tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Port-au-Prince

Port-au-Prince on Haiti pealinn, suurim linn, majanduskeskus ja suurim sadamalinn, Läänedepartemangu keskus looduslikult kaunis kohas Gonaїves'i lahe ääres.
Suur osa linnast hävis 2010. aasta Haiti maavärinas, nii et linn on tarvis uuesti üles ehitada.
Rahvastik.
Elanike arv.
1995. aasta andmetel oli linnas 846 200 ja 1986. aastal arvestuslikult 457 600 elanikku.
Sotsiaalsed olud.
Eliit elab põhiliselt kesklinnas. Keskklass praktiliselt puudub. Mustanahalised linnatöölised on väga vaesed ja elavad veel halvemini kui talupojad. Maalt voolab inimesi pidevalt juurde, mis teeb olukorra veel hullemaks. Vaestelinnaosades on kohalikeks keskusteks voodoo-preestrite majad.
Port-au-Prince on ainuke Haiti linn, kus on kanalisatsioon.
Majandus.
Port-au-Prince'is või linna lähistel toodetakse kangaid, puuvillaseemneõli, jahu, suhkrut, seepi ja tsementi. Linnast eksporditakse kohvi ja suhkrut.
Linnas on mitmeid luksushotelle. Port-au-Prince'il on lennuühendus peamiste Kariibi mere saartega, Kanada, USA ja Šveitsiga. Turismiäri on sõltuvuses poliitilisest olukorrast.
Haridus.
Port-au-Prince'is on Haiti Ülikool, mis on asutatud 1944. aastal.
Vaatamisväärsused.
2010. aasta Haiti maavärinas said paljud linna vaatamisväärsused kannatada.
Port-au-Prince'is leidub nii tavalisi büroohooneid, viktoriaanlikke piparkoogimaju kui ka modernseid eramuid.
Linna keskväljak on Place du Champ-de-Mars. Selle ääres on Rahvuspalee ja kasarmud, väljakul on iseseisvussõdade kangelase Jean-Jacques Dessalines'i mälestussammas.
Vaatamisväärsused on ka Rauaturg, Notre Dame'i katedraal (basiilika; pärast maavärinat varemetes), Rahvusarhiiv, Rahvusraamatukogu, Rahvusmuuseum (pärast maavärinat varemetes) ja sadamakai.
Ajalugu.
Linna rajasid 1749. aastal prantslastest suhkrurooistanduste omanikud ning panid sellele nimeks L'Hôpital. 1750. ja 1771. aastal sai linn kannatada maavärinates.
1770. aastal viidi Prantsuse koloonia Saint-Domingue'i (praegune Haiti) pealinn Cap-Haїtienist L'Hôpitali üle.
1804. aastal sai linn vastiseseisvunud Haiti riigi pealinnaks.
1807. aastal avati sadam väliskaubandusele.
1861. aastal rajati Port-au-Prince'i piiskopkond.
1987. aastal, enne vabasid valimisi, oli linnas vägivallapuhang, milles hukkus sadu inimesi.
2004. aasta veebruaris oli Haitis kodusõda. Kui mässulised jõudsid linna lähistele, põgenes president Jean-Bertrand Aristide 29. veebruaril. Linnas tekkis kaos.
12. jaanuaril 2010 leidis aset 2010. aasta Haiti maavärin, mis purustas suure osa hoonetest ning nõudis kümneid tuhandeid ohvreid.
Kultuur.
Port-au-Prince'is on sündinud filmirežissöör ja -stsenarist Raoul Peck.
Port-au-Prince'ist on juttu Graham Greene'i raamatus "Komödiantide tund" (1966). Teos on ekraniseeritud; filmis mängisid Liz Taylor ja Richard Burton.
Les Cayes

Les Cayes (ka "Cayes", "Aux Cayes") on linn Haiti edelaosas Lõunapoolsaarel Kariibi mere kaldal, lõunaranniku tähtsaim sadamalinn, Lõunadepartemangu keskus.
Kaugus Cap-Haïtienist on 471 km, Jérémiest 97 km, Port-au-Prince'ist 196 km (maantee nr 200) ja Port Salut'st 27 km.
Linn on tasase reljeefiga ja korrapärase planeeringuga. Tänavad on laiad. Lähedal voolab jõgi Ravine du Sud, mis on kõrgvee ajal ohtlik. 
Elanike arv oli 2002. aasta andmetel 55 700. Tegemist on Port-au-Prince'i ja Cap-Haïtieni järel suuruselt kolmanda linnaga riigis.
Elanike arvu andmed:
Linnal on lennuväli. 
Linnas toodetakse suhkrut (üks kolmest suurest suhkruvabrikust riigis) ja sigareid. Linna ümbruses kasvatatakse tubakat, puuvilla, suhkruroogu ja kariloomi.
Linnast eksporditakse kohvi ja suhkrut. 
Les Cayes on katoliku piiskopi residents (vaata Les Cayes' piiskopkond). Piiskop on Jean Alix Verrier.
Linnapea on Joseph Raymond Clergé. 
Sadama ümber on 18. ja 19. sajandist pärit kindlustuste varemed. Vaatamisväärsed on katedraal ja mõned prantslaste majad koloniaalajast.
Les Cayes' lähedal on kolm ilusat supelranda, sealhulgas Gelée rand. 
Linnas töötavad raadiojaamad "Radio Diffusion Cayenne", "Radio Lumière", "Radio Macaya", "Radio Men Kontre" ja "Voix des Paysans du Sud". 
Les Cayes' rajasid prantslased 1719 või 1786.
Linn võttis 1815 kindral Marioni juhtimisel vaimustusega vastu Simón Bolívari ja tema kaaslased, kes sealt varjupaika otsisid. Nad said president Pétionilt rikkalikult relvi ja laskemoona ning suundusid 1816 Lõuna-Ameerikat vabastama. 
Les Cayes' linna on tabanud orkaanid (troopilised tsüklonid):
2002. aasta mais oli üleujutus.
Les Cayes's sündis looduseuurija John James Audubon. 
Linna kaitsepühak on Jumalaema, keda austatakse Jumalaema Uinumise Pühal 15. augustil.
Haiti saar

Haiti (ka "Hispaniola") on saar Kariibi meres. Saar paikneb Kuuba ja Puerto Rico vahel ning on Suurte Antillide ja Lääne-India saarestikus pindalalt teine saar. Saare läänepoolsel kolmandikul on Haiti Vabariik ja idapoolsel kahel kolmandikul Dominikaani Vabariik.
Saare pindala on 76 192 km² ning seal elas 2014. aasta seisuga ligi 21,4 miljonit inimest.
Ajalugu.
La Isabela Hispaniola saare piirkonnas oli kolonistide esimeseks asulaks Ameerikas. 1494. aastal tõid sinna Christoph Kolumbuse teise reisi käigus Uude Maailma seitseteist laeva 1700 inimest, kelle seas oli talunikke, ehitajaid ja preestreid. Kaks aastat hiljem oli asunikke elus vaid 300, ülejäänud olid surnud nälga või haigustesse. 1498. aastal linn hüljati.
Baýramaly

