tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Heinrich von Thurn

Heinrich von Thurn–Valsassina (rootsi Henrik von Thurn, tšehhi Jindřich Thurn; hukkus 20. augustil 1656 Riias) oli Böömimaa päritolu Rootsi sõjaväelane, riiginõunik, Tallinna ja Eestimaa kuberner.
Ta osales Kolmekümneaastase sõjas, kus temast sai 1646. aastal Sønderborgi hertsogi kompaniiülem ja ooberst. Pärast sõda määrati ta 1649 Riia kuberneriks. 1651. aastal sai temast Rootsi kindralmajor. 1653. aastal tegi kuninganna Kristiina temast riiginõuniku ning määras 16. augustil Eestimaa kuberneriks.
Ta hukkus tõenäoliselt Teises Põhjasõjas 20. augustil 1656 Vene-Rootsi sõja (1656–1661) Riia piiramisel, kui Vene eelvägi lähenes Riiale 20. augustil ja sundis Pärnu krahvi Heinrich von Thurni juhtimise all olnud rootslased linna taganema. Von Thurn on maetud Riia toomkirikusse.
Ta oli Thurni, Valsassina ja Pärnu krahv, Kreuzi (Creutz, Gorizia ja Gradisca krahvkonnas) vabahärra, Veliši ("Wellisch"), Vintířovi ("Winteritz"), Göttingi, Loßdorfi ja Wennegardi härra.
Perekond.
Tema vanemad olid Rootsi ooberst ja Pärnu krahv Franz Bernhard von Thurn (ka František Bernard von Thurn; 1592–1628) ja Alam-Austriast pärit krahvitar Magdalena Prüschenk von Hardegg (Hardeck, suri 1651 Pärnus). Tema vanaisa oli Karlštejni lossikrahv, Kolmekümneaastase sõja Böömimaa mässu üks juhte ja 1629 aastast Rootsi teenistuses olnud kindral Heinrich Matthias von Thurn (1580–1640), kes oli Ingerimaa kuberner (1629) ja Pärnu härra. Heinrichi isa ja vend krahv Christian von Thurni (1624–1640) on maetud Tallinna Toomkirikusse. Ta oli abielus Anna Markéta Haugvicovága (Haugvic z Biskupic, von Haugwitz) ja hiljem 1648 Johanna Margaretha von Baden-Hochbergiga (1623 Carlsburg – 1661 Audru), kes oli Baden-Durlachi markkrahv Friedrich V (1594–1659) ja tema esimese naise, Württembergi hertsog Friedrich I (1557–1608) tütre, Barbara von Württembergi (1593–1627) tütar, ning lesestunud abielust Kolmekümneaastase sõjas Rootsi feldmarssal olnud Johan Gustafsson Banériga (1596–1641).
Oreliprospekt

Oreliprospekt (ka "oreli prospekt") on oreli nähtav osa, mis koosneb "Principali" registri viledest ja oreli kapist. Orelite prospektid on sageli rikkalikult kaunistatud, eriti barokkpillide omad. 
16.–18. sajandil pöörati oreliehituses orelite kaunistamisele erilist tähelepanu. Barokkorelite prospektid olid sageli kaunistatud tornikeste ja skulptuuridega. Mõnede orelite prospektid on kunstiteosed ja moodustavad koos kiriku interjööriga ühtse terviku. Kaunistuste tegemisel kasutati pulber- ja lehtkulda. 
Kuna orelite prospektid on puidust, siis on oluline, eriti vanade orelite puhul, hoida kirikutes ühtlast sisekliimat. Keskküte mõjub vanadele pillidele hävitavalt, sest keskküttega kirikutes on õhuniiskus madal ja vana puit kuivab lõhki. Seetõttu tuleb kirikutes hoida orelitele sobivat õhuniiskust (60–80%). Selleks võib appi võtta õhuniisutuse seadmed või kasutada kirikute kütmisel muid võimalusi.
Euroopa Liidu politseimissioonid

Euroopa Liidu politseimissioonid on Euroopa Liidu Nõukogu otsuse alusel Euroopa Liidu osalisriikide, Euroopa Liitu mittekuuluvate riikide, kes on NATO liikmed, ja ühinemiskandidaatriikide, samuti mitteliikmesriikide, kes on OSCE liikmed, korrakaitseorganisatsioonide liikmete abil läbiviidavad korratagamisoperatsioonid kriisipiirkondades.
Euroopa Liidu politseimissioon Bosnias ja Hertsegoviinas.
Esimene missioon EL-i ühise välis- ja julgeolekupoliitika raames oli politseimissioon Bosnias, mis algas jaanuaris 2003.
Euroopa Liidu väljaõppemissioon EUPOL Afganistanis.
Missiooni tegevuse aluseks on 30. mail 2007 vastu võetud EL-i ühismeede, mille alusel alustas missioon tegevust 15. juunil 2007. Missioonil osaleb 23 Euroopa Liidu liikmesriiki ja 4 EL-i mittekuuluvat riiki.
Arnold von Tideböhl

Arnold Gustav Wilhelm von Tideböhl, Venemaal tuntud kui "Arnold Andrejevitš" (vene keeles "Арнольд Андреевич фон Тидебель") (16. veebruar (ukj 28. veebruar) 1818 Tallinn − 30. august (ukj 11. september) 1888 München, Baieri kuningriik) oli baltisaksa päritolu ametnik, jurist, luuletaja ja ajakirjanik. Salanõunik (1867). Baltische Monatsschrifti kaasasutaja (1859).
Elulugu.
Päritolu ja haridustee.
Põlvnes XVIII sajandi 30. aastatel Eestimaale rännanud Pommeri suguvõsast. Tema isa oli Tallinna sündik ja hilisem riiginõunik Johann Heinrich von Tideböhl (1786−1856), kes tõusis Püha Vladimiri ordeni kaudu aadliseisusse. Tema ema Marie Auguste Eleonore von Rickmann (1789−1861) põlvnes Liivimaa matrikliaadli hulka kuulunud Branti mõisnike suguvõsast. Omandas hariduse Võrus Krümmeri õppeasutuses. Aastatel 1835−1838 tudeeris Tartu ülikoolis õigusteadust. 1840. aastal kaitses õigusteaduse kandidaadi kraadi.
Riigiteenistuses.
Pärast ülikoolistuudiumi lõppu astus ta 1840. aastal Venemaa tsiviilteenistusse ja temast sai Liivimaa kubermanguvalitsuse ametnik. Juba järgmisel aastal nimetati ta prokuröriks Pärsia Širvani khaaniriiki. Seejärel lähetati Taga-Kaukaasiasse, kus asus ametisse maakonnakohtu liikmena.
Liivimaa kubermanguametnik.
Alates 1845. aastast teenis Liivimaa kubermanguvalitsuses Riias. 1845−1848 oli ta sekretär, seejärel kuni 1853. aastani kantselei direktor ja lõpuks valitsusnõunik (1853−1857). Järgnevalt teenis Liivi-, Eesti- ja Kuramaa kindralkuberneri käsutuses: 1857−1860 oli ta kantselei direktor ja seejärel 1868. aastani eriasjade ametnik. 1867. aastal anti talle salanõuniku teenistusaste.
Riigiteenistuses Peterburis.
1868. aastal siirdus ta Peterburi, kus temast sai Tema Keiserliku Majesteedi Isikliku kantselei II osakonna liige. Töötas Läänemerekomitees, 1869−1877 oli ühtlasi Venemaa Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Peakonsistooriumi ilmalik liige.
Viimased teenistusaastad.
1879. aastal lähetati ta Tartusse, et valmistada ette Balti provintsiaalõiguse täienduste seadusloomet. 1882. aastal läks riigiteenistusest erru.
Immatrikuleerimine rüütelkonna matriklisse.
1867. aasta novembris võeti ta Liivimaa, 1868. aasta 28. juunil (vkj) Eestimaa ja 24. augustil (vkj) Saaremaa ning 1875. aasta 8. märtsil (vkj) Kuramaa rüütelkonna matriklisse.
Isiklikku.
Tema noorem vend August Johann Sigismund von Tideböhl (1824–1890) oli insener-kindral ja Nikolai Inseneriakadeemia ülem (1866–1886).
Aleksandr Arkadjevitš Suvorov

