tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Novosvitlivka

Novosvitlivka on alev Ukrainas Luhanski oblastis Krasnodoni rajoonis. Asula on alates 2014. aastast ühenduse LRV kontrolli all.
Siverskõi Donetsi parempoolse lisajõe Luhantšõki kallastel asuva Novosvitlivka kõrgus merepinnast on 55 meetrit.
Novosvitlivka asutati 1860. aastal, alev alates 1961. aastast.
2011. aasta 1. jaanuaril elas asulas 3755 inimest.
Novosvitlivka asub 36 km kaugusel Krasnodonist, umbes 10 km kaugusel Luhanskist kagus ja ligi 20  kilomeetri kaugusel Venemaa piirist.
Asulat läbib strateegilise tähtsusega Luhanski–Krasnodoni maantee, mille Donbassi sõja ajal, 2014. aastal võttis kasutusele LRV-d ja DRV-d sõjatehnikaga varustav Venemaa Föderatsioon. 
Ajalugu.
XXI sajand.
Donbassi sõja ajal, 2014. aastal võtsid valitsusvastaste relvajõudude (LRV) üksused asula oma kontrolli alla.
7. augustil 2014 võtsid valitsusväed asula ajutiselt tagasi oma kontrolli alla, hiljem võtsid valitsusvastaste relvajõudude üksused selle taas oma kontrolli alla, 14. augustil 2014 läks asula taas valitsusvägede kontrolli alla.
18. augustil 2014 tulistati Novosvitlivka-Hrjaštšuvate teel valgete lippude all sõitvat sõjapõgenike kolonni, hukkus vähemalt 17 tsiviilisikut, sealhulgas naisi ja lapsi, vähemalt 6 inimest sai vigastada.
21. augustil 2014 püüdsid valitsusvastaste relvajõudude üksused taastada lahinguga kontrolli Krasododoni-Luhanski ühendustee üle. Novosvitlivkat tulistati "Uragan" tüüpi mitmelasulistest raketiheitjatest.
29. augustil 2014 oli asula kaitsel olnud pataljon "Aidar" "tšetšeenia sõja taktikat" kasutanud Venemaa tankide ja väeüksuste survel sunnitud taganema. President Porošenko poolt Brüsselis väljaöeldud avalduse kohaselt tegi vene armee asula maatasa.
Hrjaštšuvate

Hrjaštšuvate on alev Ukrainas Luhanski oblastis Krasnodoni rajoonis, mõne kilomeetri kaugusel Luhanskist kagus.
Asula kõrgus merepinnast on 125 meetrit.
Hrjaštšuvate asutati XVIII sajandil.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 1216 inimest, asustustihedus inimest ruutkilomeetri kohta.
Ajalugu.
XXI sajand.
2014. aasta Ukraina kriisi ajal võtsid Venemaa-meelsed separatistid asula oma kontrolli alla.
18. augustil tulistati Hrjaštšuvate-Novosvitlivka teel valgete lippude all sõitvat sõjapõgenike kolonni, hukkus palju tsiviilisikud, sealhulgas naisi ja lapsi.
29. augustil oli asula kaitsel olnud pataljon "Aidar" "Tšetšeenia sõja taktikat" kasutanud Venemaa tankide ja väeüksuste survel sunnitud taganema.
Lelle vald (Vändra kihelkond)

Lelle vald (saksa keeles "Lelle") oli vald Vändra kihelkonnas Pärnumaal. Vallamaja asus Lokuta külas.
Vald moodustati 1866. aastal.
1893. aastal ühendati Lelle vald Käru vallaga. 1906. aastal Lelle vald taastati.
1939. aasta valdade reformiga läks valla maa-ala uue Lelle valla koosseisu, välja arvatud Kirnasoo ja Kuusiku talude ning talu nr. A-56 lahustüki ja Käru metskonna Pulga metsandiku kvartaali nr. 1 maa-alad.
Linnamäe vald (Urvaste kihelkond)

Linnamäe vald (saksa keeles "Linnamäggi") oli vald Urvaste kihelkonnas. Vallamaja asus tänapäeva Majala küla aladel.
Vald moodustati 1866. aastal.
1939. aasta vallareformiga läks valla maa-ala uue Linnamäe valla koosseisu, välja arvatud Järve, Pätsimäe, Piirikannu, Luusaku, Kõri-Mihkli, Tarvastu ja Kärsna talude piirkond.
Colombia president

Colombia president (hispaania keeles "Presidente de la República de Colombia") on Colombia Vabariigi riigipea ja valitsusjuht. President juhib riigivõimu täidesaatvat osa ning on sõjaväe ülemjuhataja.
Esimene president oli aastatel 1819–1830 Simón Bolívar, presidendi võim on sellest ajast märgatavalt laienenud. Alates 20. sajandi algusest on presidendil riigi poliitikas keskne roll, eriti kasvas presidendi institutsiooni tähtsus Álvaro Uribe Vélezi ajal (2002–2010).
Presidendi ametikoht loodi detsembris 1819, kui Angostura kongress võttis vastu Suur-Colombia põhiseaduse. Samal aastal astus ametisse kindral Bolivar. Algul oli ta "isehakanud", kongress kinnitas ta ametisse hiljem.
Presidendi valib rahvas otsevalimistel koos asepresidendiga neljaks aastaks. Aastal 2018 ratifitseeritud põhiseaduse järgi ei tohi üks inimene olla president rohkem kui ühe ametiaja. Presidendi surma või tagasiastumise korral saab riigipeaks asepresident (seda on 2025. aasta seisuga juhtunud kolm korda). Kaks ametiaega on president olnud Alfonso López Pumarejo (kuigi mitte järjest), Álvaro Uribe ja Juan Manuel Santos.
Alates 7. augustist 2022 on Colombia 34. president Gustavo Petro.
S. Scott Bullock

Stuart Scott Bullock (sündinud 7. mail 1956 Santa Monicas) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Märjamaa vald (Märjamaa kihelkond)

Märjamaa vald (saksa keeles "Merjama") oli vald Märjamaa kihelkonnas.
Vald moodustati 1866. aastal. Vallamaja asus Märjamaa külas.
1939. aasta valdade reformiga läks valla maa-ala uue Märjamaa valla koosseisu, välja arvatud Purga ja Lümandu külade, Lümandu asunduse, Vaimõisa küla, Kükita talu, Vaimõisa metsakvartaalide nr. 2, 3, 6–8, 17–22, 27–32, 39 ja 40, Kaasiku nr. A-9 ja Metsavahi nr. A-10 talude ning Märjamaa metskonna Sooniste metsandiku kvartaalide nr. 21, 22, 23, 29 ja osa kvartaali nr. 28 maa-alad.
Nukumaja

