tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mäntsälä vald

Mäntsälä on vald Soomes Uusimaa maakonnas. Asub umbes 60 km Helsingist põhja pool. Valla rahvaarv on viimastel aastatel kiiresti kasvanud.
Naabervallad on Kärkölä, Orimattila, Pukkila, Askola, Pornainen, Sipoo, Järvenpää, Tuusula, Hyvinkää ja Hausjärvi.
Külad.
Mäntsälä, Numminen, Sääksjärvi ja Sälinkää.
Dondok Ulzõtujev

Dondok Ulzõtujev (vene keeles "Дондок Улзытуев", burjaadi keeles "Үлзытын Дондог"; 5. detsember 1936 – 8. november 1972) oli burjaadi luuletaja.
Jakob Kukk

Jakob Kukk (28. august/9. september 1870 Ilmatsalu vald, Tartu-Maarja kihelkond, Tartumaa – 25. juuli 1933 Tallinn) oli Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku esimene piiskop.
Õppis Tartu ülikoolis usuteadust 1891–1895, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane. 
Ordineeriti 6. jaanuaril 1899 Riias. 1899–1900 Võru praostkonna asetäitja õpetaja. 1900–1902 Rõuge koguduse abiõpetaja Rudolf Kallase juures. 1902–1904 Peterburi Jaani (eesti) koguduse abiõpetaja. 1904–1905 Tartu Maarja koguduse abiõpetaja. 1905–1906 Teškovo koguduse õpetaja Ingerimaal. Keila Miikaeli koguduse õpetaja 1906–1921. Osales Vabadussõjas sõjaväe õpetajana.
Valiti 12. septembril 1919 Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku esimeseks piiskopiks, pühitseti ametisse Rootsi Kiriku peapiiskopi Nathan Söderblomi poolt Tallinna Kaarli kirikus 5. juunil 1921. 
Abiellus 5. mail 1924 Melanie Kuljusega.
Maetud Vana-Kaarli kalmistule.
Madal

Madal (kasutatakse ka sõna "madalik") on madala veega ala meres, järves või jões. Madalad on sageli poolsaare või neeme veealused jätkud. 
Rannajoonest algavat madalat nimetatakse ka rannamadalaks (mõnikord ka kaldamadalaks). Rannamadalad paiknevad šelfil ja avamere poole minnes järk-järgult sügavnevad.
Kuna madalad võivad olla tõsine oht laevaliiklusele (eriti suurtele laevadele), tähistatakse neid toodritega, poidega vms.
Eesti rannikumere madalate seas on näiteks Hiiu madal, Viinakari ja Tallinna madal.
Anzori Barkalaja

Anzori Barkalaja (sündinud 19. märtsil 1968 Dušanbes) on gruusia päritolu eesti folklorist. 
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli ja kaitsnud seal doktoritöö folkloristika erialal. 
Ta on olnud Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemia direktor.
1984–1987 kuulus Barkalaja judos Eesti NSV koondisse ja võitis 1986. aastal juunioride klassis Nõukogude Liidu ametiühingute võistlustel pronksmedali kehakaalus kuni 86 kg.
Poliitiline tegevus.
2018. aastal oli ta Elurikkuse Erakonna üks asutajatest, kuid teatas oma lahkumisest erakonnast 3. jaanuaril 2019. Aastal 2022 liitus ta erakonnaga Eesti 200.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 8 (Järva- ja Viljandimaa) 233 häält ning ei osutunud valituks. Alates 17. aprillist 2023 on ta haridusminister Kristina Kallase nõunik.
Isiklikku.
Tema isa on megrel.
Looming.
On järgmiste laulude sõnade autor:
Minna Klement

Minna Klement (27. august 1911 Opolje küla, Jamburgi maakond, Peterburi kubermang – 25. detsember 2001 Tallinn) oli eesti põllumajandustegelane.
Klement lõpetas Leningradi Põllumajanduse Mehhaniseerimise ja Elektrifitseerimise Instituudi 1938. aastal ning asus mehhanisaatorina tööle Tšeljabinski oblasti Burinski teraviljasovhoosis.
1945–1948 töötas Klement EKP KK põllumajandusosakonna juhataja asetäitja ja sovhooside osakonna juhatajana, 1948–1954 ENSV sovhooside ministri esimese asetäitjana. Ta oli Eesti Põllumajandusakadeemia rektor 1954–1969 ja mehhaniseerimise kateedri dotsent 1969–1974.
Minna Klement oli ENSV Ülemnõukogu saadik, ENSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimehe asetäitja 1959–1967 ning EKP KK liige 1964–1966.
Klement pälvis Tööpunalipu ordeni, kolm ordenit "Austuse märk" ning EPMÜ teenetemedali.
Nikolai Koslov

Nikolai Koslov (1962–1993 Kozlov; 6. aprill 1928 Karinu – 10. september 2024) oli eesti veterinaar, Eesti Põllumajanduse Akadeemia rektor (1977–1988). 
Ta lõpetas Eesti Põllumajanduse Akadeemia 1954. aastal loomaarstina. 
Juba ülikooliõpingute lõpuaastatel praktiseeris Koslov Tartu rajoonis veterinaarvelskrina. Pärast kõrgema hariduse saamist töötas Ahja veterinaarjaoskonna juhatajana, kuid 1955. aastal viis töö ta EPA-sse tagasi: Koslov asus tööle veterinaariateaduskonna patoloogilise anatoomia ja parasitoloogia kateedri vanemlaborandina ning hiljem assistendi ja aspirandina. 
Aastail 1960–1965 oli Nikolai Koslov ametis Eesti NSV Ministrite Nõukogu kõrgema ja keskerihariduse komitee vaneminspektorina, kellena ta kureeris nii EPA kui ka Tartu Riikliku Ülikooli õppekorralduslikku tööd. Sellesse perioodi jäi ka bioloogiakandidaadi väitekirja kaitsmine 1962. aastal Eesti NSV Teaduste Akadeemia juures. 
Ta oli Eesti Põllumajandusakadeemia teadusprorektor 1965–1977 ja rektor 1977–1988, patoloogilise anatoomia, parasitoloogia ja loomatervishoiu kateedri juhataja ja professor 1985–1995. 
1980. aastal anti Nikolai Koslovile Eesti NSV teenelise veterinaararsti aunimetus. 1984. aastal anti talle Moskva üleliidulises eksperimentaalveterinaaria instituudis veterinaariadoktori kraad ning aasta hiljem valiti ta Eesti Põllumajanduse Akadeemia professoriks, 1995. aastast oli ta Eesti Maaülikooli emeriitprofessor. 
Teadlasena uuris ta sigade mükobakterioose.
Olev Saveli

Olev Saveli (sündinud 26. novembril 1938 Tallinnas) on eesti loomakasvatusteadlane.
Ta lõpetas Eesti Põllumajandusakadeemia 1962. aastal. Aastast 1986 on ta põllumajandusdoktor. 
On töötanud EPMÜ Loomakasvatusinstituudi professorina. Ta oli Eesti Põllumajandusakadeemia rektor 1988–1993.
Tema uurimistööd on käsitlenud põllumajandusloomade biokeemilist polümorfismi, veiste selektsiooni ja sigimisbioloogiat ning veisekarja taastootmist.
Agroökosüsteem

Agroökosüsteem ehk kultuurökosüsteem on ökosüsteem, kus toimub majandustegevus taimse või loomse toodangu saamise huvides.
Agroökosüsteemide hulka kuuluvad nii tasakaaluliselt majandatavad pärismaise elustikuga pärandkooslused (heinamaad, metsad, veekogud) kui ka intensiivmajandatavad kultuurtaimedega põllud ja aiad, introdutseeritud või aretatud koduloomadega karjamaad ja veekogud (näiteks kalatiigid).
Tiit Paaver

