tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Uus algus

 
"Uus algus" on Birgit Õigemeele neljas stuudioalbum. See ilmus 3. detsembril 2013.
"Uus algus" on countrysugemetega popmuusika plaat, mille on välja andnud plaadifirma Enjoy Entertainment. Plaadil on üksteist tundeküllast laulu, millest tervelt üheksale on muusika kirjutanud Mihkel Mattisen. Teised kaks autorit on Timo Vendt ja Jakko Maltis. Laulude sõnade autorid on teiste seas Silvia Soro ja Mihkel Mattisen. Albumi miksis ja masterdas Siim Mäesalu ning produtseerisid Mihkel Mattisen ja Timo Vendt. Tegevprodutsendiks Indrek Sarrap.
Pärnu Ülejõe Põhikool

Pärnu Ülejõe Põhikool on kool Pärnus.
Kool on asutatud 1958. aastal Pärnu 4. Keskkoolina. 1. septembril 1995 nimetati kool ümber Pärnu Ülejõe Gümnaasiumiks. 2015. aasta sügisel suleti gümnaasiumiosa ja kooli nimeks sai Pärnu Ülejõe Põhikool.
Alates 2000. aastast on kooli direktor Margus Veri. 
Kooli aadress on Pärnu, Tallinna maantee 40 A.
Eesti kullafond (Heli Lääts)

"Eesti kullafond" on Heli Läätse kogumikalbum.
Köistee

Köistee ehk trosstee on ripptee, mille puhul liikumine käib trosskanduri abil. Köisteedega on transporditud näiteks maavarasid, metsamaterjali, inimesi (suusaturiste mägedes).
Jahiselts

Jahiselts (ka: "kütiselts") on selts, mis on loodud eesmärgiga võimaldada selle liikmetele jahipidamist ja arendada jahindust.
Võinädal

Võinädal (võru murdes "maslenitsa", ka "maaselits"; vene keeles "Масленица") on idaslaavi rahvastel õigeusu kalendris nädal enne suurt paastu, see tähendab kaheksandal nädalal enne ülestõusmispühi tähistatav ja nädal aega kestev püha. 
Eesti alal on seda tähistanud idaslaavi päritolu rahvusvähemused ja setud. Võinädala kombestik on setudel tugevasti venepärane ning koosneb põhiliselt talve ärasaatmise tseremooniatest. Kõige pidulikum oli vanasti võinädala pühapäev, mil lauldi mäe peal "mäelaule", sõideti hobusega, jalutati külatänaval, käidi kõrtsi juures lõbutsemas jne. 
Võinädala neljapäeval ("ulasõpäiv") peetakse mitmel pool praegugi abielunaiste erilisi naistepidusid, mida nimetatakse "paabapraasnikuks". Setude võinädala lauludes on ka üldeestilisi motiive, mis taotlesid linakasvu edenemist jms.
Mujal Eestis märgib lähenevat paastu algust vastlapäev.
Lutt

Lutt on kummist, plastist või silikoonist nibukujuline vahend, mida või mille kaudu imik või väikelaps imeb.
Tavalise pudeli või spetsiaalse lutipudeli otsa pandud luti otsas on väike auk, mille kaudu laps imeb pudelist piima või muud vedelikku.
Ilma pudelita kasutataval lutil on tavaliselt küljes rõngas käepidemeks või näiteks lapse rõivaste külge sidumiseks. 
Ajaloos on lutina kasutatud riidenutsu seotud leivamassi vms.
Lutt (tööriist)

Lutt on tahumiseks kasutatav laia teraga (30–40 cm) raske kirves. 
Eestis kasutati seda tüüpi kirvest eriti 19. sajandi II poolel. Seda kasutati siis eelkõige raudteeliiprite tahumisel.
Pereorkõ

Pereorkõ (ukraina keeles Переорки) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Vinnõtsja rajoonis. Pindala on 1,3 km².
Mumford &amp; Sons

 
Mumford &amp; Sons on Inglise folkrokiansambel. 
Ansambli liikmed on Marcus Mumford (laul, kitarr, löökpillid, mandoliin), Ben Lovett (laul, klahvpillid, akordion, löökpillid), Winston Marshall (laul, bandžo, kitarr, resonaatorkitarr) ja Ted Dwane (vokaal, basskitarr, löökpillid, kitarr). Ansambel sai alguse detsembris 2007 Lääne-Londonis – samal ajal, kui folkrokipüünele tõusid ka näiteks Laura Marling, Johnny Flynn ja Noah and the Whale.
Olles lindistanud EP "Love Your Ground", esines Mumford &amp; Sons esialgu väiksemates Inglismaa ja USA klubides, püüdes rahva tähelepanu. Nende debüütalbum "Sigh No More" ilmus Euroopas oktoobris 2009 ning USA turul veebruaris 2010. Album jõudis edetabelite tippu Iirimaal, Austraalias ja Uus-Meremaal, Suurbritannia albumiedetabelis ning Billboard 200 edetabelis USA-s jäi laeks teine koht.
1. detsembril 2010 oli ansambel nomineeritud kahele Grammy auhinnale: parima uue artisti ja parima rokiloo kategoorias ("Little Lion Man"). Kuigi auhindu ei võidetud, siis veebruaris 2011 toimunud auhinnatseremoonial antud "live"-esinemine suurendas nende tuntust märgatavalt. Küll aga võideti 2010. aastal ARIA muusikaauhind parima rahvusvahelise artisti kategoorias ja 2011. aastal Brit Award parima briti albumi eest.
Bändi teine stuudioalbum, "Babel", ilmus septembris 2012. Album debüteeris esikohal nii Suurbritannia kui ka USA edetabelites ning sai kõige kiiremini müüdud albumiks Suurbritannias 2012. aastal. 2013. aastal võitis album parima albumi Grammy ning Brit Awardi parima Briti ansambli kategoorias.
Septembris 2013 teatas bänd, et teeb pikema pausi.
Sapipõiejuha

Sapipõiejuha (ladina keeles "ductus cysticus") on paljudel selgroogsetel (sh inimesel) sapipõiekaela kitsenemusest moodustuv juha, mis ühendab sapipõit ühissapijuhaga.
Sapipõiejuha areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad suuresti erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.
Roomajatel.
Madudel.
Madudel on sapipõiejuha üsna pikk ja see transpordib sapi maksaväliste sapijuhade kaudu sapipõide hoiule, kuni see väljutatakse kaksteistsõrmikusse.
Imetajatel.
Inimestel.
Inimestel on sapipõiejuha sapipõiekaela jätkuks ja see on varieeruva suurusega 2 – 4 cm pikkune ja 3 mm laiune. Sapipõiejuha ühineb ühismaksajuhaga moodustades ühissapijuha.
Sapipõiejuha peal ja taga paikneb sapipõiearter ("arteria cystica") ja taga sapipõieveen ("vena cystica").
Tiina Laanem

Tiina Laanem-Murde (sündinud 10. septembril 1974) on eesti kirjanik ja kirjastaja.
Haridus.
ta lõpetas 1992. aastal Tallinna 16. Keskkooli ja 1994. aastal Lääne-Virumaa Kutsekõrgkooli raamatupidamise erialal. 2005 lõpetas ta Tallinna Tehnikaülikooli bakalaureusekraadiga haldusjuhtimise erialal.
Töökäik.
1995. aastal töötas ta Eesti Veeteede Ametis; 1996 ajalehe KesKus toimetajana; 1997 ajalehe Linnaleht reporterina; 1998 Pühapäevalehe reporterina; 1999–2003 Eesti Päevalehes. Aastatel 2003–2009 töötas ta Ajakirjade Kirjastuses toimetajana. 
2009. aastast töötab kirjastuses Pegasus kirjastajana.
Loominguline tegevus.
12. märtsil 2007 kuulutas Eesti Romaaniühing 2006. aasta romaanivõistluse võitjaks Tiina Laanemi teose "Väikesed vanamehed". Nomineeritud kahel korral Tuglase novellipreemiale (novellide "Tigedad tähed" 2012 aastal ja "Estonian Hikikomori" 2014 aastal eest). Tema romaani "Pildilt kukkujad" tunnustati A. H. Tammsaare nimelise preemiaga. Näidendid „Estonian hikikomori” ja „Pildilt kukkujad” nomineeriti 2015. aastal Kultuurkapitali aastapreemiale näidendite kategoorias. Ta on Eesti Kirjanike Liidu ning Eesti Teatriliidu liige (Eesti Lavastajate ja Dramaturgide Liidu liige), kuulub ka Eesti PEN-klubisse. 
Isiklikku.
Tal on kaks poega. Hobidena on ta ise nimetanud raamatuid ja teatrit.
Imbi Viirok

