tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kurrel

Kurrel ("Verpa bohemica"), vanasti böömi sõrmkübarseen, on kottseente hulka kuuluv seeneliik.
See on Eestis levinud kevadseen, ookerkollase kuni kollakaspruuni pikivoldilise kübaraga viljakehad kasvavad aprillist juunini niisketes haavikutes ja haava-segametsades, kohati massiliselt.
Valge seenejalg on õõnes ja väga habras, kuni 14 cm pikkune.
Sarnasus teiste seentega.
Hinnatav söögiseen värskelt. Kogenematud seenelised ei pruugi kurrelil, mürkelil ja kogritsal vahet teha. Viimane on kupatamata kujul inimesele mürgine. Kurreli erisuv omadus on terves ulatuses jalast eemal olev kübara serv, mürklitel ja kogritsatel on need kokku kasvanud. Kurrel on pikema ja sihvakama jalaga, aga mõni seen võib olla ka madalam.
Ehrenhausen

Ehrenhausen oli vald Austrias Steiermargi liidumaal Leibnitzi ringkonnas. 2015. aasta vallareformist saati on see Ehrenhausen an der Weinstraße valla osa.
Ehrenhausen asub Muri jõe ääres Kagu-Steiermargis Leibnitzist lõunas Sloveenia piiri lähedal.
Inimesi.
Ringkond oli omal ajal Eggenbergide dünastia haru elukoht ning Ehrenhauseni Schlossbergi juurde kuulub Ruprecht von Eggenbergi ja tema vennapoja Wolff von Eggenbergi mausoleum, mille kujundas Itaalia maalikunstnik ja arhitekt Giovanni Pietro de Pomis, kes oli keiser Ferdinand II õukonnakunstnik ja -arhitekt.
Giuseppe Valditara

Giuseppe Valditara (sündinud 12. jaanuaris 1961 Milanos) on Itaalia poliitik (Põhja Liiga).
Ta on alates 22. oktoobrist 2022 Itaalia haridusminister.
Berghausen (Steiermark)

Berghausen oli vald Austrias Steiermargi liidumaal Leibnitzi ringkonnas. 2015. aasta vallareformist saati on see Ehrenhausen an der Weinstraße valla osa.
Berghausen asub Lõuna-Steiermargi "Weinstraße" idaosas Sloveenia piiri ääres.
Ratsch an der Weinstraße

Ratsch an der Weinstraße (sloveeni: "Račane") oli vald Austrias Steiermargi liidumaal Leibnitzi ringkonnas. 2015. aasta vallareformist saati on see Ehrenhausen an der Weinstraße valla osa.
Ratsch asub Lõuna-Steiermargis Sloveenia piiri ääres.
Priit Põldma (dramaturg)

Priit Põldma (sündinud 1. juunil 1994) on eesti dramaturg ja lavastaja. Ta õppis Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikoolis aastatel 2014–2018 (28. lend).
Aatomikud

Aatomikud oli Eesti rokiansambel, mis loodi 1968. aastal.
Võru noormeeste loodud ansambel alustas biitlite laulude ümbertõlkimisega. Nende kõige kuulsam album oli "Kõik, mis järgi jäi", kus oli 19 lugu lorilauludest kuni "Püha ööni".
Retznei

Retznei oli vald Austrias Steiermargi liidumaal Leibnitzi ringkonnas. 2015. aasta vallareformist saati on see Ehrenhausen an der Weinstraße valla osa.
Retznei asub Muri jõe paremkaldal, allpool Sulmi suubumist sellesse, u. 6 km Leibnitzist kagus.
Eforie

Eforie on linn Rumeenias Constanța maakonnas. Linn asub ajaloolises Põhja-Dobrudža piirkonnas Musta mere rannikul, Constanțast ligikaudu 14 km lõunas.
Eforie on kuurortlinn.
Linn koosneb kahest osast: Eforie Sud ja Eforie Nord. Praegusel kujul eksisteerib Eforie linn alates 1966. aastast, mil Eforie Sud ja Eforie Nord ühendati.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Eforie elanikest rumeenlasi 80,61%, tatarlasi 3,55%, mustlasi 3,25%, türklasi 2,2% ja teistest rahvustest inimesi 0,76%. Rahvus oli teadmata 9,6%-l elanikest.
Su-30 allakukkumine Irkutskis

Su-30 allakukkumine Irkutskis oli 2022. aasta 23. oktoobri õhtul (kohaliku aja järgi kell 17.30) Venemaal Irkutskis toimunud lennuõnnetus, kus katselennul olnud hävituslennuk Su-30SM kukkus kahekorruselisse elumajja ja süttis põlema. Mõlemad piloodid hukkusid.
Soundex

Soundex on ingliskeelse häälduse põhjal nimede indekseerimise foneetiline algoritm. Selle eesmärgiks on kodeerida häälduselt samasugused nimed sama koodiga. Algoritmis arvestatakse peamiselt konsonante. Vokaale kodeeritakse vaid juhul, kui tegu on sõna esimese häälikuga. Soundex on üks populaarsemaid foneetilisi algoritme (osaliselt seetõttu, et seda kasutatakse tuntud andmebaasides nagu IBM Db2, PostgreSQL, MySQL, SQLite, Ingres, MS SQL Server, Oracle ja SAP ASE). 
Ajalugu.
Soundexi leiutasid Robert C. Russell ja Margaret King Odell ning nad patenteerisid selle 1918. aastal ja 1922. aastal. Selle variatsiooni, Ameerika Soundexi, kasutati 1930. aastatel Ameerika Ühendriikide rahvaloendustel aastatel 1890–1920. 
Ameerika Soundex.
Ameerika Soundex kood nimele koosneb ühest tähest, millele järgneb kolm numbrit: täht viitab nime esitähele ning numbrit ülejäänud kaashäälikuid. Samas kohas hääldatavatel kaashäälikutel on sama number. Näiteks huulhäälikud nagu /b/, /f/, /p/ ja /v/ märgitakse numbriga 1.
Nime Soundexisse kodeerimise algoritm on järgmine:
Selle algoritmiga on nii "Robert" kui ka "Rupert" kodeeritud kui "R163", samas "Rubin"-i kood on "R150". Nii "Ashcraft" kui ka "Ashcroft" on "A261". "Tymczak" kood on "T522", mitte "T520" (tähed 'z' ja 'k' nimes on kodeeritud eraldi, sest nende vahel on täishäälik "a"). "Pfister" on "P236", mitte "P123" (esimesed kaks tähte on sama numbriga ja seega kodeeritud kui 'P').
Variatsioonid.
Sarnane algoritm "Reverse Soundex" ehk pöördsoundex jätab tähena alles nime viimase tähe
NYSIIS algoritm (ingl "New York State Identification and Intelligence System") loodi 1970. aastal Soundexi edaiarendusena.
Daitch–Mokotoff Soundexi (D–M Soundex) lõi 1985.aastal genealoog Gary Mokotoff ning seda arendas hiljem edasi geneaoloog Randy Daitch, kuna originaalne, Russelli versioon ei sobinud juudinimedele, millel olid saksa- või venepärased nimed (nt Moskowitz vs Moskovitz või Levine vs Lewin). D-M Soundexit kutsutakse mõnikord juudi soundexiks või ida-euroopa soundexiks, kuigi autorid selliseid nimesid ei soovita kasutada. D-M Soundex võib ühele nimele tagastada kuni 32 erinevad foneetilist kodeeringut. D-M Soundexi kodeeringud Russelli Soundexist keerulisemad, täies ulatuses numbrilised ja jäävad vahemikku 100000–999999.
Lawrence Philips leiutas 1990. aastal samamoodi Soudexi puudujääkide tõttu uue foneetilise algoritmi, millele pani nimeks Metaphone. 2000. aastal täiendas Philips oma algoritmi ja nimetas selle Double Metaphone'ks ehk topeltmetaphoneks.
Glycerius

