eelaste oli 1. märtsil 1948, kui Cosa Rica seadusandlik assamblee, milles olid enamuses valitsusmeelsed, otsustas tühistada 8. veebruaril toimunud presidendivalimiste tulemused. Esialgsete tulemuste järgi koalitsioonikandidaat positsioonikandidaat Rafael Ángel Calderón Guardia ees esikoha saanud Otilio Ulate Blancot süüdistati valimispettuses. Selle tulemusel algas relvastatud ülestõus president Teodoro Picado Michalski vastu. Opositsioonivägesid juhtis ettevõtja José Figueres Ferrer, kes ise ei olnud valimistel osalenud.
Costa Rica armee oli väike ja kehvasti varustatud, peamine jõud mässuliste tõrjumiseks tuli kommunistliku Rahva Avangardi Partei omakaitseväelastest. Rahva Avangardi Partei kuulus parlamendis koalitsiooni ning oli hääletanud valimistulemuste tühistamise poolt. Mässuliste pealetung oli kommunistide vastuhakust hoolimata Figuerese juhtimisel kiire, president Picado oli sunnitud tagasi astuma ning võimu ekspresident Calderón Guardiale üle andma.
Pärast sõda juhtis Figueres riiki ajutise valitsushunta eesotsas 18 kuud, riigi sõjavägi saadeti laiali ning detsembris korraldati asutava kogu valimised. Asutav kogu võttis 1949. aastal vastu uue põhiseaduse, seejärel andis hunta võimu üle Otilio Ulatele. Pärast neid sündmusi on Costa Rica poliitika olnud võrdlemisi rahulik.
Adinfer

Adinfer on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Maa-asula asub 9 km Arrasist lõunas, teede D4, D7 ja D35 ristumiskoha ümbruses.
Beklešov

Beklešov (vene keeles "Беклешов") oli Pihkvast pärit Venemaa aadlisuguvõsa.
Agnez-lès-Duisans

Agnez-lès-Duisans on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Maa-asula asub 6 km Arrasist läänes, teede D62 ja D56 ristumiskoha ümbruses.
Agnières

Agnières on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Väike maa-asula asub 16 km Arrasist loodes, Scarpe'i jõe kallastel, teede D49 ja D75E ristumiskoha ümbruses.
Agny

Agny on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Maa-asula asub 5 km Arrasist edelas, teede D3 ja D60 ristumiskoha ümbruses.
Ajalugu.
Esimene maailmasõda. Sõda puhkes augustis 1914 ja septembris koondati territooriumile vägesid. Agny leidis end kiiresti rindejoonelt. Kuna see asus ka raudteeliinil, oli operatsioonideteatrile lihtne läheneda.
Oktoobris 1914 lubasid vägivaldsed lahingud Saksa armeel edasi liikuda. 25. septembril 1915 toimus verine lahing. Prantsuse 135. jalaväerügement kaotas tapetute, haavatute või kadunutena 38 ohvitseri ja 1162 sõdurit. Hoolimata ägedast võitlusest konflikti ajal 1860. aastal ehitatud raekoda ei hävinenud.
Teine maailmasõda. Kui see konflikt puhkes, okupeerisid pealetungivad sakslased varsti valla. Vastupanuvõrgustik loodi kiiresti. Linnapea Philibert Cleret viis läbi mõned eriti ohtlikud toimingud, kuid tabati lõpuks. Ta arreteeriti, interneeriti ja seejärel küüditati. Ta suri Buchenwaldi koonduslaagris 10. märtsil 1945.
Lauri Varik

Lauri Varik (sündinud 19. märtsil 1976) on eesti ajakirjanik ja saatejuht.
Haridus.
Lauri Varik on 1994 lõpetanud Saaremaa Ühisgümnaasiumi ja 2004 Tartu Ülikooli avaliku halduse eriala.
Töö.
Alustas 1998. aastal Tartu Päikeseraadios uudistetoimetajana, 1998–2000 töötas Raadio Tartu uudistetoimetajana, 2000. aasta oktoobrist töötas Eesti Raadio Tartu stuudios uudistetoimetajana, muuhulgas 2002–2005 Raadio 2 uudistetoimetajana. 2007. aastast töötab Eesti Rahvusringhäälingus Vikerraadio saatejuhina, kus juhib saateid Uudis+ ja Reporteritund, juhtinud ka Vikerhommikuid.
Rumeenia Sotsialistlik Vabariik

