tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Harry Ottmaa

Harry Ferdinand Ottmaa (kuni 30. maini 1936 Harry Ferdinand Otmann, 31. oktoober 1899 Pärnu – 14. aprill 1942 Sverdlovsk (hukati)) oli Eesti sõjaväelane (major).
Teenistuskäik.
Arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941. Hukati 14. aprill 1942 Sverdlovskis Venemaal.
Enn Urbalu

Enn Urbalu (kuni 30. aprillini 1936 Ernst Uulberg; 15. juuni 1895 – 1. oktoober 1941 Solikamsk) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant, 1939).
Alfred Ruben

Alfred Eberhard Ruben (4. november 1899 Tudulinna, Virumaa – 30. oktoober 1943 Taišet) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Hans Jaanhold

Hans Elmar Jaanhold (20. veebruar 1909 Olustvere vald, Viljandimaa – 10. august 1941 Hagudi) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).
Pensilvaania vaher

Pensilvaania vaher ("Acer pensylvanicum") on puuliik seebipuuliste sugukonna vahtra perekonnast. 
Morfoloogia.
Tüve kõrgus on kuni 10 m. 
Puukoor on iseloomulik hallikaspruun kontrastsete püstiste, pisut looklevate valgete vöötidega. 
Lehed on kuni 15 cm pikkused piklikud, kolme teravtipulise hõlmaga, leheserv on saagjas. Lehe pealispind on sügavroheline, kurruline, tugevate roodudega, alapool veidi roostevärvi karvadega. 
Silmatorkamatud rohelised õied on rippuvates kobarates. Õitseb kevadel.
Vili on kuni 2,5 cm pikkuste tiivakestega kaksiktiibvili.
Levik.
Pensilvaania vahtra levila on Põhja-Ameerika idaosa. 
Elupaik.
Kasvab niisketes metsades. 
Ökoloogia.
Ta on putuktolmleja.
Tema koor on põtrade lemmikroog.
Kultiveerimine.
Palju kasutatakse kultivari 'Erythrocladum', millel on erkpunased võrsed ja pungad.
Hõbevaher