Tiit Paaver (9. augustil 1952 Tartu – 10. märts 2019) oli eesti geneetik ja kalandusteadlane.
Ta lõpetas 1975. aastal Tartu Riikliku Ülikooli, kus ta oli õppinud bioloogiaosakonnas spetsialiseerumisega geneetikale.
Tema uurimistöö oli seotud peamiselt kalade populatsioonigeneetika ja kalakasvatusega.
Ta oli Eesti Maaülikooli professor.
Isiklikku.
Tema isa oli bioloog Kalju Paaver ja ema keemiaõpetaja Lia Paaver, vend Jaan Paaver on kooliõpetaja ning õde Ene Paaver on dramaturg ja ajakirjanik.
Tema poeg on arhitekt Toomas Paaver.
Julius Tehver

Julius Tehver (14. detsember 1900 Uru küla, Tori vald – 7. veebruar 1990 Tartu) oli eesti loomaarstiteadlane.
Tema peamiseks uurimisvaldkonnaks oli loomade histoloogia.
Ta oli Tartu Ülikooli üliõpilaskonna kuraator ja Akadeemilise Loomaarstiteadusliku Seltsi esimees.
Ta oli veterinaarteaduste doktor ja Eesti Põllumajanduse Akadeemia professor.
Isiklikku.
Alates 1929. aastast oli ta abielus Gabriele Kristine Maurusega (1894–1978), kes oli enne olnud abielus Juhan Auliga. Taimeparasitoloog Anu Riispere on tema tütar.
Elektrofiilne liitumine

Elektrofiilne liitumine ehk elektrofiilne liitumisreaktsioon (nimetatud ka katioonne liitumine ehk AdE reaktsioon) on orgaanilises keemias polaarse või polariseeritava molekuli Eδ+–Zδ– (reagent) liitumine küllastumata ühendi kaksik- või kolmiksidemele (EZ reaktsioonil aromaatsete ühenditega saadakse liitumise asemel elektrofiilse asenduse (SE) produktid).
C=C + E–Z → EC–CZ
Siin elektronodefitsiitne osake E+ atakeerib kordse sideme π-elektronpaari, mis on kergesti kättesaadav uue σ-sideme loomiseks ja moodustunud karbokatioon ühineb nukleofiiliga andes liitumisprodukti. See on astmeline reaktsioon. Elektrofiili E+ genereerimist reagendist E–Z soodustab reeglina kas teise molekuli E–Z või lisatud Lewisi happe (katalüsaator) osavõtt. 
E+ + C=C → E–C–C+
Tugevate prootonhapete osaluse korral liitub substraadi π-sidemele prooton H+: 
H+ + C=C → H–C–C+
Liitumisproduktid moodustuvad järgnevalt karbokatiooni ühinemisel nukleofiiliga (aniooniga või reaktsiooni keskkonnas esineva molekuli vaba elektronpaari omava aatomi või kordse sidemega, näiteks H–OH, H–OR, HOC(=O)R, C=C jt). Näiteks:
E–C–C+ + Z– → E–C–C–Z
E–C–C+ + H–OH → E–C–C–OH + H+
E–C–C+ + C=C → E–C–C–C–C+
Reagentide EZ liitumine toimub regioselektiivselt, nii et intermediaadina moodustuks enam stabiliseeritud karbokatioon. Realiseerub see vastavalt Markovnikovi reeglile: elektrofiil (E+ või H+ või R+ jt) liitub selle süsiniku aatomi juurde, millega on seotud rohkem vesiniku aatomeid ja nukleofiilne rühm liitub selle süsiniku aatomiga, millega on seotud kõige vähem vesiniku aatomeid.
Elektrofiilsed liitumisreaktsioonid.
Tüüpilised alkeenide ja alküünide elektrofiilse liitumise reaktsioonid on:
Josy Barthel

Joseph Henri Barthel (ka Josef Henri Barthel ja Josy Barthel; 24. aprill 1927 Mamer – 7. juuli 1992 Luxembourg) oli Luksemburgi kergejõustiklane (keskmaajooksja), sporditegelane ja poliitik.
Ta võistles 1500 meetri jooksus kolmel olümpial: 1948. aastal Londonis, kus saavutas 10. koha; 1952. aastal Helsingis, kus tuli olümpiavõitjaks; ning 1956. aastal Melbourne'is, kus ei pääsenud finaali. 
Aastatel 1962–1972 oli Barthel Luksemburgi kergejõustikuliidu president ja 1972–1977 Luksemburgi olümpiakomitee esimees. Aastatel 1977–1984 kuulus ta kahel korral valitsusse, olles muuhulgas energia-, turismi-, transpordi- ja keskkonnaminister.
Joseph Barthel on seni ainus Luksemburgi sportlane, kes on võitnud olümpiakulla. Teine Luksemburgi päritolu sportlane, Michel Théato, võistles küll 1900. aasta olümpiamängudel maratonis ja võitis samuti kuldmedali, kuid esindas ametlikult Prantsusmaad, mistõttu tema medalit ei loeta Luksemburgi saavutuseks.
Tema nime kannab staadion Luxembourgis.
Carl Friedrich von Ledebour

Carl Christian Friedrich von Ledebour (8. juuli 1785 Stralsund – 4. juuli 1851 München) oli saksa botaanik, Rootsi sõjaväeametniku poeg.
Ledebour lõpetas Pommeris Barthi gümnaasiumi ja õppis 1802–1805 Greifswaldi ülikoolis, kus omandas 1805 doktorikraadi. Aastatel 1805–1811 töötas ta Greifswaldi ülikooli botaanikaaias.
Ledebour oli 1811–1836 Tartu Ülikooli loodusteaduste (botaanika) professor ja botaanikaaia juhataja. 1812., 1819. ja 1833. aastal oli ta loodusteaduste osakonna dekaan, hiljem professor Heidelbergi ülikoolis ja Münchenis. Ta õpetas Tartu ülikoolis botaanikat, selle terminoloogiat ja ajalugu, taimesüstemaatikat, ajuti ka zooloogiat ja mineraloogiat. Ta kujundas välja Tartu Ülikooli botaanikaaia, täiendas selle kogusid ja rajas esimese kasvuhoone (1825).
1818. aastal sõitis ta Krimmi, kuid viibis seal kõigest mõne kuu, mistõttu teaduslikus mõttes ei õigustanud see reis ootusi. Ta korraldas 1826–1827 uurimisretke Altaisse ning avastas seal umbes 400 taimeliiki, sealhulgas Sieversi õunapuu ehk mägi-õunapuu ("Malus sieversii", temal "Pyrus sieversii") ja siberi lehise ("Larix sibirica)". Ühtlasi koguti hulgaliselt etnograafilist materjali selles kandis elavate venelaste, altailaste, kasahhide ja kirgiiside kohta. Oli ka arheoloogilisi leide.
Uurimisretkede põhjal koostas ta teosed "Altai taimestik" ("Flora Altaica", 1833) ja "Venemaa taimestik" ("Flora Rossica", 4 köites 1841–1853). "Venemaa taimestik" oli esimene täielik kogu Venemaa taimestiku ülevaade; see sisaldas 6647 taimeliigi kirjelduse, uue liigina kirjeldas ta Eesti turvaskannikest ("Viola epipsila" Ledeb.). Aastatel 1829–1830 avaldas ta Berliinis saksa keeles "Reisid Altai mägedes ja Džungaaria Kirgiisi stepis".
Ledebour elas alates 1836. aastast Odessas, Heidelbergis ja Münchenis.
Tema järgi on nimetatud 28 taimeliiki ja üks taimeperekond ("Ledebouria", eesti keeles hõbeliilia; liilialiste sugukonnast). Ta oli Peterburi Teaduste Akadeemia (1814) ja Preisi Teaduste Akadeemia kirjavahetajaliige (1832) ning Baieri Teaduste Akadeemia liige.
Palmitiinhape