Imbi Viirok (sündinud 29. juunil 1968) on eesti suhtenõustaja, "coach" ja koolitaja.
Ta on lõpetanud Tallinna Pedagoogikaülikooli inglise filoloogina. Suhtenõustaja kutse on Viirok omandanud Relationship Coaching Institute's, spetsialiseerudes kaaslast otsivate inimeste nõustamisele. Imbi Viirok on esimesena Eestis sooritanud International Coach Federationi sertifitseerimiseksami.
Imbi Viirokile kuulub nõustamiskeskus Tark Süda, mis on keskendunud paarisuhet otsivate inimeste nõustamisele. Ta on kirjutanud artikleid paarisuhte loomise teemal ajakirjades Psühholoogia Sinule ja Eesti Naine ning Postimehe veebiportaalis Naine24.
Imbi Viiroki sulest on ilmunud raamat "Teadlik tutvumine. Uus lähenemine õige kaaslase leidmisele" (Tallinn: Kirjastus Pegasus, 2013).
Kusesool

Kusesool (ladina "urodeum") on paljudel selgroogsetel (va enamik imetajaid) soole tagaosas paikneva kloaagi keskmine osa, kuhu suubuvad kusejuhad, isastel seemnejuhad ning emastel munajuha. 
Roomajatel.
Madudel.
Madudel puudub kusepõis ja kusesoolde suubuvad nii kusejuhad, isastel seemnejuhad kui ka emastel munajuha.
Harilik rihmsamblik

Harilik rihmsamblik ("Ramalina farinacea") on samblikuliik.
Gonyosoma

Gonyosoma on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Gonyosoma" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Levila.
Need maod on levinud Kagu-Aasias.
Gyalopion

Gyalopion on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Gyalopion" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Levila.
Need maod on levinud Ameerika Ühendriikide kaguosas ja Mehhikos.
Hellamaa raamatukogu

Hellamaa raamatukogu on külaraamatukogu, mis asub Muhu saarel Hellamaa külas. See on üks kahest raamatukogust Muhu saarel (teine on Liiva raamatukogu).
Raamatukogu paikneb koos külakeskusega endises koolimajas.
Raamatute laenutamist Hellamaal alustati 1887. aasta lõpul.
2012. aastal oli alalisi lugejaid 236.
Püha Peaingel Miikaeli Rüütliordu

Püha Peaingel Miikaeli Rüütliordu on Ukrainas registreeritud rahvusvaheline ordu, mis koondab ajaloolisi ja uusi aadlikke. Põhikirja järgi on ordu eesmärgiks rüütellike põhimõtete järgimine ning uute aadlisuguvõsade loomine.
Ordu Eesti sektsiooni suurprior ja krahv (tiitlit kasutatakse vaid ordu siseselt) on Keskerakonna ja Riigikogu liige Viktor Vassiljev. Sinna kuulub ka keskerakondlane Aivar Riisalu.
Ordu kasutab oma tseremooniatel rituaalset riietust, atribuutikat ja jagab autasusid.
Haua plaadi lood 1991-1999

"Haua plaadi lood 1991–1999" on Eriti Kurva Muusika Ansambli 1999. aastal ilmunud esimene CD-album (varem oli ilmunud kaks kassetti), mille ansambel ise ka välja andis. Kõikide albumile valitud lugude muusika on kirjutanud Eriti Kurva Muusika Ansambel ning enamiku laulude sõnade autor on Sven Kuntu.
Ansambli juhi, solisti ja kitarristi Kuntu sõnul valiti lood plaadile "nabatunde järgi". Plaati esitleti 1999. aasta 12. septembril Von Krahli Teatris põgusa kontserdiga, mille nimi oli "Viimane veri". Kontserdi külastajad said rüübata "verd", mis pärines kolmest laval rippuvast veini sisaldavast "vereballoonist". Lisaks oli kõigil soovijatel võimalik ka Verekeskuse kaasabil verd loovutada.
Kontserdil antud intervjuus selgitas Kuntu: "meie jaoks on see plaat seotud mingi loomeperioodi lõppemisega". "Seega tuleb viimane veri kokku võtta ning nüüd oleme laibastunud." Albumi 20 loost vaid neli olid seni avaldamata ("Fokstrott", "Õnnemeister", "Chason" ja "Raadiohääl") ning ülejäänud pärinesid ansambli kahelt varem ilmunud helikassetilt. 1994. aasta debüütkassetilt "Eriti Kurva Muusika Ansambel" oli lugusid koguni 10 (lood nr 2-3, 6–8, 13–16 ja 19) ning 1996. aasta kassetilt "Suur näitemäng" 6 lugu (lood nr 5, 10–12 ja 17–18).
Aleksander Sibula stipendium

Aleksander Sibula stipendium on stipendium, mille asutas Tallinna Keskraamatukogu 4. novembril 2004 raamatukogu kauaaegse direktori ja eesti raamatukogunduse arendaja Aleksander Sibula 120. sünniaastapäeval tema mälestuse jäädvustamiseks. 
Tallinna Keskraamatukogu soovib stipendiumi andmisega aidata kaasa raamatukogunduse eriala üliõpilaste õpimotivatsioonile ja rahvaraamatukogude raamatukoguhoidjate järelkasvule. See on 2014. aasta seisuga Eestis ainuke raamatukogu loodud raamatukogundusalane stipendium.
Idumea