Hõbevaher ("Acer saccharinum") on seebipuuliste sugukonda vahtra perekonda kuuluv puuliik.
Morfoloogia.
Hõbevaher kasvab 15–25, erandjuhtudel kuni 35 m kõrgeks. Juba 10 aasta vanune puu on 8 m kõrge. Kasvab sageli veekogude kallastel ja märgaladel. 
Tüvi.
Noorel puul on koor hall ja sile. Vananedes muutub see kestendavaks ja annab uinuvatest pungadest uusi võsusid. 
Leht.
Lehed on kuni 15 cm pikad ja 6–12 cm laiad ning sõrmjagused. Hõlmasid on 5. Need on peensaagja servaga ja tipust teravad. Lehe ülapind on heleroheline, alapool hallikasroheline ja veidi karvane. Leherootsud on nõrgad ja kuni 15 cm pikad, mistõttu leht väreleb väikesegi tuulepuhanguga ja näitab hallikat alapoolt. 
Õis.
Nii emas- kui ka isasõied on väikesed, rohekaskollased ja koondunud kobaraisse. Hõbevaher õitseb kevadel, lehtede puhkemise ajal, ja on putuktolmleja. 
Vili.
Tiibviljad on kuni 2,5 cm pikad ja kahe kaupa ühinenud. Viljad valmivad varasuvel ja nende tiivad on 3–5 cm pikad. Tiivulisi seemneid võib tuul mõnel määral edasi kanda, kuid seemned ise on rasked ja levivad ka veevooluga. Ühelgi teisel vahtral pole nii suuri seemneid.
Juured.
Hõbevahtra juured asuvad madalal ja on kiulised. Seetõttu võib ta oma juurtega purustada vanu veetorusid ja muid kommunikatsioone, samuti kõnniteesillutist ja isegi majavundamente. Puujuur ajab kergesti võsusid ja kui neid ei pügata, siis kasvatab endale mitu tüve. 
Levik.
Hõbevahtra levila on Põhja-Ameerika idaosa Ontariost Floridani. 
Kasutamine.
USA idaranniku mõnes piirkonnas on hõbevahtra õiepöörised kevadel oravate põhiline toit, sest paljud varutud tõrud ja pähklid on idanema läinud ja oravatel on nälg käes.
Kasvatatakse laialdaselt ilupuuna, sest teda on lihtne istutada, kasvatada ja hooldada. Talub hästi linnaõhku, mistõttu on levinud alleepuu. Hõbevaher on üks Põhja-Ameerika kõige kiiremini kasvavaid vahtraid. Ta on õrnema kujuga võraga kui mägivaher. Võra on hõre, lehed on kahevärvilised ja annavad tuule käes võbeledes puule iseäraliku ilu. Puit on üsna rabe, mis tähendab, et harud ja oksad murduvad aeg-ajalt näilise põhjuseta. Seetõttu kahjustavad tormid hõbevahtraid rohkem kui muid puid.
Sügisel muutub hõbevaher vähem kirevaks kui teised vahtrad, lõpetades tavaliselt kahvatukollasena, ehkki mõned isendid lähevad erekollaseks, vahel isegi oranžiks või punaseks. Seevastu mõnel isendil lehed ei muudagi värvi, vaid varisevad rohelistena.
Hõbevaher kohandub kergesti mitmesuguste kasvutingimustega. Kasvab ka kuivas, kui on sinna istutatud, kuid vajab siiski rohkem päikest kui teised vahtrad, ja kuivas kliimas kastmist. Istutatud puud kasvavad põhjas kuni Kesk-Norrani ja lõunas Orlandoni. Teda on istutatud Jeruusalemma, Lõuna-Brasiiliasse, Uruguaysse ja Põhja-Argentinasse.
Aleksei Lvov

Aleksei Fjodorovitš Lvov (ka Alexey Lwoff, vene "Алексей Фёдорович Львов"; 5. juuni (vkj 25. mai) 1798 Tallinn – 28. detsember (vkj 16. detsember) 1870 Romainiai mõis, Kaunase lähedal) oli vene senaator, viiuldaja ja helilooja.
Elulugu.
Aleksei Lvov sündis 1797. aastal Tallinna tolliinspektoriks määratud Fjodor Petrovitš Lvovi (1766–1836) pojana. Tema isa oli silmapaistev muusikategelane, luuletaja ja proosakirjanik, kes 1826. aastast kuni surmani oli ka keisri õukonna laulukapelli direktor.
Lvov elas Tallinnas alaliselt 15 aastat. Nikolai I kroonimispidustuste ajal viibis isa juhitud keisri laulukapelliga Moskvas, kus tutvus kindral Alexander von Benckendorffiga. 1826. aastal asus kapteni auastmes teenistusse Benckendorffi Sandarmikorpuse vanemadjutandina. 
Aleksei Lvov oli Venemaa Keisririigi riigihümni "Jumal, keisrit kaitse Sa" ("Jummal, oh önnista Keisrit...") viisi autor. Legendi järgi olevat muusik seda viisi keisrile esmakordselt ette mänginud viiulil Keila-Joa lossi pargis, kes viibis seal lossi ametlikul avamisel 17. mail 1833. Lugu läbi, visanud Lvov viiulipoogna sillalt jõkke. Samal perioodil juhatas ta ka Benckendorfide Keila-Joa mõisas malmist kaarsilla "Lvovi sild" ehitust jõe alamjooksul, sild valmis 1833. aastal. Silla kohta olevat keiser Nikolai I öelnud: "Näib, nagu oleks Lvov oma viiuli poogna üle jõe heitnud.".
Hümni esiettekanne toimus Venemaa Patriootliku Ühingu kontserdil Peterburi Aadlikogu saalis, tänapäeval D. Šostakovitši nimelise Peterburi Filharmoonia Suur saal. Laulis koor ja solistiks oli krahv Alexander von Benckendorffi tütar Anna Benckendorff.
1834. aastal sai temast ratsaväe korpuse tiibadjutant, isa surma järel aastatel 1837–1861 keisri õukonna laulukapelli direktor (aastatel 1837–1839 oli selle kapellmeister Mihhail Glinka) ja 1862 keisri õukonna ülemõuemeister.
Rahvusvaheline õigeusu vaimuliku muusika festivali "Credo" raames toimus Kaarli kirikus Tallinnas 25. mail 2008 Aleksei Lvovi 210. sünniaastapäeva tähistav kontsert.
Viimased üheksa eluaastat veetis ta tütar Praskovja pool Romainiai mõisas.
Isiklikku.
Aleksei Lvov abiellus 18. novembril 1836 Praskovja Aggejevna Abazaga (1817–1883), kes oli suhkruvabrikandi ja tõelise riiginõuniku Aggei Vassiljevitš Abaza (1766–1836) ja Praskovja Logginovna Manzei (1800–1837) tütar. Abielust sündisid:
Tallinna vapipäev

