tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Notholepista

Notholepista on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv seente perekond.
Enzo Fernández

Enzo Jeremías Fernández (sündinud 17. jaanuaril 2001 San Martínis) on Argentina jalgpallur, kes mängib keskpoolkaitsjana Premier League klubis Chelsea ja Argentina jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Argentina suurklubis River Plate, mille noorteakadeemiaga liitus 2006. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 4. märtsil 2020 Copa Libertadorese alagrupimängus LDU Quito vastu. Sama aasta sees läks ta River Plate'ist laenule Argentina kõrgliigaklubisse Defensa y Justicia, kellega võitis 2021. aasta jaanuaris Copa Sudamericana ja aprillis Recopa Sudamericana.
2021. aasta keskel naasis Fernández River Plate'i. Argentina kõrgliigas lõi ta esimese värava 14. augustil 2021 mängus Vélez Sarsfieldi vastu. 2021. aastal tuli ta River Plate'iga Argentina meistriks. 2022. aasta hooajal lõi ta 20 mänguga kaheksa väravat, lisaks kaks väravat Copa Libertadorese alagrupiturniiril.
2022. aasta juulis siirdus ta Lissaboni Benficasse. Benfica meeskonnas debüteeris ta 2. augustil 2022 UEFA Meistrite Liiga eelringi kohtumises Midtjyllandi vastu. Kolm päeva hiljem lõi ta värava Portugali kõrgliiga hooaja avamängus Arouca vastu.
Argentina jalgpallikoondises debüteeris Fernández 24. septembril 2022 sõprusmängus Hondurase vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 2022. aasta maailmameistrivõistluste teises alagrupimängus Mehhiko vastu.
2023. aasta jaanuaris siirdus Fernández Londoni Chelseasse. Üleminekusummaks kujunes 121 miljonit eurot, millest sai ühtlasi Premier League'i ajaloo suurim tehing.
Tartu Ülikooli Tänutäht

Tartu Ülikooli Tänutäht on teenetemärk, mille Tartu Ülikooli rektor annab isikule, kes on osutanud ülikoolile suuri teeneid. Tartu Ülikooli Tänutäht asutati 2019. aastal.
Tartu Ülikooli Tänutäht on hõbedast, kaheksa sihvaka haruga täht. Ripats on kaetud tumesinise läbikumava kuumemailiga, et anda edasi tähele omast kiirgust ja eeterlikkust. Tähekujundi keskel on ülikooli peahoone portikuse hõbedane stiliseeritud kujutis. Tartu Ülikooli Tänutähel on tumesinisest muareesiidist lint kuue hõbedase, servade suunas koonduva triibuga. Lindi allosas on hõbedast kolmnurk, mis läheb keskosa poole astmeliselt madalamaks. Kolmnurga kohal on ülikooli ladinakeelne nimi ja keskel Tartu Ülikooli asutamise aasta 1632. Tartu Ülikooli Tänutähe, nagu ka teised Tartu Ülikooli teenetemärgid, on kujundanud Julia Maria Künnap.
Utrechti psalter

Utrechti psalter on 9. sajandist pärinev käsikirjaline illumineeritud psalter, mida peetakse üheks karolingide kunsti tähtteoseks. Asub Utrechti Ülikooli raamatukogus kohaviida MS Bibl. Rhenotraiectinae I Nr 32 all.
Käsikiri kuulub alates 2015. aasta oktoobrist UNESCO maailma mälu registrisse 
Kirjeldus.
Käsikiri koosneb 222 pärgamentlehest mõõdus 33,0 × 25,6 cm ja sisaldab 150 psalmi ladinakeelseid tekste, lisaks mõned tunnipalvustel kasutatud ülistuslaulud ja "canticum"id, Te Deum ja Athanasiuse usutunnistus. Käsikiri on illustreeritud 166 narratiivse sulejoonistustega.
Ajaloost.
Psalter loodi arvatavasti 830. aasta paiku Põhja-Prantsusmaal Reimsi lähedal Hautvillersi benediktlaste kloostris Reimsi peapiiskopi Ebbo tellimusel ja seda loetakse tänapäeval raamatumaali Reimsi koolkonna üheks varasemaks teoseks. 16. ja 17. sajandil kuulus raamat mitmele Inglismaa aadlikule, ühega neist sattus see 1642. aastal mandrile. Hiljem kuulus käsikiri Utrechti patriitsile Willem de Ridderile ja too kinkis selle 1716. aastal Utrechti ülikooli raamatukogule.
Käsikiri on mitmel korral välja antud faksiimilena (esimene 1875. aastal, teine kord 1984. aastal Grazis).
Stiil.
Utrechti psaltri joonistused on uuenduslik lähenemine psalmide illustreerimisele. Varasemad psaltrid võisid olla kaunistatud stseenidega kuningas Taaveti elust, tavaliselt mõnel leheküljel või initsiaalide sisse kujundatuna. Kuid Utrechti psaltri sulejoonistused illustreerivad psalmiteksti iga fraasi. Arvatakse, et 166 illustratsiooni kallal on töötanud kuus kunstnikku. Ometi on nende stiil võrdlemisi sarnases võtmes, kirjeldatav dünaamilise, närviise ja ekspressiivsena, isegi võrreldavana Hieronymus Boschi loominguga.
See illustratsioonistiil avaldas märkimisväärset mõju anglosaksi kunstile. 11. sajandil asus Utrechti psalter Canterburys (käsikiri oli Inglismaal umbes 1000–1640), kus sellest tehti Harley psaltrina tuntud koopia. Elav ja ekspressiivne joonistusstiil, "Utrechti stiil", mõjutas mitut 11. sajandi Inglismaal loodud käsikirja nagu Tiberiuse psalter, Arenbergi evangeliaar ja Eadui psalter.
Riley McGree

Riley Patrick McGree (sündinud 2. novembril 1998 Gawleris) on Austraalia jalgpallur, kes mängib ründva poolkaitsjana Inglismaa esiliigaklubis Middlesbrough ja Austraalia jalgpallikoondises.
2014. aastal liitus ta klubiga Adelaide United, mille meeskonnas debüteeris ta Austraalia kõrgliigas 2016. aasta märtsis. Austraalia kõrgliigas lõi ta esimese värava 29. jaanuaril 2017 mängus Wellington Phoenixi vastu.
2017. aasta juulis sõlmis McGree lepingu Belgia klubiga Club Brugge, kuid ei mänginud selle põhimeeskonnas üheski ametlikuks mängus. 2017. aasta detsembris naasis McGree Austraalia kõrgliigasse, kui liitus laenulepingu alusel Newcastle Jetsiga. 12 mänguga lõi ta Newcastle Jetsi meeskonnas viis väravat, sh 27. aprillil skorpionlöögist Melbourne City vastu – see värava esitati FIFA Puskási auhinnale. Hooajal 2018/19 oli ta laenul Melbourne Citys ning lõo 27 mänguga seitse väravat. Hooajal 2019–2020 mängis McGree taas Adelaide Unitedis ning lõi 23 mänguga kümme väravat. 2019. aasta oktoobris võitis ta Adelaide Unitediga Austraalia karikavõistlused, kui karikafinaalis alistati McGree eelmine koduklubi Melbourne City tulemusega 4:0 (McGree lõi neljanda värava).
2020. aasta oktoobris läksid tema mängijaõigused Major League Socceri (MLS) klubile Charlotte FC. Selles klubis ei mänginud ta aga kordagi ning oli aastatel 2020–2022 laenul Inglismaa esiliigaklubis Birmingham City.
2022. aasta jaanuaris sõlmis McGree lepingu Middlesbrough'ga.
Austraalia jalgpallikoondises tegi McGree debüüdi 3. juunil 2021 MM-i valikmängus Kuveidi vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 27. jaanuaril 2022 MM-i valikmängus Vietnami vastu.
Hermanowa