Glycerius (? – u 500 pKr) oli Lääne-Rooma keiser aastatel 473–474 ja Salona piiskop 474 – u 500. 
Elulugu.
Pärast keiser Olybriuse valitsusaja lõppu ei suutnud Ida-Rooma keiser Leo I uut keisrit valida. Seega kuulutas järgmise Burgundia kuningas Gundobad. Keisri valis ta omade seast, ihukaitseväe ülema Glyceriuse, kes tõusis oma uuele ametipostile märtsis 473 Ravennas. 
Glyceriuse valitsemisajal olid probleemiks ostrogoodid, kes tahtsid liikuda Itaaliasse. Selle suutis Glycerius diplomaatiaga ära hoida ning ostrogoodid läksid hoopis Galliasse. 
Leo Glyceriust ei tunnustanud ning saatis Julius Nepose laevastikuga teda troonilt tõukama. Julius Nepos maabus Portus Augustis ning seal kuulutati ta Lääne-Rooma keisriks. Glyceriusele kõige halvemal ajal oli Itaaliast lahkunud ka tema suurim liitlane Gundubad, kes oli suundunud Burgundiasse, et enda võimu seal kindlustada. Armeest ilma, alistus Glycerius Neposele ilma võitluseta. 
Glycerius kuulutati pärast keisriametist loobumist Salona piiskopiks ning hiljem ka Milano piiskopiks. Seal olevat ta mänginud võtmerolli Julius Nepose tapmises 480. aastal. 
Tagajärjed.
Pärast Glyceriuse troonilt lahkumist sai järgmiseks keisriks Julius Nepos. Tänu Glyceriuse tegutsemisele hoiti ära ostrogootide invasioon Itaaliale.
Acone

Acone on küla ("ciems") Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas.
Küla asub merepinnast 10 meetri kõrgusel valla loodeosas. Acone põhjaservaks on Riia-Ērgļi raudtee, varem asus seal Acone raudteepeatus. Acone asub Riia lähistel, sinna sõidavad ka Riia linnaliinibussid. Külla jäävad bussipeatused Acone, Jaudas iela, TEC-2, Silabrieži, ja Acones mazdārziņi. Seal asub Riia II soojuselektrijaam.
Küla rajati nõukogude perioodil kui soojuselektrijaama tööliste asula. Algselt oli see nimetu, Acone nime hakkas see kandma alles pärast Läti taasiseseisvumist. Lisaks elektrijaama tööliste elamutele asub küla lääneosas ka väikeseid suvilakrunte.
Külas kasvav tamm ümbermõõduga 4,11 meetrit on looduskaitse all.
Acone nime on varem kandnud ka valla teine küla Acones dārzs.
Acones dārzs

Acones dārzs (vanasti ka "Acone", tõlkes "Acone aed") on küla ("mazciems") Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas.
Acones dārzs rajati suvilapiirkonnana. Küla asub valla lääneosas. Asula jääb piirkonna keskusest Salaspilsist 8,6 ja Riiast 16,8 kilomeetri kaugusele. Külas asub Acones dārzsi bussipeatus.
Rūķīši

Rūķīši on küla ("mazciems") Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas.
Rūķīši rajati suvilapiirkonnana. Küla asub valla loodeosas. Asula jääb piirkonna keskusest Salaspilsist 9,4 ja Riiast 16,6 kilomeetri kaugusele. Küla teenindab DS Rūķīši bussipeatus.
Silabrieži

Silabrieži on küla ("ciems") Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas.
Küla asub valla põhjaosas.
Külas kasvav tamm ümbermõõduga 4,89 meetrit on looduskaitse all.
Rūķi

Rūķi on küla ("mazciems") Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas.
Küla asub valla keskosas Salaspilsi ja Saurieši karjääri vahel.
Aastal 2022 oli külas 111 elanikku.Aastal 2025 oli elanikke 124.
Mežezeri

Mežezeri on küla ("mazciems") Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas.
Küla asub valla lääneosas. Mežezeri asub piirkonna keskusest Salaspilsist 6,3 ja Riiast 18,7 kilomeetri kaugusel.
Külast kagus asuv Salaspilsi memoriaalkompleks koos kontsentratsioonilaagri asukoha ja sealse skulptuuride rühmaga on muinsusmälestistena riikliku kaitse all.
Aastal 2022 oli külas 299 elanikku. Aastal 2025 oli elanikke 329.
Taurītes

Taurītes on küla ("mazciems") Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas.
Küla asub valla edelaosas Daugava jõe Dole saare idaosas. Asula jääb piirkonna keskusest Salaspilsist 8,8 ja Riiast 23 kilomeetri kaugusele.
Küla jääb Dole saare loodusparki.
Doles dārzs

Doles dārzs (ka Dole, tõlkes "Dole aed") on küla ("mazciems") Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas.
Doles dārzs rajati suvilapiirkonnana. Küla asub valla edelosas Daugava jõe Dole saare idaosas. Asula jääb piirkonna keskusest Salaspilsist 7,2 ja Riiast 21,3 kilomeetri kaugusele. Külast itta jääb maantee A5. Külas asuvad Doles sala ja Doles dārzsi bussipeatus.
Küla jääb Dole saare loodusparki.
Rumbenieši

Rumbenieši on küla ("mazciems") Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas.
Küla asub valla edelaosas Daugava jõe Dole saare idaosas. Asula jääb piirkonna keskusest Salaspilsist 7,7 ja Riiast 21,8 kilomeetri kaugusele. Külla jäi Vana-Dole piiskopilinnus, mille asupaik on muinsusmälestisena regionaalse kaitse all.
Küla jääb Dole saare loodusparki. Sealne Jaanimäe hiiepaik on muinsusmälestisena kohaliku kaitse all.
Lebenieši

Lebenieši on küla ("mazciems") Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas.
Küla asub valla edelaosas Daugava jõe Dole saare lõunaosas Lebjava oja kaldal. Asula jääb piirkonna keskusest Salaspilsist 8,6 ja Riiast 22,8 kilomeetri kaugusele.
Küla jääb Dole saare loodusparki.
Jujhar Khaira

Jujhar Khaira (sündinud 13. augustil 1994 Surreys Briti Columbias) on Kanada jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Chicago Blackhawks ründajana vasakäärel.
Aastatel 2010–2012 mängis ta British Columbia Hockey League'i klubis Prince George Spruce Kings, hooajal 2012/13 Michigani Tehnoloogiainstituudi jäähokimeeskonnas ja hooajal 2013/14 Western Hockey League'i klubis Everett Silvertips.
2012. aastal valis Edmonton Oilers ta NHL-i "draft"is 63. valikuna. 2013. aasta augustis sõlmis ta Oilersiga kolmeaastase lepingu. Hooaja 2013/14 lõpus debüteeris ta American Hockey League'is (AHL) Oilersi tütarklubis Oklahoma City Barons. NHL-is debüteeris ta Oilersi meeskonnas 28. novembril 2015 mängus Pittsburgh Penguinsi vastu. Hooajal 2015/16 sai ta 15 mänguga kirja kaks väravasöötu. Esimese värava lõi ta NHL-is 16. jaanuaril 2017 mängus Arizona Coyotesi vastu. Regulaarselt kuulus Khaira Oilersi põhimeeskonda alates hooajast 2017/18. Oilersis mängis ta kuni hooaja 2020/21. Tema resultatiivseim hooaeg oli 2017/18, mil ta lõi liigas 11 väravat ja andis 10 väravasöötu.
2021. aasta juulis sõlmis ta kaheaastase lepingu Chicago Blackhawksiga.
Ta on pandžabi rahvusest ja üleüldse kolmas pandžabi päritolu mängija NHL-is pärast Robin Bawat (debüteeris NHL-is 1989) ja Manny Malhotrat (debüteeris 1999).
Elnath