Tallinna vapipäev on 22. detsembril ning sellega tähistatakse pidulikult Tallinna Linnavolikogu esmakogunemist 1877. aastal.
Mustpea-hänilane

Mustpea-hänilane ("Motacilla flava feldegg") on hänilase alamliik. Mõnes süsteemis käsitletakse teda eraldi liigina.
Rohkete hübriidide esinemise tõttu on mustpea-hänilase eristamine teistest hänilase alamliikidest keeruline. Mustpea-hänilane on Eestis eksikülaline.
Põhjahänilane

Põhjahänilane ("Motacilla flava thunbergi") on hänilase alamliik. Mõnes süsteemis käsitletakse teda eraldi liigina. 
Erinevalt lambahänilasest puudub põhjahänilase isaslinnul valge kulmutriip. 
Põhjahänilane on Eestis hajusalt levinud haudelind ja tavaline läbirändaja. Asustab samu elupaiku nagu lambahänilane.
Liiva raudteejaam

Liiva raudteejaam on raudteejaam Tallinnas Nõmmel Liiva asumis, Männiku tee ja Vabaduse puiestee ristumiskoha lähedal. 
Liiva raudteejaam asub Balti jaamast mööda raudteed 7 kilomeetri kaugusel. Jaamas peatuvad kõik Elroni edelasuunalised reisirongid (liiguvad Viljandi, Türi, Lelle ja Rapla suunas), kokku umbes 20 väljumist päevas. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine.
Liiva peatusele eelneb kõikidel Tallinnast väljuvatel rongiliinidel Tallinn-Väike ning järgneb Männiku (välja arvatud Viljandi kiirrongide puhul, kus järgnev on Saku). Piletihinnalt kuulub peatus I tsooni, mille piires liiklemine on tallinlasele tasuta, ja II tsooni.
Jaamas paikneb seitse raudteeharu. Tõsi, aegade jooksul on nende koguarv vähenenud (näiteks harutee Liiva jaamast üle Kalmistu tee laoplatsile).
Ajalugu.
Kuni 1971. aastani oli jaamas kitsarööpmeline raudtee.
1913–1971 algas jaamahoone ja veetorni vahelt algse Peeter Suure Merekindluse kindlusraudtee Liiva – Nõmme-Väikse raudteelõik, mis oli kuni 1962. aastani osa Liiva–Vääna raudteest. Raudtee üheks silmapaistvamaks osaks oli Rahumäe viadukt üle laiarööpmelise raudtee. Harutee selle lõigu Rahumäe kitsarööpmelise jaama juurest viis Tondile, Koplisse ja Mustamäe suurtükiladudesse. Liiva–Nõmme-Väikse raudtee jätkus Nõmme-Väikse–Sõrve raudteena ja sellel liikusid Tallinna–Vääna reisirongid.
Liiva ja Männiku jaamade vahel asus algusaastatel Valdeku raudteepeatus, mis vahepeal likvideeriti, ent taastati aastal 2017.
Liivalt sai sõita kuni 8. detsembrini 2018 ka Pärnusse.
Jaamahoone.
Liiva jaamahoone valmis 1917. aastal Peeter Suure merekindluse raudtee tüüpprojekti järgi. Praeguse laiarööpmelise raudtee lääneküljel asub ühes jaamahoonega ka 1917. aastal valminud veetorn. Jaamahoone kuulub Edelaraudteele ja on siiani kasutuses.
Kirjandusarhiiv