Nukumaja on väike maja või korteri mudel, mis on möbleeritud ja sisustatud nukkude või mänguasjade koduna. Nukumajad on enamasti mõeldud lastele mängimiseks, nukumajade valmistamine, kogumine või restaureerimine on aga täiskasvanute hobi. Algselt valmistati mängumaju peamiselt puidust, tänapäeval tehakse neid valdavalt kunstmaterjalidest. 
Sellist maja, kuhu laps mängides ise ka sisse mahub, nimetatakse mängumajaks. 
Nukumajade ajaloost.
Esimene kirjalikult dokumenteeritud teave nukumajade kohta pärineb 1558. aastast, mil Baieri hertsog Albert V tellis oma tütrele ülikalli kingituse – miniatuurse maja. Tollal oli kingitust raske lapse mänguasjaks pidada, pigem meenutas ese väärtuslikku vitriinkappi, mille sees olid täpselt meisterdatud miniatuurid. Kahjuks hävis see nukumaja 1674. aastal hertsogi Müncheni residentsi põlengu käigus.
17. ja 18. sajandil olid miniatuursed majad eriti populaarsed rikaste linnakodanike hulgas ning paljud lasid oma majadest valmistada tõetruud koopiad. Kvaliteetsetest materjalidest, detailides ülitäpsete nukumajade abil demonstreerisid jõukad majaomanikud uhkelt oma elustiili ja sotsiaalset staatust. See teeb tänapäeval neist nukumajadest väärtuslikud esemed, mis aitavad aru saada möödunud sajandite kultuurist ja igapäevasest elu-olust. 
Kui esialgu valmistati nukumaju pelgalt täiskasvanute imetlusobjektideks, siis juba 17. sajandil muutusid need esemeteks, mille abil aadlilastele haridust anda – eelkõige tüdrukutele majapidajanna ja pereema oskusi õpetada. Nürnbergis asuva Saksa Rahvusmuuseumi kogudesse kuulub 1631. aastast pärit puulõige, millel on kujutatud Anna Köferlini nukumaja. See kujutab pilti nukumaja fassaadist ning maja sisustuse ja otstarbe kirjeldust. 1715. aastast pärit "Frauenzimmer-Lexiconis" mainitakse nukumaju juba kui laste kingitusi jõuludeks, mardipäevaks, nime- või sünnipäevaks.
Tööstuse võidukäik tõi endaga kaasa ka muutuse nukumajade üldilmes. Väiksemad ja odavamad nukumajad muutusid üha populaarsemaks ja jõudsid 19. sajandil lastetubadesse. Kui varem valmistati suuri mitmekordseid nukumaju, siis tööstuslikud nukumajad koosnesid tavaliselt ühest või kahest ilma katuseta avatud ruumist (nt vaid magamistuba ja köök) ning neid kasutati eelkõige mängimiseks.
Nukumajade kogud Eestis.
Tartu Mänguasjamuuseumil on väike nukumajade kogu, kuhu kuuluvad peamiselt käsitööna valmistatud Eesti nukumajad ja nukutoad. Mänguasjamuuseumi nukumajad on eksponeeritud püsinäituse osas "Nukumajade tänav". 
Kollektsionäär Heli Männil on suurem valik nukumaju, mida on eksponeeritud Eesti muuseumides Haapsalus, Kohtla-Järvel, Kolgal, Tartus, Tallinnas ja mujal. Nukumajad olid 2018. ja 2019. aastal eksponeeritud Tartu Mänguasjamuuseumis näitusel "Nukukodud". Heli Männi mänguasjade kogus on mängumaju nii Rootsist, Saksamaalt, Inglismaalt kui ka Venemaalt.
Lode mõis

Lode mõis (saksa keeles "Lohdenhof", läti keeles "Lodes muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Skujene kihelkonnas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub see koht Lätis Vecpiebalga piirkonnas Taurene vallas Lodesmuižas.
Ajalugu.
Liivi ordu ajal kuulus mõis Lodede suguvõsale. Aastal 1629 andsid Rootsi võimud Rootsi sõjaväe viljaga varustamise eest mõisa Riia kaupmehe Hans Bolte valdusse. Boltho von Hohenbachi suguvõsa kätte jäi mõis aastani 1799. Hiljem vahetusid omanikud kiiresti. Aastast 1875 kuulus mõis Schmidtide perele, olles nende valduses kuni võõrandamiseni 1920. aastal. Mõisa süda jäi jäänukmõisana Schmidtide valdusse ja nad elasid seal kuni aastani 1939, mil nad Saksamaale lahkusid.
Mõisaansambel.
Mõisa peahoone ehitati aastal 1815 klassitsistlikus stiilis. Samal ajal rajati ka suurem osa mõisakompleksist, teine osa rajati 1860. ja 1870. aastatel. Häärberil lasti pärast Teist maailmasõda laguneda, kõrvalhooned kuuluvad tänapäeval aga Läti Ülikoolile ja neid kasutatakse baasina välipraktikumide korraldamisel. 
Mõisakompleksi juurde kuuluvad veel tall ja ait. Mõisale kuulusid ka eemal asunud pruulikoda, vesiveski ja kolm kõrtsi.
Karula mõisa Grotede kalmistu

Karula mõisa kalmistu on kalmistu Karula kihelkonnas Võrumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Karula külas Valga vallas Valga maakonnas. Kalmistu jääb Karula mõisa südamest linnulennult umbes 400 meetri kaugusele lõunasse.
Ajalugu.
Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Groted arvatavasti 1860. aastatel, sest vanim hauatähis kalmistul pärineb 1868. aastast ning sellele maetute arv pole teada.
Kalmistul asub historitsistlik kabel. Kalmistul olnud kolme meetri kõrguse pronksist inglikujuga hauatähise saatuse kohta pole praegu mingit teavet.
Rāmava mõis

Rāmava mõis (läti keeles "Rāmavas muiža", ka "Ramma", saksa keeles "Rammenhoff") oli mõis Lätis Ķekava piirkonnas Ķekava vallas Rāmavas. Peahoone asus aadressil Rāmavas iela 9.
Rāmava mõis eraldati XVII sajandi alguses Mazā Jumpravmuiža mõisast. Aastal 1743 hakkas see kuuluma Frölichite perekonnale. Aastal 1774 läks mõis Rammide valdusse, kuuludes neile kuni võõrandamiseni. Pärast võõrandamist hakkas suurem osa maadest kuuluma Läti Ülikooli põllumajandusosakonnale, et aga selle keskuseks sai endise Depkini mõisa peahoone ja Rāmava mõisa hooned pole säilinud, siis kutsutakse tänapäeval Rāmava mõisaks just Depkini mõisa.
Algselt asus mõisakompleks Katlakalnsi asumi maadel, aga Põhjasõja ajal see hävis, säilis üksnes tuulik mis on ainus tänapäeval säilinud hoone. Uus barokne peahoone ehitati aastal 1726, ent ka see on tänapäevaks hävinud.
Pseudoferania

Pseudoferania on veemadulaste sugukonda kuuluv maoliste perekond. 
Klassifikatsioon.
Perekonda "Pseudoferania" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik: 
Levila.
"Pseudoferania polylepis"'e levila asub Indoneesias Lääne-Paapua provintsi, Paapua Uus-Guinea ning Austraalias Põhjaterritooriumi ja Queenslandi veekogude ääres.
Depkini mõis

Depkini mõis (läti keeles "Depkina muiža" või "Merķeļa muiža", tänapäeval ka "Rāmavas muiža", saksa keeles "Depkinshof") on mõis Lätis Ķekava piirkonnas Ķekava vallas Rāmavas. Ainus säilinud hoone asub aadressil Rāmavas iela 9 (vahetult hävinud Rāmava mõisa peahoone kõrval). 
Mõisa on esmamainitud XV sajandil. Esimene teadaolev omanik oli 1723. aastal B. Depkin. Hilisemad omanikud olid Wiekenid, Portenid ja Garlieb Merkel. Viimased omanikud olid Grotenhielmid.
Puidust klassitsistlik peahoone ehitati XIX sajandi alguses. Pärast võõrandamist kuulus hoones Läti Ülikooli põllumajandusteaduskonnale. Nõukogude ajal asusid seal korterid, elanikud ehitasid hoonet omal algatusel ümber. 1980. aastatel asus seal eksperimentaaltehase Rāmava kontor. Aastatel 2000–2002 hoone restaureeriti. Praegu asub seal võõrastemaja, ka on seal konverentsisaalid.
Mõisakompleksi juurde kuulus omal ajal kümme hoonet, ent need pole säilinud. Alles on vaid väike park ja mõisa tellistest väravad.
Myrrophis