Hermanowa on küla Poolas Podkarpacie vojevoodkonnas Rzeszówi maakonnas Tyczyni vallas. Hermanowa asub Tyczyni kesklinnast vähem kui 3 km lõunaedelas ja Rzeszówist ligikaudu 10 km lõunas.
Hermanowat on 1450. aastal kirjalikes ürikutes mainitud Tyczyni eeslinnana. Eraldi külaks sai Hermanowa 1478. aastal.
Krakau

Krakau on vald ("Gemeinde") Austrias Steiermargi liidumaal Murau ringkonnas. See loodi 1. jaanuaril 2015, kui ühendati endised Krakaudorfi, Krakauhintermühleni ja Krakauschatteni vald.
Krakau asub kõrgplatool Schladmingi Tauerni lõunaosas.
Pärilikud või geenivigadest tingitud vaimsed haigused

Siin on loetletud mõned praegu teadaolevad pärilikumaterjali kandjad ja nende poolt või nende kahjustustest põhjustatud haigused koos (lühi)kirjeldusega. Mõnel siintoodud haigusel on peale mentaalsete efektide ka füüsilised sümptomid. 
X-kromosoomi vigadest põhjustatud haigused.
Turneri sündroom – esineb siis, kui üks X-kromosoom on puudu või ainult osaliselt olemas. See põhjustab meditsiinilisi ja arenguga seotud probleeme: arenevad aeglaselt, on kirjeldatud mitut patsjenti, kes õppisid rääkima alles viieaastaselt. Lisaks kipub esinema lühike kasv ja südame probleemid. Esineb ainult naistel.
Klinefelteri sündroom – põevad mehed, kellel on üks lisa X-kromosoom. Sellel haigusel võivad esineda nii füüsilised kui ka psühholoogilised sümptomid(vaiksemad, füüsiliselt nõrgemad, madal enesehinnang, probleeme lugemise, kirjutamise ja matemaatikaga, õpivad aeglasemalt). Näevad naiselikumad välja. Võimalik, et vaimsed sümptomid on juhuslikud (ehk kehalised iseärasused kipuvad mõjutama vaimset tervist).
Retti sündroom – haigus on põhjustatud MECP2-geenis tekkinud muutusel, mis asub X-kromosoomil. Tekib imikueas (6–18-kuuselt). Sümptomiteks on ebatavalised käte korduvad iigutused või jäsemete tõmblus, omandatud oskuste unustamine, hiline areng nii kõnes kui ka iseseisvalt liikuma õppimisel.
GARBR3-geen.
Aspergeri sündroom – sündroomi põdejad on tavaliselt üsna head matemaatikas, ei saa väga aru näoilmetest ega inimeste käitumisest, kipuvad meelde jätma ebaolulisi fakte (näiteks bussigraafikuid, leheküljenumbreid, kuupäevi jne). On täheldatud ka probleeme peenmotoorika.
Autism – iseloomustab tahe säilitada rutiin, soov inimestega mitte tegemist teha, arenenud kognittivne võimekus, rääkimisraskused.
Skisofreenia – iseloomustab ebatavaline sotsiaalne käitumine, raskused reaalsuse mõistmisega, võivad esineda luulud, depressioon.
TCF4-geen.
Põhjustab sammuti skisofreeniat. Selle geeni teatud variantide esinemisel tekib ka üldisem vaimne alaareng, mille nimetust pole mainitud või puudub. Lihtsalt on öeldud, et esines, kas vaimne alaareng või tundmatu haigus/sündroom. Sama geeni ja selle mõjusid uuritakse Tallinna Tehnikaülikooli neurolaboris.
Krakaudorf

Krakaudorf oli vald Austrias Steiermargi liidumaal Murau ringkonnas. 2015. aastast on see Krakau valla osa.
Krakaudorf asub kõrgplatool Schladmingi Tauerni lõunaosas.
Krakauhintermühlen

Krakauhintermühlen oli vald Austrias Steiermargi liidumaal Murau ringkonnas. 2015. aastast on see Krakau valla osa.
Krakauhintermühlen asub kõrgplatool Schladmingi Tauerni lõunaosas.
Krakauschatten

Krakauschatten oli vald Austrias Steiermargi liidumaal Murau ringkonnas. 2015. aastast on see Krakau valla osa.
Krakauschatten asub kõrgplatool Schladmingi Tauerni lõunaosas.
Mühlen (Steiermark)

Mühlen on vald ("Marktgemeinde") Austrias Steiermargi liidumaal Murau ringkonnas.
Mühlen asub u. 28 km Muraust kagus.
Aivar Toomiste

Aivar Toomiste (17. november 1963 Tallinn) on eesti endine korvpallur.
Haridus.
Aivar Toomiste on lõpetanud 1982. aastal Tallinna Spordiinternaatkooli (praegune Eesti Spordigümnaasium) ja õppinud Tallinna Pedagoogilise Instituudi (praegune Tallinna Ülikool) kehakultuuriteaduskonnas (1982–1983).
Mängijakarjäär.
Korvpallimängust hakkas Toomiste (tema pikkus on 192 cm) huvituma Kohtla-Järve 1. Keskkoolis, tema treener oli Jaakko Tarum. Tallinna Spordiinternaatkoolis harjutas Toomiste Märt Kermoni treeningurühmas. NSV Liidu juunioride meistrivõistlustel võitis ta U20 Eesti koondisega 1982. aastal hõbeda ja 1983. aastal pronksi. Toomiste on mänginud Eesti noortekoondises, Kalevi duubelkoosseisus, korvpalliklubis Ehitaja ning aastatel 1984–91 Kalevi esindusmeeskonnas. Eesti NSV koondises pidas aastatel 1983–1990 12 mängu.
Aivar Toomiste tuli 1991. aastal Kalevi koosseisus NSV Liidu meistriks ning sai meistrivõistlustel 1990. aastal 5. ja 1989. aastal 6. koha. Eesti meistrivõistlustel tuli ta Tallinna Standardi meeskonnas aastatel 1986–90 5 korral Eesti meistriks, 1985 võitis meistrivõistlustel hõbeda. Hiljem on Toomiste mänginud meesseenioride Eesti meistrivõistlustel.
Nõukogude armees ajateenistuses olles mängis 1983.–1984. aastal Riia ASK-s. NSV Liidu meistersportlaseks sai ta 1986. aastal. Mängiva treenerina juhendas Toomiste aastatel 1991–1993 Eesti meistrivõistlustel Andrise meeskonda (Eesti karika võitja 1991).
Mazu Daoyi

Mazu Daoyi (hiina keeles 馬祖道一, 709–788) oli hiina chan-budismi mõjukas õpetaja, Hongzhou koolkonna rajaja.
Nagu paljud chan-budismi õpetajad, kasutas ka Mаzu õpilaste meele virgutamiseks šokimeetodeid, sealhulgas röögatusi ("katsu", hiina keeles 喝), ootamatuid kepihoope ("keisaku", 香板), paradoksaalseid ütlemisi jmt.
Soontesooned

Soontesooned ("vasa vasorum") on väikesed veresooned, mis varustavad suurte veenide ja arterite seinu toitainete ja hapnikuga ning eemaldavad jääkaineid. Soontesooned on näiteks õõnesveenil, kõhuaordil ja rinnaaordil. 
Soontesooned on väikesed arterid, mis sisenevad veresoonte seina kas kõhuõõnepoolselt pinnalt ("vasa vasorum externa") või luminaalsetelt pindadelt ("vasa vasorum interna") või saavad alguse veresoone enda seinast ("vasa vasorae venae"). Nende arteriaalne ehitus on tingitud suurte arterite seinas esinevast rõhust, mis avaldab survet ka soontesoontele.
Alice Ball

