tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jaakko Ryhänen

Jaakko Sakari Ryhänen (kuni 1953. aastani Jaakko Vuorinen; sündinud2. detsembril 1946 Tamperes Soomes) on soome ooperilaulja (bass) ja laulupedagoog.
Ryhänen on lõpetanud Heinola Õpetajate Seminari ja õpetanud neli aastat algklasse. Laulmist on ta õppinud Tauno Kaivola, Matti Lehtineni ja Jolanda di Maria Petriksi käe all. 
1975. aastal sai temast Soome Rahvusooperi solist, kuid juba 1972. aastast oli tal seal rolle külalisesinejana. 
Tema rahvusvaheline karjäär algas 1983. aastal Metropolitan Operas, Soome Rahvusooperi külalisetendustel, kus ta laulis ooperis "Viimased kiusatused" Paavo Ruotsalaineni rolli. Sestpeale on ta esinenud kontsertide ja oratooriumide solistina, laulnud kandvaid bassirolle ja külastanud kõiki maailma juhtivad ooperiteatrid, sh Viini Riigiooperit, kus ta oli regulaarne külalisesineja. 
Ka on Ryhänen osalenud "kolme bassi kontsertidel" koos Matti Salmineni ja Johann Tilliga ning Eestis Koit Soasepa ja Priit Volmeriga. 
Jaakko Ryhänen teatas 2012. aasta novembris pensionile jäämisest tervislikel põhjustel. Pärast seda elab ja õpetab ta sünnilinnas Tamperes. 
Pedagoogitöö.
Jaakko Ryhänen on töötanud lauluprofessorina Sibeliuse Akadeemias ja Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias (EMTA, 2003–2013). 2014. aastal nimetati ta EMTA audoktoriks. 
Tema õpilased on olnud Aleksander Arder, Simo Breede, Tui Hirv, Märt Jakobson, Kadri Kipper, Roland Liiv, Helen Lokuta, Pille Lill, Karmen Puis, Urmas Põldma, Koit Soasepp, René Soom, Olari Viikholm ja Priit Volmer.
Puikule raudteejaam

Puikule raudteejaam oli raudteejaam Tallinna–Pärnu–Riia raudteel Limbaži piirkonna Brīvzemnieki ja Katvari valla piiril Puikules stacija külas. Jaam asus Riia raudteejaamast 102,5 km kaugusel ja Heinaste raudteejaamast 39,4 kilomeetri kaugusel
Jaam rajati aastal 1912. See jäi toona Volmari kreisi Dikļi kihelkonda, jäädes valdavalt Aloja kihelkonnas asuva Puikule mõisa maadele. Algselt läbis seda Ainaži–Valmiera–Smiltene kitsarööpmeline raudtee ja jaam kandis nime "Puiķele". Sellel raudteel eelnes jaamale Ārciemsi raudteejaam ja järgnes Ozoli raudteejaam, Puikules asus aga kahe jaama vaheline peatus. Kui rajati Ruhja viiv raudtee, ristus uus tee just selle jaama juures vanaga, nii et Puikulest sai aastal 1935 tähtis sõlmjaam. Ruhja teel eelnes jaamale Pociemsi raudteepeatus ja järgnes Purezersi raudteepeatus. Toona ehitati sinna ka kaks jaamahoonet – üks laiarööpmelise ja teine kitsarööpmelise raudtee tarvis. Ühtlasi nimetati jaam ka ümber Puikuleks. Laiarööpmelise jaama hoone oli kahekorruseline ja see valmis aastal 1939. Selle juurde rajati ka pagasi hoiuruum, veetorn ja pumbajaam. Aastal 1944 lasid taganevad Saksa väed need õhku. Uus jaamahoone valmis pärast sõda, aastal 1958 valmis jaamast Ruhja poole ka turba laadimise platvorm. 
Aastal 1998 lammutati kitsarööpmelise raudtee hoone. Reisirongiliiklus Puikule jaamani lõpetati selsamal aastal. Aastatel 2005–2006 võeti metallivaraste rüüstatud raudtee kuni Skulteni üles. Tänapäeval seisab jaam tühjalt, turba laadimiseks mõeldud plats on aga võsastunud. Jaama likvideerimisel kuulusid sealsete ehitiste hulka jaamahoone, pagasihoidla, platvormid, pumbajaam, veetorn, kaks pööranguposti, diiselagregaat AD-3OCT 400, kaks arteesia kaevu ja viis kaevu. Jaamas oli 8 pöörangut ja 9 foori.
Aloja raudteejaam

Aloja raudteejaam oli raudteejaam Lätis Tallinna–Pärnu–Riia raudteel Alojas. Jaam asus Riia raudteejaamast 114,3 km kaugusel.
Jaam rajati aastal 1936. Praegune jaamahoone valmis pärast sõda aastal 1956. Reisirongiliiklus Aloja jaamani toimis kuni aastani 1997. Aastatel 2005–2006 võeti metallivaraste rüüstatud raudtee kuni Skulteni üles. Jaama likvideerimisel kuulusid sealsete ehitiste hulka jaamahoone, kaks aita, platvormid, veepaak, käimla ja kaev. Jaamas oli 11 pööret ja 24 foori. Jaamahoone on tänapäeval kasutusel elumajana.
Henn Pai

Henn Pai (29. mail 1937 – 2. juuni 2021) oli eesti laulja (bariton) ja laulupedagoog. 
Henn Pai on õppinud klassikalist laulu Tartu MuusikakoolisRudolf Jõksi klassis ja lõpetanud selle 1960. aastal. Ta jätkas õpinguid Tallinna Konservatooriumis Aleksander Arderi käe all ja lõpetas kooli 1965. aastal. 
Pai oli aastatel 1961–1965 Eesti Televisiooni ja Raadio segakoori laulja ning 1965. aastal sai temast Tartu Vanemuise teatri ooperi- ja operetisolist; ta astus üles rohkem kui 40 ooperis. Elu hilisemal perioodil õpetas ta juba ise klassikalist laulu Tartu muusikakoolis.
Isiklikku.
Henn Pail oli abielust Lea Stella Paiga kolm poega, neist noorim on eesti teatritegelane Meelis Pai.
Rafinha (sündinud 1993)

Rafael Alcántara do Nascimento (sündinud 12. veebruaril 1993 São Paulos) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Katari kõrgliigaklubis klubis Al-Arabi.
Ka tema vend Thiago Alcántara, kes mängib Liverpoolis, on jalgpallur.
Klubikarjäär.
Barcelona.
Rafinha kuulus meeskonda, mis võitis 2014–15 hooajal nii La Liga, Copa del Rey kui ka Meistrite Liiga.
Ta lõi värava 2015. aasta UEFA Superkarikas, kui Barcelona võitis Sevillat lisaajal 5:4.
26. veebruaril 2017 lõi Rafinha mängu esimese värava Hispaania kõrgliiga võõrsil kohtumises Madridi Atléticoga, Barcelona võitis 2:1.
2017–18 hooaja jaanuaris andis Barcelona Rafinha laenuks Itaalia kõrgliiga klubisse Inter Milan.
Loo staadion

Loo staadion on Harju maakonnas Jõelähtme vallas Loo alevikus asuv spordirajatis (staadion). Staadioni kompleksi kuulub 333 m pikkune tartaankattega ringrada, kaugushüppe- ja kuulitõukepaik, kunstmurukattega jalgpalliväljak (Loo kunstmuruväljak) ja korvpalli- ning võrkpalliväljakud.
Staadioni omanik on Jõelähtme Vallavalitsus ja seda haldab OÜ Jõelähtme Varahaldus.
Rakvere kunstmurustaadion

Rakvere kunstmurustaadion on Rakveres aadressil Võidu tänav 67 asuv kunstmuruga staadion. Staadion kompleksi kuulub jalgpalliväljak (104 x 68 m), 8-rajaline 110 m pikkune jooksurada, kaugushüppe- ja teivashüppepaigad, samuti korvpalli- ja võrkpalliväljakud.
Väljaku omanik on Rakvere Linnavalitsus ja haldaja Rakvere Spordikeskus.
Jalgpalliväljakut kasutab Rakvere JK Tarvas koduväljakuna talveperioodil; muidu kasutab jalgpalliklubi Rakvere linnastaadionit.
Diktofon