Myrrophis on maoperekond. 
Klassifikatsioon.
Perekonda "Myrrophis" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: 
Levila.
Neid madusid võib kohata Kagu- ja Ida-Aasia mitmete jõgede ja rannikuäärsete veealade ääres.
Surnud 4. juulil

"Siin loetletakse 4. juulil surnud tuntud isikuid."
Väike lõnghobuke

Väike lõnghobuke ("Kyonemichthys rumengani") on merinõellaste sugukonda kuuluv kalaliik monotüüpsest perekonnast lõnghobuke. 
See väike merinõellane kasvab umbes 2,7 sentimeetri pikkuseks. Elab troopikavetes, 15–20 meetri sügavusel.
Leviala hõlmab India ja Vaikse ookeani troopikapiirkondi, eelkõige Indoneesia ja Paapua Uus-Guinea rannikumeresid.
Perekond lõnghobuke kuulub alamsugukonda "Syngnathinae". Esimesena kirjeldas uut perekonda selle ainsa liigiga ameerika merebiogeograaf ja taksonoom Martin F. Gomon 2007. aastal.
Teistel andmetel liigitatakse perekond lõnghobuke kas alamsugukonda "Hippocampinae" või siis lülitatakse ta merinõellaste mõningaid kääbusvorme ühendavasse parafüleetilisse rühma "Acentronurinae".
Myron (perekond)

Myron on maoperekond. 
Klassifikatsioon.
Perekonda "Myron" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: 
Levila.
Neid madusid võib kohata Maluku saarte, Uus-Guinea saare ja Austraalia rannikuäärsetes vetes.
Karnsophis

Karnsophis on veemadulaste sugukonda kuuluv maoliste monotüüpne perekond. 
Klassifikatsioon.
Perekonda "Karnsophis" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik: 
Levila.
"Karnsophis siantaris" on endeemne Sumatra saart ümbritsevates vetes.
Surnud 29. augustil

"Siin loetletakse 29. augustil surnud tuntud isikuid."
Homalopsis

Homalopsis on maoperekond. 
Klassifikatsioon.
Perekonda "Homalopsis" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: 
Levila.
Neid madusid võib kohata Kagu-Aasia ja Lõuna-Aasiast itta jäävates vetes. 
Kokkupuuted inimestega.
Mitmete perekonda "Homalopsis" liigitatud madude Duvernoy näärmete eritised võivad inimestel vereringesse sattudes väga kerge astmega mürgistusi esile kutsuda.
Karula mõisa kalmistu

Karula mõisa kalmistu on mitme kalmistu nimi:
Surnud 21. augustil

"Siin loetletakse 21. augustil surnud tuntud isikuid."
Surnud 23. augustil

"Siin loetletakse 23. augustil surnud tuntud isikuid."
Surnud 24. augustil

"Siin loetletakse 24. augustil surnud tuntud isikuid."
Surnud 27. augustil

"Siin loetletakse 27. augustil surnud tuntud isikuid."
Surnud 11. augustil

"Siin loetletakse 11. augustil surnud tuntud isikuid."
Surnud 17. augustil

"Siin loetletakse 17. augustil surnud tuntud isikuid."
Novorossija (projekt)

Novorossija Rahvavabariikide Liit (vene keeles Союз народных республик Новороссия "Sojuz narodnõhh respublik Novorossija") oli Ida-Ukrainas Luhanski ja Donetski oblasti territooriumil pärast Vene-Ukraina sõja puhkemist väljakuulutatud tunnustamata Luhanski Rahvavabariigi ja Donetski Rahvavabariigi 24. mail 2014 sõlmitud "föderatsioon".
Ukraina kuulutas föderatsiooni mõlemad liikmed, Luhanski Rahvavabariigi ja Donetski Rahvavabariigi, separatistlikuks ja terroriorganisatsiooniks.
Venemaa Föderatsioonis koordineeris pseudoriigi põhiseaduse loomist ja infosõda koordinatsioonikeskus Novaja Rus («Новая Русь»).
Haldus-territoriaalne korraldus.
Pavel Gubarevi kinnitusel hakkab Novorossija koosseisu kuuluma kokku 8 Ukraina oblastit: lisaks Donetski ja Luhanski oblastile ühineb Gubarevi väitel referendumite korraldamise teel veel 6 oblastit: Dnipropetrovski, Zaporižžja, Odessa, Mõkolaivi, Harkivi ja Hersoni oblast.
Võrkkesta pigmentepiteel

Võrkkesta pigmentepiteel ehk võrkkesta pigmentrakukiht (ladina keeles "stratum pigmentosum retinae", "epithelium pigmentosum retinae") on osade loomade (sh inimeste) silmamuna võrkkesta kõige välimine, pigmenti sisaldav epiteelikiht, mis paikneb pärissoonkesta all.
Mõnikord arvatakse võrkkesta pigmentepiteel soonkesta koosseisu.
Võrkkesta pigmentepiteel on neuroektodemaalse päritoluga ja koosneb ühest, melaniini komplekteerivast, rakukihist, mille ülesandeks on tõenäoliselt kaitse oksüdatiivse stressi eest.
Võrkkesta pigmentepiteel on kantud kehtivasse rahvusvahelisse inimese anatoomia standardisse Terminologia Anatomica (A.15.2.04.008. Stratum pigmentosum. Pigmentrakukiht)
Mālpilsi mõis

Mālpilsi mõis (läti keeles "Mālpils muiža", saksa keeles "Lemburg") oli mõis Lätis Mālpilsi kihelkonnas. Endine mõisasüda jääb tänapäeval Sigulda piirkonda Mālpilsi.
Mālpilsi mõis kasvas välja Mālpilsi ordulinnusest. 1625. aastal annetas Rootsi kuningas Gustav II Adolf ordulinnuse koos linnuselääniga hilisemale Ingeri ja Liivimaa kindralkubernerile ooberst Nils Assersson Mannersköldile. Tollal kuulusid linnuse juurde veel Mūru ("Muremoise", "Rodenhof"), Dravantase ("Drewenshof") ja Žiburtu mõis ("Sieburt", "Siebertmoise"). Vaatamata sellele, et Lemburi linnus oli purustatud, püstitati sinna puidust mõisahooned ja mõisakeskus tegutses seal kuni 18. sajandi keskpaigani, kui ehitati uus härrastemaja.
1638. aasta adramaarevisjonis on öeldud, et Poola ajal moodustas Lemburi staarostkonna ning viimase staarosti nimi olnud Ostrovski. Veel on kirjas, et linnuse juurde kuulub 3 mõisat, 3 kõrtsi, 2 veskit jne. 1680. aastate reduktsiooniga võeti Lemburi (Mālpilsi) mõis tagasi Rootsi riigile. Ilmselt Põhjasõja järel 1700–1721 Lemburi linnuse territoorium hüljati.
1753. aastal andis Vene keisrinna Jelizaveta Petrovna valduse polkovnik Melgunovi naisele proua von Straussile. 18. sajandi teisel poolel läks mõis Taubede valdusse. 1782 on August Wilhelm Hupel kirjeldanud Lemburit kui mõisat, kus palju ilusaid kivist hooneid silma rõõmustavad. 1820 ostis valduse oksjonil maanõunik Friedrich von Grote, tema suguvõsa kätte jäi mõis kuni võõrandamiseni 1920. aastal.
1760 ehitas parun Gustav Wilhelm von Taube mõisale umbes 1 km kaugusele ordulinnusest loode poole uue härrastemaja. Vanad linnusevaremed lammutati arvatavasti ehitusmaterjaliks. Klassitsistlik peahoone ehitati 1911. aastal Wilhelm Bockslaffi projekti järgi ümber. Pärast võõrandamist asus hoones algul algkool, seejärel kuulus see Läti erusõjaväelaste ühendusele ning 1935. aastasi oli eravalduses. Nõukogude ajal oli seal algul maaparandajate kool ja seejärel sovhoosi keskus; 1966. aastast on see muuseum. Pärast Läti taasiseseisvumist tagastati hoone õigusjärgsele omanikule ja sellest ajast saati on see olnud eravalduses. 2008. aastal lõpetati hoone restaureerimine. Tänapäeval on hoones restoran ja võõrastemaja.
Mõisakompleksi juurde kuulub park. Selle pindala on 24 hektarit. Park on rajatud terrassidele, seda liigendavad tiigid. Keskse osa pargist moodustab õunaaed, pargi ümber on maakividest müür. Pargis kasvab eksootilisi puuliike, nende seas läänepärn, torkav kuusk, hõbevaher, hall pähklipuu. Pargis asub Gustav Wilhelm von Taube mälestusmärk.
Hancavičy