Rumeenia Sotsialistlik Vabariik (rumeenia keeles "Republica Socialistă România", RSR; 1947–1965 Rumeenia Rahvavabariik, "Republica Populară Romînă", RPR) oli aastatel 1947–1989 eksisteerinud marksistik-leninistlik üheparteiline kommunistlik riik. Rumeenia SV kuulus nii idabloki kui ka Varssavi Lepingu Organisatsiooni riikide hulka, riigi põhiseaduses oli kirjas, et Rumeeniat juhib kommunistlik partei. Riik piirnes idas Musta merega, põhjas ja idas Nõukogude Liiduga (Ukraina ja Moldaavia NSV-ga), läänes Ungari ja Jugoslaaviaga ning lõunas Bulgaariaga.
Pärast teist maailmasõda okupeeris teljeriikide pool sõdinud Rumeenia Kuningriigi liitlasvägede poolt Nõukogude Liit. 6. märtsil 1945, pärast kommunistide meeleavaldusi ning Liitlaste Komisjoni Nõukogude Liidu esindaja survet, astus ametisse Nõukogude-meelne valitsus, millesse kuulusid ka varem keelatud olnud Rumeenia Töölispartei liikmed. Järk-järgult vahetati sõjaeelsed riigijuhid Töölispartei liikmete ja kommunistide liitlaste vastu välja. Detsembris 1947 sunniti kuningas Mihai I troonist loobuma ning välja kuulutati Rumeenia Rahvavabariik.
Esimestel aastatel andsid riigi niigi sõjajärgselt nõrgale majandusele löögi n-ö SovRomid ehk maksusoodustustega Rumeenia-Nõukogude ettevõtted, mille kaudu NSV Liit võttis kontrolli Rumeenia peamiste sissetulekuallikate üle. Lisaks tuli Rumeenia RV-l NSV Liidule reparatsioone maksta. 1950. aastatel sai Rumeenia valitsus riigi valitsemiseks rohkem autonoomiat ning 1958. aastal lahkusid riigist Nõukogude väed. Kuni 1979. aastateni Rumeenia majandus kasvas, lisaks paranes olukord tervishoiu, hariduse, linnastumise ja naisõiguste valdkondades.
1960. ja 1970. aastatel võttis riigi enda kontrolli alla Nicolae Ceaușescu, kes tegi endast Kommunistliku Partei peasekretäri (1965), Riiginõukogu esimehe (1967) ja esimese presidendi (1974). Kuna Ceaușescu mõistis hukka 1968. aasta VLO sissetungi Tšehhoslovakkiasse ning lõdvendas lühidalt repressioone elanikkonnale, oli ta nii siseriiklikult kui Läänes võrdlemisi heas valguses. Kui välisabile toetuv majanduskasv pidurduma hakkas, tuli riigis kasutusele võtta kasinuspoliitika ning pärast seda karmistada poliitilisi repressioone. Ceaușescu totalitaristlik valitsus kukutati vägivaldsel moel detsembris 1989.
Rumeenia kommunistliku režiimi ajal hukati arvukalt dissidente ning paljud neist surid vangistuses. Eriti verine oli olukord 1950. aastate stalinismi ajal. Kuigi ametlikult määrati aastatel 1945–1964 surma vaid 137 inimest, hukkus sel ajal vangistuses olles kümneid, kui mitte sadu tuhandeid inimesi. Teisitimõtlejaid kiusati taga poliitilistel, majanduslikel jm põhjustel.
1965. aasta põhiseadus jäi kehtima ka pärast riigi lagunemist ning seda muudeti, et riik demokraatia poole suunata. Praegune põhiseadus võeti vastu referendumil 8. detsembril 1991 ning sellega kaotati täielikult sotsialistlik süsteem, riik tehti poolpresidentaalseks.
Ambrines

Ambrines on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Maa-asula asub 19 km Arrasist läänes, teede D8 ja D54 ristumiskoha ümbruses.
Defektiivne paradigma