Vürst Aleksandr Arkadjevitš Suvorov (vene "Александр Аркадьевич Суворов, Суворов Александр Аркадьевич, князь Италийский, граф Рымникский"; 1. juuni 1804 (vkj.) – 31. jaanuar 1882 Peterburi) oli Venemaa keisririigi sõjaväelane (kindraladjutant ja jalaväekindral) ja riigitegelane.
Tema vanaisa oli Venemaa generalissimus Aleksandr Vassiljevitš Suvorov, isa oli kindral Arkadi Suvorov, kes hukkus 13. aprillil 1811 Râmnicul Sărati jõe forsseerimisel, ja ema oli Jelena Aleksandrovna Narõškina.
Noorus.
Kuni 1816 kasvatati teda jesuiitide pansionis Peterburis. Seejärel õppis ta Saksamaal Göttingeni ülikoolis. Aastal 1824 naasis ta Venemaale ja arvati junkruks ihukaardiväe ratsapolgus. 14. detsembril 1825 sai ta lipujunkruks ("эстандарт-юнкер"), 1. jaanuaril 1826 kornetiks. Ta käis läbi dekabristidega ja vahistati korraks, kuid vabastati kiiresti.
Sõjaväeteenistus.
Suvorov osales Vene-Pärsia sõjas 1826–1828, kus paistis vahvusega silma ja ülendati keisri tiibadjutandiks. Vene-Türgi sõja 1828–1829 tegi ta kaasa, olles keisri käsutuses. Sõjaliste teenete eest ülendati ta staabirittmeistriks.
1830. aasta Poola ülestõusu mahasurumine.
Poola 1830. aasta ülestõusu mahasurumisel paistis ta silma lahingutes, sealjuures rünnakus Varssavile. Ta saadeti parlamentäärina ülesõusnute juurde allaandmistingimuste üle läbi rääkima ja pärast saatis sõjaväe ülemjuhataja Ivan Paskevitš ta Peterburi teatega ülestõusu mahasurumisest. Sel puhul kiitsid teda oma luuletustes nii Aleksandr Puškin kui Vassili Žukovski.
1831–1832 oli ta kaardiväepataljoni ülem, 1839–1842 11. Phanagorase grenaderipolgu ülem, alates 30. augustist 1839 kindralmajor, alates 25. juunist 1846 kindraladjutant, 1847–1848 Kostroma kuberner.
Balti kubermangude kindralkubernerina.
Ta oli 1848–1861 Liivi-, Eesti- ja Kuramaa kindralkuberner, Riia sõjakuberner..
Eduka tegevuse eest Krimmi sõja ajal autasustati teda Püha Aleksander Nevski ordeniga. Septembris 1859 ülendati ta jalaväekindraliks.
Ta immatrikuleeriti 1849. aastal Saaremaa (nr. 86), Eestimaa (nr. 310), Kuramaa (nr. 313) ja Liivimaa (nr. 368) rüütelkonda.
18. oktoobrist 1861 kuni 1866. aastani oli ta Peterburi sõjakindralkuberner. 
Sellest kohast pidi ta loobuma, kui Dmitri Karakozov tegi Aleksander II-le atentaadi. Suvorov määrati samal aastal kogu jalaväe kindralinspektoriks ja jäi sellele kohale kuni oma surmani.
Perekond.
Ta abiellus Ljubov Vassiljevna Jartsovaga (1811–1867). Abielust sündisid:
Nikolai Gorinov

Nikolai Gorinov (7. jaanuar 1914 Tartu – 1959) oli Eesti farmatseut.
Õppis 1931–1939 (lõpetas) Tartu Ülikoolis farmaatsiat.
1938. aastast töötas Tartu Ülikooli farmakognoosia instituudi abijõuna, hiljem oli Palamuse apteegi juhataja.
Ta arreteeriti NKVD poolt 1950 ja oli kuni 1955. aastani vangilaagris Komi ANSVs.
Isiklikku.
Peep Ilmet on tema poeg.
Archibald Keyserling

Archibald Peter Theophil Alexander Gebhard Eduard von Keyserling VR I/3 (läti Arhibalds Pēteris Teofils fon Keizerlings; 6. november 1882 Augustenhof, Grobiņa lähedal – 15. detsember 1951 Frankfurt) oli baltisaksa päritolu Venemaa Keisririigi sõjalaevastiku 2. järgu kapten ja Läti Vabariigi sõjalaevastiku ülem ja admiral. Ta oli krahv.
Charlotte koob võrku (täpsustus)

"Charlotte koob võrku" on E. B. White'i jutustuste kogu.
Teose järgi tehtud filmid:
Koit (Tallinna kino)

Koit oli kino Tallinnas Pääskülas aadressil Rännaku puiestee 1. See tegutses aastatel 1964–1995. 
Alates 2002. aastast tegutseb hoones Nõmme Avatud Noortekeskus. Endisest kinosaalist on kujundatud ekstreemspordikeskus.
Hoone arhitekt on Raul-Levroit Kivi ja sama tüüpprojekti järgi valmisid kinod ka Võrus (Noorus), Tartus (Ekraan) ja Kohtla-Järvel (Kosmos).
Koit (täpsustus)

Koit on hommikupoolne hämarik.
Koit on ka perekonnanimi.
Koit on ka eesnimi.
Koidu järgi on nime saanud:
Pamiiri keeled

Pamiiri keeled on iraani keelte alamrühm.
Liigitus.
ENE 1. köite kohaselt: 
EE 7. köite kohaselt:
Tommy Burns

Thomas Burns (tuntud kui Tommy Burns; 16. detsember 1956 Glasgow – 15. mai 2008 Glasgow) oli Šoti jalgpallur ja treener.
Jalgpallurina oli ta poolkaitsja. Suurema osa klubikarjäärist (1973–1989) mängis ta Celticus, kellega tuli kuus korda Šotimaa meistriks. Aastatel 1989–1994 mängis ta Kilmarnockis. Šotimaa jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1981–1988 kokku kaheksa mängu.
Aastatel 1992–1994 oli ta Kilmarnocki, 1994–1997 Celticu ja 1998–1999 Inglismaa klubi Reading peatreener. 2000. aastatel töötas ta Šotimaa jalgpallikoondises abitreenerina.
Ta suri 51-aastaselt nahavähki.
Koit

Koit ehk koidik on hommikupoolne hämarik, mis eelneb päikesetõusule. Koit avaldub taeva heleduse ja värvuse muutumises.
Koidu kohta on eesti keeles kasutatud ka sõna "agu".
Koidu ajal päike ei paista, aga täiesti pime enam ei ole. Päikesekiired hajuvad natuke Maa atmosfääris, mistõttu osa päikesekiirgusest jõuab vaatlejani juba siis, kui päikest veel näha ei ole.
Koidu ajal muutub taevas heledamaks, eriti seal, kust päike tõusma hakkab. Sellega võivad kaasneda mitmesugused optilised nähtused, eriti taeva muutumine punakaks või roosakaks (koidupuna). Samasugused optilised nähtused toimuvad päikeseloojangule järgneva eha ajal (ehapuna).
Kõige kiiremini toimub koit võrdpäevsuse ajal ning selle kestus sõltub aastaajast ja laiuskraadist.
Kõige lühemat aega kestab koit ekvaatoril, kus päike tõuseb silmapiiri suhtes täisnurga all. Kõige kauem kestab koit poolustel, kus päike tõuseb korra aastas, kevadisel pööripäeval, ja loojub samuti korra aastas, sügisesel pööripäeval. Poolusel kestab koit mitu nädalat.
Paljudes mütoloogiates on olemas eraldi koidujumal, tavaliselt naissoost, eraldi päikesejumalast, kes on tavaliselt meessoost. Näiteks vanakreeka mütoloogias on koidujumalanna Eos, vanarooma mütoloogias Aurora ja slaavi mütoloogias Zornitsa. Hinduismis on koidujumal Aruna meessoost.
Endotsentriline fraas