Hancavičy (transkribeerituna Gantsavitšõ) on linn Valgevenes Bresti oblastis, Hancavičy rajooni halduskeskus. Leedu keeles "Hancavičai" või "Gancevičiai", poola keeles "Hancewicze". Hancavičy asub Cna jõe kaldal, linna läbib Baranavičy–Łuninieci raudteeliin.
Linna piirides on kolm keskkooli, gümnaasium, lütseum ja internaatkool. Hancavičys on ka kultuurimaja. Antakse välja ajalehte Савецкае Палессе ja rajoonilehte Ганцавіцкі час. Hancavičys on toiduainetetööstus, seal töödeldakse puitu ja valmistatakse ehitusmaterjale. Asula lähistel asub Venemaale kuuluv radarijaam.
Linnas asub koduloomuuseum. Linna piiridesse jääb ka 1840. aastatel rajatud mõisakompleks.
Ajalugu.
Hancavičy nime kandis XVII sajandi asutatud mõis, mis alates 1733. aastast kandis Hancavičy nime. Selle juurde rajati 1884. aastal samanimeline raudteejaam, mille ümber hakkasid tekkima ettevõtted. Selles piirkonnas asunud asulat, tänapäeva linna eelkäijat, hakati Hancavičyks nimetama 1898. aastal. 
1921. aastast oli Hancavičy Poola koosseisus, toona hävitas suur tulekahju 1934. aastal suure osa asulast. 1939. aastal liideti Valgevene NSV-ga, 1940. aastal sai asulast rajoonikeskus ja alev. Linnaõigused sai asula 1973. aastal. Nõukogude ajal asus linna juures raketihoiatussüsteem, seetõttu oli see kinnine linn.
Hancavičy rajoon

Hancavičy rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Bresti oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1710 km². 2009. aasta seisuga elas seal 31 170 inimest.
Rajoon moodustati aastal 1940. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Aharevičy, Chatyničy, Čudzini, Dzianiskavičy, Lubašava, Lusina, Malkavičy ja Nači külanõukogu. Halduskeskus on Hancavičy linn.
Rajoon asub Polesje madalikul, kõrgused ulatuvad valdavalt 150-160 meetrit üle merepinna. Suurim kõrgus on 195,8 meetrit üle merepinna (Šaški küla lähistel) madalaim paik aga asub Cna jõe orus (145 meetrit). Rajooni jõed voolavad Prõpjatsi jõkke, suuremad nende seas on Cna, Łań ja Bobryk.
2009. aasta seisuga olid elanikest 95,6% valgevenelased, 2,18% venelased, 1,17% poolakad ja 1,05% oli teistest rahvustest. 90,51% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 8.53% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 73,63% elanikke, vene keelt aga 23,39%.
Matinkylä metroojaam

Matinkylä metroojaam (soome keeles "Matinkylä metroasema", rootsi keeles "Mattby metrostation") on metroojaam Espoos. See avati 2017. aastal.
Jaam oli Helsingi metroo Lääneliini lõppjaam kuni 2022. aastani, mil avati viis uut jaama. Jaam asub Iso Omena ostukeskuse all.
Pakri vald (Harju-Madise kihelkond)

Pakri vald (saksa keeles "Rogoe") oli vald Harju-Madise kihelkonnas. Vallamaja asus tänapäeva Paldiski linna territooriumil, Väike-Pakri saarel Suurkülas.
Vald moodustati 1891. aastal Suur-Pakri ja Väike-Pakri valla ühendamisel.
1939. aasta valdade reformiga loodi samades piirides uus Pakri vald.
Prometheus (täpsustus)

Prometheus on vanakreeka mütoloogia tegelaskuju, kes tõi inimestele tule. "Prometheus" võib tähendada ka muid asju.
Ämari lennuväekalmistu

Ämari lennuväekalmistu on kalmistu Harju-Madise kihelkonnas Harjumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Ämari alevikus Lääne-Harju vallas Harju maakonnas.
Ämari mõisa kalmistu.
Kalmistu jääb Ämari mõisa südamest linnulennult umbes 2,3 km kaugusele lõunakagusse. Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Tritthofid millalgi 19. sajandil. Arvatavasti paiknes algne kalmistu (või selle süda) praeguse lennuväekalmistu kõrval, sellest pisut kagu pool.
Kalmistule mõisa-ajal maetute üldarv ei ole teada. Kalmistul on olemas kaks arvatavasti varasemast ajast pärit hauatähist, kuid pole teada, kas need on oma algsel kohal või on sinna toodud hiljem.
Lennuväekalmistu.
Mõisa kalmistu rüüstati arvatavasti pärast 1945. aastat Suurkülla ja Ämarile lennuväebaasi ja sõjavangilaagri ning selle juurde asula rajamist uute asukate poolt. Samal ajal või pärast seda võeti kalmistu kasutusele uue lennuväeasula kalmistuna. Teadaolevalt esimene matus toimus 1949. aastal. 
Võimalik, et algselt kasutati endist mõisakalmistut vangilaagri kalmistuna ning uue asula kalmistu rajati endisest kalmistust loode poole. Kui laager likvideeriti, tasandati ka selle kalmistu ning hiljem rajati sinna elamuid. Kasutusele jäi uus kalmistu (või vana kalmistu uus osa), algse kalmistu hauatähiseid võidi aga kasutada ära uuel kalmistul.
Praegu on kalmistu jäetud maha, kuid see on üldiselt veel hooldatud. 
Kalmistul on lennuõnnetustes hukkunud lendurite haudadele püstitatud lennuki tiivaosadega tähiseid.
Danny Teeson

Daniel Teeson (sündinud 27. mail 1975), hüüdnimega Danny Teeson, on inglise näitleja ja laulja.
Brad Dourif

Bradley Claude Dourif (sündinud 18. märtsil 1950 Huntingtonis) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Pühalepa vald (Pühalepa kihelkond)

