tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pahraničny

Pahraničny (valgevene keeles Пагранічны, transkribeerituna Pagranitšnõ) on agrolinnake (endine alevik) Valgevenes Hrodna oblastis Bierastavica rajoonis, Pahraničny külanõukogu halduskeskus. Poola keeles on asula nimi "Pograniczny". 
Asulas on 1445 elanikku (2009). Pahraničnys asub Bierastavica raudteejaam raudteeliinil Bialystok–Vaŭkavysk.
Ajalugu.
Pahraničny tekkis aastal 1885 seoses Bialystoki–Vaŭkavyski raudtee ehitusega. Toona ehitati raudteed ehitanud tööliste laagri juurde Bierastavica raudteejaam. Algul kandis asula Bierastavica nime, asudes Hrodna kubermangus.
Kuni 1917. aastani oli Pahraničny Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale, 1939–1991 kuulus Nőukogude Liidu koosseisu. Pärast Valgevene NSVga liitmist sai asulast alevik. Aastal 1978 nimetati Bierastavica alevik ümber Pahraničnyks. Aastal 2007 sai alevikust agrolinnake.
Elts Abel

Elts Abel (sünninimi Elts Vaga; sündinud 9. juunil 1947 Järvakandis) on eesti matemaatik.
Ta lõpetas 1965. aastal Järvakandi Keskkooli ja 1970. aastal Tartu Riikliku Ülikooli matemaatikateaduskonna. Aastatel 1972–1975 oli ta samas aspirantuuris; 1980. aastal kaitses ta Valgevene Riiklikus Ülikoolis väitekirja (juhendaja professor Ülo Lumiste) "Mittetäieliku astakuga pinnad mitteeukleidilistes ruumides" (vene keeles) ja sai füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi.
Isiklikku.
Ta on 1973. aastast abielus Mati Abeliga. Mart Abel on nende poeg.
Margus Abel

Margus Abel (sündinud 29. detsembril 1966) on eesti estraadinäitleja.
Ta on Ervin Abeli ja Tamara Gaenko poeg. Ta osales lapsnäitlejana pisirollis (Muhu talu lapsena) telemängufilmis "Siin me oleme". 
Hiljem on ta esinenud estraadikavades.
Toivo Kivisalu

Toivo Kivisalu (16. november 1941 Tallinn – 10. aprill 2012 Rootsi) oli väliseesti lendur. 
Ta oli Karl Abeli tütrepoeg.
Ta põgenes 1944. aastal Rootsi. Aastatel 1969–1971 töötas ta seal ettevõttes Sterling Airways lendurina. Hiljem oli ta ka lennuõpetaja.
Toivo Kivisalu abil ja organiseerimisel (sponsorite leidmine, rendilepingud, võistluste korraldajatega suhtlemine jne) sai võimalikuks Eesti meeskonna osavõtt 1993. aastal Rootsis Borlänges toimunud 23. purilennu maailmameistrivõistlust. Eesti võistles neil võistlustel üldse esimest korda. Ka Toivo vend Vello lõi Eesti tiimi abistamisel kaasa.
Mart Abel

Mart Abel (sündinud 20. veebruaril 1977 Tartus) on eesti matemaatik. 
Ta on Mati Abeli ja Elts Abeli poeg.
Mati Abel

Mati Abel (sündinud 17. detsembril 1942 Jõhvis) on eesti matemaatik.
Ta lõpetas 1966. aastal Tartu Riikliku Ülikooli, kus oli õppinud matemaatikateaduskonnas. 1971. aastal kaitses ta teaduste kandidaadi väitekirja (juhendaja dotsent Simson Baron) "Banachi algebra väärtustega funktsioonide algebrate algebralised ja topoloogilised omadused" ning sai füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi.
Isiklikku.
Ta on abielus Elts Abeliga. Mart Abel on nende poeg.
Abeli-Ruffini teoreem

Abeli-Ruffini teoreem ehk Abeli teoreem algebralistest võrranditest ehk Abeli võimatuse teoreem on teoreem, mis väidab, et 5. ja kõrgema astme algebralistel võrranditel puuduvad algebraliste avaldistena esitatavad üldlahendid. Selle kohta öeldakse ka, et nad ei ole radikaalides lahenduvad ehk neil puuduvad algebralised lahendid. 
Algebra põhiteoreemi järgi on kõigil algebralistel võrranditel olemas kompleksarvulised lahendid. Abeli-Ruffini teoreem väidab, et kõrgema kui neljanda astme algebraliste võrrandite puhul ei saa anda üldisi valemeid võrrandite kordajatest ning ratsionaalarvulistest konstantidest lahendite arvutamiseks aritmeetiliste tehete ja juurimise abil (ega ka algoritmi sobiva avaldise leidmiseks, sest kõiki selliste võrrandite lahendeid ei saa võrrandi kordajatest niimoodi avaldada). Lahendid on arvutusmeetodite, näiteks Newtoni meetodi või Laguerre'i meetodi abil saada mis tahes täpsusega. 
Mõnel kõrgemat järku võrrandil on lahendeid, mida saab aritmeetiliste tehete ja juurimise teel avaldada. Näiteks võrrandil formula_1 on lahend formula_2.
Analüütiliselt saab lahendada homogeenseid võrrandeid ja sümmeetrilisi võrrandeid. 
Triviaalselt on radikaalides lahenduvad võrrandid, mille kõik juured on ratsionaalarvud, sest neid saab esitada ratsionaalarvuliste konstantidena. Lihtsaim mittetriviaalne näide on võrrand , kus on positiivne reaalarv. Sel on "n" lahendit:
formula_3
Avaldis formula_4, mis sisaldab eksponentsiaalfunktsiooni, annab tegelikult lihtsalt formula_5 eri väärtused ("n"-indad ühejuured), nii et asi taandub juurimisele.
Esitus Galois' teoorias.
Galois' teooria kirjeldab polünoomide juurte permutatsioonide rühma. 
Abeli-Ruffini teoreemi tõestamiseks tõestatakse kaks väidet: 
Ajalugu.
Teoreemi esimese tõestuse avaldas 1799 Paolo Ruffini. Tõestuses olid mõned ebatäpsused.
Aastal 1824 avaldas täieliku tõestuse Niels Henrik Abel. 
Évariste Galois tõestas teoreemi sõltumatult töös, mis avaldati postuumselt 1846. Galois' teooria võimaldas anda tõestusele tänapäevase kuju.
Małaja Bierastavica

Małaja Bierastavica (valgevene keeles Малая Бераставіца, transkribeerituna Malaja Berastavitsa) on agrolinnake Valgevenes Hrodna oblastis Bierastavica rajoonis, Małaja Bierastavica külanõukogu halduskeskus. Poola keeles on asula nimi "Brzostowica Mała". Asulas on 1640 elanikku (2009).
Małaja Bierastavicas asuvad raamatukogu ja kultuurimaja. Tegutseb Małaja Bierastavica lütseum. Vaatamisväärsusteks on vana mõisakompleks (välja ehitatud XVIII sajandil) ning katoliku ja õigeusu kirikud. Kohalikul kalmistul on memoriaalkompleks asula ümbruses aastal 1920 Punaarmee vastu võideldes langenud Poola sõduritele.
Ajalugu.
Małaja Bierastavica asukohta rajasid Chodkiewiczid aastal 1512 mõisa. Toona kuulus piirkond Trakai vojevoodkonda Hrodna maakonda. Hiljem kuulus mõis Massalskitele, seejärel (XVIII sajandist) Stryjeńscytele, viimaks aga Jundziłłodele. Aastal 1610 toimus asula lähedal lahing Vene ja Rootsi vägede vahel.
Kolmandal Poola jagamisel aastal 1795 läks Małaja Bierastavica Venemaa alla, olles algselt Słonimi kubermangus, seejärel Leedu kubermangus ja viimaks Hrodna kubermangus. Aastal 1863 hõivasid ajutiselt asula ülestõusnud, seetõttu laskis tsaar kolm aastat hiljem sulgeda asula katoliku kiriku. Aastast 1880 läks sealne mõis Sołtanite valdusse, viimased omanikud olid aga Wołkowiczid. Nemad rajasid asulasse ka tärklisevabriku. 
Kuni 1917. aastani oli Małaja Bierastavica Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale, 1939–1991 kuulus Nőukogude Liidu koosseisu. Aastal 1939 panid kohalikud juudid ja valgevenelased, keda mahitas NLKP, asulas kohalike poolakate kallal toime veretöö, mille motiivid olid osalt sotsiaalsed, osalt rahvuslikud. Aastal 2009 sai asulast agrolinnake.
Netailove