Idumea (läti keeles "Idumeja", allikates ka "Ydumea") oli ajalooline piirkond 13. sajandi Vana-Liivimaal Brasla jõe alamjooksul Koiva paremal kaldal, jäädes tänapäeval põhiliselt Kesk-Läti Pārgauja haldusüksuse territooriumile. 13. sajandi algul ümbritsesid Idumead loodes Metsapoole, edelas Turaida, kagus Jersika ning kirdes Tālava alad.
Nimi.
Ajalooallikates esinev piirkonna nimi on laenatud piiblis mainitud Idumea regioonilt. Tõenäoliselt on seda tehtud kõlalise sarnasuse tõttu tegeliku kohalike rahvaste poolt kasutatud nimega, mis võis olla "Idumaa" (või ka "Vidumaa"), tähendades liivi keeles kirdesse jäävat maad ("idu" – 'kirre', "maa" – 'maa'). On välja pakutud, et ka hilisem Vidzeme regiooni nimi võib olla tulnud Idumea või Idumaa nimest.
Rahvastik.
Idumea territoorium ja rahvaarv oli suhteliselt väike, Riia piiskopkonna koosseisu minnes moodustati temast ainult üks kirikukihelkond.
Henriku Liivimaa kroonika järgi elasid Idumeas idumealased ja latgalid. Tuginedes arheoloogiale, dialektoloogiale ning idumealaste nime kasutamise loogikale Henriku Liivimaa kroonikas on jõutud järeldusele, et idumealased olid tõenäoliselt kas liivlased või liivlastele lähedane läänemeresoome hõim.
Idumea Riia piiskopkonna osana.
Idumead on esmamainitud 1208. aasta paavst Innocentius III bullas, kus öeldakse, et idumealased ("Idumeos") koos liivlaste, võndlaste ja osade latgalitega on ristiusu vastu võtnud. Henriku Liivimaa kroonika järgi tehti piirkonna Riia piiskopkonnale allutamisega algust 1206. või 1207. aastal, kui Riiast saadetud preester Daniel seal ristimist ja kiriku ehitamist alustas. Piirkonna keskuseks kujunes Straupe. Idumea territooriumil Kudumsi Baznīckalnsi mäel asus tõenäoliselt kroonikas mainitud Urele linnus. Hilisemate Riia piiskop Alberti ja Mõõgavendade ordu vaheliste maade jagamise kokkulepetega määrati Idumea nende alade hulka, mis piiskopkonnale jäävad. 1212. aastal pandi senise piirkonna foogti Theoderichi asemel sellesse ametisse piiskop Alberti teenistusse tulnud endine Pihkva vürst Vladimir Mstislavitš, kelle kohtuotsused aga üldist vastuseisu tekitasid, misjärel ta lahkus 1213. aastal Venemaale. 1213.-1214. aasta talvel tuli ta aga uuesti tagasi, asudes elama Metimne linnusesse, ent sattus kohe konflikti tolleaegse Idumea preestri Alebrandiga, kes süüdistas teda oma kohtuvõimu kuritarvitades kohalike arvel rikastumises, ning Vladimir läks taas Venemaale tagasi.
Piirkond sai Liivi ristisõja jooksul korduvalt kannatada Riia piiskopi ja Mõõgavendade ordu ning nende vaenlaste vahelises sõjategevuses. Eriti rängad olid 1211. ja 1218. aasta Idumeasse ulatunud rüüsteretked, kus vastavalt eestlaste ning Novgorodi ja Pihkva väed põletasid kohalikud külad, kiriku ja vilja, tapsid kättesaadud mehed ning viisid naised ja lapsed vangidena kaasa.
1225. aastal külastas paavsti legaat Modena Wilhelm oma Liivimaa ringreisi käigus ka Idumead.
Tänapäev.
Ajaloolise piirkonna järgi on nime saanud Idumea kõrgustik.
Bantustan

Bantustan (Homeland) oli Lõuna-Aafrika Vabariigist eraldatud mustanahaliste riik.
Bantustanide loomine oli osa apartheidipoliitikast, selle eesmärk oli kaotada tumedanahaliste ülekaal Lõuna-Aafrika Vabariigi rahvastikus, eraldades nad omaette riikidesse, ning võimaldada mustadel ja valgetel üksteist häirimata elada eri riikides.
Bantustanide loomisel olid eeskujuks endised Suurbritannia kolooniad Lesotho ja Svaasimaa, mis said iseseisvateks ja sõltumatuteks riikideks vastavalt 1966. ja 1968. aastal, kusjuures Lesotho on üleni ümbritsetud Lõuna-Aafrika Vabariigi maa-alaga. Teine oluline eeskuju oli Briti India jagamine uskude järgi Indiaks ja Pakistaniks 1947. aastal.
Bantustanidel oli omavalitsus. Transkei, Bophuthatswana, Venda ja Ciskei (TBVC-riigid) said formaalselt iseseisvaks. Ciskeil ja Bophutatswanal olid esindused Iisraelis. Suurema osa bantustanide sissetulekust moodustas Lõuna-Aafrika Vabariigi toetus.
Bantustanide loend.
1994. aastal, pärast apartheidi lõppu, bantustanid annekteeriti Lõuna-Aafrika Vabariigi poolt.
Edela-Aafrika bantustanid.
Bantustane loodi ka endisele Saksa asumaale Edela-Aafrikas, mida Lõuna-Aafrika Vabariik valitses Rahvasteliidu mandaadi alusel. Neist said omavalitsuse neli, iseseisvaks riigiks ei saanud ükski.
Edela-Aafrika bantustanid kaotati 1989. aastal ja järgmisel aastal Edela-Aafrika muutus iseseisvaks riigiks Namiibia nime all.
Vaba Vietnami Ajutine Valitsus

Vaba Vietnami Ajutine Valitsus ("Chính Phủ Lâm Thời Việt Nam Tự Do") on Vietnami antikommunistlik eksiilvalitsus.
Valitsus asub USA-s: Garden Grove'is California osariigis ja Missouri Citys Texase osariigis ning on asutatud 30. aprillil 1995.
Kuninglik Laose Valitsus

Kuninglik Laose Valitsus on kuni 1975. aastani eksisteerinud Laose kuningriigi eksiilvalitsus.
Valitsuse tegevus taastati 6. mail 2003. Peaminister on Maha Khamphoui Sisavatdy.
Neurootik

Neurootik on neuroosi ehk närvisüsteemi psüühilise talitluse häire all kannatav inimene, kelle sümptomiteks võivad olla ärevus, viha, kadedus, süütunne, depressiivsus ning keda iseloomustab stressitalumatus, irratsionaalne mõtlemine ja muretsemine.
Neurootik võib olla ka riik või mõni muu institutsioon, mis oma süstemaatilise ja eesmärgipärase tegevusega muudab inimeste isiksusetüüpi, tuues neis sellega esile neurootilisust.
Põhjused.
Neurootilisus saab alguse lapsepõlves, seoses lapse pideva normaalsete vajaduste summutamise ja mahasalgamisega, mis viib lapse järkjärgulise sulgumiseni. Tekkinud olukorras on laps n-ö välja lülitatud – on rohkem mittetõeline kui tõeline – ning toimib samuti kahe mina süsteemis, tõelise ja mittetõelise mina süsteemis. Tõeline mina esindab tõelisi vajadusi ja tundeid, mittetõeline mina on nende tunnete varje, millest saab fassaad tema vanemate vajaduste rahuldamiseks. Kui lapse(vanema) oma vanemad teda pidevalt alandasid, võib ta nüüd oma lastelt nõuda, et nad oleksid orjalikud ja alandlikud, ei oleks tema suhtes ninakad ega ütleks talle midagi vastu. Taoline pidev nõudmine käib läbi süütunde tekitamise, mis tähelepanuta jätmisel lõpeb vaimse terrori ja ohvri jaoks alaväärsuskompleksi, omakorda neuroosi, ning erinevate tegurite koosmõjul viimasele ka võimaliku skisofreenia või bipolaarse häirega.
Kingin sulle valgust

"Kingin sulle valgust" on Inga Raitari lühiproosaraamat, mis ilmus kirjastuses Legend 2011. aastal. 
Kinkeraamat sisaldab 240 suure mõtleja tsitaatidel ja iidsetel tarkuseteradel põhinevat elujaatavat lühimõtisklust. Inga Raitari mõtisklused on kirjutatud seitsme aasta jooksul. Peamiselt ilmusid need ajakirjas Naised ajal, mil autor töötas ajakirja peatoimetajana. Raamatu vinjetid on loonud kunstnik Anu Mõtshärg.
Raamat ilmus esmatrükis 2011. aastal, tiraaž müüdi kuuga läbi. Kogu tulu läks ühe väikese haige poisi raviks.
2013. aastal tehti kordustrükk, kuhu on lisatud 48 mõtisklust.
Raamatul oli ka n-ö eeltrükk 2010. aastal väga väikeses tiraažis.
Heinold Okas

