tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Stolica mäestik

Stolica mäestik (slovaki "Stolické vrchy") on mäestik Slovakkia keskosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest ja ühtlasi on see ka osa Slovaki maagimäestikust. Selle regiooni kõrgeim tipp on Stolica (1476 m), mis on ühtlasi ka Slovaki maagimäestiku kõrgeim tipp.
Mäestiku piiride täpne määratlemine on raske, kuna seda ümbritsevate orgude ja vesikondade süsteem võimaldab seda tihti mitmeti määratleda. Nõnda ühendabki poola geograaf Jerzy Kondracki mäestiku Revúca kõrgustiku ja Muránska planinaga ühtseks, Rudawy Gemerskie nime kandvaks maastikuregiooniks. 
Mäestikku võib jagada neljaks alampiirkonnaks. Mäestiku keskosa moodustavad Klenovi mäestik, mille kõrgeim tipp on Ostrá (1011 m); selle piirkonna lõunanõlvadel ulatuvad kõrgused 350 meetrit üle merepinna, ja Tŕstie, mille kõrgeim tipp on Tŕstie (1132 m); selle piirkonna edelanõlvadel ulatuvad kõrgused 320 meetrit üle merepinna. Tŕstie põhjapoolsem osa kuulub Muránska planina rahvusparki. Mäestiku lääneosa moodustab Málineci mäestik, mille kõrgeimaks tipuks on Jasenina (995 m), selle piirkonna lõunanõlvad ulatuvad 320 meetrit üle merepinna. Kõige kõrgem on mäestiku põhjaosa Stolica, mida eraldab ülejäänud mäestikust Muráňi jõe org. Selle kõrgeim tipp on Stolica, teised kõrgemad tipud on Kohút (1409 m), Kohút (1409 m), Falterov vrch (1338 m) ja Buchvald (1293 m). Ka selle piirkonna põhjapoolsem osa kuulub Muránska planina rahvusparki. Stolica edelaosa ulatub 350 meetrit üle merepinna.
Mäestiku kõrgem osa on metsane, valdavalt kasvavad seal kuused, madalamates osades ka pöögid, valgepöögid ja tammed. Mäestikus on väikesi kaevandusi, tähtsaim asula on Kokava nad Rimavicou kaevanduslinn.
Asend.
Stolica mäestik piirneb järgmiste geograafiliste piirkondadega:
Väinämöinen (laev)

Väinämöinen oli Soome soomuslaev. Laeva ehitas ettevõte Ab Crichton-Vulcan Oy Turus. Laev lasti vette 29. aprillil 1932. Laeva kasutas Soome merevägi rannakaitses. Laev lammutati umbes 1968.
Laeva pikkus oli 93,0 m ja laius 16,9 m.
Laeva sõsarlaev oli "Ilmarinen".
Revúca kõrgustik

Revúca kõrgustik (slovaki "Revúcka vrchovina") on mäestik Slovakkia keskosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest ja ühtlasi ka Slovaki maagimäestikust. Selle regiooni kõrgeim tipp on Veľký Radzim (998 m).
Kõrgustiku piire täpselt määratleda on raske, kuna seda ümbritsevate orgude ja vesikondade süsteem võimaldab seda tihti mitmeti määratleda. Nõnda ühendabki poola geograaf Jerzy Kondracki kõrgustiku Stolica mäestiku ja Muránska planinaga ühtseks Rudawy Gemerskie nime kandvaks maastikuregiooniks. 
Mäestiku lääneosa veed voolavad Ipoly jõkke, idapoolne osa jääb aga Sajó vesikonda. Piirkonda iseloomustavad kohaliku tähtsusega rauakaevandused. Tähtsaks turismiobjektiks on Ochtinská aragoniidikoobas.
Asend.
Revúca kõrgustik piirneb järgmiste geograafiliste piirkondadega:
Siida

Siida (soome keeles "lapinkylä") on saamide ajalooline territoriaalüksus, külade süsteem. Mingi rühm saame võis aasta ringi liikuda vaid oma siida piires.
Siida (muuseum)

Siida on Soomes Inari külas Inari järve ääres asuv looduskeskus ja saamide kultuurikeskus-muuseum. Siida on ühtlasi saamide rahvusmuuseum.
Siidas saab näha saami kultuuriga seonduvat, samuti on seal vabaõhuekspositsioone.
Piirkonnast on leitud arheoloogilisi leide, mis arvatakse ulatuvat kuni 9000 aasta tagusesse aega.
2024. aastal on Siida Euroopa aasta muuseum.
Patricio Rivas

Patricio Rivas (1810 – 12. juuli 1867 León) oli Nicaragua poliitik ja advokaat, kahel korral Nicaragua ülemdirektor ja ühe korra William Walkeri kontrolli all olev Nicaragua president.
Ta sündis aastal 1810. Esimest korda sai ta Nicaragua riigipeaks 15. mail 1839, mil ta oli kuus päeva ülemdirektori kohusetäitja. Aastal 1840 valiti ta taas ülemdirektoriks, kuid märtsis 1941 astus ta ametist tagasi.
Aastal 1855 võitsid William Walkeri väed Nicaragua vägesid ja konservatiivide esindaja José María Estrada oli sunnitud ametist lahkuma. Tema asemel sai presidendi kohusetäitjaks liberaalide esindaja Patricio Rivas, kes oli algselt Walkeri kontrolli all. Kui Costa Rica president Juan Rafael Mora Porras protesteeris flibustjeeride kohalolu üle Nicaraguas, kuulutas Rivas aastal 1856 Costa Ricale sõja ja saatis oma väed Guanacastesse. Need said aga Santa Rosa lahingus lüüa ja Costa Rica vägedega liitusid ka Nicaragua konservatiivide esindajad. Järgnes teine Rivase lahing, kus flibustjeerid taas lüüa said.
Sellele järgnesid kongressis valimised, kus lisaks Rivasele kandideerisid veel Trinidad Salazar ja Máximo Jerez. Kuigi keegi ei saavutanud neist otsustavat edu, näis viimane osutuvat võidukaks, aga WIlliam Walker lasi need valimised tühistada ja käskis Patricio Rivasel 10. märtsil 1856 uued valimised korraldada.
14. märtsil mõistis Rivas oma kõnes Walkeri dekreedi hukka ja lõpetas sidemed isehakanuga. Seejärel suundus Rivas Granadast Leóni. Algselt näis, et nende vahel puuduvad lahkhelid, kuid peagi asus Rivas Chinandega piirkonnas uusi valimisi korraldama, mida Walker poleks saanud mõjutada. Vahepeal Granadasse suundunud Walker kuulutas seepeale Rivase ametist kõrvaldatuks ja määras tema asemel riigipea kohusetäitjaks Fermín Ferreri.
Rivas kuulutas seepeale Walkeri Nicaragua reetjaks ja asus abi otsima Guatemalalt ning El Salvadorilt. Ühendatud väed asusid ründama Granadat ja Masayat. Costa Rica väed purustasid samal aja San Juani jõel paiknevad flibustjeeride väed.
William Walker kapituleerus esimesel mail 1857. 24. juunil andis Rivas võimu üle huntale, kus riiki valitsesid koos liberaal Máximo Jerez ja konservatiiv Tomás Martínez.
Teravmõigasroie

Teravmõigasroie ehk teravselgne mõigasroie on kumerate külgedega ja teravdatud harjaga mõigasroideprofiil. Esineb ümara mõigasroide kõrval gooti arhitektuuris alates 13. sajandist, sajandi lõpus hakkab asenduma keerukama profileeringuga roideprofiilidega, nagu näiteks pirnvöötprofiil.
Eesti arhitektuuris esineb teravmõigasroie näiteks Haapsalu toomkirikus ning Kihelkonna kiriku võlviroietel. Analoogilist kergelt teravdatud harjaga turbaprofiili leidub Tallinna 14. ja 15. sajandi portaalipalestikes.
Põhjamaade muuseum

