SMERŠ

SMERŠ, ametlik nimetus Vastuluure Peavalitsus SMERŠ (vene keeles "СМЕРШ, akronüüm Смерть шпионам!", Surm spioonidele!) oli Nõukogude Liidu sõjaväe, sõjalaevastiku ja sõjaväestatud asutuste ja organisatsioonide vastuluureorganisatsioonide ühisnimetus, aastatel 1943–1953.
Nõukogude Liidu Relvajõudude, piirivalve-, sisevägede, miilitsa ja sõjaväestatud organisatsioonide vastuluurealase järelevalvega tegelesid järgmised organisatsioonid:
NSV Liidu Kaitse Rahvakomissariaadi Vastuluure Peavalitsus ja NSV Liidu Sõjalaevastiku Rahvakomissariaadi Vastuluurevalitsus moodustati NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu määrusega nr 415-138сс, 19. aprillil 1943, millega eraldati NSV Liidu SARK-i sõjaväe vastuluureorgani Eriosakondade Valitsuse ("Управление особых отделов; УОО") eriosakonnad Kaitse Rahvakomissariaadi ja Sõjalaevastiku Rahvakomissariaadi haldusalasse. 15. mail 1943 moodustati Vastuluurevalitsus ka NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi koosseisus. 1943. aasta aprillis lahutati taas ÜK(b)P KK Poliitbüroo otsusega 14. aprillist 1943 No П 40/91 NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaat uuesti NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadiks ja NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadiks. Rahvakomissariaatide lahutamine kinnitati NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu poolt alles 2. juunil 1943 käskkirjaga №621-191сс.
Pärast Teise maailmasõja lõppu, 25. veebruaril 1946 reorganiseeriti SMERŠ-i valitsused NSV Liidu valitsusorganite reformi käigus (Kaitse Rahvakomissariaadi ja Sõjalaevastiku Rahvakomissariaadi liitmise tõttu) NSV Liidu Relvajõudude Rahvakomissariaadi ("Народный Комиссариат Вооружённых Сил СССР, НКВС СССР") haldusalasse ning seejärel 15. märtsil 1946 selle järglase NSV Liidu Relvajõudude Ministeeriumi haldusalasse, kuid juba 1946. aasta 4. mail viidi organisatsioon NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi haldusalasse NSVL RJM 3. Peavalitsusena. NSV Liidu Relvajõudude Rahvakomissariaadi Vastuluurevalitsuse ülema Viktor Abakumovi määras Stalin NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi ministriks.
Kaitse RK Vastuluure Peavalitsuse SMERŠ ülesanded.
Kaitse Rahvakomissariaadi Vastuluure Peavalitsuse SMERŠ ülesanded:
SMERŠ-i osakondade tegevus.
Vastuluureosakondade tegevuspiirkondadeks olid Punaarmee tegevarmee ning lahingutegevuspiirkondade tagalapiirkonnad. Tegevarmee koosseisus olevad vastuluureosakondade töötajad teostasid kontrolli punaarmeelaste võimaliku kodumaa reetmise ning Saksa luureorganitega koostöö vältimiseks, kuid suur osa Teise maailmasõja ajal "avastatud" kodumaa reeturite ja Saksa luure agentide süüasjadest olid fabritseeritud oma olemasolu vajaduse õigustamiseks. Teise maailmasõja ajal tabasid nõukogude riikliku julgeoleku ametkonnad 1854 agenti-parašütisti, kelle hulgas oli ka 631 raadiojaamaga varustatud radisti, sellest koguarvust oli vastuluureosakondade osa 55–65%. Vastavalt viimastele andmetele fikseerisid nõukogude raadiovastuluurejaamad aga sellel ajal 389 tuvastamata ning avastamata raadiojaama, mis edastasid informatsiooni Saksa luureorganisatsioonidele.
Kõige edukam oli vastuluureosakondade tegevus Saksa luureorganite s.t Saksa sõjaväeluure luurekoolide vastu suunatud tegevus, mille käigus tuvastati sinna värvatud punaarmeelased värvati topeltagentideks ja edastati raadiomängude käigus desinformatsiooni või luurekoolidesse operatiivkombinatsioonide käigus suunati esmase luureülesande edukalt täitnud topeltagent tagasi luurekooli, kus nad saavutades õppejõudude või juhtivkoosseisu kohad viisid läbi luurekoolide õppurite seas psühholoogilisi mõjutusoperatsioone – mõjutades väljaõpetatud luurekoolide õppureid pärast rindejoone ületamist ilmuma Punaarmee vastuluureosakondadesse ning paljastama enda ning oma luuregruppidesse kuulunud isikud ning luureülesanded.
Vastuluureosakond tegeles kogumis-etapilaagrite ("сборно-пересылочных пункт (СПП)") ja kontrollfilterpunktide ("фронтовых проверочно-фильтрационных пункт (ПФП)") võrgustikus (alates 1944. aasta 1. oktoobrist muudeti kontrollfilterlaagrid NSV Liidu SARK-i erilaagriteks), Saksa sõjavangis ning okupeeritud territooriumitel viibinud sõjaväelaste ja tsiviilisikute kontrolli nendepoolse võimaliku Saksa okupatsioonivõimude ja laagriadministratsiooniga koostöö (kodumaa reetmise) väljaselgitamiseks. Kogumis-etapilaagrites teostati kinnipeetute kontrolli 2–5 ööpäeva ja kontrollfilterlaagrites 2 kuu jooksul. Rinnete tagalapiirkondades moodustati kontrollfilterlaagrite võrgustikud: 2. Valgevene rinde – 15 laagrit, 1. Valgevene rinde – 30, 1. Ukraina rinde – 30, 2. Ukraina rinde – 10, 3. Ukraina rinde – 10, 4. Ukraina rinde tagalas – 5 laagrit, igaühes kuni 10 000 kinnipeetut. Teise maailmasõja lõpus oli Nõukogude Liidus 43 erilaagrit ja 26 kontrollfilterlaagrit, Nõukogude vägede poolt okupeeritud Saksamaa osas ja Ida-Euroopas oli 74 Kontrolli ja filterlaagrit ja 22 kogumis-etapilaagrit.
SMERŠ ja Eesti.
Eesti NSV territooriumil oli Eesti NSV SARK-i ja hiljem Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi vastuluureosakonna SMERŠ-i juht julgeoleku major Konstantin Kolk., SMERŠ asus 1944. aastal Tallinnas Narva maantee 38 hoones.