Heinold Okas (2. oktoober 1915 Rakvere – 31. detsember 2013 Tartu) oli korp! Sakala auvilistlane.
Elukäik.
Heinold Okas sündis Rakveres, kust kolis koos perega 1919. aastal Tartusse. Tema isa oli õpetaja ja kirjanik Martin Okas. Ta lõpetas 1934. aastal Tartu Poeglaste Gümnaasiumi ja astus Tartu Ülikooli õigusteaduskonda, mille lõpetas 1941. ja 1942. aastal.
Ta töötas aastatel 1937–1940 Eesti Hüpoteegipangas ja Saksa okupatsiooni ajal alates 1942. aasta algusest kuni 1944. aasta suveni Eesti Omavalitsuse Haridusdirektooriumi Rahvakasvatustalituse Tartu osakonnas, algul abijuhataja ja hiljem juhatajana. Enne Eesti taasokupeerimist Nõukogude Liidu poolt õnnestus tal 1944. aastal põgeneda läbi Tallinna ja Kuressaare Saksamaale. Sealt suundus ta 1949. aastal edasi Ameerika Ühendriikidesse, kus elas New Yorgis ja selle ümbruses. Eestist lahkudes oli ta sunnitud vanemad ja naise maha jätma.
Heinold Okas nimetati Peaministri Vabariigi Presidendi ülesandeis Tõnis Kindi nõunikuks riigiõiguslike küsimuste alal, kuid et eksiilvalitsus tegutses Rootsis ja tema elas Ameerika Ühendriikides, siis ta enda sõnul suure vahemaa tõttu selle töösse eriti ei saanud panustada. Enda väitel oli ta ka Vabariigi Presidendi finantsnõunik ja Eesti Vabadusvõitleja aukodaniku tiitli kandja 28. jaanuarist 1989 kuni 1. märtsini 1990.
Heinold Okas pöördus Eestisse tagasi 2009. aastal ja elas kuni surmani Tartus. Ta maeti 11. jaanuaril 2014 Rakvere linnakalmistule.
Korporatsioon Sakala.
Heinolt Okas astus korp! Sakalasse 1936. aastal. Kui üliõpilasorganisatsioone 1940. aasta suvel suleti, siis elas tollane kaasvõitleja Okas Sakala konvendi lähedal ja organiseeris asjade üleandmist. Algul tassiti suur osa vallasvarast minema liikmete kodudesse, kuid ülevõtmiskomisjon nõudis mööbli tagasi. Hõbekarikad ja esinduslik värvivara jagati liikmete vahel peitmiseks laiali. Koos vilistlase Jüri Remmelgaga vaadati läbi konvendi ja vilistlaskogu arhiiv ning hävitati palju koosolekute protokolle ning kõik vilistlaste enda kirjutatud elulood, sest kardeti, et okupatsioonivõimud kasutavad neid korp! Sakala liikmete tagakiusamiseks.
Heinold Okas nägi 1941. aastal pealt korp! Sakala konvendihoone põlengut.
Heinold Okas oli viimane korp! Sakala liige Eestis, kes oli organisatsiooni kuulunud ka enne 1940. aastat.
Poliitilised vaated.
Ajakirjale Kultuur ja Elu 2002. aastal antud intervjuus ütles Okas, et tema peres austati ja toetati vapse. Tema arvates oli president Konstantin Pätsi võim põhiseaduse vastane ehk kehtis diktatuur. Samuti oli ta veendunud, et Artur Sirgu surm oli PolPoli kätetöö. Ta omistas samasuguseid vaateid ka Jüri Uluotsale, kes oli 1930. aastail Rahvuskogu esimese koja ja I Riigivolikogu esimees ning peaminister.
Külastades New Yorgist 100 km kaugusel ühte eesti maja, nägi ta seal seinal Johan Laidoneri pilti ja küsis, miks te seda peate, ta ju tegi Pätsiga koos riigipöörde. Nemad ei teadnud sellest aga midagi.
Ameerika Ühendriikides elades aitas ta vapse uurinud ringkondi, teiste seas ka William Tomingat.
2010. aastal andis Heinold Okas uuesti välja raamatu "Artur Sirgu lugu".
Toomas Huik

Toomas Huik (sündinud 15. aprillil 1959 Otepääl) on eesti pressi- ja spordifotograaf.
Huik lõpetas 1978. aastal Otepää Keskkooli, 1979. aastal Tehnikakooli nr 2 fotograafia erialal ning 1983. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kultuuriteaduskonna näitejuhtimise erialal.
1985–88 töötas Huik Eesti Telegraafiaagentuuris, 1988–89 EKE Projektis, 1989–92 kultuuriajakirjas Teater. Muusika. Kino, 1992–97 majanduslehes Kaubaleht ning 1997–2014 ajalehes Postimees fotograafina, viimati fototoimetuse vanemtoimetajana. Ta on osalenud fotograafina kolmedel olümpiamängudel (2000–2004).
2002. aastal pälvis Huik Eesti Ajalehtede Liidu pressipreemia 2001. aasta parima uudisfoto eest fotoga Eesti Raudtee erastamise kohtuistungilt.
Inga Raitar

 
Inga Raitar (sündinud 17. detsembril 1966 Võrumaal Väimelas) on Eesti (võro) ajakirjanik ja kirjanik, kirjastuse Legend asutaja ning imago- ja suhtekorraldusettevõtte OÜ I.R.A. omanik.
Hariduskäik.
1985–1990 õppis ta Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjandusosakonnas, mille lõpetas magistrikraadiga. 2000–2001 õppis ta Tartu Ülikoolis meediat, kommunikatsiooni, suhtekorraldust ja imagoloogiat.
Toomas Huik (tõlkija)

Toomas-Valter Huik (29. märts 1931 – 25. august 2020) oli eesti tõlkija ja toimetaja.
Huik õppis Tartu Ülikoolis eesti kirjandust. 1952. aastal pälvis auhinna tema eesti kirjanduse ja rahvaluule kateedris kirjutatud võistlustöö "Fr. R. Faehlmann ja Tartu Ülikool".
Toomas Huik on töötanud Eesti Riikliku Kirjastuse ilukirjanduse toimetuses.
Arno Mikkor

Arno Mikkor (sündinud 12. juulil 1975) on eesti pressifotograaf.
Mikkor on lõpetanud Tallinna Tehnikaülikooli ärikorralduse alal ja õppinud lühikest aega Eesti Kunstiakadeemias.
Mikkor on töötanud 2002–2007 kujundajana CV Keskuses, 2007–2008 Äripäevas, 2008–2011 Eesti Päevalehes ja 2012–2013 Forbes Eestis.
Eesti Pressifotograafide Liidu liige.
Rene Suurkaev

Rene Suurkaev (sündinud 17. veebruaril 1984) on eesti pressifotograaf. 
Harrastusfotograafina alustas ta pildistamist 35 mm filmikaameraga 1999/2000. aastal, pärast ajateenistust sidepataljonis 2005. aastal võttis ta kasutusele digikaamera.
Suurkaev on töötanud Eesti Rahvusringhäälingus fotograafi ja operaatorina 2016–2018, Eesti Päevalehes 2007–2012, Weekend.ee-s 2005–2007.
2018. aastast on ta vabakutseline fotograaf ning teeb oma projekte fotokunsti ja fotodokumentalistika vallas.
Rene Suurkaevu mahukamaid fotoprojekte on seni Eesti Kunstiakadeemia poolt välja antud raamat Eesti seppadest "Rauast", mida tunnustati ühe kaunima 2013. aastal avaldatud raamatuna.
Birgit Püve

Birgit Püve (sündinud 7. novembril 1978, Elva) on eesti pressifotograaf ja fotokunstnik.
2012. aastal nimetasid Briti ajakirja The Sunday Times Magazine fototoimetajad Birgit Püve ühena seitsmest tõusvast talendist ning tõstsid esile tema fotoseeriat "Eesti dokumendid / Estonian Documents".
Ta on pälvinud aasta pressifoto võistlusel parima portreefoto auhinna aastatel 2012 (fotolooga "Eesti tulevikutähed 2013") ja 2013 (kaksikuid ja kolmikuid kujutav fotoseeria "Elada mitmuses"). 2016. aasta pressifotode valimisel pälvis ta fotoseeriaga "Võitjad" parima spordifoto auhinna.
Püve on töötanud Eesti Ekspressis.
Birgit Püve loomingut on eksponeeritud näitustel Eestis, Lätis, Venemaal, Prantsusmaal, Suurbritannias, USA-s, Kanadas ja Austrias.
Ta on Fotokunstnike Ühenduse liige.
Idumealased