Põhjamaade muuseum (rootsi keeles "Nordiska museet") on kultuuriloomuuseum Rootsis Stockholmis; ühtlasi suurim kultuuriloomuuseum Rootsis. 
Muuseumi kogudes on üle 1,5 miljoni museaali.
Muuseum asutati 1873. 
2017 külastas muuseumi 663 348 inimest.
Muuseumi direktor on aastast 2015 Sanne Houby-Nielsen.
Alytuse rajoon

Alytuse rajoon on 1. järgu haldusüksus (rajoon) Leedus endise Alytuse maakonna aladel.
Rajooni pindala on 1396 km². 2017. aasta seisuga elas seal 26 570 inimest.
Rajoon moodustati 1950. aastal, tänapäevastes piiridest on aastast 1999. Rajoon koosneb järgmistest valdadest: Alytuse, Alovė, Butrimonysi, Daugai, Krokialaukise, Miroslavase, Nemunaitise, Pivašiūnai, Punia, Raitininkai ja Simnase vald.
Halduskeskus on Alytuse linn, mis aga rajooni koosseisu ei kuulu. Tähtsamad asulad on Simnase ja Daugai linnad ning Butrimonysi, Krokialaukise ja Nemunaitise alevid. 2011. aasta seisuga olid elanikest 97,29% leedulased, 0,71% poolakad, 0,63 % tatarlased, 0,55% venelased, 0,1% ukrainlased, 0,09% valgevenelased, 0,06% sakslased ja 0,53% oli teistest rahvustest.
Rajooni suurimad jõed on Nemunas ja selle lisajõed Varėnė ning Peršėkė. Rajooni idaosa jääb Dzūkija kõrgustikule. Seal on 70 järve, millest suurimad on Simnase järv, Žuvintas, Giluitis, Didžiulis ja Obelija. Rajooni territoorium jääb osaliselt Nemunase loogete regionaalpargi territooriumile, osaliselt aga Meteliai regionaalparki. Osa rajoonist kuulub ka Dzūkija rahvusparki, rajoonis asub Žuvintase biosfäärikaitseala.
Brandfort

Brandfort on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Lejweleputswa ringkonnas Masilonyana vallas.
Brandfort on asutatud 1866. aastal, linnaõigused sai 1874. aastal.
Teise buuri sõja ajal aastatel 1901–1902 asus Brandfordi lähedal kaks Briti võimude loodud tsiviilelanikkonna koonduslaagrit.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Brandfordi elanikest mustanahalisi aafriklasi 52,27%, valgeid 45,05%, värvilisi 1,88%, India või Aasia päritolu inimesi 0,67% ja teisi 0,10%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 49,05% inimesi, sotho keelt 33,32%, koosa keelt 6,64%, tsvana keelt 4,10% ja inglise keelt 2,90%.
Butrimonys

Butrimonys on alev (endine linn) Leedus Alytuse rajoonis, Butrimonysi valla halduskeskus. Alev asub merepinnast 120-130 meetri kõrgusel.
Butimonysis on gümnaasium, postkontor ja raamatukogu. Alevi lähistel asub Butrimonysi hipodroom. Kooli juures tegutseb koduloomuuseum, vaatamisväärsuseks on sealne aastal 1926 valminud katoliku kirik.
Ajalugu.
Asula pärineb tõenäoliselt Vytautase aegadest, kes asustas sinna tatarlasi ja pani aluse alevi kaguosas asuvale Tatari eeslinnale. Alevi staatuse sai asula aastal 1720. Aastal 1744 rajati sinna esimene kirik.
Aastal 1782 sai Butrimonys linnaõigused. Aastal 1878 alev põles; tules hävis 39 sealsest 58 juudi majapidamisest. Linn põles taas aastal 1835. Elasid seal valdavalt käsitöölised, sealsest 140 majapidamisest 120 kuulus käsitöölistele. Lisaks oli seal neli poodi, tegutses ka kõrts. Aastal 1849 kaotas asula linnaõigused.
Alev põles taas aastal 1856, kaks korda aastal 1869, ja viimaks veel aastal 1907. Aastal 1878 avati seal suur turuplats, kus kohtusid Venemaalt ja Saksamaalt tulnud kaupmehed. XIX sajandi algusest elasid Butrimonysis põhiliselt juudid. Tsaariajal oli alevi venekeelne nimekuju Бутрыманцы või Бутриманце. Aastal 1841 oli seal 2400 elanikku.
Aastal 1941 hukkasid Saksa okupatsiooniväed alevi lähistel ligi 1000 sealset elanikku, enamik neist olid juudid. Ühe päevaga hukati 740 juuti, hukatute seas oli ka 303 last. Üks kohalikest juutidest, Khone Boyarski, jäi ellu ja pani toimunu kirja; hiljem hukati ka tema, ent ta aruanne säilis. Sõja ajal põles maha ka alevi keskosa. Aastaks 1957 oli alevisse jäänud vaid 847 elanikku.
Nõukogude perioodil oli alev kohaliku kolhoosi keskasulaks, aastast 1979 tegutses seal ka linnukasvatussovhoos. Aastal 1989 rajati alevi lähistele hobusekasvatuskeskus, mille juures aastast 2000 tegutseb ka hipodroom.
Katharévousa

Katharévousa (kreeka keeles Καθαρεύουσα, 'puhastav (keel)') on 19. sajandi alguses kujunenud kaasaegse kreeka keele konservatiivne vorm, mis oli kompromiss vanakreeka ja rahvakreeka keele (δημοτική "dēmotikē") vahel. Algselt kasutati seda laialdaselt nii kirjandus- kui ka ametliku keelena, kuid harva igapäevases suhtluses. 20. sajandil hakati seda üha enam tarvitama ametliku keelena, kuni haridusminister Geórgios Rállis tunnistas 1976. aastal rahvakreeka keele Kreeka ametlikuks keeleks. 1982. aastal kaotati peaminister Andréas Papandréou korraldusega nii rahva- kui ka puhastatud kreeka keele polütooniline ortograafia.
"Katharévousa"'t kujundas intellektuaalne ja revolutsiooniline juhtfiguur Adamántios Koraís (1748–1833). Montpellier' Ülikooli lõpetanud Koraís veetis suurema osa oma elust Pariisis pagenduses. Olles klassikaliste keelte ja kultuuri õpetlane, tundis ta vastikust bütsantslike väärtushinnangute ja nende hilisemate mõjude vastu kreeka ühiskonnas. Ta oli Osmanite riigile alluva vaimulikkonna raevukas kriitik. Ta oli veendunud, et haridus on Kreeka vabastamise eeltingimus.
Osa "katharévousa" eesmärgist oli vahendada arhaistide võitlust modernistidega; esimesed eelistasid täielikku tagasipöördumist arhailiste keelevormide juurde.
Bukranionornament