Netailove on küla Ukrainas Donetski oblastis Jassõnuvata rajoonis, umbes 20 km kaugusel Donetskist loodes.
Netailove asub 175 meetri kõrgusel merepinnast.
Külas elab 1141 inimest.
Ajalugu.
XXI sajand.
2014. aasta Ukraina kriisi ajal võtsid venemeelsed separatistid asula oma kontrolli alla.
23. juulil öösel lahkusid separatistid külast Donetski suunas.
Pervomaiske (Jassõnuvata rajoon)

Pervomaiske on küla Ukrainas Donetski oblastis Jassõnuvata rajoonis, umbes 10 km kaugusel Donetskist loodes.
Küla asutati XIX sajandi II poolel.
Pervomaiske asub 169 meetri kõrgusel merepinnast.
Külas elab 2208 inimest.
Ajalugu.
XXI sajand.
2014. aasta Ukraina kriisi ajal võtsid venemeelsed separatistid asula oma kontrolli alla.
23. juulil öösel lahkusid separatistid külast Donetski suunas.
Kopli tänav (täpsustus)

Kopli tänav on tänav mitmes Eesti linnas, alevis ja alevikus:
Mihhail Kalinini tänav

Mihhail Kalinini tänav oli Eesti NSV ajal mitmes asulas:
Ninaga seotud lümfikude

Ninaga seotud lümfikude ehk ninaneeluga seotud lümfikude (ka NALT-süsteem; lüh NALT, ladina "textus lymphoideus adjunctus naso") on paljude selgroogsete loomade lümfoid(-immuun)süsteemi lümfoidkoe liik, mis paikneb ninas ja ninaõõne limaskestas, epiteelkoe all. NALT osaleb paikses limaskestaimmuunsuses.
Ninaneeluga seotud lümfikudede olemasolu, areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia, mutatsioonid, rakud ja molekulid ning apoptoos ja patoloogia võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti.
NALT liigitatakse MALT-süsteemi 
Nina limaskest võimaldab mitmete peamiselt õhu kaudu levivate patogeensete mikroorganismide sissepääsu.
NALT on kantud kehtivasse inimese tsütoloogia ja histoloogia standardsõnavarasse "Terminologia Histologica". 
NALT süsteemi liigitatakse osade autorite poolt ka neelumandlitest, suulaemandlitest ja keelemandlist koosnev Waldeyeri neeluring. 
NALT struktuurides liiguvad lümfirakud- lümfirakud- T- ja B-rakud, makrofaagid ja dendriitrakud ning plasmarakud. 
NALT struktuurides paiknevad viimasooned ja veenulid.
Verhnjokamjanske

Verhnjokamjanske on küla Ukrainas Donetski oblastis Bahmuti rajoonis, 101 km kaugusel Donetskist põhjakirdes.
Verhnjokamjanske asub 102 meetri kõrgusel merepinnast.
Külas elab 20 inimest.
Ajalugu.
XX sajand.
1951. aastal asustati Verhnjokamjanskesse ümber inimesed Lääne-Ukrainast, territooriumilt, mis on praegu Poola riigi koosseisus. Ümberasunud on säilitanud paljuski oma kombed ja tavad.
XXI sajand.
2014. aasta Ukraina kriisi ajal võtsid venemeelsed separatistid asula oma kontrolli alla.
24. juulil võtsid valitsusväed asula oma kontrolli alla.
Vialikaja Bierastavica

Vialikaja Bierastavica (ka Vjalikaja Berastavitsa) on alev Valgevenes Hrodna oblastis, Bierastavica rajooni ja Bierastavica külanõukogu halduskeskus. Asula nimi on poola keeles "Brzostowica Wielka", leedu keeles aga "Vileika Berastavica".
Asula nime kohta on mitu versiooni. Ühe kohaselt tuleb nimi valgevenekeelsest sõnast jalaka kohta, teise kohaselt aga on aluseks sõna "бяроста" ehk kasetoht. Seda versiooni toetab fakt, et vanasti sõitsid selle kandi inimesed kohalikel jõgedel ringi kasetohust paatidega. Kolmanda versiooni kohaselt tähendab asula nimi väikest Bresti. Kohaliku müüdi kohaselt olid selle piirkonna esimesed asukad Biarost ja Tavica, nende nimedest saanud nime ka asula. Aastal 2006 püstitati asulasse nende kahe kuju.
Alevis on toiduainete tööstus, valmistatakse võid ja juustu. Vialikaja Bierastavicas on keskkool, muusikakool ja laste spordikool. Antakse välja ajalehte "Бераставіцкая газета". Alevis on kaks raamatukogu, kultuurimaja ja kino.
Vaatamisväärsusteks on katoliku kirikud aastaist 1615 ja 1912, õigeusu kirik XIX sajandi teisest poolest, XVIII sajandi lõpus ehitatud mõisakompleks ja vanalinn.
Ajalugu.
Alevit mainitakse esimest korda aastal 1506, mil asula anti Chodkiewiczite valdusse. XVI sajandil püstitati asulasse katoliku kirik, ent Moskva väed põletasid selle maha. Aastal 1613 kanti asula kaardile juba alevina, mis kuulus Trakai vojevoodkonda ja Hrodna maakonda.
XVII ja XVIII sajandeil oli asula Mniszkade, Potockite ja Kossakowskite valduses. Aastal 1615 ehitati maha põletatud kiriku asemele uus, selle juurde tekkisid aga kool ja hospidal.
Aastal 1794 pidasid ülestõusnud poolakad alevi all lahingu Vene vägedega. Alates kolmandast Poola jagamisest aastal 1795 oli Vialikaja Bierastavica Venemaa koosseisus. Alevi elanikud võtsid aktiivselt osa Kastuś Kalinoŭski Venemaa vastu suunatud ülestõusust.
Pärast Esimest maailmasõda kuulus Vialikaja Bierastavica Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu. Aastal 1939 toimusid alevi ümbruses mitmed etnilis-varanduslikul alusel toime pandud tapatalgud, ohvriteks olid rikkamad elanikud ja poolakad.
Bierastavica rajoon

Bierastavica rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Hrodna oblastis Valgevenes. Rajoon piirneb läänes Poolaga. Rajooni pindala on 743 km². 2009. aasta seisuga elas seal 18 017 inimest.
Rajoon moodustati 1940. aastal (algselt kandis Krynki rajooni nime). Tänapäevast nime kannab rajoon aastast 1944. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Alekšycy, Bierastavica, Ejsmanty, Kaniuchi, Makaraŭcy, Małaja Bierastavica‎, Pahraničny ja Parchimaŭcy külanõukogu.
Halduskeskus on Vialikaja Bierastavica alev. Teised tähtsamad asulad on Małaja Bierastavica‎ ja Pahraničny‎.
Rajooni suurim jõgi on Nemunase lisajõgi Svisłači jõgi. Rajoon asub Valgevene kõrgustikul, osalt Vaŭkavyski kõrgustikul, osalt Hrodna kõrgustikul. Põhjaosa on osaliselt Neemeni madalikul. Valdavad kõrgused 160–200 meetrit üle merepinna. Kõrgeim koht (212 meetrit) asub rajooni põhjaosas, samuti ka madalaim koht (105 meetrit).
2009. aasta seisuga olid elanikest 70,04% valgevenelased, 5,77% venelased, 21,69% poolakad, 1,24% ukrainlased ja 1,26% oli teistest rahvustest. 73,57% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 21,23% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 60,03% elanikke, vene keelt aga 35,82%.
Lutuhõne