Palmitiinhape ehk palmithape on sageli loomades ja taimedes leiduv rasvhape. Aine keemiline valem on CH3(CH2)14COOH.
Ühe mooli palmitiinhappe täielikul oksüdeerimisel süsihappegaasiks ja veeks saab 9941,4 kJ energiat.
Lääne-Kalimantani provints

Lääne-Kalimantan (indoneesia keeles "Kalimantan Barat", lühidalt "Kalbar") on provints Indoneesias. Provints asub Kalimantani saarel. Pealinn on Pontianak, mis asub täpselt ekvaatorijoonel. Provintsi pindala on 146 807 km².
Lääne-Kalimantanis elab umbes 4,07 miljonit inimest. Elanikkonnast 34% on dajakid, teine 34% malailased, 10% hiinlased, 9% jaavalased, 6% madurad, 3% bugid ja 1% sundad. 57% elanikest on moslemid, 21% katoliiklased, 10% protestandid, 6,4% budistid ja 0,2% hindud.
Mart Kuusik

Hugo-Maksimilian Kuusik (ka Mart Kuusik; 9. detsember 1877 Harjumaa – 24. august 1965 Battle Ground, Washington, USA) oli Eesti päritolu sõudja.
Kuusik võistles 1912. aasta Stockholmi olümpiamängudel Venemaa lipu all ja võitis meeste ühepaadil kolmanda koha. Seni pole üheselt selge, kas kolmanda koha võitnud sportlased said pronksmedali või mitte.
Noorukina siirdus ta paremate töötingimuste otsingutel Peterburi, kus lülitus kohalikku seltsiellu ja oli spordiseltsi Kalev asutajaliige (1900).
1900. aastatel siirdus ta Inglismaale õppima ja sai Oxfordi Ülikoolist inseneridiplomi.
Pärast õpingud naasis Kuusik Venemaale ja jätkas sõudetreeninguid. Ta osales paljudel ülevenemaalistel ja rahvusvahelistel regattidel. Ta tuli kolm korda Venemaa meistriks (1910, 1911 ja 1913).
Sõudjana kogus Kuusik kuulsust juba Oxfordis ülikooli võistlustel. 1908. aastal võitis ta Amsterdamis mitteametlike maailmameistrivõistluste regati ning 1909 ja 1910 Hollandi lahtised meistrivõistlused, mida tol ajal peeti mitteametlikeks Euroopa meistrivõistlusteks. Oma viimase võistlussõidu tegi Kuusik 1914. aastal Aa jõel Lätis.
Stockholmi olümpiamängudel jagas ta kanadalase Everard Butleriga 3.–4. kohta. Sealjuures võitis ta ülekaalukalt eelvõistlused, kuid kaotas poolfinaalis hilisemale hõbemedalistile Polydore Veirmanile Belgiast, sest tema oma paat purunes ja võistelda tuli võõra paadi ja aerudega. Võisteldi paarikaupa, võitja pääses järgmisse ringi.
1913. aastal saavutas Kuusik võidu, – ta alistas inglased nende oma kodus, mida ei olnud suutnud teha ükski välismaalane 60 aasta jooksul.
Pärast Oktoobrirevolutsiooni arreteeris Tšekaa Kuusiku, kuid Eesti diplomaatide abiga õnnestus ta vanglast vabastada. Ta naasis Eestisse, kus ta mõnda aega oli klubi V.S. Sport poksitreener.
Kuusik lahkus Eestist 1920. aastatel USA-sse Washingtoni osariiki, kus leidis endale alalise elupaiga ning rajas kodu ja perekonna. 
Ta on maetud Washingtoni osariigi Clarki maakonna Park Hilli kalmistule.
Märt Ringmaa

Märt Ringmaa (kuni 1940 Ringmann; 31. mai 1938 – 30. juuni 2021) oli eesti kurjategija, elukutselt insener.
Ta lõpetas 1957. aastal Tallinna Polütehnikumi tööstusettevõtete elektriseadmete erialal ja 1968. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi elektriajamite ja tööstusseadmete automatiseerimise alal.
Kohtuasi.
Ringmaa vahistati 11. novembril 2005. Talle esitati kahtlustus Tallinnas Pae tänaval aastatel 1998–2005 pommide plahvatamise korraldamises. Veel süüdistati Ringmaad pensioniametile valeandmeid sisaldava tööraamatu esitamises. Selle alusel maksti talle 2001. aasta maist kuni 2005. aasta novembrini alusetult vanaduspensioni kokku 20 255 krooni.
23. märtsil 2009 tunnistas Harju maakohus Märt Ringmaa süüdi lõhkeseadeldise ebaseaduslikus käitlemises, mõrvakatses ja kelmuses ning kohus mõistis talle karistuseks 15 aastat vangistust.
Ringmaa mõisteti süüdi 11. aprillil 2001 Tallinnas Punane tänav 15 klaastaara kioski juurde lõhkeseadeldise paigaldamises ning 19. novembril 2003 Pae tänav 23 maja esimese korruse trepikotta lõhkeseadeldise toimetamises, kusjuures kummalgi juhul pomm ei plahvatanud. Samuti mõisteti mees süüdi Tallinna pensioniametile ebaõigete andmete esitamises. 
Muudes süüdistuse episoodides mõisteti Ringmaa õigeks. Süüdistuse kohaselt korraldas Ringmaa aastatel 1998–2005 11 plahvatust, milles hukkus seitse ja sai vigastada kuus inimest, varalist kahju tekitati plahvatustega üle seitsme miljoni krooni.
Karistuse ära kandnud Märt Ringmaa vabanes vanglast 11. novembril 2020.
Bobi Andonov

Bobi Andonov (makedoonia keeles "Боби Андонов"; sündinud 18. augustil 1994 Melbourne'is) on makedoonia päritolu Austraalia laulja ja tantsija. 
Ta esindas lauluga "Prati mi SMS" ("Saada mulle SMS") Makedooniat 2008. aasta Laste Eurovisiooni lauluvõistlusel. Tema laul saavutas seal viienda koha.
Richard Räägo

Richard Räägo (kuni 1935 Richard Rägo, 24. aprill 1893 Haabsaare küla, Vana-Antsla vald – 2. oktoober 1941 Kirovi vangla, Kirovi oblast) oli Eesti riigikohtunik alates 1939. aastast.
Richard Rägo õppis aastatel 1910–1915 Tartu Ülikoolis õigusteaduskonnas, kuid sooritas riigieksamid Moskva Ülikooli juures. 
Tegutses aastatel 1915–1919 advokaadina Tallinnas, 1919. aastal osales Vabadussõjas. 
Aastatel 1920–1922 oli Richard Rägo Riigikohtu abiprokurör ning 1922. aastast riigiprokurör Tartus ja 1935. aastast riigiprokurör Tallinnas. 
Aastatel 1939–1940 oli Richard Räägo riigikohtunik.
Richard Räägo vahistati NKVD poolt 6. juulil 1941 ja ta suri vanglas Kirovi oblastis Venemaal.
Ühiskondlik tegevus.
Akadeemilise Tenniseklubi esimees.
Nigul Reimo

Nigul Reimo (ka Nigol Reimo, kuni 1937 Nikolai Karl Eduard Reimann; 20. detsember 1887 Tartu – 17. detsember 1941 Ussollagi vangilaager, Solikamsk, Permi oblast) oli eesti jurist ja politseijuht
Nikolai Karl Eduard Reimann õppis 1909–1914 ja 1921–1927 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas (lõpetas 1927 "cum laude"). Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Osales Esimeses maailmasõjas ja Eesti Vabadussõjas, oli 1919. aastal Tartu linna miilitsaülem, 1920 alguses teenis alamleitnandi auastmes 2. Kindluse raske suurtükiväe divisjonis, ülendati 29. veebruaril 1920 väljateenitud aja eest leitnandiks vanusega 19. aprill 1917. a. 
Aastatel 1921–1924 Siseministeeriumi Politseivalitsuse ülema kohusetäitja ja 1924–1925 Tartu Linna Politseivalitsuse ülem.
1925–21. september 1927 Siseministeeriumi Politseivalitsuse politseidirektori k.t. ja seejärel 1934. aastani Siseministeeriumi Politseivalitsuse Politseivalitsuse direktor. 1934. aastal siseministri abi, 1934–1940 Tallinna-Harju prefekt. 
Arreteeriti NKVD poolt 24. septembril 1940 Paldiski maantee 1 Tallinnas.
Jakob Kristelstein