Alice Augusta Ball (24. juuli 1892 Seattle, Washingtoni osariik – 31. detsember 1916 Seattle) oli USA keemik, kelle töö põhjal loodi temanimeline meetod (ingl "Ball Method"), mis oli 20. sajandi algul kõige tõhusam pidalitõve ravimise viis. 
Ta oli esimene Hawaii ülikoolis magistrikraadi saanud naine ja mustanahaline, samuti selle ülikooli esimene naissoost ja mustanahaline keemia õppejõud. Ball suri 24-aastaselt, tema panust teadusse tunnustati alles aastaid pärast surma.
Hariduskäik.
Ball omandas bakalaureusekraadi Washingtoni ülikoolis farmatseutilises keemias (1912) ja farmaatsias (1914) ning avaldas toona kaasautorina ka esimese teadusartikli. Aasta hiljem sai magistrikraadi Hawaii ülikoolis.
Teadustöö.
Magistritööd tehes uuris Ball taimede keemilist koostist, eriti Hawaiil kasvavat kaava-piprapõõsast ("Piper methysticum"), millega kohalikus rahvameditsiinis raviti paljusid haigusi. Ball uuris, kuidas taimes leiduvaid aineid eraldada ja ravimina süstida. USA arst Harry T. Hollmann, kes uuris käsnviljaku "Hydnocarpus wightianus" pähklite õli eraldamisvõimalusi, palus ta 1915. aastal appi, et teha see õli lihtsamini kasutatavaks. Koostöös keemiaprofessor Arthur L. Deaniga suutis Ball vähem kui aastaga muu töö kõrvalt ja tasuta ka lahenduse leida. Pärast Balli surma 1916. aastal tegi Dean naise meetodis väikseid kohendusi ja avaldas selle enda tööna ehk "Deani meetodina". 1922. aastal avaldas Hollmann artikli, kus kinnitas, et meetodi autor oli Alice Ball.
Isiklikku.
Ball sündis Seattle'is, tema isa oli mustanahaline fotograaf, toimetaja ja jurist James Presley Jr., ema valgenahaline fotograaf Laura Louise Howard Ball ning vanaisa oli tunnustatud fotograaf James Presley Ball. Kümneaastaselt kolis Ball Honolulusse, kuna pere lootis, et sealne kliima avaldab head mõju vanaisa artriidile, kuid too suri 1904. aastal ja pere kolis tagasi Seattle'isse, kus tüdruk ka hiljem ülikooli läks. Pärast Hawaiile kolimist ja sealses ülikoolis töötamist haigestus Ball 1916. aastal. Pole teada, kas ta hingas sisse klooriaure või nakatus tuberkuloosi, kuid samal aastal ta suri.
Postuumne tunnustus.
2000. aastal avati Hawaii ülikooli juures Balli saavutusi tunnustav mälestustahvel. Samal päeval kuulutas Hawaii osariigi asekuberner Mazie Hirono 29. veebruari Alice Balli päevaks, mida tähistatakse iga nelja aasta järel.
Nutthallikulaadsed

Nutthallikulaadsed ("Mucorales") on seente selts.
Nutthallikulised

Nutthallikulised ("Mucoraceae") on seente sugukond.
Sõnnikuhallikulised

Sõnnikuhallikulised ("Pilobolaceae") on seente sugukond.
Phycomycetaceae

Phycomycetaceae on seente sugukond.
Nutthallik

Nutthallik ("Mucor") on seente perekond.
Põõsashallik (perekond)

Põõsashallik ("Thamnidium") on seente sugukond.
Sõnnikuhallik

Sõnnikuhallik ("Pilobolus") on seente perekond.
Getter (eesnimi)

Getter on eesti naisenimi.
1. jaanuari 2024. aasta seisuga on eesnimi Getter 485 naisel. Getter on populaarsuselt 332. naisenimi.
Getter on keskmiselt 22 aasta vanune (mediaanvanus on 23).
Kõige populaarsem on eesnimi Getter vanuserühmas 10–14, kus neid on 10 000 elaniku kohta 9,23, ja Rapla maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 8,23.
Täpphallik

Täpphallik ("Rhizopus") on seente perekond.
Seenehallik

Seenehallik ("Syzygites") on seente perekond.
Lehikuhallik

Lehikuhallik ("Spinellus") on seente perekond.
Mortierellomycetes

Mortierellomycetes on seente klass.
Kõduhallikulised

Kõduhallikulised ("Mortierellaceae") on seente sugukond.
Kõduhallik

Kõduhallik ("Mortierella") on seente perekond.
Viru ring

Viru ring on ringristmik Tallinna kesklinnas, mis ühendab Pärnu maanteed, Narva maanteed ja Mere puiesteed.
Viru ringi loetakse Tallinna keskpunktiks. 
Viru ringil asub Tallinna trammiliinide 1 (Kopli–Kadriorg), 2 (Kopli–Suur-Paala), 3 (Tondi–Kadriorg), 4 (Tondi–Lennujaam) ristmik, kus Tallinnas kattev trammiliiklus ainukeses kohas ristub.
Sõjaväeorkester

Sõjaväeorkester on Eesti riigi esinduspuhkpilliorkester, mis tegutseb alates 1. oktoobrist 2021 Kaitseministeeriumi valitsemisalasse kuuluva Eesti sõjamuuseumi – kindral Laidoneri muuseumi struktuuriüksusena.
Orkester moodustati pärast seda kui Eesti kaitsevägi oli 2021. aasta kevadel teatanud soovist koondada seoses riikliku kärpekavaga täies koosseisus Kaitseväe orkester. Selle asemel alustas 1. oktoobril 2021 Kaitseministeeriumi valitsemisalasse kuuluva Eesti sõjamuuseumi – kindral Laidoneri muuseumi struktuuriüksusena tööd Sõjaväeorkester. Eesti kaitsevägi andis Sõjaväeorkestrile kasutada vormiriietuse ja Riigi Kaitseinvesteeriungute Keskus otsustas katta orkestri olemasolevate prooviruumide rendi Tallinnas Tatari tänaval.
Sõjaväeorkestri koosseisu kuuluvad puupillirühm, vaskpillirühm ja löökpillirühm. Orkestri juht on Simmu Vasar ja dirigent Teet Raik.
Christophe Lemaitre