Lutuhõne (kuni 1925. aastani "Šmidtivka", "Шмідтівка") on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Luhanski oblastis, Lutuhõne rajooni keskus, 22 km kaugusel Luhanskist edelas.
Lugani parempoolse lisajõe Vilhivka kaldal asuva Lutuhõne kõrgus merepinnast on 102 meetrit.
Lutuhõne asutati 1897. aastal, linnaõigused sai 1965. aastal.
2011. aasta 1. jaanuaril elas Lutugõnes 18 107 inimest.
Ajalugu.
21. sajand.
2014. aasta Ukraina kriisi ajal võtsid venemeelsed separatistid linna oma kontrolli alla.
21. juulil sisenesid linna valitsusväed.
1. septembril olid valitsusväed T-90 tankipataljonide toel rünnanud vastaspoole ülekaalukate jõudude survel sunnitud linna taas maha jätma.
9. septembril täheldas Guardiani korrespondent linnas Venemaa relvajõudude soomustehnika kohalolu.
Volodõmõr Hroisman

Volodõmõr Hroisman (ukraina keeles Володимир Борисович Гройсман; sündinud 28. jaanuaril 1978 Vinnõtsjas) on Ukraina poliitik ja riigitegelane. Ta oli 14. aprillist 2016 kuni 29. augustini 2019 Ukraina peaminister.
Riigi teenistuses.
Alates 2005. aastast oli ta Vinnõtsja linnapea kohusetäitja, alates 2006. aastast kuni 2014. aastani Vinnõtsja linnapea. 27. veebruarist 2014 oli ta peaministri asetäitja.
24. juulil 2014 valis Ukraina valitsus pärast seda, kui peaminister Jatsenjuk teatas tagasiastumisest, ta peaministri ajutiseks kohusetäitjaks, kuid valitsusel ei ole selleks volitusi. Valitsus tühistas oma 24. juuli korralduse Groismani määramise kohta peaministri ajutiseks kohusetäitjaks 1. augustil 2014.
27. novembril 2014 valis Ukraina Ülemraada Groismani Ülemraada uueks esimeheks.
14. aprillil 2016 valis Ülemraada ta 257 poolthäälega Ukraina peaministriks.
Isiklikku.
Volodõmõr Groisman on abielus, perekonnas on kaks tütart ja poeg.
Andres Peetson

Andres Peetson (sündinud 5. veebruaril 1970 Pärnus) on eesti trompetist.
Haridus.
1977-1985 Pärnu- Jaagupi Keskkool (põhiharidus) 
1985-1988 Tallinna Muusikakeskkool (keskharidus)
1988-2013 Tallinna Riiklik Konservatoorium 
Välislingid.
Esmaeeter 19. juuli 1988
Alois Eliáš

Alois Josef Eliáš (29. september 1890 Praha – 19. juuni 1942 Praha) oli Tšehhoslovakkia sõjaväelane ja poliitik.
Esimesest maailmasõjast võttis Alois Eliáš algul osa Austria-Ungari poolel ja langes Vene rindel sõjavangi. Seejärel osales ta sõjas Prantsusmaal Tšehhoslovakkia Leegioni koosseisus. 1919. aastal pöördus ta Tšehhoslovakkiasse tagasi. Kindrali auastme sai Eliáš 1936. aastal.
27. aprillil 1939 määras Emil Hácha Alois Eliáši Böömi- ja Määrimaa Riigiprotektoraadi peaministriks. Põhjuseks oli Eliáši populaarsus rahva hulgas ja tema head suhted riigiprotektor Konstantin von Neurathiga.
Peaministrina oli Eliášil kontakte vastupanuliikumisega ja Tšehhoslovakkia eksiilvalitsusega. 27. septembril 1941 arreteerisid Saksa võimud Eliáši ning mõistsid ta riigireetmises süüdistatuna surma. Kohtuotsust ei viidud aga esialgu täide. 27. mail 1942 sooritati Prahas riigiprotektor Reinhard Heydrichile atentaat, kes sama aasta 4. juunil suri. Seejärel hukati Alois Eliáš 19. juunil 1942.
Jaroslav Krejčí (poliitik)

Jaroslav Krejčí (27. juuni 1892 Konice – 18. mai 1956 Praha) oli Tšehhoslovakkia jurist ja poliitik.
Ta lõpetas 1915. aastal Prahas Karli ülikooli õigusteaduse alal ja töötas seejärel erinevatel ametikohtadel avalikus sektoris. 1930. aastatel oli ta lisaks sellele riigiõiguse õppejõud Masaryki ülikoolis.
12. detsembrist 1938 kuni 15. märtsini 1939 oli ta justiitsminister Rudolf Berani valitsuses. Tšehhoslovakkia okupeerimise ja Böömi- ja Määrimaa Riigiprotektoraadi moodustamise järel jäi ta justiitsministriks edasi ning oli sellel ametikohal kuni 5. maini 1945. Lisaks sellele oli ta 19. jaanuarist 1942 kuni 19. jaanuarini 1945 Böömi- ja Määrimaa Riigiprotektoraadi peaminister.
Teise maailmasõja järel vahistasid Tšehhoslovakkia võimud Krejčí ja 6. augustil 1946 mõisteti ta 25 aastaks vangi. Ta suri vanglas 1956. aastal.
Isiklikku.
Jaroslav Krejčí poeg Jaroslav Krejčí (1916–2014) oli tšehhi ühiskonnateadlane, tunnustatud politoloogia ja kultuurisuhete ekspert.
Richard Bienert

Richard Bienert (5. september 1881 Praha – 2. veebruar 1949 Praha) oli Tšehhoslovakkia jurist ja poliitik.
Bienert õppis ülikoolis õigusteadust ja töötas hiljem politseinikuna. 1920. aastal sai ta Praha politseijuhiks. Saksa okupatsiooni ajal arreteeris Gestapo ta 1. septembril 1939, kuid Emil Hácha sekkumise järel ta vabastati ning ta jäi Praha politseijuhi ametikohale edasi.
19. jaanuaril 1942 määrati ta Böömi- ja Määrimaa Riigiprotektoraadi siseministriks. Lisaks sellele oli ta alates 12. märtsist 1942 ka asepeaminister. Lühikest aega, 19. jaanuarist 1945 kuni 5. maini 1945, oli ta Böömi- ja Määrimaa Riigiprotektoraadi peaminister, täites samal ajal ka siseministri ülesandeid.
5. mail 1945 tahtis ta minna raadiosse teatama protektoraadi laialisaatmisest, kuid ülestõusnud vahistasid ta. Teise maailmasõja järel anti ta kohtu alla ja mõisteti 6. augustil 1946 kolmeks aastaks vangi. Ta vabastati halva tervise tõttu 12. mail 1947 ennetähtaegselt vanglast.
Soov (ajaleht)

Ajaleht Soov loodi Põhjamaade analoogide eeskujul 1. mail 1992 esimese eestikeelse kuulutustelehena. Ajalehega on seotud kuulutuste veebiportaal Soov.ee.
Soovi omanik on Eesti Meedia grupp, mis kuulub Norra meediakontserni Schibsted. Soovi peakontor asub Tallinna kesklinnas.
Emanuel Moravec