Baýramaly on kuurortlinn Türkmenistani kaguosas Mary vilajetis, Baýramaly rajoon halduskeskus. Baýramaly on rajooniga võrdsustatud linn.
Linn asub Murgapi oaasis Murgapi jõe kaldal, Aşgabatist 375 km ida pool ja Maryst 27 km ida pool. Linnas on raudteejaam, Aşgabatiga on raudteeühendus.
Kõrgus merepinnast on 231 m.
Elanike arv oli 1991. aasta andmetel 60 000, 1969. aastal 53 000.
Baýramaly on linn alates 1931. aastast.
Nimi.
Vene keeles kasutatakse rööbiti nimekujusid Байрамалы (see on ka varasem türkmeenikeelne nimekuju) ja Байрам-Али. Kasutatakse ka vormi Байрамали.
Eesti keeles on varem kasutatud nimekujusid "Bairam-Ali"
ja "Bajramalõ".
Ladinatähelised nimekujud on veel "Bayramaly", "Bairam Ali", "Bairam Aly", "Barjam-Ali" ja "Bayramali".
Kliima.
Kliima on kuiv ja kuum. Suvel on varjus sooja üle 40 kraadi, kevadel ja sügisel 30–35 kraadi. Suhteline õhuniiskus on 10%–35%. Juunist septembrini sademed praktiliselt puuduvad, teistel kuudel on sademeid vähe. Tuuled on nõrgad.
Tööstus.
Baýramalys valmistatakse rasvu, trikotaažitooteid ja ejitusmaterjale ning puhastatakse puuvilla.
Baýramaly rajoonis on maagaasi leiukoht.
Kuurort.
Baýramaly on kuurort neeruhaigetele, seal asub Saparmyrat Türkmenbaşy nimeline sanatoorium. Baýramaly piisavalt kuiv, päikeseline ja soe kliima, mis sarnaneb Egiptuse omaga, on neeruhaigetele soodne. Kuurort tekkis 1920. aastatel.
Sanatoorium asub omapärase mikrokliimaga, igihalja taimestikuga varjulises pargis. Ravi aluseks on kliimateraapia ja ravidieet.
Baýramaly kliima "masseerib" nefriidihaigetel naha kapillaare ning südame ja neerude veresooni. Naha respiratsioon paraneb, tursed kaovad, arteriaalne vererõhk alaneb, vere vool neerudes ja pärgarterites tugevneb, paranevad vereringe ja taastusprotsessid neerudes, tugevneb organismi vastupanuvõime. Neerude ja naha aktiivsuse tõusu tõttu vabaneb organism suurest hulgast mürgistest ainetest, paranevad hapete ja aluste tasakaal, ainevahetus ja vereringeelundkonna funktsioonid. 
Kõrbeliivas kasvanud viinamarjad ja arbuusid sisaldavad väga vähe vett ning rikkalikult glükoosi ja tselluloosi. Türkmenistani viimamarjad ja arbuusid parandavad süsivesikute ainevahetust. Rohelise tee joomine Baýramaly tingimustes aitab laiendada perifeerseid veresooni ja tugevdada higieritust. Kahjulikud soolad ja vesi väljuvad organismist, kuid vajalikud valgud ja fermendid jäävad verre ning aitavad kaasa neeripõletikuga orgabismi elutegevusele.
Sanatooriumis kasutatakse palju õhuvanne, värskes õhus magamist, sooje dušše ja veega ülekallamist.
Sanatooriumis on ka kardioloogiaosakond.
Vaatamisväärsused.
Linna lähedal on vana Mervi (?) varemed.
Telefon.
Baýramaly kaugvalimiskood on 564.
Ajalugu.
Juulis 1992 olid Baýramalys rahutused.
1990. aastate alguses algasid jumalateenistused restaureeritud revolutsioonieelses õigeusu kirikus.
Amuuri oblast

Amuuri oblast on oblast Venemaal Kaug-Ida föderaalringkonnas.
Piirneb lõunas Hiinaga, piirijõeks on Amuuri jõgi. Põhjas moodustab loodusliku piiri Sahhaga Stanovoi mäestik.
Piirkonna põliselanikud on evengid. Venelaste kolonisatsioon algas 17. sajandil, suuremas mahus alles 19. sajandil.
2009. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 869 600. Suuremad linnad on Blagoveštšensk, Belogorsk ja Svobodnõi.
Oblastit läbivad Siberi raudtee ja Baikali–Amuuri magistraalraudtee.
Tsiolkovski linna lähedal asub Vostotšnõi kosmodroom.
Ajalugu.
Amuuri oblast moodustati algselt 1922. aastal; aastatel 1926–1938 kuulus piirkond Kaug-Ida Vabariigi koosseisu; aastatel 1926–1930 Amuuri ringkond ("okrug"); 1930–1932 Amuuri rajoon; 1932 Amuuri oblast; aastatel 1938–1942 oli piirkond Habarovski oblasti koosseisus.
Haldusjaotus.
Oblastis on 9 linnaringkonda ja 20 rajooni:
Arhangelski oblast

Arhangelski oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Loode föderaalringkonnas. Oblast moodustati 23. septembril 1937, kui Põhja oblast (endine Põhja krai) jagati Arhangelski ja Vologda oblastiks. Arhangelski oblasti koosseisu kuulub Neenetsi autonoomne ringkond.
Loodus.
Arhangelski oblast asub Põhja-Venemaal, Valge mere ääres.
37% territooriumist on kaetud peamiselt okasmetsadega. Mezeni suudme piirkonnas ja Põhja-Jäämere saartel on tundra. Oblasti suurimad jõed on Dvina, Onega ja Mezen. Oblastis on üle 2500 järve.
Rahvastik.
Arkangelski oblasti rahvaarv oli 2002. a. rahvaloenduse andmetel 1 336 539 (ilma Neenetsi AR-ta), kellest 1258938 (94,2%) olid venelased, 27841 (2,1%) ukrainlased, 10412 (0,8%) valgevenelased ja 8326 (0,6%) neenetsid. Oblasti suurimad linnad on Arhangelsk (351 600 elanikku 2005. a.) ja Severodvinsk (197 400 elanikku 2005. a.). Rahvaarv väheneb väljarände ja negatiivse iibe tõttu.
Haldusjaotus.
Arhangelski oblast on jaotatud 19 rajooniks ja seitsmeks linnaringkonnaks (kokku on oblastis 14 linna). Lisaks kuuluvad oblastisse Venemaa Arktika valdus Franz Josephi maa, mis ei kuulu ühtegi rajooni. Neenetsi autonoomne ringkond kuulub samuti Arhangelski oblastisse, ehkki on samas ka Venemaa Föderatsiooni subjekt. Mirnõi linn on föderaalse alluvusega.
Astrahani oblast

Astrahani oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Lõuna föderaalringkonnas, Kaspia mere rannikul Volga jõe alamjooksul ja deltas.
Rahvastik.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas oblastis 1 010 073 inimest, kellest 618 204 (67,6%) olid venelased, 149 415 (16,3%) kasahhid, 60 523 (6,6%) tatarlased ja 8 132 (0,9%) ukrainlased.
Linnades elas 2002. aastal 67,7% elanikest. Oblastis on 6 linna: Astrahan, Ahtubinsk, Znamensk, Harabali, Kamõzjak ja Narimanov.
Haldusjaotus.
Oblast koosneb 11 rajoonist ja 3 oblastilise alluvusega linnast.
Volgogradi oblast

Volgogradi oblast (aastail 1936–1961 "Stalingradi oblast") on 1. järgu haldusüksus Venemaal Lõuna föderaalringkonnas.
Oblast piirneb idas Kasahstaniga, idas Rostovi oblastiga, põhjas Saratovi ja Voroneži oblastiga, lõunas Astrahani oblasti ja Kalmõkkiaga.
Oblasti ulatus läänest itta on üle 400 km.
Loodus.
Oblastit läbivad Volga jõgi ja Volga-Doni kanal.
Haldusjaotus.
Oblast jaguneb 33 rajooniks ja 6 oblastilise alluvusega linnaks.
Rajoonid:
Rahvastik.
2002. aasta rahvaloenduse andmetel elas oblastis 2 699 223 inimest, kellest 2 399 300 (88,9%) olid venelased, 56 281 (2,07%) ukrainlased, 45 301 (1,66%) kasahhid, 28 641 (1,05%) tatarlased ja 26 974 (1%) armeenlased.
Linnades elas 75,2% ja maal 24,8% elanikest. Suuremad linnad on Volgograd, Volžski, Kamõšin, Mihhailovka, Frolovo ja Urjupinsk.
Ajalugu.
Teise maailmasõja ajal okupeeris Saksamaa oblasti lääne- ja lõunaosa 1942–1943. Volgogradis ja selle ümbruses toimus Stalingradi lahing. 1941. aastal liideti oblastiga osa Volgasakslaste ANSVst.
Rostovi oblast

