Brabandi gootika

Brabandi gootika (hollandi keeles "Brabantse gotiek", prantsuse keeles "gothique brabançon", inglise keeles "Brabantine Gothic") on paikkondlik gooti arhitektuuri stiilisuund, mis levis Madalmaades.
Ajaloost.
Brabandi gootika algab 14. sajandi alguses ehitatud Mecheleni St. Rumboldi katedraalist; Madalmaade kontekstis loetakse stiil kõrggootika hulka kuuluvaks. Stiil levis Brabandi hertsogkonnas ja selle ümber. Teadaolevad arhitektid-ehitusmeistrid olid Jean d'Oisy, Jacob van Thienen, Everaert Spoorwater, Matheus de Layens ja Keldermansi ning De Waghemakere perekonnad. Osaliselt on stiil nähtav ka hilisemates, renessansiperioodi ehitistes.
Brabandi gootikale eelnenud nn Scheldti stiili iseloomustas romaanipärane horisontaalsus, suur nelitistorn ja Tournai ümbruse kaevanduste sinakashall kivi. Teises varasemas stiilis, Maasi piirkonnas levinud Maasi gootikas, leidus samuti vanapäraseid elemente, näiteks väiksemad aknad. Ehituskivina kasutati merglit ning lubjakivist kapiteele kaunistasid sellele stiilile väga tüüpilised stiliseeritud lehed ("maaskapiteel").
Brabandi gooti ehitised kerkisid sageli järk-järgult varasemate romaanipäraste kirikute asemele või ümber, näiteks Ghenti St. Bavo katedraalis lisati 14. sajandi algusest pärit Scheldti stiilis kooriruumile kabelipärg ja aastail 1462–1538 küpses Brabandi stiilis läänetorn, kui pealöövi ehitustööd olid ilmselt lõppenud. Seega on nn puhtas Brabandi stiilis vaid vähesed ehitised.
Iseloomulikud jooned.
Brabandi gootika põhineb Prantsusmaa gootikal nagu see avaldub Amiensi ja Reimsi katedraalides, samuti on sel mõningaid jooni Kölni toomkiriku tugevalt vertikaalset tendentsi rõhutavast arhitektuuristiilist. Brabandi hertsogkonna vahendusel levis stiil üle Burgundia Madalmaade.
Kirikute põhiplaan oli ristikujuline, kõrgsein jaotus kolmeks: piilaritele toetuvaks arkaadiks, trifooriumiks ja valgmikuks. Kooriruumi piiras poolümar kooriümbriskäik. Prantsusmaa kõrggootika löövi kõrgus ja saledus jäid Brabandi arhitektuuris siiski kättesaamatuks ja kirikute mõõtmed olid tagasihoidlikumad.
Ehitusmaterjalina kasutati heledat liivakivi või lubjakivi, mis võimaldas rikkalikku detailitöötlust, ent on tundlik erosiooni suhtes. Siseruumis olid tavalised ümarsambad käharaid kapsalehti meenutavate lehtedega kapiteelidel. Poolsambataolised eendtoed seintel läksid katkestuseta üle võlviroieteks. Trifoorium ja valgmik moodustasid ühe terviku, kusjuures valgmikuaknad võtsid sageli enda alla terve teravkaarega lõppeva seina. Põhiplaani tüüpiline osa oli ka kabelipärjaga kooriümbriskäik (kuigi näiteks 15. sajandi kooriruumile Bredas on see hiljem lisatud). Peasissekäik paiknes tavaliselt ainsa läänetorni all, ehkki esineb ka erandeid, nagu Brüsseli ja Antwerpeni toomkirikud.
Antwerpeni toomkirik kuulub teise, samuti Brabandi gootikas levinud tüüpi: ümarsammaste asemel toetasid arkaadi kimppiilarid, mis läksid võlvil sujuvalt üle vööndkaarteks ja võlviroieteks. Sarnased kirikud on ka 's-Hertogenboschis ja Leuvenis. Piilaritele toetuva arkaadi kaared olid silmatorkavalt laiad ja trifoorium puudus, selle asemel kulges akende all reljeefse ehisraamistikuga lai friis. See element leidub ka teistes Antwerpeni suurtes kirikutes, samuti St. Martini kirikus Aalstis ja Miikaeli kirikus Gentis.
Kunagise Brabandi hertsogiriigi kaguossa jäävaid ehitisi eristab kohaliku roostepruuni tellise kasutus ehitusmaterjalina. Läänetorni masajas kuju iseloomustab samuti selle regiooni gooti ehitisi, teised allikad näevad selles kogu Brabandi gootikale iseloomulikku joont.
Brabandi gooti arhitektuuri ilmalikud ehitised, nagu näiteks raekojad, meenutavad kujult suuri kastrelikviaare oma nurgatornikestega ja enamasti ka kellatorniga, samuti on nende välissein sageli ülevoolavalt kividekooriga kaunistatud.