Bukranion (vanakreeka keeles βουκράνιον, "boukránion" 'veisekolju', sõnadest βοῦς 'veis' + κρανίον 'kolju', ladina keeles "bucranium", mitmus "bucrania"), ka bukranion on ornamendimotiiv, mis kujutab veise koljut kaunistatuna lintidega ja vanikutega sarvede ümber. Motiivi päritolu arvatakse tulnud ehitud ohvriloomast, kelle kolju pidulikult eksponeeriti – komme, mis tõenäoliselt pärineb juba neoliitikumist, nagu vihjavad Çatal Hüyüki asulast leitud kipsist või kaunistatud veisekoljud. Vana-Kreeka klassikalises arhitektuuris oli bukranion sage üksikmotiivina metoopidel, alates hellenismiperioodist esines friisidel ka bukranion vaheldumisi girlandidega (bukranion-girlandfriis). Lisaks kolbakujutisele ilmus hilisemasse kunsti ka normaalset veise pead kujutav motiiv.
Bukranion oli triglüüf-metoopfriisi elemendina iseloomulik dooria orderile, aga Rooma kunstis seda traditsiooni enam ei järgitud. 1. sajandist pärit freskol Boscoreales (nüüd Metropolitani Kunstimuuseumis) on kujutatud avatud silmadega veisepead vaheldumisi paelte otsas rippuvate maagiaesemetega ("cistae mysticae") vanikuid toetavatel tugedel. Tivoli Vesta templis toetub bukranionfriis korintose sammastele.
Keskaja arhitektuuris leidub väga üksikuid sarnaseid motiive, näiteks romaani kaarfriisil Königslutteri toomkiriku apsiidil ja veel mõnedes romaani kirikutes Saksamaal. Hilisemast gooti arhitektuuriperioodist näiteid pole.
Renessanssarhitektuuris avastati bukranioni motiiv uuesti, Andrea Palladio kirjeldab seda oma "Neljas raamatus arhitektuurist". Nagu antiigiski, kasutati seda nii üksikmotiivina kui ka friisina, näiteks Palazzo Chiericati esimest korrust raamival friisil. Saksamaal ilmus ta renessansshoonetele 16. sajandi keskpaigas. 16. sajandi lõpust pärineva Braunschweigi gildihoone arkaadi kohal vahelduvad triglüüfidega bukranionimotiivid, maskaroonid ja raamistatud teemantkvaadrimotiivid.
Hilisemas arhitektuuris on bukranionornament olemas nii klassitsismis, nagu friis Dante hauamonumendil ("Sepolcro di Dante") Ravennas, kui ka historitsistlikes neostiilides.
Eesti arhitektuuris leidub bukranionimotiiv varaklassitsistliku Roosna-Alliku mõisa saali nurkmiste ümarniššide stukkdekooris.
Tallinna Poksiklubi

Tallinna Poksiklubi (lühendatult TPK) oli 1929–1940 Tallinnas poksiga tegelev spordiklubi.
TPK asutati 9. mail 1929.
TPK esimene esimees oli Valter Eenmaa.
Põltsamaa Spordiselts Sport

Põltsamaa Spordiselts Sport oli 1930–1940 Põltsamaal tegutsenud spordiselts.
Selts asutati 13. oktoobril 1930.
Tänapäeval tegutseb Põltsamaal SA Põltsamaa Sport.
Bukranionfriis

Bukranionfriis on friis, millel esineb bukranionimotiiv. Kreeka klassikalises arhitektuuris asetseb bukranion metoopidel dooria orderis, hilisemas arhitektuuris esineb ka bukranioni vaheldamist girlandidega.
Uusaegsed esimesed bukranionfriisid leiab alates renessanssarhitektuurist. Bukranionfriisi leiab ka klassitsismis ja historitsismis.
Tallinna Spordipressi Klubi

Tallinna Spordipressi Klubi (lühendatult TSK) oli 1932–1940 Tallinnas spordiajakirjandusega tegelev organisatsioon.
TSK asutati 31. mail 1932. Asutajaliikmeid oli kuus: Oskar Lõvi, Ilmar Peterson, Georg Pärnpuu, Henno Rahamägi, Boris Trall ja Erich Remmelgas. TSK esimeheks valiti Oskar Lõvi.
Butrimonysi vald

Butrimonysi vald (leedu keeles "Butrimonių seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Alytuse rajooni territooriumil. 
Valla pindala on 77 km². 2011. aasta seisuga elas vallas 2098 inimest. Valla keskus on Butrimonysi alev, kus aastal 2011 oli 941 elanikku. Vallamaja asub aadressil Vytauto g. 31. Vallavanem on Algirdas Jusa.
Kanteletar

"Kanteletar" on Elias Lönnroti kogutud ja koostatud soome rahvalaulude kogumik. See ilmus aastatel 1840–1841. 
Laulud on loodud niinimetatud Kalevala-mõõdus. Kogumik sisaldab 662 laulu ja nendes on kokku 22 201 värssi. 
Kogumikku peetakse soome rahvuseepose "Kalevala" sõsarteoseks (soome keeles "sisarteos").
Vremja

"Vremja" (vene keeles "Время" 'aeg') on Venemaa igaõhtune uudistesaade, mis on eetris Pervõi Kanalis.
Esimene saade oli eetris 1. jaanuaril 1968. Nõukogude Liidu ajal oli see riigi tähtsaim uudistesaade.
Esmaspäevast laupäevani kestab üks uudistesaade umbes 30 minutit. Pühapäevane saade kestab umbes 1 tund ja 30 minutit.
Punia vald

Punia vald (leedu keeles "Punios seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Alytuse rajooni territooriumil. 
Valla pindala on 78 km². 2011. aasta seisuga elas vallas 2271 inimest. Valla keskus on Punia küla, kus aastal 2011 oli 941 elanikku. Vallamaja asub aadressil Kauno g. 3, vallavanem on Gintautas Laukaitis. Lisaks küladele asub vallas veel Vaišupise huutor, kus aastal 2011 oli kolm elanikku.
Martin Lutheri väike katekismus

"Martin Lutheri väike katekismus" (lühemalt "Väike katekismus"; saksa keeles "Der Kleine Katechismus") on Martin Lutheri koostatud luteri usu kokkuvõtlik käsiraamat (katekismus); ühtlasi Lutheri tuntuim teos. Raamat avaldati 1529.
Raamat koosneb sissejuhatusest ("Enchiridion") ja viiest peatükist.
Pivašiūnai vald

Pivašiūnai vald (leedu keeles "Pivašiūnų seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Alytuse rajooni territooriumil. 
Valla pindala on 108 km². 2011. aasta seisuga elas vallas 1653 inimest. Valla keskus on Pivašiūnai küla. Vallamaja asub aadressil Trakų g. 51, vallavanem on Rima Čelkonienė.
Hilton Garden Inn Tirana

Hilton Garden Inn Tirana on hotell, mis asub Tiranas Albaanias Lana jõe kaldal ja 18 kilomeetri kaugusel lennujaamast.
Hotell kuulub Hilton Garden Inni brändi, mis omakorda kuulub Hilton Worldwide'i hotellikontserni. Tegu on ainsa Hilton Worldwide'i hotelliketti kuuluva hotelliga Albaanias.
Hilton Buenos Aires

Hilton Buenos Aires on viietärnihotell, mis asub Argentina pealinnas Buenos Aireses. Hotell kuulub Hilton Worldwide'i hotelliketti. 
Hotell avati 2000. aasta jaanuaris.
Adamántios Koraís

Adamántios Koraís või Koraïs (kreeka keeles Ἀδαμάντιος Κοραῆς, ladina keeles Adamantius Coræs; prantsuse keeles Adamance Coray; 27. aprill 1748 – 6. aprill 1833) oli kreeka õpetlane, keda on peetud kaasaegse kreeka kirjanduse alusepanijaks ja Kreeka valgustuse juhtfiguuriks. Tema tegevus sillutas teed Kreeka Vabadussõjale ja puhastatud kreeka keelele, mida tuntakse "katharévousa"'na. Tema mõju tänapäeva kreeka keelele ja kultuurile on võrreldud itaallase Dante Alighieri ja sakslase Martin Lutheri mõjuga oma rahva keelele ja kultuurile.
Elulugu.
Koraís sündis 1748. aastal Smirnis (İzmir), mis oli tollal kreeklastega asustatud rannikulinn Egeuse mere ääres Osmanite riigis.
Ta suundus pärast õpinguid kohalikus Evangeelses Koolis Prantsusmaale, kus õppis Montpellier' Ülikoolis aastatel 1782–1787 meditsiini. Edasi elas ta pagenduses Pariisis ning vaimustus valgustusajastu hariduslikust poolest ja Prantsuse revolutsiooni vaadetest seoses liberalismiga. Ta imetles Ameerika riigimeest Thomas Jeffersoni ning pidas temaga kirjavahetust.
Koraís suri 84-aastaselt Pariisis, kuid tema säilmed saadeti matmiseks kodumaale Kreekasse.
Siksakfriis