Christophe Lemaitre (sündinud 11. juunil 1990 Annecys) on Prantsusmaa sprinter, neljakordne Euroopa meister.
Karjäär.
Ta võitis 2008. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel 200 meetri jooksus kuldmedali. 2009. aasta juunioride Euroopa meistrivõistlustel Novi Sadis sai ta juunioride Euroopa rekordiga 10,04 100 meetri jooksus kuldmedali. 
Lemaitre'i debüüt 2009. aasta maailmameistrivõistlustel Berliinis ebaõnnestus valestardi tõttu 100 meetri eeljooksus. 4 × 100 meetri teatejooksu finaalis jooksis ta kaheksanda koha saanud Prantsusmaa koondise viimases vahetuses.
2010. aasta Prantsusmaa meistrivõistlustel jooksis Lemaitre 100 meetri jooksus Prantsusmaa rekordi 9,98. See oli esimene kord, kui valge jooksja alistas kümne sekundi piiri. Lemaitre avaldas jooksu järel arvamust, et arutelu sportlaste rassist on absurdne ning näitab halba maitset . Euroopa meistrivõistlustel Barcelonas tuli Lemaitre kolmekordseks Euroopa meistriks. Ta võitis 100 meetri jooksu ajaga 10,11, 200 meetri jooksu ajaga 20,37 ja Prantsusmaa teatemeeskonnaga 4 × 100 meetri teatejooksu ajaga 38,11. Hooaja lõpus valiti ta Euroopa aasta meeskergejõustiklaseks. Prantsuse spordileht L'Équipe nimetas ta Prantsusmaa aasta sportlaseks.
2011. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Pariisis võitis ta 60 meetri jooksus ajaga 6,58 Francis Obikwelu ja Dwain Chambersi järel pronksi. 2011. aasta maailmameistrivõistlustel Daegus sai ta 100 meetri jooksus ajaga 10,19 neljanda koha ja võitis 200 meetri jooksus Prantsusmaa rekordiga 19,80 pronksi. 4 × 100 meetri teatejooksus võitis ta Prantsusmaa meeskonnaga hõbeda.
2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel Helsingis võitis Lemaitre 100 meetri jooksus kulla ajaga 10,09 ja jooksis pronksmedali võitnud Prantsusmaa teatemeeskonnas. Londoni olümpiamängudel sai ta 200 meetri jooksus kuuenda koha. 4 × 100 meetri teatejooksus lõpetas ta koos Prantsusmaa nelikuga neljandana, kuid tõusis pärast Tyson Gay positiivset dopinguproovi ja Ameerika Ühendriikide diskvalifitseerimist pronksmedalile.
2013. aasta maailmameistrivõistlustel Moskvas oli Lemaitre 100 meetri jooksus ajaga 10,06 seitsmes. 200 meetri jooksus ega 4×100 meetri teatejooksus ta vigastuse tõttu ei osalenud. 
2014. aasta Euroopa meistrivõistlustel Zürichis võitis Lemaitre taas kolm medalit: James Dasaolu järel hõbeda 100 meetri jooksus, Adam Gemili järel hõbeda 200 meetri jooksus ja Prantsusmaa meeskonnaga Suurbritannia ja Saksamaa järel pronksi teatejooksus.
2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis pääses ta 100 ja 200 meetri jooksudes poolfinaalidesse ning oli Prantsusmaa nelikuga teatejooksus viies.
2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Lemaitre vigastuse tõttu ei võistelnud. Olümpiamängudel Rio de Janeiros pääses ta 100 meetri jooksus poolfinaali ja võitis 200 meetri jooksus Usain Bolti ja Andre De Grasse'i järel pronksi ajaga 20,12. 
2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis pääses ta 200 meetri jooksus poolfinaali ja oli Prantsusmaa meeskonnaga teatejooksus viies.
Isiklikku.
Lemaitre on õppinud Chambéry Ülikoolis elektrotehnikat ja informaatikat.
Katrin Saarsalu-Layachi

Katrin Saarsalu-Layachi (sündinud 10. jaanuaril 1967 Tallinnas) on Eesti diplomaat. 2019. aastast on ta Eesti suursaadik ÜRO ja teiste rahvusvaheliste organisatsioonide juures Genfis.
Elulugu.
Saarsalu-Layachi on lõpetanud 1979. aastal Laupa põhikooli ja 1990. Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Aastatel 1990–1991 töötas ta advokaadina Niguliste Advokaadibüroos. 1994. aastal lõpetas Saarsalu Baseli Ülikooli Euroopa instituudi magistrantuuri, olles üks esimesi eestlasi, kes sai magistrikraadi Euroopa Liidu õiguse alal. 
1991. aastast on ta töötanud Eesti välisministeeriumis. 1996. aastani oli Saarsalu-Layachi välisministeeriumi juriidilise osakonna nõunik. Aastatel 1996–1999 oli ta nõunik Eesti Vabariigi alalises esinduses Euroopa Liidu juures ja 1999–2003 välisministeeriumi Euroopa integratsiooni osakonna peadirektor. 
2003–2009 oli Saarsalu-Layachi Eesti Vabariigi erakorraline ja täievoliline suursaadik Austria Vabariigis, Sloveenia Vabariigis, Slovaki Vabariigis ja Šveitsi Konföderatsioonis ning oli akrediteeritud ÜRO Viini peakorteri, IAEA ja CTBTO juurde. 2009.–2019. aastatel töötas ta välisministeeriumi peamajas personaliosakonna peadirektorina. 
2019. aasta 30. augustist on Saarsalu-Layachi Eesti suursaadik ÜRO ja teiste rahvusvaheliste organisatsioonide juures Genfis.
Saarsalu-Layachi räägib võõrkeeltena saksa, inglise, prantsuse ja vene keelt.
TV Azteca

TV Azteca on Grupo Salinasele kuuluv Mehhiko massmeediaettevõte, mis on suuruselt teine hispaania keelt kõnelev ja Mehhiko meediaettevõte, konkureerib peamiselt Televisaga, edastab oma sisu USA-s Azteca Américail kaudu.
Kunstsiid

Kunstsiid, ka tehissiid, on keemiline kiudaine või sellest valmistatud riie, mis omadustelt ja välimuselt sarnaneb loodusliku siidiga. Algul (1980. aastatel) valmistati kunstsiidi puidu- ja puuvillatselluloosist, hiljem sünteespolümeeridest, näiteks polüesterist.
Elastaan

Elastaan (USAs ja Aasias Spandex) on väga veniv suure elastsusega sünteeskiudaine, mis kedratakse tavaliselt paljukiulise lõngana ja töödeldakse tekstiiltoodeteks. Kiudaine aluseks olev plokkkopolümeer on vähemalt 85% massiosa ulatuses polüuretaan.
Omadused.
Elastaankiud on väga elastne. Isegi kui kiud on venitatud kolm korda esialgsest pikemaks, taastub kiud pärast koormuse eemaldamist peaaegu algse pikkuseni. Selle omaduse poolest sarnaneb elastaan kummiga, kuid on sellest tugevam ja kestvam.
Kasutamine.
Elastaanist valmistatakse peamiselt riietusesemeid, mis peavad olema väga venivad ja/või liibuvad, nagu näiteks ujumisriided, sukkpüksid, sokid. Mugavuse huvides kasutatakse elastaani aga alati koos teiste kiududega (nt 80% polüamiidi, 20% elastaani).
Esimesed elastaanist valmistatud kiudained tulid turule nimega Fiber K 1959. aastal Ameerika keemiaettevõttest DuPont. See oli polüuretaanist paljukiuline lõng. 1962. aastast turustatakse seda kiudainet Lycra kaubamärgi all. Lycrat toodab sõltumatu ettevõte The Lycra Company. Maailma suurim elastaanitootja on Lõuna-Korea firma Hyosung kaubamärgiga Creora.
Ēvī Upeniece

Ēvī Upeniece (22. august 1925 Riia – 29. august 2024) oli eesti päritolu Läti skulptor.
Ta sündis Riias Sarkandaugavas asunud vineerivabriku lätlasest töödejuhataja Eduards Upenieksi ja eestlannast ema Leida Upeniece (neiuna Oinas) peres. Tema abikaasa oli skulptor Vladimirs Rapiķis.
Ēvī Upeniece õppis Riia Kaunite Kunstide Koolis (1944–1946) ja lõpetas Läti Kunstiakadeemia 1952. aastal. Tema diplomitöö "Arturs Frinbergsi portree" valmis skulptor Teodors Zaļkalnsi juhendamisel.
Ta töötas aastatel 1952–1980 kunstikombinaadis Māksla ja oli 1964–1977 Riia 45. keskkooli keraamikarühma õpetaja. 
Kunstnikuna on Upeniece portreteerinud peamiselt naisi. Näitustel osales ta alates 1953. aastast ja oli Läti Kunstnike Liidu liige aastast 1957.
2021. aastal pälvis ta V klassi Kolme Tähe ordeni.
Karin Karlsbro