Diktofon (lad "dicto" dikteerin’ + "phone" ’heli, hääl’) on kõne salvestamise ja taasesitamise seade. Kasutatakse küsitluste, vestluste, esinemiste ja loengute salvestamiseks, et neid hiljem kuulata ja tarbe korral tekstiks muuta (seega asendab diktofonisalvestus omaaegset stenograafiat). 
Esialgu (alates 1950. aastatest) toimus analoogsignaali magnetiline salvestamine väikese (mini- või mikroformaadis) kompaktkasseti lindile (samal põhimõttel kui kassettmagnetofonis), kusjuures lindi kiirus oli 2,38 või 1,19 cm/s.
Üleminek digitaalsele salvestusele toimus 1990. aastate keskel. Nendes diktofonides on andmekandjaks sisemine välkmälukiip või vahetatav mälukaart. Mõnel mudelil on diktofon digikaameraga kokku ehitatud. Siis saab lisaks kõnele salvestada ka fotosid.
Kõneandmete levinud tihendusstandard on DSS ("Digital Speech Standard") ja selle edasiarendus DSS Pro. Kui 1-minutine kõne vajab kadudeta pakkimise vormingus salvestusmahtu kuni 1300 kB, siis DSS-i korral normaalsalvestuse (SP) korral 102 kB ja kauamängimise režiimis (LP) 47 kB. Nutitelefoni diktofonirakendus võib kasutada MP3-pakkimist.
Diktofonil on võimalik valida mitu salvestusrežiimi vastavalt salvestuskestuse ja helikvaliteedi vahekorrale: 
Sagedusala alumine piir jääb eri mudelitel vahemikku 100–300 Hz.
Diktofonide omadusi ja võimalusi:
Tänapäeval täidab diktofoni ülesandeid mobiiltelefon opsüsteemile vastava rakenduse abil.
Pärnu kunstmuruväljak

Pärnus asub kaks kunstmuruväljakut:
Salme staadion

Salme staadion (Eesti spordiregistris Salme jalgpalliväljak) on Saare maakonnas Saaremaa vallas Salme aleviku lähedal Viiasel asuv normaalmõõtmetega jalgpalliväljak. 
Väljaku omanik ja haldaja oli Salme Vallavalitsus.
Väljak on FC Kuressaare II koduväljak.
Narva linnamüür

Narva linnamüür oli Narva linna ümber ehitatud ja tänapäevaks mittesäilinud linnamüür.
Narva linnamüür ehitati Liivimaa ordu ajal 14. sajandi lõpus. Kunstiajaloolase Kaur Alttoa arvates polnud algselt linnamüür linna ümber tervikuna, oletatavasti puudus see looduslikult hästi kaitstud idaküljel. 
Linnamüüri pikkus oli umbes üks kilomeeter, paksus oli kuni kaks meetrit ja ülemises osas olid kaitsekäigud ja laskeavad. Narva Hermanni linnuse (2,60 ha) ja linna (14,60) ringmüüriga ümbritsetud pindala oli 17,20 hektarit.
Narva linnamüüris oli neli väravat: Viru värav läänes, Karjavärav põhjas, jõesadamasse viiv Vana värav idas ja Vee- ehk Väikevärav kagus. Väravad olid üle löödud raudplaatidega, nende ees olid tõstesillad. Linnamüüri kindlustasid vähemalt seitse torni, mille nimed pole teada. Nad asetsesid müüride perimeetril ja paiknesid peamiselt väravate juures. 
Müüri ümbritses vallikraav.
Ordu aja lõpu poole linnamüüri täiendati eesväravatega. Keskaegsed müüritornid kohandati suurtükitornideks ehk rondeelideks ja võeti kasutusele suurtükkide tarbeks. Hiljem ehitati need ümber. Kaks rondeeli on tänapäevani linnuse läänehoovi nurkades säilinud.
1558 vallutasid Liivimaa ordult Narva linna venelased, neilt 1581 aga omakorda rootslased, kes tulistasid linnamüüri sisse kahe päeva jooksul suured augud. Pärast Narva vallutamist alustati Rootsi kuninga Johan III käsul uuendustöid, mille käigus tugevdati olemasolevaid kindlustusi. Linnamüüri nurkadesse ehitati keskaegsete tornide asemel mullaga täidetud tornid ehk basteid. 17. sajandi alguses kindlustati linnamüüri mullavallidega.
1582. aastal alustati väravate kohale bastionide ehitamist. Väravavaheline keskaegne linnamüür jäeti kurtiinvalli, mis ühendas kindluse kaht bastioni ühendav tagasiastuv sirge peavallilõiguna, tugimüüriks.
1777. aastal anti korraldus Narva linnamüüri jäänuste lammutamiseks.
Storrs McCall

Ronald Storrs McCall oli Kanada filosoof (1930 – 2021).
Ta sai 1964 doktorikraadi Oxfordi Ülikoolist. 
McCall on tegelnud ruumi ja aja filosoofia, konneksiivse loogika, mõõtmise ja mittelokaalsuse probleemidega kvantmehaanikas ning kaalutlemise, otsuse, vaba tahte ja valiku probleemidega ning aritmeetika kooskõlalisuse ja aegruumi hargnemisega.
Hageri–Kodila–Kuusiku tee

Hageri–Kodila–Kuusiku tee (registrinumbriga 20101) on kõrvalmaantee Kohila ja Rapla vallas. Tee pikkus on 21,94 km.
Tee saab alguse Kernu–Kohila teelt Hageri asulas ja lõppeb Kuusiku asulas. Tee kulgeb näiteks läbi Rabivere ja Kodila asula. Kodila juures läheb tee sillana üle Kodila jõe.
Silla–Jädivere tee

Silla–Jädivere tee (registrinumbriga 16155) on kõrvalmaantee Märjamaa ja Lääne-Nigula vallas. Tee pikkus on 30,047 km.
Tee saab alguse Tallinna–Pärnu–Ikla maanteelt Jädivere asulast ja lõppeb Risti–Virtsu–Kuivastu–Kuressaare maanteega ristumisel Silla külas. Tee kulgeb näiteks läbi Kivi-Vigala ja Vana-Vigala asula.
Paeküla – Vana-Vigala tee

Paeküla – Vana-Vigala tee (registrinumbriga 20184) on kõrvalmaantee Märjamaa vallas. Tee pikkus on 12,69 km.
Tee saab alguse Märjamaa–Konuvere teelt Paeküla asulast ja lõppeb Vana-Vigala asulas. Tee keskosas voolab selle kõrval Kasari jõgi.
Kapu–Rakke–Paasvere tee

Kapu–Rakke–Paasvere tee (registrinumbriga 15124) on kõrvalmaantee Järva ja Lääne-Viru maakonnas. Tee pikkus on 41,37 km.
Tee saab alguse Tartu–Jõgeva–Aravete maanteelt Kapu küla lähedalt ja lõppeb Rakvere–Luige maanteega ristumisel Paasvere külas. Tee kulgeb näiteks läbi Rakke, Laekvere, Simuna asula. Rakke asulat läbi tee Friedrich Robert Faehlmanni tee (üks Rakke tänavaid) nime all. Tee ületab sillana mitut jõge: näiteks Preedi jõge.
Milvi Pärnamägi

