tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nooruse tänav (Tartu)

Nooruse tänav on tänav Tartus. See asub Tammelinna ja Maarjamõisa linnaosa piiril.
Tänav algab Nikolai Lunini tänavalt, kulgeb edelasse, ristub Ravila ja Vapramäe tänavaga ning lõpeb ristudes Sanatooriumi tänavaga. Nooruse tänav on umbes 770 meetrit pikk. See rajati 1954.aastal Kliiniku tänavana, aastast 1961 praegune nimi.
Nooruse tänaval asub kaks üheksakorruselist ühiselamut. Augustis 2005 avati Tartu Ülikooli tehnoloogiainstituudi uus maja aadressil Nooruse 1. Seal on ruumid leidnud ka riigiasutus Ravimiamet. Tartu Tervishoiu Kõrgkool kolis 2011. aasta lõpus uude majja Nooruse 5. Nende endises hoones Nooruse 9 alustas 1. septembril 2012 õppetööd Tartu Täiskasvanute Gümnaasium. 2015. aastal hakkas seda kasutama ka Tartu Tamme Gümnaasium.
Aastatel 2015–2016 ehitati Nooruse 3 krundile Rahvusarhiivi uus kuuekorruseline hoone Noora, mis avati 2017. aastal.
Naissaare Komandantuur

Naissaare Komandantuur oli Eesti sõjaväe merekindluste territoriaalne rannakaitseüksus aastail 1918–1940. 
Selle koosseisu kuulusid Naissaarel asuv 4. ja 5. patarei, kitsarööpmeline raudteeliin, laod ja veduridepoo, mille alla kuulus umbes kuuendik saare pindalast.
Naissaare rannapatareid.
Merejõudude juhataja päevakäsuga nr. 1641 31. oktoobrist 1919, kästi Naissaare patareisid nimetada järgmiselt:
Rahuaegse koosseisu järgi olid Eesti merekindluste Naissaare komandantuuris 1930. aastatel osaliselt komplekteeritud järgmised patareid:
Koosseisu kuulus 160 meest.
1927. aastal moodustati rannapatarei nr 12, milles II-75 mm õhutõrjekahuri patarei ja V-76 mm välikahuri patarei.
Naissaarel paiknes ka merekindluste laskemoona keskladu, mille rajamisel kasutati ära tugevalt soomustatud Peeter Suure merekindluse peapositsiooni rannakaitsepatarei nr 10a 356 mm kahuritorn.
Naissaare komandantide loend.
6. septembril 1940 võeti endised Eesti merekindluste patareid Nõukogude Punalipulise Balti laevastiku koosseisu ning komandantuuride põhjal moodustati Balti laevastiku Läänemere rajooni rannakaitse kaks divisjoni. Naissaarel ja Suurupil paiknenud patareidest moodustati 96. üksik rannakaitse suurtükidivisjon ja Viimsi poolsaarel paiknenud Miiduranna ja Tammneeme patareid hakkasid need kuuluma koos Aegna patareidega 94. üksikusse rannakaitse suurtükidivisjoni.
Aegna Komandantuur

Aegna Komandantuur (ka "Aegna Saare Komandantuur") oli Eesti sõjaväe merekindluste territoriaalne rannakaitseüksus aastail 1918–1940. Selle koosseisu kuulusid Aegnal ja Viimsi poolsaarel asunud patareid ja kitsarööpmeline raudteeliin Aegnal.
Aegna saarel asunud Peeter Suure merekindluse rannakaitsepatarei nr 15 laskemoonalaod õhiti ning rannakaitsepatarei lõhuti veebruaris 1918, kui bolševikud pidid sakslaste pealetungi kartusel Eestist lahkuma, puruks peksti ohvitseride eluruume ja süüdati sõdurite barakke. 1918. aasta 13. novembril asuti saarel patareisid taastama ning 1. maiks 1919 oli osa patareid lahingukõlblikuks taastatud. Aegna Ohvitseride kasiino hoone, mis on ehitatud arvatavasti 1914. aasta paiku, taastati 1920. aastatel, ja põhjalikumalt ehitati ümber 1930. aastatel.
Aegnal asunud suurtükipatarei allus algselt Kaitseliidu Tallinna Kindluse rannakaitse divisjonile ja hiljem 25. detsembril moodustatud 1. kindluse raskesuurtükiväe divisjonile, divisjoni ülem Eduard Aindt. 1919. aasta veebruarist kuulus divisjoni rannapatareide osakonda.
Aegna rannapatareid.
Merejõudude juhataja päevakäsuga nr 1641 31. oktoobrist 1919 kästi patareid nimetada järgmiselt:
Komandantuuri koosseisu kuulus 335 meest. Tsiviilelanikkond asustati saarelt 1922. aastal Kräsulile ja Viimsi poolsaarele.
Aegna saarel asus kokku viis patareid: 305 mm, 152 mm ja 130 mm rannapatarei ning kaks väikesekaliibrilist dessandi- ja õhutõrjepatareid. Lisaks 1927. aastal Aegna komandantuurile allutatud, Viimsi poolsaarel paiknenud kolm rannapatareid.
1. septembril 1939 oli merekindluste Aegna komandantuuris:
Komandantuuriga seotud militaarehitised.
6. septembril 1940 võeti endised Eesti merekindluste patareid Nõukogude Punalipulise Balti laevastiku koosseisu ning komandantuuride põhjal moodustati [[Balti laevastiku Läänemere rajooni rannakaitse]] kaks divisjoni. [[Naissaare]]l ja [[Suurupi poolsaar|Suurupil]] paiknenud patareidest moodustati 96. üksik rannakaitse suurtükidivisjon ja [[Viimsi poolsaar]]el paiknenud [[Miiduranna]] ja [[Tammneeme]] patareid hakkasid need kuuluma koos [[Aegna]] patareidega 94. üksikusse rannakaitse suurtükidivisjoni.
Välislingid.
[[Kategooria:Aegna Komandantuur| ]]
Umbkotid

"Umbkotid" on 2012. aasta Eesti komöödiafilm, mille on lavastanud Andres Maimik ja Rain Tolk. Filmi peaosades mängivad samuti Andres Maimik ja Rain Tolk. 
Film on eriline selle poolest, et selle tegemiseks pole kasutatud riiklikku rahastust. 
Algselt pidi "Umbkotid" valmima sarjana koostöös ETV-ga, kuid asi jäi loominguliste erimeelsuste tõttu katki. Seejärel sai komöödia rahastuse Kanal 2-lt. Sarja avaosa esilinastus kinodes 11. jaanuaril 2012. 
Süžee.
Filmi peategelasteks on aferist Rain (Rain Tolk) ja filmilavastaja Andres (Andres Maimik), kes tahavad reklaamiäris kanda kinnitada.
Valeri Petšeikin