Elnath (β Tau / β Tauri) on täht Sõnni tähtkujus, heleduselt tähtkuju 2. täht. Tähe kohta on kasutatud ka nimetust γ Aurigae, sest see asub Veomehe tähtkuju piiril ning Ptolemaios pidas seda mõlema tähtkuju ühiseks täheks.
Elnath asub Maast 134±2 valgusaasta kaugusel.
Näiv tähesuurus on 1,65, absoluutne tähesuurus −1,34.
Keemilistelt omadustelt on see elavhõbeda-mangaani täht. Elnath on sinine hiidtäht spektriklassiga B7III.
67. ekspeditsioon

67. ekspeditsioon oli Rahvusvahelise Kosmosejaama (ISS) 67. alaline meeskond.
Ekspeditsioon algas 30. märtsil 2022 kui jaamast lahkus Sojuz MS-19. Esialgu kuulusid ekspeditsiooni meeskonda komandör Thomas Marshburn ja temaga koos jaama saabunud Raja Chari, Kayla Barron ja Matthias Maurer, kellele lisandusid Roskosmose kosmonaudid Oleg Artemjev, Denis Matvejev ja Sergei Korsakov. Rahvusvaheline koostöö sattus küsimärgi alla, sest 24. veebruaril ründas Venemaa Ukrainat ning riigile määrati karmid sanktsioonid.
9. aprillil saabus jaama Axiom Mission 1, mis tõi jaama kolm kosmoseturisti ja endise NASA astronaudi Michael López-Alegría, kes oli olnud jaama komandör 14. ekspeditsiooni ajal. Nad lahkusid jaamast 25. aprillil.
Ekspeditsioon lõppes 29. septembril.
Raja Chari

Raja Jon Vurputoor Chari (sündinud 24. juunil 1977) on Ameerika Ühendriikide õhuväelane, katselendur ja NASA astronaut.
Pärast keskkooli lõpetamist 1995. aastal astus ta Õhuväe Akadeemiasse, mille lõpetas 1999. aastal. 2001. aastal lõpetas ta Massachusettsi Tehnoloogiainstituudi. Seejärel läbis Chari sõjalennuki F-15E Strike Eagle väljaõppe ja osales Iraagi sõjas. 2007. aastal astus Chari mereväe katselendurite kooli ja sai õhuväe katselenduriks. 2017. aastal valiti ta NASA astronaudiks.
Chari sai NASA 22. astronautide grupi liikmeks ning detsembris 2020 määrati ta Artemise programmi. Samal kuul määrati ta missiooni SpaceX Crew-3 komandöriks ning temast sai esimene missiooni komandör pärast 1973. aastal toimunud missiooni Skylab 4, kes oli missiooni ajal oma esmalennul. Chari oli 66. ja 67. ekspeditsiooni liige.
I Ain't Worried

"I Ain't Worried" on Ameerika pop-rokkansambli OneRepublicu laul, mis avaldati 13. mail 2022 Mosley Music Groupi ja Interscope Recordsi kaudu. See on filmi "" (2022) heliriba teine ja viimane singel. Laulu kirjutasid ja produtseerisid Ryan Tedder, Brent Kutzle ja Tyler Spry, produtseerisid Simon Oscroft ja John Nathaniel. Lugu sisaldab ka elemente Peter Bjorn and Johni 2006. aasta hittsinglist "Young Folks" ja sisaldab taustavokaali Tedderi pojalt Copelandilt. OneRepublic oli ainus bänd, kes esitas filmi jaoks originaallaulu. Muusikaliselt on "I Ain't Worried" pop-rokk ja päikesepaisteline poplugu.
Välislingid.
"I Ain't Worried" muusikavideo YouTube'is
Richard Marx

Richard Noel Marx (sündinud 16. septembril 1963 Chicagos) on USA laulja ja laulukirjutaja. Tema esitatud muusikaga albumeid on ostetud üle 30 miljoni.
Prooküon

Prooküon (ka Procyon, Alfa Canis Minoris, α Canis Minoris, α CMi, Väikese Peni alfa) on hele täht (magnituud 0,34) Väikese Peni tähtkujus.
Prooküon on kaksiktäht. Procyon A on kollakasvalge allhiid spektriklassiga F5 IV-V/DA, mille magnituud on 0,4. Procyon B on valge kääbus magnituudiga 10,75 ja spektriklassiga wdF8 
Prooküon on meile üks lähemaid tähti asudes 11,4 valgusaasta kaugusel.
Lina Nordquist

Lina Maria Palm Nordquist (neiuna Nordquist, sündinud 28. detsembril 1977 Gävleborgi läänis), on Rootsi kirjanik, füsioloog ja poliitik (erakonna Liberalerna liige). 2018. aastast Riksdagi liige.
Ta kasvas üles Söderhamnis, õppis proviisoriks, kuid läks üle vererõhu ja diabeedi uurimisele. 2007. aastal kaitses ta Uppsala ülikoolis väitekirja diabeedi teemal. Ta on Uppsala ülikooli õppejõud, 2011. aastast füsioloogiadotsent.
Aastatel 2013–2018 oli ta liberaalne maanõunik/piirkonnanõunik Uppsala maakonna volikogus/piirkonnas. Ta valiti 2018. aasta Rootsi parlamendivalimistel Uppsala maakonna liberaalide parlamendiliikmeks. 2022. aasta Rootsi parlamendivalimistel valiti ta tagasi Riksdagi. Ta on olnud liberaalide liige sotsiaalkomisjonis ja tervishoiupoliitika eestkõneleja.
Doktoriõpingute ajal oli ta Uppsala ülikooli doktorikomisjoni esimees. Ta on vähifondi nõukogu liige
2021. aastal tegi ta kirjanikudebüüdi ajaloolise romaaniga "Dit du går, följer jag", mis räägib perekonnast, kes põgenes Norrast ja asus elama Hälsinglandi. Eesti keeles ilmus see romaan 2022. aastal pealkirjaga "Järgnen sulle" sarjas "Põhjamaade romaan" (tõlkinud Tiina Mullamaa).
Isiklikku.
Ta on abielus füsioloogiaprofessor Fredrik Palmiga.
Tallinna Tehnikum (1929–1944)