Kirjandusarhiiv on blogiformaadis ilmuv veebiajakiri, mis avaldab peamiselt enne II maailmasõda Eestis ilmunud kirjanduslikku kriitikat, esseistikat, ajaloolisi artikleid ja kirjandustutvustusi. 
Kirjandusarhiivi ülesanne on tutvustada osaliselt maha vaikitud ajastu vaimu- ja kultuurielu ning võimaldada lugeja jaoks sellele juurdepääs kiiresti kättesaadaval kujul.
Väljaandes avaldatakse ajakirjade Looming, Eesti Kirjandus, Ajalooline Ajakiri, Varamu, Akadeemia, väiksemate kultuuriväljaannete ja aastatel 1900–1940 ilmunud koguteoste materjale.
Veebiajakiri hakkas ilmuma 2008. aastal ning ilmub aasta läbi, täienedes pea iga kuu artiklitega.
Simmu Tiik

 
Simmu Tiik (sündinud 19. veebruaril 1959 Tartus) on Eesti diplomaat.
Haridus.
Simmu Tiik lõpetas 1977. aastal Tartu 1. Keskkooli (Hugo Treffneri Gümnaasiumi); 1989. aastal Tartu Ülikooli ajalooteaduskonna ning 1992. aastal Kopenhaageni ülikooli ajalooteaduskonna.
Isiklikku.
Simmu Tiik on abielus raamatukoguhoidja Marianne Marlene Tiigiga (sündinud 21. oktoobril 1958) ja tal on tütar. Tema isa oli majandusgeograaf, ajaloolane ja raamatukogundustegelane Leo Tiik.
Tallinna raemedal

Tallinna raemedal on Tallinna linna autasu, mis antakse füüsilisele isikule linnapoolse tunnustusena linnale osutatud teenete või silmapaistvate saavutuste eest.
Ajalugu.
Tallinna raemedal antakse alates 2004. aastast. Selle on kujundanud Priit Herodes.
Teenetemärgi kirjeldus.
Raemedali aluseks on keskaegse Tallinna raepitsatid. Medali hõbedasel sõõril on gooti kilbil kolm sammuvat otsevaatavat lõvi. Kilbi kohal on pikkade juustega kroonikandev pea. Medalit ääristab kahe kontuurjoone vahel lehtedest ornament. Kõik kujundid on reljeefsed. Medali tagumine külg on sile. Medali läbimõõt on 32 mm.
Teenetemärgi andmine.
Raemedal võidakse anda Eesti kodanikule või välismaalasele. Välismaalase all mõeldakse nii välisriigi kodanikke kui ka kodakondsuseta isikuid.
Teenetemärgi kandmine.
Raemedalit kantakse 30 mm laiuse linnavärvides lindi küljes vasakul pool rinnal.
Raemedali kavalerid.
2020.
2021
Surami

Surami on alev Gruusias Šida Kharthli piirkonnas Hašuri rajoonis. Asub Surami aheliku kagunõlval Surami kuru lähedal.
Surami on kuurortasula, mis on tuntud ka keskaegse kindluse ja 16.-17. sajandil ehitatud Jumalaema kirikukompleksi asukohana.
Surami lähedal asub Bordžomi-Haragauli rahvuspark.
Alevis asub seal oma viimased elukuud veetnud Lesja Ukrainkale pühendatud muuseum.
Mustvares