Milvi Pärnamägi (14. juuli 1931 Tallinn – 15. mai 1998) oli eesti tekstiilikunstnik.
Elukäik.
Milvi Pärnamägi õppis 1958–1960 Tartu Kujutava Kunsti Koolis rõivaste konstrueerimist ja modelleerimist ning 1960–1966 Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis tekstiili erialal. 1965–1986 töötas tekstiilivabrikus Punane Koit kunstnikuna. Alates 1986. aastast oli vabakutseline kunstnik. 
Looming.
Milvi Pärnamägi alustas loometeed mitmesugustes tehnikates dekoratiivsete kangastega (batika, maal). Alates 1971. aastast lõi kunstnik peamiselt põimetehnikas suuremõõtmelisi vaipu. Esimesed vaibad köitsid pilku erksate värvide, kompositsiooni jõulisuse, dünaamilisuse ja ruumilise efektiga. 1970. aastate lõpus muutus vaipade värvilahendus vaoshoitumaks, kompositsioon abstraktsemaks.
1980. aastatel lõi kunstnik monumentaalseid ja selge rütmikaga vaipu ("Avarused", 1981; "Hommik", 1986). 1990. aastate vaibad oli aga uus lehekülg kunstniku loomingus, möödunud aastate dünaamilisuse, jõulise värvi- ja vormimängu delikaatne ja kammerlik meenutus, millele oli antud uudselt mõjuv dekoratiivne, oma lihtsuses väärikas ja suurejooneline lahendus ("7 tähte", 1993; "Õis", 1994). 
Isikunäitused toimusid Tallinna Kunstihoone salongis (1969), Kiek in de Kökis (1981), Viljandi kultuurihoones (1995), ta osales ülevaatenäitustel nii Eestis kui ka välismaal.
Tuukri põik

Tuukri põik on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Sadama asumis.
Tänav ühendab Tuukri tänavat Karu tänava lõpuga. Tänav on umbes 70 m pikk.
Tänav sai praeguse nime 27. juunil 1950. Enne 1923. aastat oli tänav Hollandi tänava osa. Aastast 1923 oli see iseseisev tänav, mille nimi oli esialgu Hollandi põik.
Metsavahi tee

Metsavahi tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Kloostrimetsa ja Pirita asumis.
Tänav algab Merivälja teelt ja lõppeb Kloostrimetsa teega ristudes.
Tänav sai nime 14. veebruaril 1958 ja nimetati Metsavahi teeks seepärast, et tollal viis tee Pirita metsavahi elamu juurde
Aadressil Metsavahi tee 19 asub Pirita Majandusgümnaasium. Kooli juurdeehitises tegutseb ka Pirita raamatukogu.
Aadressil Metsavahi 51a on Pirita sõjavangide kalmistu.
Paljassaare tee

Paljassaare tee on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Karjamaa ja Paljassaare asumis, valdavalt Paljassaare poolsaarel.
Tänav algab Tööstuse ja Sitsi tänava ristumiskohast ja lõppeb umbtänavana Paljassaare poolsaare Katariina kai juures.
Tänava nimi on kasutusel 1938. aastast ja nime ajendiks oli seotus Paljassaare poolsaarega.
Paplite puiestee

Paplite puiestee on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Laagri asumis.
Tänav saab alguse Tammede puiestee lähedalt ja lõppeb Pajude puiesteega ristudes.
Tänav sai nime 4. septembril 1970.
Fortuna bastion

Fortuna bastion ("Fortuna" ladina keeles tähendab "Õnn") on Narva linnakindlustuse täiendamisel 1683–1704 ehitatud Rootsi riigitegelase ja sõjaväeinseneri Erik Dahlbergi projekti järgi bastion.
Rootsi ajal, 17. sajandil ehitati aastatel 1676–1680 alustati Narvas kaitserajatiste uue muldkindlustuste vööndi uuendamist Vaubani süsteemi alusel. Ehitustöid alustati 1682. aastal ja jätkati kuni Narva vallutamiseni Moskva tsaaririigi poolt Põhjasõjas 1704. aastal. Valmis jõuti ehitada bastionilaadne kindlustus Spes ('Lootus'), mis asus Narva kindluse lõunamüüri ees ja kuus bastionit:
Triumphi bastion

Triumphi bastion (ladina keeles "triumphus" 'hiilgav võit') on Rootsi riigitegelase ja sõjaväeinseneri Erik Dahlbergi projekti järgi Narva linnakindlustuse täiendamisel aastatel 1683–1704 ehitatud bastion.
Bastionist lõuna pool asus Peeter I värav, mis ehitati 1822. aastal ja mille järgi on nime saanud Peetri plats.
Hans Einer

Hans Einer (17. juuni 1856 Sangaste kihelkond, Uniküla vald, Kingu talu – 23. veebruar 1927 Valga) oli eesti pedagoog, kooliõpikute autor, kultuuri- ja ühiskonnategelane.
Noorus ja õpingud.
Hans Einer oskas seitsmeaastaselt lugeda. Koolitee algas Hansul Uniküla vallakoolis ja jätkus Sangaste kihelkonnakoolis. Vanemate varase surma tõttu (isa suri 1871. aastal ja ema kohe aasta hiljem) polnud kooli eeskujulikult lõpetanud noorukil võimalik õpinguid jätkata. Tänu Uniküla mõisaomanikule Balthasar von Campenhausenile, kes tasus Hansu koolitamiskulud (120 rubla aastas) sai ta 1874. aastal jätkata õpinguid Valga Kihelkonnakooliõpetajate Seminaris (Cimze seminaris). 1878. aastal sooritas ta seal lõpueksamid.
Töötamine pedagoogina.
1878. aastal asus Hans Einer tööle õpetajana Tori kihelkonnakoolis. 1880. aasta augustis määrati 24-aastane noormees Valga Linna Peetri Kirikukooli juhataja kohale. Tegu oli Valga esimese eestikeelse kooliga. Kooli hakati õige pea juhataja järgi kutsuma Eineri kooliks. Hans Einer töötas seal õpetajana aastatel 1880–1891 ja 1894–1906, seega kokku 23 aastat. Kool tegutses kokku 37 aastat, kuni see 1917. aasta oktoobris majandusraskuste tõttu ajutiselt suleti. Uuesti seda kooli aga ei avatudki. Kokku sai Eineri koolis alghariduse üle 3000 eesti soost noore. Hans Einer töötas õpetajana veel Cimze seminaris, Valga Linnakoolis, tütarlaste elementaarkoolis (hilisemas tütarlaste progümnaasiumis ja gümnaasiumis), Valga Reaalkoolis ja Valga Raudtee-algkoolis. 1918. aasta detsembris põgenes Hans Einer lähenevate punavägede eest Tallinna, kus sai Elfriede Lenderi Eragümnaasiumis töötada vaid ühe kuu (jaanuaris-veebruaris 1919), kuna tervis ei pidanud enam vastu.
Kirjatööd.
Õpetajaameti kõrvalt jagus Hans Eineril aega ka kirjanduslikuks tegevuseks. Ta oli mitme ajalehe kirjasaatja ja kirjutas ise kooliõpikuid. 1885. aastal ilmus tema kõige kaalukam teos – "Lühike eesti keele õpetus rahvakoolidele". Raamatul oli kaks kordustrükki. Suure menu osalisteks said ka tema "Eesti keele õpetus algkoolidele" ja "Eesti keele õpetus koolidele". Mõlemast raamatust ilmus koguni kaheksa kordustrükki ja need olid koolides kasutusel ligi poole sajandi jooksul. Eineri teened eesti keele ja grammatika arendamisel on seega märkimisväärsed. Lisaks tõlkis ta kirjandust ja kogus agaralt rahvaluulet.
Osalemine kultuuri- ja ühiskonnaelus.
 Hans Einer jõudis osaleda ka Valga kultuuri- ja ühiskonnaelus. 
Isiklikku.
Hans Einer oli abielus Seeli mõisaomaniku Jaak Kogeri tütre Marie Kogeriga. Neil oli kokku kaheksa last, kellest kolm surid lapseeas ja üks noorukieas. 
Hans Einer suri 23. veebruaril 1927 ja maeti Valka Luke kalmistule.
Noorelt õpitud

"Noorelt õpitud" on Eesti 1991. aasta mängufilm. Filmi režissöör on Jüri Sillart. Filmi tootis Tallinnfilm.
Film oli kavandatud filmitriloogia teine film (esimene on "Äratus" (1989)); kolmas film jäi tegemata.
Film räägib 1950. aastate keskpaigas ühe Eesti kooli abiturientide ja õpetaja vahel tekkinud tülist, mis läheb nii kaugele, et kohale kutsutakse võimuorganid.
Vabana sündinud (täpsustus)