Rostovi oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Lõuna föderaalringkonnas ja piirneb Ukrainaga, Kalmõkkiaga, Voroneži ja Volgogradi oblastiga ning Stavropoli ja Krasnodari kraiga.
Haldusjaotus.
Oblast on jaotatud 43 rajooniks.
Rahvastik.
Rahvaarv oli 2002. aasta rahvaloenduse andmetel 4 404 013, kellest 3 934 835 (89,3%) olid venelased, 118 486 (2,7%) ukrainlased ja 109 994 (2,5%) armeenlased.
Suuremad linnad on Rostov Doni ääres, Taganrog, Šahtõ, Novotšerkassk, Volgodonsk, Novošahtinsk ja Bataisk.
Vologda oblast

Vologda oblast on oblast Venemaal Loode föderaalringkonnas. Piirneb Arhangelski oblastiga põhjas, Kirovi oblastiga idas, Kostroma ja Jaroslavli oblastiga lõunas, Tveri ja Novgorodi oblastiga edelas, Leningradi oblastiga läänes ja Karjala Vabariigiga loodes.
Loodus.
Oblastis asuvad Valgjärv, Kubena järv ning Rõbinski ja Šeksna veehoidla.
Rahvastik.
Rahvaarv oli 2002. aasta rahvaloenduse andmetel 1 269 568, kellest 96,6% olid venelased ja 1% ukrainlased. 2009. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 1 218 200. Oblasti põliselanikke vepslasi oli 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 412 ehk 0,03% oblasti elanikest.
Suuremad linnad on Vologda (311 859), Tšerepovets (301 040), Sokol (34 300) ja Veliki Ustjug (28 300).
Haldusjaotus.
Oblast jaguneb 26 rajooniks ja 2 oblastilise alluvusega linnaks (Vologda ja Tšerepovets).
Uljanovski oblast

Uljanovski oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Volga föderaalringkonnas.
Haldusjaotus.
Oblast jaguneb 3 linnaringkonnaks ja 21 munitsipaalrajooniks:
Teise järgu munitsipaalmoodustisi on 143, neist 31 linnalist ja 112 maa-asundust. Oblastis on 6 linna ja 33 alevit. Suuremad linnad on Uljanovsk ja Dimitrovgrad.
Rahvastik.
2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli elanike seas 72,65% venelasi, 12,2% tatarlasi, 8% tšuvašše ja 3,63% mordvalasi.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Uljanovski oblasti elanikest venelasi 73,6%, tatarlasi 12,2%, tšuvašše 7,7%, mordvalasi 3,2%, ukrainlasi 0,9%, asereid 0,36% ja teistest rahvustest inimesi 1,6%.
Vladimiri oblast

Vladimiri oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Keskföderaalringkonnas. See piirneb Moskva, Jaroslavli, Ivanovo, Rjazani ja Nižni Novgorodi oblastiga.
Haldusjaotus.
Oblast on jaotatud järgmisteks kohalikeks omavalitsusüksusteks (seisuga 1. jaanuar 2017):
Rahvastik.
2009. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 1 439 800.
Asulad.
Oblastis on 23 linna ja 9 alevit. Suuremad linnad on Vladimir, Kovrov, Murom, Aleksandrov ja Guss-Hrustalnõi.
Voroneži oblast

Voroneži oblast (vene keeles Воро́нежская о́бласть) on föderatsiooni subjektina 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaa Keskföderaalringkonnas.
Oblast moodustati 13. juunil 1934. Selle halduskeskus on Voroneži linn.​ Pindalalt on oblast Venemaa föderaalsete subjektide seas 51. kohal ja rahvaarvult on 28. kohal.
Geograafia.
Voroneži oblast piirneb riigisiseselt Belgorodi, Kurski, Lipetski, Tambovi, Saratovi, Volgogradi ja Rostovi oblastiga ning Ukraina poolt Luhanski oblastiga.
Voroneži oblast asub Venemaa Euroopa osa keskses vööndis, majanduslikult soodsas asukohas, kus teedevõrk ühendab erinevaid Venemaa tööstuspiirkondi. Suure osa oblastist moodustavad metsastepid, kaguosas asuvad stepid. Oblasti valdavaks pinnaseks on viljakas mustmuld. Oblasti pindala moodustab ligikaudu kolmandiku kogu Venemaa kesk-mustmullavööndi pindalast. Oblasti ulatus põhjast lõunasse – 277,5 km ja läänest itta – 352 km. 
Suurim läbi oblasti voolav jõgi on Don. Selle pikkus on 1870 km, millest 530 km jääb Voroneži oblasti aladele. Teised suuremad jõed on Voroneži jõgi, Bitjug ja Hopjor. 
Oblastis on 28 linna ja linna tüüpi asulat. Suuremad linnad on Voronež, Borissoglebsk, Rossoš ja Liski.
Haldusjaotus.
Oblastis on 3 linnaringkonda ja 31 rajooni:
Rahvastik.
Elanikkonna suurus ja koosseis rahvaloenduste andmetel:
Elanikkond suuremates linnades ja linna tüüpi asulates:
Tveri oblast

Tveri oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Keskföderaalringkonnas ja piirneb Pihkva, Novgorodi, Vologda, Moskva, Smolenski ja Jaroslavli oblastiga. 1935–1990 kandis nime "Kalinini oblast".
Loodus.
Oblast asub Ida-Euroopa lauskmaal. Lääneosas asub Valdai kõrgustik (kõrgeim punkt 343 m).
Veekogud.
Oblastis on umbes 1000 jõge. Tähtsaim jõgi on oblastist alguse saav ning lõuna- ja idaosa läbiv Volga. Oblastist saab alguse ka Lääne-Dvina ehk Daugava jõgi.
Oblastis on umbes 1700 järve. Suurim järv on Seliger (Selijärv). Suuremate järvede hulka kuuluvad ka Bologoje, Brosno, Velikoje, Volgo-I, Volgo-II, Kaftino, Kudinskoje, Peno, Pesotšnoje, Piros, Sabro, Svetloje, Serema, Sig ja Šlino.
Taimkate.
54,8% oblasti territooriumist on kaetud metsadega. Levinuimad puuliigid metsades on kuusk, mänd, kask, haab, lepp, tamm. Oblastis on levinud ka pihlakas, toomingas, paju, pärn, vaher, jalakas ja saar.
Haldusjaotus.
Oblast jaguneb halduslikult 35 munitsipaalrajooniks ja 8 linnaringkonnaks.
Linnaringkonnad:
Rajoonid:
Rahvastik.
Rahvaarv oli 2002. aasta rahvaloenduse andmetel 1 471 459, kellest 92,5% olid venelased, 1,5% ukrainlased ja 1% karjalased. Rahvaarv väheneb negatiivse loomuliku iibe ja väljarände tõttu (1990. aastal oli rahvaarv 1 674 000). 2009. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 1 369 400. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli rahvaarv 1 353 550. 2022. aasta alguses oli rahvaarv esialgsel hinnangul 1 228 698.
Oblastis on 23 linna ja 30 alevit. Suuremad linnad on Tver (406 700), Ržev (62 400), Võšni Volotšok (54 600), Kimrõ (51 400), Toržok, Konakovo, Udomlja, Bežetsk, Bologoje ja Nelidovo.
Eestlasi elas Tveri oblastis rahvaloenduste andmeil 1959. aastal 2662, 1970. aastal 1722, 1979. aastal 1300, 1989. aastal 840 ja 2002. aastal 443.
Tula oblast

Tula oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Keskföderaalringkonnas, Kesk-Vene kõrgustikul. Piirneb põhjas Moskva, idas Rjazani, kagus Lipetski, lõunas Orjoli ja läänes Kaluga oblastiga. Kõrgus merepinnast on 108–293 m.
Rahvastik.
Tula oblastis elas 2002. aasta rahvaloenduse andmetel 1 675 758 inimest, kellest 1 595 564 (95,2%) olid venelased, 22 260 (1,3%) ukrainlased ja 8968 (0,5%) tatarlased.
Rahvaarv väheneb väljarände ja negatiivse loomuliku iibe tõttu (loomulik iive oli 2004. aastal –22 500, 2009. aastal –15 290, 2016. aastal –10 200, 2018. aastal –11 800 ja 2020. aastal –16 392). 2009. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 1 553 100, 2019. aasta alguses 1 478 800.
Oblastis on 19 linna, suuremad linnad on Tula, Novomoskovsk, Donskoi, Aleksin, Štšokino ja Uzlovaja.
74,8% rahvastikust elab linnades ja alevites.
Haldusjaotus.
Oblast on jaotatud 23 rajooniks:
Tambovi oblast