Mustvares ("Corvus corone") on liik linde varese perekonnast. 
Pikka aega käsitleti hallvarest ja mustvarest ühe liigi kahe alamliigina ("Corvus corone cornix" ja "Corvus corone corone"), kuivõrd nad kokkupuutealal omavahel ristuvad.
Mustvares pesitseb Mandri-Euroopa lääne- ja keskosas ning Suurbritannias. 
Mustvares sarnaneb välimuselt väga künnivarese noorlinnuga ja nende liikide eristamine on raske.
Eesti filmides, teleklippides ja raadioklippides kasutatakse sageli taustahelina mustvarese kraaksumist kuigi Eestis mustvarest ei ela. Mustvarese kraaksumise heli pärineb lihtsalt suurematest helipankadest.
Tallinna Aukodanike Kogu

Tallinna Aukodanike Kogu on Tallinna linnavalitsuse nõuandev organ, kuhu kuuluvad linna teenetemärgi või vapimärgi pälvinud inimesed. 
Esmakordselt kogunes Aukodanike Kogu istungit pidama 2002. aastal. 
Traditsiooniliselt kogunetakse iga aasta 15. mail Tallinna päeval raekotta.
Rahumäe viadukt

Rahumäe viadukt on endine kitsarööpmelise raudtee viadukt üle Tallinna–Keila laiarööpmelise raudtee. See asub Tallinnas Rahumäe kalmistu juures. Kitsarööpmelise raudtee puhul asus viadukt Liiva ja Rahumäe kitsarööpmelise jaama vahel, laiarööpmelise raudtee puhul asub Järve ja Rahumäe peatuse vahel.
Algne viadukt ehitati 1913. aastal. See oli valmistatud puidust ning asus kitsarööpmelisel Liiva ja Sõrve vahelisel PSM kindlusraudtee (hiljem tsiviilkasutuses Liiva–Vääna raudtee), mis kulges üle Tallinna–Keila raudtee.
Tallinna–Pääsküla raudteelõik elektrifitseeriti 1924. aastal. Seetõttu kasvas reisivajadus ning lõigule hakati ehitama teist rööpapaari. Selleks lammutati vana puitviadukt ning ehitati uus ja pikem raudbetoonviadukt insener Ado Johansoni projekti järgi. 1925. aastal ehitatud betoonviadukt on alles tänapäevani. Kui 1971. aastal võeti lõigul rööpad üles, siis neid viaduktilt ei eemaldatud ja rööpad jäi sinna aastateks.
Tänapäeval viib üle Tallinna–Keila raudteelõigu viadukti kergliiklustee (jalakäijatele ja jalgratastele).
Triin Soomets

Triin Soomets (sündinud 2. märtsil 1969) on eesti luuletaja. Ta debüteeris 1990. aastal luulekoguga "Sinine linn", mis kuulus kogumikku "Luulekassett '90". Samas kassetis debüteerisid ka Elo Vee (Elo Viiding), Liisi Ojamaa, Ats (Aidi Vallik) ja Ruth Jyrjo.
Teosed.
2019. aastal toimunud XXVII üldlaulupeol „Minu arm“ esitasid segakoorid Kadri Voorandi laulu „Ära mind lahti lase“ (Triin Soometsa sõnadele), mis on kirjutatud 2018. aastal spetsiaalselt XXVII üldlaulupeo tarbeks.
Tarmo Teder