Jakob Kristelstein (16. mai 1889 – 31. mai 1968 Tallinn) oli eesti notar. 
Tema vanemad olid Juhan Kristelstein (1846–1909) ja Leeno Tuompä.
Jakob Kristelstein lõpetas 1916. aastal Moskva Ülikooli, oli aastatel 1917–1919 Tartu linnasekretär, notar Tallinnas aastatel 1922–1940 ja 1944–1950 ning Rakveres aastatel 1940–1941.
Tema abikaasa oli Heino Elleri õde Elsa Eller (1897–1981), nende tütar oli Ilme Kristelstein (1928–2016).
Jakob Kristelstein arreteeriti NKVD poolt 4. märtsil 1950; pärast vabastamist 1953. aastal tuli tagasi Eestisse.Ta oli vangistatud ka Saksa okupatsiooni ajal 1941. aasta sügisel.
Hermann Koch

Hermann Georg Willibald Koch (2. aprill 1882 Võru – 29. märts 1957 Lüdersfeld) oli Eesti poliitik, advokaat ja tsemenditööstur.
Hermann Koch õppis Tartu ja Pärnu gümnaasiumis ja aastatel 1901–1906 Tartu Ülikoolis õigusteadust.
Hermann Koch oli 1918–1919 Eesti Ajutises Valitsuses Saksa vähemusasjade minister, I Riigikogu, V Riigikogu liige. I Riigikogus oli Hermann Koch amnestia komisjoni, rahaasjanduse komisjoni, eelarvekomisjoni, haiguskinnitusseaduse erikomisjoni, töökaitse komisjoni, Vabadussõjast osavõtnud kõrgematele sõjaväelastele autasu andmise seaduse läbivaatamise erikomisjoni ja tolliseadustiku läbivaatamise erikomisjoni liige.
Aastatel 1913–1940 tegutses Hermann Koch advokaadina Tallinnas. Lisaks oli ka ettevõtete "Port Kunda" ja "Asserin" juhatuse esimees 1920.–1930. aastatel, 1920. aastal Eestimaa Kindlustuse Aktsiaseltsi asutajaliige ning Põhja paberi- ja puupapivabrikute juhatuse liige.
Tema vend oli Saksa vähemusrahvuse kultuuriomavalitsuse president Harry Koch.
Emigreerus "Umsiedlung"'i käigus 1941. aastal Saksamaale., naasis 1941. aasta sügisel ja oli Saksa okupatsiooni ajal organisatsioonis "Todt" tsemenditööstuse juht Eestis.
Hugo Kasse

Hugo Kasse (5. november 1869 – 12. september 1941 Berliin) oli eesti kohtunik.
Hugo Kasse lõpetas 1898. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Aastatel 1906–1925 tegutses ta kohtunikuna Vladivostokis.
Aastatel 1925–1938 oli ta Kohtukoja liige ja 1938–1939 riigikohtunik.
Aastal 1941 emigreerus Saksamaale.
Karl Jürison

Karl Jürison (23. oktoober 1900 – 13. mai 1953 Vorkuta) oli eesti farmatseut, Rohuteadlaste Koja esimees aastatel 1935–1940.
Karl Jürison osales Vabadussõjas. Aastal 1926 lõpetas Tartu Ülikooli farmatseudina "cum laude", mag. pharm. 1927 (Peipsi tindikala rasva omadused).
Aastatel 1930–1940 oli ta Gnadeberg-Leydeni apteegi juhataja ja kaasomanik Tallinnas.
Aastatel 1935–1940 Rohuteadlaste Koja esimees, 1939–1940 Eestimaa Rohu- ja Apteegikaubanduse Ühingu "AS Ephag" juhatuse esimees. 
Aastatel 1938–1940 I Riigivolikogu liige, Kodanliku Õhukaitse Nõukogu liige. 
Karl Jürison vahistati 5. oktoobril 1940 ning NKVD tribunali 8. märtsi 1942 otsusega mõisteti ta 8 aastaks vangi, kust vabanes 10. oktoobril 1948, kuid kehtestatud elukohapiirangu alusel viibis seejärel asumisel Vorkutas.
Isiklikku.
Tema poeg Jaak Jürison (1931–2021) oli Fordhami ülikooli professor.
Nukk

Nukk on inimese mudel, mida kasutatakse mänguasjana. Lapse jaoks, eriti tüdrukule, kes on eelkooliealises eas, on nukk sageli kõige olulisem mänguasi.
Nukke võidakse valmistada paljudest erinevatest materjalidest nagu puit, plast, portselan, nahk, vaha jm. Näiteks tekstiilijääkidest valmistatud nukku nimetatakse kaltsunukuks. Samuti võivad nukud teineteisest suuresti erineda ehitusliku külje pealt.
Niitide või traatide abil juhitavaid liigendnukke nimetatakse marionettideks.
Üks maailma tuntumaid nukke on Barbie, millest on kujunenud kultuuriikoon. Neid nukke on alates 1959. aastast müüdud üle miljardi. Eestis on hästi tuntud nukuks näiteks Eno Raua lasteraamatute tegelane Sipsik.
Teatriliik, kus etendamiseks kasutatakse nukke, on tuntud nukuteatrina. Eestis tegutsevatest nukuteatritest on ainus kutseline ja suurim NUKU teater ja muuseum.
Nukufilm on animatsiooni liik, kus liikumine salvestatakse faasinihkega nuku liigutamisega.
Teatud juhtudel võidakse nukke kasutada seoses usuliste kommetega või nõiakunstiga. Näiteks voodoos tarvitatakse nukke sooviga tekitada seeläbi kannatusi enda vaenlastele. Eestis on aga tuntud, et tuhkapäeval viiakse poisiks või tüdrukuks riietatud tuhane nukk salaja teise pere ukse taha ning sealt jälle edasi, kuni see jääb lõpuks kõige hooletuma pere ukse taha.
Kreenholm

Kreenholm (saksa keeles "Krähnholm" – varesesaar, rootsi keeles "Kråkeholm" – Varesesaar) on saar Narva jõel Narva linna piirides Ida-Viru maakonnas. 
Kreenholmi saare pindala on 13 ha (750 meetrit pikk ja 250 meetrit lai) ning ta jagab Narva joa lääne- ja idaharuks. Idaharu keskelt läheb Eesti–Venemaa piir.
Juba 14. sajandil töötas Kreenholmi saarel saeveski. 1538. aastal ehitas Liivimaa ordu saare kohale jõe vasakule kaldale veski (hiljem Tsuikini vesiveski). Alates Joala mõisa moodustamisest 17. sajandil kuulus saar mõisamaade hulka.
1760. aastatel omandas saare Narva I gildi kaupmees Carl Joachim Sutthoff (1735–1788), kes asutas Kreenholmi saarele saeveski ja ehitas sinna ka puistuga ümbritsetud suvemaja. Arvatavasti sel ajal kinnistus saare nimena Kreenholm ehk Roheline saar. 
Jõe paremal kaldal töötas aastast 1823 Narva kaupmehe Paul Momma Narva kalevivabrik. 1845. aastal müüs Momma vabriku parun Alexander von Stieglitzile, vabrik ehitati ümber ning laiendati ning vabrik tegutses Narva linaketramis- ja kudumisvabrikuna. 
Alates 18. sajandist kogus saar tuntust puhkepaigana Narva elanike seas. 
19. sajandi teiseks pooleks oli Kreenholmi saar läinud Suthoffide kätte, kellel olid seal suvemaja ja veskid. Aastal 1856 omandas saare Ludwig Knoop, Suthoffide käest ning alustas Narva Kreenholmi Puuvillasaaduste Manufaktuuri vabriku rajamist.
Kreenholmi saarel asuvad Kreenholmi Manufaktuuri tootmishooned (Vana ketrusvabriku hoone (1858), vana kudumisvabrik (1859/1862) ja uus kudumisvabrik (1870)). Vana ketrusvabriku 4-korruselise paekivist vabrikuhoone peafassaad on suunatud põhja poole ja nähtav kaugele piki Narva jõe sängi.
Mikroskoop