Tambovi oblast asub Venemaa Keskföderaalringkonnas, Oka-Doni madaliku keskosas metsastepi vööndis.
Suuremad jõed on Tsna, Vorona ja Voronež.
Rahvastik.
Tambovi oblastis elas 1989. aasta rahvaloenduse andmetel 1 320 763 ja 2002. aasta rahvaloenduse andmetel 1 178 443 inimest. 2008. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 1 106 000 ja 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 1 092 396. Linnades elas 58,7% rahvastikust. Oblastis on 8 linna, suuremad neist on Tambov, Mitšurinsk, Rasskazovo ja Moršansk.
Haldusjaotus.
Oblast jaguneb 7 linnaks (linnaringkond) ja 23 rajooniks (munitsipaalrajoon). Rajoonides on kokku 234 külaasundust.
Rjazani oblast

Rjazani oblast asub Venemaa Keskföderaalringkonnas.
Rahvastik.
Rjazani oblasti rahvaarv oli 2002. aasta rahvaloenduse andmeil 1 227 910. 2009. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 1 157 700 ning 2020. aasta alguses 1 108 847. Linnades elab 65% rahvastikust. Suuremad linnad on Rjazan, Kassimov, Skopin ja Sassovo.
Suuremad rahvusrühmad olid 2002. aastal:
Haldusjaotus.
Oblast jaguneb 25 rajooniks ja 4 linnaringkonnaks.
Smolenski oblast

Smolenski oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Keskföderaalringkonnas. Piirneb läänes Valgevenega.
Ajalugu.
Smolenski linna ümbritsevaid maa-alasid ühendava Smolenskimaa esmane riiklik moodustis oli Smolenski vürstiriik, mis rajati 1054. aastal ja arenes kiiresti tänu kesksele asendile Venemaal. 12. sajandi lõpuks oli Smolenskimaast saanud Ida-Euroopa üks tugevaimaid riike ning Smolenski dünastia hoidis enda kontrolli all Kiievi-Vene trooni. 1240. aastal, kui mongolid Venemaad rüüstasid, säästsid mongoli väed küll Smolenskit, ent linn pidi hakkama Kuldhordile andamit maksma.
14. sajandil muutus piirkond Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi ja Moskva suurvürstiriigi vahelise võimuvõitluse objektiks. Viimane iseseisev Smolenski vürst oli Georgi, kelle valitsusajal vallutas Leedu suurvürst Vytautas linna kolm korda: 1395, 1404 ja 1408. Lõpuks läksid linn ja Smolenskimaa Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi koosseisu.
Aastatel 1404–1514 oli Smolenskimaa Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi koosseisus. Pärast linna tagasivallutamist asuti seda kindlustama ja 1597–1602 ehitati paksude müüridega kivist Smolenski kreml. Sellest hoolimata vallutasid Poola väed Smolenski 1611. aastal pärast 20-kuulist piiramist ning linn ja Smolenski vojevoodkond jäid Rzeczpospolita koosseisu. 1654. aastal vallutasid Venemaa tsaaririigi väed tsaar Aleksei Mihhailovitši juhtimisel Smolenskimaa, piirasid pealinna Smolenskit, mis lõpuks alistus. 1667. aastal sõlmitud Andrussovo vaherahuga jäi Smolensk ja Smolenskimaa Venemaa tsaaririigi valdusse.
Smolenskimaa kuulumise ajal Rzeczpospolita koosseisu moodustus aadliseisus šlahta ("служилое дворянство"), mille eriõigused säilisid ka Smolenskimaa liitmisel Venemaa tsaaririigiga ja Smolenski šlahtapolgus teenides. Šlahta seast on pärit Venemaa silmapaistvaid sõjaväelasi, riigi- ja kultuuritegelasi ning teadlasi: Potjomkinid, Nahhimovid, Glinkad, Vonljarjarskid, Hrapovitskid, Engelhardtid. Šlahtaadlikele lubatud privileegide eest oli neil keelatud abielluda katoliku usku poolataridega, anda lapsi õppima väljapoole Venemaad või võtta välismaalt (katoliku usutunnistusega riikidest) koduõpetajaid.
Rahvastik.
2009. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 974 100, 2021. aasta alguses 921 620. Rahvastik väheneb negatiivse loomuliku iibe (2020. aastal -9286) tõttu.
2010. aastal olid 94,6% oblasti elanikest venelased.
Oblastis on 15 linna: Smolensk, Vjazma, Roslavl, Jartsevo, Safonovo, Gagarin, Desnogorsk, Rudnja, Dorogobuž, Jelnja, Sõtšovka, Potšinok, Veliž, Demidov ja Duhhovštšina. Oblastis on ka 10 alevit.
Haldusjaotus.
Oblast jaguneb kaheks linnaringkonnaks (Smolensk ja Desnogorsk) ja 25 rajooniks:
Moskva oblast

Moskva oblast asub Venemaa Keskföderaalringkonnas ümber Moskva linna, mis moodustab iseseisva haldusüksuse ja föderatsiooni subjekti. Oblastil otseselt keskust ei ole, mõned haldusasutused asuvad Moskva linnas, mõned oblasti territooriumil eri paikades.
Moskva oblast piirneb loodes Tveri oblastiga, põhjas Jaroslavli oblastiga, kirdes ja idas Vladimiri oblastiga, kagus Rjazani oblastiga, lõunas Tula oblastiga, edelas Kaluga oblastiga ning läänes Smolenski oblastiga.
Loodus.
Metsadega on kaetud 42,5% oblasti territooriumist.
Valitseb paraskliima parajalt külma talve (−5...–10 °C) ja sooja suvega (16...19 °C). Aasta keskmine õhutemperatuur on 5–6 °C.
Rahvastik.
2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli rahvaarv 6 618 538, kellest 6 022 763 (91%) olid venelased, 147 808 (2,2%) ukrainlased, 42 212 (0,6%) valgevenelased ja 39 660 (0,6%) armeenlased.
Suuremad linnad on Balašihha, Himki, Podolsk, Koroljov, Mõtištši, Ljubertsõ, Elektrostal, Kolomna, Odintsovo, Železnodorožnõi, Serpuhhov, Orehhovo-Zujevo, Krasnogorsk, Sergijev Possad, Štšolkovo, Puškino, Žukovski, Noginsk ja Domodedovo.
Haldusjaotus.
Oblastis on 2019. aasta detsembri seisuga 63 kohaliku omavalitsuse üksust, kõik linnaringkonnad. Haldusüksusena on neist 55 oblastilise alluvusega linnad (39 koos haldusalaga, 16 ilmahaldusalata) ja 3 oblastilise alluvusega alevid koos haldusalaga ning 5 kinnist asulat.
Ajalugu.
Moskva oblast moodustati 3. juunil 1929. aastal Moskva kubermangust, Rjazani kubermangust, Tveri kubermangust ja Tuula kubermangust.
Moskva oblasti juhid.
ÜK(b)P Moskva linna- ja oblastikomitee ning NLKP Moskva Linnakomitee I sekretärid
24. augustil 1991 Linnakomitee likvideeriti.
Moskva oblasti Nõukogu Täitevkomitee esimehed
Moskva oblasti kubernerid
Orjoli oblast

Orjoli oblast asub Venemaa Keskföderaalringkonnas.
Suuremad linnad on Orjol, Livnõ ja Mtsensk. 1. septembril 2007 oli oblasti arvestuslik rahvaarv 823 300. 2009. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 817 000, 2020. aasta alguses 733 498 ja 2023. aasta alguses 699 998.
Haldusjaotus.
Oblast koosneb 24 munitsipaalrajoonist ja 3 linnaringkonnast.
1993–2009 oli oblasti kuberner Jegor Strojev.
Novgorodi oblast