"Vabana sündinud" (inglise Born Free) võib tähendada mitut asja
Tallinna Pauluse kogudus

E.E.L.K. Tallinna Pauluse kogudus oli luterlik kogudus Tallinnas.
Kogudus registreeriti 25. septembril 1905.
Kogudus kasutas Tallinna Rootsi-Mihkli kirikut ja Tallinna Püha Vaimu kirikut. Kogudus proovis mitu korda ehitada oma kirikut, ent see jäigi lõplikult valmimata.
Kogudus lõpetas tegevus 1945. aastal.
Pauluse koguduse õpetajad.
Tallinna Pauluse koguduse liikmeid: Andres Larka, Gustav Pihlakas
Vabana sündinud

"Vabana sündinud" (Born Free, 1960) on loodusteadlase Joy Adamsoni autobiograafiline 1960. aastal ilmunud romaan. Autor kirjeldab teoses koos abikaasa George Adamsoniga Keenia looduses töötades kogetut. Läbiva liinina jälgitakse lõvipoeg Elsa elu: arengut ja toimetulekut Aafrika looduses.
1960. aastatel oli teos menuk, 1966. aastal valmis selle põhjal samanimeline film, mis võitis Oscari ja oli esmalinastusaastal maailmas üks populaarsemaid filme.
Vabana sündinud (film)

"Vabana sündinud" (inglise "Born Free") on 1966. aastal valminud Suurbritannia mängufilm. 
Linateos tugineb Joy Adamsoni 1960. aastal ilmunud samanimelisele raamatule. Film oli esmalinastusaastal maailmas üks populaarsemaid.
Filmi stsenarist oli pseudonüümi Gerald L. C. Copley all Hollywoodi musta nimekirja kuulunud Lester Cole.
Selma Irmak

Selma Irmak (sündinud 8. märtsil 1971 Kızıltepes) on kurdi rahvusest Türgi poliitik (Rahvaste Demokraatlik Partei). Ta on aastatel 2014–2018 Türgi Suure Rahvuskogu liige.
Ta sündis aastal 1971 Kızıltepes (asub Mardini provintsis).
Magnetiline inklinatsioon

Magnetiline inklinatsioon ehk inklinatsioon (lad "inclinatio" – kallutamine, kaldu) on Maa magnetvälja jõujoonte ja rõhttasandi vaheline nurk, võib olla vahemikus +90 kuni –90 nurgakraadi. 
Punkte, kus inklinatsioon on +90° või –90°, nimetatakse Maa magnetpoolusteks. Kesk-Euroopa laiusel on magnetiline inklinatsioon 66,5°.
Vedu puhkpilliorkester

Puhkpillimängust ja mängijatest Vedul ja Väägveres
1888.aastal oli Vedu vallas näitemäng eesmärgiga koguda raha kohalikule koolile mänguriistade muretsemiseks. 
1889. aastal tervitas Liivi kuberneri Vedu pasunakoor.
1913. aastal esines Vesneris Haava koolimajas Vedu pasunakoor. 1930. aastatel töötas puhkpilliorkester Vedu koolimaja juures. Kooli juhataja oli Juku Roonurm ja orkestrit juhatas Georg Meos Soekülast. 1940. aastate teisel poolel orkestri tegevus vaibus, kuna orkestri juht ja paljud mängijad Soekülast arreteeriti või küüditati Venemaale. Edasine võimalus Vedu meestel puhkpilli mängida avanes Väägvere orkestris. 
Vedu meestest on kõige kauem Vedu ja Väägvere orkestrites mänginud Arnold Laas. Kornetimängijana on ta esinenud kahel üldlaulupeol ja Tartu laulupidudel.
Cantus planus

Cantus planus ehk 'lihtne laul' (inglise keeles "plainsong", prantsuse keeles "plain-chant") on muusikas mitmetähenduslik termin, mis sõltuvalt kontekstist võib tähendada:
Algne "cantus planus" on monofooniline, saateta, vaba rütmiga meloodia, mida lauldi lääne kiriku liturgias.
Cantus figuratus

Cantus figuratus, ka cantus figuralis ja cantus figurativus, on muusikas alates 15. sajandist rütmiliselt diferentseeritud kiiretes helivältustes vokaalpartii, mis vastandus pikkades helivältustes kulgevale "cantus planus"'ele. 
Kuna ka "cantus figuratus"'e ülesmärkimiseks kasutati mensuraalnoodikirja, asendas see termin varasema termini "cantus mensuratus".
Peeter Volmer

Jaan-Peeter Volmer (12. veebruar 1940 Tartu – 7. november 2002 Pärnu) oli eesti laulja (bass) ja näitleja.
Ta lõpetas 1958 Tartu 2. Keskkooli, õppis 1958–62 Tartu Riiklikus Ülikoolis arstiteadust ja 1964–1968 Tartu Muusikakoolis laulmist (Rudolf Jõksi klassis). 
Volmer laulis 1962–1977 teater Vanemuine kooris, oli 1980. aastast Endla teatri lavamasinist, mängis paljudes lavastustes episoodilisi osi, 1999–2002 töötas tulevalves.
Spordisaavutused.
Peeter Volmer tegeles ka korvpalliga, näidates end tugeva sportlasena ja saavutades kõrgeid tulemusi. 
Hiljem lõi ta edukalt kaasa ka Vanemuise koondise koosseisus teatritevaheliste spartakiaadide raames toimunud korvpallivõistlustel.
Isiklikku.
Tema isa Leonid Volmer (1902–1960) töötas arstina ning ema Terese Adele Mugasto (neiupõlvenimega Krigul; 1910–1960) oli kunagine Pärnu Endla ja Tartu Vanemuise operetisubrett ja ooperisolist. Hiljem oli Peeter Volmeri kasuisa ooperi- ja operetisolist Viktor Taimre (1917–1984).
Tema esimene abikaasa oli Evi Volmer (sündinud Hansumäe 1942). Sellest abielust on sündinud tütar Piret Toots (sündinud Volmer 1970). Teine abikaasa Aime Volmer (1947) on töötanud kiirabis ja teinud sotsiaaltööd. Nende poeg Priit Volmer (1978) on ooperilaulja.
Vähimudel

Vähimudel ehk vähi jäljendaja on inimese vähi sarnane katseobjekt, mille peal enne kliinilisi katsetusi testitakse vähiravimi kandidaate.
Levinumad vähimudelite tüübid on hiiremudel, mille puhul laborihiirel on tekitatud vähk geenide muundamise või vähikoe siirdamise teel, ja inimeselt võetud vähirakkude kogum, mida kasvatatakse laboris rakuliinina.
Püütakse välja töötada vähimudeleid, mis on võimalikult sarnased ühe või teise inimese vähivormiga.
Sally Sedgwick

Sally Sedgwick (sündinud 1956) on USA filosoof, kes uurib Immanuel Kanti ja Georg Wilhelm Friedrich Hegeli filosoofiat.
Ta sai doktorikraadi Chicago Ülikoolist Manley Thompsoni juhendamisel. 
Sedgwick on Illinoisi Ülikooli (Chicago) professor.
Olga Holts

Olga Holts oli Eesti tummfilminäitleja.
Tallinna Nõmme Ristija Johannese kogudus

EKÕK Tallinna Nõmme Ristija Johannese kogudus on Tallinnas tegutsev õigeusu kogudus.
Kogudus asutati 1922.&lt;ref name="http://www.nommejohannese.ee_koguduseelust"&gt;http://www.nommejohannese.ee/#koguduseelust-et (vaadatud 05.03.2016)&lt;/ref&gt;
Kogudus kasutab Tallinna Nõmme Ristija Johannese kirikut.
Kogudus viib kaks korda kuus läbi täiskasvanutele mõeldud eesti- ja venekeelseid pühapäevakoolitunde.&lt;ref name="http://www.nommejohannese.ee_esileht"&gt;http://www.nommejohannese.ee/#esileht-et (vaadatud 05.03.2016)&lt;/ref&gt;
Koguduse vaimulikud.
Kogudust on teeninud järgmised vaimulikud:&lt;ref name="http://www.nommejohannese.ee_vaimulikud"&gt;http://www.nommejohannese.ee/#vaimulikud-et (vaadatud 05.03.2016)&lt;/ref&gt;
Tallinna Kopli kogudus