Tallinna Tehnikum (tuntud ka kui uus või keskastme Tallinna Tehnikum) oli 1929. kuni 1944. aastani Tallinnas tegutsenud riigi keskastme tehnikakool, tänase Tallinna Polütehnikumi eelkäija.
Kooli avamise aluseks oli 1928. aasta Tallinna Tehnikumi seadus, mis nägi ette gümnaasiumi tüüpi keskastme tehnikumi avamise Tallinnas ning mis teostati 1929. aastal Tallinna Tehnikumi elluviimise määruse järgi.
Keskastme Tallinna Tehnikum nimetati 1944. aasta lõpus Eesti NSV Hariduse Rahvakomissariaadile alluvate tehnikumide NSV Liidu haridussüsteemile üleviimise käigus ümber Tallinna I Tööstustehnikumiks.
Ajalugu.
1922. aasta avalike keskkoolide seadus andis võimaluse avada ka tehnilise kallakuga gümnaasiume. 1915. aastal asutatud Tallinna Linna Poeglaste Kommertskool, mis 1919. aastal nimetati ümber Tallinna II reaalkooliks, muudeti 1923. aastal kahe tehnikaharuga Tallinna linna ühistehnikagümnaasiumiks ning arvati avalike keskkoolide võrku. 
Aastatel 1919–1932 kasutas Tallinna Tehnikum hoonet Pikk tänav 20.
1923. aasta augustis eraldati eeltehnikum kõrgemast Tallinna Tehnikumist, muudeti iseseisvaks tehnikagümnaasiumiks tehnika ja ehitustehnika haruga ning arvati avalike keskkoolide võrku. 1923 muutis haridusministeerium Tallinna ühistehnikagümnaasiumi nime Riigi ühistehnikagümnaasiumiks Tallinnas. Tallinnas oli nüüd kaks ühistehnikagümnaasiumi, millest üks oli linna ja teine riigi ülal pidada.
1925. aastal liideti Tallinna linna ühistehnikagümnaasium ja Riigi ühistehnikagümnaasium Tallinnas üheks riigikooliks, Riigi ühistehnikagümnaasiumiks. Haridusministeerium teatas, et Riigi ühistehnikagümnaasiumi algusajaks loetakse 9. november 1915.   
1928. aasta Tallinna Tehnikumi seadusega ja 1929. aasta Tallinna Tehnikumi elluviimise määruse järgi muudeti Riigi ühistehnikagümnaasium keskastme Tallinna Tehnikumiks. 1931. aastal kolis keskastme Tallinna Tehnikum endisesse Vene-Balti laevaehitustehase peahoonesse (Kopli 101). 
1932. aastal kolis samasse hoonesse ka likvideeritav kõrgem Tallinna Tehnikum. 1932. aastast kuni kõrgema Tallinna Tehnikumi lõpliku sulgemiseni 1936. aastal oli mõlemal Tallinna Tehnikumil ühine direktor Enn Nurmiste. 
Keskastme Tallinna Tehnikum pidi oma korrastatud ruumid Vene-Balti tehase peahoones 1936. aastal osaliselt loovutama Tallinna Tehnikainstituudile. 1939. aastal anti Tallinna Tehnikaülikooli loomisel Vene-Balti tehase kogu peahoone ülikooli valdusse. 1939. aasta juunis pidi Tallinna Tehnikum kolima ajutiselt Liivalaia-Veerenni tn hoonetesse, kus kõrvalkrundil ehitati tema jaoks projekteeritud koolihoonet. Uus koolimaja Pärnu maantee ja Liivalaia tänava nurgal valmis 1941. aasta sõjasuvel ning Saksa okupatsioonivalitsus võttis selle kasutusse haiglana. 1944. aasta sügisel, Nõukogude okupatsiooni taaskehtestamise järel jätkus 1941. aastal alanud ning sõja tõttu katkenud tehnikumide üleviimine NSV Liidu haridussüsteemile, mille käigus 1944. aasta novembris keskastme Tallinna Tehnikum nimetati ümber Tallinna I Tööstustehnikumiks. 
Teekonda Tallinna I Tööstustehnikumist Tallinna Polütehnikumini vt Vikipeedia artiklist Tallinna Polütehnikum.
Svatove rajoon

Svatove rajoon (ukraina keeles Сватівський район) on rajoon Ukraina Luhanski oblastis.
18. juulil 2020 vähendati Ukraina haldusreformi raames Luhanski oblasti rajoonide arvu kaheksani, millest vaid neli oli valitsuse kontrolli all, ning oluliselt laiendati Svatove rajooni ala. 2020. aasta jaanuaris oli hinnanguline rahvaarv 33 302.
Demograafia.
2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli elanike seas 91,4% ukrainlasi, 7,3% venelasi ja 0,3 valgevenelasi.
Saulkalne

Saulkalne on küla ("ciems") Lätis Salaspilsi piirkonnas, Salaspilsi valla halduskeskus.
Küla asub merepinnast 24 meetri kõrgusel valla kaguosas. Asula jääb piirkonna keskusest Salaspilsist 15 ja Riiast 33 kilomeetri kaugusel. Saulkalne lähistel asub Riia–Daugavpilsi raudtee, küla teenindab Saulkalne raudteepeatus. Asulat läbib maantee A6. Külas asuvad bussipeatused Spolītes, Saulkalne, Saulkalne II ja Saulkalne III.
Küla rajati nõukogude perioodil sealse asfaltbetooni- ja ehitusmaterjalide tehase juurde. Külas on lasteaed ja raamatukogu. Seal tegutsevad mineraalmaterjalide tehas Saulkalne S ja gaasbetoonblokkide tehas Aeroc.
Saulkalne raudteejaam avati 1931. aastal, teenindamaks Daugava teisel kaldal asuvat Nāves sala tsemendivabrikut. Aastal 1960 hakkas sealne lubjavabrik kandma nime Sarkanais Oktobris. Aastal 1964 valmis Salaspilsi raudteejaamast tehaseni viiv harutee. Vabriku juurde, Daugava ja maantee vahele, hakati rajama ka töölisasulat. Hiljem valmis seal ka Riia 4. teedevalitsuse asfaltbetoonitehas. 1980. aastatel muudeti sealne lubjatehas Saurieši vabriku filiaaliks, kus valmistati teedeehituse tarbeks paekivist killustikku ja jahvatati dolomiiti.
Looduskaitse all on Saulkalne paju (hõberemmelgas ümbermõõduga 5,1 meetrit).
Mungamäe ehk Värtnamäe linnamägi on muinsusmälestisena regionaalse kaitse all.
Jelena Kallas

Jelena Kallas (sündinud 21. oktoobril 1976) on Eesti keeleteadlane. 
Haridus.
Jelena Kallas on lõpetanud 2000. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli eesti keele kui võõrkeele ja kultuuriloo erialal. 2002. aastal kaitses ta samas magistritöö "Autentne tekst eesti keele kui teise keele õpetamisel vene õppekeelega põhikooli vanemas astmes" (juhendaja Mart Rannut) ja 2013. aastal doktoriväitekirja "Eesti keele sisusõnade süntagmaatilised suhted korpus- ja õppeleksikograafias" (juhendajad Margit Langemets ja Asta Õim).
Töökäik.
Jelena Kallas on töötanud alates 2000. aastast Eesti Keele Instituudis, sealhulgas aastatel 2016–2020 teadussekretärina. 2020. aastast on ta seal vanemarvutileksikograaf-projektijuht.
Kallas on üks "Eesti-vene sõnaraamatu" 3. (2003) ja 4. köite (2006), "Eesti keele põhisõnavara sõnastiku" ja sõnastiku "Eesti keele naabersõnad" autoritest. Ta on ka keeleportaalide Sõnaveeb ja Keeleõppija Sõnaveeb üks autoreid.
Ta on Eesti Rakenduslingvistika Ühingu juhatuse liige.
Dolesmuiža

Dolesmuiža on küla ("mazciems") Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas.
Küla asub valla edelaosas Daugava jõe Dole saare lääneosas. Asula jääb piirkonna keskusest Salaspilsist 8,3 ja Riiast 23 kilomeetri kaugusele. Külas asuvad Testa Dole ja Daugavas muzejsi bussipeatus.
Külla jäi Uus-Dole piiskopilinnus, mille asupaik on muinsusmälestisena regionaalse kaitse all. Samuti on regionaalse kaitse all Dole mõisaansambel, sealhulgas häärber, park ja mõisavalitseja maja ning mõisavalitseja majas asuv ahi Mõisa häärberis asub Daugava muuseum.
Küla jääb Dole saare loodusparki. Looduskaitse all on Dolesmuiža paljandid, Dole mõisa vaher ja Dole mõisa hiidpuu (tamm ümbermõõduga 4,05 meetrit).
Annuška

Annuška on küla ("mazciems") Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas.
Küla asub valla edelaosas Daugava jõe Dole saare loodeosas. Asula jääb piirkonna keskusest Salaspilsist 11,3 ja Riiast 25,5 kilomeetri kaugusele. Külas asub Annuška bussipeatus.
Küla jääb Dole saare loodusparki. Seal kasvav mänd ümbermõõduga 2.54 m on looduskaitse all.
Hans Soosaar (vallasekretär)

Hans Soosaar (19. juuli 1870 Laane-Suki talu, Viljandi vald – 20. veebruar 1926 Viljandi) oli Eesti omavalitsusametnik.
Õppinud Viljandi kihelkonnakoolis, oli Hans Soosaar 1892–1894 Pajusi valla kohtukirjutaja, 1894–1900 Viiratsi ja Vana-võidu valla ning 1900. aastast kuni surmani Viljandi valla vallakirjutaja.
Ta oli ka Viljandi linnavolikogu liige majaomanikkude rühma poolt, maakonna hoolekandekohtu liige, Eesti üleriiklise vallasekretäride seltsi ja selle Viljandi osakonna juhatuse liige.
"Oma ametialal oli kadunu asjatundlik ja rahvale alati vastutulelik ja sellepärast kõigist lugupeetud. Seda tõendab kõige paremini tema kauaaegne teenistus viimasel ametikohal."
Ariane 6

