Sigade Aafrika katk

Sigade Aafrika katk ehk Montgomery haigus (ka Aafrika seakatk, ladina keeles "pestis africana suum", lühend SAK) on sigalaste kergesti leviv nakkushaigus, mida põhjustab sigade Aafrika katku viirus.
Balti riikides levis Aafrika seakatk 2014. aastal. Juunis 2014 avastati viirus Lätis elavatel sigadel. Läti põllumajandusministeerium tegi valitsusele ettepaneku kuulutada välja eriolukord. Sama aasta 24. juulil tuvastati katk Leedu suurimast seafarmist, mis asub Ignalina piirkonnas ja kuulub ettevõttele Idavang. Hispaania labori kinnitusel oli katku genotüüp sama, mis registreeritud ka Venemaal, Valgevenes, Gruusias, Lätis ja Poolas. Eestis diagnoositi Aafrika seakatk esimest korda septembri algul Valgamaal Hummulis leitud surnud metsseal (lähemalt artiklis "Sigade Aafrika katk Eestis").
Nakkuse siirutajad.
Viiruse siirutajad ja looduslik reservuaar on pehme toesega puugid, kes nakatuvad viirust kandvatel sigalastel parasiteerides.
Sigalased võivad nakatuda viirust kandvate puukide hammustuse kaudu.
Mitmed sigalased, nagu harilik tüügassiga ("Phacochoerus africanus"), laanesiga ("Hylochoerus meinertzhageni"), jõesiga ("Potamochoerus porcus"), aga ka pekaarilased ("Tayassu tajacu" ja "Tayassu albirostris") võivad olla nakkusekandjad ja toimida viiruse loodusliku reservuaarina, kuid põdeda haigust sümptomiteta.
Nakkuse levimine.
Sigalaste hulgas levib sigade Aafrika katku viirus otsese kontakti ja kõigi kehaeritiste kaudu. Teised loomaliigid ei ole katkule vastuvõtlikud.
Arvatakse, et nakkuse levikule aitavad kaasa ka linnud, kes on viirusega kokku puutunud ja siis näiteks toiduotsinguil seafarmi lennanud, kuid ka inimesed ja seadmed, mis ei ole piisavalt desinfitseeritud.
Arvatakse, et viirus inimesi ei nakata, kuid inimesed, sarnaselt teiste loomadega, võivad sigade katku levitada.
Nikolai Laanetu väidab, et nakkuse peamised levitajad ei ole inimesed, vaid metssigade korjustel toituvad linnud ja ka seal arenevad putukad, esmajoones porikärbsed on ohu allikaks selle taudi levikul.
Nakatumisvõime ja paljunemine rakkudes.
Sigade Aafrika katku viirus säilib nakatumisvõimelisena pikka aega (olenevalt temperatuurist ka aastaid) nii roojas, veres, pinnases, puit-, metall- kui ka kivipindadel. Nakatunud sigalaste lihas (sh suitsusinkides ja -vorstides) säilib viirus 5–6 kuud.
Nakatunud sigade organismis paljuneb viirus esialgu lümfisõlmede monotsüütides ja makrofaagides, ka endoteelirakkudes, hepatotsüütides, neerude tuubulite epiteelirakkudes ja neutrofiilides. Edasi levib viirus verega või lümfiteid pidi teistesse kudedesse nagu luuüdi, põrn, kopsud, maks ja neerud, kus toimub viiruse teisene paljunemine.
Nakatanud rakud harilikult surevad 24 tunni jooksul.
Peiteaeg.
Haiguse peiteaeg on varieeruv, enamasti 3–15 päeva (maksimaalselt 40 päeva), ägeda vormi korral aga 3–4 päeva.
Sümptomid.
Haiguse sümptomid sõltuvad haiguse vormist.
Kliiniline diagnoosmine.
Aafrika seakatku ei saa kliinilise pildi alusel sigade klassikalisest katkust eristada. Samuti on vaja teha eristusdiagnoos, et välistada järgmised sigade haigused : 
Laboratoorne diagnoosmine.
Vastavalt Rahvusvahelise Loomatervishoiu Organisatsiooni soovitustele vajab positiivne tulemus kinnitust PCR-testiga.
Sisse- ja väljaveopiirangud.
Veterinaar- ja Toiduamet keelas seoses uute Aafrika seakatku puhangute kahtlusega Leedu Vabariigis alates 24. juulist 2014 Leedu päritolu sealiha ja seda sisaldavate toodete sisseveo Eestisse. Järgmisel nädalal keeld tühistati.
Eksperimentaalne sigade Aafrika katk.
Ühes uuringus nakatati 21 siga Aafrika seakatku viiruse isolaadiga "Spain-70". Sigade tapmise järel tuvastati neil ka tüümuse lesioone, kuid arvatakse, et need koos tümotsüütide rohke apoptoosiga ei mängi akuutse nakkuse korral määravat rolli.