Mikroskoop (kreeka sõnadest "mikros" 'väike' ja "skopeō" 'vaatan') on optikariist, mis võimaldab näha väikeste, inimsilmale enamasti nähtamatute esemete, elusorganismide või nende objektide struktuuri detailide suurendatud kujutisi.
Teaduse ja tehnika haru, mis tegeleb mikroskoobiga uurimise ja sellega seotuga, nimetatakse mikroskoopiaks, vastavat eriteadlast aga mikroskopistiks.
Ajalugu.
Esimene mikroskoop konstrueeriti 1590. aastal Middelburgis Hollandis. 
Nimetuse "mikroskoop" pakkus esimesena välja 17. sajandi esimesel poolel Giovanni Faber.
Esimeste tuntud mikroskopistide seas olid Antoni van Leeuwenhoek ja Robert Hooke.
Mikroskoopide tüübid.
Laias laastus saab mikroskoobid jagada kolme rühma: 
Välislingid.
[[Kategooria:Mikroskoopia]]
Pärsama raamatukogu

Pärsama raamatukogu on raamatukogu Pärsamal.
Raamatukogu asutati 1908. aastal. Kuni 1927. aastani tegutses raamatukogu koolimaja ühes klassiruumis. Aastal 1924 alustas tegevust koolmeister Gustav Vaheri algatatud Pärsama rahvaraamatukogu selts. 
Pärsama rahvaraamatukogu selts oli piirkonnas tolle aja suurim. Raamatute ostmiseks saadi raha muu hulgas pidude korraldamisest. 
Aastal 1927 avati Pärsamal uus rahvamaja, kuhu kolis ka raamatukogu. Aastal 1939 kolis raamatukogu vallamaja ooteruumi. Suvel 1958 sai raamatukogu esimest korda päris oma ruumid Pärsama õigeusu kiriku pastoraadis. 
Raamatukogu uued ruumid on endises kolhoosikontoris. Raamatukogu juhataja on Tiina Sild, kes on ametis olnud juba 1985. aastast.
Raamatukogu töötajate hulgas on olnud Joosep Miilits, Harri Külaots, Helju Nurk, Herbert Seema, Eha Nõukas, Helle Poopuu, Anne Rand, Aino Stankevitš, Mai Magus.
Julius von Kennel

Julius Thomas von Kennel (10. juuni 1854 Schwegenheim Germersheimi lähedal – 24. jaanuar 1939 München) oli Tartus töötanud saksa zooloog.
Ta õppis Würzburgi ülikoolis, kus teda mõjutas zooloog Karl Semper (1832–1893). Seejärel töötas ta Kieli ülikoolis Karl August Möbiuse (1825–1908). Pärast teaduskraadi kaitsmist naasis ta Würzburgi ülikooli.
1882–1883 osales ta ekspeditsioonil Trinidadile ja Venezuelasse, kus uuris Orinoco jõge. Hiljem oli ta lektor Baieri kuninglikus Metsaakadeemias Aschaffenburgis.
Ta oli 1887–1915 Tartu Ülikooli korraline zooloogiaprofessor. 1898–1899 oli ta Eesti Loodusuurijate Seltsi president. 1922 sai ta Riia zooloogiamuuseumi direktoriks.
1925 sai Kennel Saksa Looduseuurijate Akadeemia Leopoldina liikmeks. Teda peeti suureks pisiliblikate, eriti mähkurlaste asjatundjaks.
Nikolai Kuznetsov (botaanik)

Nikolai Ivanovitš Kuznetsov (vene keeles "Николай Иванович Кузнецов"; 17. detsember 1864 Peterburi – 22. mai 1932 Leningrad) oli Tartus töötanud vene botaanik.
Kuznetsov lõpetas 1882. aastal Peterburis gümnaasiumi. 1888. aastal lõpetas ta Peterburi ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna kandidaadikraadiga, mis enam-vähem vastab tänapäeva bakalaureusekraadile. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta Peterburi Botaanikaaias konservaatorina. 1895. aastal kaitses ta Peterburi ülikoolis magistritöö ja sai magistrikraadi.
Kuznetsov oli 1895–1915 Tartu Ülikooli professor botaanika alal ja ühtlasi 1905–1911 Eesti Looduseuurijate Seltsi president. 1915–1921 oli ta Krimmis Tauria ülikooli rektor ja Nikita botaanikaaia direktor. 1921–1932 töötas ta Leningradis NSV Liidu TA Botaanikainstituudis.
Kuznetsov oli alates 1904. aastast Peterburi Teaduste Akadeemia kirjavahetajaliige. Tartu-ajal uuris ta peamiselt Kaukaasia taimestikku (avaldas "Flora Caucasica Critica"); rajas süstemaatikakoolkonna. Ta muutis Tartu Ülikooli botaanikaaia toimetised (1900–1914) ülevenemaaliselt arvestatavaks väljaandeks.
Armin Öpik

Armin Aleksander Öpik (24. juuni 1898 Lontova, Virumaa – 15. jaanuaril 1983 Canberra) oli eesti geoloog.
Ta lõpetas 1917. aastal Tallinna Nikolai I Gümnaasiumi, õppis Moskva Ülikoolis (1917) ja Tartu Ülikoolis (1922–1926). Alates 1930. aastast Tartu Ülikooli professor geoloogia ja paleontoloogia alal.
Ta toimetas ajakirja Eesti Loodus (1938–1939) ja oli Loodusuurijate Seltsi president (1944).
Põgenes 1944 Saksamaale, alates 1948. aastast elas Austraalias.
Isiklikku.
Tema vennad olid astronoom Ernst Öpik, diplomaat Oskar Öpik ja pankur Paul Öpik ning õde oli tõlkija Anna Öpik.
Markovnikovi reegel

Markovnikovi reegli (ehk Markovnikovi seaduspärasuse) järgi toimub orgaanilises keemias polaarse või polariseeritava molekuli Eδ+–Zδ– liitumine alkeenidele või alküünidele. 
Markovnikovi reegel väidab, et mittesümmeetriline reagent liitub mittesümmeetrilisele kaksiksidemele nii, et reagendi positiivse laenguga osa liitub kaksiksideme selle süsinikuga, millega on seotud rohkem vesinikke. Teiste sõnadega, elektrofiil (E+ või H+ või R+ jt) liitub selle süsiniku aatomi juurde, millega on seotud rohkem vesiniku aatomeid ja nukleofiilne rühm liitub selle süsiniku aatomiga, millega on seotud kõige vähem vesiniku aatomeid. Näiteks
HCl + CH2=CH–CH3 → H3C–CHCl–CH3
Sellise regioselektiivsuse tagab reaktsiooni esimeses vahestaadiumis kõige enam stabiliseeritud
intermediaadi moodustumine. Elektrofiilse liitumise reaktsioonides on selleks kõige enam delokaliseeritud laenguga karbokatioon. Ülaltoodud reaktsioonis on selleks H3C–CHC+–CH3, aga mitte H2C+–CH2–CH3.
Liitumisele vastupidises protsessis (elimineerimisreaktsioonis) moodustuvad saadused vastavalt Zaitsevi reeglile.
RU