Endotsentriline fraas on fraas, mille peasõna võib esineda ka ilma laiendita ja samas täita terve fraasiga samaväärset süntaktilist funktsiooni. St et laiendi(te) väljajätmine ei muuda lauset arusaamatuks, grammatiliselt valeks ega riku lause põhistruktuuri, kuid muudab pisut lause tähendust.
Eesti keeles on endotsentriline näiteks nimisõnafraas, vrd
"Aknalaual oli [valge küünal]."
"Aknalaual oli küünal."
Endotsentrilisele fraasile vastandub eksotsentriline fraas, kus peasõna või laiend ei saa üksi täita sedasama süntaktilist funktsiooni, mida tervikfraas. St et eksotsentrilise fraasi peasõna ega laiendit ei saa lausest välja jätta, sest muidu muutub lause tähendus või saadakse grammatiliselt ebakorrektne lause.
Eesti keel.
Endotsentrilised on eesti keeles nimisõnafraas, omadussõnafraas, määrsõnafraas ja tegusõnafraas.
Nimisõnafraas, vrd näiteks
"[Kollane õun] kukkus põõsasse."
Õun "kukkus põõsasse."
Omadussõnafraas, vrd näiteks
"Õun oli maitsekas.
Määrsõnafraas, vrd näiteks
"Auto peatus järsult."
"Lennuk sõitis kõrgel.
Tegusõnafraas:
 "Neiu [laulab lemmiklaulu]." - tegusõnafraasi peasõna on tegusõna "laulab"
 "Neiu laulab."
 "Poiss läks [malet mängima]." - tegusõnafraasi peasõna on tegusõna "mängima"
 "Poiss läks mängima."
 "Mees soovis kangesti [maja ehitada]." - tegusõnafraasi peasõna on tegusõna "ehitada"
 "Mees soovis kangesti ehitada."
Eksotsentrilised on eesti keeles
"Tüdruk jooksis [trepist üles]." - kaassõnafraasi peasõna on kaassõna "üles"
 uus tähendus: "Tüdruk jooksis üles."
 grammatiliselt ebakorrektne: "Tüdruk jooksis trepist."
"Seisin [maja lähedal]." - kaassõnafraasi peasõna on kaassõna "lähedal"
 uus tähendus: "Seisin lähedal.
 grammatiliselt ebakorrektne: "Seisin maja."
"Lund sadas [kolm päeva]." - hulgafraasi peasõna on hulgasõna "kolm"
 uus tähendus: "Lund sadas päeva."
 grammatiliselt ebakorrektne: "Lund sadas kolm."
Üheaastased talvetaimed

Üheaastased talvetaimed on üheaastased taimed, mis idanevad sügisel või talvel, õitsevad hilissügisel, talvel või varakevadel ning säilivad suvel ainult seemnetena. 
Nad kasvavad tavaliselt maa lähedal, kus nad jäävad külmematel öödel lume alla. 
Üheaastased talvetaimed takistavad talvel ja varakevadel pinnase erosiooni ning on loomadele toiduks.
PVL-100

PVL-100 on Eesti Piirivalve endine laev. See ehitati 1958. aastal Soomes ja läks seejärel Soome Piirivalve teenistusse. Laev kandis tollal nime Telkkä.
16. novembril 1992 kinkis Soome Telkkä ja kaks tema sõsarlaevad Kuikka ja Kaakkuri Eesti Piirivalvele. Piirivalves said laevad nimeks vastavalt PVL-100, PVL-101 ja PVL-102. Põhja piirivalvepiirkonnas teeninud PVL-100 võeti teenistusest maha aastal 2000, kui teenistust alustas uus Eestis ehitatud laev PVL-111 Vapper.
16. juulil 2002 andis Eesti Piirivalve laeva Kotka linnale üle. Seal sai laev tagasi oma endise nime ja temast sai muuseumieksponaat Kymmenlaakso meremuuseumis.
Lisa esimene sõna

"Lisa esimene sõna" (ingl "Lisa's First Word") on "Simpsonite" 4. hooaja 10. jagu, mis jõudis eetrisse 3. detsembril 1992. aastal.
Tegevustik.
Kui Homer, Marge, Bart ja Lisa üritavad edutult Maggiet rääkima panna, otsustab Marge jutustada loo Lisa esimesest sõnast.
1983. aasta märts.
Homer, Marge ja beebi Bart elavad Springfieldi Lower East Side'i linnaosas korteris. Ühel päeval teatab Marge Homerile ja Bartile, et on rase. Bart kujutab ette väikevenda, keda ta saab lollustega hakkama saades patuoinaks teha. Marge ütleb Homerile, et kuna nende pere suureneb, on vaja suuremat kodu. Kuid neil on ainult 15 000 dollarit. Lõpuks nad leiavad sobiva maja aadressiga 742 Evergreen Terrace (praegune Simpsonite kodu) ja saavad selle osta Homeri isa vana maja maha müües.
1984. aastal on Bart 1-aastane ja Simpsonid kolivad oma uude kodusse. 2-aastaselt vaatab Bart esimest korda kloun Krusty saadet ning Itchy ja Scratchy multikaid. Krusty alustas Los Angeleses toimuvatele olümpiamängude kampaaniat oma Krustyburgeri hamburgerirestorani ketiga - kraabi-ja-võida tüüpi loteriiga, kus mängija kraabib loteriipiletilt maha ühe spordiala nimetuse ja kui USA võidab sellel alal kulla, saab mängija tasuta hamburgeri. Aga loteriipiletid on koostatud nii, et seal on ainult spordialad, kus "kommunistid alati võidavad". Kuid sotsialismimaad boikoteerivad neid olümpiamänge, Krusty kaotab 44 miljonit dollarit ja Homer saab palju tasuta hamburgereid.
Bart peab loobuma oma võrevoodist, kuna see on uue beebi jaoks. Bart keeldub ning Homer teeb talle uue kurja klouni kujulise voodi, mis Barti niivõrd hirmutab, et ta ei jää magama. Kui beebi hakkab sündima, sõidavad Homer ja Marge haiglasse ja jätavad Barti naabrite, Flandersite perekonna juurde. Kui Bart koju jõudis, siis talle ei meeldi uus beebi – Lisa. Kõik peale Barti ütlevad, et ta on ilus. Pärast teeb Bart Lisale halba – lõikab tal juuksed majapidamiskääridega maha, topib ta marke täis ja paneb postkasti ning lükkab ta sisse Flandersite maja koeraaugust, kuid iga kord karistatakse Barti teda nurka pannes. Pärast pakib Bart oma asjad pampu, kavatsedes kodust lahkuda. Kuid siis ütleb Lisa oma esimese sõna "Bart". Bart avastab, et Lisa oskab rääkida ja tunnustab teda oma väikeõena. Kuid Homer on pettunud, et ei Bart ega Lisa kutsu teda issiks ("daddy"), vaid Homeriks.
Tagasi 1992. aastas.
Bart ja Lisa kaklevad. Homer paneb Maggie voodisse ning räägib, et mida kiiremini õpivad lapsed rääkima, seda kiiremini õpivad nad ka vastu rääkima ja soovib, et Maggie ei räägiks kunagi ühtegi sõna. Kuid pärast Homeri lahkumist ütleb Maggie sõna "daddy" (issi) ja jääb magama.
Georg Friedrich Schmahl