Pühalepa vald (kuni 1935. aastani Suuremõisa vald; saksa keeles "Grossenhof"; kohalikus kõnepruugis lühemalt ka Suurevald) oli vald Pühalepa kihelkonnas Hiiumaal.
Valla keskus asus algul Kerema külas, kuid 20. sajandi alguses viidi Reikama külla.
Vald asus kuni 1917. aastani Haapsalu kreisis ning seejärel kuni 1946. aastani Lääne maakonnas ja aastail 1946–1950 Hiiu maakonnas.
Ajalugu.
Vald moodustati 1866. aastal sarnaselt teiste Hiiumaa valdadega (1866. aasta vallareform).
1935. aastal nimetati vald Pühalepa vallaks.
1939. aasta vallareformiga valla piirid ei muutunud. 
1945 septembris moodustati Pühalepa vallas Pühalepa külanõukogu keskusega Partsi asunduses, Palade külanõukogu keskusega Palade asunduses ja Suuremõisa külanõukogu keskusega Suuremõisa asunduses. 1950. aastal Pühalepa vald likvideeriti ja selle alad arvati Hiiumaa rajooni koosseisu.
Pärimus.
Pühalepa valla elanikke on hiidlaste seltside jaotuses nimetatud ehthiidlasteks või ka "pärishiidlasteks". Kuulumist ehthiidlaste hulka on Pühalepa valla rahva hulgas seletatud sellega, et vald ja eriti Tubala ning Nõmba küla olla Hiiumaa vanim asustatud piirkond, nagu Kärdla parun olla Tubala küla ühes talus jalga puhates rääkinud. Samuti seletatakse nimetust sellega, et vallas asub vai, mis Hiiumaad mere põhjas kinni hoiab, nii et see triivima ei lähe.
Seli vald (Tõstamaa kihelkond)

Seli vald (saksa keeles "Sellie") oli vald Tõstamaa kihelkonnas. Vallamaja asus tänapäeva Seliste küla aladel.
Vald moodustati 1866. aastal. Valla pindala oli 9651,7 ha ning see oli kihelkonna suurim.
1891. aastal liideti Seli vallaga Pootsi vald.
1926. aastal nimetati vald ümber Seliste vallaks.
1939. aasta valdade reformiga läks kogu valla maa-ala uue Seliste valla koosseisu.
Federica Mogherini

Federica Mogherini (sündinud 16. juunil 1973 Roomas) on vasakpoolne Itaalia poliitik ja poliitikateadlane. Ta on alates 1. novembrist 2014 kuni 30. novembrini 2019 Euroopa Liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja ("Euroopa Liidu välisminister").
21. veebruarist kuni 31. oktoobrini 2014 oli ta Itaalia välisminister. 30. augustil nimetati ta Euroopa Liidu kõrgeks esindajaks välisasjade ja julgeolekupoliitika alal ning vahetas 1. novembril välja sel ametikohal olnud paruness Catherine Margaret Ashtoni.
Isiklikku.
Federica Mogherini on Itaalia filmirežissööri ja stsenaristi Flavio Mogherini (1922–1994) tütar.Federica Mogherini on abielus Matteo Rebesaniga, kellega tal on kaks tütart, Caterina (2005) ja Marta (2010).
Mõisate ülevõtmine

Mõisate ülevõtmine oli 20. sajandil Venemaa Nõukogude Vabariigis endistel Venemaa keisririigi aladel toimunud protsess, mille käigus võeti üle mõisnike, kirikute ja kloostrite maavaldused. Mõisate ülevõtmist tehti II Ülevenemaalise Nõukogude Kongressi maadekreedi järgi.
Mõisate ülevõtmine Eestis.
Eesti alal algas mõisate ülevõtmine 1917. aastal. Eestis tehti mõisate ülevõtmist vastavalt Eesti Töörahva ja Sõjaväelaste Nõukogu 24. novembri 1917. aasta otsusele. Seda otsust toetas ka Eesti maatameeste konverents Tallinnas 3. ja 4. detsembril. 
Üldiselt läks mõisate ülevõtmine rahulikult, vaid Püssis tekkis tõsine konflikt 10. detsembril 1917, kus lasti maha Tallinnast kohale saabunud kolm punakaartlast Mihkel Aitsam, R. Imberg ja J. Kalmus.
Heurnia

Heurnia on veemadulaste sugukonda kuuluv maoliste monotüüpne perekond. 
Klassifikatsioon.
Perekonda "Heurnia" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik: 
Levila.
"Heurnia ventromaculata" on endeemne Lääne-Paapua provintsis Indoneesias.
San Francisco (täpsustus)

San Francisco on linn USA-s California osariigis. See võib tähendab veel mitut asja.
Gerarda (perekond)

Gerarda on veemadulaste sugukonda kuuluv maoliste monotüüpne perekond. 
Klassifikatsioon.
Perekonda "Gerarda" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik: 
Levila.
"Gerarda prevostiana" levila asub India, Sri Lanka, Birma, Kambodža, Malaisia poolsaare ja Singapuri rannikualade vetes. 
Toitumine.
"Gerarda prevostiana" toitub krabidest, kelle rebib neid tükkideks ja neelab saaklooma tükk-haaval.
Fordonia

Fordonia on veemadulaste sugukonda kuuluv maoliste monotüüpne perekond. 
Klassifikatsioon.
Perekonda "Fordonia" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik: 
Levila.
Fordonia leucobalia levila asub India, Bangladeshi, Birma, Tai, Kambodža, Malaisia, Singapuri, Indoneesia, Filipiinide, Ida-Timori, Paapua Uus-Guinea ja Austraalia rannikualade vetes.
Eesti Raudteelane

Eesti Raudteelane oli aastatel 1941–1962 ilmunud ajaleht. Ajaleht ei ilmunud 1942–1944 ja 1954–1955 ning 1953–1956 ilmus ajalehe asemel väljaanne Balti Raudteelane.
Ajaleht oli mitme organisatsiooni häälekandja:
Nossivtsi

Nossivtsi (ukraina keeles "Носівці") on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Gaissõni rajoonis. Elanike arv on 1046. Pindala on 3,477 km².
Kažan-Haradok

 
Kažan-Haradok (valgevene keeles "Кажан-Гарадок", transkribeerituna Kažan-Garadok, poola keeles "Kożangródek", "Korzangródek") on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Bresti oblastis Łuninieci rajoonis Cna jõe kaldal. Asula on Haradoki külanõukogu halduskeskus.
Haridust annavad keskkool ja muusikakool. Kažan-Haradokis on raamatukogu ja kultuurimaja. Vaatamisväärsusteks on endine kreekakatoliku, praegune õigeusu kirik aastast 1818. Lisaks asub asula lähedal rauaaegne linnus. Kažan-Haradokis kasvab tamm, mil vanust viissada aastat, mõningatel andmetel on see Valgevene kõige jämedam puu.
Ajalugu.
Kažan-Haradokki mainitakse esimest korda "Haradzieci" ("Гарадзец") nime all aastal 1493, toona oli see Mangirdaitiste valduses olev küla. Asula hakkas kuuluma Navahradaki vojevoodkonda ja Navahradaki maakonda. Aastal 1588 läks asula Kiszkade valdusse, aastal 1599 sai Kažan-Haradokist alev.
XVII sajandil oli alev Podbereskite, hiljem Tarnowskite valduses. Aastal 1655 rüüstasid asulat Moskva väed.
Poola jagamisel läks Kažan-Haradok aastal 1795 Venemaa koosseisu. Asulas toimusid regulaarselt laadad, alevis oli suur juutide kogukond. Aastal 1897 oli alevis 3894 elanikku, neist 1597 olid juudid; aastal 1909 oli elanikke 8654, neist 2880 juudid. Alev oli toona Niemirowicz-Szczyttide valdus.
Pärast esimest maailmasõda kuulus Kažan-Haradok Poola koosseisu. 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu, ühtlasi kaotas see ka alevi staatuse. 3. septembril 1942 lasid natsid maha 930 sealses getos elanud juuti.
Ferania

Ferania on veemadulaste sugukonda kuuluv maoliste monotüüpne perekond. 
Klassifikatsioon.
Perekonda "Ferania" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik: 
Levila.
"Ferania sieboldi" levila asub India, Bangladeshi, Birma ja Malaka poolsaare rannikualade vetes.
Kombitsmadu (perekond)

Kombitsmadu ("Erpeton") on veemadulaste sugukonda kuuluv maoliste monotüüpne perekond. 
Klassifikatsioon.
Kombitsmadude perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik: 
Levila.
Kombitsmao levila asub Tai, Kambodža ja Vietnami rannikualade vetes.
Łachva