Idumealased olid Henriku Liivimaa kroonika järgi 13. sajandi alguses Idumeas elanud rahvas. Idumealasi on mainitud ka paavst Innocentius III 1208. aasta bullas. Henrik kasutab sõna kahes erinevas tähenduses: kohati üldnimetusena kõigi Idumea elanike, rohkem aga spetsiifilisemalt latgalite kõrval Idumeas elanud rahvarühma kohta. Kitsamas tähenduses idumealasi eristatakse reeglina nii latgalitest, keda kroonikas ka lätlasteks nimetatakse, kui liivlastest:
Samas leidub kroonikas ka lõik, kus idumealasi justkui liivlasteks peetakse:
Toetudes arheoloogia ja läti dialektoloogia andmetele on üldiselt siiski arvatud, et idumealased olid kas liivlased või liivlastele lähedane läänemeresoome hõim.. Samas piirkonna ajalooliste kohanimede etümoloogia viitab, et kunagine idumealaste keel võis olla sarnasem pigem lõunaeesti keele kui 19. sajandi Salatsi liivlaste keelega.
Pärnu Tammsaare Kool

Pärnu Tammsaare Kool on eesti õppekeelega kool Pärnus.
Kool on asutatud aastal 1945 Pärnu 3. Keskkoolina, 1. juulist 1995 kuni 1. septembrini 2015 oli kooli nimeks Pärnu Vene Gümnaasium.
Aastani 1965 asus kool hoonetes Rüütli 2, Nikolai 26 ja Kuninga 29 (praeguste tänavanimede järgi). Kooli praegune aadress on A. H. Tammsaare puiestee 30.
Fortune

Fortune on USA majandusajakiri, mille asutas Henry Luce 1930. aastal. Fortune’i annab välja Time Inc. ja see ilmub kaks korda kuus. 
Ameerika majandusajakirjade vallas on Fortune’i peamised konkurendid Forbes ja Bloomberg Businessweek. 
Ajalugu.
Fortune’i asutas ajakirja Time kaasasutaja Henry Luce 1930. aasta veebruaris, neli kuud pärast musta neljapäeva, millega algas ülemaailmne majanduskriis. 
Luce’i partner Briton Hadden polnud väljaande ideest vaimustuses, kuna arvas, et majandusajakiri oleks igav ja raskesti turustatav. Kuid esimese numbri ilmumiseks oli ajakirjal juba 30 000 tellijat. Fortune’i esimene number maksis 1 dollari ajal, mil näiteks pühapäevane New York Times maksis ainult 5 senti. Kuna enamik tolleaegseid majandusuudiseid kajastavaid USA ajalehti olid must-valged ning sisaldasid palju arve ja tabeleid, vastas Fortune turu nõudlusele kunstilise ja hästi kirjutatud majandusajakirjanduse järele (Luce võttis tööle noori kirjandustalente ja andekaid fotograafe).
Õhukott

Õhukott (mitmuses õhukotid, ladina "saccus pneumaticus", mitmus "sacci pneumatici") on osadel selgroogsetel hingamiselundkonna osa.
Õhukoti areng, anatoomia, asend, arv, kuju, morfoloogia, füsioloogia, histoloogia ja patoloogia võivad suuresti erineda nii liigiti kui ka indiviiditi. 
Roomajatel.
Madudel.
Madude kopsu tagaosas paikneva õhukoti osas puudub uurijatel üksmeel. Osade uurijate arvates on madudel üks veresoonteta õhukott (õhumahuti), kus gaasivahetust ei toimu ja see paikneb kopsu tagaosas; teiste arvates on õhukotid (jaotatuna kuni 15 kambriks) üksnes teatud liiki "Colubridae" sugukonna madudel. 
Lindudel.
Õhukotid paiknevad lindudel kehaõõnes. Need on õhukeseseinalised limaskesta moodustised, mis on ühendatud bronhidega ja moodustavad ohtralt sopistusi luudesse.
Lindudel on kokku 9 õhukotti (nii paarilised kui paaritud) ja neid eristatakse asendi järgi järgmiselt:
Lindudel osalevad õhukotid õhureservuaarina hingamisel.
Ergas Leps

Ergas Leps (sündinud 25. augustil 1939 Pärnus) on eesti rahvusest Kanada keskmaajooksja.
Tema pere põgenes septembris 1944 Rootsi. Juulis 1950 emigreeruti kalalaevaga Göran Rootsist Kanadasse.
17-aastaselt alustas ta jooksutreeninguid, tõusis esile Torontos noortevõistlustel.
Ta on lõpetanud Michigani Ülikooli. Oli õpingute aegu miilijooksus (1964, 1967) ja 1000 jardi jooksus USA sisemeistrivõistluste võitjaid. 
Ta sai 800 m jooksus 17. suveolümpiamängude kergejõustikuvõistlusel (Rooma, 1960) 21. koha ja 4 x 400 m teatejooksus Kanada meeskonnas 8. koha ning 1500 m jooksus 18. suveolümpiamängude kergejõustikuvõistlusel (Tōkyō, 1964) 17. koha.
Tulnud 800 m jooksus (1961, 1970), 1500 m jooksus (1964, 1970–1971) ja miilijooksus (1965–1966, 1971) Kanada meistriks. Kuulus aastatel 1960–1972 Kanada koondisse. 
Mõni tema aastatel 1961–1966 joostud tulemus ületas tollase Eesti NSV rekordi.
Hiljem on ta töötanud kooliõpetajana.
Life

Life on USA ajakiri. See ilmus aastatel 1883–1936 huumori- ja üldhuviajakirjana. 1936. aastal ostis Time'i asutaja Henry Luce ajakirja ära ning sellest sai kord nädalas ilmuv uudisteajakiri, milles pandi erilist rõhku fotoajakirjandusele. Life ilmus 1972. aastani kord nädalas. 1978. aastast ilmus Life kaks korda kuus ja 1978–2000 üks kord kuus. Aastatel 2004–2007 sai sellest Time Inci väljaantav iganädalane ajalehelisa.
Alates asutamisest 1883. aastal oli Life 53 aastat kerge sisuga meelelahutuslik üldhuviajakiri, täis illustratsioone, nalju ja ühiskondlikke arvamusavaldusi. Hiljem hakkas ajakiri avaldama lühikesi arvustusi New Yorgis mängitavate lavastuste ja filmide kohta (sarnaselt The New Yorkeriga) uuendusega, et igale arvustusele oli lisatud värviline valgusfooriga sarnanev ring, mis soosiva arvustuse korral oli roheline, laitva korral punane ja neutraalse puhul kollane.
Luce'i Life oli Ameerika esimene fotodel põhinev uudisteajakiri, mis valitses turgu üle 40 aasta. Ajakirja osteti ajuti üle 13,5 miljoni eksemplari nädalas ja see oli nii populaarne, et USA president Harry S. Truman, Winston Churchill ja USA kindral Douglas MacArthur otsustasid selles oma mälestusi avaldada. Luce ostis esimese Life'i väljaandjatelt õigused nimele, kuid müüs kõik muu edasi teisele ajakirjale. Luce'i Life ei võtnud esimese toimetusest midagi üle.
Arvatavasti on kõige tuntum ajakirjas ilmunud foto Alfred Eisenstaedti 1945. aasta augustis tehtud "V-J Day in Times Square", millel, õnnitledes teineteist Ameerika võidu puhul Jaapani üle, suudlevad meditsiiniõde ja madrus võidupäeval New Yorgis Times Square'il. Life'i panust fotoajakirjanduse arengusse peetakse ajakirja suurimaks teeneks ja ajakirja ennast fotodokumentalistika lipulaevaks.
Life oli väga populaarne kahe põlvkonna vältel, kuid tema mõjukus vähenes majanduse ja maitse-eelistuste muutumise tõttu. 1972. aastast on Life'i ilmumine kahel korral peatatud ja teistsuguses formaadis uuesti alustatud. See peatati taas 2007. aasta 20. aprilli numbriga. Ajakirja antakse välja ka internetis ja juhuslike erinumbritena.
Aleksander Kaasik