Tarmo Teder (sündinud 18. aprillil 1958 Kuressaares) on eesti prosaist, kirjandus- ja filmikriitik.
Elulugu.
Õppinud Tallinna Polütehnikumis (1973–1976), Kuressaare õhtukeskkoolis (1976–1977) ja ETÜ teatri- ja filmikriitika seminar-laboratooriumis (1982–1985).
ERSP asutajaliige (20. august 1988).
Töötanud: laadija, öövaht, katlakütja, ajalehe Rahva Hääl ja Eesti Päevaleht kultuuritoimetuses (1994–1998), kultuurilehes Sirp filmi- ja meediakülgede toimetaja (1998-2013).
Ajakirjanduses avaldanud peamiselt filmi- ja kirjandusartikleid, ligikaudu 500 arvustust jm. Luuletusi ajalehes Edasi (1980–1981) ja ajakirjas Looming (1984), teatri- ja filmiarvustusi ajalehes Sirp ja Vasar ning ajakirjas Teater. Muusika. Kino (1983–1985), lühiproosat ajakirjades Vikerkaar ja Looming (1986–1990).
Isiklikku.
Huvid on male, jalgpall, kalapüük.
Jäähoki maailmameistrivõistlused

Jäähoki maailmameistrivõistlused korraldati esimest korda 1920. aastal. Maailmameistrivõistlusi korraldab Rahvusvaheline Jäähokiföderatsioon (IIHF).
Algselt võisid neil osaleda ainult harrastussportlased. Alates 1976. aastast võivad MM-il osaleda ka elukutselised mängijad.
Esimesed MM-võistlused toimusid samal ajal Antwerpenis peetud 1920. aasta suveolümpiamängudega. 1983. aastal kinnitas Rahvusvaheline Jäähokiföderatsioon need võistlused ametlikult esimesteks maailmameistrivõistlusteks. Ka 1924. ja 1928. aasta taliolümpiamängudel peetud jäähokivõistlused said 1930. aastal tagantjärele MM-võistluste väärtuse. Samal aastal otsustati, et MM-võistlusi hakatakse korraldama igal aastal. Vahele jäid MM-võistlused aastatel 1940–1946. 1971. aastani ühendati MM olümpiamängude aastal olümpiaturniiriga. 1980.–1988. aastani MM-turniiri olümpiamängude aastal ei korraldatud. 1989. aastast toimub MM-turniir igal aastal.
Haabersti elutöö preemia

Haabersti elutöö preemia oli Tallinna Haabersti linnaosa autasu, mis anti füüsilisele isikule tunnustuseks Haabersti linnaosale osutatud teenete või silmapaistvate saavutuste eest. 
Preemia suurus oli 10 000 krooni.
Ferdinand von Tiesenhausen

Krahv Berend Gregor Ferdinand von Tiesenhausen (vene: "Фёдор (Фердинанд) Иванович Тизенгаузен"; 21. mai (vkj) 1782 – 21. november/3. detsember 1805 Austerlitz (praegune Slavkov u Brna Tšehhis Brno lähedal)) oli baltisaksa päritolu Venemaa sõjaväelane, insenerivägede staabikapten, keiser Aleksander I tiibadjutant ja vürst Mihhail Kutuzovi väimees.
Elulugu.
Ferdinand von Tiesenhausen sündis Keila-Joa, Sausti, Valtu, Alu, Hertu ja Rapla mõisniku, salanõuniku, ning tõelise kammerhärra Hans Heinrich von Tiesenhauseni (1741–1815) ja Püha Katariina ordenidaami, õuedaam Katharina Friederike von Stackelbergi (1753–1826) pojana. Tema vend, krahv Paul von Tiesenhausen oli kindralmajor, Tallinna komandant ja aastal 1815. lühikest aega Eestimaa rüütelkonna peamees.
Krahv Ferdinand von Tiesenhausen sai 02. detsembril 1805. aastal Austerlitzi lahingus surmavalt haavata. Kuna 1773. aastast oli Katariina II käsul kirikutesse matmine Venemaal keelatud, taotles ta isa riigikrahv Hans Heinrich von Tiesenhausen, kes oli tollal katedraali eestseisja, keisrilt luba poja matmiseks perekonnahauda Tallinna Toomkirikus. Luba saabus 18. aprillil 1806 ja matust tähistab tänapäevani klassitsismile väga tüüpiline hauatähis – marmorist obelisk koori põhjaseina ääres. Obeliski ülaosal on lahkunu heatasemeline portreemedaljon, soklil aga kohmakavõitu reljeef surmageeniuse ja raamatut lugeva naisega.
Perekond.
Ferdinand von Tiesenhausen abiellus 1802. aastal krahvitar Jelizaveta Kutuzovaga (1783–1839; vene ), kes oli Venemaa kindralfeldmarssal Mihhail Kutuzovi tütar. Abielust sündisid:
Peale Ferdinandi surma abiellus lesk Jelizaveta Tiesenhausen 1811 aastal kindralmajor Nikolai Fjodorovitš Hitrovoga (surn. 1819). Temast ja ta tütardest said vene luuletaja Aleksandr Puškini sõbratarid.
Maano Männi