Łachva (valgevene keeles "Лахва", jidiši keeles "לאכווע", transkribeerituna Lahva) on küla (endine alev) Valgevenes Bresti oblastis Łuninieci rajoonis Śmierdźi jõe kaldal. Asula on Łachva külanõukogu halduskeskus.
Łachvas on keskkool, raamatukogu ja kultuurimaja. Vaatamisväärsusteks on vanalinn ja õigeusu kirik aastast 1880. Lisaks asub asula lähedal rauaaegne asulaplats.
Ajalugu.
Łachvat on esmamainitud 1493. aastal. Asula hakkas kuuluma Navahradaki vojevoodkonda ja Navahradaki maakonda. Algul Leedu suurvürstide valduses olnud asula läks hiljem Kiszkade ja seejärel Radziwillide valdusse.
XVII sajandil sai Łachvast alev, selle juurde rajati mõisakompleks. XVIII sajandil rajati mõisa juurde ka loss. Need ehitised on tänapäevaks hävinud.
Poola jagamisel läks Łachva aastal 1793 Venemaa koosseisu. Alev hakkas kuuluma Minski kubermangu. Asula omanikuks said Sayn-Wittgensteinid. XIX sajandi alguses pandi asulas tööle polsterdatud mööblit valmistav vabrik. Alevis oli suur juutide kogukond. 1897. aastal oli alevis 3894 elanikku, neist 1597 olid juudid; 1909. aastal oli elanikke 8654, neist 2880 juudid. Alev oli toona Niemirowicz-Szczyttide valdus.
Pärast Esimest maailmasõda kuulus Łachva Poola koosseisu. 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu, ühtlasi kaotas see ka alevi staatuse. 1942. aastal toimus kohalikus getos elanud juutide ülestõus, mis oli esimene selletaoline Natsi-Saksamaal. Getos olnud 2350 juudist suurem osa hukkus, umbes tuhandel õnnestus põgeneda.
Balti Raudteelane

Balti Raudteelane oli aastatel 1953–1956 väljaande Eesti Raudteelane asemel ilmunud ajaleht. Balti Raudteelane oli Eesti, Läti ja Leedu Raudtee Valitsuse ja Ametiühingu Raudtee Orgkomitee häälekandja.
Eesti leedulased

Leedulased on Eesti üks vähemusrahvusi.
Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 1727 leedulast.
Ajalugu.
Esimesed leedulased asusid Eesti aladele tõenäoliselt ajal, mil Eesti alade lõunaosa oli Rzeczpospolita koosseisus. Olulisem sisserände periood saabus aga pärast aastat 1832, mil suleti Vilniuse Ülikool ja leedu üliõpilased asusid õppima Tartu ülikoolis. Osa novembriülestõusus osalenud leedulasi küüditati ka Eestisse, kus neid rakendati Tallinna sõjasadama ehitusel.
Aastal 1922 elas Eesti aladel 436 leedulast. Paljud neist naasid järgnevatel aastatel kodumaale ning aastaks 1940 oli leedulasi Eestissse jäänud vaid 213. Olukord muutus nõukogude perioodil, mil Eestisse asusid elama küüditatud leedulased, kes ei saanud luba kodumaale naasmiseks. Ka suunati Eestisse vähesel määral Leedu spetsialiste.
Enhydris

Enhydris on veemadulased sugukonna maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Enhydris" klassifitseeritakse CoLis järgmised maoliigid:
Velise vald (Vigala kihelkond)

Velise vald (saksa keeles "Felks") oli vald Vigala kihelkonnas. Vallamaja asus Velise külas.
Vald moodustati 1866. aastal.
1891. aastal liideti Velise vallaga Nurtu vald, Päärdu vald ja Valgu vald.
1939. aasta valdade reformiga läks valla maa-ala uue Velise valla koosseisu, välja arvatud Rääsküla ja Kurevere külade maa-alad, mis läksid Vigala valda, ning Laane talude maa-alad, mis läksid Kaisma valda.
Mikaševičy

Mikaševičy (transkribeerituna Mikaševitšõ) on linn Valgevenes Bresti oblastis Łuninieci rajoonis, Mikaševičy külanõukogu halduskeskus. Poola keeles "Mikaszewicze". Linna ühendab Prõpjatsi jõega kanal, ka läbib linna Łuniniec-Kalinkavičy raudtee.
Linna piirides on 3 keskkooli, gümnaasium, laste spordikool ja muusikakool. Mikaševičys on ka kultuurimaja ja 2 raamatukogu. Linna esindab jalgpalliklubi FC Granit Mikashevichi ("ФК Граніт Мікашэвічы". Tööstusettevõtetena on linnas esindatud toiduainetetööstus ja ehitusmaterjalide tootmine. Linnas valmistatakse raudbetooni ja kaevandatakse dioriiti. Suurim vaatamisväärsus linnas ongi dioriidikarjäär.
Ajalugu.
Mikaševičyt on esmamainitud 1785. aastal, mil see kuulus Radziwillidele. Asula hakkas kasvama 1880. aastatel, mil avati raudteejaam ja asulast sai alev. XX sajandi alguses ehitati sinna vineerivabrik; vabriku punastest tellistest hoone on vanim säilinud maja selles linnas. Tänapäeval asub seal lasteaed.
1921. aastast oli Mikaševičy Poola koosseisus. 1939. aastal liideti alev Valgevene NSV-ga. Mikaševičyst sai linn 2005. aastal.
Erastvere mõisa kalmistu

Erastvere mõisa kalmistu on kalmistu Kanepi kihelkonnas Võrumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Erastvere külas Kanepi vallas Põlva maakonnas. Kalmistu jääb Erastvere mõisa südamest umbes 200 meetri kaugusele edelasse.
Kalmistu rajasid 1883. aastal mõisa tollased omanikud Ungern-Sternbergid. Samal ajal püstitati kalmistule ka kabel, mis lammutati 1948. aastal. Vana kabeli kohale püstitasid 1997. aastal kunagiste omanike järeltulijad Martha ja Gerd von Ungern-Sternberg uue kabeli. See pühitseti 2007. aastal. Kabelile projekteeris lisanduse arhitekt Illar Kannelmäe. Kabel nimetati Conradi kabeliks Gerd Freiherr von Ungern-Sternbergi vanaisa mälestuseks. 1851. aastal sündinud Conrad suri 1903. aastal Saksamaal ja on maetud perekonna kabelisse Erastvere pargis. Põlva maavalitsus kinkis kabelisse Tartu kunstniku Stanislav Netšvolodovi eri liiki puidust valmistatud suure krutsifiksi.
Kalmistut piirab madal kivimüür. Kalmistule maetute üldarv ei ole teada. Nüüdisajal on kalmistu üldiselt hooldatud ja korrastatud.
Djokoiskandarus

Djokoiskandarus on veemadulaste sugukonda kuuluv maoliste monotüüpne perekond.
Perekond on nime saanud Indoneesia herpetoloogi Djoko Tjahjono Iskandari auks.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Djokoiskandarus" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik: 
Levila.
"Djokoiskandarus annulata" on endeemne Uus-Guinea rannikuala vetes.
Dieurostus

Dieurostus on veemadulaste sugukonda kuuluv maoliste monotüüpne perekond. 
Perekond on nime saanud Prantsuse zooloogi Jean-Jacques Dussumier'i auks.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Dieurostus" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik: 
Levila.
Dieurostus dussumieri levila asub India Kerala osariigi ja Bangladeshi rannikualade vetes.
Koerpeamadu