Georg Friedrich Schmahl (15. november 1700 Heilbronn – 26. august 1773 Ulm) oli Saksamaa oreliehitaja.
Georg Friedrich Schmahl õppis oreliehitust oma isa Johann Michael Schmahli juures. 
Georg Friedrich Schmahl ehitas oreleid Lõuna-Saksamaal Ulmi linna ümbruskonnas Švaabimaal. Ta ehitas Lõuna-Saksamaa barokkstiilis oreleid. Tema suurim töö on Roggenburgi kloostri kiriku orel (1761). Selle pilli vilestik hävis 1905. aastal, kuid säilinud on algsel kujul oreliprospekt. Samuti ehitas Georg Friedrich Schmahl oreleid ka külakirikutele, kokku 45 orelit, kuid paljud tema ehitatud orelid hävinesid juba 19. sajandil. Mõnel on säilinud algsel kujul prospekt ja vilestik hiljem taastatud.
Ka tema pojad Johann Matthäus Schmahl ja Georg Friedrich Schmahl (juunior) ehitasid oreleid, kuid põhiliselt siiski klavereid ja klavessiine.
Kodanliku Õhukaitse Nõukogu

Kodanliku Õhukaitse Nõukogu oli Siseministeeriumi nõuandev organ kodanliku õhukaitse alal.
Nõukogu koosseis kinnitati Vabariigi Valitsuse poolt 22. detsembril 1938.
PVL-101

PVL-101 oli Eesti Piirivalve Koskelo klassi valvelaev.
PVL-101 ehitati 1955. aastal Soomes ja läks Soome Piirivalve teenistusse. Alus kandis tollal nime "Kuikka".
16. novembril 1992 kinkis Soome "Kuikka" ja kaks tema sõsarlava Telkkä ja Kaakkuri Eesti Piirivalvele. Eesti Piirivalves sai laev nimeks PVL-101. 
Laev kanti hiljem tänu vanusele teenistusest maha.
Sony Ericsson Xperia X1

Xperia X1 on kõrgtaseme nutitelefon Sony Ericssonilt, mida toodab HTC Corporation. See on seeria esimene mudel. Esimest korda esitleti X1 ülemaailmsel mobiilikongressil 2008.
Esmalt hakati X1 müüma 27. oktoobril 2008 Inglismaal, Saksamaal ja Rootsis. Siis oli saadaval ainult Vodafone.
X1 on kaarliuguriga telefon, mille operatsioonisüsteem on Windows Mobile 6.1. See on Sony Ericssoni esimene mobiiltelefon, mis kasutab Windows Mobile'i. Seade toetab ka Java virtuaalset masinat (JBed) ja toetab JavaMEd, millel on väidetavalt suurem funktsionaalsus. X1-l on eelinstallitud Opera Mobile. Seadme protsessor on Qualcommi ARM 11 MSM7200A CPU kiirusega 528 MHz. Seadme mälu on 256 MB RAM.
Telefonil on kolmetolline TFT WVGA (WideVGA) puuteekraan 65 536 värviga, mille resolutsiooniks on 800 × 480 pikslit. Lisaks on 3,2-megapikslise mälumahuga digikaamera, mis salvestab 30 kaadrit sekundis VGA-resolutsiooniga (640x480). Kaameral on märgutuli ja välk, automaatteravustamine ja puuteteravustamine. Eraldi on QCIF-vormingus videokõnede kaamera (176x144).
Ühenduste loomiseks on telefonil mini-USB, traadita LAN (WLAN) 802.11b/g; Bluetooth 2.0, A2DP, FTP, HID, EDGE ja neljasageduslik GSM, UMTS, HSDPA, HSUPA ja HSCSD.
X1-l on 512 MB sisemälu (400 MB vaba), mis on microSD- "(Transflash)" mälukaartide abil laiendatav 32 GB-ni. Lisaks on telefonil navigeerimiseks A-GPS.
Standardfunktsioonid sisaldavad e-posti, RSS "feed" lugejat ja käekirjatuvastus. ATI 3D-kiibistik.
Paneeli kasutajaliides.
Xperia X1 koduekraan toetab paneelide kasutamist. Korraga saab töös hoida 9 paneeli. Paneelid pakuvad võimalust muuta telefon isikupärasemaks ja palju lisafunktsioone. Eraldi paneele saab alla laadida Sony Ericssoni kodulehelt või kolmandatelt osapooltelt.
Sony Ericsson lasi välja SDK just arendajate jaoks. See võimaldab paneele luua C++ või HTMLi abil koos Microsoft Visual Studio 2005 SP1 või uuemaga.
Üldandmed.
Xperia X1 osundseadmed on puuteekraan, puutepliiats, QWERTY-sõrmistik ja optiline osundklahv. Nupud on järgmised: nool üles, alla, vasakule ja paremale; kaks funktsiooninuppu paneelil (vasak ja parem); OK/sulgemisnupp; kõne sisse-väljalülitamisnupp; kaheastmeline kaameranupp; helitugevuse nupud; ekraani/seadme sisse-väljalülitamisnupp.
Keskprotsessoriks on ARM 11 Qualcomm MSM7200A (528 MHz) koos teise tuumaga ARM 9 (256 MHz), 3D-graafika toetus kuni 4 miljonit kolmnurka sekundis ja 133 miljonit 3D-graafilist pikslit sekundis. Toetab OpenGL® ES 3D-graafikat.
Aku.
Standardaku, Li-Po (inglise keeles "Lithium-ion polymer battery") 1500 mAh (BST-41)
Tarkvara.
Windows Media Player Mobile, Pocket Office, Google Maps, Wayfinder Navigator, Live Messenger, Video Streaming, Java CLDC 1.1/ MIDP 2.0.
PVL-102

PVL-102 on Eesti Piirivalve endine laev. Laev ehitati 1957. aastal Soomes ja läks seejärel Soome Piirivalve teenistusse ning kandis tollal nime Kaakkuri.
16. novembril 1992 kinkis Soome Kaakkuri ja kaks tema sõsarlaevad Telkkä ja Kuikka Eesti Piirivalvele. Eestis sai laev nimeks PVL-102.
Vanamõisa jõgi

Vanamõisa jõgi (keskjooksul ka "Veltsa jõgi") on jõgi Pärnumaal Lääneranna vallas Seira, Emmu, Kalli, Lõpe, Nedrema, Rabavere, Tarva, Urita, Veltsa külas.
Jõgi suubub Seira külas vasakult Kasari jõkke (20 km suudmest). Jõkke suubuvad vasakult Rabavere kraav (13,7 km suudmest) ja Rootsi jõgi (3,3 km suudmest) ning paremalt Võitra kraav (16,7 km suudmest). Jõe kaldale jääb kaitsealune Veltsa mõisa park. Jões elab kaitsealune kalaliik võldas. Jõe lähtest itta jääb Urita raba (Nedrema looduskaitseala), läände jääb Pärnu–Lihula maantee. Jõe alamjooksust läände jääb Lihula raba (Lihula maastikukaitseala). Seira külas jääb jõest itta Vanamõisa mõisa park. Jõe ületavad Mihkli–Oidrema tee (Veltsa sild) ja Kirbla – Rumba – Vana-Vigala tee (Vanamõisa sild). Jõe idakaldal kulgeb Vanamõisa–Koonga–Ahaste tee.
Jõgi on heledaveelina ja vähese orgaanilise aine sisaldusega avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m.
Vanamõisa jõe keskkonnaregistri kood on VEE1116100.
Vaud' kanton