Siksakfriis või siksakvööt (prantsuse keeles "bâtons-rompus", "bâtons brisés", "zigzags", inglise keeles "chevron moulding", "zig-zag moulding") on ehisliist, mille ornamendi moodustab perioodiliselt vastupidistes suundades murtud, siksakiliselt looklev ümarvööt või ümarvöödid siksakis mitmekaupa reas. 
See on iseloomulik kaunistuselement romaani arhitektuuris, väga omane 11.–12. sajandi Inglismaa arhitektuurile (nn normanni stiil, "Norman architecture"), aga seda kohtab ka Saksamaa ja Prantsusmaa romaanikas (ehitised Wormsis, Bambergis, Tulle'is jne). Võib kaunistada portaalide palestikke, arhivolte, võlviroideid ja aknaraamistusi.
Dagestan (selts)

Dagestan Tallinnas tegutsev kultuuriselts, mis ühendab kõiki Eestis elavaid Dagestani rahvaid. Seltsi esimees on Edik Perimov.
Seltsi kokkusaamiskoht on kohvik Lezginka.
Natalia Mäting

Natalia Mäting (sündinud Hissamutdinova; 16. november 1983 Kohtla-Järve) on endine Eesti ujuja.
Eesti parim naisujuja aastatel 1998, 1999, 2002, 2003 ja 2006.
Aastast 2012 elanud ja töötanud Soomes.
Remigratsioon

Remigratsioon on varem emigreerunud inimese, perekonna või inimeste rühma tagasiränne endisesse elupaika. Näiteks remigreerusid 19. sajandi esimesel poolel paljud kreeklased pärast töötamist ja rahaliste vahendite kogumist Ameerika Ühendriikidest tagasi kodumaale Kreekasse.
Siil (mütoloogia)

Siil on müütiline rääkiv loom, kes on üks eesti rahvuseepose "Kalevipoeg"tegelasi.
Rahvuseepose kaheteistkümnendas loos (Lauavõitlus ja siil, Pikk magamine, Unenägu, Vaeslapse tall, Sillaehitus) jõudis Kalevipoeg lauakoormaga Peipsi kaldale. Metsast tulid teda kimbutama isa õhutusel kolm Peipsi sortsi poega, kellel olid pikad piitsad, mille otstes veskikivid. Kalevipoeg üritas neile vastu hakata männivemblaga, mis purunes. Seejärel tuli võtta abiks lauakoorma lauad, kuid need purunesid kergesti sortsipoegade selgadel. Lauavirn kippus kahanema ja sortsipojad peale tungima. Õnneks hüüdis põõsastikust õrn hääleke:
"Servitie, servitie,
Kallis Kalevite poega!"
Kalevipoeg mõistis kohe
Sõbra sõna soovitused,
Tõttas käsku täitemaie,
Seadis laua servitie,
Laskis servil ladusasti
Soolasortsilaste selga
Kordamööda kukkumaie.
Sortsipojad põgenesid ulgudes. Kalevipoeg tundis huvi, kes andis hüva nõu ning soovis abimehele tänu avaldada. Hääl põõsastest vastas, et on siilike, kuid ei saa välja tulla, kuna Vanaisa ei ole kehakatteks kasukat andnud. Kalevipoeg lubas lahkelt talle varjukuue anda. Siil tuli välja ja vägilane kiskus:
Oma kasuka hõlmasta
Natukese okasnahka,
Viskas siili-vennikesel′.
Tänadessa mässis siili
Kõhetuma kehakese
Saadud sooja sõba sisse.
Ning siil puges põõsasse tagasi.
Richard Truly

Richard Harrison Truly (12. november 1937 – 27. veebruar 2024) oli Ameerika Ühendriikide mereväelane, õhuväe ja NASA astronaut ning NASA kaheksas peadirektor. Ta oli esimene endine astronaut, kes sai NASA peadirektoriks.
Ta astus mereväkke 1960. aastal. 1965. aastal valiti ta õhuväe Manned Orbiting Laboratory (MOL) programmi. 1969. aastal MOL tühistati ja Truly viidi üle NASA-sse. NASA-s töötas ta lennujuhina ja oli Skylabi mehitatud missioonide ajal sideohvitser. Hiljem osales ta Space Shuttle'i missioonidel STS-2 ja STS-8. 
1989. aastal lahkus Truly mereväest admirali auastmes ning sama aasta mais nimetati ta NASA peadirektoriks. Truly vallandati NASA-st 1992. aastal.
Heinrich Vogeler

Johann Heinrich Vogeler (12. detsember 1872 – 14. juuni 1942) oli saksa maalikunstnik, kujundaja ja arhitekt, kes oli seotud Düsseldorfi koolkonnaga.
Ta õppis Düsseldorfi Kunstiakadeemias.
Täringfriis

Täringfriis või täringliist (saksa keeles "Würfelfries", "Klötzchenfries", ka "Schachbrettfries" 'malelaudfriis', prantsuse keeles "billettes" 'rullikesed', inglise keeles "billets", "billet moulding") on ehisliist, mille ornamendi moodustavad maleruutjalt paiknevad ruumilised klotsid.
Klotside esikülg võib olla ühtlaselt ümardatud, nii et need meenutavad silindreid. Saksa keeles on sellele tüübile eraldi nimetus "Rollenfries", "Röllchenfries" 'rullikfriis'.
Täringfriis on iseloomulik ornamendimotiiv romaani kunstis, väga levinud üle terve Lääne-Euroopa. Ta võib kaunistada ehitiste katuse- või vahekarniise, kapiteelide talumeid, aknaraamistusi, portaalide palendeid ja arhivolte. Täringornament võib olla ka pinnatäitena konsoolidel, kapiteelidel või seinapindadel.
Pivašiūnai

Pivašiūnai on küla (endine alev) Leedus Alytuse rajoonis, Pivašiūnai valla halduskeskus.
Pivašiūnais on keskkool, muusikakool, postkontor ja raamatukogu. Küla lähistelt kaevandatakse kruusa. Vaatamisväärsusteks on sealne aastal 1825 valminud katoliku kirik, linnamägi ja aastal 1853 valminud kabel. Seal peetakse rukkimaarjapäeval suuri kirikupühi, mille osaks on ka ristikäik. Küla lähistel paikneb aastal 1992 loodud 426 hektari suurune Pivašiūnai geomorfoloogiline kaitseala.
Ajalugu.
Sealne linnamägi oli kasutusel esimesel aastatuhandel. Selle pindala on 52x23 meetrit, kõrgus 22 meetrit. Linnamäest idas, lõunas ja läänes oli ka muinasasula, mille pindala oli kaks hektarit.
Küla on esimest korda mainitud aastal 1608. Aastal 1639 andis kohalik mõisnik Jonas Klockis sealsed maad Senieji Trakai benediktiini kloostrile. Aastal 1648 rajas Miadziełi maavanem sinna kiriku, mis kuulus algselt Trakai kihelkonda. Esimene kirik põles maha aastal 1745, ent benediktlased ehitasid aastal 1766 selle asemele uue hoone.
Ka teine kirik põles maha ja nii ehitas aastal 1825 sealse kihelkonna vaimulik Celestinas Soroka mäe peale praeguse klassitsistliku kirikuhoone. Novembriülestõusu järel konfiskeeriti benediktlastelt sealsed valdused. Tsaariajal oli asula venekeelne nimekuju Пивощуны või Пiошуны, ühtlasi oli sellel alevi staatus. Aastal 1898 oli seal 100 elanikku.
Aastail 1909–1927 oli seal õpetajaks Alfonsas Petrulis.
Eesti Maadlus-, Poksi- ja Tõsteliit