Emanuel Moravec (17. aprill 1893 Praha – 5. mai 1945 Praha) oli Tšehhoslovakkia sõjaväelane ja poliitik.
1914. aastal kutsuti Moravec sõjaväeteenistusse ja ta võttis Austria-Ungari armee koosseisus osa Esimesest maailmasõjast. Ta andis ennast 1915. aastal Idarindel Vene vägede kätte vangi ja liitus Tšehhoslovakkia Leegioniga. 
1920. aastal pöördus Emanuel Moravec Tšehhoslovakkiasse tagasi. Ta lõpetas sõjakooli ja 1924. aastal sai ta Tšehhoslovakkia armee luureosakonna juhatajaks, 1931. aastast alates oli ta sõjakooli õppejõud. 
Müncheni kokkuleppe ja Tšehhoslovakkia okupeerimise järel pettus Emil Moravec lääneriikides ja temast sai natsionaalsotsialismi ja Hitleri pooldaja. 1939. aasta augustis algasid Moraveci propagandistlikud saksameelsed raadioesinemised.
19. jaanuarist 1942 kuni 5. maini 1945 oli Emil Moravec Böömi- ja Määrimaa Riigiprotektoraadi haridus- ja propagandaminister. Ta lõpetas elu enesetapuga.
Ministrina ajal Moravec Saksa võimudele sobivat poliitikat. Koolide õppeaega lühendati, toimus kooliõpetuse germaniseerimine, ajaloo õpetamisest loobuti täielikult, erakoolid suleti. Samuti ei avatud uuesti ülikoole, mis olid 1939. aastal kolmeks aastaks suletud.
Smalany

Smalany (valgevene keeles "Смаляны", valgevene-eesti transkriptsioonis Smaljanõ) on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Viciebski oblasti Orša rajoonis, Smalany külanõukogu keskus. Poola keeles on asula nimi Smolany.
Smalanys on keskkool, kultuurimaja ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on XVII sajandil püstitatud loss "Bieły Koviel", mõisakompleks, veski, XVII sajandil ehitatud katoliku kirik koos dominiiklaste kloostriga ning õigeusu kirikud XVIII ja XIX sajandist. Asulas on poola geoloogi Tomasz Zani haud.
Ajalugu.
Esimest korda on Smalanyd mainitud aastal 1484. Toona oli see vürst Belski valdus. Asula kuulus Vitebski vojevoodkonda ja Orša maakonda. Hiljem kuulus asula Kurbskitele, Ostrogiškitele, Sanguszkodele. Aastal 1626 ehitas vürst Sanguzko-Kovielski asulasse kindluse, mis sai kannatada nii Uputuse kui ka Põhjasõja ajal. Lossi hoiti korras veel XVIII sajandil, aga XIX sajandil sai Smalany omanikuks vene senaator Semjonov, kes müüs lossi tellisteks.
Aastast 1678 sai Smalanyst ametlikult alev. Aastal 1680 ehitati sinna katoliku kirik, aastal 1742 sai asula raekoja. 
Poola jagamisel aastal 1772 läks Smalany Venemaa koosseisu. Aastal 1792 ehitati sinna puidust õigeusu kirik, mis tegutseb tänapäevani, aga aastal 1864 valmis kivist õigeusu kirik, mis on praegu varemetes. 1812. aasta sõja ajal toimus asula all lahing vene ja prantsuse vägede vahel. Aastal 1900 avati asulas põllumajanduskool. XX sajandi algul oli Smalanys tellisetehas, seal pargiti ka nahku. Asulas olid postkontor, raamatukogu, polikliinik ja apteek. Smalany juures asus ka veehoidla, kus kasvatati karpkalu.
Esimese maailmasõja ajal läbis Krevat Saksa-Vene vägede vaheline rindejoon. Vana ja lagunenud kindlus võeti uuesti kasutusele, selle juurde rajati kaasaegsemad betoonvarjendid. Aastal 1917 võtsid Saksa väed Kreva vastu ette suurtükirünnaku, kannatada said nii kindlus kui ka asulas olnud katoliku kirik.
Kuni 1917. aastani oli Smalany Venemaa Keisririigi koosseisus, aastast 1924 kuulus aga Valgevene NSV-sse. Ühtlasi sai alevist ametlikult küla. Aastal 1011 liideti Smalanyga endine Ahranamičnaja küla.
Mark Philippoussis

Mark Anthony Philippoussis (kreeka Μάρκος Αντώνιος Φιλιππούσης; sündinud 7. novembril 1976 Melbourne'is) on Austraalia endine tipptennisist. Tema karjääri kõrgeim koht ATP edetabelis oli 8.
Saksa Töörinne

Saksa Töörinne (saksa keeles Deutsche Arbeitsfront, DAF) oli aastatel 1933–1945 Saksamaal tegutsenud organisatsioon, mis ühendas töövõtjaid ja tööandjaid.
Saksa Töörinne loodi 10. mail 1933 enne seda laiali saadetud sõltumatute ametiühingute asemele. 1942. aastal oli Saksa Töörindel 25 miljonit liiget. Saksa Töörinde juht oli Robert Ley.
Grażyna Szapołowska

Grażyna Szapołowska (sündinud 19. septembril 1953 Bydgoszczis) on Poola näitleja.
Keskkooli lõpetamise järel mängis ta kaks aastat Wrocławi Pantomiimiteatris. 1977. aastal lõpetas ta Varssavi Aleksandr Zelwerowiczi nimelise Teatriakadeemia. Oli aastatel 1977–1984 ja 2004–2011 Varssavis Rahvusteatri näitleja. 
Alates 1974. aastast on ta mänginud paljudes filmides ja telelavastustes. Rahvusvaheliselt on ta esmajoones tuntud seoses osatäitmistega Krzysztof Kieślowski lavastatud filmides.
Salnava mõis

Salnava mõis ("Salnavas muiža", ka" Saļņevas muiža") oli mõis Lätis. Mõisasüda jääb tänapäeval Ludza piirkonda Salnava valda Salnava külla, kus asub ka häärber. Vene keeles "Сальнево".
Salnava mõis kandis algselt Cecina mõisa nime. 1730. aastatest kuulus see Szadurskitele. Häärber püstitati 1785. aastal klassitsistliku puithoonena. Sajandi lõpus rajati vana mõisasüdame asemele Malnavasse uus, aga 1842. aastal jagati mõis kaheks, Cecina ja Malnava mõisaks. Toona oli Salnava mõisa pindala 3200 hektarit. 1868. aastal müüdi juba Salnava nime kandev mõis Matvei Sologubile, aga kaks aastat hiljem sattus see Wulfiuste kätte, jäädes nende valdusse kuni võõrandamiseni 1920. aastal. Enne võõrandamist 1920. aastal oli mõisa pindala 2237 hektarit.
19. sajandil laiendati mõisa peahoonet, lisades kaks tiiba. Praegu asub hoones Salnava põhikooli internaat. Kõrvalhooned on enamasti 18. sajandi algusest, laut ja tallid aastast 1900. Peahoone lähedal on uusgooti stiilis tellistest ja maakividest kabel. Pargi pindala on 6,9 hektarit, sellest ühe hektari võtab enda alla tiik. Peahoone ümbruses on park regulaarse planeeringuga, kaugemal vabakujundusega.
Oleksandr Radijevskõi

Oleksandr Radijevskõi (ukraina keeles "Радієвський Олександр Віталійович"; 9. mai 1970 Krõvõi Rig – 23. juuli 2014 Lõssõtšansk) oli Ukraina sõjaväelane, Ukraina Rahvuskaardi polkovnik, postuumselt kindralmajor.
Sõjaväeteenistus.
Oleksandr Radijevskõi osales Mõkolajivka, Semenivka ja Slovjanski vabastamisel interventidest. Ülesnäidatud vapruse eest autasustas Ukraina president teda 2014. aasta 15. juulil ordeniga "Vapruse eest" (III järk).
Polvkovnik Oleksandr Radijevskõi hukkus 23. juulil, kui tema juhitud rühm sattus võitluses Lõssõtšanski eest interventide varitsusele.
Malnava