Novgorodi oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Loode föderaalringkonnas.
See piirneb Leningradi, Vologda, Tveri ja Pihkva oblastiga.
Loodus.
Oblastis asuvad Ilmjärv ja Valdai järv.
Pinnamood.
Läänepoolne osa hõlmab Ilmjärve ümbruse madaliku, idapoolne osa jääb Valdai kõrgustiku äärealale. Kõrgeim punkt on Rõžohha mägi (296 m).
Haldusjaotus.
Novgorodi oblast jaguneb halduslikult 21 munitsipaalrajooniks ja 1 linnaringkonnaks:
Rahvastik.
2013. aasta alguses oli oblasti arvestuslik rahvaarv 625 900.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli oblasti rahvaarv 634 111, neist 560 280 (95,1%) olid venelased, 7025 (1,2%) ukrainlased, 3598 (0,6%) mustlased ja 3438 (0,6%) valgevenelased.
2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli oblasti rahvaarv 694 355, neist 652 165 (93,9%) olid venelased, 10 449 (1,5%) ukrainlased, 5294 (0,8%) valgevenelased, 3388 (0,5%) mustlased ja 2080 (0,3%) tatarlased. Eestlasi elas Novgorodi oblastis rahvaloenduste andmeil 1959. aastal 1421, 1970. aastal 958, 1979. aastal 835, 1989. aastal 548, 2002. aastal 307 ja 2010. aastal 171.
Rahvaarv väheneb negatiivse loomuliku iibe tõttu.
Keskmine oodatav eluiga oli 2006. aastal 63 aastat, meestel 56 ja naistel 71 aastat. 2015. aastal olid need näitajad vastavalt 68,7 aastat, 62,47 aastat ja 74,93 aastat.
Oblasti elanike keskmine vanus oli 2006. aastal 40,5 aastat.
Asustus.
Oblastis on 10 linna (rahvaarv hinnanguliselt 2005. aastal): Veliki Novgorod (215 000), Borovitši (56 500), Staraja Russa (34 300), Valdai (18 500), Tšudovo (17 400), Pestovo (15 900), Okulovka (13 800), Malaja Višera (13 800), Soltsõ (11 100) ja Holm (4 200). Oblastis on ka 11 alevit: Demjansk, Hvoinaja, Kresttsõ, Kulotino, Ljubõtino, Neboltši, Pankovka, Parfino, Proletari, Šimsk ja Uglovka.
Linnalistes asulates elas 2013. aasta seisuga 70,5% ja maal 29,5% rahvastikust.
Nižni Novgorodi oblast

Nižni Novgorodi oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Volga föderaalringkonnas.
Nõukogude ajal kandis nime "Gorki oblast".
Asustus.
Suuremad linnad on Nižni Novgorod, Dzeržinsk, Arzamass, Sarov ja Bor.
Haldusjaotus.
Oblastis on 39 rajooni ja 13 rajooni õigustega linna.
Rajoonid:
Rajooni õigustega linnad:
Brjanski oblast

Brjanski oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Keskföderaalringkonnas. Piirneb läänes Valgevene ja lõunas Ukrainaga.
Rahvastik.
Rahvaarv oli 2002. aasta rahvaloenduse andmetel 1 378 941, kellest 96,3% olid venelased, 1,5% ukrainlased ja 0,6% valgevenelased. 2009. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 1 299 700 ja 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 1 278 087.
Suuremad linnad on Brjansk, Klintsõ, Novozõbkov, Djatkovo ja Unetša.
Haldusjaotus.
Oblast jaguneb 27 rajooniks ja 6 linnaringkonnaks.
Belgorodi oblast

Belgorodi oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaa Keskföderaalringkonnas. Pindalalt on oblast Venemaa föderaalsete subjektide seas 67. kohal, rahvaarvult on 28. kohal.
Piirneb läänes ja lõunas Ukrainaga. Oblastit läbib Donetsi jõgi.
Oblastit on autasustatud 1967. aastal Lenini ordeniga – elanike julguse ja vankumatuse eest kodumaa kaitsmisel Suure Isamaasõja ajal ning edu eest rahvamajanduse taastamisel ja arendamisel.
Rahvastik.
2008. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 1 532 526, 2023. aasta alguses 1 540 486. Suuremad linnad on Belgorod, Starõi Oskol, Gubkin, Šebekino ja Aleksejevka.
2010. aasta andmetel oli oblasti elanike seas 94,4% venelasi, 2,8% ukrainlasi, 0,5% armeenlasi, 0,3% türklasi, 0,3% aserbaidžaanlasi ja muid rahvusi 1,7%.
Haldusjaotus.
Halduslikult jaguneb oblast 6 oblastilise alluvusega linnaks ja 21 rajooniks. Oblastis on 10 linna ja 25 linnalist asulat. 
Oblasti kuberner oli aastatel 1993–2020 Jevgeni Savtšenko (snd 1950). Alates 2020. aasta novembrist on Belgorodi oblasti kuberner Vjatšeslav Gladkov (snd 1969).
Jaroslavli oblast

Jaroslavli oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Keskföderaalringkonnas.
2009. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 1 310 500, 2023. aasta alguses 1 194 535.
95,15% elanikest on venelased.
Asustus.
Suuremad linnad on Jaroslavl, Rõbinsk, Pereslavl-Zalesski, Tutajev, Uglitš ja Rostov.
Haldusjaotus.
Oblast jaguneb 3 linnaringkonnaks (Jaroslavl, Pereslavl-Zalesski, Rõbinsk) ja 17 rajooniks:
Ivanovo oblast

Ivanovo oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Keskföderaalringkonnas.
Oblasti põhja- ja idaosa läbib 173 km pikkuses Volga. Suuremad jõed on veel Kljazma ning selle lisajõed Nerl, Uvod, Teza ja Luhh. Üle 10 km pikkusi jõgesid on 174.
Rahvastik.
2009. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 1 073 100. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli rahvaarv 1 062 629. Oblastis on 17 linna: Ivanovo, Kinešma, Šuja, Vitšuga, Furmanov, Teikovo, Kohma, Rodniki, Zavolžsk, Komsomolsk, Privolžsk, Putšež, Juža, Jurjevets, Navoloki, Gavrilov Possad ja Pljoss.
Ajalugu.
Oblast moodustati 1929. aastal 1918 moodustatud Ivanovo-Voznessenski kubermangu põhiosast ning Kostroma, Jaroslavli ja Vladimiri kubermangu äärealadest.
Haldusjaotus.
Oblast jaguneb 6 oblastilise alluvusega linnaks ja 21 rajooniks:
Linnad.
Furmanov, Ivanovo, Kinešma, Šuja, Teikovo, Vitšuga
Rajoonid.
Rajoonides on kokku 105 külaasundust.
Kaluga oblast

Kaluga oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Keskföderaalringkonnas.
Rahvastik.
Rahvaarv oli 2002. aasta rahvaloenduse andmetel 1 041 641, kellest 93,5% olid venelased ja 2,2% ukrainlased. Linnades elas 75% rahvastikust. Oblastis on 22 linna, neist suuremad on Kaluga, Obninsk ja Ljudinovo. 2009. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 1 002 900.
Haldusjaotus.
Kaluga oblast on jaotatud 24 rajooniks ja 2 linnaringkonnaks:
Les Cayes' piiskopkond

Les Cayes' piiskopkond (ladina keeles "Dioecesis Caiesensis" või "Dioecesis Cajesensis") on katoliku kiriku piiskopkond Haitis, mille keskus on Les Cayes. Allub Port-au-Prince'i peapiiskopkonnale. Piiskop on Jean Alix Verrier.
Piiskopkonna pindala on 4649 km².
Katoliiklus jõudis Les Cayes' piirkonda 15. sajandi lõpus. 
Les Cayes' piiskopkond rajati 3. oktoobril 1861 Santo Domingo peapiiskopkonnast eraldamise teel pärast seda, kui paavst Pius IX sõlmis 1860 Haiti Vabariigiga konkordaadi, mille alusel loodi Port-au-Prince'i kirikuprovints. 
20. aprillil 1972 eraldus Jérémie piiskopkond.
2001. aasta seisuga elas piiskopkonna territooriumil 1 400 000 inimest, kellest katoliiklasi oli 933 000. Preestreid oli 83, neist munkpreestreid 28.
Les Cayes' piiskopid on olnud
Kostroma oblast