Eesti Maadlus(e)-, Poksi- ja Tõsteliit oli 1933-1940 tegutsenud spordiliit.
Liit asutati 10. aprillil 1933.
Enne liidu asutamist koordineeris Eesti raskejõustikku Eesti Kerge-, Raske- ja Veespordi Liit.
Liidu õigusjärglane tõstmises on Eesti Tõsteliit.
Raju (selts)

Elva Spordiselts Raju oli spordiselts, mis tegutses aastatel 1934–1940 Elvas. Spordiselts Raju oli Elva haridusseltsi spordiosakonna otsene järglane.
Selts asutati 19. juulil 1934. Asutamiskoosolekust 20. augustil 1934 võttis osa rohkem kui 30 inimest. Koosolekul valiti seltsi esimeheks Edgar Moont, abiesimeheks Willihard Laur, sekretäriks (kirjatoimetajaks) Juhan Sutt, laekuriks Konstantin Must ja majaisaks Endel Andreson. Seltsi liikmemaksuks tavaliikmetele kehtestati 80 senti ning toetajaliikmetele 2 krooni.
Selts korraldas jalg- ja võrkpallivõistlusi ning ujumisvõistlusi Verevi järvel. Mitmed Raju liikmed saavutasid ujumises Eesti rekordeid.
Spordiseltsi Raju viiendat sünnipäeva tähistati 23. juulil 1939 ujumisvõistlustega Verevi järve basseinis. Viie tegutsemisaasta ajal oli lisaks Edgar Moontile seltsi tegevust juhtinud ka Jaan Põldsam (töötas politseikomissarina), kes oli seltsi esimees Raju 5. sünnipäeva ajal.
Noorte Spordiliit

Noorte Spordiliit oli aastatel 1936–1940 tegutsenud spordiliit. Liidu juhataja oli Gustav Kalkun.
Liit asutati 1. juunil 1936.
Punia

Punia on küla (endine alev ja linn) Leedus Alytuse rajoonis, Punia valla halduskeskus. Küla asub Nemunase kaldal Nemunase loogete regionaalpargis.
Punias on kool, kultuurimaja, postkontor ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on sealne aastal 1863 valminud katoliku kirik, linnamägi ja Novembriülestõusu mälestuseks ehitatud kabel.
Loodus.
Küla lähistel paikneb looduskaitsealune Punia männik, kus kasvavad ka 40 m kõrgune kuusk ning üks kõrgemaid Leedu mände, mille kõrgus on 42 m ja ümbermõõt 220 cm. Seal asub aastal 1992 loodud 426 hektari suurune Pivašiūnai geomorfoloogiline kaitseala. Lisaks asub seal aastal 1960 rajatud 18,5 km² suurune Punia maastikukaitseala.
Ajalugu.
Sealne linnamägi võeti kasutusel esimesel aastatuhandel. Selle pindala on 155x85 meetrit, kõrgus 36-44 meetrit. Aastal 1382 põletasid ristisõdijad linnamäel asunud puidust linnuse maha, ent aastaks 1387 oli see taastatud. Hiljem kujunes sealsest linnusest kohalik mõis, mille hoonete juurde XVII sajandil ehitati sild. Linnus oli kasutusel aastani 1938.
Ühe teooria kohaselt on Punia linnus sama, mis Pilėnai linnus, mida Marburgi Wigandi kroonika kohaselt aastal 1336 ründasid 200 ristirüütlit ja 6000 sõdurit. Kui kaitsjate juht Margiris nägi, et võiduks lootust pole, lasi ta linnuse põlema süüdata. Tules hävisid kõik kaitsjad ja kogu nende vara. 
Küla on esimest korda mainitud aastal 1382. Alevi staatuse sai see aastaks 1387. Aastal 1425 püstitati sinna esimene kirik. Aastal 1503 sai Punia Magdeburgi õigused, olles niiviisi 14 vanima Leedu linna seas.
XVI sajandi keskpaigas põles sealne linnus maha, ent sajandi lõpuks oli see taastatud. Toona kujundati linnuse hoonetest sealse mõisa hoonetekompleks.
XVII sajand mõjus Puniale laastavalt ja Põhjasõjas põletati see peaaegu täielikult maha. XVIII sajandi alguses valmis siiski linna raekoda. Seejärel kaotas asula linnaõigused ja kujunes taas aleviks.
XIX sajandi alguses oli Punia väike alev, kuhu asusid elama juudid. Aastail 1848, 1857 ja 1903 alev põles. Aastal 1898 oli seal umbkaudu 1000 elanikku. Tsaariajal oli alevi venekeelne nimekuju Пуне. Seal peeti kolm korda aastas laata. XX sajandi alguses kaotas Punia alevi staatuse.
Teise maailmasõja järel tegutsesid Punia ümbruses Leedu metsavennad. Nõukogude perioodil oli küla kohaliku kolhoosi keskasulaks.
Piibe Linnus

Piibe Linnus (2025. aastani Piibe Tammemäe; sündinud 17. jaanuaril 1990) on eesti orienteeruja, õpetaja ja treener.
Ta on õppinud Hagudi Põhikoolis ja lõpetanud 2008. aastal Tallinna Nõmme Gümnaasiumi. 2012. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli kehalise kasvatuse ja spordi erialal.
Aastatel 2012–2019 töötas ta Kajamaa Põhikoolis kehalise kasvatuse õpetajana. Alates 2019. aasta sügisest töötab ta Audentese Erakoolis ja tegutseb orienteerumistreenerina Audentese Spordiklubis.
2007. aastal tuli ta OK Orvand/NewBalance võistkonnas Jüriööjooksu võitjaks.
2008. ja 2009. aastal osales ta orienteerumisjooksu juunioride maailmameistrivõistlustel.
Aastatel 2009–2022 on ta Eesti meistrivõistlustelt orienteerumises erinevatel orienteerumisaladel võitnud 5 kulda (2009. aastal suusaorienteerumise sprindis; 2021. ja 2002. aastal rattaorienteerumise sprindis ja lühirajal ), 8 hõbedat ja 18 pronksi.
2017. aasta rogaini maailmameistrivõistlustel Lätis Razna rahvuspargis sai ta koos Eleri Hirvega naiskondade arvestuses 4. koha. 2018. aasta rogaini Euroopa meistrivõistlustel Ukrainas Karpaatide mäestikus tuli ta naiskondade arvestuses koos Eleri Hirvega Euroopa meistriks. 2019. aasta rogaini MM-il Hispaanias Püreneede mäestikus võitis ta koos Eleri Hirvega naiskondade arvestuses hõbeda. Rogaini Euroopa meistrivõistlustel 2020 Lätis Tukumsi lähedal ja 2021 Eestis Otepääl võitis ta naiskondade arvestuses kulla koos Hannula-Katrin Pandisega. Rogaini MM-idel 2022. aastal Tšehhis Paprsekis ja 2023. aastal USA-s Sierra Nevada mäestikus võitis ta koos Reeda Tuula-Fjodoroviga naiskondade arvestuses hõbeda.
2015., 2016. ja 2018. aastal võitis ta Eesti meistrivõistlustel aerutamises meremaratoni distantsil kahesüstal koos Mariann Sulega naiskondade arvestuses hõbeda, 2020. aastal koos Reeda Tuula-Fjodoroviga pronksi.
Isiklikku.
Tema abikaasa Sander Linnus ning vennad Timmo ja Lauri Tammemäe on samuti orienteerujad.
Jagersfontein