Aleksander Kaasik (14. veebruar 1908 Tallinn – 8. jaanuar 1994 Tallinn) oli eesti skulptor.
Elulugu.
Ta õppis aastatel 1917–1924 Tallinna 8. algkoolis ja aastatel 1924–1931 skulptuuri Riigi Kunsttööstuskoolis.
Ta oli aastatel 1931–1941 vabakunstnik peamiselt Tallinnas. 
Nõukogude okupatsiooni ajal mobiliseeriti ta 1941. aastal Punaarmeesse, kuulus aastatel 1943–1944 Moskvas eesti kujurite brigaadi. Töötas aastatel 1944–1982 Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis skulptuuriõppejõuna, olles aastast 1955 dotsent, aastast 1965 professor ja aastast 1973 konsultantprofessor, lisaks oli ta aastatel 1946–1955 skulptuurikateedri juhataja.
Aleksander Kaasik suri 8. jaanuaril 1994 Tallinnas ja ta maeti 13. jaanuaril 1994 Metsakalmistule.
Looming.
Kaasiku 1939. aastast pärinev skulptuur "Halastajaõde" on kuulutatud kunstimälestiseks kui "kunstiväärtuslik näide Tallinnas harvast funktsionalistliku arhitektuuriga seotud ehitusplastikast". Kultuurimälestisteks on arvatud ka tema 1970. aastal loodud Karl Menningu büst ja 1980. aastast pärinev Georg Otsa bareljeef (kaasautor Ike Volkov).
Monumentidest olid tema loodud Kalinini monument Tallinnas (1950), Stalini monument Pärnus (1952), Stalini monument Viljandis (1955) , I ametiühingute delegaatidele pühendatud monument Tallinnas (1962), J. Sihverile pühendatud büstmonument Viljandis (1979).
Munajuhalehter

Munajuhalehter (ladina "infundibulum tubae uterinae") on paljudel emastel selgroogsetel loomadel (sh naistel) kuse-suguelundkonda kuuluva sisesuguelundi munajuha osa. Munajuhalehter asetseb munasarja läheduses. 
Munajuhalehtri areng, anatoomia, asend, arv, kuju, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.
Roomajatel.
Madudel.
Madude munajuhalehter asetseb munajuhast eespool ning pikkus võib moodustada kuni 12% munajuha pikkusest. Munajuhalehtri sein on üsna õhuke ja sellel puuduvad näärmed.Munajuha lehtri funktsiooniks on ovuleerunud munaraku vastu võtmine.
Munajuhalehter areneb paramesonefroni juhast. 
Imetajatel.
Naistel.
Naistel algavad munajuhad munajuhalehtriga ja suubuvad munajuha emakasuistikku ("ostium uterinum tubae").
Kilplõugmadu

Kilplõugmadu ("Agkistrodon") on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Kilplõugmadude perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Levila.
Need maod on levinud Ameerika Ühendriikide lõunaosas, Mehhikos, Belize'is, Guatemalas, El Salvadoris, Hondurases, Nicaraguas ja Costa Ricas.
Kokkupuuted inimestega.
Need maod on inimese suhtes mürkmadudeks liigitatavad, kuna nende hammustus võib inimesel keskmise raskusastmega mürgistusseisundeid esile kutsuda.
The New Yorker

The New Yorker on USA ajakiri, mis avaldab reportaaže, kommentaare, kriitikat, esseesid, ilukirjandust, satiiri, koomikseid ja luulet. Ajakirja annab välja Condé Nast. 
The New Yorker asutati 1925. aastal nädalaajakirjana ja praegu ilmub see 47 korda aastas, sh katavad viis numbrit kahenädalase perioodi.
Olgugi et ajakiri keskendub peamiselt New Yorgi kultuurielule, on sellel suur lugejaskond ka mujal. New Yorker on tuntud temaatilise illustreeritud esilehe poolest, kirjutiste poolest popkultuuri ja ekstsentrilise Ameerika-kultuse kohta, kaasaegse ilukirjanduse, lühijuttude ja kirjanduskriitika poolest, poliitika ja ühiskondlike küsimuste kajastamise ning ühekaadriliste koomiksite poolest.
The New Yorkeri esimene number ilmus 21. veebruaril 1925. Asutajad Harold Ross ja tema naine, New York Timesi reporter Jane Grant, soovisid luua intelligentse huumoriajakirja, mis erineks näiteks Judge'ist ja Life'ist.
Susan Wolf

Susan R. Wolf (sündinud 1952) on USA filosoof, kes on töötanud peamiselt moraalifilosoofia ja tegevusfilosoofia alal. Tema artikkel "Moral Saints" on olnud väga mõjukas.
Wolf sai Yale'i Ülikoolist bakalaureusekraadi filosoofia ja matemaatika erialal ning kaitses Princetoni Ülikoolis doktoritöö Thomas Nageli juhendamisel.
Ta on töötanud Harvardi Ülikoolis, Marylandi Ülikoolis ja Johns Hopkinsi Ülikoolis. Alates 2002. aastast on ta Chapel Hillis asuva Põhja-Carolina Ülikooli Edna J. Koury filosoofiaprofessor.
Looming ja vaated.
Vaba tahe on inimese võime teha seda, mida ta mõistuspäraselt peab õigeks. See vaade jätab hoolimata determineeritusest ruumi vastutusele ja autonoomiale.
Ta eitab moraalselt täiusliku inimese (moraalipühaku) eetilist ideaalsust ning moraalsete kaalutluste eesõigust praktilises mõtlemises.
Moraalipühakud.
Artiklis "Moral Saints" (1982) eitab Wolf ainult moraalile keskendumist kui ideaali.
Moraal ja erapoolikus.
Artiklis "Morality and Partiality" (1992) kaitseb Wolf "mõõdukat impartsialismi": erapooletus on küll moraali juures oluline, kuid moraaliteooriatelt oodatakse liiga palju.
Isiklikku.
Wolf on abielus filosoof Douglas MacLeaniga.
Asintorf

Asintorf (valgevene keeles "Асінторф") on alevik Valgevenes Viciebski oblasti Dubroŭna rajoonis, Asintorfi külanõukogu keskus. Aastal 2001 oli asulas 950 elanikku, aastal 2009 aga 914 elanikku.
Asintorf tekkis seoses Arechaŭski elektrijaama rajamisega aastal 1939. Nõukogude Liit saatis toona umbes 1000 Poola sõjavangi soosse elektrijaama tarbeks turvast kaevandama. Suurem osa neist hukkus nälja ja suviste, talve üle elamiseks mitte sobilike barakkide tõttu.
Kui Natsi-Saksamaa piirkonna vallutas, jätkasid nad turba kaevandamist, ainult et nemad saatsid samasse soosse umbes 2000 vangi langenud Nõukogude Liidu sõdurit. Suurem osa neist hukkus samuti nälja ja talve üle elamiseks sobimatute barakkide tõttu, ainult 40 sõjavangi jäi ellu. Aastal 1942 saadeti nende asemele 2000 Ungari kodakondsusega isikut. Suurem osa neist hukkus nälja ja haiguste tõttu. Aastail 1942–1943 viidi asulasse tööle 8000 venelast. Suurem osa neist hukkus samadel põhjustel, mis juba eelnevalt esitatud.
Asulas on keskkool. Kaevandatakse turvast ja toodetakse brikette. Asintorfis on kitsarööpmeline briketitehase juurde viiv raudtee.
Spargi