Keeleteaduses käsitletakse paradigmat kui süstematiseeritud vormide raamistikku. Defektiivne paradigma on lingvistiline olukord, kus sõnal puudub osa vorme. 
Keele paradigmad.
Keeles on kuus erinevat paradigma kategooriat:
arvukategooria.
Arvukategooria puhul eristatakse sõnade mitmuse ja ainsuse vorme. Eesti keeles on defektiivsed sõnad "käärid, pulmad, jõulud, matused", mis esinevad ainult mitmuse vormis ja "rahu, sõprus", millel on ainult ainususe vorm.
käändekategooria.
Eesti keeles on 14 käänet. Defektiivse paradigmaga on tegemist siis, kui sõnal ei esine kõiki käändevorme. Sõnal "üksteise" ja "teineteise" puudub nimetav kääne.
komparatsioonikategooria.
Eesti keeles on omadussõnadel kolm võrdlusastet: algvõrre, keskvõrre ja ülivõrre. Sõnal "taevakarva" on ainult algvõrre ning seda ei saa kesk- ja ülivõrdesse panna.
tegumoe kategooria.
Eesti keeles on kaks tegumoekategooriat: isikuline tegumood (personaal) ja umbisikuline tegumood (impersonaal).
kõneviisi kategooria.
Eesti keeles on viis kõneviisi kategooriat: kindel, tingiv, käskiv, kaudne ja möönev kõneviis.
ajakategooria.
Eesti keeles on kaks suuremat ajakategooriat: olevik ja minevik, minevik jaguneb liht-, täis-, enne- ja üldminevikuks.
Paradigma uurimine.
Nähtuse vähene uuritus annab võimalusi erinevateks tõlgendusteks, näiteks “defektiivne paradigma on minevikus eksisteerinud tuleviku määramise vormi jääne.” 
Üldjuhul on keeled ehitatud üles reeglitele. Üks tähtsamaid defektiivse paradigma nüansse on see, et osa sõnu ei allu reeglitele, ning kui püüda luua nendest reeglipäraseid vorme, siis sõnad kaotavad tähenduse.
Matthew Baermani ja Greville G. Corbetti uurimuse põhjal on defektiivsel paradigmal neli põhjust: 
Defektiivse paradigma nähtust on vähe uuritud, vaatamata asjaolule, et see esineb paljudes keeltes: läti, heebrea, itaalia, prantsuse, korea, araabia, ladina, vene.
Amplier

Amplier on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Maa-asula asub Authie orus (piir Somme'i departemanguga), 32 km Arrasist edelas, tee D24 ääres.
Enn Koit

Enn Koit (kuni 1938. aastani Ernst Johannes Koit; 9. juuli 1914 Kalju küla, Valjala kihelkond, Saaremaa – 5. august 1969 Viljandi) oli eesti keeleteadlane, filoloogiakandidaat, murdeuurija.
Haridus.
Enn Koit sai keskhariduse Saaremaa Ühisgümnaasiumis, mille ta lõpetas 1934. aastal. Seejärel õppis ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas eesti keelt ja kirjandust ning 1940. aastal lõpetas "cum laude". Tema magistritöö rääkis Kihelkonna murde häälikuloost. Enn Koit kaitses 1959. aastal Kihelkonna murraku teemalist monograafiat „Kihelkonna murraku keeleajalooline ülevaade“. See oli täiendatud versioon tema varasemast magistritööst. Monograafia räägib läänepoolseima Eesti kihelkonna murdekeele häälikuloolisest arengust, morfoloogiast, süntaksist ja sõnavarast. Samal aastal sai Koit ka filoloogiakandidaadi kraadi.
Töö.
1940. aastal asus Enn Koit tööle pedagoogina Lihula Keskkoolis, hiljem töötas Viljandi I Keskkoolis. Töö kõrvalt tegeles ta ka keeleteadusliku tööga. 1960. aastal läks ta tööle Tartu Riiklikku Ülikooli, töötas vanemõpetajana, hiljem oli Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna eesti keele kateedri dotsent. Tema loengud olid seotud eesti keelega: süntaks, tuletusõpetus, dialektoloogia, eesti keele õpetamine. Samuti juhendas ta üliõpilastöid. 
Enn Koidu peamine huvi oli Eesti saarte keeleainestik. Temalt on ilmunud uurimusi Saaremaa murdesugemetest sealsete literaatide töödes. Enne oma surma uuris ta suures mahus Saaremaa kohanimesid, kuid suri enne selle lõpetamist ning ilmuda jõudsid ainult mõned artiklid.
Isiklikku.
Enn Koidu vanemad olid talunikud. Enn Koit oli abielus Lindaga. Nende tütar on matemaatik ja keeletehnoloog Mare Koit.
Anvin

Anvin on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Maa-asula asub Ternoise'i jõe orus, 44 km Arrasist loodes, teede D343, D70 ja D94 ristumiskoha ümbruses.
Reimann