Jagersfontein on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Xhariepi ringkonnas Kopanongi vallas.
Jagersfontein asutati farmina 1852. aastal.
1870. aastal leiti piirkonnas teemante ja algas nende kaevandamine. Linnaõigused sai Jagersfontein 1871. aastal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Jagersfonteini elanikest mustanahalisi aafriklasi 80,9%, värvilisi 12,5%, valgeid 5,6%, India või Aasia päritolu inimesi 0,5% ja teisi 0,5%. Sotho keelt pidas emakeeleks 51,8% inimesi, afrikaani keelt 25,3%, koosa keelt 11,2%, tsvana keelt 6,5% ja teisi keeli 5,2%.,
Alovė

Alovė on küla (endine alev) Leedus Alytuse rajoonis, Alovė valla halduskeskus. Küla asub 76 ha suuruse samanimelise järve kaldal.
Alovės on põhikool, postkontor ja raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on sealne 1802. aastal valminud katoliku kirik.
Ajalugu.
Alovėsse rajati XV sajandil linnus ja mõis, mis kuulus alguses Leedu suurvürstidele, ent läks 1690. aastal Ogińskite valdusse. 1697. aastal rajati sinna esimene kirik, 1866. aastal avati kool. Tsaariajal kandis sealne alev nime Олава, aastail 1869–1914 kandis see Aleksandrava nime.
Nõukogude perioodil sai Alovėst kohaliku kolhoosi keskasula. 1970. aastal ühendati alev Raudonoji Alovė nime kandva külaga ühiseks Alovė külaks.
Department for Exiting the European Union

Department for Exiting the European Union (DExEU) on Suurbritannia valitsusasutus, mis vastutab läbirääkimiste eest seoses Suurbritannia otsusega lahkuda Euroopa Liidust, ja Suurbritannia ja Euroopa Liidu tulevase suhte eest. Ministeerium moodustati Suurbritannia peaministri Theresa May poolt 2016. aasta juulis, pärast referendumit, kas lahkuda või jääda Euroopa Liitu.
Suurbritannia lahkumine Euroopa Liidust.
"Pikemalt artiklis: Brexit"
Nemunaitis

Nemunaitis on alev (endine linn) Leedus Alytuse rajoonis, Nemunaitise valla halduskeskus. Alev asub Nemunase jõe kaldal.
Nemunaitises on põhikool, postkontor ja raamatukogu. Alevi lähistel asub Nemunaitise paljand. Vaatamisväärsusteks on linnamägi ja sealne aastal 1904 valminud katoliku kirik.
Ajalugu.
Sealne linnamägi on 50 meetri kõrgune, selle pindala on 12x5 meetrit. Linnamägi oli kasutusel XIV sajandil.
Kirjalikes allikates on sealset linnust ja asulat esmamainitud 1384. aastal, 1387. aastal sai sealsest külast alev. Algselt oli alev metsatööliste asulaks. Aastal 1549 andis Zygmunt II August alevi Barbara Radziwillile. 
Aastal 1792 sai Nemunaitis linnaõigused. Neid kinnitasid algselt ka Vene võimud, kuid XIX sajandi keskpaigas muudeti linn taas aleviks. XIX sajandil kujunes Nemunaitis kuurordiks, kuna selle juurest avastati mineraalveeallikad. Asula venekeelne nimekuju oli tsaariajal Нѣмонайце või Немонайце. Aastal 1886 oli seal 692 elanikku, neist 415 olid juudid.
Nõukogude perioodil oli alev kohaliku kolhoosi keskasulaks, seal tegutses ka rajooni pioneerilaager.
Kudrovo

Kudrovo (soome keeles "Väärämäki") on linn Venemaal Leningradi oblastis Vsevoložski rajoonis. Piirneb läänes Peterburiga.
Ajalugu.
1885 ja 1893 on Kudrovo kohal kaartidel Kossaja Gora mõis (Косая Гора). 1926 moodustati Kudrovo kommuun ja selle põhjal 1928. aastal Kudrovo kolhoos.
2002. aastal elas Kudrovo külas 85 inimest.
Tänapäeva linna hakati rajama 2006. aastal. Linnas on 10- kuni 27-korruselised kortermajad. Mais 2017 oli linna registreeritud elanike arv 16 700. Kudrovo küla sai linnaõigused 28. juunil 2018. 2021. aasta alguses oli linnas 49 079 elanikku.
2025. aastal on plaanis avada Peterburi metroo Kudrovo metroojaam.
26. augustil 2018 avati Kudrovos purskkaev, mis on Tartus asuva Suudlevate tudengite purskkaevu peaaegu täpne koopia. Skulptor Mati Karmini või Tartu linna luba selleks ei olnud.
Gustav Knorring

Parun Gustav Johann Knorring (17/29. mai 1894 Tallinn – 17. detsember 1989 Buchholz) oli Eesti sõjaväelane (kolonel, 1937).
Tema vanemad olid Adila mõisnik parun Gustav Knorring Kiltsi vanemast liinist (1866–1952) ja Konstanze von Schnell (1870–1919). 1924. aastal abiellus ta Senta Adleriga.
Ta teenis Vabadussõjas Balti pataljonis ja rahuajal sõjaväe prokuratuuris, sõjaväe prokurör 1937–1939.
Vadstena klooster

Vadstena klooster (ka Vadstena Püha Birgitta klooster) on birgitiinide ordu klooster Rootsis Östergötlandi maakonnas Östergötlandi läänis Vadstena vallas Vadstena asulas.
Klooster püstitati 14. sajandil. Klooster õnnistati sisse 1384. Keskajal oli see klooster teiste birgitiinide ordu kloostrite peaklooster.
Klooster suleti 1595, ent 1935 see taasavati.
1867. aasta Pariisi maailmanäitus

1867. aasta Pariisi maailmanäitus (prantsuse keeles ametliku nimega "Exposition Universelle de 1867") oli 1867. aastal Pariisis toimunud maailmanäitus.
Näitusel oli näha 50 226 väljapanekut, millest 15 055 olid Prantsusmaalt või selle kolooniatest. Näitust külastas üle 9 miljoni inimese.
Näitusel oli esindatud ka asju Eesti alalt, seejuures saadi kaks kuldauraha: üks Sindi kalevivabriku toodangu eest ja teine Tori hobusekasvanduse täkk Vapsikase eest.
Linda ait

Linda ait oli laevasõiduseltsile Linda kuulunud hoone (ait), mis asus Tallinnas Maneeži tänaval.
Hoone valmis 1892. aastal.
Hoone on ajalukku läinud eeskätt sellega, et noorpõlves treenisid seal Gustav Boesbergi juhendamisel teiste seas ka raskejõustiklased Aleksander Aberg, Georg Hackenschmidt ja Georg Lurich.
Olümpia (spordiselts)

Olümpia oli Tallinnas tegutsenud spordiselts.
Seltsi asutas 1913 Artur Kukk.
Seltsil oli oma jalgpallimeeskond. Seltsi jalgpalliväljak asus Tornide väljakul. Väljak oli valminud 1915.
Brüsseli maailmanäitus

Brüsseli maailmanäitus on toimunud mitu korda:
Pariisi maailmanäitus

Pariisi maailmanäitus on toimunud mitu korda:
Karl Johan Pechter

Karl Johan Pechter (sündinud 2. märtsil 1996 Tartus) on Eesti jalgpallur, kes mängib väravavahina Eesti Meistriliiga klubis JK Tammeka. 
Ta on mänginud klubides JK Tammeka, JK Tammeka II ja JK Luunja.
Eduard Artna