Karin Sonja Charlotta Karlsbro (sündinud 23. septembril 1970 Norrtäljes on Rootsi poliitik, ta on Liberaalse erakonna liige. Ta on aastast 2019 Euroopa Parlamendi liige, Euroopa Parlamendis kuulub ta Uueneva Euroopa fraktsiooni.
Ta on lõpetanud juristina Stockholmi Ülikooli. Seejärel lõpetas ta rahvusvaheliste suhete alal London School of Economics and Political Science'i.
Ta oli aastatel 1995–1997 Rootsi Liberaalide noorteühenduse juht. Aastatel 2000–2006 oli ta Liberaalide kantseleijuht. Seejärel oli ta neli aastat integratsiooniminister Nyamko Sabuni kantseleijuht. Ta on olnud Liberaalide kõneisik keskkonnaküsimustes ja partei Stockholmi piirkonna asejuht. Ta on juhtinud eraettevõtjana õigus- ja kommunikatsiooniküsimustega tegelevat konsultatsioonifirmat ning olnud jätkusuutlikkuse küsimuste juht kinnisvaraomanike katusorganisatsioonis Stockholmis.
Aastast 2019 on ta Euroopa Parlamendi liige, Euroopa Parlamendis kuulub ta Uueneva Euroopa fraktsiooni.
Isiklikku.
Ta elab koos abikaasa Henrik Isaksoni ja kolme tütrega Stockholmis.
Imbi Lind

Imbi Lind (sündinud 3. august 1930 Valgas) on eesti maali- ja filmikunstnik.
Ta lõpetas 1949. aastal Valga 1. Keskkooli. Õppis aastatel 1949–1953 Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis maali eriala ja 1953–1956 Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis teatridekoratsiooni eriala (Voldemar Haasi ja Natalie Mei õpilasena). 
Töötas aastatel 1958–1970 Eesti Televisioonis ja 1970–1983 Tallinnfilmis kunstnikuna. 
Näitustel esinenud alates 1958. aastast, kuulub alates 1957. aastast Eesti Kunstnike Liitu.
Ta on viljelenud portreemaali, kujutades loomeinimesi ja lapsi. Samuti maalinud lilli, maastikke ja merd.
Isiklikku.
Ta on olnud abielus maalikunstnik Luulik Kokamäega. Lapsed kunstnikud Ilo Kokamägi ja Epp Maria Kokamägi.
Leino

Leino on eesti ja soome mehenimi.
2022. aasta seisuga oli see Eestis levikult 626. mehenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Leino 111 mehel. Leino oli keskmiselt 52 aasta vanune (mediaanvanus oli 51).
Soomes oli 1900–2022 pandud 475 korral poisslapsele nimeks Leino, sealhulgas 77 korral aastatel 2020–2022.
Nikolai Erna

Nikolai Erna (17. september 1866 Prangli vald – 24. detsember 1937 Rakvere) oli raamatukaupmees, trükikojaomanik ja kirjastaja.
Tema trükikoda asus kuni 1938. aastani Rakvere postkontoris.
Nikolai Erna õppis Maaritsa kihelkonnakoolis, hiljem Tartu linnakoolis ja aastatel 1883–1887 Tartu Õpetajate Seminaris, mille lõpetas õpetaja kutsega. 1888–1894 aastatel oli ta Rakveres köster-kooliõpetaja. Ta oli tegev Rakvere laenu- ja hoiuühisuse asutamisel ja tegutses mitmetes muusikaseltsides. 1891. aastal asutas ta raamatukaupluse Rakveres Pikal tänaval apteegi kõrvale, 1895. aastal ka trükikoja. 1899. aastal kolis pood Pikalt tänavalt Lossi lähedale. 1904. aastal kolis Peterburi ja Laia tänava nurgale oma majja (nr 98). Ta võttis oma poes vastu ajalehetellimusi (1894, 1897–1899, 1900); Eesti Postimehes raamatumüügikuulutus (1901); Eesti Postimehe abikontori asukoht N. Erna raamatukaupluses (1903); võttis vastu ja jagas Eesti põllu- ja käsitöö näituse teateid (1903). Trükkis palju Ernst Peterson-Särgava teoseid, tegeles väikselt ka kirjastamisega. 1906. aastast juhtis tema raamatukauplust õde Sophie Erna. Kauplus tegutses kuni 1940. aastani.
Tema trükikojas trükiti 1918. aastal ka esimesed Eesti postmargid. Pärast Eesti iseseisvumist ilmus Rakvere postkontori trükikotta ametnik, kes tegi Nikolai Ernale teatavaks Eesti iseseisvuse väljakuulutamise ja palus kohe Vene postmarkidele trükkida pealetrükid, muutes need sedasi Eesti Vabariigi esimesteks markideks. Trükikojaomanik Nikolai Erna asus ise tööle ja tema trükkis pealetrükina Vene kahekopikalistele postmarkidele peale „Eesti (Rakwere)". Trükiti 10 ja 15 kopika väärtusega marke. Esimesel päeval trükiti vaid 15 pealetrükiga marki ja umbes kümmekonnale postkaardile (10/3 kop ja 10/5 kop).
Nikolai Erna surma järel päris trükikoja sisseseade tema õde Sophie.
Naima Klitsner

Naima Klitsner (25. märts 1941 – 16. oktoober 2022) oli eesti õpetaja.
1975. aastal lõpetas ta kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna.
Ta töötas Tallinna 32. Keskkoolis ajaloo ja ühiskonnaõpetuse õpetajana.
1984. aastal anti talle vanemõpetaja nimetus, 1988. aastal õpetaja-metoodiku nimetus.
Veiste märgistamine

Veiste märgistamine on peamine meetod kariloomade püsivaks tuvastamiseks ja nende omandiõiguse tõendamiseks. See aitab loomi üksteisest eristada ja koguda andmeid loomade tervise ja jõudluse kohta kogu nende eluea jooksul. Omanikuvahetuse puhul on võimalik veenduda veterinaararsti väljastatud veterinaartõendi õigsuses. Veisele antud number peaks jääma samaks kogu eluks.
Kariloomade märgistamise ajalugu.
Kariloomade märgistamist on täheldatud juba aastast 2700 eKr Vana-Egiptuse hieroglüüfidel. Kuumrauaga märgistamist seostatakse kõige rohkem metsiku lääne (USA lääneosa koloniseerimisajal) kauboidega, kui märgistamist kasutati veiste omaniku tuvastamiseks, karja kaitsmiseks varaste eest või karja eraldamiseks turule sõitmisel.
Märgistamine Eestis.
Tänapäeval on Eestis kohustuslik märgistada veiseid kahe kõrvamärgiga, milleks kasutatakse spetsiaalseid aplikaatortange. Vasikas tuleb märgistada 20 kalendripäeva jooksul alates sündimisest. Märgistamata looma ei tohi karjast välja viia. Lisaks kohustuslikule märgistamisele on säilinud ka teised märgistamise meetodid (sälkimine, tätoveerimine, külmutamine, kaelarihma kasutamine, värvimine).
Kõrvamärgiga märgistamine.
Eestis on veise kõrvamärke kahte liiki: kollased plastist kõrvamärgid ning elektroonilise kiibiga kõrvamärgid (EID). Plastkõrvamärgil on Eesti Põllumajandusloomade Jõudluskontrolli (EPJ) logo, Eesti ISO-kood „EE“ ja looma registrinumber. EID-märgil on sama informatsioon, mis plastmärgilgi, kuid lisaks on elektroonilisel kõrvamärgil veise registrinumbrit sisaldav kiip. Vähemalt üks kõrvamärkidest peab olema tavaline, elektroonilist kõrvamärki kasutades paigaldatakse see vasakusse kõrva. Kõrvamärke väljastab Eestis EPJ.
Sälkimine.
Veiseid saab märgistada kõrvade sälkimise teel, milleks kasutatakse sälkimisvõtit. Sälkimisel tehakse veise kõrvale erinevates kohtades sisselõiked ja augud, mis tähistavad vastavalt nende asukohale erinevaid numbreid. Seda ei peeta väga heaks märgistamismeetodiks, kuna see võib liigselt looma kõrva kahjustada.
Tätoveerimine.
Tätoveering tehakse tangidega kõrvale, mis peab olema eelnevalt puhastatud. Tangidel on spetsiaalsed nõeltega numbrid, millega tehakse kõrva augud ja seejärel hõõrutakse auku tume tätoveerimispasta. Kuigi see meetod kestab väga kaua, on puuduseks see, et tumedat värvi loomal ei ole märgistust näha ja enne numbri lugemist tuleb see loetavuse huvides puhastada.
Külmutamine.
Külmutamismeetodiga märgistamiseks pügatakse karv antud piirkonnas (tavaliselt laudjal) võimalikult lühikeseks, numbritega rauad jahutatakse vedelas lämmastikus ja hoitakse vastu nahka 28–60 sekundit. Lühema aja jooksul toimub karvanääpsude depigmentatsioon, pikema aja jooksul karvanääpsud hävivad. Selle meetodi puuduseks on suur aja- ja tööriistade kulu ning see ei jää heledal karval näha.
Buuri kits