Kostroma oblast on oblast Venemaal Keskföderaalringkonnas.
Suuremad linnad on Kostroma, Bui, Nerehta ja Šarja.
Loodus.
Metsad hõlmavad 74,3% oblasti territooriumist.
Suuremad jõed on Volga, Kostroma, Vetluga ja Unža.
Rahvastik.
1989. aasta rahvaloenduse andmeil oli oblasti rahvaarv 804 296. 2009. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 692 300. 2010. aasta rahvaloenduse andmeil oli rahvaarv 667 500. Linnalistes asulates (12 linnas ja 7 alevis) elab 72,74% oblasti elanikest (2020. aasta seisuga).
Haldusjaotus.
Oblast jaguneb 24 rajooniks ja 6 linnaringkonnaks.
Lipetski oblast

Lipetski oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Keskföderaalringkonnas. Ta piirneb Rjazani, Tambovi, Voroneži, Kurski, Orjoli ja Tula oblastiga.
Haldusjaotus.
Lipetski oblast on jaotatud 18 rajooniks ja 2 linnaringkonnaks.
Rahvastik.
2008. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 1 168 800. 2015. aasta alguses oli oblastis 1 157 900 elanikku.
Asulad.
Oblastis on 8 linna (elanike arv 2005. a): Lipetsk (503 100), Jelets (114 500), Grjazi (46 900), Dankov (22 600), Lebedjan (22 000), Usman (19 600) Tšaplõgin (13 400), Zadonsk (10 200).
Permikomi autonoomne ringkond

Permikomi autonoomne ringkond oli haldusüksus Venemaal aastatel 1925–2005. 
1. detsembril 2005 liideti Permi oblastiga Permi kraiks. Krai koosseisus moodustati Permikomi autonoomsest ringkonnast omaette, eristaatusega haldusüksus Permikomi ringkond.
Kirovi oblast

Kirovi oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Volga föderaalringkonnas. Kirovi oblast moodustati 5. detsembril 1936 endisest Kirovi kraist.
Suuremad linnad on Kirov, Kirovo-Tšepetsk, Vjatskije Poljanõ, Slobodskoi ja Kotelnitš.
Haldusjaotus.
Rajoonid:
Linnaringkonnad:
Rahvastik.
2002. aasta rahvaloenduse andmetel elas oblastis 1 503 529 inimest, kellest 90,8% olid venelased, 2,9% tatarlased, 2,6% marid ja 1,2% udmurdid.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas oblastis 1 341 000 inimest.
Linnades elas 71,8% rahvastikust.
Orenburgi oblast

Orenburgi oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Volga föderaalringkonnas. Piirneb lõunas Kasahstaniga.
Läbi oblasti voolab Uurali jõgi.
Orenburgi oblast loodi 1934. aastal. 1938–1957 kandis Valeri Tškalovi auks nime "Tškalovi oblast".
74% elanikest moodustavad venelased, suuremad vähemusrahvad on tatarlased, kasahhid, ukrainlased, baškiirid ja mordvalased.
Asustus.
Suuremad linnad on Orenburg, Orsk, Novotroitsk ja Buzuluk.
Külad: Totskoje.
Haldusjaotus.
Oblastis on 29 munitsipaalrajooni ja 13 linnaringkonda.
Penza oblast

Penza oblast (varem ka "Pensa oblast") on oblast Venemaal Volga föderaalringkonnas. Ta piirneb kirdes Rjazani oblasti, põhjas Mordva Vabariigi, idas Uljanovski oblasti, lõunas Saratovi oblasti ja läänes Tambovi oblastiga.
Rahvastik.
2002. aasta rahvaloenduse andmetel elas oblastis 1 452 941 inimest, kellest 86,4% olid venelased, 6% tatarlased, 4,9% mordvalased ja 0,9% ukrainlased.
Linnades elas 65% rahvastikust. Oblastis on 11 linna, neist suuremad on Penza, Kuznetsk ja Zaretšnõi.
Haldusjaotus.
Oblast on jaotatud 27 rajooniks ja 3 oblastilise alluvusega linnadeks:
Rajoonid:
Oblastilise alluvusega linnad:
Permi oblast

Permi oblast (aastail 1940–1957 "Molotovi oblast") oli haldusüksus Venemaal Volga föderaalringkonnas. 1. detsembril 2005 liideti ta Permikomi autonoomse ringkonnaga Permi kraiks.
Samara oblast

Samara oblast on (aastail 1936–1991 "Kuibõševi oblast") oblast Venemaal Volga föderaalringkonnas. Oblast on nüüdsetes piirides alates aastast 1943.
Suuremad linnad on Samara, Togliatti, Sõzran, Novokuibõševsk ja Tšapajevsk.
Oblastis kehtib Samara aeg. 28. märtsist 2010 26. oktoobrini 2014 kehtis Moskva aeg.
1991–2007 oli oblasti kuberner Konstantin Titov. 2012. aastast on oblasti kuberner Nikolai Merkuškin.
Rahvastik.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas oblastis 3 215 532 inimest, kellest 85,6% olid venelased, 4,1% tatarlased, 2,7% tšuvašid, 2,1% mordvalased ja 1,4% ukrainlased.
Linnades elas 80% rahvastikust. Oblastis on 11 linna, neist suuremad on Samara, Togliatti, Sõzran, Novokuibõševsk ja Tšapajevsk.
Haldusjaotus.
Oblast on jaotatud 27 rajooniks ja 10 linnaringkonnaks.
Saratovi oblast

Saratovi oblast (varem ka "Saraatovi oblast") on oblast Venemaal Volga föderaalringkonnas.
Suuremad linnad on Saratov, Balakovo, Engels ja Balašov.
Haldusjaotus.
Oblastis on 38 rajooni:
Murmanski oblast

Murmanski oblast asub Venemaa Loode föderaalringkonnas. Suurem osa oblastist asub Koola poolsaarel.
Oblast piirneb Norra, Soome ja Karjala Vabariigiga. 
Ajalugu.
Arheoloogiliste leiutiste põhjal arvatakse, et esimesed inimesed tulid Murmanski oblasti territooriumile umbes 8. aastatuhandel eKr, kuid nendest asukatest on vähe teada. 1. aastatuhandel pKr asustasid oblasti territooriumit saamid. 12. sajandil jõudsid sinna esimest korda slaavlased, kes hakkasid asustama rannikualasid ning seepärast said endale nimeks pomoorid. Üsna ruttu hõlvasid pomoorid Koola poolsaare kogu rannikut. Valge mere rannikut nimetasid nad Terski rannikuks, Barentsi mere rannikut aga Murmani rannikuks. Sõna "murman" tuleneb sõnast "normann".
Poolsaare aktiivne asustamine algab alles 18. sajandi teisel poolel. 1916. aastal jõudis sinna raudtee, 1917. aastal tuli nõukogude võim. Sellest ajast hakkas poolsaarel arenema tööstus.
1921. aastal tekkis Murmanski kubermang, kuid 1927. aastal oli nimetatud ümber Murmanski ringkonnaks ning läks Leningradi oblasti koosseisu. Murmanski oblast moodustati 1938. aastal.
Haldusjaotus.
Oblast jaguneb kuueks rajooniks ning oblastilise alluvusega linnadeks. Osa linnu ja aleveid on kinnised (märgitud tärniga nime järel).
Rahvastik.
Rahvaloenduse andmetel elas 2010. aastal Murmanski oblastis 796 100 inimest. 2019. aasta alguses oli arvestuslik rahvaarv 748 100. 2002. aastal moodustasid venelased 85,2% elanikest. Piirkonna põlisrahvas saamid moodustasid 0,2% elanikest.
Kurgani oblast