Reimann on perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Reimanni-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Allaste, Allikmaa, Aruste, Eamets, Eessaar, Halliväli, Heldna, Hiiemäe, Jaanira, Järve, Kaar, Kalda, Kalvik, Kanistjõe, Kivioja, Kivirand, Kople, Kurendik, Kõrgmets, Lainet, Loogna, Merila, Nõmme, Okas, Paimre, Peensalu, Pärni, Rae, Raendi, Rahe, Rahu, Rahumaa, Raid, Raidam, Raide, Raidla, Raidma, Raidme, Raidmets, Raiemaa, Raima, Raina, Raivo, Rajamäe, Rajango, Randjärv, Randla, Randmaa, Randmäe, Randoja, Rannamaa, Rannik, Raudrohi, Rava, Rea, Reemaa, Rehemaa, Reidak, Reidla, Reidna, Reidoja, Reigla, Reigna, Reiles, Reima, Reimaa, Reimal, Reimand, Reimandi, Reimaste, Reimere, Reimets, Reimla, Reimo, Reinaste, Reinima, Reinjõe, Reinla, Reinma, Reinmaa, Reinola, Reinpalu, Reinsalu, Reinumäe, Reinvee, Reisalu, Reivere, Remmel, Remmet, Riima, Riis, Riisalu, Rohelpuu, Rohtla, Roo, Roosaar, Roosna, Räni, Saarik, Sadulsepp, Saidlo, Saidra, Salumets, Salutee, Saluvee, Soomuste, Vaiksaar, Õunasaar. 
2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Reimann 457 inimesel: 219 mehel ja 238 naisel. Perekonnanimede levikult on Reimann meeste puhul 251. ja naiste puhul 253. kohal.
Nimi on levinuim Pärnu maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 6,68.
Sotsiolekt

Sotsiolekt on sotsiaalne murre ehk mingile ühiskonnarühmale omane kõnepruuk, mis oleneb vanusest, soost, sotsiaalsest staatusest jne. Sotsiolekti kohta kasutatakse tihti sõna släng, harvem argoo, žargoon ja erikeel. Sotsiolekt läbib kogu keelesüsteemi, kuid släng hõlmab üldjuhul vaid sõnavara. Tihti avaldub sotsiolekt ainult häälduses, olles eeskätt sotsiaalne aktsent.
Uurimine.
Meetod.
Keskseks meetodiks sotsiolektide uurimisel on kvantitatiivne sotsiolingvistika, mis sai alguse William Labovi töödega 1960.aastate keskpaigas. Uuritakse variaableid, elementide loendeid, millel on erinevad realiseerumisvariandid, näiteks erinev hääldus või morfoloogilised formandivariandid. Informante valitakse igast sotsiaalsest grupist sel viisil, et kõigil oleks potentsiaalselt sama suur võimalus saada valitud. Hüpoteesid ja teooriad peavad põhinema igapäevastes sotsiaalsetes olukordades kasutatavate keelevariantide analüüsil. Järelduste tegemist alustatakse erinevuste kirjeldamisega, seejärel üritatakse uurida, miks keelekasutus erineb. Selleks kasutatakse piirajad, mida saab koondada kolme rühma: sotsiaalsed tegurid, keelelised tegurid ja situatiivsed-stiililised-tekstilised tegurid. 
Tulemused.
On leitud, et inimese teatud sotsiaalsesse klassi kuulumine tingib sama keelendi erinevate variantide suhteliselt stabiilse sagedusega kasutamise. Üldistatult on suurimad mõjurid sotsiaalne päritolu ja staatus (klass, kiht, kast, seisus) ning sugu ja vanus. Keskne sotsiolektimääratlus käib enamasti klassikuuluvuse või staatusgrupi kaudu.
Eesti keele sotsiolektid.
Territoriaalselt on Eesti keeleala tihedalt liigendatud murreteks ning sotsiaalselt on eesti keel suuremate keeltega võrreldes suhteliselt ühtlane. Erinevused n-ö lihtrahva keele ja haritlaste keele vahel või igapäevase kõnekeele ja normitud kirjakeele vahel pole suured. Eesti keeles on uuritud näiteks Võru murde sotsiolingvistilisi aspekte, magistritöö tasemel -"nud/-nd" varieerumise ja sellega seotud sotsiaalsete ja keeleliste mõjurite kohta (Keevallik, 1994, 1996) ning bakalaureusetööna "h" hääldamise varieerumist (Cui, 1999). 
Uurimustest selgub, et eesti keel varieerub enim ametlikes/avalikes situatsioonides, kus valdab normikeelsus ning mitteformaalsetes ehk argistes situatsioonides, mis normikeelest kaugemad. Olulised on veel sugu ja vanus. Ilmneb, et naised järgivad normikeele vorme enam ning omavad tugevamat seost keeleliste innovatsioonidega. Normikeelsus tõuseb ja langeb eaga ning kõrgemalt haritud inimesed kasutavad normingulisi vorme rohkem.
Keity Meier