Vaud [voo] ehk Waadt on kanton Šveitsi lääneosas. Piirneb läänes ja lõunas Prantsusmaaga. Hõlmab põhjapoolse osa Genfi järvest ja Neuchâteli järve läänetipu.
Kantoni kirdeosas asuvad Juura mäed, kagus Berni Alpid, kus asub kantoni kõrgeim tipp Les Diablerets (3210 m).
Kantoni keskus on Lausanne, suuremad linnad on veel Vevey, Montreux ja Yverdon-les-Bains. Vaud on valdavalt prantsuskeelne. 2000. aastal oli 81,83% elanikest emakeel prantsuse keel.
Halduslikult jaguneb 10 ringkonnaks ja 376 vallaks.
Ajalugu.
1803. aastal muutis Lémani kanton nime Vaud' kantoniks ja liitus Šveitsi konföderatsiooniga.
Võitra kraav

Võitra kraav (ka "Võitre kraav") on kraav Pärnumaal Lääneranna vallas Karuba, Koonga, Urita, Veltsa ja Võitra külas.
Kraavi pikkus on 5,9 km ning see suubub paremalt Vanamõisa jõkke (16,7 km suudmest). Kraavi valgla on 25 km². Kraav saab alguse Koonga külas Koonga järvest. Kraavi suue on Veltsa ja Urita küla piiril.
Kraav on tehislik avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Võitra kraavi keskkonnaregistri kood on VEE1116200.
Riigikontrolör

Riigikontrolör on Eesti Riigikontrolli juht.
Riigikontrolöri nimetab ametisse ja vabastab ametist presidendi ettepanekul Riigikogu. Riigikontrolöri ametiaeg on viis aastat.
Kadrina raudteejaam

Kadrina raudteejaam on raudteejaam Lääne-Virumaal Kadrina vallas Kadrina alevikus.
Kadrina jaamas on üks perroon pikkusega 100 m.
Kadrinas peatuvad Elroni idasuunalised reisirongid liinidel Tallinn–Rakvere ja Tallinn–Narva. 2020. aasta seisuga peatus Kadrinas päevas kaheksa reisirongi.
Ajalugu.
Jaam avati 1870. aastal seoses (Paldiski–)Tallinna–Narva raudtee rajamisega. Avamisel jäi see Kadrina kihelkonda Neeruti mõisa maadele.
Kadrina esimene jaamaülem oli 1870. aastast Friedrich Reinhold Kreutzwaldi poeg Friedrich Alexis Kreutzwald (kinnitati 1871).
XX sajandi teise pooleni eelnes jaamale Neeruti raudteepeatus, hiljem aga selle asemele ehitatud Udriku raudteejaam. Jaamale järgnes Hulja raudteepeatus.
1984. aastal viidi raudteejaam üle täisautomaatblokeeringusüsteemi ning jaama personal kolis uude hoonesse. Likvideeriti eraldi piletimüüja ametikoht.
Nõukogude ajal töötas Kadrina jaamas lisaks jaamaülemale vahetustega kokku neli jaamakorraldajat, nüüdseks juhivad jaama automaatseadmed.
Tänaseks on Kadrinast kujunenud Eesti Raudtee vahejaam, kus asub lisaks peateele veel kolm kõrvalteed.
Jaamahoone.
Esimene kahekorruseline puidust jaamahoone valmis Kadrina lähedal asuva Palmse mõisahärra, Balti Raudtee Seltsi esimehe Alexander von der Pahleni tellitud eriprojekti järgi 1870. aastal. 
Hoone teisel korrusel olid ka Pahlenite eraruumid.
1890. aastatel, seoses raudtee riigistamisega, hoone lammutati ning selle asemele rajati tüüpprojekti järgi ehitatud teine jaamahoone, mis on säilinud tänini. 
Teine puidust jaamahoone oma ristkülikulise põhiplaani ja sümmeetrilise pikifassaadiga sarnaneb projektilt Lehtse, Kehra ja Kohtla kivist hoonetega, mis rajati samal perioodil, kuid erineb oluliselt kasutatud materjalide poolest, olles seeläbi omatüübilistest Eestis praeguseks ainuesindaja (nüüdseks ajaks ka ainus säilinu terves maailmas). Üldise lahenduse poolest sarnaneb see Nõmme raudteejaama esimese jaamahoonega, mis oli Kadrina hoonest suurem. 
Alates 1990. aastaist seisab hoone tühjalt. Seda on peetud üheks kaunimaks Eesti jaamahooneks. 
Aastatel 2014–2017 oli kavas Kadrina jaamahoone täielikult renoveerida ja koos kõrvalhoonetega viia Eesti Vabaõhumuuseumi eksponaadiks, EAS-i toetuse puudumise tõttu idee siiski ei teostunud.
2019. aastal avaldatud nimekirja kohaselt kuulub Kadrina jaamahoone ehitiste hulka, millest Eesti Raudtee soovib vabaneda.
Jacob Grimm

Jacob Ludwig Carl Grimm (4. jaanuar 1785 Hanau – 20. september 1863 Berliin) oli koos vend Wilhelm Grimmiga keeleteadlane ja muinasjuttude koguja. 
Koos Karl Lachmanni ja Georg Friedrich Beneckega panid nad aluse saksa filoloogiale ehk germanistikale.
Narva raudteejaam

Narva raudteejaam on Eesti Vabariigi kõige idapoolsem raudteejaam, mis asub Ida-Virumaal Narva linnas aadressil Vaksali tänav 22.
Narva raudteejaamas on kaks perrooni pikkusega 400 m. 2014. aasta sügisel valmis uus 550 mm kõrgune täispikk raudteedevaheline ooteplatvorm. Jaamas on 40 pööret ja 25 raudteed, millest 7 võimaldavad vastu võtta ronge pikkusega 1500 m. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine.
Jaamas on tänapäeval kokku 25,1 km rööbasteid ning see laiub kokku 28 hektaril. Narva raudteejaama läbilaskevõime on kuni 23 rongipaari ööpäevas. Narva naaberjaam läänesuunal on Soldina raudteejaam, kus reisirongid alates 2012. aastast ei peatu. 2004. aastal alustas Eesti Raudtee Narva jaama rekonstrueerimist, millega seoses pikendati näiteks osasid jaamateid ja asendati senine turvangusüsteem täielikult uue digitaalse süsteemi vastu.
Reisirongiliiklus.
Narva raudteejaam on Tallinna–Narva rongiliini lõpp-peatus. Lisaks peatuvad piirikontrolliks Narva raudteejaamas ka Tallinna–Moskva reisirongid.
Päevas läbib jaama 5 rongi, sh 2 Ekspressreisi ja 3 kiirreisi.
Ajalugu.
Narva raudteejaam avati 1870. aastal seoses Balti raudtee (Paldiski–)Tallinna–Narva raudtee rajamisega. 
Raudtee avati pidulikult 5. novembril 1870 (vana kalendri järgi 24. oktoobril), kui Narva jaamas (kahe kubermangu piiril) said kokku Tallinnast ja Tosnost tulnud rong.
Narva esimene, II klassi jaamahoone ehitati koos raudteeliiniga tüüpprojekti järgi. Puidust ehitis oli kivist keskosaga ja analoogne Rakvere jaamahoonega. Hoone purustati Eesti Vabadussõjas 1919. aastal.
Raudteejaama hoone.
1922. aastal ehitati Narva uus puidust jaamahoone, mis hävis Teises maailmasõjas. 
Tänapäeval on kasutusel uusklassitsistlikus stiilis kivihoone, mis on raudteel reisijatele ühtlasi ka piiripunkt. Viimase jaamahoone puhul torkab esile dekoratiivne paekasutus, mis kombineerituna krohvipinnaga on meie stalinistlikus arhitektuuris pigem erandlik ja mõjub küllaltki historitsismimaigulisena. 2017. aastal võeti Narva raudteejaama peahoone (koos Valga jaamahoonega) arvele kultuurimälestisena. 
Tänapäevaks on hoone renoveeritud. Narva raudteejaama peahoone on arhitektuurselt üks kõige väärtuslikumaid ja esinduslikumaid suuri stalinistlikus arhitektuuristiilis jaamahooneid Eestis. Hoone on säilinud suures osas autentsena, algse mahu ja dekoorirohke välisilmega. Jaamahoone reljeefkaunistused on teostanud skulptor Voldemar Mellik. Jaamahoone on erandliku materjalikasutusega, kus dekoratiivset paekivi on kombineeritud krohvipinnaga.
Jaamahoonest linna pool (põhja pool) on väljak ja haljasalad, mida koos võib tinglikult nimetada jaama pargiks. Hoone mõlema otsa juures oleval kõrghaljastusega haljasalal paikneb purskkaev. Jaamahoonest umbes 80 meetrit idas raudtee ääres asetsevad väga lähestikku ehitatud kauba-pagasiladu ja kaubakontor, mille alumisel korrusel on garaažid.
Rabavere kraav