Buuri kits (inglise keeles "Boer goat," saksa keeles "Burenziege," afrikaani keeles "boerbokke"), (tõu lühend BOE) on Lõuna-Aafrikast pärit kitsetõug, üks maailma populaarsemaid lihatüüpi kitsetõuge. 
Ajalugu.
Aafrikas hakkasid buuri farmerid kasvatama buuri tõugu juba alates 1900. aastast. Buuri kitsede aretamine algas Saksamaal 1980. aastatel.
Välimus.
Buuri kitsel on iseloomulik välimus: pruun või punane pea ning valged jalad ja kere. Pea peal on valged laigud. Ta võib olla ka üleni pruun ja valgete laikudega pea peal. Kõrvad on pikad ja lontis ning sarved sirbikujulised ja tahapoole suunatud.
Tegemist on raskekaalulise ja kiirekasvulise tõuga. Neil on lai rind ja tugev lihaskond. Kehakaal jääb vahemikku 80–100 kg, sikkudel 120–150 kg.
Aretus ja tootlikkus.
Buuri kits on väga hea viljakusega ja väga hea tõug ristamiseks. Tema indlemine ei ole hooajaline. Tal võib olla kolm poegimist kahe aasta jooksul. Tallesid sünnib tavaliselt kaks, esineb ka kolmikuid. Emakits on rahuliku loomuga ja hoolitseb hästi järglaste eest.
Ameerikas (1993) ja Suurbritannias (1987) on loodud oma tõustandardid buuri kitsede aretamiseks. Olulised kehapiirkonnad aretuses on pikk selg, tugevad reied, korrapärane jalgade asetus, mitte liiga pikad sõrad, hea udar ja nisad, vaagen ei tohi järsult langeda. Kui siku nina on kumer, siis võib tekkida ülehambumus, mis tõustandardi järgi pole lubatud. Kuna tegemist on lihatõuga, siis on aretuses oluline nii lihaskonna kvaliteet kui ka kvantiteet.
Kasutamine.
Buuri kits sobib hästi teiste loomadega koos pidamiseks ja maastikuhoolduseks, kuna on võimeline kohastuma väga erinevates kliimatingimustes. Tegemist on hea tõuga kohaliku kitsekarja parandamiseks tema hea viljakuse ja kiirekasvulisuse tõttu.
Tema liha hinnatakse kõrgelt, kuna see sisaldab vähe küllastunud rasvu ja kolesterooli.
Jendrik Sigwart

Jendrik Sigwart (27. august 1994 Hamburg) on saksa laulja ja muusikaliesineja. 
Ta esindas oma koduriiki 2021. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel, mis toimus Rotterdamis.
Eduard Bergmann

Eduard Bergmann (25. detsember 1877 Ääsmäe küla, Keila kihelkond – ? ) oli Eesti trükikojaomanik, raamatukaupmees ja ajakirjanik.
1903. aastal sai ta loa Tartus aadressil Rüütli tänav 17 raamatukaupluse ja trükikoja pidamiseks. Trükikoja asutas koos litograafia ja köitekojaga. Samas avati tähevalamistöökoda. 1907. aastal omandas ta maja Ülikooli 21, kuhu asutas trükikoja. Bergmanni trükikojas trükiti laias valikus väljaandeid ning 1919.-1920. aastal ka rida Eesti Vabariigi esimesi postmarke (peamiselt litograafiliselt, kuid mõne allika hinnangul ka ofsettrükis), millest mõned on nüüdseks haruldased. Trükikoda läks hiljem poeg Voldemar Bergmanni valdusse, kes müüs selle 1933. aastal kirjastusühingule Loodus.
Bergmann oli 1906. aastal Tartus Ernst Enno algatusel ilmuma hakanud ajalehe Isamaa väljaandja ja tegi lehele kaastööd E. Mägi pseudonüümi all. Enno lahkus lehe vastutava toimetaja kohalt vastuolude tõttu Bergmanniga, mistõttu Bergmann jätkas ise toimetajana. Ajaleht ilmus Bergmanni väljaandel ja tema trükikojas trükituna 1908. aastani ning jätkas teiste väljaandjatega ja Ludwig Heinrich Schnakenburgi trükikojas 1909. aasta detsembrini. Lehe väljaandjana on Bergmanni süüdistatud kadakasaksluses ning Balti Konstitutsioonilise Erakonna ja Liivimaa rüütelkonna huvide edendamises, mida ta olevat eestimeelse toimetaja Enno eest algselt varjata püüdnud (hiljem ründas leht juhtkirjades otseselt Jaan Tõnissoni isikut ja erakonda).
14. augustil 1921 abiellus Eduard Bergmann Annette Elisabeth Kadakaga ("née" Pesor, s. 26. detsembril 1891 Adilas), neil olid poeg Voldemar (s. 1921) ning tütred Helmi (s. 1923) ja Erna (s. 1926).
Isamaa (ajaleht)

Isamaa: "rahvuslik–vabameelsel põhjusmõttel ilmuv Eesti politiline majandusline ja kirjandusline päevaleht" oli ajaleht, mis ilmus 1906 märtsist – 1909 detsembrini Tartus.
Leht ilmus 6 korda nädalas.
Isamaa väljaandjad olid Eduard Bergmann (1906–1908 nr. 228), E. Andresen (1908 nr. 229), Aleksander Kärk (1908 nr. 230–1909). Vastutavad toimetajad eri aegadel olid Ernst Enno, Eduard Bergmann, A. Varres (Vares), Aleksander Kärk ja E. Andresen. Ajalehte trükiti Tartus Eduard Bergmanni (1906–1908) ja Ludwig Heinrich Schnakenburgi (1908–1909) trükikodades.
Lehe lisadena ilmusid:
Lehe väljaandjana on Bergmanni süüdistatud kadakasaksluses ning Balti Konstitutsioonilise Erakonna ja Liivimaa rüütelkonna huvide edendamises, mida ta olevat eestimeelse toimetaja Enno eest algselt varjata püüdnud (hiljem ründas leht juhtkirjades otseselt Jaan Tõnissoni isikut ja erakonda).
Eestis kultuuriloos paistis ajaleht silma ilukirjanduse ja eriti ulme tutvustajana, avaldades lisades näiteks Aleksei Tolstoi ajalooromaani "Tsaar Iwan Hirmus" ja Arthur Conan Doyle'i lugusid Sherlock Holmesist. Lisas Lõbu ja Teadus hakkas toimetaja ning väljaandja Aleksander Kärk avaldama poola kirjaniku Jerzy Żuławski (toonases kirjapildis Georg Shulawski) ulmeromaani "Hõbedase planeedi pääl" sõidust Kuu peale (umbkaudu aastal 2005), tõlkest jõudis ilmuda kaks kolmandikku. Põhilehes ja lisades ilmusid ka Bram Stokeri "Dracula" esimene eestikeelne tõlge pealkirjaga "Wereimeja", Jules Verne'i "Maailma isand", Hans Wachenhuseni "Wampir", Kazimierz Przerwa-Tetmajeri "Kuningas Andrei" ja Camille Flammarioni essee maavälisest elust, mistõttu Tormi Ariva on nimetanud Lõbu ja Teadust esimeseks eestikeelseks ulmeajakirjaks.
Kirjandusžanr