Malnava (vanasti ka Malnova) on küla ("vidējciems") Lätis Ludza piirkonnas, Malnava valla halduskeskus. Asulas asub Malnava mõisa ("Malnow") süda. Lisaks on seal veel Malnava kolledž koos selle juures paikneva muuseumiga, keskkool, postkontor, kultuurimaja ja aastal 1798 ehitatud katoliku kirik.
Aastal 2008 oli külas 400 elanikku. Aastal 2015 oli elanikke 356, aastal 2022 aga 318.
Marilyn Kerro

Marilyn Kerro (sündinud 18. septembril 1988 Rakveres) on eesti nõid ja selgeltnägija. 
Isiklikku.
Marilyn Kerro on õppinud 9. klassini Haljala Gümnaasiumis.
On teinud modellitööd.
Marilyn Kerro loeb ennast selgeltnägijaks, kes tunnetab vaimudega juhtunut ja seda, mida on läbi elatud. Ta arvab, et päris võimed ema vanatädilt, ning seostab võimete avaldumist lapseeas (kuueaastaselt) saadud pikselöögiga, mööndes, et ei saa kontrollida informatsiooni, mis 'sealt ülevalt' tuleb.
Lisaks selgeltnägemisele kasutab Marilyn vaimudega suhtlemisel ka loomade elundeid ja verd (saates värsket inimverd, millele omistab mälu). Oma rituaalide jaoks kasutab ta abivahendeid, näiteks nuge, peeglit, "voodoo"-nukke, inimese nime, sünnikuupäevaga seotud numeroloogiat ning maagilisi mineraale.
Marilyn Kerro asutas 2018. aastal ettevõtte Marilyn Kerro OÜ ja on selle juhatuse liige.
Telesaade "Selgeltnägijate tuleproov".
Marilyn Kerrot võis näha teleekraanil Venemaa telesaate "Selgeltnägijate tuleproov" 14. hooaja saadetes, kus ta saavutas teise koha (4 valget ümbrikku ning 2 jagatud valget ümbrikku kohtunikelt); esikoha saavutas Aleksandr Šeps.
Saatesarja võtetel tutvus ta selgeltnägija Aleksandr Šepsiga, kellega tal on olnud suhe.
Telekanali TNT vaatajad hääletasid Šepsi ja Kerro aasta paariks (2014).
2015. aastal osales Kerro teist korda "Selgeltnägijate tuleproovis", saatesarja 16. hooaja finaalis hääletasid vaatajad Marilyn Kerro teisele kohale. Võitis venelane Viktoria Raidos.
2016. aastal osales Kerro juba kolmandat korda ning sai jälle teise koha. Võitis Svami Dashi.
Malnava mõis

Malnava mõis (läti keeles "Malnavas muiža", poola keeles "Małnow") oli mõis Vitebski kubermangus Ludza maakonnas Kārsava vallas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Ludza piirkonnas Malnava vallas Malnava külas.
Ajalugu.
Malnava oli alguses Cecina (hilisem Salnava) mõisa karjamõis. Valdus kuulus kuni 1724. aastani Latgale suurmaavaldajatest Hülseni suguvõsale. Jadwiga Hülsen naitus Jan Szadurskiga ja mõis pärandus abielu kaudu viimase suguvõsale. Szadurskite nimel seisis mõis 1774. aastal. 1784. aasta hingerevisjoni andmetel olid valdajateks vennad Józef Szadurski ja Ksawery Szadurski. Viimase pojad Mikolaj Szadurski ja Vikenty Szadurski jagasid Malnava ja Salnava mõisad omavahel ära: Malnava omanikuks sai Mikolaj. Pärast pärisorjuse kaotamist toimusid mõisas 1863. aastal rahutused. 1878. aastal ostis mõisa parun Julius von der Ropp, kelle ajal talupojad protestisid hingeloenduse vastu (1881). 1906. aastal omandas mõisa S. F. Agarkov. Vahetult enne Esimest maailmasõda sai mõisaomanikuks kindralleitnant Ivan Nikolajevitš Svetšini (1863−1930) abikaasa Ljubov Aleksandrovna Svetšina (sündinud Svetšina) (1865−1935), kes elas Peterburis.
Mõisa suurus.
Enne võõrandamist aastal 1920 oli mõisa pindala 12 402 hektarit.
Mõisaansambel.
Häärber ja kõrvalhooned.
Mõisa peahoone on küll vanem, pärinedes 19. sajandist, aga kui mõisakompleksi juurde aastal 1924 Läti põllumajanduskool rajati, siis ehitati see kooli vajadusteks tundmatuseni ümber. Tänapäeval asub hoones Malnava kolledž. Kõrvalhoonetest on säilinud 19. sajandil peahoonega koos ehitatud klassitsistlikud aidad.
Park.
Pargi pindala on 6,9 hektarit, sellest ühe hektari võtab enda alla tiik. Park on vanim säilinud mõisa osa, pärinedes 17. sajandist. Aastal 1830 ehitasid Szadurskid pargi uhkemaks, rajades selle ümber müüri ja lisades väravad. Park on regulaarse planeeringuga, väravate juurest algab aga kahe kilomeetri pikkune allee. Pargis kasvavad sarapuud, pärnad, tammed, vahtrad, kõige levinumad puud on aga lehised.
Katarzyna Figura

Katarzyna Małgorzata Figura (sündinud 22. märtsil 1962 Varssavis) on Poola näitleja.
Katarzyna Figura lõpetas 1985. aastal Varssavi Aleksandr Zelwerowiczi nimelise Teatriakadeemia. Hiljem on ta näitlemist õppinud ka Pariisis õppeasutuses Conservatoire national supérieur d'art dramatique.
Aastatel 1985–1988 oli ta Varssavi Kaasaegse Teatri näitleja. Aastatel 2006–2013 töötas Figura Varssavi Draamateatris. Katarzyna Figura on alates 1979. aastast mänginud rohkem kui 70 filmis.
Daugavpilsi kihelkond

Daugavpilsi kihelkond (saksa keeles "Kirchspiel Dünaburg", läti keeles "Daugavpils draudzes novads") oli haldusüksus Kuramaa kubermangus Ilūkste kreisis.
Aizlauce kihelkond

Aizlauce kihelkond (saksa keeles "Kirchspiel Ueberlauz", läti keeles "Aizlauces draudzes novads") oli haldusüksus Kuramaa kubermangus Ilūkste kreisis.
Subate kihelkond

Subate kihelkond (saksa keeles "Kirchspiel Subbath") oli haldusüksus Kuramaa kubermangus Ilūkste kreisis.
Ryūnosuke Akutagawa

Ryūnosuke Akutagawa (jaapani keeles 芥川 龍之介 "Akutagawa Ryūnosuke"; 1. märts 1892 Tōkyō – 24. juuli 1927 Tōkyō) oli jaapani kirjanik.
Teda peetakse jaapani lühijutu isaks.
Tema auks on nimetatud kaks korda aastas välja antav kirjandusauhind, Akutagawa auhind.
Ta tegi 35-aastaselt enesetapu.
Renata Dancewicz

 
Renata Dancewicz (sündinud 7. veebruaril 1969 Lesznos) on Poola näitleja.
Renata Dancewicz õppis kaks aastat Łódzis Leon Schilleri nimelises Riiklikus Filmi, Televisiooni ja Teatri Kõrgkoolis (Państwowa Wyższa Szkoła Filmowa, Telewizyjna i Teatralna im. Leona Schillera). Seejärel õppis ta ühe aasta Varssavi ülikoolis õigusteadust.
1991–1993 oli ta Wałbrzychi Draamateatri näitleja, 1999. aastast töötab Varssavi teatris Kwadrat.
Alates 1993. aastast on ta mänginud ligi 40 filmis.
Renata Dancewicz on ateist ja feminist.
Agnieszka Suchora