Eduard Artna (kuni 1936 Bergmann; 17. juuni 1905 Tartumaa – 16. detsember 1975 Hamilton, Ontario, Kanada) oli Eesti sõjaväelane (vanemallohvitser) ja laskesportlane ning Kanada laskesportlane.
Lõpetas 1928. aastal allohvitseride kooli, seal õppides hakkas ka harrastama laskmist. Tuli 1938. aastal vabapüssist 3 × 40 lasku 300 m pealt Üleajateenijate Laskespordi Keskühingu meeskonnas Eesti meistriks. Teenis Ratsarügemendis Tartus.
Põgenes 1944. aastal Rootsi, 1949. aastal läks elama Kanadasse. Tuli 1951. aastal sõjapüssiharjutuses Kanada meistriks. Asutas 1951. aastal Hamiltoni Eesti Seltsi Laskurklubi, oli USA ja Kanada eestlaste korrespondentslaskevõistluse algatajaid. Kuulus Toronto Eesti Püssi- ja Püstoliklubisse.
Tema osalemist laskmise maailmameistrivõistlustel pole mõnes allikas kajastatud.
Isiklikku.
Tema tütar oli Kanada ja USA tuumafüüsik Agda Artna-Cohen ja poeg on Kanada endine laskur Tõnu Artna.
Toonela luik

"Toonela luik" (rootsi keeles "Tuonelas svan", soome keeles "Tuonelan joutsen") on 1895 valminud Soome helilooja Jean Sibeliuse sümfooniline poeem. See lugu on üks neljast loost Sibeliuse teoses "Lemminkäinen".
Metsaherilane

Metsaherilane ("Dolichovespula") on perekond ühisherilasi voltherilaste sugukonnast.
Suurbritannia kaitseministeerium

Ühendkuningriigi kaitseministeerium ("Ministry of Defence") on Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi valitsusasutus, mis vastutab Tema Majesteedi valitsuse poolt kehtestatud kaitsepoliitika rakendamisega ja on Suurbritannia relvajõudude peakorter. 
Ühendkuningriigi kaitseministeeriumi põhimõtteline eesmärk on kaitsta Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriiki ja selle huve ning tugevdada rahvusvahelist rahu ja stabiilsust. Pärast Nõukogude Liidu kokkuvarisemist ja külma sõja lõppu ei näe Suurbritannia kaitseministeerium lähiajal ette konventsionaalset sõjalist ohtu, kuid peab ohuks Suurbritannia huvidele massihävitusrelvi, rahvusvahelist terrorismi ning nurjunud ja nurjumas olevaid riike. Suurbritannia kaitseministeerium juhib ka relvajõudude igapäevast juhtimist, sõjaliste situatsioonide planeerimist ja kaitsealaste hangete korraldamist.
Kansallis-Osake-Pankki

Kansallis-Osake-Pankki (lühendatult KOP) oli Soome pank, mis tegutses 1889-1995. Pank asutati vastukaaluks pangale Yhdyspankki (asutatud 1862). 1995 need kaks panka ühinesid ja moodustasid panga Merita Pankki Oy.
KOP oli esimene välispank, mis 1992 alustas Eesti krooni konverteerimist.
Maarjamäe mälestusväli

Maarjamäe mälestusväli on mälestuskompleks Tallinnas Kadrioru asumis Pirita tee ääres. Sinna kuulub eri ajastute mälestusmärke. 
Maarjamäe memoriaal.
Maarjamäe memoriaali keskne objekt on 35 meetri kõrgune Jääretke obelisk. Obelisk valmis 1960. aastal ja selle autorid olid arhitekt Mart Port ja skulptor Lembit Tolli. Kompleksis on tribüünid. Keskel on tseremooniaväljak, mille kujundasid 1975. aastal arhitektid Allan Murdmaa, Peep Jänes, Rein Kersten, Henno Sepmann, kunstnik Jüri Palm, insener Vello Hüdsi. Nõukogude okupatsiooni ajal põles dolomiidist püloonide vahel igavene tuli. Püloonidel on reljeefsed käejäljed igavese tule kohal ja pronksist "Hukkuvad kajakad" kahe tahuka, kahe võimu sümboli vahel.
Saksa sõjaväekalmistu.
Saksa okupatsiooni ajal matsid sakslased Maarjamäele 3000–4000 sõdurit, nende hulgas ka 1941. aasta juulis bolševike haarangul maha lastud eesti lendurid, mitu metsavenda ning Erna rühma sõdurid. Enne seda kaevasid sakslased välja kõik punaväelaste laibad ning ka kirstud puidujäätmetega ning viisid teadmata kuhu. 
1944. aastal, pärast Moskvas välja antud Nõukogude võimuorganite korraldust Saksa vägede poolel võidelnud ja langenud sõjaohvrite haudade likvideerimiseks, tasandati kalmistul olnud hauatähised. Likvideerimise aluseks oli 1942. aasta 1. aprillil välja antud NSV Liidu Riikliku Kaitsekomitee määrus № 1571 vaenlase kalmistute likvideerimisest Nõukogude Liidu linnades.
Maarjamäe memoriaali rajamisel 1970. aastatel pandi toime hiiglaslik hauarüüstamine. Juhuslike pealtnägijate sõnul jäid punamemoriaalile ette tuhandete Saksa sõdurite hauad; ära viidi hulgaliselt skelette, kolpi, mundrijäänuseid, pandlaid ja kiivreid.
Eesti kommunismiohvrite memoriaal.
2016. aasta märtsis kuulutas Riigi Kinnisvara AS koostöös Justiitsministeeriumiga välja ideekonkursi, et luua Eesti Vabariigi 100. aastapäevaks Maarjamäele mälestusmärk, meenutamaks inimesi, kes langesid kommunismi kuritegude ohvriks. Mälestuspaigas on nimeliselt kirjas ligikaudu 20 000 elu kaotanud isikut, kellest suur osa suri kodumaast kaugel ja kelle matmiskoht on paljudel juhtudel teadmata. 15. augustil 2016 kuulutati Okupatsioonide muuseumis välja võidutöö, milleks osutus arhitektuuribüroo JVR ideekavand "Teekond". Memoriaal avati 23. augustil 2018.
Kõik Läti eest!

Kõik Läti eest! (ka Kõik Lätile!; läti keeles "Visu Latvijai") oli Läti paremäärmuslik natsionalistlik erakond, mis tegutses 2000–2011.
See asutati 2000 noorteorganisatsioonina.
Erakond on iseseisva jõuna osalenud Läti seimi valimistel ühe korra: 2006. aastal ja said 1,48% koguhäältest. Seimi nad ei pääsenud.
2010 moodustas erakond liidu erakonnaga Isamaale ja Vabadusele/LNNK; uue liidu nimeks sai Rahvuslik Liit "Kõik Läti eest!" – "Isamaale ja Vabadusele/LNNK".
Suttilomp

Suttilomp on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Suttilomp pandi Aimla ja Olustvere mõisas Suure-Jaani kihelkonnas Viljandimaal. 1. jaanuaril 2018 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Aua

Aua on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Aua on pandud Tolli mõisas Kullamaa kihelkonnas Läänemaal ning Aimla ja Olustvere mõisas Suure-Jaani kihelkonnas Viljandimaal. Nimede eestistamisel määrati Aua-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Aruvald ja Laino. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Aua Eestis 14 mehel ja 15 naisel.
Kivikind

Kivikind on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Kivikind (Kiwikind) on pandud Olustvere mõisas Suure-Jaani kihelkonnas Viljandimaal. 1. jaanuaril 2018 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Kanditow

Kanditov on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Kanditov (Kanditow) on pandud Olustvere mõisas Suure-Jaani kihelkonnas Viljandimaal. 1. jaanuaril 2018 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Abar (perekonnanimi)

Abar on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Abar uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Abarenkov, Abarinkov, Antonov ja Beek. 1. jaanuaril 2018 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Reet (perekonnanimi)

Reet on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Reet (Reht) on pandud Köisi mõisas Peetri kihelkonnas Järvamaal ja Kihelkonna mõisas Kihelkonna kihelkonnas Saaremaal. Nimede eestistamisel määrati Reet uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Moser, Rezold ja Uus. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Reet 8 mehel ja 7 naisel.
Muhulane (perekonnanimi)

Muhulane on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Muhulane on pandud Vihula mõisas Haljala kihelkonnas Virumaal. 1. jaanuaril 2018 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Õlu Bosnias ja Hertsegoviinas