Ariane 6 on arenduses kanderakett, mis on võimeline viima lasti geostatsionaarsele- ja Maa-lähedasele orbiidile. 
Kanderaketti arendab ESA tellimusel ArianeGroup ning see asendas kanderaketi Ariane 5. Ariane 6 sooritas oma esmalennu 9. juulil 2024.
Ariane 6 on saanud kriitikat kõrgete kulude ja korduvkasutatavuse puudumise tõttu, eriti võrreldes konkurentide rakettidega, näiteks SpaceX-i Falcon 9-ga. Euroopa ametnikud on programmi kaitsnud, öeldes et see tagab liikmesriikidele olulise ja sõltumatu juurdepääsu kosmosele.
Tampere Ülikool

Tampere Ülikool (soome keeles "Tampereen yliopisto") on Soomes Tamperes asuv ülikool. Ülikoolis õpib 21 500 üliõpilast ja töötab 4 200 inimest. 
Kool asutati 2019. aasta alguses, kui senine Tampere Ülikool ja Tampere Tehnikaülikool liideti ühtseks Tampere Ülikooliks.
Lucia legendi meister

Püha Lucia legendi meister oli anonüümne Madalmaade maalikunstnik, kes tegutses 15. sajandi teisel poolel ja 16. sajandi esimesel kümnendil Brugges. Lucia legendi meistri töökojale on omistatud umbes 30 teost, mille tellijaid oli nii Hispaaniast kui ka Põhja-Euroopast, sealhulgas Niguliste muuseumis eksponeeritav Mustpeade vennaskonna Maarja altar.
Nimetusest.
Nimetuse "Lucia legendi meister" andis anonüümsele meistrile Max Jakob Friedländer 1480. aastasse dateeritud altarimaali järgi Brugge Jakobi kirikus, millel oli kujutatud kolm stseeni püha Lucia elust. Meistri maalidel on sageli kujutatud Brugge vaadet, eriti kaubakoja kellatorni ("belfort") ja Maarja kirikut. Nende hoonete ehitusfaaside järgi maalidel on maale seatud kronoloogiasse.
Meistrit on püütud identifitseerida. Ann Roberts on oletanud, et ta oli Jan Dhervy ning Brugge ajaloolane Albert Janssens on pakkunud tema nimeks Fransois vanden Pitte, kuid mõlemal juhul napib kirjalike allikate kinnitusi ja seetõttu eelistatakse jääda Lucia legendi meistri nimetuse juurde.
Looming.
Lucia legendi meister on saanud mõjutusi Hans Memlingilt, näiteks laenanud tema maalidelt figuure ja detaile, kuid nii tema komponeerimisvõtted, maalimislaad kui ka tehnilised oskused erinevad Memlingi omadest. Laene on ka Dieric Boutsilt, Hugo van der Goesilt ja Rogier van der Weydenilt. Tallinnas asuva Mustpeade vennaskonna Maarja altari omistas Lucia legendi meistrile esmakordselt eesti kunstiteadlane Mai Lumiste.
Teoseid:
Catherine Colonna

Catherine Colonna (sündinud 16. aprillil 1956 Toursis) on Prantsusmaa diplomaat ja poliitik. Ta oli 20. maist 2022 kuni 11. jaanuarini 2024 Prantsusmaa välisminister Élisabeth Borne'i valitsuses.
Ta sündis aastal 1956 Toursis Korsika juurtega talupoja perekonnas. Ta lõpetas õigusteduse magistrina avaliku õiguse alal Toursis asuva François-Rabelais' ülikooli. Seejärel lõpetas ta Pariisi Poliitikauuringute Instituudi ja École nationale d'administrationi.
Aastal 1983 valis ta diplomaatilise karjääri ja määrati ametisse Prantsusmaa saatkonda Ameerika Ühendriikides, algul poliitikaosakonnas, seejärel pressi- ja teabeosakonnas.
Pärast Pariisi naasmist usaldati talle aastatel 1986–1988 välisministeeriumi õigusasjade direktoraadis Euroopa õigusega tegelemine. Aastal 1988 sai tast tehniline nõunik avalike tööde minister Maurice Faure’i kabinetis. Aastal 1989, vahetult enne Berliini müüri langemist, liitus ta Välisministeeriumi analüüsi- ja prognoosikeskusega, kus ta pandi vastutama Euroopa asjade eest. Hiljem sai temast 1990. aastal välisministeeriumi pressiesindaja kommunikatsiooni- ja teabeosakonnas, kus ta töötas viis aastat.
Aastal 1993 nimetasid välisminister Alain Juppé ja Dominique de Villepin ta pressiesindaja asetäitjaks. Kaks aastat hiljem, mais 1995, määras äsja ametisse nimetatud president Jacques Chirac ta oma Elysée pressiesindajaks. Järgmised üheksa aastat töötas ta Prantsuse Vabariigi presidendi ametliku esindajana, seejärel lahkus ta ametist, et töötada septembris 2004 riikliku kinematograafiakeskuse (CNC) peadirektorina.
Pärast Euroopa põhiseaduse referendumit naasis ta diplomaatia juurde, ta määrati 2. juunil 2005 peaminister Dominique de Villepini moodustatud uue valitsuse Euroopa asjade delegaadiks. Ta jäi ametisse kaheks aastaks, kuni 15. maini 2007. Alates sügisest 2007 kuni 2008. aasta suveni osales ta Alain Juppé juhitavas Prantsusmaa välis- ja Euroopa poliitika valge raamatu komisjonis.
26. märtsil 2008 määrati ta Prantsusmaa alaliseks esindajaks UNESCO juures.
20. maist 2022 kuni 11. jaanuarini 2024 oli ta Prantsusmaa välisminister Élisabeth Borne'i valitsuses, olles teine naine selles ametis (Michèle Alliot-Marie oli aastatel 2010–2011 esimene naine selles ametis).
Tigray osariik

Tigray osariik (tigrinja keeles ክልል ትግራይ, amhara keeles ትግራይ ክልል, "Tigrāy kilil"; ametlikult Tigray rahvuslik regionaalosariik, tigrinja keeles ብሔራዊ ክልላዊ መንግስቲ ትግራይ, "Bəh̩erawi Kəllelawi Mängəśti Təgray"; eesti keeles ka "Tigrai"; varem "Piirkond 1") on Etioopia põhjapoolseim osariik. Tigray on tigrinjade kodumaa, selle keskus ja suurim linn on Mek’ele. Üheteistkümnest Etioopia regionaalosariigist on Tigray nii pindalalt, rahvaarvult kui rahvastiku tiheduselt viiendal kohal.
Tigray ametlik keel on, nagu ka sellest põhjas asuvas Eritreas, tigrinja keel ning aastal 2019 oli rahvaarv hinnanguliselt 5 443 000. Enamik (u 80%) rahvastikust tegeleb põllumajandusega ning panustas 2009. aastal piirkonna SKT-sse 46%. Rahvastiku tihedus on suurim mägismaal, eriti Tigray ida- ja keskosas. Palju väiksema rahvastikutihedusega tasandikud moodustavad Tigray pindalast 48%. Tigraylastest on 96% õigeusklikud. Tigray piirneb põhjas Eritreaga, läänes Sudaaniga, lõunas Amhara osariigiga ning idas ja kagus Afari osariigiga.
Tigray võimuaparaat koosneb täidesaatvast võimust, mida juhib president, seadusandlikust võimust, mis kuulub osariigi nõukogule ning kohtuvõimust, mida juhib osariigi ülemkohus. Novembris 2020 puhkesid osariigis Tigray Rahva Vabastusrinde (TRV) ja Etioopia keskvalitsuse vahel kokkupõrked, mis eskaleerusid kiiresti Tigray sõjaks ning destabiliseerisid kogu piirkonda. Eritrea liitus sõjaga valitsuse poolel.
Osariigi deviis on "Pole mägesid, mille otsa me ei roniks" ("ዘይንድይቦ ጎቦ").
Mihkel Känd