Kirjandusžanr on ühiste kirjandusajalooliste, stiililiste või kirjanduslike tunnustega teoste rühm. Kirjandus jaguneb põhimõtteliselt ilukirjanduseks ja mittekirjanduslikuks kirjanduseks. 
Ilukirjandus omakorda jaguneb veel proosaks, luuleks ja draamaks. See jaotus pärineb Aristotelese teosest "Poeetika" (ποιητικῆς), kus ta jagab kirjanduse lüürikaks, eepikaks ja draamaks, kuna proosa žanr ei olnud veel välja kujunenud.
Tallinna tunnelite loend

Tallinna tunnelite loend on loetelu Tallinna Tallinna transporditaristusse kuuluvatest jalakäijate, kergliikluse- ja transporditunnelitest.
2034

2034. aasta (MMXXXIV) on 21. sajandi 34. aasta.
Ludwig Heinrich Schnakenburg

Ludwig Heinrich Schnakenburg (1820–1894) oli Tartus tegutsev baltisakslasest raamatukaupmees, trükikoja omanik, kirjastaja.
Omas Tartus raamatukauplust. 1875. aastal ostis koos isaga Conrad Edmund Heinrich Shnakenburg Tartus lübecklaselt Wilhelm Heinrich Christian Gläseri raamatukaupluse, trükikoja ja laenuraamatukogu, mis asusid Raekoja plats 2 hoones ning mis sai Riia trükikoja filiaaliks.
Hiljem läks trükikoda Ludwig Heinrichi vennale Heinrich Emil Schnakenburgile (1852–1889), pärast tolle surma nende õele Emilie Constance Schnakenburgile (1861–1923) ja 1894 nooremale vennale Alexander Samuel Schnakenburgile (1863–1923). 1909–1911 kuulus ettevõte E. Andresenile ja viidi 1912 Riiga.
1870. aastate lõpust kuni 1890. aastateni olid Schnakenburgid eesti raamatukirjastajate ja trükkalite seas tööde arvult esikohal. Nad trükkisid eesti ilukirjandust, rohkesti õpikuid, „Isamaa Kalendrit” ja sarja „Eesti Rahva-Biblioteek”.
Isiklikku.
Tema isa oli Conrad Edmund Heinrich Schnakenburg (1820–1894), kes asutas 1859. aastal Riias trükikoja.
Sandi Morris

Sandi Morris (sündinud 8. juulil 1992 Downers Grove'is Illinoisi osariigis) on Ameerika Ühendriikide teivashüppaja.
Morris tegi täiskasvanute tiitlivõistluste debüüdi 2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis, kui oli tulemusega 4.70 neljas.
2016. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Portlandis võitis Morris koondisekaaslase Jennifer Suhri järel hõbeda. Rio de Janeiro suveolümpiamängudel oli ta kreeklanna Ekateríni Stefanídi järel teine. Kuigi Morris ületas võitjaga võrdse 4.85, andis tema ebaõnnestunud katse kõrgusel 4.70 eelise Stefanídile. Sama aasta septembris toimunud Brüsseli Teemantliiga etapil püstitas ta isikliku rekordi 5.00. Sellega sai temast Jelena Issinbajeva ja Suhri järel kolmas naine, kes suutnud teivashüppes ületada 5 meetrit.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis võitis ta Stefanídi järel hõbemedali.
2018. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Birminghamis võitis Morris sisemaailmameistrivõistluste rekordiga 4.95 kuldmedali. 
2019. aasta maailmameistrivõistlustel Dohas oli ta Anželika Sidorova järel tulemusega 4.90 taas teine.
Tokyo suveolümpiamängudel piirdus Morris kvalifikatsioonis 4.40-ga ning finaali ei pääsenud.
2022. aastal tuli ta sisemaailmameistriks 4.80-ga. Samal aastal toimunud maailmameistrivõistlustel Eugene'is sai ta kaasmaalase Katie Nageotte'i järel karjääri kolmanda MM-hõbeda. Kuigi Morris ületas teisel katsel võitjaga võrdse 4.85, andis kõrguse esimesel katsel ületamine eelise Nageotte'ile.
Sisetingimustes on Morrise isiklik rekord 4.95, mis on hüpatud 12. märtsil 2016 Portlandis.
Tupolev Tu-22M

Tupolev Tu-22M (NATO koodnimega "Backfire") on Nõukogude Liidus ehitatud kahemootoriline, lennus muudetava tiivanoolsusega, ülehelikiiruseline pommituslennuk, mida kasutavad Venemaa õhujõud. 
Londonis asuva Rahvusvahelise Strateegiliste Uuringute Instituudi 2024. aasta sõjalise tasakaalu aruande kohaselt on Venemaa õhujõududel 57 uusima modifikatsiooniga Tu-22M3 lennukit.
Lennuki tootmine.
Tu-22M lennuk (0–seeria) ehitati 10. aprillil 1969, esimene lend toimus 30. augustil 1969. Tu-22M ei ole arendatud pommitajast Tu-22, vaid tegemist on eraldi projekteeritud lennumasinaga. 28. juulil 1971 toimus lennuki esimese modifikatsiooni Tu-22M1 katselend.
Lennuk on tootmises olnud kahes peamises modifikatsioonis:
1984. aastal lõpetati Tu-22M2 tootmine, tootmisse jäi vaid Tu-22M3. Tu-22M2 lennukeid 5. kuni 58. seeriani ehitati kuni 1983. aasta lõpuni. Igas seerias oli reeglina 5 lennukit. 1984. aasta neljandas kvartalis ehitati juba 11 Tu-22M3 lennukit. 1983. aastal alustati modifikatsiooni Tu-22M4 arendamist, kuid see lõpetati 1991. aasta novembris.
Nõukogude Liidu lagunemise ajal jäi Sõltumatute Riikide Ühenduse kasutusse 370 Tu-22M tüüpi lennukit. Viimased kolm valminud lennukit Tu-22M3 tarniti Venemaa relvajõududele 1993. aastal. 2018. aasta detsembris tegi esimese lennu selle pommituslennuki viimane moderniseeritud modifikatsioon Tu-22M3M, millel on võrreldes varasemate modifikatsioonidega suurem tegevusraadius ning paremad lahingulised võimed.
Toodetud lennukite täpse arvu, nende seeriate ja tootmismahtude kindlaksmääramine on olnud rahvusvahelisel tasemel problemaatiline, kuna Tu-22M pommituslennukiga seonduvat varjati külma sõja ajal, see oli NSV Liidu üks salajasemaid lennundusprojekte. Oletatakse, et märkimisväärne hulk selle lennuki kohta väljastatud teavet ei vastanud tegelikkusele.
Tu-22M relvastus.
2 x 23 GŠ-23 23 mm paarisautomaatkahurit sabas (suurendatud tulekiirus kuni 4000 lasku minutis). Lennuki pommišahti saab paigutada rakette, pomme (ka tuumalaengutega) ja miine. Kahele tiivaalusele püloonile on võimalik kinnitada ka H-22 rakette. 
Lennuki relvalasti suurim kogukaal on 24 000 kg. Ühe raketi arvestuslik lahingukaal on 5,9 tonni, kahe raketi puhul 11,8 tonni, kolme raketi puhul 17,7 tonni.
Sokar