E.E.L.K. Tallinna Kopli kogudus oli Tallinnas tegutsenud luterlik kogudus.
Algul pidas Tallinna praost Aleksander Mohrfeldt Koplis jumalateenistusi endises Vene-Balti asunduses paiknenud Tallinna 26. algkooli ruumides. Kogudus asutati 1923. aastal emeriitpraost Mihkel Jürmanni eestvõttel. Tänu tema initsiatiivile andis Kalevi pataljon Sõjaministeeriumi loal kogudusele endise Peeter Suure Merekindluse hospidallinnaku kinohoone, mille piiskop Jakob Kukk pühitses 1925. aastal Tallinna Kopli kirikuks. 1931. aastal nõudis Kalevi pataljon kirikuhoone tagasi, pakkudes asemele teise hoone, kus Peeter Suure Merekindluse hospidallinnaku aegu oli olnud õigeusu kirik.
Pärast hoonete (kus Vene ajal olid haigla ja surnukuur, seejärel Kalevi pataljoni töökojad ja lugemistuba) ümberehitust õnnistati uus kirik sisse praost Aleksander Kapi poolt 18. oktoobril 1931. Selle kiriku põletasid taganevad Nõukogude väed maha 27. augustil 1941. Uut kirikut kogudus enam ehitada ei jõudnud. Koguduse tegevus lakkas pärast II maailmasõda, kui 1951. aastal liideti Kopli kogudus Tallinna Jaani kogudusega.
Enne 1934. aastat polnud kogudusel oma kirikuõpetajat, vaid hooldajaõpetaja. Esimeseks hooldajaõpetajaks oli Mihkel Jürmann; veel on tegutsenud hooldajaõpetajana Hermann Hansson, Einar Kiviste ja Robert Walter. 1934. aastal sai koguduse esimeseks kirikuõpetajaks Rudolf Sauerbrei, kes pidas seda ametit 1939. aastani, kuni põgenes Saksamaale. Aastatel 1939–1943 oli koguduse õpetaja Georg Klaus.
Jaapani spanjel

Jaapani spanjel (ingl keeles "Japanese chin") on väikesekasvuline seltsi- ja sülekoer. 
Jaapani spanjelid olid algselt Jaapani aristokraatia armastatud sülekoerad. Iseloom sarnaneb neil veidi kassi omaga. Need koerad on intelligentsed ja toredad väikesed seltsilised. Jaapani spanjelid on tuntud oma suurte ja armsate silmade poolest.
Täiskasvanud looma turjakõrgus on 20–27 cm, kaal 1,4–6,8kg. Karvastiku värvuse kombinatsioonid: must ja valge, punane ja valge, sidrunikollane ja valge, pruun ja valge. Keskmine eluiga 12–14 aastat.
Armastus ja Anarhia

Armastus ja Anarhia; ka Helsingi rahvusvaheline filmifestival (lühend HIFF), on igal aastal septembris Helsingis toimuv rahvusvaheline filmifestival.
Filmifestivali korraldatakse 1988. aastast.
Tallinna Issanda Muutmise peakiriku kogudus

EAÕK Tallinna Issanda Muutmise peakiriku kogudus on Tallinnas tegutsev õigeusu kogudus.
Kogudus kasutab Tallinna Issanda Muutmise peakirikut.
Koguduse ülempreester on Aleksander Sarapik ja teda abistavad preester Kuldar Rajapu, diakon Joonas Sarapuu ja diakon Matti Timmermann.
Algsele Issanda Muutmise peakiriku kogudusele kuulus Tallinnas ka Tallinna Vladimiri Jumalaema kirik, kus 1856. aastal hakati pidama eestikeelseid õigeusu jumalateenistusi. 1900. aastal, Aleksander Nevski katedraali valmides, lahkus vene kogudus Issanda Muutmise kirikust Aleksander Nevski peakirikusse. Eesti kogudus Püha Vladimiri kirikust kolis ümber Issanda Muutmise kirikusse, väikene Vladimiri kirik ehitati 1921. aastal ümber koguduse majaks.
Preestrid.
Koguduses teeninud preestrid:
Hundipea sadam

Hundipea sadam (sadamakood EE HUN) on sadam Kopli poolsaarel Tallinna lahe ääres. Sadam kuulub Transpordiametile.
Sadamas on üheksa kaid. Sadama juures asub Hundipea sadamakai tulepaak.
Ajalugu.
Hundipea poolsaare loodeotsa kavandati algselt Peeter Suure Sadamana tuntud mereväebaasi hooldelaevastiku sadam. Kui tööd läksid 1912. aastal lahti, kasvas nõudlus süvendite järele. Neid toodi juurde Peterburist Liibavini, kokku oli sadamas töötamas umbes 20 süvendit. Nendest moodustatud karavanid andsid sadamale ka rahva seas tuntud nime Karavanisadam. 
Karavanisadamas sai mereväebaasi aegu valmis üks silinderja betoonkatusega mehaanikakoda ja sellega kokku ehitatud sepikoda (tänapäeval Lume tänav 7 alal). Need on praegu osaliselt kasutusel ladudena. 
Hiljem nimetati sadamat Hüdrograafia- ja ka Kabotaažisadamaks, samuti oli sadam kasutusel talvitussadamana. Enne Eesti iseseisvuse taastamist allus Hundipea sadam Nõukogude Liidu sõjaväestatud hüdrograafiateenistusele ja sadamat nimetati Hüdrograafiasadamaks.
Fama bastion

Fama bastion ("Fama" tähendab ladina keeles kuulsust) oli Narva kindlustuse täiendamisel Rootsi riigitegelase ja sõjaväeinseneri Erik Dahlbergi projekti järgi 1690. aastal ehitatud bastion. See oli siseruumidega hoov, kus asusid töökojad, sepapajad, hobusetallid, heinaküünid ja vanglaruumid. Bastion lammutati kaubatee ehitamiseks Euroopasse ja seepärast on see ainuke Dahlbergi kavandatud Narva bastion, mis pole säilinud.
Fama bastioni kohale on ehitatud Narva Haigla Polikliinik ja hotell King.
Fama bastioni järgi on nime saanud Fama tänav ja põik ning kaubanduskeskus Fama aadressil Tallinna maantee 19C.
Õigus (ajakiri)

Õigus oli Eesti õigusajakiri, mis ilmus aastatel 1920–1940.
Stardiplatvorm

Stardiplatvorm on maapealne platvorm, kust rakettmootoriga raketid või kosmosesõidukid tõusevad vertikaalselt lendu. Kosmodroom on rajatis, mis koosneb ja varustab ühte või mitut stardiplatvormi. Stardiplatvorm koosneb enamasti statsionaarsest või liikuvast tornist, mille kaudu on võimalik sõidukit kontrollida ja hooldada. Lisaks veel torustik, mis varustab sõidukit enne starti kütuste, jahutusvedelike, elektrienergia, side ja telemeetriaga. Stardiplatvormi torn võimaldab inimesi kandvate sõidukite puhul ka ligipääsu kabiinile. Platvorm võib sisaldada ka leeki eemale suunavat konstruktsiooni, et vältida kuumusest tekkivat kahju sõidukile või teistele struktuuriosadele. Mõnikord pritsitakse ümbrusse suures koguses vett, et summutada heli. Stardiplatvormil võib olla ka piksekaitse.
Stardiplatvorm erineb raketibaaside stardišahtidest, kust raketid stardivad samuti vertikaalselt, kuid mis asuvad vaenlase eest varjamiseks maa all.
Krüogeenilisi kütuseid (vedel hapnik ja vedel vesinik) peab õhkutõusu ootel pidevalt juurde pumpama, et kompenseerida ära auranud kütust. See on eriti tähtis, kuna starti võidakse erinevatel põhjustel korduvalt edasi lükata.
Enamik rakette vajab pärast mootorite käivitamist täisvõimsuse saavutamiseni mitu sekundit stabiilset tuge. Seepärast on sõiduk enamasti kinnitatud platvormi külge. Raketi startimisel vabastatakse kõik ühendused.
Raketi vedu platvormile.
Stardipaiku võib liigitada selle järgi, kuidas rakett stardiplatvormile toimetatakse.
Dark Sky Island