Valeri Valerjevitš Petšeikin (vene keeles "Валерий Валерьевич Печейкин"; sündinud 7. oktoobril 1984 Taškendis) on vene näitekirjanik ja ajakirjanik.
Ta on avaldanud tekste ka pseudonüümi Dmitri Tihhomirov all.
Petšeikin sündis Usbeki NSV pealinnas Taškendis. Keskkooli lõpetamise järel asus õppima Taškendi Riiklikusse Majandusülikooli, mille lõpetas majandusteaduse erialal. 2007. aastal Moskvasse kolimise järel täiendas ta ennast A. M. Gorki nimelises Kirjandusinstituudis.
Ajakirjanikuna alustas Petšeikin tööd Usbekistani valitsuse ajalehe Pravda Vostoka vanemkorrespondendina. Venemaal elades on ta alates 2009. aastast teinud regulaarselt kaastööd venekeelsele geiajakirjale KVIR. Muuhulgas on ta väljaande jaoks intervjueerinud silmapaistvaid teadlasi, kultuuri- ja ühiskonnategelasi nagu Igor Kon, Viktor Jerofejev, Dmitri Voltšek, Marija Arbatova, jpt.
Teatriga oli Petšeikin seotud juba Taškendis, kus töötas lavastaja abina teatris Ilhom. Kahasse teatri kunstilise juhi Mark Vailiga kirjutas ta oma esimese näidendi "Radenije s granatom", mis kajastas kunstnik Aleksandr Nikolajevi loomingut.
2007. aastal võitis Valeri Petšeikini esimene üksi kirjutatud näidend "Pistrikud" ("Соколы") sõltumatu kirjanduspreemia "Debüüt". Samal aastal pärast Mark Vaili mõrvamist lahkus Usbekistanist ja asus elama Moskvasse. Järgmisel, 2008. aastal võitis ta oma näidendiga "Minu Moskva" ("Моя Москва") Aleksandr Volodini mälestuskonkursi "Viis õhtut" ("Пять вечеров"). Hilisemad näidendid ei ole olnud sama menukad.
Tema näidendid on tuntud oma ühiskonnakriitika, provokatiivsuse, seksuaalse avameelsuse ja ebastandardse keelekasutuse poolest. Eestis Petšeikini näidendeid lavastatud ei ole.
Valeri Petšeikin on ka Venemaa Kirjanike Liidu liige.
Jakub Kolas

Jakub Kolas (ka Jakub Kołas, valgevene keeles "Якуб Колас"; kodanikunimega Kanstantsin Mihhailavitš Mitskevitš (Канстанцiн Міхайлавіч Міцкевіч); 22. oktoober (vkj 3. november) 1882 Stoŭbcy – 13. august 1956 Minsk) oli Valgevene kirjanik, üks valgevene kirjanduse rajajaid ning klassikuid.
Jakub Kolase teosed on tuntud neist õhkuva sümpaatia poolest Valgevene talurahva vastu. See ilmneb juba ta pseudonüümis "Kolas", mis tähendab valgevene keeles viljatera.
Kolas kirjutas luulekogud "Vangistuse laulud" (1908) ja "Kaebelaulud" ("Песьні-жальбы", 1910), poeemid "Uus maa" ("Новая зямля", 1923) ja "Simon-moosekant" ("Сымон-музыка", 1925), jutte ja näidendeid. Tema luuletus "Kalamehe hütt" ("Рыбакова хата", 1947) kõneleb võitlusest pärast Valgevene liitmist Nõukogude Liiduga. Kolase triloogia "Teelahkmeil" (1954) jutustab revolutsioonieelse Valgevene talurahva ja intelligentsi elust.
Jakub Kolas oli Valgevene NSV rahvakirjanik (1926), Valgevene Teaduste Akadeemia liige (1928) ja asepresident (1929. aastast), Nõukogude Liidu kirjanike liidu liige 1934. aastast ning Valgevene NSV teeneline teadlane 1944. aastast. ÜK(b)P-sse astus Kolas 1945. aastal. Ta pälvis Stalini preemia 1946. ja 1949. aastal.
Eduard Raska

Eduard Raska (28. november 1944 Mõisaküla – 22. aprill 2008) oli eesti õigusteadlane ja sotsioloog.
Elukäik.
Eduard Raska lõpetas 1970 Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. Kaitses 1974. aastal Tartu Ülikooli erialanõukogus õigusteaduste kandidaadi kraadi kriminalistika erialal ning 1988. aastal Nõukogude Liidu Teaduste Akadeemia riigi- ja õiguste instituudis õigusteaduste doktori kraadi kriminoloogia alal. 
Ta on õpetanud kriminoloogiat ja sotsioloogiat Tartu Ülikoolis, Tallinna Pedagoogikaülikoolis ja mitmes muus kõrgkoolis. Eduard Raska oli üks teerajajaist kriminoloogia, käitumishälvete, kuritegevuse sotsioloogia ja õiguse sotsioloogia uurimissuundade arendamisel Eestis.
2003. aastal autasustati teda Valgetähe V klassi teenetemärgiga. 28. novembril 2008 avati Sisekaitseakadeemias Eduard Raska nimeline auditoorium, mälestamaks kooli loojat ja esimest rektorit.
Vatikani muuseumid

 
Vatikani muuseumid (ladina keeles "Musea Vaticana") on Rooma linna piirides Vatikanis asuv muuseumikompleks. Maailma suurimate hulka kuuluvas kunstivaramus on pandud välja kiriku poolt sajandite jooksul kogutud kunstiteosed, sealhulgas esinduslik valik tuntud Kreeka-Rooma antiikskulptuure ja maailma tähtsaimad renessansiaja meistriteosed.
Muuseumid asutas 16. sajandi esimesel kümnendil paavst Julius II. Muuseumikülastajate teele jäävad Sixtuse kabel ja Raffaeli kaunistatud "Segnatura" ruumid. 2007. aastal külastas muuseumikompleksi 4 310 083 inimest, 2011. aastal üle 5 miljoni inimese, 2013. aastal üle 6 miljoni inimese (külastatavuselt maailmas 6. kohal).
2006. aasta oktoobris tähistasid Vatikani muuseumid 500. aastapäeva. Sel puhul avati alaliseks vaatamiseks Vatikani künka nekropoli arheoloogiliste väljakaevamiste plats.
Lätted.
Vatikani muuseumid said alguse poole aastatuhande eest omandatud marmorskulptuurist "Laokoon", mis kujutab Trooja preestrit, kes üritas veenda kaaslinlasi keelduma kreeklaste "kingitusest", seest õõnsast hobusest. 1506. aasta 14. jaanuaril Rooma Santa Maria Maggiore basiilika lähedasest viinapuuaiast leitud kuju uurisid tollal Vatikanis töötanud Giuliano da Sangallo ja Michelangelo Buonarroti. Nende soovitusel omandas Julius II viinapuuaia omanikult kohe kuju ning kuu aega hiljem pandi see Vatikanis kõigile vaatamiseks välja.
Struktuur.
Hiie tänav

Hiie tänav on mitmes Eesti asulas:
Hiie tänav (Tartu)

Hiie tänav (Tartu linnavolikogu otsus 24. oktoobrist 1932) on tänav Tartus Tähtvere linnaosas.
Tänav algab Kreutzwaldi tänavalt ja kulgeb edela suunas kuni Vaksali tänavani, ristudes Tõrviku tänava ja Taara puiesteega. Hiie tänav on umbes 570 meetrit pikk.
Hiie tänava ääres asub Tartu Hiie Kool (Hiie 11).
Aastail 1965–1989 oli tänava nimi "Hans Pöögelmanni tänav".
Gary Cahill

Gary James Cahill (sündinud 19. detsembril 1985 Sheffieldis) on Inglismaa endine jalgpallur. Ta mängis keskkaitsjana.
Aastatel 2012–2019 mängis ta Chelseas. Ta tuli Chelsea meeskonnas kahel korral Inglismaa meistriks, võitis kaks Inglismaa karikat ja ühe liiga karika. Lisaks võitis ta klubiga UEFA Meistrite Liiga ja UEFA Euroopa Liiga. Hooaegadel 2013–14, 2014–15 ja 2016–17 oli ta valitud Premier League'i hooaja sümboolsesse koosseisu.
Pärast Londoni Chelseast lahkumist mängis ta Crystal Palace'is (2019–2021) ja AFC Bournemouthis (2021–2022).
Koondisekarjäär.
Debüüdi Inglismaa koondises tegi Cahill 3. septembril 2010 mängus Bulgaaria koondise vastu. Esimese värava Inglismaa koondises lõi ta 2. septembril 2011, kui mängiti samuti Bulgaariaga.
Ta kuulus Inglismaa koondisse 2014. ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
DeAndre Jordan