Maano Männi (sündinud 23. septembril 1966) on eesti viiuldaja, dirigent kontserdikorraldaja.
Ta lõpetas 1985. aastal Tallinna Muusikakeskkooli Tiiu Peäske viiuliklassis ja 1992. aastal Tallinna Konservatooriumi prof. Jüri Gerretzi juhendamisel. 
Männi oli aastatel 1993–1996 Tallinna Kammerorkestri ja 1993–2000 Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri kontsertmeister. 
2002. aastast on ta Vaasa Linnaorkestri kontsertmeister. Hooajal 2004/2005 oli ta Estonia orkestri külaliskontsertmeister. 
Männi esineb orkestritöö kõrvalt pidevalt nii solisti kui ka kammermuusikuna. Ta on Tobiase keelpillikvarteti asutaja ja selle esimene viiul. Ta moodustas 2002. aastal ajastuhõngulise Strauss-orkestri, millega on antud üle 40 kontserdi. 
Männi on ka Tallinna Kammermuusikafestivali kunstiline juht. 
Männi on olnud žürii liige Eesti noorte keelpillimängijate konkurss-festivalil Tartus ning olnud õppejõud ja dirigent Värska noorte keelpillimängijate ja keelpilliõpetajate suvelaager-kursustel.
Viiulisolistina on Männi teinud koostööd järgmiste dirigentidega: Neeme Järvi, Arvo Volmer, Andrei Boreiko, Tõnu Kaljuste, Vello Pähn, Anu Tali, Juha Kangas, Aleksander Vedernikov, Jüri Alperten.
Maano Männi repertuaar on lai, hõlmates eelkõige klassikalise viiulimuusika tippteoseid, kuid samas esitab ta sageli ka nüüdismuusikat ja džässiainelisi teoseid. Männi on mitme teose esmaesitaja Eestis (Erkki-Sven Tüüri "Conversio", Sergei Dreznin-Issaak Dunajevski fantaasia muusikale filmist "Tsirkus" jt).
Ain Leetma

Ain Leetma (sündinud 8. mail 1972) on eesti katoliku vaimulik, Whitehorse'i piiskopkonna preester.
Preestriks pühitsetud 28. mail 2003 Whitehorse'i linna Pühima Südame Katedraalis Kanadas.
Inversioon (kirjandusteadus)

Inversioon on keele- ja kirjandusteaduses tavapärasest erineva, ümberpööratud sõnajärje kasutamine teksti rütmistamiseks või muul kunstilisel eesmärgil.
Inversiooni kasutatakse lauses kas mingite positsiooniliste tingimuste tõttu (nt. tingib lausealguline määrus öeldise paiknemise enne alust: Majas "oli kõik" vaikne; vrd. "Kõik oli" vaikne) või seoses mõne sõna rõhutatud esiletõstmisega ("Vaikne" oli majas). Inversiooni kasutatakse ka stilistilise võttena; luules sageli värsimõõdust tingitud (nt. üle seitsme "soo sinise").
Jeremy Clarkson