"Dark Sky Island" on Iiri muusiku Enya kaheksas stuudioalbum. Albumi andis 20. novembril 2015 välja plaadifirma Aigle Music. 
Pärast 2008. aastal ilmunud albumit "And Winter Came..." oli Enya võtnud muusika kirjutamises ja salvestamises pikema pausi ning naasis stuudiosse alles 2012. aastal koos oma kauaaegse sõnadekirjutaja Roma Ryani ja produtsendi Nicky Ryaniga. Lisaks laulmisele mängib Enya albumil ka kõiki pille, välja arvatud kontrabassi laulus "Even in the Shadows", kus seda teeb Eddie Lee.
Albumi pealkiri viitab Sarki saarele, mis tunnistati 2011. aastal esimeseks tumeda taevaga saareks. Albumi lauludest kaks on Roma Ryani leiutatud loxiani keeles.
Album jõudis Suurbritannia albumimüügi edetabelis 4. kohale, olles sellega edukaim Enya album pärast 1991. aastal ilmunud albumit "Shepherd Moons".
Laulud.
Kõikide laulude sõnade autor on Roma Ryan, muusika autor Enya ja produtsent Nicky Ryan. Kõiki pille mängib (välja arvatud kontrabassi laulus "Even in the Shadows") ja laulab Enya.
Riigikogu Kantselei

Riigikogu Kantselei on riigi ametiasutus, mille põhiülesanne on luua Riigikogule tema põhiseaduslike funktsioonide täitmiseks vajalikud tingimused. Kantselei nõustab Riigikogu, tema organeid ja liikmeid õigusloome ja parlamentaarse kontrolli alal ning Riigikogu muude ülesannete täitmisel, teenindab Riigikogu ning korraldab tema asjaajamist ja välissuhtlemist.
Kantselei taasmoodustati Riigikogu VII koosseisu kokkuastumise päeval, 5. oktoobril 1992. 
Alates 12. jaanuarist 2022 on Riigikogu Kantselei direktor Antero Habicht.
Riigikogu Kantselei juhid.
Riigikogu Kantseleid juhib direktor, kelle nimetab avaliku konkursi alusel viieks aastaks ametisse Riigikogu juhatus. 
Struktuuriüksused.
Riigikogu Kantselei struktuuriüksused on:
Samuti on moodustatud sekretariaadid Riigikogu komisjonide ja fraktsioonide teenindamiseks. Näiteks on Riigikogus 11 alatist komisjoni ja kolm erikomisjoni ning nende sekretariaatides oli 2023. aasta seisuga 17 konsultanti, 20 nõunikku ja 11 nõunik-sekretariaadijuhatajat. Kantselei alluvuses tegutseb ka Arenguseire Keskus.
Personal.
Kantselei personalikulude eelarve oli 2019. aastal 6,78 miljonit eurot ja 2023. aastal 9 miljonit eurot.
Papissaare sadam

Papissaare sadam on sadam Saare maakonnas Saaremaa vallas Rootsikülas. Sadama kaudu käib laevaliiklus Saaremaa ja Vilsandi vahel. Laevaliiklust korraldab AS Saarte Liinid.
Sadama juures tegutseb ettevõttele OÜ Papissaar kuuluv kalatööstus, samuti on seal esimese maailmasõja aegsed Venemaa keisririigi sõjaväe Papisaare lennusadama vesilennukite angaarid.
Sadama koordinaadid on .
Pärnu sadam

Pärnu sadam on ajalooline sadamakoht Pärnu jõe suudmes. Tänapäeval hõlmab Pärnu sadam eri ettevõtteile kuuluvaid sadamaid kesklinna sillast Pärnu laheni, mida jõesuudmes piiravad muulid.
Pärast Eesti iseseisvuse taastamist oli Pärnu sadamas kolm sadamaettevõtet:
Üks kai kuulus ka kalandusettevõttele Jakari ning jõe vasakkaldal paikneb jahisadam.
Tänapäeval on Pärnu sadama operaator AS Pärnu Sadam.
Sadama koordinaadid on 58°23’ N ja 24°28,8’ E.
Pärnu sadama ajaloost.
19. sajandi lõpul, pärast kitsarööpmelise raudtee ja Waldhofi tselluloosivabriku rajamist hakkas väliskaubandus läbi Pärnu sadama kiiresti arenema ja sellest kujunes oluline väljaveosadam. 1898. aastal alustati sadama renoveerimist ja sissesõidukanali süvendamist.
1912. aastaks oli Pärnu sadamas kaks kaid kolme elektri jõul töötava sadamakraanaga. Kuna faarvaater jäi ka pärast süvendamist suurtele laevadele madalaks, tuli suurema süvisega alustelt lossida osa kaubalastist reidil. Sadamas töötas kolm pukserit ja jäälõhkuja.
Eksporditi peamiselt palke, propse ja puidutooteid, sh raudteeliipreid, saematerjali, lina ja linaseemneid, kanepit, takku, teravilja ja tselluloosi. Importkaupadest olid olulisemad sool, heeringas, kivisüsi, korgipuu, masinad, vein ja kuivatatud kala. Enamik sadamat külastanud laevadest oli registreeritud välismaa sadamates, Venemaa lipu all sõitvaid aluseid oli laevadest 10–15%.
1906. aastal vedasid reisaurikud Vasa ja Dagmar Pärnust Riiga 2945 reisijat ja 11 924 t kaupa. Riiast Pärnusse toodi omakorda 2769 reisijat ja 6940 t kaupa. Pärnu Vallikraavis ja Sauga jõe suudmes seisid talvekorteris peamiselt purjekad. 1909/1910. a. talvel ootas Pärnus uut navigatsiooniaega kokku 88 laeva.
Seli-Tõstamaa Püha Vassilius Suure kogudus

EAÕK Seli-Tõstamaa Püha Vassilius Suure kogudus on Pärnu maakonnas Pärnu linnas Seliste külas tegutsev õigeusu kogudus. Kogudus kasutab Seli Püha Vassili kirikut.
Kogudus asutati 3. juulil 1847. Kogudus sai oma puust kiriku 1861. Koguduse õigeusu kihelkonnakool asutati 1864.
Kogudust teeninud vaimulikke.
Kogudust teeninud vaimulikud kronoloogilises järjekorras:
Lõuna tänav (Pärnu)

Lõuna tänav on tänav Pärnus Kesklinna linnaosas.
Tänav algab Ringi tänava ja Mere puiestee ristumiskohast ja lõpeb Kuninga tänavaga ristumisel. Tänav ristub veel Akadeemia (vasakult), Vee, Nikolai ja Pühavaimu tänavaga. Tänav külgneb ka Munamäe pargi, Brackmanni pargi ja Koidula pargiga.
Lõuna tänav on ligikaudu 600 m pikkune. Tänav on kogu oma ulatuses ühesuunaline. Ringi ja Akadeemia tänava vahelisel lõigul saab sõita vaid Ringi tänava suunas. Akadeemia tänavast kuni Kuninga tänavani on võimalik sõita vaid Kuninga tänava suunas.
Nimi.
Tänava ajalooline nimi on Lõuna (saksa keeles "Süderstraße"), kuna see oli uusaegse Pärnu kõige lõunapoolsem tänav. Sealt edasi tulid juba linna kaitsekindlustused. Eesti NSV ajal kandis tänav nime Boris Kummi tänav. 1988. aastal ennistati varasem nimi – Lõuna tänav.
Karksi kirikumõis

Karksi kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Karkus") oli kirikumõis Karksi kihelkonnas Pärnumaal.
Kirikumõisasse 19. sajandil ehitatud kelder on arvele võetud kultuurimälestisena.
Mazsalaca raudteejaam