Spargi on Itaaliale kuuluv asustamata väikesaar Vahemeres, Sardiinia saare kirderanniku lähistel. Spargi asub Sardiinia maakonna Olbia-Tempio provintsis La Maddalena vallas, Gallura ajaloolis-geograafilises piirkonnas.
Maddalena saarestiku suuruselt kolmanda saare pindala on 4,2 km². 2,75 km pikkuse ja 2 km laiuse saare rannajoon on 13 km pikkune. Graniidist pinnaga saar on elupaigaks paljudele kaitsealustele linnuliikidele.
Saart hõlmab 1994. aastal moodustatud Maddalena saarestiku rahvuspark ("Parco nazionale Arcipelago di La Maddalena").
Daniel (preester)

Daniel on Henriku Liivimaa kroonikas mainitud Riia piiskopi preester ja misjonär.
Kroonika kohaselt saabus ta 1206. aastal kahe kogega Ojamaalt Riiga, päästes linna näljahädast. Järgnevalt osales ta Holmi linnuse kohalikelt liivlastelt ülevõtmisel ning siis selle edukal kaitsmisel Polotski vägede vastu. Hiljem samal aastal viis ta läbi misjonitööd ja ristimist Väina liivlaste ja Koiva liivlaste aladel, võndlaste juures ning lõpuks Idumeas, kuhu ta jäi ka preestriametit pidama ning alustas kiriku ehitamist. Ta tegi ta kaasa 1208. aasta lüüasaamisega lõppenud semgalite ja Riia ristisõdijate ühisväe sõjaretke Leedumaale ning osales 1223. aasta Ümera lahingus
Carnuntum

Carnuntum oli Vana-Rooma armee laager, mis asus Noricumi provintsis pärast 1. sajandit pKr.
Venevere vald

Venevere vald oli vald Virumaal aastail 1919–1939. Vallamaja asus Venevere külas.
Varem oli samanimeline vald eksisteerinud aastail 1866–1892, kuid seejärel liidetud Paasvere vallaga.
Alates 1. juulil 1919 asutati vald uuesti ja see eksisteeris kuni 1939. aastani, mil jagati Avinurme, Paasvere ja Salla valla vahel.
29. novembril 1938 püüdis endine vallavanem Aleksander Mulla lasta pommiga tappa Venevere konstaablit Friedrich Rägo ja tema perekonda.
Venevere vald (Simuna kihelkond)

Venevere vald (saksa keeles "Gemeinde Wennefer") oli vald Simuna kihelkonnas Virumaal aastail 1866–1892.
1892. aastal liideti valla maa-ala Paasvere vallaga.
Tuhala vald

Tuhala vald oli vald Harjumaal aastail 1925–1939. Vallamaja asus Oru külas.
Samanimeline vald oli eksisteerinud Kose kihelkonnas aastail 1866–1891, kuid siis liidetud Kuivajõe vallaga.
Vald eraldati Kuivajõe vallast 1. jaanuaril 1925. 1. aprillil 1939 vald jagati Kuivajõe valla ja Rae valla vahel.
Asvieja

Asvieja [asvieja] valgevene keeles "Асвея", on agrolinnake (varem linn ja alev) Valgevenes Viciebski oblasti Vierchniadźvinski rajoonis, Asvieja külanõukogu halduskeskus. Asub Läti ja Venemaa piiri lähistel, Asvieja järve lõunakaldal. 1325 elanikku (2009). Poola keeles on asula nimi "Oświeja", vene keeles "Освея."
Asviejas on keskkool, kultuurimaja, raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on 17. sajandist pärit mõisakompleks (varemetes) ja 1740. aastal ehitatud haigla.
Ajalugu.
Esimest korda on Asviejat mainitud aastal 1503 Aleksandri ja Ivan III vahelistel läbirääkimistel. Aastal 1505 andis Aleksander Asvieja Połacki vojevood Stanislav Glebovitšile, aga hiljem sai sellest Kiszkade valdus. Aastal 1606 müüsid Kiszkad asula Lew Sapiehale. Aastail 1616 ja 1633 rüüstasid asulat Moskva väed.
Asviejast sai linn aastal 1655. Toona läbisid asulat Liivimaale, Žemaitijasse ja Preisimaale minevad vene kaupmehed. Kaks korda aastas peeti linnas laata. Jan August Hylzen sai linna omanikuks aastal 1749, tema toetusel hakati Asvieja piirkonnas ehitama katoliku kirikuid. Aastal 1759 hakkas kloostri juures tegutsema haigla.
Poola jagamisel läks Asvieja Venemaa koosseisu aastal 1772. Linnast sai alev. Aastal 1782 hakkas J. Hylzen järve kaldale häärberit rajama.
Kuni 1917. aastani oli Asvieja Venemaa Keisririigi koosseisus, aastast 1924 Valgevene NSV osa. Teise maailmasõja ajal hukkus Asvieja getos 650 juuti. Aastal 1943 viisid natsid piirkonnas läbi partisanide vastu suunatud operatsiooni Winterzauber, kus hukkus 11 383, aga 14 175 elanikku küüditati. 2007. aastal sai Asviejast agrolinnake.
A-tüüpi gripiviiruse alatüüp H5N1

A-tüüpi gripiviiruse alatüüp H5N1 ehk H5N1 (inglise "Influenza A virus A/H5N1") on gripiviiruste alamliik.
Patogeensus.
A-tüüpi gripiviiruse alamliiki H5N1 on peetud H5N1-linnugripi tekitajaks algselt lindudel ja hiljem veel mitmetel loomaliikidel (tiigritel, kassidel, inimesel).
Inimesi on üsna pika peiteajaga ja suure suremusega (50–60%) linnugripi A(H5N1)-inimviirus nakatanud alates 1997.
A -tüüpi gripiviiruse alamliik H5N1 nakatab lümfoid(-immuun)süsteemi rakke.
Peep Ehasalu

Peep Ehasalu (pseudonüüm Pärtel Ekman; sündinud 29. oktoobril 1966) on eesti kirjanik ja toimetaja, Eesti Kirjanike Liidu liige.
Ta on avaldanud kolm ajaviiteromaani: "Murtud truudus" (2000, saksa keeles "Tallinner Trio" 2004), "Unikiri" (2002) ja "Hullu munga päevik" (2014) ning koos poja Pärtel Ehasaluga lasteraamatud "Väikeste rüütlite õhtujutt" (2006), "Kõik kanged mehed" (2008) ja "Ajahädaliste jõulud" (2012). Lasteraamatud "Printsid poisid" (2013), "Hambad ja haldjad" (2017) ja novellikogu "Aeg on selline" (2013) Kogumike "Did you know that there are over 100 exciting, quirky, unique and important reasons to visit Estonia" ja "Polkuja ja mansikkapaikkoja. Tallinna suomalaisten suosittelemana" koostaja ja kaasautor (koos Jussi-Pekka Aukiaga). EÕM 50 juubelikogumiku "Hiline vastus lapsevanemale õpilasmaleva asjus" (2016) autor. "Kubija kaudu Võrumaale" (2018) koostaja ja kaasautor (koos Margit Kilumetsaga). 2019 romaan "Roomaja. Romaan armastusest."
Mitmed Ehasalu raamatud on Andres Varustini illustreeritud.
Töötanud kommunikatsioonijuhina Viru hotellis ja Eesti Noorsooteatris.
Jaanuarist 2023 vastutab ta Soome Instituudi kommunikatsiooni eest.
Andres Varustin

Andres Varustin (sündinud 28. veebruaril 1968 Võrus) on eesti kunstnik (karikaturist ja raamatukujundaja).
Muu hulgas on ta kujundanud Peep Ehasalu ja Arvo Valtoni raamatuid. 
Tema karikatuure on avaldatud ajalehtedes Õhtuleht, Eesti Päevaleht ja mujal.
Daniel