Sokar oli vanaegiptuse mütoloogiast pärinev pistriku peaga surnute jumal. Ta oli käsitööliste ning ehitajate kaitsejumal. Seos surmaga oli tekkinud sellest, et käsitöölised ning ehitajad ehitasid haudasid ja meisterdasid matuste ning mumifitseerimise protsessi jaoks rituaalsetel eesmärkidel vajalikke objekte.
Nimi.
Sokari nime tähendus on ebaselge, kuid püramiidide seintele kirjutatud tekstide järgi võib tal olla seos termiga "skr", mis tähendab suu puhastamist. Suu puhastamine on osa matuserituaalist nimega "Suu avamine". Lisaks on tekstides mainitud termi "sy-k-ri", mis tähendab "kiirusta minu poole". seda termi on kasutanud Osiris ja Isis appihüüetena.
Hilisematel ajaperioodidel oli allmaailmas tekkinud Sokaril tugev seos kahe jumalaga: Osiris ja Ptah. See väljendus kolmikjumala tekkimisega Ptah-Seker-Osiris.
Välimus.
Välimuselt on Sokar kujutatud kulli või pistriku peaga ning mumifitseeritud kehaga. Surnute raamatus on teda kujutatud mao peal kahe tiiva vahel seismas.
Londoni suur sudu

Londoni suur sudu tekkis 1952. aasta 5. detsembril, kestis neli päeva ning oli järgmiste nädalate jooksul tuhandete inimeste ja loomade otseseks surmapõhjuseks.
Tekkepõhjused ja mõju.
Sudu tekkis õhureostuse ja ilmastikuolude koosmõjul: eelnevalt oli Londonis valitsenud ebatavaliselt külm ilm, mistõttu põletati ahjudes palju kivisütt ning tihedalt asustatud linnas paiskasid tuhanded korstnad õhku kahjulikke põlemisjääke. Samal ajal oli linna kohal antitsüklon ja tuulevaikne ilm, nii et saaste ei hajunud ära, vaid suitsuosakesed seondusid veeauruga ning tekkis saja meetri paksune sudu. Mõnes Londoni linnaosas oli sudu sedavõrd tihe, et polnud võimalik oma jalge ette näha. Nähtavuse vähenemine raskendas liikumist, samuti tungis sudu eluruumidesse. Valitsuse algsete andmete kohaselt hukkus sudu tõttu ligi 4000 inimest ning tervisekahjustuse said lisaks 100 000 inimest. Hiljem lisandunud andmete kohaselt hinnatakse hukkunute arvuks 10 000–12 000 inimest.
Tagajärjed.
Õhukvaliteedi langust oli Londoni esinenud alates 13. sajandist, kuid seekordne reostus osutus tõsisemaks kui kunagi varem ja vastavalt oli reaktsioon tõsisem kui varem, seda peetakse üheks olulisemaks keskkonnauuringute, riiklikke eeskirju edendavaks ja avalikkuse teadlikkuse tõstjaks seostest õhukvaliteedi ja tervise vahel. Katastroofi tagajärjel muudeti mitmeid seaduseid ning muuhulgas koostati 1956. aastal puhta õhu seadus.
Mihkel Hermann

Mihkel Hermann, ka Micha Hermann, Michael Hermann, (2. veebruar 1864 Võhma küla, Viljandimaa – august 1943 Tartu) oli eesti ettevõtja (trükikoja ja raamatukaupluse omanik ning kirjastaja).
Mihkel Hermann õppis Põltsamaa kihelkonnakoolis kuni 15. eluaastani, misjärel asus trükindust õppima Tartus Mattiiseni trükikojas. Ta oli Karl August Hermanni noorem poolvend ning ärijuht tema trükikojas ja raamatupoes, mis asusid Tartus Narva tänaval. 1896 läksid trükikoda ja raamatupood tema valdusse. Samal aastal alustas Tartus tegevust tema raamatu- ja noodikauplus. Ta tegutses ka kirjastajana. Omandas 1897. aastal Wilhelm Justi (ja Emilie Justi) laenuraamatukogu. 1910–1911, 1927, 1929, 1935 avaldas ta Hermanni trükikoja-raamatukaupluse ja laenuraamatukogu raamatute nimestikke.
Ivo Saksakulm

Ivo Saksakulm (sündinud 1. detsembril 1966 Tallinnas) on eesti korvpallur.
Haridus.
Ivo Saksakulm lõpetas 1984. aastal Tallinna 32. Keskkooli ja õppis Tallinna Polütehnilises Instituudis puidutöötlemise tehnoloogiat (1984–1985).
Mängijakarjäär.
Noorteklassis treenis Saksakulm (tema pikkus on 205 cm) Tallinna Lenini rajooni LNSK-s, tema treenerid olid Tarmo Velleste, Pearn Pressraud, Avo Mae ja Üllar Kerde. Saksakulm kuulus Eesti noorte- ja juunioride koondisse. NSV Liidu noorte meistrivõistlustel võitis ta U18 Eesti koondisega 1984. aastal pronksmedali. 
Aastatel 1987–1991 mängis ta Kalevi esindusmeeskonnas, mille koosseisus tuli 1991. aastal NSV Liidu meistriks ning sai meistrivõistlustel 1990. aastal 5. ja 1989. aastal 6. koha. 
Eesti koondises pidas Saksakulm aastatel 1989–1995 71 mängu, 1993. aastal tuli Euroopa meistrivõistlustel 6. kohale. 1994. aastal tuli ta Idaliiga ja Põhjamaade lahtiste meistrivõistluste võitjaks. Veteranide maailmamängudel võitis Saksakulm 2017. aastal pronks- ja 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel hõbemedali.
Tallinna klubides mängides tuli Saksakulm Eesti meistrivõistlustel 1985., 1992. ja 1993. aastal meistriks, 1997. aastal hõbemedalile ning 1988., 1994., 1996., 2000. ja 2001. aastal pronksmedalile. Eesti karika võitis ta 1992. ja 1997. aastal. Hiljem on Saksakulm mänginud meesseenioride Eesti meistrivõistlustel.
Nõukogude armees ajateenistuses olles mängis Saksakulm 1985.–1986. aastal Riia ASK-s ning tuli 1986. aastal Läti meistriks. NSV Liidu meistersportlaseks sai ta 1989. aastal.
Constant Montald

 
Constant Montald (4. detsember 1862 Gent – 5. märts 1944 Brüssel) oli Belgia maalikunstnik, seinamaalide looja, skulptor ja pedagoog.
Laßnitz bei Murau

Laßnitz bei Murau oli vald Austrias Steiermargi liidumaal Murau ringkonnas. 2015. aastast on see Murau valla osa.
Laßnitz asub Murau ja Sankt Lambrechti vahel.
Triebendorf

Triebendorf oli vald Austrias Steiermargi liidumaal Murau ringkonnas. 2015. aastast on see Murau valla osa.
Triebendorf asub u. 6 km Muraust idas.
Uku Andreas Reigo

Uku Andres Reigo (sündinud 3. septembril 2003) on teadust populariseeriva telesaate "Rakett 69" 2020. aasta võitja ja Miina Härma Gümnaasiumi 110. lennu vilistlane.
Uku Andreas Reigo lõpetas 2022. aastal Miina Härma Gümnaasiumi IB Diploma programmi kuldmedaliga. Koolis olid tema lemmikaineteks füüsika ja keemia. 
Uku Andreas Reigo võitis populaarteadusliku telesaate "Rakett 69" kümnenda hooaja, alistades finaalis Riko Piirisilla, kui tema Rube Goldbergi masina tööaeg erines vaid 3,7 sekundi võrra etteantust. 
Hobid.
Uku Andrease hobideks on rahvatants, vibulaskmine ja raskeveohobuste aretamine. Tantsimisega alustas ta teises klassis liitudes Härmatise Miina Härma Gümnaasiumi rahvatantsu trupiga, mille liikmeks jäi gümnaasiumi lõpuni. Vibulaskmisega hakkas ta tegelema 10-aastaselt.