Mazsalaca raudteejaam oli raudteejaam Tallinna–Pärnu–Riia raudteel Mazsalacas. Jaam asus Riia raudteejaamast 130,5 km kaugusel. 
Jaam avati aastal 1937. Viimane reisirong peatus Mazsalacas 21. septembril 1996, kui suleti Aloja–Ruhja vaheline raudteelõik. 
Aastatel 2005–2006 võeti metallivaraste rüüstatud raudtee kuni Skulteni üles. Jaama likvideerimisel kuulusid sealsete ehitiste hulka ühekorruseline puidust jaamahoone, abihoone, kuur ja käimla.
Pekre mõis

Pekre mõis (saksa keeles "Pekker") oli Vana-Kariste mõisa kõrvalmõis Halliste kihelkonnas Pärnumaal.
Vana-Kariste mõis

Vana-Kariste mõis (saksa keeles "Alt-Karrishof"; kuni 1795. aastani lihtsalt Kariste mõis) oli riigimõis Halliste kihelkonnas Pärnumaal.
Mõisa kõrvalmõis oli Pekre mõis.
Ajalugu.
Esimesed teated Kariste mõisast on 1600. aastate esimesest poolest ("Karriess" 1601 ja 1641). Esimene teadaolev mõisnik oli Lorentz Kruse. Alates 1680. aastatest oli mõisa rentnik Johann Heinrich von Rosenkampff. Kui Rosenkampff proovis Kuivsaapa talu omanik Peetrilt kõrgemat andamit nõuda, kirjutas viimane Riia kuberner Erik Soopile. Kuberneri otsuse järgi ei tohtinud talult peale 30 taalri maksmist ratsakohustust nõuda. Põhjasõja ajal peitis talus end Rootsi kuningas Karl XII.
1702. aasta juulis põletasid rüüstavad Vene väed Kariste mõisa maha. Pärast Põhjasõda elas mõisas rentnik Johann Heinrich von Rosenkampffi lesk Anna Dorothea von Rosenkampff (sünninimega von Lode). 1720. aastatel oli Kariste mõisas koduõpetajaks Martin Goldfisch.
1734. aastal kingiti mõis krahv Burchard Christoph von Münnichile. Mõis konfiskeeriti talt 1740. aastate algul. 1795. aastal jagati mõisaalad kaheks (teisest osast moodustati Uue-Kariste mõis). Edaspidi oli Vana-Kariste kroonumõis. 1863. aastast oli mõisa rentnik Carl Julius Werncke, kes oli ka Halliste kiriku vöörmünder. 1880. aasta 19. veebruaril peeti Vana-Kariste mõisas seoses Halliste õpetaja Schneideri ametiaja 25. aastapäevaga pidu. 1902. aasta mais, pärast Werncke surma, rentis mõisa 36 800 rubla eest Polli mõisnik Friedrich Wilhelm von Stryk.
Vanamõisa mõis (Halliste)

Vanamõisa mõis (saksa keeles "Friedrichsheim") oli rüütlimõis Halliste kihelkonnas Pärnumaal.
Mõis rajati 1811. aastal Abja mõisast eraldatud alast.
Kuni 1856. aastani kuulus mõis Abja mõisaga samale omanikule, parun Reinhold Johann Woldemar von Stackelbergile, kes müüs selle ja Kamara karjamõisa ning Palu ja Pässaste küla Karoline von Sternile (snd von Patkul). 1872. aastal müüs Karoline von Stern mõisa 60 000 hõberubla eest Andreas Palenbergile, kes suri 1893. Tema pärijad olid Helene, Theodori tütar Palenberg (sünd Erlich), poeg Oskar Palenberg, tütred Emma Glabe (sünd Palenberg) ja Henriette Graff (sünd Palenberg) ning surnud tütre Alma von Nolckeni (sünd Palenberg) alaealised lapsed Eleonore ja Werner Nolckenid. 1899. aastal sai ainuomanikuks Oskar Palenberg, mõisa hindamisväärtus oli 70 000 rubla. 1919. aastal mõis sundvõõrandati, omanik oli Eesti Vabariik.
Mõisa koosseisu kuulus 1282,39 ha müümata mõisamaad, 386,46 ha müüdud mõisamaad, 2069,44 ha müüdud talumaad, Kamara karjamõis (müüdud 1865), 8 ühikut müüdud mõisamaad, 37 talu.
Nylands nation

Nylands nation on Helsingis tegutsev rootsikeelseid üliõpilasi koondav üliõpilasorganisatsioon. 
Ajalugu.
Nylands nationi ajalugu ulatub aastasse 1643, kui Turu kuningliku akadeemia juures asutati Uusimaalt pärit üliõpilasi koondav organisatsioon. Kuninglik akadeemia kolis 1828 Helsingisse ja ühes sellega ka Nylands Nation.
1905 eraldusid Nylands nationist soomekeelsed üliõpilased, et luua uus üliõpilasorganisatsioon – Eteläsuomalainen osakunta.
Tegevus.
Nylands nationil on ligikaudu 700 liiget, kellest kaks kolmandikku õpivad Helsingi ülikoolis. Ülejäänud liikmed omandavad teadmisi Aalto ülikoolis, Arcada tehnikaülikoolis või Hankeni majanduskoolis.
Organisatsiooni juhivad inspektor ja kuraator, kes valitakse ametisse kolmeks aastaks. 2023. aasta seisuga on inspektor Helsingi ülikooli professor Tom Böhling ja kuraator Fredrik Palmén. Lisaks korraldavad organisatsiooni tegevust veel mitmed teised ametnikud.
Nylands nation annab välja ajakirja Terra Nova, mis ilmub 4–5 korda aastas.
Välismärgid.
Nylands nationi värvid on valge-sinine-kollane.
Ruhja raudteejaam

Ruhja raudteejaam (läti "Rūjiena") oli raudteejaam Tallinna–Pärnu–Riia raudteel Ruhja lähedal. Jaam asus Riia raudteejaamast 148,2 km kaugusel. 
Esialgne Ruhja raudteejaam rajati 1897. aastal seoses kitsarööpmelise Valga–Ruhja–Pärnu raudtee ehitusega. Valka raudteejaamast jäi see 43,7 kilomeetri kaugusele. Toona jäi see Lõuna-Ruhja kihelkonda Lõuna-Ruhja kirikumõisa maadele. Läti keeles oli jaama nimekuju "Rujene", Rūjiena raudteejaamaks nimetati see aastal 1937 seoses Riiast Ruhja viiva laiarööpmelise raudtee valmimisega. 
Koos kitsarööpmelise raudteega valmis ka puidust ühekorruseline jaamahoone, mis ehitati ühtse tüüpprojekti järgi sarnaselt Mõisaküla ja Paide vaksalihoonetega. Jaamahoone hävis sõjas 1944. aastal. Hiljem on jaamahoone funktsiooni täitnud ajutised ehitised, millest viimane oli diiselrongi DP reisivagun.
Teise maailmasõja ajal asusid sakslased rinde tarbeks Ruhjast Valka viivat raudteed laiarööpmeliseks ümber ehitama. Punaarmee edasitungi tõttu jäid aga tööd pooleli ja hiljem neid lõpule ei viidud. Nii kujunes Ruhja Riiast tuleva laiarööpmelise ja Eestist tuleva kitsarööpmelise raudtee lõppjaamaks.
Kui 1972. aastal hakati raudteed uuendama, rajati selle käigus ka uus laiarööpmeline Riia–Mõisaküla vaheline raudteelõik, mis avati 1976. aastal.
Raudtee ümberehitamisel viidi jaam Ruhja linnast tunduvalt kaugemale. 1981. aasta suvel, kui Eesti poolel oli valminud Pärnu–Mõisaküla raudteelõik, avati Tallinna–Pärnu–Riia raudteeliin. 
Ruhja naaberjaam Riia suunal oli Mazsalaca ja Tallinna suunal Mõisaküla. 
Viimane reisirong peatus Ruhjas 21. septembril 1996, kui suleti Aloja–Ruhja vaheline raudteelõik. 
Ruhja raudteejaama naaberpeatused erinevad raudteepõhiselt. Algsel Valga–Ruhja–Pärnu raudteel olid need Nausküla ja Pendiga raudteepeatus. Tallinna–Pärnu–Riia raudteel asus jaam Virķēni ja Ķirbiļi raudteepeatuse vahel.
And Winter Came...