Hyland DeAndre Jordan (sündinud 21. juulil 1988 Houstonis) on Ameerika Ühendriikide elukutseline korvpallur, kes mängib 2019. aastast NBA klubis Brooklyn Nets. Jordan on USA koondisega tulnud 2016. aastal olümpiavõitjaks.
NBA karjäär.
2008. aasta NBA "draft"'ist 35. valikuna Los Angeles Clippersisse värvatud Jordan mängis esimese koduklubi eest kümme aastat, tuues selle ajaga keskmiselt 9,4 punkti ja 10,7 lauapalli mängus. Jordan oli hooaegadel 2013/14 ja 2014/15 NBA parim lauavõitleja, kui noppis keskmiselt vastavalt 13,6 ja 15 lauapalli mängus.
2018. aasta suvel siirdus Jordan Dallas Mavericksi, kuid vahetati juba 2019. aasta jaanuaris edasi New York Knicksi. 2019. aasta suvel liitus Jordan oma praeguse koduklubi Brooklyn Netsiga.
Rahvuskoondis.
Jordan tuli USA korvpallikoondisega 2016. aastal olümpiavõitjaks.
Eero Tari

Eero Tari (aastani 1937 Ervin Tölp; 14. oktoober 1914 Pärnu – 12. juuni 1984 Pärnu) oli eesti näitleja ja laulja (tenor).
Ta sündis Pärnus töölisperekonnas. Aastal 1934 lõpetas ta Pärnu gümnaasiumi 3. klassi. Aastatel 1933–1946 õppis ta laulmist Tenno Vironi jt stuudiotes.
Ta laulis 1932–1935 Endla teatri kooris ning 1937–1938, 1942–1944 ja 1946 Estonia teatri kooris. 1946–1961 oli ta Endla teatri näitleja ja 1961–1982 Vanemuise teatri näitleja.
Isiklikku.
Tema poeg Villu Tari on endine eesti näitleja ja USA teletöötaja. Tema tütar Siiri Lauk oli raamatukogundustegelane ja terminoloog.
Pavel Reifman

Pavel Reifman (29. jaanuar 1923 Uman, Ukraina – 15. jaanuar 2012 Tartu, Eesti) oli filoloogiadoktor, Tartu Ülikooli vene kirjanduse õppetooli emeriitprofessor.
1940. aastal lõpetas Reifman kiitusega keskkooli Leningradis ning alustas õpinguid Leningradi Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonnas. 1941. aasta suvel suundus vabatahtlikuna rindele, kus viibis kuni sõja lõpuni. Demobiliseeriti alles 1945. aastal. 1949. aastal lõpetas ülikooli. 
1953. aastal kaitses Leningradi Riiklikus Ülikoolis kandidaadiväitekirja ""Отечественные записки“ 1840-х годов (период участия в журнале Белинского)". 
Alates 1963. aastast töötas Tartu Riikliku Ülikooli vene kirjanduse õppetooli dotsendina. 1973. aastal, pärast doktoriväitekirja kaitsmist, sai Pavel Reifmanist vene kirjanduse professor ja 1993. aastal filosoofiateaduskonna emeriitprofessor. Pavel Reifman on nelja raamatu ja mitmete artiklite autor, mis on toonud talle kuulsust nende slavistide hulgas, kes tegelevad 19. sajandi keskpaiga ja teise poole vene kirjanduse ajaloo ning vene ajakirjanduse ja kriitika ajaloo uurimisega.
Peamised uurimissuunad: 19. sajandi teise poole vene kirjanduse ajalugu, vene kirjanduskriitika ajalugu, vene ajakirjanduse ajalugu, ühiskondlik-kirjanduslik liikumine vene ühiskonnas 1860. aastatel.
Ta on õpetanud järgmisi loengukursusi: 19. sajandi teise poole vene kirjanduse ajalugu, vene ja nõukogude ajakirjanduse ajalugu, vene kirjanduskriitika ajalugu, vene ja nõukogude tsensuuri ajalugu.
Pere.
Tema abikaasa oli Larissa Volpert.
Itaalia jalgpallistaadionite loend

Alltoodud tabelis on loetletud Itaalia jalgpallistaadionid (mahutavusega vähemalt 15 000 pealtvaatajat; mõned allosundatuist on kasutatavad veel ka teiste spordialade viljelemiseks).
Philosophiæ Naturalis Principia Mathematica

"Philosophiæ Naturalis Principia Mathematica" ("Natuurfilosoofia matemaatilised printsiibid", tihti lühendatult "Principia") on Isaac Newtoni kolmeosaline raamat, mille esmatrükk ilmus 5. juulil 1687.
Kui Newton oli varustanud oma isikliku eksemplari esimesest trükist märkuste ja parandustega, avaldas ta teosest veel kaks trükki, 1713. ja 1726. aastal. "Principias" esitas Newton liikumisseadused, mida tänapäeval tuntakse Newtoni seadustena ja mis on kogu klassikalise mehaanika alus, samuti gravitatsiooniseaduse ning Kepleri seadused planeetide liikumise kohta (mille Kepler esitas esmalt üksnes empiiriliselt). Teadusajaloolase J. M. Steele'i sõnul peetakse "Principia" "õigusega üheks kõige tähtsamaist teostest kogu teaduse ajaloos".
Prantsuse matemaatik ja füüsik Alexis Clairaut kinnitas 1747. aastal: "Kuulus raamat "Natuurfilosoofia matemaatilised printsiibid" tähistas füüsikas suure revolutsiooni ajastut. Selle hiilgava autori Sir Newtoni meetod ... heitis matemaatika valguse teadusele, mis seni oli jäänud oletuste ja hüpoteeside hämarusse." Uuema hinnangu kohaselt ei võetud Newtoni teooriaid omaks küll kohe teose ilmudes, kuid sajandi lõpuks "ei saanud keegi eitada", et ("Principiast") "oli tõusnud teadus, mis vähemalt mõnes suhtes ületas kõik eelnenu sedavõrd, et see seisis üksi teaduse misiganes ülima näitena."
Oma füüsikalisi teooriaid formuleerides arendas ja kasutas Newton matemaatilisi meetodeid, mis tänapäeval kuuluvad matemaatilise analüüsi valda. Kui matemaatilise analüüsi keelt, nagu seda tänapäeval tuntakse, "Principiast" peaaegu ei leia: Newton andis paljud oma tõestustest infinitesimaalarvutuse geomeetrilisel kujul, tuginedes kaduvväikeste geomeetriliste suuruste suhete piirväärtustele.
"Principia" parandatud kokkuvõttes ("General Scholium") kasutas Newton oma hiljem kuulsaks saanud väljendit "Hypotheses non fingo" ("Hüpoteese ma ei loo").
Gorodovikovsk

Gorodovikovsk on linn Venemaal Kalmõkkias, Gorodovikovski rajooni keskus. Linn asutati 1872. aastal ja kandis 1971. aastani nime Bašanta. 1938 sai aleviks. 1971 sai linnaks ja nimetati kalmõki päritolu väejuhi Oka Gorodovikovi järgi.
Linnas asub 2008. aastal avatud tantristlik klooster.
Pikk nädalavahetus

Termin Pikk nädalavahetus tähistab nädalavahetust, mis on vähemalt kolme päeva pikkune.
Pikk nädalavahetus võib tähendada I ja II maailmasõja vahelist perioodi Euroopas (vaata Interbellum).
Seda nime kannavad ka mitmed filmid:
Meelis Mälberg