RU võib tähendada järgmist:
Ru võib tähendada järgmist:
Tallinna Konservatooriumi Riiklik Lavakunstikool

Tallinna Konservatooriumi Riiklik Lavakunstikool oli 18. augustil 1937 asutatud kool, mis alustas tööd Tallinna Konservatooriumi juures 1938. aasta augustis. Kooli lõpetas 1941. aastal üks lend, mille noored näitlejad jagati Tallinna kolme teatri vahel:
Kooli tegevus katkes teise maailmasõja ajal Nõukogude-Saksa sõja puhkemisega. Saksa okupatsiooni alguses püüdis lavakunstikooli katkenud tegevust jätkata Tallinna Teatrikool (tegutses 1942–1946). Pärast seda (1946–1950) jätkas lavakunstikooli suundumisi Eesti NSV Riiklik Teatriinstituut.
Valter Palm

Valter Palm (10. detsember (vkj)/ 23. detsember 1905 Mahtra, Juuru kihelkond, Harjumaa – 3. november 1994 Lake Worth, Florida) oli eesti poksija. Ta alustas poksimist 1922. aastal Tallinna Spordis, tema treener oli Arkadi Harlampijev.
Palm oli kokku seitsmekordne Eesti meister: kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) aastatel 1923–1924, 1926 ja 1927 ning keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) aastatel 1925, 1928 ja 1929. Ta kuulus 10 korda Eesti koondisse.
Palm osales kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 1924. aasta Pariisi olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise hilisemale hõbemedalivõitjale Héctor Méndezele (Argentina) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 1928. aasta Amsterdami olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise hilisemale hõbemedalivõitjale Raúl Landinile (Argentina) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Palm osales kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 2. Euroopa meistrivõistlustel (Berliin, 1927), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise hilisemale hõbemedalivõitjale Gustave Rothile (Belgia) ning jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Palm läks 1929. aastal USA-sse. Ta oli 1931. aastal harrastajate Kuldkinda võistluste ühe haruvõistluse võitja. 
Elukutselisena.
Palm poksis maist 1930 kuni jaanuarini 1932 elukutselisena ning pidas kokku 23 kohtumist. Ta võitis neist 19 (neist 9 nokaudiga) ja kaotas 2 (neist 1 nokaudiga) kohtumist ning 2 kohtumist jäi viiki.
Imre Harangi

Imre Harangi (16. oktoober 1913 Nyíradony, Hajdú-Bihari komitaat – 4. veebruar 1979 Budapest) oli Ungari poksija.
Harangi võitis Berliini 1936. aasta olümpiamängudel kergekaalus (kuni 61,2 kg) kuldmedali, alistades finaalis Eesti poksija Nikolai Stepulovi.
Karl Vahi

Karl Vahi (3. aprill 1910 Tartu – 10. aprill 1943 Venemaa) oli eesti poksija. 
Vahi alustas võistlemist 1928. aastal, ta võistles Tartu Spordiselts Kalevi eest. Ta pidas kokku 208 kohtumist, millest võitis umbes kolmveerand.
Ta sai Eesti meistrivõistlustel 2. koha kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 1929. ja kerge- (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) 1930. aastal. Ta sai Eesti NSV meistrivõistlustel 1941. aastal Tartu Dünamo eest võisteldes kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 2. koha, kaotades finaalkohtumise Harald Kanepile. 
Ta sai Eesti meistrivõistlustel 3. koha kerge- (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) aastatel 1932, 1933 ja 1935 ning kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) aastatel 1938–1940. 
Ta osales kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) kaks korda Eesti–Soome maavõistlusel. Ta kaotas oma kohtumise 1930. aastal ning võitis oma kohtumise 1937. aastal.
Vahi töötas pagarina ning on tegutsenud ka poksikohtunikuna. 
Teises maailmasõjas.
Ta langes 10. aprillil 1943 Saksa sõjaväes allohvitserina Idarindel võideldes. Ta maeti algul 15. aprillil 1943 Pihkvasse. Tema surnukeha toimetati siiski spordikaaslaste abiga Tartusse ning maeti 20. aprillil 1943 suure rahvahulga osavõtul Maarja kalmistule. Matusekõne pidas kirikuõpetaja Harri Haamer.
Mälestuse jäädvustamine.
Karl Vahi mälestuseks korraldati Tartus Tamme staadionil 24. juulil 1943 poksivõistlus, millest kutsuti võtma osa ka Tallinna, Pärnu, Harjumaa ja Virumaa poksijaid. Sõjaolude tõttu osalesid seal ainult Tartu poksijad.
Sündinud 30. novembril

"Siin loetletakse 30. novembril sündinud tuntud inimesi.
Kannuka

Kannuka oli küla Vaivara kihelkonnas Virumaal. Tänapäeval jäävad küla maad Ida-Viru maakonna Sillamäe linna territooriumile. Kannuka küla maadel on nüüdisajal 1950. aastatel ehitatud linnasüda ja 1970. aastatel ehitatud Sillamäe linna elamurajoonid. 
Vanasti piirnes küla läänes Sõtke jõega, lõunas Sõtke külaga, idas Perjatsi külaga ja põhjas merega.
Kannuka nimi on tulnud soomekeelse sõna "kanukka" (kontpuu) mugandamisest, kuna kontpuud kasvas rannaaladel palju.
Ajalugu.
1782. aasta IV Venemaa hingeloenduse ajal elas Kannuka külas 4 peret, kokku 29 hinge. 1835. said pärisnime (perekonnanime) külas viis peret.
Küla hakkas suurenema pärast talude päriseksostmise algust. Esimese talu ostis seal Perjatsist tulnud Jaan Orgo, kes oli ka Vaivara vallavanem. Orgo alustas sealmail kartulikasvatust, tuues seemnekartuli Peterburist.
Suvituskohana hakati Kannukat laiemalt kasutama 1883.–1884. aastal. 19. sajandi lõpus oli külas 9 talu ja umbes 50 suvemaja.
1898. aasta teatmikus on küla märgitud nimega "Villenort" – kohana, kus asuvad suvilad. Kohalikud taluperemehed pidasid rannaäärseid suvilaid, mida oli mõnel rohkem kui üks. Suvilaid üüriti välja kohalesõitnud suvitajatele. Üks vendadele Männikutele kuulunud suuremaid suvilaid oli pikaks ajaks välja üüritud Noorte Naiste Kristlikule Ühingule puhkekoduks. 1939. aastal puhkas seal USA naiste delegatsioon. 
Kannukas elasid sealsete randade tuntumad paadimeistrid vennad Jaan ja Anton Männik. Ametioskused olid nad õppinud isalt. Nende meisterdatud aluseid sõitis nii Soome lahel kui ka Peipsil. Tartu Ülikooli usuteaduste professor Meier, kellel oli talu Udrias, tellis samuti vendade käest paadi, mille viis Emajõele lõbusõidupaadiks.
1940. aastal elas Kannuka külas 40 peret.
Sinimägede lahingute ajal põlesid küla ja suvilad maha. 
Männikute puhkekodu endise asukoha lähedal, kunagise Kiiunurga talu maal mereranna lähistel on üle 19,6-meetrise ümbermõõduga Kiiunurga kivi. Kivi on osaliselt lõhutud, kuna selle kõrval lõhati tarbetut laskemoona - kivi kasutati kaitsekilbina kildude kaugele lendamise tõkestamiseks. Teise versiooni järgi üritasid nõukogulased 1950. aastatel seda kivi õhku lasta, kuna kivi peeti eestlaste ohvrikiviks.
Eduard Tubin puhkas 1930. aastatel puhkas Kannukal ning kirjutas seal 1937. aastal oma 2. sümfoonia "Legendaarne".
Kannuka külast on pärit kirjanik Endel Tennov (proosakogud "August Mõigu hobu" 1961, Noormees heast perekonnast" 1964 ja muud), kes on õppinud Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis ka skulptuurieriala.
10 vor 11