Koerpeamadu ("Cerberus") on maoperekond. 
Klassifikatsioon.
Koerpeamadude perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: 
Levila.
Neid madusid võib kohata Lõuna-Aasia, Kagu-Aasia ja Okeaania rannikualade vetes.
Łuniniec

Łuniniec (transkribeerituna Luninets) on linn Valgevenes Bresti oblastis, Łuninieci rajooni halduskeskus. Leedu keeles "Luninecas". Łuniniec on raudteede sõlmpunkt, sealt hargnevad liinid Baranavičy, Bresti, Kalinkavičy ja Sarni suunas.
Asulat on esmamainitud nimega "Mały Łulin" ("Малы Лулін"), hiljem on kasutatud nimesid "Łuliniec" ("Лулінец") ja "Łuniniec Mały" ("Лунінец Малы"). Tänapäevast nimekuju on kasutatud esimest korda 1561. aastal. 
Łuniniecis on toiduainetetööstus, seal töödeldakse puitu ja valmistatakse ehitusmaterjale. Tähtsaim ettevõte on elektrimootorite tehas, kus mootoreid ka remonditakse.
Linnas asub koduloomuuseum. Vaatamisväärsusteks on veel katoliku kirik (1931) ja õigeusu kirik (1912–1921).
Ajalugu.
Łuninieci on esmamainitud 1449. aastal. Esimesed teadaolevad omanikud olid Niemirowiczid. 1552. aastal ostsid asula Dowojnod. Asula kuulus Navahradaki vojevoodkonda ja Navahradaki maakonda. 1580. aastaks olid asula omanikuks saanud Drucki-Lubeckid.
Alates 1580. aastast vahetusid omanikud kiiresti – Snouskised, Salamjaretskid, Klačkovnad, Narutowiczid ja 1595. aastal Kuncewiczid. 1617. aastal omandasid asula Dalmatid ja 1622. aastal kingiti Łuniniec Dziatłava kloostrile.
1793. aastal läks asula teisel Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Łuniniec hakkas kuuluma Minski kubermangu. 1842. aastal kloostri maad riigistati. Asula hakkas arenema pärast raudteede valmimist 1880. aastatel. Asulasse rajati depoo ja postkontor.
1921. aastast oli Łuniniec Poola koosseisus, 1939. aastal liideti Valgevene NSV-ga. Linnaõigused sai asula 1940. aastal, ühtlasi sai Łuniniecist rajoonikeskus. 1970. aastatel ehitati sinna suur elektrimootorite tehas.
Cantoria (perekond)

Cantoria on veemadulaste sugukonda kuuluv maoliste monotüüpne perekond. 
Klassifikatsioon.
Perekonda "Cantoria" klassifitseeritakse Roomajate andmebaasis üksainus liik: 
Levila.
"Cantoria violacea" levila asub Birma ja Tai lõunaosas ning Andamani saarte, Malaisa poolsaare, Singapuri ja Indoneesia (Sumatra ja Kalimantani saare) jõgedes ja rannikuala vetes.
Calamophis

Calamophis on maoperekond. 
Klassifikatsioon.
Perekonda "Calamophis" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: 
Levila.
Neid madusid võib kohata Uus-Guinea rannikualade vetes.
Brachyorrhos

Brachyorrhos on maoperekond. 
Klassifikatsioon.
Perekonda "Brachyorrhos" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: 
Levila.
Neid madusid võib kohata Maluku saarte rannikualade vetes.
Bitia

Bitia on veemadulaste sugukonda kuuluv maoliste monotüüpne perekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Bitia" klassifitseeritakse Roomajate andmebaasis üksainus liik: 
Levila.
"Bitia hydroides" levila asub Birma, Tai ja Malaisia poolsaare rannikuala vetes.
Łuninieci rajoon

Łuninieci rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Bresti oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 2709 km². 2009. aasta seisuga elas seal 73 200 inimest.
Rajoon moodustati aastal 1940. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Bahdanaŭka, Bastyńi, Čučavičy, Dziatłavičy, Dvareci, Haradoki, Łachva‎, Łunini, Mikaševičy, Radzihierava, Sinkievičy ja Vulka külanõukogu.
Halduskeskus on Łuninieci linn. Teised tähtsamad asulad on Mikaševičy linn, Łachva‎ ja Kažan-Haradok.
Rajoon asub Polesje madalikul. Suurim jõgi on Prõpjats rajooni lõunapiiril, suuremad sinna voolavad jõed on Cna, Łań, Śmierdź ja Bobryk.
2009. aasta seisuga olid elanikest 96,17% valgevenelased, 2,54% venelased ja 1,29% oli teistest rahvustest. 76,78% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 21,88% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 45,48% elanikke, vene keelt aga 53,09%.
Simalia

Simalia on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Simalia" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: 
Levila.
Neid kägistajamadusid võib kohata Austraalias, Paapua Uus-Guineas ja Indoneesias. 
Sünonüüm.
"Simalia" on maoperekonna "Morelia" taksonoomiline sünonüüm (Reynolds, Niemiller et Revell, 2014.).
ÕL

ÕL on lühend, mis võib tähendada järgmist:
VÕS

VÕS on lühend, mis võib tähendada järgmist:
VTÜ

VTÜ on lühend, mis võib tähendada järgmist:
VTA

VTA on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Die Welt

Die Welt on Saksa kirjastuse Axel Springer SE kirjastatav saksakeelne päevaleht, mis ilmub esmaspäevast laupäevani. 
Päevalehe veebipõhine uudisteportaal WELT Online kannab septembrist 2012 samuti nime Die Welt.
VOL

VOL või Vol või vol ja muud nende tähtede variandid võivad tähendada järgmist:
VMV

VMV on lühend, mis võib tähendada järgmist:
VL

VL on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Tytti Tuppurainen

Tytti Johanna Tuppurainen (sündinud 18. veebruaril 1976 Oulus) on Soome poliitik, ta oli alates 6. juunist 2019 kuni 20. juunini 2023 Soome Euroopa asjade minister, alguses Antti Rinne valitsuses ja seejärel Sanna Marini valitsuses.
Ta kuulub Soome Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse. 
Ta on Eduskunna liige alates 2011. aastast. Eduskunna valimistel kogus ta 2011. aastal 5313 häält ja 2007. aastal 2791 häält.
2004, 2008 ja 2012 valiti ta Oulu linnavolikogu liikmeks.
Tytti Isohookana-Asunmaa

Tytti Isohookana-Asunmaa (sündinud 18. veebruaril 1947 Haukipudases) on Soome poliitik. Ta oli 26. aprillist 1991 kuni 12. aprillini 1995 kultuuriminister Esko Aho valitsuses.
Ta kuulub Soome Keskerakonda. 
Ta oli Eduskunna liige 1983–2003.
Tytti Isohookana-Asunmaa on riigiteaduste doktor. Ta on töötanud Oulu ülikooli ajaloo ja ühiskonnateaduste lektori ja dotsendina.
Metsšampinjon

Metsšampinjon ("Agaricus sylvicola") on seeneliik šampinjoniliste sugukonna šampinjoni perekonnast. 
Metsšampinjon on väga hea söögiseen.
Eesti.pl

Eesti.pl (nimetatud ka: Estonia onLine - Eesti.pl) on Eesti teemat kajastav poolakeelne veebileht. Veebileht loodi 2003. aastal.
Veebilehe peatoimetaja on Kazimierz Popławski.
Tsüstoskoopia

Tsüstoskoopia on endoskoopia, mille puhul spetsiaalse endoskoobi (tsüstoskoobi) abil uuritakse steriilse vedelikuga täidetud kusepõit.
Tsüstoskoopia abil on võimalik diagnoosida kusepõie haigusi (sealhulgas tsüstiiti), võtta koeproove ja teha raviprotseduure (näiteks põiekivide purustamine, põiekasvaja eemaldamine).
Tsütodiagnostika