Meelis Mälberg (sündinud 26. aprillil 1970 Räpinas) on Eesti poliitik, XII ja XIII Riigikogu liige.
Meelis Mälberg on lõpetanud aastal 1988 Räpina Keskkooli ja aastal 1994 Eesti Põllumajandusülikooli ettevõtluse ökonoomika erialal.
Kuulub Eesti Reformierakonda.
Meelis Mälberg oli 1998–2002 Räpina linnapea ja 2008–2009 Otepää vallavanem. Ta oli enne Riigikogu liikmeks saamist Põlva linnavolikogu liige.
Ta on Räpina paberivabriku omanik.
Aastatel 2015–2019 oli ta Eesti Orienteerumisliidu president.
Portia Simpson-Miller

Portia Simpson-Miller (sündinud 12. detsembril 1945) on Jamaica poliitik, 5. jaanuarist 2012 kuni 3. märtsini 2016 Jamaica peaminister, alates 3. märtsist 2016 Jamaica opositsiooniliider. 
Portia Simpson-Miller õppis Union Institute &amp; Universitys avalikku haldust ning sai hiljem sama ülikooli audoktoriks.
Ta valiti esimest korda parlamenti 1976. aastal. Alates 1989. aastast kuni peaministriks saamiseni oli ta mitmes ministriametis. 
Portia Simpson-Miller on alates 2006. aastast Rahva Rahvusliku Partei esimees. Ta oli peaminister ka 30. märtsist 2006 kuni 11. septembrini 2007. Aastatel 2007–2012 oli ta opositsiooniliider.
Kenny Anthony

Kenny Davis Anthony (sündinud 8. jaanuaril 1951) on Saint Lucia poliitik, kes oli 30. novembrist 2011 kuni 7. juunini 2016 Saint Lucia peaminister.
Kenny Anthony on Saint Lucia Tööpartei esimees. Ta oli peaminister ka 24. maist 1997 kuni 15. detsembrini 2006. Kahe peaministri ametiaja vahel oli ta opositsiooniliider.
Ta omandas kõigepealt õpetajakutse, seejärel õppis õigusteadust ning hiljem muu hulgas ajalugu ja avalikku haldust Lääne-India ülikoolis ja Birminghami ülikoolis. 1960. aastate lõpus ja 1970. aastatel töötas ta õpetajana. Aastatel 1980–1981 oli ta haridusminister.
Baltimore Ravens

Baltimore Ravens on Ameerika Ühendriikide Ameerika jalgpalli liigas NFL osalev meeskond. Tema kodulinn on Baltimore Marylandis ja kodustaadion M&amp;T Bank Stadium.
Meeskond mängib konverentsi AFC Põhjadivisjonis koos Cincinnati Bengalsi, Pittsburghi Steelersi ja Clevelandi Brownsiga. 
Baltimore Ravens loodi 1995. aastal, kui tollane Cleveland Brownsi omanik otsustas meeskonna Baltimore'i kolida. Selle tagajärjel jagunes meeskond kaheks.
Meeskonna värvid on lilla, must, kuldne ja valge. 
Ravens tuli liiga meistriks 2000. ja 2012. aastal alanud hooajal. Divisjoni meistriks on tuldud neli korda: aastatel 2003, 2006, 2011 ja 2012. Väljalangemismängudeni on meeskond jõudnud aastatel 2000, 2001, 2003, 2006, 2008, 2009, 2010, 2011 ja 2012. Konverentsi meistriks tuldi aastatel 2000 ja 2012.
Meeskond on nime saanud Baltimore'is elanud Edgar Allan Poe luuletuse "Ravens" ('Rongad') järgi.
Aastatel 1959–1984 oli Baltimore'i esindusmeeskond Baltimore Colts, mis seejärel kolis Indianapolisse.
Kaspar Kolk

Kaspar Kolk (sündinud 24. aprillil 1971 Tartus) on eesti klassikaline filoloog, ajaloolane ja tõlkija.
Ta on õppinud Tartu Ülikoolis ajalugu ja klassikalist filoloogiat, lõpetanud 1996. aastal klassikalise filoloogina. 1996–1999 oli magistriõppes. 2025. aastal kaitses ta doktorikraadi tööga "Trükitud raamatu esimene aastasada Eestis: raamatud, raamatukogud ja lugejad 15. sajandi teisest poolest 16. sajandi keskpaigani".
Ta on tegutsenud peamiselt vabakutselise tõlkijana ja täitnud õppeülesandeid Tartu Ülikoolis.
Kaspar Kolk on ansambli Liinatśuraq liige.
Tõlkeid.
Kaspar Kolk on tõlkinud eri autorite tekste ladina ja vanakreeka keelest. Tema tõlkeid on ilmunud "Muinasaja seadusekogumike antoloogias" (Tallinn: Varrak, 2001), "Vanakreeka kirjanduse antoloogias" (Tallinn: Varrak, 2006) ning "Rooma kirjanduse antoloogias" (Tallinn: Varrak, 2009; ka koostaja).
Liinatśuraq

Liinatśuraq (eesti keeles "Linnapoisid") on setu meestelaulukoor, mis tegutseb Tartus.
Koor hakkas tihedamalt koos käima 2000. aasta sügisel ning esitab peamiselt Uusvada ja Meremäe piirkonnast pärit 19. sajandi lõpu ja 20. sajandi alguse setu rahvalaule.
Koori liikmed on Paul Hagu, Andreas Kalkun, Pärtel Lippus, Urmas Kalla, Lauri Sommer, Paul Vahelaan, Kaspar Kolk, Peter Panov, Valdo Valper, Arvi Haak, Jüri Metssalu, Aado Lintrop, Neeme Kahusk, Tiit Sibul ja Urmas Oras.
2004. aastal ilmus kooril CD "Liinatśuraq".
Foneetiline transkriptsioon

Foneetiline transkriptsioon on süsteem suulise kõne häälduslikult võimalikult täpseks ülesmärkimiseks.
Keeleteaduses on loodud mitmeid foneetilise transkriptsiooni süsteeme. Üks levinumaid on Rahvusvahelise Foneetikaassotsiatsiooni ehk IPA transkriptsioon (inglise keeles "International Phonetic Alphabet"), mis on enam-vähem universaalne. Fennougristikas kasutatakse soome-ugri transkriptsiooni, mis sobib paremini soome-ugri keelte fonoloogilise struktuuriga.
Foneetilise transkriptsiooni eesmärk on kajastada keele hääldust, mitte fonemaatilist struktuuri: sama foneemi erinevat hääldust kirjutatakse üldjuhul erinevalt, isegi kui sellega ei kaasne tähenduse muutus ja erinev hääldus ei tähenda keele fonoloogia seisukohalt kaht vastanduvat foneemi. Fonemaatilist struktuuri kajastab fonoloogiline transkriptsioon.
Costa Crociere

Costa Crociere S.p.A. [] on üks Carnival Corporation &amp; plci 12 kruiisifirmast ja suurim Itaalia laevakompanii.
Ettevõtte peakorter asub Genovas. 
Ettevõtte laevad on vertikaalse kollase korstnaga, mille korstnamärk on suur sinine C. Reisiliiklust 1947. aastal alustades ehitas ettevõte selleks ümber oma varasemad kaubalaevad.
Ajalugu.
"Costa Crociere kui Giacomo Costa fu Andrea"" asutas 1854. aastal Itaalia ettevõtja Giacomo Costa.
Praegune laevastik.
Nimekiri pole täielik
Costa Crociere'i kaubamärgi all sõitnud laevad.
Nimekiri ei ole täielik
Läti kirjanike loend