"10 vor 11" on Saksamaal toodetav kultuurisaadete sari, mida näidatakse eratelevisioonikanalis RTL. 
Saadet toodab dctp ülesandel Kairos Film, toimetaja on Alexander Kluge. Aastas tehakse 12...28 saadet. Saadet näidatakse iga nädal ning korratakse sageli. 
See on vanim kultuurisaade Saksamaa eratelevisioonis. Esimene saade läks eetrisse 2. mail 1988. 
Saate pikkus on 25 minutit. Ta sisaldab intervjuusid ja vestlusi kunstide, teaduse ja filosoofia teemadel. 
Kluge kaadritagune hääl kõnetab juurdemonteeritud taustal näidatavat intervjueeritavat. Saade sisaldab ka fiktiivseid intervjuusid näitlejate Peter Berlingi ja Helge Schneideri poolt kehastatavate tegelastega, kelle hulgas on olnud ka Estonia kapten pärast õnnetust. 
Sarnased saated on samade tegijate "Mitternachtsmagazin" (VOX), "News &amp; Stories" (Sat.1) ja "Prime-Time/Spätausgabe" (RTL). Eratelevisioonikanalid näitavad neid saateid riikliku nõude tõttu kultuurisaadete osakaalu kohta saatekavas.
Ferdinand Minding

Ernst Ferdinand Adolph Minding (11. jaanuar 1806 Kalisch, Preisimaa (tänapäeval Kalisz, Poola) – 1. mai 1885 Tartu) oli saksa päritolu matemaatik, kes on peamiselt tuntud panuse poolest diferentsiaalgeomeetriasse.
Ta oli kohtuametniku poeg. Ta lõpetas 1824 Sileesias Hirschbergi (tänapäeval Jelenia Góra) gümnaasiumi ning õppis Halle ja Berliini ülikoolis. Ta töötas aastast 1828 Elberfeldis gümnaasiumiõpetajana, aastatel 1830–1843 oli Berliini ülikooli matemaatikadotsent ning 1843–1883 Tartu ülikooli puhta ja rakendusmatemaatika professor. Lisaks diferentsiaalgeomeetriale on tal töid algebra, diferentsiaalvõrrandite teooria ja teoreetilise mehaanika alalt. Ta oli Peterburi Teaduste Akadeemia korrespondentliige (1864) ja auliige (1879).
Minding jätkas Carl Friedrich Gaussi tööd pindade diferentsiaalgeomeetria, eriti selle olemuslike aspektide kallal. Ta uuris pindade paindumist ja tõestas geodeetilise kõvera invariantsuse. Ta uuris joonpindu, pöördpindu ja tasanduvaid pindu ning määras kindlaks pseudosfääride geodeetika. Mindingi 1840 avaldatud tulemused konstantse kõverusega pinnal asuvate geodeetiliste kolmnurkade geomeetria kohta olid ajas märgatavalt ees Eugenio Beltrami tulemustest mitteeukleidilise geomeetria aluste osas, mis avaldati alles 1858.
Dctp

dctp ehk Development Company for Television Program mbH on Düsseldorfis tegutsev meediaettevõte (piiratud vastutusega ühing), mis toodab informatsioonilisi, hariduslikke ja kultuurilisi telesaateid ja -filme põhiliselt Saksamaa eratelevisioonikanalitele. 
Ta teeb koostööd telejaamaga BBC Worldwide ning ajalehtede Der Spiegel, Neue Zürcher Zeitung ja Süddeutsche Zeitung kirjastustega ning ühingu Arbeitsgemeinschaft für Kabel- und Satellitenprogramme kaudu raamatukirjastustega, teatriintendantidega ning ühinguga Arbeitsgemeinschaft Neuer Deutscher Spielfilmproduzenten.
Firma osakutest kuulub 37,5% Alexander Klugele, 37,5% Dentsūle, 12,5% Der Spiegelile ja 12,5% Neue Zürcher Zeitung AG-le. 
Alates 2001. aastast oli dctp-l ja Spiegel TV-l telejaam XXP, mis lõpetas 1. septembril 2006 töö ning asendati telejaamaga DMAX. XXP osakud müüdi jaanuaris 2006 suuremalt jaolt ning augustis 2007 täielikult Discovery Communicationile. 
dctp-le kuulub 20% Šveitsi PresseTV, 0,3% VOX-i ja 10% Ventana Gmbh osakutest. 
Ulrich Wickert on protesteerinud dctp monopoolse asendi vastu.
Evald Seepere

Evald Seepere (kuni 11. mai 1937 Evald Seeberg; 21. aprill (vkj)/ 4. mai 1911 Tammiku küla, Salla vald, Simuna kihelkond, Virumaa – 22. veebruar 1990 Tallinn) oli eesti poksija.
Ta hakkas poksimisega tegelema 1929. aastal Tallinna Poksiklubis, tema treener oli Nigul Maatsoo. Aastatel 1929–1943 pidas ta 267 võistlust ja võitis neist 202. 
Seepere oli Eesti meister kukk-kaalus (kuni 119 naela ehk 54 kg) 1932. aastal ning kahekordne Eesti meister sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 1936. ja 1937. aastal. Ta oli ka kolmekordne Balti meister aastatel 1935–1937. Ta kuulus 14 korda rahvusmeeskonda.
Seepere osales sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 1936. aasta Berliini olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Seepere osales sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 4. Euroopa meistrivõistlustel (Budapest, 1934), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Otto Kästnerile (Saksamaa) ning jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Seepere alustas 1947. aastal treeneritööd Kalevis ja Spartakis. Tema kasvandike hulka kuulusid teiste hulgas ka seitsmekordne Eesti NSV meister Uno Vunk ning neljakordsed Eesti NSV meistrid Toivo Laitamm ja Enno Aruniit. 
Isiklikku.
Tema abikaasa Alide vend oli poksija Reginald Jürgens.
Rein Pajur

Rein Pajur (kuni 22. jaanuar 1940 Rein Bahgmann; 6. mai 1939 Tallinn – 7. mai 2025) oli eesti poksija, poksitreener, poksikohtunik ja poksiajaloolane. 
Pajur poksis 1953–1968 Tallinna Tööjõureservides, tema treener oli Martin Linnamägi. Ta võitis 153 kohtumisest 118. 
Pajur oli kärbeskaalu (kuni 51 kg) viiekordne Eesti NSV meister (1958–1961 ja 1965). Ta võistles Eesti NSV koondises 44 korda (1958–1968). Ta sai Tööjõureservide üleliidulistel meistrivõistlustel I koha (1963 ja 1965), II koha (1962 ja 1964) ning III koha (1959). Ta võitis 15 rahvusvahelisest kohtumisest (Soome, Poola ja Rootsi poksijate vastu) 12.
Poksikohtunikuna.
Ta sai 1976. aastal üleliidulise kategooria. Ta osales 1980. aastal Moskva olümpiamängude poksivõistlusel ajamõõtekohtunikuna.
Tidore

Tidore on üks saar Maluku saartest. Tidore asub Ida-Indoneesias, Halmahera saarest läänes. Saarel on suur koonilise kujuga kihtvulkaan, mis asub saare lõunaosas 1730 m kõrgusel üle merepinna. Saare põhjaosas on kaldeera, millel on kaks väiksemat vulkaani. 
16. sajandist kuni 1779. aastani kuulus võim saarel Tidore sultanaadile, mille peamiseks sissetulekuallikaks oli kauplemine vürtsidega. Sultanaadi võimu alla kuulusid mõnda aega ka Halmahera, Buru, Ambon ja Uus-Guinea saare lääneosa. Tidore sultanaadi peamiseks võistlejaks oli Ternate sultanaat. 1779. aastal liideti saar Hollandi kolooniatega. Peale Teist maailmasõda kuulub Tidore Indoneesia koosseisu.
Nüüdisajal moodustab saar koos teiste lõuna pool asuvate saartega kohaliku omavalitsusüksuse ("kotamadya"), mis asub Põhja-Maluku provintsis. Omavalitsuse suurus on 1550 km2 ja 2003. aasta juuli seisuga elas seal 78 617 inimest.
Johannes Toom