Rabavere kraav on kraav Pärnumaal Lääneranna vallas Tarva, Urita ja Veltsa külas.
Kraavi pikkus on 2,9 km ning see suubub vasakult Vanamõisa jõkke (13,7 km suudmest). Kraavi valgla on 7,2 km². Kraavi lähe on Tarva, Urita ja Rabavere küla piiril. Kraavi suue on Veltsa külas. Alamjooksul ületab kraavi Mihkli–Oidrema tee.
Kraav on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Rabavere kraavi keskkonnaregistri kood on VEE1116300.
Wilhelm Grimm

Wilhelm Carl Grimm (24. veebruar 1786 Hanau – 16. detsember 1859 Berliin) oli saksa folklorist.
Koos vend Jacob Grimmiga on ta tuntud keeleteadlane ja muinasjuttude koguja. 
Koos Karl Lachmanni ja Georg Friedrich Beneckega panid nad aluse saksa filoloogiale ehk germanistikale.
1825 abiellus Wilhelm Grimm apteekri tütre Henriette Dorothea Wildiga. Neil sündis kolm poega ja tütar, kellest vanim laps, poeg, suri pisikesena.
Wilhelm Grimm oli Göttingeni ülikooli professor, kui 20. juunil 1837 sai Hannoveri kuningaks Ernst August. Uus kuningas kuulutas sama aasta 1. detsembril Hannoveri põhiseaduse kehtetuks ja hakkas valitsema absoluutse monarhina. Seitse Göttingeni professorit protestisid selle vastu ja nõudsid põhiseaduse taastamist. Kuna protest jäi piiratuks (Göttingenis oli tollal ligi viiskümmend professorit), laskis Ernst August kõik mässulised professorid lahti ja andis kolmele neist (sealhulgas Jacob Grimmile) 3 päeva Göttingenist lahkumiseks. Seda Grimmid tegidki. Tänapäeval on Göttingeni ülikooli ees kõigile seitsmele professorile, sealhulgas vendadele Grimmidele, mälestussammas.
Sun Zhongshan

Sun Zhongshan, ka Sun Yatsen (hiina 孫逸仙 / 孙逸仙, Sūn Yìxiān või 孫中山 Sūn Zhōngshān) (12. november 1866 Cuiheng, Zhongshan, Guangdong – 12. märts 1925 Peking) oli Hiina revolutsionäär, Hiina Vabariigi esimene president. Teda peetakse kaasaegse Hiina rajajaks.
Rootsi jõgi

Rootsi jõgi (ka "Rootsi oja") on jõgi Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Tarva, Hälvati ja Seira külas. 
Jõe suue on Hälvati külas. Jõgi suubub Seira külas vasakult Vanamõisa jõkke (3,3 km suudmest). Paremalt suubub Rootsi jõkke Sokukraav (4,5 km suudmest).
Jõe vees on palju saviühendeid. 
Jõgi on avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m. 
Rootsi jõe keskkonnaregistri kood on VEE1116400.
Tamsalu raudteejaam

Tamsalu raudteejaam on raudteejaam Lääne-Virumaal Tamsalus.
Tamsalus peatuvad Elroni reisirongid liinil Tallinn–Tartu (k.a ekspressrongid). 
Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ja neilt maha laadimine. Tamsalu jaamas asub 3 rööpapaari ning 5 pööret, lisaks suundub jaamast harutee tööstusterritooriumile. 
Tamsalu naaberjaamad on Tapa suunal Nõmmküla raudteejaam (kus alates 2001. aastast reisirongid ei peatu) ja Tartu suunal Kiltsi raudteejaam.
Ajalugu.
Raudteejaam asub laiarööpmelise Tapa–Tartu raudtee ääres, mis avati 1876. aastal Balti aadlike eestvedamisel. Jaam jäi avamisel Ambla kihelkonda Tamsalu mõisa maadele.
Raudtee ja jaama tulek mängis olulist rolli asula majanduselus ja elanikkonna kasvus.
Tamsalu lubjatehase tarbeks rajati jaamast läände kitsarööpmeline raudtee. Aastal 1915 alustati just seetõttu Paidet Balti raudteega ühendava kitsarööpmelise raudtee ehitustöid Tamsalust - olemasolev raudtee vähendas vajalike ehitustööde mahtu.
Aastatel 1920–1972 asus Tamsalus kitsarööpmelise Türi–Paide–Tamsalu raudtee lõppjaam. Tamsalule eelnes sellel liinil Vajangu raudteejaam. 
Kuna jaamas said kokku kitsarööpmeline ja laiarööpmeline raudtee, kuulus Tamsalu tollal Eesti olulisemate ümberlaadimisjaamade hulka.
2010. aasta mais avati Tamsalus uus täispikk teedevaheline perroon ühes jalakäijate tunneliga.
Kiltsi raudteejaam

Kiltsi raudteejaam (19. sajandi lõpus nimega "Assi raudteejaam"; vene keeles (vanas ortograafias) "Аccъ") on raudteejaam Lääne-Virumaal Väike-Maarja vallas Kiltsis. 
Tegemist on Eesti Raudtee vahejaamaga Tapa–Tartu raudteel. Jaamas peatuvad Elroni reisirongid Stadler FLIRT liinil Tallinn–Tartu (ekspressrongid Kiltsis ei peatu). Jaamas asub üks teedevaheline perroon pikkusega 100 m. 
Jaamahoone.
Kuivõrd Tapa–Tartu raudteeharu lõppes esialgu Tartus, arvestati tema rajamisel üksnes kohalike vedude ja reisijatega. Tsaaririigi III–IV klassi jaamades nägi tüüplahendus ette madala viilkatusega ühekorruselisi ja osalise teise korrusega puithooneid. 
Kiltsi IV klassi jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi analoogselt Vägeva vaksalihoonega. Jaamahoone fassaadidekoor jäi võrreldes mõned aastad varem rajatud Tallinna–Narva liini sama tähtsusjärgu ehitistega aga tagasihoidlikuks, piirdudes ainult püstlaudisribade, pitsvööde ning tahutud talaotstega. Hoolimata eelarvekärbetest sisaldas ruumilahendus endiselt kahte vestibüüliga eraldatud ooteruumi erineva klassi piletiomanikele. Viimati oli hoone kasutusel 2003. aastal. 
Oma tüübist seni ainsana säilinud jaamahoone lammutati 2025. aasta veebruaris seoses ooteplatvormi laiendamisega.
Ajalugu.
Tapa–Tartu raudteeharu Kiltsi raudteejaam rajati koos raudteega 1876. aastal. Jaam jäi avamisel Väike-Maarja kihelkonda Vorsti mõisa maadele.
Jaamas asus postkontor, mille templeid võib leida vanadelt postkaartidelt. Läbi Kiltsi käis Järva-Jaani kihelkonna post.
Ajaloolist jaamahoonet ei kasutata oma esialgses funktsioonis 1980. aastate keskpaigast alates. Viimati olid hoones korterid, kuid nüüdseks seisab ehitis juba aastaid kasutuseta.
Vaata ka.
Kiltsi raudteejaamast mõnisada meetrit Tartu suunas asub vasakul (raudteest idas) Kiltsi vasallilinnuse ehk Kiltsi lossi (sks Schloß Aß) varemetele ehitatud Kiltsi mõis, kus tegutseb Kiltsi Mõisakool.
Rakke raudteejaam