Mihkel Känd (sündinud 31. märtsil 1999 Tartus) on eesti muusikalinäitleja ja kultuurikorraldaja.
Haridustee.
Känd on õppinud aastatel 2006–2018 Tartu Miina Härma Gümnaasiumis ning 2006–2010 Heino Elleri Muusikakoolis, kus ta erialapill oli trompet (õp. Priit Sonn). Ta on lõpetanud 2022. aastal Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemia kultuurikorralduse erialal bakalaureuseõppes. 
Töö ja looming.
Känd kuulub Pärnu rahvusvahelise ooperimuusika festivali PromFest korraldusmeeskonda produtsendina.
Töö näitlejana.
Rollid Vanemuise teatris.
Vanemuise 2016/2017 hooajakirjas Ramp ilmus Mihklist reportaaž, kus ta kirjeldas ühte oma argist teatripäeva Vanemuises.
Isiklikku.
Ta on 2017. aastast Kaitseliidu Tartu Maleva tegevliige.
Peter Zittaust

Peter Zittaust ehk Petrus Zittaust (tšehhi keeles Petr Žitavský; umbes 1275 Zittau – 1339 Zbraslav) oli Böömimaa kroonik ja kirjanik, tsistertslaste ordu munk, alates 1316. aastast Zbraslavi kloostri abt. Ta oli Böömimaa ajaloo olulise allika Zbraslavi kroonika põhiautor, kirjutanud kaks raamatut aastate 1316–1338 kohta.
Bukaiši vald

Bukaiši vald (läti keeles "Bukaišu pagasts") on vald Lätis Leedu piiri ääres Dobele piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Bēne, Penkule, Ukri, Augstkalne ja Tērvete vallaga. Leedus piirneb see Joniškise rajooni Žagarė vallaga.
Valla pindala on 66,8 km². 2011. aastal oli seal 670 elanikku, 2021. aasta seisuga elas seal 555 inimest. Aastal 2011 elas vallas 512 lätlast, 19 venelast, 47 valgevenelast, 2 ukrainlast, 6 poolakat ja 80 leedulast. Valla keskus on Bukaiši küla. Vallavanem on Sandra Latiša (ühine Augstkalne vallaga).
Ajalugu.
Valla tänapäevane territoorium on kujunenud Bukaiši ("Fockenhof") ja Mede ("Medden") mõisade maadele. Maareformi ajal kuulus Bukaiši mõisale 2516 hektarit maad, Mede mõisale aga 512 hektarit. Aastal 1935 oli valla pindala 98,2 km².
Aastal 1945 moodustati vallas Bukaiši ja Skujase külanõukogud, vald ise likvideeriti aga aastal 1949. Samal aastal moodustati Bukaiši ja Skujase külanõukogudes 6 kolhoosi, mis aastal 1961 üheks Suvorovi nimeliseks majandiks ühendati. Aastal 1959 liideti Skujase külanõukogu Bukaiši külanõukoguga. Aastal 1958 liideti Ukri sovhoosi alad Ukri külanõukoguga. Aastal 1977 liideti osa Ukri külanõukogust Bukaiši külanõukoguga.
Aastal 1990 moodustati külanõukogust vald. 2002. aastal liideti vald Tērvete piirkonnaga, aastast 2021 kuulub see aga Dobele piirkonda.
Loodus.
Valla suuremad jõed on Tērvete jõgi, Skujaine ja Svēpaine.
Looduskaitse all on Bukaiši allee, Keskuse pärn, Spīdola saar, Arāji aida hobukastan, Arāji aida vaher, Bukaiši allee pärnad, Bukaiši allee hobukastanid, Ezergaiļi paju, Zīļese tamm, Koriņase tamm, Prieži kalmistu männid, Bitaiši künnapuu, Lielmušķi hiidtamm, Bojāri tamm, Mežaiņi tamm, Prieduļi pappel, Melpauši tamm, Druķi tamm, Mežvidi tamm, Godiņi tammed, Ciedrase tammed, Ozoliņi tammed, Lidoņi mänd, Lidoņi hobukastanid, Ogaiņi tamm, Lazdase esimene mänd ja Žubītese pärn, lisaks veel kaks nimetut põlispuud. Valda jäävad osaliselt Skujaine ja Svētaine oru kaitseala ning Ukri tammiku kaitseala.
Kaitstavad objektid.
Kultuurimälestistest on kohaliku kaitse all Bukaiši muinaskalmed. Riikliku kaitse all on Strīkaiši muinaskalmed, Kvietese muinaskalmed, Atvasese muinaskalmed ja Lielogļi muinaskalmed.
Asustus.
Vallas on viis küla. Valla keskus Bukaiši on staatusega "vidējciems" ja aastal 2022 oli seal 221 elanikku. Veel neli küla on staatusega "mazciems": Bukaišu skola 49 elanikuga aastal 2015, Kārklumuiža 16 elanikuga aastal 2015, Medne 15 elanikuga aastal 2015 ja Rociņas 11 elanikuga aastal 2015.
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Bukaiši

Bukaiši on küla ("vidējciems") Lätis Dobele piirkonnas, Bukaiši valla halduskeskus.
Küla asub valla kaguosas Tērvete jõe kaldal.
Bukaišit on esmamainitud 1605. aastal. 1649. aastal oli Bukaiši mõis Jakob Kettleri abikaasa Luise Charlotte valduses. 1740. aastal sündis külas Kuramaa poliitik Otto Hermann von der Howen. 1901. aastal rajati Bukaišisse seltsimaja. Teise maailmasõja ajal tegutsesid küla ümbruses Läti metsavennad, keda juhtis Herberts Cukurs. Aastail 2002–2021 kuulus küla Tērvete piirkonda. 
2022. aastal oli külas 221 elanikku.
Ivan Sokolov (Tartu kunstnik)

Ivan Sokolov (27. jaanuar 1884 Tartu – 1972 Tartu) oli iseõppinud vene kunstnik Eestis. Ta oli esimese eesti kunstnike näituse osaline 1906. aastal ja Eesti NSV Kunstnike Liidu liige (1944). Nadežda Katajeva-Valk on kirjutanud kunstniku eluloost ja loomingust raamatu "Tartu kunstnik Ivan Sokolov : elu ja looming". Tema tuntuim ütlus on: "Kunst on minu jaoks olnud alati pidupäev".
Elukäik.
Ivan Aleksandrovitš Sokolov sündis 1884. aastal Tartus vanausuliste peres. Ta kasvas kuuelapselises perekonnas, mille majanduslik olukord oli kehv ja nii said kooli minna vaid kolm nooremat. Kolm vanemat, nende seas ka Ivan, õppisid kodus. Isa õpetas kirikuslaavi keeles lugemist. Tartu palvemajas käis ta lugemas vanausuliste kirikuraamatuid. Kirikus sai temast salmilaulja. Kaheteistaastaselt omandas ta iseseisvalt esimese nelja õppeaasta kava. Olles pere vanim poeg, hakkas ta varakult isal ehitusel abiks käima. Kunstiga tegeles hobina ehitustööde kõrvalt. Aastatel 1918–1921 töötas ta Venemaal Tšeljabinskis joonestajana. 1921. aastal naasis ta Tartusse, kus töötas maalrina, kuid tegeles jätkuvalt ka maalimisega. 1928. aastal osales ta viiendal vanausuliste rahvakokkutulekul Kallastes, olles mitte ainult kunstnik, vaid ka aktiivne ning kohusetundlik kogukonna liige. 1944. aastal hävis sõjatules Sokolovi kodu koos kõigi seal olnud teostega. Kunstnik suri 88-aastaselt kodulinnas Tartus.
Looming.
Ta on õppinud Kristjan Raua juures, kuid peamiselt oli siiski iseõppija. Kunstnikutee tähelepanuväärset algust tähistas osavõtt 1906. aastal esimesest eesti kunstnike näitusest, kus oli esindatud 13 tema teost. Läbimurre loomingus saabus 1917. aastal, mil näitusel müüdi üle 200 noore kunstniku teose. Jõuliselt areneva karjääriga käisid kaasas tema näitused Jekaterinburgi piirkonnas, Pihkvas, Tartus ja Tallinnas. Kunstnik ei keskendunud sotsiaalsetel probleemidel, vaid tema kunsti iseloomustavad katsed leida erinevaid viise, kuidas jäädvustada igapäevaelust saadud kogemusi. Igapäevaelutunnetusele lisandus aga alati kunstniku enda sisemise seisundi peegeldus, mis on üldiselt iseloomulik vene kunstnikele sellel perioodil. Sokolov ise nimetas oma kunsti realistlikuks impressionismiks. Eesti NSV Kunstnike Liitu kuulus ta alates 1944. aastast. 1950. aastal visati ta liidus välja, kuna tema kunstis puudus ideoloogiline suunitlus. Ta on loonud üle 2000 joonistuse ja maali Tartust ning selle ümbrusest, loodusest ja inimestest. MTÜ Vene Muuseumi kunstikogus on 27 Ivan Sokolovi loodud maali. 
Tuntud teoseid.
1948. aastal loodud dirigent Jaan Hargeli portree on realistlik-psühholoogiline, kuid suursuguse poosi tõttu mõjub see Hargeli kui Vanemuise peadirigendi esindusportreena. Teos asub Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi maaligaleriis.
Brugge Maarja kirik