Johannes Toom (5. jaanuar (vkj)/ 18. jaanuar 1907 Suure-Kambja vald, Kambja kihelkond, Tartumaa – 1960. aastad Santa Catarina osariik, Brasiilia; täpne surmaaeg ja -koht on teadmata) oli eesti päritolu Brasiilia poksija. 
Ta poksis novembrist 1929 kuni aprillini 1934 elukutselisena. Ta pidas kokku 27 kohtumist, millest võitis 11 (neist 5 nokaudiga), kaotas 14 (neist 7 nokaudiga) ja viigistas 2 kohtumist. Teade, et ta tuli 1938. aastal kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) Brasiilia meistriks, ei vasta ilmselt tõele. 
Toom oli tegev Brasiilia eestlaste seltsielus. Ta organiseeris Brasiilia eestlaste koori tulekut 9. üldlaulupeole 1938. aastal. Ta pidi reemigreeruma Eestisse 1938. aastal kahel korral ja 1939. aastal ühel korral, kuid arvatavasti loobus ta tagasitulekust Euroopas tekkinud sõjaohu pärast.
Isiklikku.
Tema vend oli näitleja Kaarel Toom.
Martin Linnamägi

Martin Linnamägi (28. august 1917 Tallinn – 3. jaanuar 1994 Tallinn) oli Eesti ja Nõukogude Liidu poksija ja poksitegelane (treener, teadlane ja ajaloolane). Ta poksis aastal 1936–1953, tema treener oli Nigul Maatsoo.
Linnamägi oli raskekaalus (üle 79,4 kg) Eesti meister 1940. aastal. Ta oli kokku kaheksakordne Eesti NSV meister raskekaalus (üle 79,4 kg) aastatel 1941 ja 1945–1950 ning raskekaalus (üle 81 kg) 1951. aastal.
Linnamägi osales raskekaalus (üle 79,4 kg) 6. Euroopa meistrivõistlustel (Dublin, 1939), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Nemesio Lazzarile (Itaalia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Linnamägi sai NSV Liidu meistrivõistlustel raskekaalus (üle 79,4 kg) 2. koha (1945) ja 3. koha (1944, 1946, 1947 ja 1950) ning absoluutkaalus 3. koha (1945). Ta oli kolmekordne spordiühing Dünamo üleliiduline meister ning kuulus aastatel 1947–1951 NSV Liidu koondisse.
Linnamägi lõpetas Jakob Westholmi Gümnaasiumi 1935. aastal, Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna 1951. aastal ja kehakultuuriteaduskonna 1960. aastal. Kirjutas Eesti NSV ajalehtedes ja ajakirjades poksist (1950–1990). Valdas peale eesti keele veel inglise, prantsuse, saksa ja vene keelt.
2009. aasta Laste Eurovisiooni lauluvõistlus

2009. aasta laste Eurovisiooni lauluvõistlus oli seitsmes laste Eurovisiooni lauluvõistlus, mis toimus Ukrainas 21. novembril 2009. Õhtujuhid olid Ani Lorak ja Timur Miroshnichenko. 
Lauluvõistluse võitis Ralf Mackenbach Hollandist lauluga "Click Clack".
Andørja

Andørja (saami keeles "Áttir") on saar Norra meres. 
Saare pindala on 135 ruutkilomeetrit. Saar on mägine, kõrgus kuni 1276 meetrit (Langlitinden). Kuulub Norrale, on kõrgeim saar Norra emamaal. Halduslikult jääb Tromsi maakonna Ibestadi valda. Saarel elab 572 inimest (2008).
Kiudained (toit)

Kiudained ehk ballastained on mitteseeditavad süsivesikud ja ligniin, mida leidub vaid taimses toidus.
Kiudaineid sisaldavad vaid taimsed toiduained, millest suurimad kiudainete allikad on täisteratooted, kaunviljad, pähklid ja seemned ning ka puu- ja köögiviljad. 
Süsivesikud liigitatakse toiteväärtuse järgi seeditavateks (ehk glükeemilisteks) ja mitteseeditavateks (need on kiudained). Erinevalt glükeemilistest süsivesikutest (suhkrud, tärklis) ei suuda inimese organism kiudaineid täielikult lõhustada, seega ei anna kiudained organismile ka otseselt toiduenergiat. Kiudained liigitatakse vees lahustuvateks (nt pektiin) ning vees mittelahustuvateks (nt tselluloos). Organism vajab neid mõlemat umbes võrdses koguses. Enamikus kiudaineid sisaldavates toiduainetes on erinevas vahekorras nii lahustuvaid kui ka lahustumatuid kiudaineid. Suurem osa lahustuvatest kiudainetest leidub puu- ja köögiviljades, rohkem lahustumatuid on teraviljas.
Kiudained hoiavad sooled mürkainetest puhta, reguleerivad soolestiku talitlust ja veebilanssi. Väheneb oht haigestuda jäme- või pärasoolevähki, hemorroididesse ja ateroskleroosi. Pole karta ka rasvumist. Kiudainete erilisim omadus on võime imada radioaktiivseid aineid, neutraliseerida neid ja kiirendada nende väljumist organismist. Kiudainete tarvitamine aitab ära hoida kõhukinnisust. 
Ülesöömine põhjustab ebamugavat täiskõhutunnet ja gaaside teket. Liigsed kiudained viivad kaltsiumi organismist välja (luude hõrenemine). Kiudainerikast toitu süües tuleks kindlasti midagi kõrvale juua. Kiudainete ületarvitamine viib mineraalained organismist välja.
Sündinud 28. augustil

"Siin loetletakse 28. augustil sündinud tuntud inimesi.
Käskiv kõneviis

Käskiv kõneviis ehk imperatiiv on tegusõna kõneviis, mille ülesanne on väljendada käskimist, keelamist või lubamist ja suunata keegi sedasi mingile tegevusele. Kõige tavalisem on 2. pöörde kasutamine: mine, minge. Käskiv kõneviis kujundab käsklause.
=Eesti keel=
Käskiva kõneviisi tunnused on "-gu, -ku, -ge, -ke:" "õppigu, "hakaku, "õppige, "hakake.
Ainsuse 1. pööre puudub, ainsuse 2. pöördel puudub tunnus: õpi, hakka.
Minevikuaeg puudub. 
Käskimine ja keelamine.
Otsene käsk on suunatud vestluskaaslasele, mistõttu on käskival kõneviisil eesti keeles ainult ainsuse ja mitmuse 2. pööre: Jää minu juurde! Jätke mind siia!" ning kuulajat kaasahaarav (inklusiivne) mitmuse 1. pööre: Olgem rõõmsad!"
Eitavas kõnes käsu andmise puhul kasutatakse sõnu "ära, ärge, ärgu: Ära tee! Ärge jookske üle tee! Ärgem laskem pead norgu! Ärgu nad arvaku, et pääsevad!"
Kui käskija pole teada või pole oluline.
Kaudset või vahendatavat käsku väljendab harilikult möönev kõneviis (jussiiv), mille tunnuseks on -gu või -ku.
Seisundipassiivi vormid.
Käskiva kõneviisi puhul on välistatud tegumoeline passiiv. Võimalik on elusolendit märkiva subjektiga seisundipassiiv (2. isiku ja kaasahaarava mitmuse 1. isiku vormid). Et subjektisik pole aktiivne sooritaja, siis väljendavad seisundipassiivi vormid
Viited.
M. Erelt, R. Kasik, H. Metslang, H. Rajandi, K. Ross, H. Saari, K. Tael, S. Vare, Eesti keele grammatika II. Süntaks. Lisa: Kiri. Tallinn: Eesti Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituut, 1993. §499-501