Bosnias ja Hertsegoviinas on mitmeid õllemarke. Neist kuulsamad on näiteks Tuzlanski pilsner, Sarajevsko pivo, Nektar, Preminger ja Zmaj pivo. On ka väiksemaid õlletehaseid, millest suurem osa asutati 19. sajandil. Suurim õlletehas on Sarajevska pivara, mis avati aastal 1864. Teiste pruulikodade ja tehaste seast on suuremad Pivara Tuzla (1884), Banjalučka Pivara (1873), Bihaćka pivovara (2007) ja Hercegovacka pivovara u Mostaru (2007).
Margid.
Bosnia ja Hertsegoviina õlleturust moodustab 95% laagriõlu. Populaarsemad margid on:
Pruulikoja pubi on riigis üsna uus nähtus, kuid näiteks Black Dog Pub Mostaris pakub külastajatele ainult kohalike väikepruulikodade toodangut.
Aseri (perekonnanimi)

Aseri on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Aseri (Asseri) on pandud Vaivara mõisavallas Vaivara kihelkonnas Virumaal. Nimede eestistamisel määrati Aseri ühel korral uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Hasse (1939. aastal Tartus). 1. jaanuaril 2018 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Inarik

Inarik on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Inarik on pandud Audru mõisas Audru kihelkonnas Pärnumaal. 1. jaanuaril 2018 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Tantō

Tantō (jaapani keeles 短刀) on traditsiooniline Jaapani pistoda ("nihontō"). "Tantō"de põhiliseks kasutajaks olid samuraid, kohati kandsid neid enesekaitseks ka kaupmehed.
"Tantō" on traditsiooniliselt kuni 30 cm (1 "shaku"), tavaliselt umbes 26 cm pikkune. Erinevalt lühimõõgast "wakizashi"st ei ole "tantō"l käekaitset.
Edo ajastul kujunes välja võitluskunst "tantōjutsu", kus võideldakse "tantō"d kasutades.
Sarvik

Sarvik on müütiline tegelane, allilma valitseja eesti rahvuseeposes "Kalevipoeg".
Teda on mainitud eepose neljateistkümnendas loos (Allmaailma vaatlus. Esimene võitlus Sarvikuga. Lahkumine.), seitsmeteistkümnendas loos (Võitlus Virumaal. Kangelaste teekond kodu poole. Seigad vanamoori ja härjapõlvlasega. Lustipidu murueide tütardega), kaheksateistkümnendas loos (Teine teekond allmaailma. Lahing põrgulistega. Kahevõitlus Sarvikuga) ja üheksateistkümnendas loos (Sarvik-taadi aheldamine. Õnneaeg. Pidu ja Kalevi tarkusraamat. Sõjateated).
Kalevipoeg jõudis allilma ning põrgupiigad tutvustasid talle Sarviku valdusi ja elu-olu. Sarvikul oli lisaks varakambritele ja muudele ruumidele ka seitse tuba: rauast, vasest, hõbedast, kullast, siidist, sametist ja poordist. Lisaks seitse aita: kivist, paest, kanamunast, hanemunast, vikikivist, kotka munast ja siuru munast. 
Kalevipoeg uuris piigadelt, kes Sarvik-taat sugult on. Vanem piiga vastas:
Sest ei ole meie kuulnud.
Kas teda karu poeginud,
Hunti metsas imetanud,
Karjamära mängitanud,
Kitse kätkis kiigutanud -
See kõik seisab sõba alla,
Noorem põrgupiiga rääkis, et Sarvik lubab oma varjulistel hingedeajal korraks koduvainudel ja omaste juures käia, kuid nad peavad kiirelt tagasi olema ning rauast ja vasest kambrites igavest tööd tegema. Keskmine piiga teatas, et vahel peab Sarvik kullast toas sõpradega pidu:
Õlle hullul hõiskamaie.
T ü h i on tal kälimeesi,
Põrgu l i t a tema tädi,
Valge mära vanaema.
Põrgupiigad hoiatasid, et kes võõras Sarviku silma alla satub, on surmasuus. Vanem piiga ütles Kalevipojale, et kui ta tahab neid päästa, peab ta kasutama võluvõimega küüntelaastust kübarat. Sarviku sängisambas oli kaks märjukest, paremal käel jõudu andev ja vasemal käel jõudu võttev. Põrgupiigad vahetasid kavalasti klaasid omavahel. 
Sarvik saabus maa müdisedes, nägi Kalevipoega ja ütles, et ei ole sellel siit enam pääsmist päevapaiste alla. Kalevipoeg kutsus ta lagedale jõudu katsuma, millega Sarvik nõustus, olles enne joonud jõudu võtvat märjukest. Võitja võis kaotaja aheldada. Nende kemplemine vältas kahevahel kaua, ilma võitjat nägemata. Seejärel pani Kalevipoeg imekübara pähe, kasvas tugeva tamme suuruseks ning heitis Sarviku liivasõmerasse. Kuid enne kui Kalevite pojal õnnestus maaslamaja kammitsraudadesse köita, kahanes Sarvik pisikeseks ja kadus soose sinise suitsuna. Vägilane võttis turjale kullakotid ja põrgupiigad ning jõudis võlukaabu jõul otse allmaailma koopa väravasse.
Videoplaat

Videoplaat on videosignaali salvestist sisaldav ja selle taasesitamist võimaldav plaat.
Videosignaal on videoplaadile kantud viisil, mis võimaldab selle lugemist analoogvideosignaali kujul. Levinuim salvestusmeetod on impulsskestvusmodulatsioon. Salvestise tihedus on lähedane CD-kettal kasutatavale. Ka lugemine toimub optilisel meetodil, nagu see on CD-de puhul.
Videosignaali kaadrite järgnevusele põhineva ülesehituse tõttu on videoplaadi salvestise rea iga pöörde kohta salvestatud kas üks kaader või poolkaader. Videoplaadi pöörete arv peab taasesitamisel vastama kaadrite või poolkaadrite arvule sekundis (25 või 50, teise variandina 30 või 60).
Videoplaadi taasesitamiseks kasutatavad plaadimängijad olid tehniliselt keerulised seadmed, milles suhteliselt suur plaat pöörles suure kiirusega.
Arendustele vaatamata jäi videoplaat oma videosignaali kvaliteediomaduste poolest alla videomagnetofonile. Nii nagu see on grammofoni puhul, ei olnud videoplaate võimalik lihtsalt salvestada.
Tänapäeval videoplaate analoogkujul enam ei kasutata.
Igitee

"Igitee" (soome keeles "Ikitie") on Antti Tuuri kirjutatud romaan (2011), mis põhineb päriselu sündmustel. 
Kirjastus Varrak avaldas romaani Ants Paikre eestinduses 2017. aastal. Raamatu kaanekujunduses on kasutatud kaadreid samal aastal valminud filmist. Romaani järgi tehtud film "Igitee" esilinastus 2017. aastal.
Kadrioru tennisehall

Kadrioru tennisehall on kahe tenniseväljakutega spordihoone Tallinnas aadressil L. Koidula tänav 38. 
Hall valmis 1978. aastal (arhitektid Peep Jänes ja Milvi Vainik) vanast tennisehallist kirde pool ja avati pidulikult 3. veebruaril 1978. Pärast uue halli valmimist vana hall lammutati.
2002. aastal hall renoveeriti.
Elva ujula

Elva ujula (ka Elva välisujula) oli ujula Elvas Verevi järvel.
Ujula koos sealse rannahoonega avati 23. juunil 1929 (teistel andmetel 1931). Ujula kompleksi kuulus ka 10 m kõrgune hüppetorn.
Ujulas peeti 1930. aastatel mitmeid Eesti meistrivõistlusi ujumises.
1936 ujulat uuendati ja valmis 25 ja 50 m pikkune ujumisrada.