"Siin on loetletud Lätis või läti keeles kirjutavaid või kirjutanud kirjanikke."
Valgevene kirjanike loend

Valgevene kirjanike loend koondab Valgevenes või valgevene keeles kirjutanud kirjanikke.
Mate Parlov

Mate Parlov (16. november 1948 Split – 29. juuli 2008 Pula) oli Horvaatia ja Jugoslaavia poksija.
Parlov osales harrastajana kokku 310 kohtumisel, millest ta võitis 297 ja kaotas 13 kohtumist. Ta oli kokku kaheksakordne Jugoslaavia meister – II keskkaalus (kuni 75 kg) aastatel 1967–1970 ning poolraskekaalus (kuni 81 kg) aastatel 1971–1974. Ta oli kaks korda Jugoslaavia aasta parim sportlane (1972 ja 1974).
Parlov võitis poolraskekaalus (kuni 81 kg) 1972. aasta Müncheni olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta osales II keskkaalus (kuni 75 kg) 1968. aasta México olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Christopher Finneganile (Suurbritannia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Parlov võitis poolraskekaalus (kuni 81 kg) kuldmedali ja tuli maailmameistriks 1. maailmameistrivõistlustel (Havanna, 1974).
Parlov võitis poolraskekaalus (kuni 81 kg) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks 19. Euroopa meistrivõistlustel (Madrid, 1971) ja 20. Euroopa meistrivõistlustel (Belgrad, 1973). Ta sai II keskkaalus (kuni 75 kg) 18. Euroopa meistrivõistlustel (Bukarest, 1969) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Vladimir Tarassenkovile (NSV Liit)
Parlov poksis maist 1975 kuni märtsini 1980 elukutselisena ning pidas kokku 29 kohtumist. Ta võitis neist 24 (neist 12 nokaudiga) ja kaotas 3 (neist 1 nokaudiga) ning viigistas 2 kohtumist. Ta on olnud elukutseliste erinevate kaalukategooriate ja poksiorganisatsioonide Euroopa ja maailmameister.
Kevin Hogarth

Kevin John Hogarth (10. veebruar 1934 – 11. veebruar 2022) oli Austraalia poksija.
Hogarth sai II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1956. aasta Melbourne'i olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Frederick Tiedtile (Iirimaa). 
Hogarth oli esimene Austraalia poksija, kes on Austraalia esindajana võitnud olümpiamedali (Reginald Baker oli veel varasem, kuid tema võistles Australaasia esindajana).
Alati on alati

"Alati on alati" on 2012. aasta Eesti dokumentaalfilm, mille on lavastanud Tõnis Lepik. Filmis portreteeritakse kunstnik Jaan Paavlet (1940–2010), jälgides tema tegevust viimase eluaasta jooksul.
Lepna tammik

Lepna tammik on tammik Saaremaal Saaremaa vallas.
Tammik on endine tamme-puisniit, mis võeti kaitse alla 1959. aastal (Lepna tammiku kaitseala). Kaitseala pindala on 16 ha.
Puistut läbib kanaliseeritud Maadevahe jõgi. Reljeef on nõrgalt lainjas. Eriti idaosas on kohati palju rändkive. Suurem osa puistust on piiratud kiviaiaga. Levib sinilille metsakasvukohatüüp üleminekutega angervaksa ja kastikuloo tüüpide suunas. Kastikuloo tüüp on ülekaalus kirdeosas, kus laiguti leidub ka lubikaloo tüüpi. Tammede vanus on 50–180 aastat. Kohati esineb puistus rikkalikult 5–25-aastast haaba ja kaske. Alusmetsa moodustab keskmise tihedusega sarapuu. Kohtades, kus see on hõre, on puistul puisniidu ilme. 
Lepna tammikus asub Lepna katkuauk.
Lennuamet

Lennuamet (inglise keeles "Estonian Civil Aviation Administration") oli Eesti Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi valitsemisalasse kuuluv riigiamet, mis teostas tsiviillennunduse riiklikku järelevalvet.
Lennuamet, Maanteeamet ja Veeteede Amet ühendati 2021. aastal Transpordiametiks.
Lennuametil oli Eestis kõrgeim lennuohutuse korraldamise ja järelevalve pädevus, see oli rahvusvaheliselt tunnustatud asutus. Amet tegeles tsiviillennundusohutuse reguleerimisega, väljastas lennunduslubasid, pidas õhusõidukite registrit, väljastas hooldusorganisatsioonide sertifikaate, õhusõidukite lennukõlblikkus- ja lennundusimulaatorseadmete kvalifikatsiooni sertifikaate, korraldas raadioside (lennunduse raadiokõneluste) kvalifikatsioonieksameid, liinipiloodi, ametpiloodi ja instrumentaallennupädevuse teooriaeksameid jne.
Lennuamet haldas riiklikku lennundusohutusprogrammi (SSP), tsiviillennunduse julgestuskäsiraamatut ning avaldas lennundusteateid.
Lennuametit juhtis peadirektor ning ametis oli 31 teenistuskohta. 
Lennuamet asus Tallinnas Lõõtsa 5. 
Tõsiste intsidentide ja lennuõnnetuste uurimisega tegeleb Eestis alates 1. jaanuarist 2012 Ohutusjuurdluse Keskus (OJK).
Lennuameti kodulehel oli leitav link nimekirjale lennuettevõtjatest, kelle suhtes kohaldatakse ühenduse piires tegevuskeeldu (Komisjoni määrus (EÜ) nr 474/2006 – 06.12.2012), ehk "must nimekiri".
Lennuameti ajalugu.
Amet moodustati 16. jaanuaril 1990 Eesti NSV Valitsuse määrusega "Eesti NSV riiklike ametite moodustamise kohta" nr 10.
28. jaanuar 1992 Lennuametiga liideti riigiettevõtte Estonian Air lennuliiklusteenistus. 
1. aprillil 1996 eraldati Lennuametist lennuliiklusteenistus ning loodi Lennuliiklusteeninduse Keskus (praegune Lennuliiklusteeninduse AS)
Lennuameti peadirektorid.
1990–1992 Rein Järv
1992–1995 Mati Sõrmus
1995 – Mati Iila
1995–1996 Jaan Tamm
1996–1998 Eduard Tüür
1998–2003 Toomas Peterson
2003–2013 Koit Kaskel
2013–2018 Kristjan Telve
2019–2020 Rait Kalda
Kontrollaeg

Kontrollaeg on spordivõistlusel etteantud ajalimiit, mille jooksul tuleb sooritada mingi ülesanne või läbida rada. See on maksimaalne ajaperiood, mis on soorituseks lubatud.
Kontrollaja ületamist võidakse trahvida (nt punktide vähendamisega vms), võistleja lugeda katkestanuks ja võistluselt eemaldada (DNF) või diskvalifitseerida (DSQ).
Marco Wanderwitz

Marco Wanderwitz (sündinud 10. oktoobril 1975 Karl-Marx-Stadtis Saksa DV-s) on Saksamaa poliitik (CDU). Alates 2014. aasta jaanuarist on ta olnud CDU / CSU parlamendirühma kultuuri- ja meediapoliitika pressiesindaja ning märtsist 2018 kuni veebruarini 2020 oli ta föderaalse siseministri, ehitus- ja siseasjade ministri riigisekretär.&lt;/br&gt; 
Ta on föderaalvalitsuse idavolinik ja samal ajal parlamendi riigisekretär föderaalse majandus- ja energiaministri juures.
Poliitika.
2017. aasta föderaalsetel valimistel valiti ta otse oma eelmises valimisringkonnas tagasi 35,1% -l esimestest häältest. Märtsist 2018 kuni veebruarini 2020 oli Marco Wanderwitz parlamendi riigisekretär föderaalses siseministris ning vastutas ehituse, elamumajanduse ja linnaarenduse valdkondade eest. Alates 2020. aasta veebruarist on ta olnud föderaalvalitsuse Ida-Euroopa volinik ja samal ajal parlamendi riigisekretär föderaalse majandus- ja energiaministri juures.&lt;/br&gt; 
Föderaalvalitsuse idavolinikuna tegutsedes on tema üks ülesandeid tagada, et Ida-Saksamaa elanike konkreetseid huve võetakse föderaalvalitsuse kõigis otsustes ja meetmetes piisavalt arvesse. Föderaalse majandus- ja energiaministri parlamentaarse riigisekretärina esindab Marco Wanderwitz ministrit poliitilises valdkonnas ja vastutab väliskaubandussuhete eest.
Kambja kalmistu