Daniel võib tähendada järgmist:
"'Torm Daniel", 2023. aasta tsüklon
Olga Kistler-Ritso

Olga Kistler-Ritso (aastani 1939 Olga Ritson, seejärel Olga Ritso, abielus Olga Kistler; 26. juuni 1920 Kiiev – 18. november 2013 Redmond, Washingtoni osariik) oli eesti arst ja Okupatsioonide muuseumi asutaja.
Ta lõpetas 1938. aastal Tallinna Tütarlaste Kommertskooli ja 1944. aastal Tartu Ülikooli, kus oli õppinud arstiteadust.
1944. aastal põgenes ta Saksamaale, kus töötas põgenikelaagris silma- ja lastearstina. 1949. aastal emigreerus ta USA-sse, kus tal õnnestus sihikindla töö tulemusena avada oma silmakirurgiapraksis; ta oli oma eriala tunnustatud spetsialist.
Ta hoidis ennast Eestis toimuvaga pidevalt kursis. Esimest korda pärast 1944. aastat külastas ta Eestit 1976. aastal. 1990. aastatel tekkis perekond Kistleril soov Eesti heaks midagi teha. 1998. aastal loodi nii USA-s kui ka Eestis Kistler-Ritso Eesti Sihtasutus Eesti lähiajaloo uurimiseks ja sündis idee asutada muuseum. Okupatsioonide Muuseum avati juulis 2003. Muuseum on eriline selle poolest, et on esimene spetsiaalselt muuseumiks ehitatud hoone Eestis ja selle rajamist rahastati ainult eraannetuse toel.
Isiklikku.
Tema vend oli tehnikateadlane Aadu Ritso, nende isa oli arst.
Edgar Keevallik

Edgar Voldemar Keevallik (17. jaanuar 1908 Humala – 31. detsember 1985 Tallinn) oli eesti põllumajandusteadlane.
Ta lõpetas 1928. aastal Harjumaa Paldiski Ühisreaalgümnaasiumi. Seejärel õppis aastatel 1929–1935 ja 1938. aastal Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonnas. Ta oli Üliõpilasseltsi Liivika liige.
Ta töötas aastatel 1935–1938 Eesti Hollandi-Friisikarja Tõuseltsis konsulendina ja 1938–1941 Kuusikul Riigi Põllutöö Katsejaamas loomakasvatuse osakonna juhatajana; 1938. aastal täiendas end Rootsis stipendiaadina. Aastatel 1941–1971 oli ta Vändra veisekasvatusjaama (asus Venemaale küüditatud Theodor Pooli Piistaoja talus) direktor.
Ta uuris Kuusikul vasikate söötmist ja veiste koobaltivajadust ning rakendas esimesena Eestis veiste kunstlikku seemendamist. Vändra katsejaamas lõi ta Eesti oludele vastava noorveisekasvatussüsteemi, kujundas majandi kultuurkarjamaad ja kõrgaretuskarja. Ta oli Eesti mustakirju veise aretajaid ja Eesti Mustakirju Karja Tõunõukogu juhatuse aseesimees.
Edgar Keevallik suri 31. detsembril 1985 Tallinnas ja maeti 7. jaanuaril 1986 Metsakalmistule.
Isiklikku.
Tema poeg Andres Keevallik on tehnikateadlane, Tallinna Tehnikaülikooli rektor, pojatütar Leelo töötab Uppsala Ülikoolis fennougristina, teine pojatütar Liina on eesti teatri- ja filmikunstnik.
Robin Lane Fox

Robin James Lane Fox (sündinud 5. oktoobril 1946) on inglise ajaloolane ja aiandusteemaliste teoste autor. Tema uurimisvaldkond on antiikaeg.
Kopsuarter

Kopsuarter (ladina "arteria pulmonalis"; mitm "arteriae pulmonales") on paljude suletud südame-veresoonkonnaga selgroogsete loomade väikese vereringe veresoon, mis suundub kopsudesse. 
Roomajatel.
Madudel.
Leidenis L. D. Brongersma kirjeldatud "Rijksmuseum van Natuurlijke Historie" eksponaatidest oli boalaste, rullmadulaste, kiirikmadulaste, "Colubridae" ja mürknastiklaste sugukonna madudel kaks kopsu, kusjuures vasakusse kopsu suundusid lisaks vasakule kopsuarterile ka üks või enam parema kopsuarteri haru. Osal boalastel, rullmadulastel ja kiirikmadulastel esines parema ja vasaku kopsuarteri anastomoose. Piirituses säilitatud eksponaatidel ei tuvastatud vasaku kopsuarteri harusid, mis suubuksid paremasse kopsu. 
Imetajatel.
Inimestel.
Inimestel surutakse südame parema vatsakese kopsutüvesuistiku kaudu süsihappegaasirikas venoosne veri kopsutüvesse ("truncus pulmonalis"). Kopsutüvi jaguneb paremaks kopsuarteriks ("arteria pulmonalis dextra") ja vasakuks kopsuarteriks ("arteria pulmonalis sinistra"), mille kaudu suundub veri kopsudesse.
Amanda Abbington

Amanda Abbington (sünninimi Amanda Jane Smith; sündinud 1. oktoobril 1974) on inglise näitleja.
Karjäär.
Abbington mängis 2005. aastal sketšisarjas "Man Stroke Woman" ja 2007–2008 komöödiasarjas "After You've Gone" koos Nicholas Lyndhurstiga. Tal on olnud korduvaid rolle ka telesarjades "Coupling", "Casualty", "Dream Team" ja "Case Histories". 2013. aastast mängis ta telesarjas "Mr. Selfridge". Ta mängib John Watsoni abikaasat Mary Morstanit telesarja "Sherlock" kolmandal hooajal.
Isiklikku.
Amanda Abbington ja Briti näitleja Martin Freeman on kauaaegsed elukaaslased. Nad tutvusid filmi "Men Only" võtetel 2000. aastal. Nad on koos mänginud filmides ja telesarjades "The Debt", "The Robinsons", "The Good Night" ja "Sherlock". Abbington ja Freeman elavad Hertfordshire'i krahvkonnas, neil on lapsed Joe ja Grace.
Jordan Belfort

Jordan R. Belfort (sündinud 9. juulil 1962) on Ameerika Ühendriikide motivatsioonikõneleja ja endine börsimaakler.
Belfort mõisteti süüdi pettuses seoses börsimanipulatsioonide ja rämpsaktsiate hinnaga manipuleerimisega ning kandis seetõttu 22 kuud vanglakaristust. Tema mälestuste põhjal valmis režissöör Martin Scorsese 2013. aastal esilinastunud film "The Wolf of Wall Street", kus peaosa mängis Leonardo DiCaprio.
James Avery

James LaRue Avery (27. november 1945 Suffolk – 31. detsember 2013 Glendale) oli Ameerika Ühendriikide näitleja, kelle tuntuim roll oli perekonnapea ja jurist (hiljem kohtunik) Philip Banks, Will Smithi tegelase onu, komöödiasarjas "The Fresh Prince of Bel-Air". 
Avery oli ka dublaažinäitleja, kes andis hääle 1987. aasta telesarja "Teenage Mutant Ninja Turtles" tegelasele Shredderile, telesarja "Iron Man" tegelasele War Machine'ile. Ta mängis Michael Kelso ülemust politseiakadeemias telesarjas "That '70s Show".
Leptodeira

Leptodeira on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Leptodeira" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Levila.
Need maod on levinud Lõuna-Ameerika mandril, Kesk-Ameerikas, Mehhikos ja Ameerika Ühendriikides.
Leptodeira bakeri

Leptodeira bakeri on maoliik.
Levila.
"Leptodeira bakeri" on levinud Arubal, Paraguaná poolsaarel ja Falcóni osariigis Venezuelas. 
Nimi.
Maoliik "Leptodeira bakeri" on nime saanud zooloogi dr. Horace Burrington Bakeri (1889 – 1971) auks.