Agnieszka Antonina Suchora (sündinud 10. jaanuaril 1968 Lublinis) on Poola näitleja.
Agnieszka Suchora lõpetas 1990. aastal Varssavi Aleksandr Zelwerowiczi nimelise Teatriakadeemia. Samast aastast on ta Varssavi Kaasaegse Teatri näitleja. Alates 1987. aastast on ta mänginud nii filmides, telelavastustes kui ka teleseriaalides.
Isiklikku.
Agnieszka Suchora isa oli näitleja Piotr Suchora. Ta on abielus näitleja Krzysztof Kowalewskiga, neil on tütar.
Valentin Rasputin

Valentin Rasputin (vene keeles Валентин Григорьевич Распутин; 15. märts 1937 Atalanka küla, Ust-Udinski rajoon, Irkutski oblast – 14. märts 2015 Moskva) oli vene kirjanik.
Ta lõpetas Irkutski Riikliku Ülikooli 1959. aastal. Ülikooli lõpetamise järel töötas Rasputin Irkutskis ja Krasnojarskis ajalehtede toimetuses. Alates 1966. aastast oli ta kutseline kirjanik. Nõukogude Liidu Kirjanike Liitu võeti ta vastu 1967. aastal.
Rasputini esikraamat ilmus 1966. aastal. Temast kujunes nn vene külaproosa silmapaistvamaid esindajaid. Valentin Rasputin elas ja töötas Irkutskis ja Moskvas. Alates perestroika ajast oli Rasputin ühiskondlikult aktiivne ning väljendas antiliberaalseid ja natsionalistlikke seisukohti. 
Vene kirjandusklassikutest pidas ta oma õpetajateks Fjodor Dostojevskit ja Ivan Buninit.
Kirjutas 1991 alla pöördumisele "Slovo k narodu" (Sõna rahvale).
Aastal 2010 esitas Vene Kirjanike Liit Rasputini Nobeli kirjandusauhinna kandidaadiks, mida ta siiski ei saanud.
1989–1990 oli ta NSV Liidu rahvasaadik. 1989. aasta suvel esines ta NSV Liidu Rahvasaadikute Kongressil ettepanekuga Venemaa väljaastumiseks NSV Liidust.
1990–1991 oli ta NSV Liidu Presidendinõukogu liige.
2007. aastal astus ta välja tollase presidendikandidaadi Gennadi Zjuganovi toetuseks.
Alates 2010. aastast oli ta Vene Õigeusu Kiriku patriarhinõukogu liige.
Grobiņa kihelkond

Grobiņa kihelkond (saksa keeles "Kirchspiel Grobin") oli haldusüksus Kuramaa kubermangus Grobiņa kreisis.
Durbe kihelkond

Durbe kihelkond (saksa keeles "Kirchspiel Durben") oli haldusüksus Kuramaa kubermangus Grobiņa kreisis.
Otto Reinhold Taube

Otto Reinhold Taube (27. november 1627 – 17. mai 1689 Riia) oli Liivimaa aadlik ja sõjaväelane Rootsi teenistuses, Karlö vabahärra.
Taubede suguvõsast Otto Reinhold Taube sündis Maidla mõisniku Bernt von Taube (1652. aastal sai Karlö vabahärra tiitli) ja tema abikaasa Sophia (sünd. Uexküll) kuuenda pojana.
1648. aastal oli teenis ta lipnikuna ihukaardiväes. 1655. aastaks oli ta ülendatud kapteniks. Novembris 1664 oli ta Upplandi rügemendi ülem ja veebruaris 1665 Viiburi lääni rügemendi ülem. 1666. aastal oli ta Tartu komandant ja maapealik.
Talle kuulus Luunja mõis Tartumaal, mille ta ostis 1674. aastal 8000 taalri eest Adam Bernhard Schrapferilt.
Suure reduktsiooni ajal oli Otto Reinhold Taube Liivimaa reduktsioonikomisjoni pearevisjonikomissar.
Otto Reinhold Taube maeti Tallinna Toomkirikusse, kus on säilinud tema esinduslik hauamonument, mille tõenäoliselt valmistas kiviraidur Johann Gustav Stockenberg. Kirikus paikneb ka tema vappepitaaf. Matusekoha nr. 48 oli ta omandanud 1673. aastal.
Perekond.
Vabahärra Otto Reinhold Taube abiellus 15. märtsil 1654 Margareta Oxega, kes oli maapealik Erik Oxe ja tema abikaasa Margareta (sünd. Lillie) tütar. Abielust sündisid:
Aizpute kihelkond

Aizpute kihelkond (saksa keeles "Kirchspiel Ordens-Hasenpot") oli haldusüksus Kuramaa kubermangus Aizpute kreisis.
Otto Reinhold von Taube

Otto Reinhold von Taube on olnud mitme ajaloolise isiku nimi:
Marko Tiitus

Marko Tiitus (sündinud 6. septembril 1971 Tallinnas) on Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku (EELK) vaimulik, aastast 2024 Lõuna-Eesti piiskop ja Evangeelsete Kirikute Osaduse Euroopas (EKOE) president. 
Alates 5. maist 2020 kuni 11. jaanuarini 2022 oli Marko Tiitus Usuteaduse Instituudi rektori kohusetäitja. 
Alates 1. septembrist 2020 juhib ta ka usuteaduse instituudi juu­res tegutsevat pastoraal­seminari. 
Tiitus on lõpetanud Georg Otsa nimelise Muusikakooli, kus omandas muusikaõpetaja, orkestriartisti ja harrastuskollektiivi dirigendi kutse. 
Teoloogilise kõrghariduse omandas Tiitus 1992–1997 EELK Usuteaduse Instituudis ja magistrikraadi Norras. Alates 2005. aastast on ta Tartu Ülikooli doktorant. 
Ametikäik.
Ordineeriti 2. juulil 1999 õpetajaks.
Töötas 2000–2005 Juuru Mihkli koguduse õpetajana ning on alates 2005. aastast Viljandi Jaani koguduse õpetaja. Aastatel
2010–2023 teenis ta hooldajaõpetajana Halliste kogudust. 
Alates 2007. aastast kuni 2024. aasta aprillini oli Tiitus Viljandi praostkonna praost ning alates 2015. aastast kuni 2024. aasta aprillini EELK assessor. 
15. novembril 2023 teatas peapiiskop Urmas Viilma, et esitab 29. novembril kogunevale EELK Kirikukogule Marko Tiituse kandidatuuri EELK piiskopi ametikohale. Kirikukogu valiski Tiituse piiskopiks ja tema ametiaeg piiskopina algas 19. märtsil 2024 pärast piiskop Joel Luhametsa emeriteerumist. 
Aprillis 2025 on ta EELK peapiiskopi kohusetäitja. 
31. augustil 2024 valiti Marko Tiitus Evangeelsete Kirikute Osaduse Euroopas (EKOE) presidendiks. 
Tiitus on õpetanud koolis akordionimängu, usuõpetust, ladina keelt, kultuurilugu ja psühholoogiat. 
Alates 2001. aastast on ta EELK Usuteaduse Instituudi tegeliku usuteaduse lektor..
Isiklikku.
Ta on abielus Mirjam Tiitusega (neiuna Mänd). Marko Tiitusel on viis tütart. Tema abikaasa ema Mai Mänd on Hageri Lambertuse koguduse organist; tema kälimees on Jüri koguduse õpetaja Tanel Ots. Abikaasa onud on astrofüüsik Laurits Leedjärv ja emeriitvaimulik Ants Leedjärv, abikaasa onupoeg on Viimsi Püha Jaakobi koguduse õpetaja Mikk Leedjärv.
Piltene-Aizpute kihelkond