Brugge Maarja kirik (hollandi keeles "Onze-Lieve-Vrouwekerk") on 13.–15. sajandil ehitatud gooti kirik Brugges Belgias. Stiililt kuulub ta Flandria varaseimate tellisgootika ehitiste hulka. Hoone on kasutusel osaliselt kiriku ning osaliselt muuseumina.
Ajaloost.
Kolmelööviline pikihoone ehitati 1210.–1230. aastal, läänefassaadi kaks filigraanset trepitorni on dateeritud umbes 1280. aastasse. Umbes sel ajal algas kiriku teine ehitusfaas, mis kestis 1335. aastani ja mille jooksul ehitati kiriku transept, kooriruum ja 1320. aastal valminud, erandlikult pikihoone põhjaküljele paigutatud võimas torn, mis oma 115,6-meetrise kõrgusega valitseb Brugge linnasiluetti. Torn on maailmas tellisehitistest kõrguselt kolmas Lübecki Maarja kiriku ja Landshuti Püha Martini kiriku torni järel, teistel andmetel teisel kohal. 1345. aastal ehitati pikihoone põhjaküljele juurde veel üks lööv, 1450–1474. aastal samasugune pikihoone lõunaküljele. Need kaks lisalöövi, mis muutsid basiilika viielööviliseks, kooriümbriskäik ja kabelipärg, samuti viimasena ehitatud eesõue- ehk paradiisiportaal torni juures on stiililt niinimetatud Brabandi gootika, mis lähtub Põhja-Prantsusmaa eeskujudest. 1480. aastal ehitati lõpuni käärkamber ja kabelid, 1472. aastal valmis naabruses oleva Gruuthuse lossi perekonna kabel, mis moodustab ühenduslüli lossi ja Maarja kiriku vahel.
Sisustus.
Lõunalöövi suures kabelis, mis ehitati 18. sajandil barokkstiilis ja mida nimetatakse Cappella sacra, asub Brugge madonna, Maarjat Jeesuslapsega kujutav valgest marmorist skulptuur, mille lõi Michelangelo arvatavasti 1504. aastal. Kuju on dateeritud töötasu dokumentide alusel, mille järgi Firenze pankurid Baldassare ja Giovanni Balducci tasusid kujurile 1503. ja 1504. aasta vahel.
Sisustuses on arvukalt maale eri perioodidest, sealhulgas Jacques-Louis Davidi, Bernard van Orley, Adriaan Isenbrandti, Pieter Pourbusi ja Gaspar de Crayeri teosed, kaheteistkümne apostli skulptuurid piilaritel ja 18. sajandi rokokookantsel. Veel on vaatamisväärsuseks põrandas klaasi all eksponeeritud 13. ja 14. sajandil maalitud hauakastid ning Burgundia Maria ja Charles Südi hauad 15. ja 16. sajandist.
Muud.
Brugge Maarja kirik esineb mitme Madalmaade 15. sajandi kunstniku maalidel, kujutatuna taustale maalitud linnavaates, näiteks Püha Lucia legendi meistri ja Brugge Püha Ursula legendi meistri maalidel.
Balti Tiiger 2022

Balti Tiiger oli 1. oktoobrist 27. oktoobrini 2022 toimunud Saksamaa relvajõudude, Eesti õhuväe ja mereväe kombineeritud väekaitse koostööõppus.
Tigray sõda

Tigray sõda oli 3. novembril 2020 Etioopia Tigray osariigis alanud kodusõda. Sõjas on ühel poolel Etioopia valitsus ja Eritrea ning teisel poolel Tigray Rahva Vabastusrinne (TRV).
Pinged TRV ning Etioopia ja Eritrea valitsuste vahel olid kasvanud aastaid, sõda algas, kui Tigray mässulised ründasid Etioopia kaitseväe põhjaväejuhatuse baase ja Tigray peakontorit. Etioopia ründas TRV-d vastukaaluks lõunast ning Eritrea põhjast, Etioopia peaminister Abiy Ahmed nimetas vasturünnakuid "korrakaitseoperatsioonideks". Keskvõim võttis Tigray pealinna Mek’ele oma kontrolli alla 28. novembril ning Abiy kuulutas operatsiooni lõppenuks. Tigray omavalitsus teatas selle peale, et jätkab vastupanu, kuni "sissetungijad" on välja aetud. Tigray kaitseväed võtsid pealinna tagasi 28. juunil 2021. Sama aasta juuliks olid nad jõudnud ka piirnevatesse Amhara ja Afari osariiki.
2021. aasta novembri alguses vallutasid Tigray kaitsejõud ja Oromo Vabastusarmee (OVA) Tigrayst lõunasse Addis Abebasse suunduval maanteel mitu linna ning TRV teatas, et kaalutakse Addis Abeba peale liikumist. TRV, OVA ja seitse väiksemat rühmitust panid kokku koalitsiooni, et "jõuga või läbirääkimistega kukutada Abiy valitsus ning moodustada üleminekuvalitsus". Pärast keskvalitsuse vasturünnakut ja mitut läbirääkimistevooru kuulutati 24. märtsil 2022 välja humanitaarvaherahu, et võimaldada humanitaarabi laekumine Tigraysse. Vaenutegevus laienes taas ning sõda jätkus augustis 2022. Rahuläbirääkimiste läbikukkumisele järgnes mitu mobilisatsiooni, oktoobriks 2022 olid nii Etioopia, Eritrea kui ka Tigray mobiliseerinud sadu tuhandeid sõdureid.
Kõik osapooled on sõja jooksul pannud toime sõjakuritegusid. Kogu konflikti jooksul on aset leidnud mitu tsiviilisikute massilist hukkamist (nt Hagere Selami veresaun, Mai Kadra veresaun ja Aksumi veresaun). Oktoobriks 2022 oli sõjas hukkunud vähemalt 385 000 – 600 000 inimest ning vägistamine oli muutunud igapäevaseks nähtuseks, vägistati nii 8-aastasid tüdrukuid kui ka 72-aastaseid naisi. Osa vägistamisjuhtumitest pandi toime ka perevägivallana. Sõja tõttu on tekkinud akuutne humanitaarkriis ja näljahäda. Sõja käigus on tehtud rohkesti katseid poolte vahel rahu sõlmida ning 20. detsembril 2020 toimus poolte lepitamiseks erakorraline Ida-Aafrika Arenguühenduse tippkohtumine.
Shire Inda Selassie