"And Winter Came..." on iiri muusiku Enya seitsmes stuudioalbum. 2008. aasta novembris avaldatud album sisaldab jõulude ja talveteemalisi laule. Albumit on müüdud üle 3 miljoni eksemplari.
Albumi kaheteistkümnest loost kümme on inglise keeles, "Oíche Chiúin" iiri keeles ning "Oh Come, Oh Come Emmanuel" inglise ja ladina keeles. Albumi lisalugu "Miraculum" pole kättesaaadav füüsilistel plaatidel ning see on ladinakeelne.
Laulud.
Kõikide laulude sõnade autor on Roma Ryan, muusika autor Enya ja produtsent Nicky Ryan. Kõiki instrumente mängib (välja arvatud kitarre laulus "My! My! Time Flies!") ja laulab Enya. Laulus "My! My! Time Flies!" mängib 12-keelset kitarri ja elektrikitarrisoolot Pat Farrell.
Anne Türnpu

Anne Türnpu (sündinud 25. märtsil 1963 Tartus) on eesti näitleja ja lavastaja.
Anne Türnpu lõpetas Nõo Keskkooli matemaatika eriklassi 1981. aastal ja jätkas haridusteed 1981/1982. õppeaastal Tartu Ülikoolis matemaatika erialal. Edasi siirdus ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedrisse (12.lend), mille lõpetas 1986. aastal.
Isiklikku.
Anne Türnpu isa on TÜ matemaatikateaduskonna kauaaegne õppejõud Heino Türnpu ja ema Galina Türnpu töötas arstina. Anne Türnpul on suhtest Ringo Ringveega poeg Ra (1996).
Boriss Godunov (ooper)

"Boriss Godunov" () on Modest Mussorgski ooper, mille ta komponeeris aastatel 1868–1873 Peterburis. See on Mussorgski ainus lõpetatud ooper, mida peetakse ka tema meistriteoseks. Ooperi peategelased on Vene valitseja Boriss Godunov, kes valitses tsaarina perioodil, mida nimetatakse Segaduste ajaks (1598–1605), ja Vale-Dmitri I (valitses 1605–1606). 
Venekeelse libreto kirjutas helilooja ise ning see põhineb Aleksandr Puškini draamal "Boriss Godunov". Aastal 1872 valmis heliloojal muudetud versioon, mis põhineb Nikolai Karamzini teosel "Vene riigi ajalugu". Teine, täiendatud versioon toodi lavale 1874. aastal Peterburis.
"Boriss Godunovi" on harva esitatud kummaski helilooja poolt jäetud originaalversioonis, sageli on tehtud kärpeid, kasutatud ümberkomponeerimist, ümberorkestreerimist, muudetud stseene või sulandatud esialgsed ja muudetud versioone.
Mitmed heliloojad, peamiselt Nikolai Rimski-Korsakov ja Dmitri Šostakovitš on loonud uusi väljaandeid ooperist, et "parandada" tehnilisi vajakajäämisi helilooja originaalversioonis. Kuigi need versioonid on olnud laval aastakümneid, on Mussorgski omanäoline stiil ja orkestratsioon nüüd jälle hinnatud oma originaalsuses ja parandused on läinud moest.
"Boriss Godunov" on enim salvestatud vene ooper ja kuulub ooperiteatrite staatust näitavasse repertuaari sagedamini kui ükski teine​ neist, isegi mitte Pjotr Tšaikovski "Jevgeni Onegin".
Süžee.
Ooperi süžee põhineb Venemaa ajaloos tegelikult aset leidnud sündmustel. Vene riiki valitses tsaar Ivan IV, kes oli tuntud ka nime all „Ivan Julm“. Ta oli kohutav türann ning hirmuäratav valitseja, kelle võimu all vene rahvas kannatas nälga, piinamist ja hukkamist. Tsaari surma järel tõusis troonile tema poeg, kes oli vaimse alaarenguga. Olukorda ära kasutades haaras tegeliku võimu grupp mõjukaid inimesi, sealhulgas Boriss Godunov. Tsaar Ivanil oli ka teine poeg, kuid see kadus saladuslikult. Kahtlustati mõrva ja seda, et mõrva tellija oli Boriss Godunov ise, kes tahtis iga hinna eest võimule pääseda. Tema eelduseks oli, et vene rahvas valib ta uueks tsaariks.
Mõned aastad hiljem põgenes noor munk kloostrist ja teeskles, et on Ivan Julma kadunud poeg. Ta sai liitlaseks Poola armee, et võidelda Boriss Godunovi vastu. Boriss Godunov tundis endal mõrva pärast tohutut süükoormat ja suri selle raskuse all. Noor munk saabus Moskvasse ja kuulutas ennast tsaariks (Vale-Dmitri I). Vene rahvas jäi ikka haletsusväärselt vaeseks ning tundub, et see ongi nende saatus, kannatada julmade türannide valitsuse all.
Muundur

Muundur on seade, mis muundab ühte liiki energia teist liiki energiaks. Tavaliselt muundab muundur ühe energiana väljenduvat signaali teise energia signaaliks.
Muundureid kasutatakse automatiseerimise, mõõteriistade ja juhtimissüsteemide piirimaal, kus elektrisignaal muudetakse teisteks füüsilisteks suurusteks (energia, jõud, võimsus, valgus, liikumine, asukoht jne) ja tagasi.
Muundurite liigid.
Aktiivsed.
Aktiivsed muundurid muundavad energiat otse ühest vormist teise. Need ei vaja töötamiseks välist energiaallikat. Näiteks termopaar muudab temperatuurimuutust otse pingeks.
Passiivsed.
Passiivsed muundurid tekitavad muutust mõnes passiivses elektrilises suuruses, näiteks mahtuvus, takistus või induktiivsus. Need vajavad tavaliselt mõõtmiseks välist elektrienergiat.
Andurid.
Andurid on muundurid, mille põhiline eesmärk on mõõta mõnda keskkonna tunnust ja muuta see signaal mõnda muud liiki signaaliks, tihti elektrisignaaliks.
Näiteks rõhuandur võib mõõta rõhku (mehaanilist energia vormi) ja muuta seda elektrisignaaliks, et kuvada seda ekraani peal. Andureid kasutatakse paljudes mõõteriistades.
Aktuaatorid.
Aktuaator on süsteemi liigutav või kontrolliv mootor.
Seda juhitakse energiaallikaga, tavaliselt elektrivoolu, hüdraulilise vedeliku rõhuga või pneumaatilise rõhuga, ja see muundab energia liikumiseks. Aktuaator on keskkonda mõjutav kontrollsüsteemi osa. Kontrollsüsteem võib olla lihtne (mehaaniline, elektrooniline süsteem), tarkvaral põhinev (printeri draiver, roboti kontrollsüsteem), inimene või mõni muu sisend.
Volõniit

Volõniit on porfüürilise struktuuriga vulkaaniline kivim. Volõniidiks nimetatakse daikidena leiduvat suure oligoklassi sisaldusega põhiliselt andesiinist, ortoklassist, päevakivist, kloriidist ja kvartsist koosnevat dioriiti; kivim võib sisaldada ka biotiidi, labradori ja küünekivi fenokristalle. 
Volõniit defineeriti esimest korda 1885. aastal. See on saanud nimetuse Volõõnia piirkonna järgi Ukrainas (leiukoht asub tänapäeva Žõtomõri oblastis Ovrutši lähedal. Kivimi nimetas nii Poola arheoloog ja geoloog Gotfryd Ossowski. 1913. aastal liigitas Joseph Paxson Iddings selle andesiidiks. 
Volõniiti leidub peale Ukraina ka mujal, näiteks Hiinas Yunnanis.