Piltene-Aizpute kihelkond (saksa keeles "Kirchspiel Piltens-Hasenpot") oli haldusüksus Kuramaa kubermangus Aizpute kreisis.
Donald Rayfield

Patrick Donald Rayfield (sündinud 12. veebruaril 1942 Oxfordis) on Suurbritannia kirjandusteadlane ja ajaloolane.
Donald Rayfield on Londoni Ülikooli vene ja gruusia kirjanduse professor. Ta on kirjutanud raamatuid vene ja gruusia kirjandusest, aga ka Stalinist ja tema repressiivaparaadist.
Alsunga kihelkond

Alsunga kihelkond (saksa keeles "Kirchspiel Alschwangen") oli haldusüksus Kuramaa kubermangus Aizpute kreisis.
Leena Hietanen

Leena Hietanen (sündinud 30. detsembril 1956 Kuusamos) on soome ajakirjanik ja publitsist, kes on paistnud silma Eesti-vaenulike ja Venemaa sõjalist sekkumist toetavate seisukohavõttudega. 
Leena Hietanen on lõpetanud 1985. aastal Oulu ülikooli loodusteaduste erialal. Aastatel 1985–1990 õppis ta Helsingi ülikoolis teatriteadust ja üldist kirjandusteadust.
Ta on olnud ajalehtede Kauppalehti, Turun Sanomat ja Helsingin Sanomat korrespondent ning on teinud ajakirjanikutööd ka mittekoosseisulise kaastöölisena.
2008. aastal ilmus Leena Hietaneni pamflett "Viron kylmä sota" ("Eesti külm sõda"), milles ta eitas Eesti okupeerimist Nõukogude Liidu poolt 1940. aastal ja kritiseeris vene vähemuse kohtlemist Eestis.
26. märtsil 2009 ütles Leena Hietanen Yle TV1 saates "A-talk", et Putinil on õigus saata tankid Eesti tänavatele.
Leena Hietanen oli koos Johan Bäckmaniga üks Soome Antifašistliku Komitee asutajatest.
2010. aastal ilmus Hietaneni raamat "Antifasistin päiväkirja" ("Antifašisti päevik").
Pärast Venemaa täiemahulise sissetungi algust Ukrainasse on Leena Hietanen asunud toetama Venemaa agressiooni.
Valtaiķi kihelkond

Valtaiķi kihelkond (saksa keeles "Kirchspiel Neuhausen") oli haldusüksus Kuramaa kubermangus Aizpute kreisis.
Ole von Uexküll

Jens Ole von Uexküll (sündinud 24. veebruaril 1978) on rootslasest taastuvenergia asjatundja ning alates 2005. aastast Õige Elamisviisi Auhinna tegevdirektor. 
Pere.
Tema ema vend on Jakob von Uexküll.
Uimastitarvitamise vähendamise poliitika valge raamat

Uimastitarvitamise vähendamise poliitika valge raamat valmis uimastiennetuse valitsuskomisjoni tellimusel 2014. aasta alguses. See dokument on aluseks tegevussuundadele uimastite kättesaadavuse piiramisel, tarvitamise vältimisel ja sõltlaste ravimisel.
Dokument paneb paika Eesti uimastipoliitika kolm peamist suunda: kättesaadavuse vähendamine, tarvitamise alustamise ennetamine ning sõltlaste abistamine.
Uimastite kättesaadavuse vähendamine.
Uimastite pakkumise vähendamise all mõistab valge raamat uimastituru tõkestamist ja organiseeritud kuritegevuse vähendamist. Uimastite kättesaadavust piiratakse õigusaktidega, keelates või reglementeerides psühhotroopsete ainete kasutamist ja käitlemist, ning tugeva järelevalve kaudu, mis peab piirama narkootiliste ja psühhotroopsete ainete illegaalset ringlemist mustal turul.
Valge raamat rõhutab ka vajadust kiiremini seadusandlikult reageerida uutele uimastitele, mida viimastel aastatel on pidevalt turule tulnud, ning vajadust paremini kontrollida sõltuvusohtlike ravimite sattumist mustale turule.
Tarvitamise alustamise ennetamine.
Ennetamismeetmed on peamiselt suunatud noortele eesmärgiga ära hoida varajast tarvitama asumist. Rõhk on suunatud teavitamisele, märkamisele, sekkumisele ning ametkondade, asutuste ja lapsevanemate koostööle.
Sõltlaste abistamine.
Kahjude vähendamise süsteemi peamiseks eesmärgiks nimetab "Valge raamat" nakkushaiguste leviku piiramist süstivate sõltlaste hulgas ning surmaga lõppevate üledooside vähendamist. Eraldi rõhutab dokument vajadust opioidide vastumürgi naloksooni kättesaadavaks tegemise järele. Lisaks süstaldele ja nõeltele nähakse vajadust ka muude süstimistarvikute (vatt, filter, vedelik, kuumutusnõu) paremaks kättesaadavuseks ja nende steriilsuse tagamiseks.
Sõltuvusravi osas on võetud suund vabatahtlikule ja tõenduspõhisele abistamisele, mille eesmärgiks on uimastivaba elu ning isiku integreerimine töövõimelisena ühiskonda. Siiski on eraldi välja toodud sõltuvusravi kui alternatiivkaristus:
"Tuleb tagada toimiv sõltuvusravi ja taastusabi süsteem süüdimõistetud uimastiprobleemidega isikutele, kelle vangistus on asendatud ravi või rehabilitatsiooniga. Alternatiivkaristuse võimaldamine ja soodustamine on oluline meede kinnipeetavate arvu vähendamiseks."
Teistes riikides sarnase meetme rakendamine on oluliselt moonutanud sõltuvusstatistikat, kuna inimesed kalduvad vanglakaristusele eelistama sõltuvusravi ka juhul, kui neil tegelikult haiguslikku uimastisõltuvust pole, mis jätab statistikas eksliku mulje, nagu põhjustaksid mõned ained tegelikult oluliselt suuremat ja ohtlikumat sõltuvust.
Sotsialiseerimisteenuste süsteemi raames soovitab valge raamat haridusvõimaluste, majutusvõimaluste ning tööturule sisenemise võimaluste pakkumist.
Limaskestabarjäär

Limaskestabarjäär (inglise keeles "mucosal barrier") on epiteelirakkude membraanil ja nendevahelistel tiheliidustel põhinev limaskesta ioonide, molekulide, bakterite jm läbivust blokeeriv või pärssiv omadus.
Limaskestabarjäär ei ole kindel anatoomiline struktuur, ja kontseptsioonina kerkis see esile arvatavasti möödunud sajandi teisel poolel (1960. ja 1970. aastatel). 
Osade uurijate arvates esineb limaskestabarjäär näiteks sooltes ja maos. Limaskestabarjäär koosneb tõenäoliselt mitmetest komponentidest: lima epiteeli pinnal, bikarbonaatide moodustatud puhverkiht, epiteelirakkude rakumembraanid koos nendevaheliste tiheliidustega, epiteeli kattev fosfolipiidikiht ja epiteelirakkude rakusisene pH regulatsioonisüsteem. 
Limaskestabarjääri ülesandeks on neutraliseerida või ka elimineerida rakku sisenenud ülemäärased H+-ioonid ja bakterid, aga ka osalemine toitainete imendumisel ja jääkainete väljutamisel. 
Mao limaskestabarjäär kaitseb epiteeli ka maomahla lagundava toime eest.
Limaskestabarjääri talitluse häirumise korral võib tekkida ägedaid limaskestalesioone. Limaskestabarjääri kahjustavad ka mittesteroidsed põletikuvastased ravimid (näiteks atsetüülsalitsüülhape põhjustab endoskoopiliselt diagnoositud mao ja kaksteistsõrmiku limaskesta lesioone 70–90 protsendil tarvitajatest), kuid need paranevad ravimite tarvitamise lõpetamisel üsna ruttu. 
Limaskestabarjääri kahjustumise tagajärjel imendub soolhape limaskesta ja võib seal esile kutsuda põletikku meenutava protsessi.
Võõpsu tsässon