Rakke raudteejaam on raudteejaam Lääne-Virumaal Väike-Maarja vallas Rakke alevikus.
Jaamas peatuvad Elroni reisirongid liinil Tallinn–Tartu (ekspressrongid Rakkes ei peatu).
Rakke jaamas asub 4 rööpapaari ja 7 pööret, lisaks kulgeb jaamast harutee Rakke lubjavabrikusse.
Ajalugu.
Raudteejaam avati 1876. aastal koos laiarööpmelise Tapa–Tartu raudteega.
Avamisel jäi see Koeru kihelkonda Liigvalla mõisa maadele. 
Jaama avamine andis olulise tõuke asula tekkele ja arengule, iseäranis lubjatööstusele.
Kahekorruseline puidust Rakke jaamahoone hävis II maailmasõjas, asemele ehitati lihtne ühekorruseline hoone. 
Jaama Tallinna-poolses otsas, lubjatehase poolel, paiknes katusega kaubaplatvorm. 
Kaupu rongile ja rongilt maha laadida saab Rakke jaamas ka tänapäeval ning jaamast siirdub haruraudtee tehase territooriumile. 
Alates 2012. aastast on jaamas 55 cm kõrgune perroon pikkusega 100 m. Raudteejaama Tartu-poolne osa ei olnud Rakke Lubjatehases toimuvate tolmuste laadimistööde tõttu perrooni asukohaks sobiv.
Tänapäeval on Rakke raudteejaam automaatseadmetega juhitav, kuid varem töötas jaamas suur kollektiiv: ainuüksi pöörmeseadjaid oli kaheksa, lisaks ülesõidu- ja jaamakorraldajad, jaamaülem, kassapidajad jne. Jaamahoone seisab tänaseks kasutuseta.
Vägeva raudteejaam

Vägeva raudteejaam on raudteejaam Jõgevamaal Jõgeva vallas Vägeval.
Vägeval asus varem kaks madalat perrooni pikkusega 125 m. Üleminekul eurokõrgusel ooteplatvormidele ehitati Vägevale teedevaheline perroon pikkusega 35 m, mille tõttu toimub rongist väljumine ainult läbi C-ala. 2018. aasta seisuga peatub Vägeval päevas 8 reisirongi (ekspressrongid Vägeval ei peatu).
Ajalugu.
Jaam jäi rajamisel Simuna kihelkond Selli mõisa maadele.
Vägeva IV klassi jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi koos Tapa–Tartu raudteega, analoogselt Kiltsi vaksalihoonega.
5. juulil 1934 süütas välk jaamahoone ja purustas telefoniliini Kiltsist Jõgevani.
Vägeva jaam pandi 1944. aasta septembris Saksa vägede poolt põlema.
Hiljem täitsid jaamahoone funktsiooni raudteelaste elamu 1. korrusel paiknenud ruumid. 
1984. aastal valmis silikaattellistest hoone (ehk elektritsentralisatsioonipost), milles asuvad tänini jaama juhtseadmed ja jaamakorraldaja töökoht. 
Kuna jaam on üle viidud kaugjuhtimisele, siis alaliselt seal jaamakorraldaja tänapäeval siiski enam ei viibi.
Kuni 2019. aastani tegutses endises raudteetööliste elamus Vägeva raamatukogu.
Pedja raudteejaam

Pedja raudteejaam on raudteejaam Jõgevamaal Jõgeva vallas Pedjal.
Pedjal asus üks madal perroon pikkusega 110 m. Nüüdisajal on kasutusel lühike teedevaheline perroon pikkusega 35 m, mille tõttu toimub rongist väljumine ainult läbi C-ala. 2018. aasta seisuga peatub Pedjal päevas kaheksa reisirongi (ekspressrongid Pedjal ei peatu).
Tapa–Tartu raudteele rajati Pedja jaam Vaimastvere mõisniku Braschi initsiatiivil (algselt oligi raudteejaama nimi Brasch). See ehitati Laiuse kihelkonda Vaimastvere mõisa maadele.
Edelaraudtee AS-i andmetel kasutas 2000. aastal Pedja raudteejaama keskmiselt 242 reisijat kuus (ehk 8 ööpäevas).
Jaamahoone.
Pedja jaamahoone valmis 20. sajandi alguses ja oli ehitatud tõenäoliselt Leon Johansoni projekti järgi. Hoone oli 1,5-korruseline, ristkülikulise põhiplaani ja kõrge kelpkatusega puitehitis, mis sarnanes näiteks Turba jaamahoonega. 
Jaamahoone lammutati 2003. aasta kevadel.
Kaarepere raudteejaam

Kaarepere raudteejaam on raudteejaam Jõgevamaal Jõgeva vallas Kaareperest vahetult idas Kassinurme külas.
Kaareperel asub alates 2012. aastast üks madal perroon pikkusega 100 m. 2021. aasta seisuga peatus päevas Kaareperel 10 reisirongi liinil Tallinn–Tartu (ekspressrongid Kaareperel ei peatu).
Ajalugu.
Algselt oli tegemist raudteepeatusega, mis kandis nime "Kersel". Peatus jäi avamisel Palamuse kihelkonda Kaarepere mõisa maadele.
Raudteejaam on valminud 1927. aastal.
Kaarepere raudteejaam asus algjaamast (Tallinnast) 154,5 km kaugusel Kaarepere vallas Tartumaal.
1960. aastatel töötas Kaarepere jaamas 15 inimest: jaamaülem, viis jaamakorraldajat ja üheksa pöörmeseadjat.
Ristkülikulise põhiplaaniga traditsionalistlikus stiilis hoone on ehitatud tõenäoliselt Leon Johansoni projekti järgi analoogselt Palupera ja Vaeküla jaamahoonetega. Hooneid iseloomustab ühe- ja kahekorruselisest plokist koosnev kelpkatus ning püstlaudis. Jaamahoone alumisel korrusel asusid jaamatöötajate ametiruumid, samuti piletikassa, pagasi vastuvõtulett, ruumikas ootesaal ja puhvetiruum. Hoone teisel korrusel oli jaamaülema ametikorter.
Kaarepere jaamahoone on oma tüübist ainsana säilinud tänaseni ja kasutusel elamuna.
Vaksalikompleks asetseb raudtee edelaküljel, endise raudteeülesõidu kõrval. Jaamahoone moodustab ansambli ühes temast loode suunas raudtee ääres paikneva endise kaalukojaga. Alates 1999. aastast on jaamahoone arvel kultuurimälestisena (nr 23960).
Kuni aastani 2001 eelnes Kaareperele Kalevi ja järgnes Nava raudteepeatus.
2024. aastal viidi läbi jaama ümberehitus koos jalakäijate tunneli rajamisega. See valmis 2025. aasta jaanuaris ja läks maksma ligi 2,4 miljonit eurot. Samas katsetati varjualuse ilmastikukindlaks muutmist, mis teeks sellest esimese uut tüüpi varjualuse.
Kajastamine kirjanduses.
Raudteejaama on mainitud Oskar Lutsu teostes “Suvi” ja “Sügis” Aavere jaamana.
Tabivere raudteejaam