Kambja kalmistu on kalmistu Kambja kihelkonnas, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kambja alevikus Kambja vallas.
Surnuaed pühitseti 7. novembril 1773. Hiljem on surnuaeda korduvalt laiendatud, viimati 15. augustil 1920. 
Surnuaiapüha peetakse iga aasta 23. juunil kell 11.00.
Eduard Toman

Eduard Toman (sündinud 25. mail 1960 Harkivis) on Eesti näitleja, lavastaja ja laulja.
Haridus.
Toman lõpetas 1978. aastal Harkivis keskkooli ning astus 1979. aastal Moskva B. V. Štšukini nimelisse Kõrgemasse Teatrikooli, mille lõpetas 1983. aastal.
Töökäik.
Alates 1983. aastast on ta töötanud näitlejana ja lavastajana Tallinna Vene Teatris. 1993–2005 oli ta teatri kunstiline juht. 
Praegu on ta Tallinna Vene Kultuurikeskuse direktor. 
Ta on kirjutanud muusikat mitmele teatrilavastusele, osalenud muusikaprogrammides ja kirjandussaadete salvestustel raadios. Lauljana on ta üles astunud nii kontsertidel kui ka telesaadetes.
Tegevus poliitikas.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 3 (Tallinna Mustamäe ja Nõmme linnaosad) 201 häält ning ei osutunud valituks.
Liikmesus.
2009–2025 oli ta Keskerakonna liige. Toman on Tallinna linnavolikogu liige.
Isiklikku.
Eduard Toman oli üle 30 aasta abielus teatrikunstnik Marianne Kuurmega. 2016. aastal sündis Eduard Tomanil uue elukaaslasega tütar.
Välislingid.
Järelvaadatavaid telesaateid
Johann von Stackelberg

Johann von Stackelberg on olnud mitme Stackelbergide suguvõsa liikme nimi:
Unistuste bänd

Unistuste bänd on Raadio 2 kuulajate küsitluse tulemusel moodustatav ansambel. Ansambel esitab avalikult vaid ühe loo ja teeb seda galal Raadio 2 Aastahitt. Iga muusik saab kuuluda bändi vaid ühel korral.
Unistuste bänd 2006.
Bändi valiti Lenna Kuurmaa (vokaal), Elmar Liitmaa (kitarr), Raul Vaigla (bass), Tomi Rahula (klahvpillid), Kallervo Karu (trummid) ja DJ Critikal. Esitati tolleaastase Aastahiti küsitluse välismaiste lugude võidulaul, nimelt Justin Timberlake'i "SexyBack".
Unistuste bänd 2007.
Koosseis: Joosep Järvesaar (vokaal), Mihkel Mõttus (kitarr), Siim Usin (basskitarr), Eimel Kaljulaid (trummid), Koit Toome (klahvpillid) ja Lauri Õunapuu (torupill). Esitati oma versioon Rootsi "indie-rock" ansambli Peter Bjorn and John loost "Young Folks".
Unistuste bänd 2008.
Koosseis: Kristjan Kasearu (vokaal), Raivo Tafenau (saksofon), Robert Vaigla (kitarr), Danel Pandre (basskitarr), Katrin Siska (klahvpillid) ja Marko Atso (löökriistad). Esitati HU? "Depressiivsed Eesti väikelinnad".
Unistuste bänd 2009.
Koosseis: Jaagup Kreem (vokaal), Laur Joamets (kitarr), Henno Kelp (basskitarr), Erik Sakkov (klahvpillid), Boris Hrebtukov (trummid) ja Tiit Kikas (erinevad instrumendid). Galal tuli esitusele Jaan Tätte lugu "Tuulevaiksel ööl",
Unistuste bänd 2010.
Koosseis: Tanel Padar (vokaal), Mihkel Raud (kitarr), Viljar Norman (basskitarr), Rein Rannap (klaver), Kristo Rajasaare (trummid) ja DJ Paul Oja. Esitati Toivo Kurmeti ja Virmaliste "Suvehääl".
Unistuste bänd 2011.
Kuuenda "Unistuste bändi" koosseisu valiti Ott Lepland (vokaal), Stig Rästa (kitarr), Mihkel Mattisen (klahvpillid), Reigo Ahven (trummid), Ivo Etti (basskitarr) ja Sandra Sillamaa (torupill). Aastahiti galal esitas bänd loo "Sülita vaid allatuult", mille autorid on Ivo Linna ja Ott Arder.
PROTECT IP Act

PROTECT IP Act ehk PIPA (täisnimega "Preventing Real Online Threats to Economic Creativity and Theft of Intellectual Property Act of 2011") oli USA Kongressi seaduseelnõu, mis oleks andnud rakendumisel USA valitsusorganisatsioonidele ning suurtele autoriõiguste valdajatele laialdased õigused võitluseks internetipiraatlusega.
Seaduseelnõu esitas 12. mail 2011 demokraadist senaator Patrick Leahy.
PIPA on pälvinud laialdast kriitikat ning seda on nimetatud isegi Interneti surmanuhtluseks.
2012. aasta Kuldgloobuse auhinnad

2012. aasta Kuldgloobuse auhinnad on 69. Kuldgloobuse auhinnad. Need jagati välja 15. jaanuaril 2012.
Cecil B. DeMille'i nimelise elutööauhinna sai Morgan Freeman.
Elavad pildid

"Elavad pildid" on 2013. aastal Eesti ja Austria koostöös valminud ajalooline film, mille lavastas Hardi Volmer. 
Filmis mängib ligi 80 Eesti näitlejat, nende seas Ita Ever, Aarne Üksküla, Anu Lamp, Tõnu Oja, Sandra Üksküla-Uusberg, Priit Võigemast, Hendrik Toompere juunior juunior, Ain Mäeots, Marika Vaarik, Piret Kalda jt. Filmiga tähistati Eesti filmi 100 aasta juubelit. 
Filmi võtted algasid 5. jaanuaril 2012. Film esilinastus 21. veebruaril 2013.
2013. aastal käis Eesti kinodes filmi vaatamas 25 232 inimest.
Idaekspress