Võõpsu Migula tsässon on tsässon Setumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Võõpsu külas Setomaa vallas.
Tsässon paikneb Võõpsu küla läbiva Tartu–Petseri tee ääres Võõpsu kalmistul. Kunagisel külakalmistul lõpetati matmine umbes 19. sajandi keskel. 
Dendrokronoloogiliste uuringutega on leitud, et tsässon on tõenäoliselt ehitatud 1710. aastal. Tsässona restaureerimine lõppes 2010 ja see pühitseti uuesti 2011. aasta suvel.
Õilme tänav

Õilme tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Veerenni asumis. Õilme tänav algab Veerenni tänavalt ja kulgeb esialgu peaaegu ida-läänesuunaliselt. Seejärel ristub Õilme tänav Magasini tänavaga, pöördub põhjaloode-lõunakagusuunaliseks ja edasi lääneedela-idaloodesuunaliseks. Õilme tänav lõpeb umbtänavana.
Tänava esialgne nimi oli alates 27. veebruarist 1924 Õie tänav. See nimi muudeti aga kordumise tõttu ära ja praeguse nime sai Õilme tänav 25. septembril 1959.
Zdeněk Jirotka

Zdeněk Jirotka (7. jaanuar 1911 Ostrava – 12. aprill 2003 Praha) oli tšehhi kirjanik ja raadioajakirjanik. 
Ta on paljude kuuldemängude, humoristlike romaanide ja följetonide autor.
Elukäik.
Zdeněk Jirotka sündis Põhja-Moraavias Ostrava linnas. Õppis algul Ostrava reaalkoolis. Pärast sealt väljaheitmist õppis müürsepaks. Hiljem jätkas õpinguid Ida-Moraavias asuva Hradec Králové kõrgemas tööstuskoolis, mille lõpetas 1933. aastal. Seejärel oli kuni 1940. aastani armees. Pärast Saksa okupatsiooni algust Tšehhoslovakkias likvideeriti armee ning Jirotka asus tööle Avalike Tööde Ministeeriumi veeteede osakonda. 
1942. aastal avaldas ta humoristliku romaani "Saturnin", mida saatis menu, ning Jirotkast sai elukutseline kirjanik ja ajakirjanik. Lisaks romaanidele on Jirotka kirjutanud hulga kuuldemänge ning teinud kaastööd sellistele ajakirjandusväljaannetele nagu Lidové noviny (1940–1945), Svobodné noviny (1945–1951) ja Dikobraz (1951–1953 ja pärast 1962. aastat) ning töötanud Tšehhi raadios.
Embūte kihelkond

Embūte kihelkond (saksa keeles "Kirchspiel Amboten") oli haldusüksus Kuramaa kubermangus Aizpute kreisis.
Saka kihelkond

Saka kihelkond (saksa keeles "Kirchspiel Sackenhausen") oli haldusüksus Kuramaa kubermangus Aizpute kreisis.
Debaltseve

Debaltseve on linn Ukrainas Donetski oblastis. Asub umbes 58 km Donetskist kirde pool.
Asula rajati 1878. aastal raudteejaama juurde. 1938 sai linnaõigused.
Amnesty Internationali teatel oli 2015. aasta veebruari alguseks linna jäänud 7000 elanikku.
Ajalugu.
XXI sajand.
2014. aasta Ukraina kriisi ajal võtsid valitsusvastaste relvajõudude võitlejad strateegilise asula (Luhanski ja Donetski vaheline raudteesõlm) oma kontrolli alla. 26. juulil ründasid linna valitsusväed ning võtsid 28. augustil linna oma kontrolli alla.
4. septembril olid linna kaitsel olnud valitsusväed ülekaalukate VF sõjaväe jõudude survel ja piiramisrõngasse sattumise vältimiseks sunnitud linnast taanduma.
2015. aasta 30. jaanuaril jätkusid linnas ja selle ümbruses eelmisel päeval alanud ägedad lahingud valitsusvägede ja valitsusvastaste relvajõudude vahel.
Väljaanne KorrespondenT.net avaldas 30. jaanuaril kell 20:03 artikli, milles viidatakse eripataljoni "Azov" ametlikule Facebooki lehele, millelt lähtub, et öösel läks valitsusvastaste relvajõudude kontrolli alla Vuglegirski asula (asub Debaltseve kaitse seisukohalt strateegiliselt olulisel kohal). "Infovastupanu" avaldas kell 20:30 artikli, millest lähtub, et Vuglegirskis käivad tänavalahingud. Debaltseves asuvatelt valitsusvägedelt polevat väljapääsuteed linnast siiski veel täielikult ära lõigatud. BBC viitas oma 30. jaanuari artiklis Venemaa "Vesti" uudisteprogrammile, mille hommikusel teatel olevat Debaltseves ümber piiratud 8000 valitsusvägede võitlejat. Eelviidatud "Infovastupanu" artiklist selgub siiski, et Vene telekanali väide ei pruukinud vastata tõele.
Reutersi poolt 31. jaanuari päeval avaldatud artiklis kinnitati, et Debaltseve on valitsusvastaste relvajõudude poolt ümber piiratud.
Reedel, 6. veebruaril kehtestatud lühiajalise relvarahu jooksul anti linnaelanikele võimalus evakueeruda.
18. veebruaril 2015 langes linn valitsusvastaste relvajõudude kontrolli alla. Venemaa mõrvatud opositsioonipoliitiku Boriss Nemtsovi sõprade poolt avaldatud Nemtsovi kirjutise "Putin. Sõda" kohaselt hukkus Debaltseve vallutamisel 70 Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude sõjaväelast. Ukraina Julgeolekuteenistuse anonüümseks jääda soovinud kaastöötaja teatel hukkus Debaltseve vallutamisel umbes 2000 vastaspoole võitlejat.
2014. aasta Rahvaste Ühenduse mängud

2014. aasta Rahvaste Ühenduse mängud olid 20. mängud, mis toimusid 23. juulist 4. augustini Glasgow's Šotimaal.
See oli korraldamise ajal suurim Šotimaal peetav spordiüritus. Varem oli Rahvaste Ühenduse mängud toimunud Šotimaal 1970. ja 1986. aastal Edinburghis. Võistlustel osales 4947 sportlast 71 riigist. Toimus 261 võistlust 17 spordialal.
Osalenud riigid.
2014. aasta Rahvaste Ühenduse mängudel osales ligi 4950 sportlast. Rohkem sportlasi oli osalenud vaid eelmistel, 2010. aasta mängudel, kui osales ligi 6000 sportlast. 7. oktoobril 2013 kinnitas Gambia, et ei osale mängudel, kuna riik lahkus paar päeva varem Rahvaste Ühendusest.
Medalitabel.
Medali võitsid 37 Rahvaste Ühenduse maa sportlased, vähemalt ühe kuldmedali võitis 21 Rahvaste Ühenduse maad. Pärast 1986. aasta mänge oli medalitabelis esimene Inglismaa. Viimastel kuutel mängudel oli medalitabelis esimene Austraalia. Korraldajariik Šotimaa võitis rekordiliselt 19 kuldmedalit ja 53 medalit. Esimese Rahvaste Ühenduse mängude medali võitis Kiribati meeste tõstmisvõistlusel. Esimese Rahvaste Ühenduse mängude kuldmedali võitis Grenada meeste 400 meetri jooksus. Enim medaleid võitis Lõuna-Aafrika ujuja Chad le Clos, kes võitis seitse medalit (kaks kulda, ühe hõbeda ja neli pronksi). Kanada võimleja Patricia Bezzoubenko võitis enim kuldmedaleid. Viiele kuldmedalile võitis ta lisaks ühe pronksmedali.