Kurgani oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Uurali föderaalringkonnas. Piirneb lõunas Kasahstaniga.
Suurimad oblastis voolavad jõed on Tobol, Isset, Miass ja Ui.
Kurgani oblast moodustati 6. veebruaril 1943.
Oblasti territooriumil on 9 linna, 6 alevit ja 1261 muud asulat. Suuremad linnad on Kurgan ja Šadrinsk.
Oblasti rahvaarv oli 1989. aastal 1 104 872, 2002. aastal 1 019 532 ja 2011. aastal 908 800.
Haldusjaotus.
Oblast jaguneb 24 rajooniks ja 2 linnarongkonnaks:
Sverdlovski oblast

Sverdlovski oblast asub Venemaa Uurali föderaalringkonnas. Asub Kesk- ja Põhja-Uuralite idanõlvadel ja sellega piirneval Lääne-Siberi madaliku alal. Kõrgeim tipp on 1569 m (Konžakovski Kamen).
Suuremad jõed on Tavda, Lozva, Sosva, Tura ja Põšma.
Suuremad linnad on Jekaterinburg, Nižni Tagil, Kamensk-Uralski, Pervouralsk, Serov, Novouralsk ja Asbest.
Alates 1995. aastast oli oblasti kuberner Eduard Rossel (Ühtse Venemaa liige). 23. novembrist 2009 oli kuberner Aleksandr Mišarin. Alates 29. maist 2012 on kuberner Jevgeni Kuivašev.
Oblast jaguneb halduslikult 94 munitsipaalmoodustiseks: linnaringkonnaks, munitsipaalrajooniks ja kinniseks asulaks.
2002. aasta rahvaloenduse andmeil oli 89,2% elanikest venelasi, 3,7% tatarlasi ja 1,2% ukrainlasi.
Rahvastik.
Elanike arv:
Tjumeni oblast

Tjumeni oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Uurali föderaalringkonnas.
Tjumeni oblastisse kuuluvad ka Handi-Mansi Jugra autonoomne ringkond ja Jamali Neenetsi autonoomne ringkond, mis on samas omaette Venemaa föderatsiooni subjektid (seda aastast 1993). Koos nendega on oblasti pindala 1 464 200 km² ja rahvaarv 3 453 686 (2012).
Suuremad linnad on Tjumen, Tobolsk ja Išim.
Tšeljabinski oblast

Tšeljabinski oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Uurali föderaalringkonnas.
Suuremad linnad on Tšeljabinsk, Magnitogorsk, Zlatoust, Miass ja Kopeisk.
Haldusjaotus.
Oblast on jaotatud 27 rajooniks ja 15 rajooni õigustega linnaks.
Rajoonid:
Rajooni õigustega linnad:
Jamali Neenetsi autonoomne ringkond

Jamali Neenetsi autonoomne ringkond (Jamal) on 1. järgu haldusüksus Venemaal Uurali föderaalringkonnas Tjumeni oblastis. Hõlmab Jamali ja Gõda poolsaare.
Suuremad linnad on Novõi Urengoi, Nojabrsk, Nadõm ja Salehard.
59% elanikest on venelased, 5,2% neenetsid.
95% ringkonna tööstustoodangust moodustab maagaas ja naftatooted.
Haldusjaotus.
Ringkonnas on seitse rajooni õigustega linna ja seitse rajooni.
Handi-Mansimaa

Handi-Mansimaa (täisnimega Handi-Mansi Jugra autonoomne ringkond) on Venemaa föderatsiooni subjekt, mis asub Uurali föderaalringkonnas ja on osa Tjumeni oblastist.
Ringkonna halduskeskus on Hantõ-Mansiisk. Suuremad linnad on Surgut, Nižnevartovsk, Neftejugansk, Hantõ-Mansiisk, Kogalõm ja Njagan.
Loodus.
Handi-Mansimaa asub keset Lääne-Siberi madalikku.
Sood hõlmavad selle pindalast 44,3%, metsad 44%, siseveekogud 6,6%, põllumajandusalad 3% ja põõsastikud 2,1%.
Kliima.
Ringkonnas valitseb mandriline kliima pika külma talve ja lühikese sooja suvega. Kõige külmem kuu on jaanuar, selle keskmine õhutemperatuur on –15 °C ringkonna lõunaosas kuni –22 °C põhjas. Kõige soojem kuu on juuli, selle keskmine õhutemperatuur on 16 °C ringkonna põhjaosas kuni 19 °C lõunas.
Hüdrograafia.
Peamised jõed on Ob ja selle lisajõgi Irtõš. Obi lisajõgedest on olulisemad parempoolsed Vahh, Agan, Tromjogan, Ljamin, Pim, Nazõm, Kazõm ja vasakpoolsed Suur-Jugan, Suur-Salõm, Põhja-Sosva. Irtõši lisajõgedest on olulisemad Konda ja Sogom.
Ringkonnas on üle 25 000 järve, suuremad neist on Tormomtor, Vandmtor, Piltanlor, Sõrkovoje, Samotlor.
Loomastik.
Loomadest on levinud pardid, rabapüü, teder, laanepüü, orav, ondatra, metsis, valgejänes, soobel, põder, kärp, punarebane, naarits, mäger, saarmas, karu, haned ja siberi kärp. Vähemal määral on esindatud ahm, põhjapõder, hunt, ilves ja polaarrebane.
Taimestik.
Levinumad puuliigid on lehis, mänd, kuusk, seeder, nulg, kask ja haab.
Territoorium ja haldusjaotus.
Ringkond jaguneb 13 linnaringkonnaks ja 9 munitsipaalrajooniks; 26 linnaasunduseks ja 58 külaasunduseks.
Linnaringkondi moodustavad järgmised linnad: Hantõ-Mansiisk, Jugorsk, Kogalõm, Langepass, Megion, Neftejugansk, Nižnevartovsk, Njagan, Pokatši, Põt-Jahh, Radužnõi, Surgut, Urai.
Munitsipaalrajoonideks on Belojarski, Berjozovo, Hantõ-Mansiiski, Kondinskoje, Neftejuganski, Nižnevartovski, Oktjabrskoje, Sovetski ja Surguti rajoon.
Linnaasundusi moodustavad alevid ja linnad Agiriš, Andra, Barsovo, Belojarski, Belõi Jar, Berjozovo, Fjodorovski, Igrim, Izlutšinsk, Kommunistitšeski, Kondinskoje, Kuminski, Ljantor, Lugovoi, Malinovski, Mežduretšenski, Mortka, Novoagansk, Oktjabrskoje, Pionerski, Poikovski, Priobje, Sovetski, Zelenoborsk, Tajožnõi, Talinka.
Rahvastik.
Seoses nafta- ja gaasimaardlate kasutuselevõtuga on ringkonna elanike arv immigratsiooni tõttu 20. sajandi teisel poolel ja 21. sajandil kiiresti tõusnud. Tabelis on toodud sündimuse, suremuse ja migratsiooni näitajad:
Suuremad rahvusrühmad on 2010. aasta rahvaloenduse andmeil venelased (68,1%), tatarlased (7,6%), ukrainlased (6,4%), baškiirid (2,5%) ja aserbaidžaanid (1,8%). Põlisrahvastest on hante 1,3%, mansisid 0,8%, komisid 0,2% ja neenetseid 0,1%.
Korjaki autonoomne ringkond

Korjaki autonoomne ringkond (Korjakkia) oli haldusüksus Venemaa Kaug-Ida föderaalringkonnas.
1. juulil 2007 liideti Korjaki autonoomne ringkond ja Kamtšatka oblast Kamtšatka kraiks, kus selle territoorium moodustab Korjaki ringkonna.
20. aprillil 2006 toimunud 7,6-magnituudise maavärina epitsenter asus Tilitšiki küla lähedal.
Rahvastik.
Suuremad rahvusrühmad on (2002) venelased (50,6%), korjakid (26,7%), tšuktšid (5,6%), itelmeenid (4,7%), ukrainlased (4,1%) ja eveenid (3,0%).
Tšuktšimaa