Idaekspress (inglise keeles "Orient Express", prantsuse ja saksa keeles "Orient-Express", türgi keeles "Şark Ekspresi") oli Mandri-Euroopat läbiv raudteeliin, mille algus- ja lõpp-punkti aja jooksul muudeti, kuid mis kõige sagedamini arvatakse olevat kulgenud Pariisist Istanbuli.
Idaekspressi asutas 1883. aastal Belgia ettevõte Compagnie Internationale des Wagons-Lits. 5. juunil 1883 väljus esimene Idaekspress Pariisist ja selle lõpp-punkt oli Viin. 4. oktoobril 1883 pikendati liini Istanbulini, ehkki Bulgaariast Istanbuli tuli sõita laevaga. 1. juunil 1889 väljus Pariisist esimene otserong Istanbuli.
Kummagi maailmasõja ajal (1914–1919 ja 1939–1945) Idaekspress ei sõitnud.
Läbi aastate muutus marsruut palju kordi ja sealjuures kasutati vahel mitut marsruuti ühel ajal. Neist kõige lõunapoolsem marsruut sisaldas sõna Simplon ja see oli märgiks, et liin läbib Šveitsi ja Itaaliat ühendavat Simploni tunnelit. Itaaliast lahkus see liin Jugoslaaviasse Trieste kaudu. Keskmine marsruut sisaldas nime Arlsberg. See marsruut läbis Šveitsi ja Austrias asuvat Arlsbergi tunnelit, kuid mitte Saksamaad ega Itaaliat.
Viimast korda väljus rong Pariisist Istanbuli 19. mail 1977, kuid Idaekspressi nime all jätkus reisirongiliiklus 1991. aastani Bukarestini, 2001. aastani Budapestini ja pärast seda Viinini. 10. juunil 2007 viidi Idaekspressi algus Pariisist Strasbourgi. Viimane Idaekspress väljus Viinist Strasbourgi 10. detsembril 2009. Peamine põhjus, miks Idaekspress suleti, oli raske konkurents kiirrongide ja odavlennuliinidega.
Idaekspress kultuuris.
Idaekspress oli oma aja üks luksuslikemaid rongiliine. See läbis paljusid riike, mistõttu on Idaekspressi kasutatud paljude kirjandusteoste ja filmide toimumispaigana, kus liigub palju rikkaid inimesi ja diplomaate, aga ka spioone.
Esimesena kujutas Idaekspressi kirjanduses Bram Stoker romaanis "Dracula" (1897). Romaanis sõidab krahv Dracula Inglismaalt Varnasse mööda merd, aga talle kättemaksu vandunud inimesed sõidavad Pariisi, istuvad Idaekspressi ja jõuavad Varnasse enne Draculat.
1932. aastal ilmus Graham Greene'i romaan "Idaekspress". idaekspressis toimub tema teisegi romaani, 1969. aastal ilmunud "Reisid minu tädiga" tegevus.
1934. aastal ilmus Agatha Christie romaan "Mõrv Idaekspressis". See on üks ajaloo populaarsemaid kriminaalromaane.
1957. aastal ilmus Ian Flemingu romaan "Südamlik tervitus Venemaalt", mille põhjal tehti 1963. aastal mängufilm "Armastusega Venemaalt". Kummaski on Idaekspress tähtsal kohal.
András Sárközy

András Sárközy (sündinud 16. jaanuaril 1941 Budapestis) on ungari matemaatik. Ta on uurinud peamiselt analüütilist ja kombinatoorset arvuteooriat.
Tema Erdősi arv on 1. Ta on koos Paul Erdősiga avaldanud 62 teadusartiklit, mis on rohkem kui keegi teine.
2004. aastast on ta Ungari Teaduste Akadeemia täisliige.
Fluorokinoloonid

Fluorokinoloonid on sünteetilised laiatoimelised antibiootikumid. Need on tugeva kemoterapeutilise toimega antibakteriaalsed ained, mis moodustavad kinoloonide alamrühma.
Tuntuimad fluorokinoloonid on levofloksatsiin, moksifloksatsiin, norfloksatsiin, ofloksatsiin ja tsiprofloksatsiin.
Fluorokinoloone kasutatakse laialdaselt nii humaan- kui ka veterinaarmeditsiinis. Neid iseloomustab tavapäraste antimikroobsete ainete toimemehhanismist erinev, ainult kinoloonidele omane toimemehhanism. Nende bakteritevastane toime seisneb mikroorganismide DNA replikatsiooni kahjustamises.
Kõige sagedamini kasutatakse neid kuseteede, suguelundite ja hingamiselundkonna nakkuste raviks. Eestis on fluorokinoloonid esimeseks valikuks prostatiidi, epididümiidi ja orhiidi ravis, samuti kuuluvad nad gonorröa peamiste ravimite hulka.
Fluorokinoloonid on laialt levinud haiglates saadud nakkuste ravimisel; samuti on nad efektiivsed bakterite vastu, millel on välja kujunenud antibiootikumiresistentsus mitme vanema põlvkonna ja/või looduslikku päritolu antibiootikumide suhtes. Samas on fluorokinoloonide laialdane kasutamine suurendanud oluliselt ka antibiootikumiresistentsust nende enda suhtes – on täheldatud, et bakterite resistentsus fluorokinoloonide suhtes võib välja kujuneda ka ravikuuri kestel.
Kuigi üldiselt talutakse fluorokinoloone hästi, tuleb nende kasutamisel olla ettevaatlik, sest sellel antibiootikumide rühmal on kõrvaltoimeid, mida teiste antibiootikumide puhul tavaliselt ei esine ja mis võivad olla pikaajalised või pöördumatud. Eelkõige väljendub see fluorokinoloonide toimes kesknärvisüsteemile, skeletile ja lihaskonnale. Samuti on nende tarvitamisel teiste antibiootikumidega võrreldes suurem oht eluohtlike bakterite nagu "Clostridium difficile" ja metitsilliini suhtes resistentse Staphylococcus aureuse vohamise väljakujunemiseks.
Hollandi soojavereline hobune

Hollandi soojavereline hobune, lühendina KWPN (), on ratsaspordi hobuste tõug ja tõuraamat Hollandis. 
KWPN-i tõuraamat on jaotatud nelja ossa:
Ajalugu.
1887. aastal hakati Hollandis soojaverelisi hobuseid registreerima. Sellest ajast peale märgiti kõik sündinud varsad raamatutesse. Algul oli küll palju tõuraamatuid, mis mõnel määral rivaalitsesid. Kuna ühine koostöö hobuste aretamisel on lihtsam, hakkasid eri tõuraamatud siiski ühinema. Nii jäigi neid kõigest kaks: NWP ja VLN. Aastal 1970 ühinesid needki kaks ja ühiseks nimeks sai WPN. Kui 1988. aastal oli Hollandis soojavereliste hobuste registreeritud aretamise 100. juubel, lisas kuninganna Beatrix WPN-i ette tiitli "kuninglik". Sellest alates on tõuraamatu ametlik nimi KWPN.
Aretamise suunda on aastate jooksul pidevalt vahetatud tulenevalt hobuste kasutamise vajadustest. Algul oli vaja hobuseid talutöödeks. Olenevalt piirkonnast võisid hobused erineda kehaehituse poolest.
Pärast Teist maailmasôda hakkas ratsasport populaarsemaks muutuma ja selleks oli vaja teist sorti hobuseid kui talupoja vankri ette. Siis hakati Hollandi soojaverelist tõugu Inglise täisvereliste, Prantsuse ja Saksa soojavereliste täkkudega modernsemaks muutma. Välimus, liikumine ja ka päritavate vigade puudumine on selles tõuraamatus aretushobuste valimisel alati väga tähtsal kohal olnud.
Laiatoimelised antibiootikumid

Laiatoimelised ehk laia toimespektriga antibiootikumid on antibiootikumid, mis toimivad suure hulga eritüübiliste bakterite vastu. Laiatoimelised antibiootikumid on efektiivsed nii gramnegatiivsete kui ka grampositiivsete bakterite puhul. See on nende peamine erinevus võrreldes kitsatoimeliste antibiootikumidega, mis mõjutavad kas gramnegatiivseid või grampositiivseid baktereid, kuid mitte mõlemaid.
Laiatoimeliste antibiootikumide tavapärased näidustused on järgmised:
Laiatoimeliste antibiootikumide kasutamise puhul on peamiseks ohuks nende laiaulatuslik rünnak nii paha- kui ka healoomuliste bakterite vastu eri elundkondades, mis võib võrreldes kitsatoimeliste antibiootikumidega kaasa tuua organismi mikrofloora üldise tasakaalutuse ning viia antibiootikumide suhtes resistentsete organismide vohamiseni.
Laiatoimeliste antibiootikumide hulka liigitatakse:
Jaan Puidet