Keity Meier (sündinud 27. jaanuaril 1995) on eesti mootorrattasportlane.
Ta on keskendunud "trial-" ehk trikimootorrattaga (ka "traielmootorratas") sõitmisele ning kogunud tuntust riskantsete trikkidega: ta on sõitnud mootorrattaga üle Tartu laululava kaare, Tartu Kaarsilla ning 2021. aasta oktoobris tegi oma mootorrattaga 11-meetrise hüppe Tornimäe 7 katuselt Swissôteli katusele. Kuna hüpe toimus 117 meetri kõrgusel, oli see sellise mootorrattaga maailmas ainulaadne saavutus.
Haridus.
Keity Meier alustas 2015. aastal ajalooõpinguid Tartu ülikoolis.
Isiklikku.
Keity Meier on Tapalt pärit, ta veetis lapsena palju aega isa garaažis ja esimese mootorratta ostis 12-aastaselt. Trialimootorratta sai 15-aastaselt tänu kohalikule ala entusiastile. 2019. aastal osales mootorrattal Marvel Universe'i etendustes mitmes riigis.
Saavutused.
Oma esimesel hooajal 2010 võitis ta Balti Meistrivõistluste juuniorite tiitli. Ta saavutas esimese eestlasena naiste "trial"'i Euroopa meistrivõistlustel etapivõidu ning lõpetas hooaja kokkuvõttes üheksandal kohal. 2019. aastaks oli temast saanud oma valdkonnas Balti riikide parim. 2017. hooajal saavutas Euroopa Meistrivõistlustel üldarvestuses 6. koha. 2022. hooajal saavutas Keity MM karikasarjas Trial2 üldarvestuses 6. koha.
Iraani Keisririik

Iraani Keisririik (pärsia keeles کشور شاهنشاهی ایران, "Kešvar-e Šâhanšâhi-ye Irân"; 1925–1935 Pärsia Keisririik) oli Iraani riigi ametlik nimi Pahlavi dünastia võimu ajal.
Riik asutati aastal 1925 ning see kestis kuni monarhia kukutamiseni aastal 1979. Dünastia rajas endine Pärsia kasakabrigaadi brigaadikindral Reẕā Pahlavī, kes oli võimul kuni 1941. aastani, kui teise maailmasõja liitlased pärast Inglise-Nõukogude sissetungi Iraani ta troonist loobuma sundisid. Trooni päris tema poeg Moḩammad Reẕā Pahlavī, kes jäi Iraani viimaseks šahhiks.
Pahlavid tulid võimule, kui Iraani viimane Kandžaarist juht Ahmad Shah Kadžaar võimult eemaldati. Ahmad Shah Kadžaari troon oli sõjaväelise riigipöördega kõikuma löödud ning talle heideti ette suutmatust vastu panna Suurbritannia ja Nõukogude Liidu sekkumisele Iraani siseasjadesse. Parlament kukutas ta, kui ta oli Prantsusmaal visiidil. Iraani parlament tuli 12. detsembril 1925 kokku asutava koguna, kukutas noore Ahmad Shah Kadžaari ning kuulutas Reza Khani Pärsia Keisririigi uueks kuningaks (šahhiks). Aastal 1935 palus Reza Shah välisriikide esindajatel Pärsiat Iraaniks kutsuda ning sellega muutus riigi nimi Iraani Keisririigiks.
Pärast Suurbritannia ja Ameerika Ühendriikide toel 1953. aastal toimunud riigipööret muutus Mohammad Reza Pahlavi valitsusviis autokraatlikumaks ning läheneti külma sõja lääneblokile. Suunamuutus välispoliitikas tegi Iraanist sisuliselt Ameerika Ühendriikide klientriik, mille eesmärgiks oli takistada Nõukogude Liidu laienemist. See andis Shahile poliitilise kapitali ellu kutsuda siiani pretsedenditu sotsiaal-majanduslik reform, millega läbi valge revolutsiooni muudeti kõiki Iraani elu aspekte. Selle tulemusel saatis Iraani edu kirjaoskuse, tervisehoiu ning üldise elatusstandardi arendamises. Sellest hoolimata seisis Shah 1978. aastaks vastamisi aina kasvava rahva rahulolematusega, millest sündis täiemahuline ülestõus radikaalse šiiidi vaimuliku Rūḩollāh Khomeynī juhtimisel. Riigipea läks koos enda perekonnaga jaanuaris 1979 eksiili, juba 11. veebruaril 1979 kaotati monarhia ning kuulutati välja Iraani Islamivabariik. Aastal 1980 endine šahh suri ning praeguseni on eksiilis troonil tema poeg Reza Pahlavi.