Tšuktši autonoomne ringkond (Tšuktšimaa) on haldusüksus (autonoomne ringkond) Venemaal Kaug-Ida föderaalringkonnas. Keskus Anadõr. Piirneb läänes Sahha Vabariigiga, Magadani oblastiga ja Kamtšatka kraiga
Rahvastik.
Rahvaarv oli 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 50 526, millest 52,5% (25 068) oli venelasi, 26,7% (12 772) tšuktše, 6,0% (2869) ukrainlasi ja 3,2% (1529) eskimoid. Rahvaarv väheneb väljarände tõttu.
1989. aasta rahvaloenduse andmetel oli ringkonna rahvaarv 163 934 ja 2002. aasta rahvaloenduse andmetel 53 824, kellest 51,9% (27 918) olid venelased, 23,5% (12 622) tšuktšid, 9,2% (4960) ukrainlased ja 2,9% (1534) eskimod.
Ringkonnas on kolm linna: Anadõr, Bilibino ja Pevek.
Haldusjaotus.
Ringkond koosneb kuuest rajoonist:
1. Anadõri rajoon (vene "Анадырский район") &lt;br&gt;
2. Bilibino rajoon (vene "Билибинский район") &lt;br&gt;
3. Iultini rajoon (vene "Иультинский район") &lt;br&gt;
4. Providenija rajoon (vene "Провиденский район") &lt;br&gt;
5. Tšauni rajoon (vene "Чаунский район") &lt;br&gt;
6. Tšukotka rajoon (vene "Чукотский район")
Sahhalini oblast

Sahhalini oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Kaug-Ida föderaalringkonnas.
Hõlmab Sahhalini saare ja Kuriilid.
Oblast moodustati 20. oktoobril 1932, 1947. aastal liideti Sahhalini oblastiga Lõuna-Sahhalini oblast.
Loodus.
Metsad katavad 67,7% territooriumit.
Oblastis on mussoonparaskliima aasta keskmise õhutemperatuuriga 0...5 °C. Jaanuar on Sahhalini saare kõige külmem kuu keskmise õhutemperatuuriga –6 °C lõunaosas kuni –20 °C põhjaosas. Kuriili saarte kõige külmem kuu on veebruar keskmise õhutemperatuuriga –5 °C. Oblasti kõige soojem kuu on august õhutemperatuuriga 11...16 °C Kuriili saartel, 12–16 °C Sahhalini põhjaosas kuni 19 °C lõunas. Mägedes on õhutemperatuur madalam.
Rahvastik.
2002. aasta rahvaloenduse andmetel elas oblastis 546 695 inimest, kellest 84,3% olid venelased, 5,4% korealased, 4% ukrainlased, 1,3% tatarlased ja 1% valgevenelased. Sahhalini saare põliselanikke nivhe oli 2450. 2009. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 514 500.
Linnades elas 86,7% elanikest. Suuremad linnad on Južno-Sahhalinsk, Korsakov ja Holmsk.
Haldusjaotus.
Oblastis on 1 rajooni õigustega linn (Južno-Sahhalinsk) ja 17 rajooni:
Magadani oblast

Magadani oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Kaug-Ida föderaalringkonnas. 
See piirneb idas Ohhoota merega ja Vaikse ookeaniga, põhjas Tšuktši autonoomse ringkonna ja Kamtšatka kraiga, läänes Sahha Vabariigiga ja lõunas Habarovski kraiga. Kolm neljandikku pindalast on kaetud tundra ja metsatundraga. Tähtsamad jõed on Kolõma ja Ajan-Jurjah.
Rahvastik.
Oblasti põliselanikeks on eveenid ja jukagiirid. 1989. aastal oli oblasti rahvaarv 385 300.
2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli rahvaarv 182 726, millest venelasi oli 80,2% (146 511), ukrainlasi 9,89% (18 068), eveene 1,38% (2257), valgevenelasi 1,19% (2169) ja tatarlasi 1,1 % (2006). 
2009. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 163 000. Rahvaarv oli 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 156 996, kellest 84,1% (127 936) oli venelasi, 6,5% (9857) ukrainlasi, 1,7% (2635) eveene ja 0,9% (1415) tatarlasi. Jukagiire oli 71.
Haldusjaotus.
Oblast on jaotatud 8 rajooniks ja 2 linnaks.
Rajoonid:
Linnad:
Majandus.
Peamisteks majandusharudeks on maavarade (kuld, hõbe, tina, volfram, molübdeen, nafta, pruunsüsi) kaevandamine ja kalapüük.
Kamtšatka oblast

Kamtšatka oblast oli Venemaa 1. järgu haldusüksus Kaug-Ida föderaalringkonnas Kamtšatka poolsaarel. 1. juulil 2007 moodustati Kamtšatka krai Korjaki autonoomse ringkonnaga liitmise teel.
Tšita oblast

Tšita oblast (ka Tšitaa oblast) oli Venemaa 1. järgu haldusüksus. Kuulus Siberi föderaalringkonda.
11. märtsil 2007 toimunud referendumil kiideti heaks ühinemine Aga Burjaadi autonoomse ringkonnaga, mille tulemusel moodustati 1. märtsil 2008 Taga-Baikali krai.
Kemerovo oblast

Kemerovo oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Siberi föderaalringkonnas.
Haldusjaotus.
Oblastis on 19 rajooni ja 18 oblastilise alluvusega linna.
Rahvastik.
2002. aasta rahvaloenduse andmetel elas oblastis 2 899 142 inimest, kellest 91,9% olid venelased, 1,8% tatarlased, 1,3% ukrainlased, 1,2% sakslased ja 0,5% tšuvašid. Oblasti põliselanikeks on šorid ja teleuudid (kokku 0,5%).
Linnades elas 85% rahvastikust. Suuremad linnad on Novokuznetsk, Kemerovo, Prokopjevsk, Leninsk-Kuznetski, Kisseljovsk ja Mežduretšensk.
Kemerovo oblastis on eesti külad: Jurjevka, Koidula ja Malkovka.
Irkutski oblast

Irkutski oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Siberi föderaalringkonnas, Siberi kaguosas, Angara, Leena ja Alam-Tunguska basseinis. Oblasti kagupiiril asub Baikali järv.
Oblast loodi 1937. aasta 26. septembril.
1. jaanuaril 2008 liideti Irkutski oblastiga Ust-Orda Burjaadi autonoomne ringkond.
Loodus.
Irkutski oblast on Venemaa kõige metsarikkam regioon: metsad hõlmavad 83,1% oblasti territooriumist.
Rahvastik ja asustus.
2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Irkutski oblasti rahvaarv 2 581 705, kellest 2 320 493 (89,9%) olid venelased, 80 565 (3,1%) burjaadid ja 53 631 (2,1%) ukrainlased.
Suuremad linnad on Irkutsk, Bratsk, Angarsk ja Ust-Ilimsk.
Haldusjaotus.
Rajoonid.
Tärniga rajoonid kuuluvad eristaatusega üksusesse Ust-Orda Burjaadi ringkond.
Novosibirski oblast

Novosibirski oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Siberi föderaalringkonnas. Asub Lääne-Siberi madaliku lõunaosas Irtõši ja Obi vahel.
Oblastis on palju järvi, neist suurim on Tšanõ järv.
Suuremad linnad on Novosibirsk, Berdsk, Iskitim ja Kuibõšev.
Oblastit läbib Siberi raudtee.
Haldusjaotus.
Oblastis on 30 rajooni ja 5 linnaringkonda.
Rajoonid:
Omski oblast

Omski oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Siberi föderaalringkonnas.
Rahvastik ja asustus.
Omski oblastis elas 2002. aasta rahvaloenduse andmetel 2 079 220 inimest, kellest 1 735 512 (83,5%) olid venelased, 81 618 (4%) kasahhid, 77 884 (3,8%) ukrainlased, 76 334 (3,7%) sakslased ja 47 796 (2,3%) tatarlased.
Oblastis elas ka 3025 eestlast (peamiselt Estonka, Lilliküla, Tsvetnopolje, Zolotaja Niva, Vana-Viru, Uus-Viru, Orlovka ja Kovaljovo külas).
Lisaks Omskile on oblastis veel viis linna: Tara, Issilkul, Kalatšinsk, Nazõvajevsk ja Tjukalinsk.
Haldusjaotus.
Omski oblast on jaotatud järgmisteks rajoonideks (31) ja oblastilise alluvusega linnadeks (6):