Shire (tigrinja keeles ሽረ, "Shuh-ruh", amhara keeles ሽሬ, "Shuh-ré"; ka Inda Selassie, tigrinja keeles እንዳ ሥላሴ ehk "Kolmainsuse Koda") on linn ja maapiirkond Etioopia Tigray osariigis. Shire linn on Tigray Loodepiirkonna keskus. Varem kuulus Shire Tahtay Koraro maapiirkonda.
Zürichi vorstisöömine

Zürichi vorstisöömine (sks k "Wurstessen", ing k "Affair of the Sausages") on 1522. aastal toimunud paastuvastane meeleavaldus Zürichis, mis tähistab reformatsiooniliikumise algust Šveitsis.
Vorstisöömine.
Vorstisöömine toimus trükkal Christoph Forschaueri (kes hiljem avaldas Zwingli tõlgitud Piibli) juures. Vorstisöömisel osales üle kümne lugupeetud inimese, nende seas hiljem reformatsioonis olulised osalised Leo Jud, Klaus Hottinger ja Lorenz Hochrütiner ning tunnistajaks oli Grossmünsteri pastor Ulrich Zwingli. Söödi rasvas frititavaid küpsetisi "Fasnachtskiechli" ja mõned viilud kõva vürtsikat suitsuvorsti.
Mõju ja tagajärjed.
Ulrich Zwingli võttis vorstisöömise toetuseks avalikult sõna ja avaldas vastava kirjutise "Toitude valimisest ja vabadusest" (sks k "Von Erkiesen und Freiheit der Speisen") paastumise vastu ülestõusmispühade eel, väites, et Piibel ei kohusta lihasöömisest hoiduma ja paastumine on inimese vaba valik. Kuna lihavõttepüha eel oli liha söömine keelatud, põhjustas sündmus avalikkuses protesti ning Forschauer vahistati.
Zürichi vorstisöömine kujutas endas kristliku vabaduse demonstratsiooni ning see oli Šveitsis mõjult võrreldav Martin Lutheri 95 teesiga Wittenbergis Saksamaa reformatsiooni alguses. Aasta hiljem paastureeglid tühistati ja Zwinglist kujunes Šveitsi protestantide seas lugupeetud ja mõjus isik, ta koostas 67 teesi, mis vastandusid mitmetele kiriku seisukohtadele.
Augstkalne vald

Augstkalne vald (läti keeles "Augstkalnes pagasts") on vald Lätis Leedu piiri ääres Dobele piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Bukaiši ja Tērvete vallaga, Jelgava piirkonna Zaļenieki ja Vilce vallaga ning Leedu Joniškise rajooni Žagarė vallaga.
Valla pindala on 64,5 km². 2011. aastal oli seal 981 elanikku, 2021. aastal 835. 2011. aastal elas vallas 712 lätlast, 115 venelast, 47 valgevenelast, 9 ukrainlast, 4 poolakat ja 90 leedulast. Valla keskus on Augstkalne küla. Vallavanem on Sandra Latiša (ühine Bukaiši vallaga).
Ajalugu.
Valla tänapäevane territoorium on kujunenud Mazberķene ("Klein-Berken") ja Mežmuiža ("Grenzhof") mõisa maadele. Algselt kandis vald nime Mežmuiža vald. Aastal 1935 oli valla pindala 86,5 km². Augstkalne nime hakkas vald kandma aastal 1939. Vald on saanud nime tänapäeval Vilce valda jääva ja Silene muinasmaakonnale kuulunud linnamäe järgi.
1945. aastal moodustati vallas Berķene ja Augstkalne külanõukogu, vald likvideeriti 1949. aastal. 1951. aastal liideti osa likvideeritava Berķene külanõukogu maid Augstkalne külanõukoguga.
Aastal 1990 moodustati külanõukogust vald. 2002. aastal liideti vald Tērvete piirkonnaga, aastast 2021 kuulub see aga Dobele piirkonda.
Loodus.
Valla suuremad jõed on Tērvete jõgi, Svēte jõgi ja Reņģe jõgi.
Looduskaitse all on Mācītājmuiža Suur tamm, Mācītājmuiža Väike tamm, Gaiļi kask, Skarase tamm, Dāļķini pärn, Ceriņi tammed, Mežmuiža pargi pärn, Trenči tamm, Ainavase tamm ja Mežamuiža tamm, lisaks veel neli nimetut põlispuud. Valda jääb Svēte oru kaitseala pindalaga 45,87 hektarit.
Kaitstavad objektid.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Priedulāji muinaskalmed, Kauliņi muinaskalmed, Mežmuiža mõisa hoonetekompleks (sealhulgas häärber) ja Mežmuiža luteri kirik, sealhulgas Šrēderēte pere hauaplaat. Kohaliku kaitse all on Mazpelveži asulakoht, Rubeņi muinaskalmed ja Mežmuiza mõisakompleksi kuuluvad park, ait, veski, teenijate maja ning mõisavalitseja maja.
Asustus.
Vallas on viis küla. Valla keskus Augstkalne on staatusega "lielciems" ja aastal 2022 oli seal 474 elanikku. Dzeguzēni on staatusega "vidējciems" ja aastal 2022 oli seal 76 elanikku. Veel kolm küla on staatusega "mazciems": Klinti 22 elanikuga (2005. aastal), Vienības 20 elanikuga (2005. aastal) ja Vilkaiši 24 elanikuga (2005. aastal).
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Madona piirkond

Madona piirkond on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Lätis.
Piirkond moodustati 2021. aastal, kui endised Madona, Cesvaine, Lubāna ja Ērgļi piirkonnad ühiseks omavalitsuseks ühendati. 1. juulil 2025 liideti sellega ka Varakļāni piirkond. Uue Madona piirkonna pindala on 3354,8 km². Piirkonna halduskeskuseks on Madona linn.
Graši

Graši on küla ("mazciems") Lätis Madona piirkonnas Cesvaine vallas.
Graši asub valla keskosas Riiast 166 kilomeetri kaugusel. Külas on Graši bussipeatus. Aastail 2009–2021 kuulus küla Cesvaine piirkonda.
Looduskaitse all on Graši tamm, Graši raamsae tamm ja veel kolm nimetut tamme.
2018. aastal oli külas 30 ja 2021. aastal 38 elanikku.
Kārkli

Kārkli on küla ("mazciems") Lätis Madona piirkonnas Cesvaine vallas.
Kārkli asub valla loodeosas Riiast 158 kilomeetri kaugusel Kaulacezersi järve kaldal. Külas on Kārkli bussipeatus. Aastail 2009–2021 kuulus küla Cesvaine piirkonda.
2018. ja 2021. aastal oli külas 17 elanikku.
Kārzdaba

Kārzdaba on küla ("mazciems") Lätis Madona piirkonnas Cesvaine vallas.
Kārzdaba asub valla lääneosas Riiast 159 kilomeetri kaugusel Kārzdaba järve kaldal. Seal asub Kārzdaba bussipeatus. Aastail 2009–2021 kuulus küla Cesvaine piirkonda.
Külas asuvad Grantskalni muinaskalmed on riikliku kaitse all.
Aastal 2018 oli külas 17 elanikku, aastal 2021 oli elanikke 20.
Kraukļi (Cesvaine vald)

Kraukļi on küla ("ciems") Lätis Madona piirkonnas Cesvaine vallas.
Kraukļi asub valla keskosas Riiast 168 kilomeetri kaugusel Kuja jõe kaldal. Aastail 2009–2021 kuulus küla Cesvaine piirkonda.
Külas on Krēmeri rühma partisanide mälestusmärk. Külas on ka raamatukogu ja Kraukļi bussipeatus.
Mentes (küla)

Mentes (vanasti ka "Riteņmuiža") on küla ("mazciems") Lätis Madona piirkonnas Cesvaine vallas.
Mentes asub valla loodeosas Tirza jõe kaldal. Külas on Mentese bussipeatus. Aastail 2009–2021 kuulus küla Cesvaine piirkonda.