Tsütodiagnostika ehk rakudiagnostika ehk tsütoloogiline diagnostika ehk tsüstoloogiline diagnoosimine on haiguste varajane diagnoosimine rakkude mikroskoopilise uurimise teel. 
Rakud eraldatakse kudedest, kehavedelikest või eritistest.
Üks tuntumaid tsütodiagnostika meetodeid on Papanicolau test, mille abil diagnoositakse emakakaelavähki.
Papanicolau test

Papanicolau test ehk Pap-test on günekoloogias kasutatava meditsiinilise protseduuri käigus tehtava Pap-proovi tsütoloogiline uuring. 
Pap-testi kasutatakse Pap-proovi ajal tütarlapse või naise tupevõlvilt, emakasuudmest või emakakaelakanalist kas sondi või harjaga võetud rakukaape preparaadi laboratoorseks töötlemiseks, säilitamiseks ja mikroskoopiliseks uurimiseks viirusinfektsioonide, kasvajaeelsete seisundite, kasvajate, emakakaelavähi, endomeetriumivähi ja muude naiste urogenitaalsüsteemi haiguste diagnoosimiseks.
Pap-proovi loetakse täpseks alglooma "Trichomonas vaginalis"'e, bakteri "Actinomyces" ja "Herpes simplex"'i viiruse tuvastamisel.
Pap-proovi spetsiifilisus (õige positiivne leid) on 50–70%.
Test seisneb pindmiste rakkude eemaldamises. Protseduuri võib teha peaaegu iga vastava ettevalmistusega tervishoiutöötaja ja proovi võtmine on valutu. Rakuproov saadetakse edasi laboratooriumisse, kus seda uurivad tsütoloogid.
Üha enam kasutatakse ka arvutipõhiseid, poolautomaatseid rakuanalüsaatoreid.
Skriiningtest emakakaelavähi korral.
Papanicolau testi kasutatakse emakakaela epiteelkoe muutuste ja vähieelsete seisundite ning emakakaelavähi avastamiseks.
Arvatakse, et suur osa emakakaelavähkidest tekib "junctio-" ehk lame ja silinderepiteeli piiri- ja transformatsioonialal.
Pap-testi tulemuste kirjeldused.
Papanicolau numbriline klassifikatsioon.
1990. aastateni kasutati, näiteks Soomes, Papanicolau numbrilist klassifikatsiooni, kus rakuleiud kirjeldatakse staadiumites I–V, kus:
Bethesda süsteem.
Bethesda-klassifikatsioonis ehk TBSis ("Tumor Bethezda System") sisaldab Pap-proovide tulemus ka otsuse proovi adekvaatsuse kohta, üldise liigituse ja kirjeldava diagnoosi.
Kui proovis täheldatakse emakakaelavähile viitavaid ohumärke, saadetakse patsient diagnoosi kinnitamisele. Positiivse proovi korral ohtlik kude eemaldatakse enne selle vähiks arenemist ning patsiendil tuleb viie aasta jooksul hoolikalt järelkontrollis käia.
Väärpositiivne tulemus.
Papanicolau test võib anda mitme teguri toimel proovimaterjalide analüüsi vastusena väärpositiivse tulemuse, kus terve naine võidakse haigeks tunnistada. Üheks põhjustajaks on suukaudsete rasestumisvastaste tablettide kasutajate Pap-proov, nende vastavad rakud tunduvad vaatlejale ebanormaalsete või pahaloomulistena rakkudena.
Valesti võidakse tõlgendada ka kudede taastumises (regeneratsioonis) osalevaid rakke, kuna regeneratiivsed rakud võivad meenutada näiteks adenokartsinoomi rakke.
Pap-proovis on kiiritusravijärgsed muutused tuvastatavad aastakümneid ja nad võivad segi minna vähi retsidiiviga.
Meetodi töötas välja 1928 George Papanicolau.
Łahišyn

Łahišyn (transkribeerituna Lagišõn) on alev Valgevenes Bresti oblastis Pinski rajoonis. Alev on Łahišyni külanõukogu halduskeskus. Asula nimi on poola keeles "Łohiszyn".
Alevis on keskkool ja muusikakool, lisaks asuvad seal veel kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Alevis on toiduainetööstus, tegutsevad mehaanikatöökoda ja metsavarumispunkt. Osaliselt on säilinud XIX sajandi lõpu hoonestus, vaatamisväärsusteks on katoliku kirik (1907–1909) ja õigeusu kirik XIX sajandi lõpust.
Ajalugu.
Asulat on esimest korda mainitud aastal 1495. Aastal 1569 sai see aleviõigused. Łahišyn kuulus Bresti vojevoodkonda ja Pinski maakonda. 
XVII sajandil oli alev Radziwillide valduses, seejärel kuulus Ogińskitele ja Ljubetskitele. Aastal 1634 ehitas Albrycht Stanisław Radziwill alevisse esimese kivist kiriku, sellele lisandus hiljem ka jesuiitide misjonikeskus. Kirikus olnud jumalaema ikooni peeti imettegevaks.
Alates kolmandast Poola jagamisest aastal 1795 oli alev Venemaa koosseisus, kuuludes Minski kubermangu. Aastal 1863 võtsid tsaaririigi võimud seni katoliiklastele kuulunud kiriku ära ja andsid selle Moskva patriarhaadile. Aastal 1897 põles hoone maha, selle asemele ehitati uus õigeusu kirik.
Pärast Esimest maailmasõda kuulus Łahišyn Poola koosseisu, aastal 1934 kaotas see alevi staatuse. 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu. Łahišynist sai taas alev aastal 1959.
Ulbroka mõis

Ulbroka mõis (läti keeles "Ulbrokas muiža") on mõis Lätis Stopiņi piirkonnas Ulbrokas. Saksa keeles "Stubensee".
Ulbroka mõisa on esimest korda mainitud aastal 1562. Mõis on nime saanud 16. sajandi Riia bürgermeister H. von Ulenbrocki järgi, kellele mõis kuulus. Aastal 1564 sai mõisa omanikuks Zygmunt II August. Aastal 1718 kuulus mõis raehärra Christian von Zimmermannile (1675−1737), aastast 1874 sai mõisa omanikuks Jakob Heinrich Buhse. Mõisa viimane omanik oli aastatel 1901−1920 parun Felix von Mengden (1875–1918).
Peahoone ehitati 1800. aasta paiku. Klassitsistlik häärber valmis Christoph Haberlandi projekti järgi ja asub mõisa vesiveski tiigi ääres. Võõrandamisest Teise maailmasõjani asus peahoones sanatoorium. Tänapäeval asub hoones raadiojaam. 
Mõisakompleksi juurde kuuluvad veel tall ja ait, hävinud on vesiveski, mõisavalitseja maja, teenijate maja ja mitu tootmishoonet. Säilinud on ka aed ja park. Parki on rajatud lava.
Stopiņi mõis

Stopiņi mõis (saksa keeles "Stopiushof", ka "Jägelshof", läti keeles "Stopiņu muiža") oli Riia linnamõis, varem rüütlimõis Liivimaal Riia kreisis Ikšķile kihelkonnas.
Kohtla-Järve Issanda Muutmise kirik

Kohtla-Järve Issanda Muutmise kirik on õigeusu kirik Kohtla-Järvel. 
Kirik on arvele võetud ehitismälestisena. Kirik asub aadressil Järveküla tee 3.
Kohtla-Järve Issanda Muutmise kirik on ainus uusklassitsistlike motiividega õigeusu kirik Eestis. Kirik ehitati 1938. aastal, selle projekteeris arhitekt Anton Soans.