Tabivere raudteejaam on raudteejaam Tartu maakonnas Tartu vallas Tabiveres. See asub laiarööpmelise Tapa–Tartu raudtee ääres umbes 20 km kaugusel Tartu jaamast. Jaam jääb Kaarepere ja Kärkna raudteejaama vahele. Jaama lähistel avati 2020. aastal jalakäijate tunnel.
Tabiveres asus varem kaks madalat perrooni pikkusega 152 m ja 180 m. Üleminekul eurokõrgusel ooteplatvormidele ehitati Tabiverre üks teedevaheline perroon pikkusega 100 m. 2021. aasta seisuga peatub Tabiveres päevas 10 reisirongi liinil Tallinn–Tartu (ekspressrongid Tabiveres ei peatu).
Raudteepeatus.
Tabivere raudteejaam rajati Voldi küla juurde 1877. aastal ja kandis kuni 1925. aastani nime Voldi. Jaam jäi avamisel Äksi kihelkonda Tabivere mõisa maadele.
Vabadussõjas toimus Tabivere (Voldi) raudteejaama ümbruses lahingutegevus, kus Eesti poolel osalesid soomusrongid ja kuperjanovlased. 13. jaanuaril 1919 vallutatud jaamas saadi sõjasaagiks ligi 60 punaväele kuulunud vagunit.
1940. aastal asus raudteejaam Saadjärve vallas.
10. märtsi õhtul 1944 pommitasid raudteejaama vene lennukid. Hukkus jaamakorraldaja.
Kuni aastani 2001 eelnes Tabiverele Mullavere raudteepeatus ja järgnes Sootaga raudteepeatus.
Jaamahoone.
Tabivere jaamahoone valmis eriprojekti järgi 1877. aastal. Hoone erines oluliselt toonasest kroonuhistoritsistlikust tüüparhitektuurist. Vana-Vene traditsioonilist puitarhitektuuri meenutava ühekorruselise jaamahoone põhikorpusest eendusid kaks terava viiluga kõrget põikmahtu, mille vahel asus väiksema viiluga trepivarikatus.
Viimati müüdi rongipileteid vanas jaamahoones 1998. aastal.
Aastaid seisis arhitektuuriliselt omanäoline ja säilitamist vääriv jaamahoone tühjalt ning oli halvas seisukorras. 
2024. aasta algul avaldas hoone omanik AS Eesti Raudtee soovi jaamahoone seoses raudteetöödega lammutada. 
27. augustil 2024 pani Eesti Raudtee Tabivere jaamahoone osta.ee platvormil enampakkumisele alghinnaga 10 senti lootes, et keegi selle teisaldab. Tähtajaks, 10. septembriks laekus üks pakkumine, mille tegi eraisik, kelle nime pole siiani avaldatud.
Ajalooline jaamahoone lammutati aprillis 2025. aastal.
Õnnetused.
1932. aastal toimus liiklusõnnetus Tabivere raudteeülesõidul, kus hukkus kaks ja vigastada sai mitu inimest.
Riho Altnurme

Riho Altnurme (sündinud 5. aprillil 1969 Kohtla-Nõmmel) on eesti kirikuloolane.
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli 1994. aastal ajaloo erialal ja kaitsnud 1997. aastal teoloogiamagistri kraadi. 2000. aastal kaitses ta doktoriväitekirja teemal "Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kirik ja Nõukogude riik 1944–1949". 
Ta on alates 2005. aastast Tartu Ülikooli kirikuloo professor.
Aastatel 2003–2006 oli Altnurme usuteaduskonna dekaani kohusetäitja ja 2006–2015 sama teaduskonna dekaan, alates 2016. aastast on ta ülikooli reformi käigus loodud humanitaarteaduste ja kunstide valdkonna teadusprodekaan.
Riho Altnurme oli kuni juunini 2017 Eesti Kirikuloo Seltsi esimees.
Isiklikku.
Tema abikaasa on religioonisotsioloog Lea Altnurme.
Mihkel Oviir

Mihkel Oviir (sündinud 11. oktoobril 1942 Märjamaal) on eesti jurist, aastatel 2003–2013 Eesti riigikontrolör.
Mihkel Oviir lõpetas 1975. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. 
Alates 1972. aastast töötas ta justiitsministeeriumis. 1992. aastal sai ta Eesti justiitsministeeriumi esimeseks kantsleriks.
2003. aastal nimetati ta riigikontrolöriks ning 2008. aastal kinnitati ametisse ka teiseks ametiajaks.
Isiklikku.
Mihkel Oviiri abikaasa on Siiri Oviir. Nende tütar on Liisa Oviir.
Madis Oviir oli Mihkel Oviiri isa.
Avatud Eesti raamat

"Avatud Eesti raamat" on eestikeelne peamiselt filosoofiat ja ühiskonnateadusi käsitlevate tõlkeraamatute sari, mis on ilmunud aastast 1994.
Sarja raamatuid annavad välja Eesti kirjastused (esimese saja köite juures 11 kirjastust: Ilmamaa, Vagabund, Hortus Litterarum, Varrak, Tänapäev, Tartu Ülikooli Kirjastus jm), kuid sarjal on olnud ühine peasponsor – Avatud Eesti Fond (kuni 2000. aastani) ja hiljem Eesti Kultuurkapital. 2013. aastal annetas tundmatuks jääda soovinud eestlane raamatusarja toetuseks pool miljonit eurot. 2016. aasta mais sõlmis Eesti Kultuurkapital aktsiaseltsiga Postimees Grupp lepingu, mille järgi viimane toetab sarja väljaandmist järgneva viie aasta jooksul kokku 650 000 euroga.
Sarja koordinaator on olnud Märt Väljataga. Aastast 2004 koordineerib sarja Eesti Kultuurkapitali juurde moodustatud Avatud Eesti raamatu ekspertkomisjon, mille liikmed aastail 2004–2013 olid Mart Orav, Peeter Torop ja Märt Väljataga. Aastail 2013–2021 oli Väljataga asemel kolmas komisjoni liige Tõnu Viik, alates 30. juunist 2021 Margus Vihalem.
Alates teisest raamatust on sarjal ühtne kujundus, mille autor on Jüri Kaarma. Pärast tema surma on sarja ümbrispaberite kujundaja Eve Kask. Raamatud on pehmes köites. Kaaneümbrisel on tilgatrükitehnikas eri värvi marmoritaoline muster, mistõttu sarja nimetatakse ka marmorsarjaks.
Sarja 100. raamatu ilmumist tähistati Tallinnas 2. detsembril 2009. Sarja 200. raamat ilmus 2017. aasta detsembris, 300. raamat 2024. aasta oktoobris.
Thomas Kuhn

Thomas Samuel Kuhn (18. juuli 1922 – 17. juuni 1996) oli ameerika teadusloolane ja teadusfilosoof.
Ta sai tuntuks teadusrevolutsioonide õpetusega.
Looming ja vaated.
Demarkatsiooniprobleem.
Kuhni meelest iseloomustas Karl Popper teadust nii, nagu kogu teadus oleks revolutsiooniline, nagu kogu aeg oleks kaalul kogu teooria. Teadusele iseloomulik aga on hoopis normaalteadus, milles teadlase tegevus ei seisne mitte fundamentaalsete teooriate proovilepanemises, vaid mõistatuste lahendamises. Teaduse demarkatsioon ei pea lähtuma revolutsiooni olukorrast nagu Popperi falsifitseeritavuskriteerium, vaid normaalteadusest. Kuhni demarkatsioonikriteerium on võime lahendada mõistatusi. Näiteks astronoomia on vanaajast peale (ennustuste mittetäitumisest ajendatud) mõistatusi lahendanud, astroloogias aga seda pole olnud: ebaõnnestumised ei ole ajendanud püüdeid astroloogia traditsiooni revideerida. Astronoomia on olnud vanaajast saadik teadus, astroloogia aga pole seda kunagi olnud.
Popper ei nõustunud selle kriteeriumiga. Tema meelest lahendavad astroloogid mõistatusi (Popper määratles mõistatused väheoluliste probleemidena, mis rutiini ei mõjuta.) Popperi meelest asendab Kuhn ratsionaalse kriteeriumi sotsioloogilisega.