Jaan Puidet (sündinud 4. jaanuaril 1992) on eesti korvpallur. Ta mängib TTÜ Korvpalliklubi koosseisus.
Puidet alustas profikarjääri 2008. aastal Kuremaa SK meeskonnas. Järgmisel hooajal liitus ta Pärnu korvpalliklubiga. 2010. aastal mängis ta BC Kalev/Cramos, kellega tuli Eesti meistriks. Alates 2011. aastast mängib Puidet TTÜ Korvpalliklubis. 2015. aasta sügisel astus Jaan Puidet Rootsi kõrgliigas osaleva klubi Jämtland Basket ridadesse.
Planktoni paradoks

Planktoni paradoks ehk vetikaparadoks ehk Hutchinsoni paradoks (inglise "plankton paradox") on vastuolu, kus vaatamata piiratud ressurssidele (nt valgus, mineraaltoitained), esineb rikkalik planktoniorganismide koosseis. Paradoksile pööras esimesena tähelepanu USA limnoloog George Evelyn Hutchinson.
Planktoni paradoksi teeb vastuoluliseks see, et konkurentsi välistamise reegli (Gause reegel) järgi peaks kahest liigist, kel on sarnased ressursinõudlused, ellu jääma üks, mitte mõlemad. Fütoplanktoni suur mitmekesisus on aga nt mingis veekogus sarnastest ressursinõudlustest hoolimata (nt valgus, nitraadid, fosfaadid, ränihapped, raud) suur.
G. E. Hutchinson püüdis paradoksi seletada selliste tegurite nagu valguse või vee turbulentsi püstgradiendi olemasoluga, sümbioosi või kommensalismiga, valikulise kisklusega (inglise "differential predation") või alaliselt muutuvate keskkonnatingimuste kaudu. Hilisemad tööd on välja toonud, et paradoksi saab selgitada suurussõltuva herbivoorsuse (inglise "size-selective grazing"), ruumilis-ajalise heterogeensuse, veekeskkonna fluktueerimise kaudu. Üldisemas plaanis on mõned teadlased välja pakkunud, et ökoloogilised ja keskkonnategurid muutuvad alaliselt ning planktoni asustatavates elupaikades ei saa kunagi tekkida tasakaal, kus üks liik on pikemat aega ainueelises.
Leprosoorium

Leprosoorium on leeprahaigete ehk pidalitõbiste ravila. See on paik, asutus või hoone, kus hoitakse haigeid eraldatult (karantiinis).
Ajaloost.
Leprosooriumid hakkasid laialt levima keskajal, eriti Euroopas ja Indias. Neid pidasid tihti mungaordud. Ajalooliselt on leeprat kardetud kui ravimatut ja väga nakkavat haigust. Leepra leviku piiramiseks kasutati kuni 20. sajandini haigete isoleerimist leprosooriumidesse. Leprosooriume rajati mägedesse või teistesse kõrvalistesse kohtadesse, et tagada eraldatus, või just veekogulähedaste suuremate teede lähedale, et koguda annetusi nende ülalpidamiseks ja rajada linnavälist turuplatsi. Harva rajati neid keskuste keskele.
Euroopa tuntuimaks leprosooriumiks on ilmselt Spinalonga saar Kreeta lähedal. USA tuntuimaks on Hawaiis Molokai saarel Kalaupapa poolsaar, mis moodustab Kalawao maakonna. 
Tänapäeval arvatakse, et leepraks liigitati ajalooliselt ka paljusid muid, nüüdseks eristatud nahahaigusi, seega võis leprosooriumides olla ka muude haiguste põdejaid. Tulenevalt leepra levikule, kristlaste tavast rajada raviasutusi ja vajadusest pakkuda palveränduritele peavarju muutus leprosooriumite rajamine alates 11. sajandi lõpust iseenesestmõistetavaks nähtuseks. Tulenevalt leepra taandumisest ja ühiskonna mõtteviiside muutumisest kujundati 14. sajandil leprosooriumitest laiemale kasutajaskonnale avatud asutusi.
20. sajandi alguses tegutses Eestis viis leprosooriumi:
Tartu Ülikooli nõukogu

Tartu Ülikooli nõukogu on üks Tartu Ülikooli juhtorganeist.
Kuni 2011. aastani kuulus Tartu Ülikooli nõukogusse 50 liiget, nende hulgas rektor, prorektorid, dekaanid, kolledžite (sh Viljandi Kultuuriakadeemia) direktorid, raamatukogu direktor, füüsikainstituudi ja tehnoloogiainstituudi direktorid, üliõpilasesinduse esimees, akadeemiline sekretär ning teaduskondade ja üliõpilaskonna valitud esindajad. See nõukogu kogunes viimast korda istungile 16. detsembril 2011.
Tartu Ülikooli nõukogu alates 2012.
Alates 2012. aastast on ülikooli juhtorganid nõukogu ja senat. Tartu Ülikooli uus nõukogu vastutab ülikooli pikaajalise arengu eest, otsustab muu hulgas laenu- ja kinnisvaraküsimused ning võtab vastu eelarve. Nõukogu koosseisu kuulub 11 liiget: Tartu Ülikooli poolt esitatud Toomas Asser, Toivo Maimets, Peeter Saari, Jüri Sepp ja Paul Varul, Eesti Teaduste Akadeemia esitatud Kari Olavi Raivio ning haridus- ja teadusministeeriumi esitatud Kaja Tael, Toomas Kiho, Kersti Kaljulaid (esimees), Vahur Kraft ja Aku Sorainen. Nõukogu koosseisu kinnitas viieks aastaks Vabariigi Valitsus 22. detsembril 2011.
Tartu Ülikooli nõukogu alates 2017.
Vabariigi valitsus kinnitas uue nõukogu koosseisu 16. veebruari 2017 istungil. Esialgu kinnitati nõukogu ainult kümneliikmelisena (viis ülikooli senati ja viis haridus- ja teadusministri poolt nimetatud liiget). Haridus- ja teadusministri nimetatud liikmed on Ruth Oltjer, Heidi Kakko, Vahur Kraft, Ants Nõmper ja Eva Åkesson ning senati nimetatud liikmed Toomas Asser, Jüri Sepp, Richard Villems, Birute Klaas-Lang ja Tõnu Lehtsaar. Hiljem nimetas Eesti Teaduste Akadeemia nõukogu liikmeks Els Heinsalu. 13. märtsi istungil valis nõukogu uus koosseis oma esimeheks Ruth Oltjeri. Kui Toomas Asser valiti rektoriks, nimetati tema asemel nõukogu koosseisu Jaan Eha.
Tartu Ülikooli nõukogu alates 2022.
Alates 1. jaanuarist 2022 on ülikooli nõukogu liikmed Arto Aas, Jaan Eha, Heidi Kakko, Birute Klaas-Lang, Marja Makarow, Mari Moora, Martin Aleksander Noorkõiv, Ants Nõmper, Ruth Oltjer (nõukogu esimees), Elmer Sterken ja Urmas Varblane.
Priit Paabo

Priit Paabo (sündinud 12. oktoobril 1968 Tartus) on eesti tuubamängija.
Ta mängib Tallinna Politseiorkestris, vaskpillikvintetis Silver Brass, diksiländansamblis Happy Feet Orchestra.