Jeremy Charles Robert Clarkson (sündinud 11. aprillil 1960) on inglise autoajakirjanik ja kirjanik. Ta sai laiemalt tuntuks BBC autosaatega "Top Gear", mida juhtis koos Richard Hammondi ja James Mayga (saadet näitasid Eestis TV3 ja TV6, lühikest aega ka Kalev Sport), ning BBC töötaja suhtes vägivalla kasutamise ja seetõttu BBC-st vallandamisega.
Karjäär.
Clarkson kirjutab iganädalasi kolumne ajalehtedele Sunday Times ja The Sun. Tema kirjutistest on koostatud üle kümne suure müügieduga raamatu. Eestikeelsena on tema raamatutest ilmunud "Jeremy Clarkson autode kallal" ja "No tule taevas appi!" (kirjastaja Fookus Meedia).
Märtsis 2015 sattus Clarkson konflikti BBC produtsendi Oisin Tymoniga, kui sai pärast tööpäeva külma eine. Kuna Clarkson ründas Tymonit ka füüsiliselt, tagandati ta 10. märtsil töölt. 25. märtsil otsustas BBC, et Clarksoni lepingut ei uuendata.
Clarkson on kolleegi kallal vägivallatsemist õigustanud väitega, et see oli kõige stressirohkem aeg tema elus, kuna kaks päeva varem oli ta arstilt saanud oletuse, et kühm tema keelel võib olla kasvaja, mis aga ei leidnud kinnitust. 
Kolmikul (Richard Hammond, James May ja Jeremy Clarkson) on kavas leping Amazoniga ning luua uus autosaade "The Grand Tour", mida saab näha seda 2016. aasta sügisel. Filmimist alustati 2016 aasta veebruaris. 
Ta juhib 2019.aastast Inglise "Kes tahab saada miljonäriks?" saadet. 
Autod.
Omanik (osaline).
Ford Gt40
Clarkson omab või on olnud järgmiste autode omanik:
Konstantin Trakmann

Konstantin Lembit Trakmann (19. november 1889 Tallinn – 14. oktoober 1939 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonel, 1930).
Alfred Osman

Alfred Osman (18. oktoober 1893 Vao vald (Väike-Maarja kihelkond), Virumaa – 4. oktoober 1939 Rakvere) oli eesti advokaat.
Haridus.
Oli Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vabakuulaja 1922 ja üliõpilane 1923–1925 (lõpetas "cum laude"). Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Töökäik.
1913–1915 ja 1918 algkooliõpetaja Rakveres. Osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas (1. Jalaväerügemendis, alamleitnant), 1926–1931 vandeadvokaat Martin Kutti abi, alates 1931 advokaat Rakveres. Rakvere linnavolinik. Majaomanikkude Koja juriidilise toimkonna liige. Seltskondliku Viru maakomitee liige.
Arbumine

Arbumine on nõidumise varal ennustamine ja liisuheitmine läänemeresoomlaste vanas rahvausundis; endemaagia liik. 
Arbumisvahendid ehk arbud olid näiteks nõiatrumm, sõel või laastud. Handidelt on teada ka surnukehaga arbumist. Ida-Eestis nimetati arbudega ennustajat või nõida arbujaks või arbulööjaks.
Tegusõnafraas

Tegusõnafraas ehk verbifraas on fraas, mille peasõna on tegusõna. Tegusõnafraas koosneb tegusõnast ning ühest või mitmest laiendist. Tegusõna väljendab lauses tegevust, seisundit või protsessi: 
Tegusõnafraasi peasõna ja laiendite vahel on rektsiooniseos, sest tegusõna sisust sõltub laiendite olemasolu ja kääne lauses. Tegusõnale alistuvad laiendid on sihitis, määrus ja öeldistäide.
Alus ei kuulu tegusõnafraasi sisse, sest öeldise ja aluse vahel on predikatsiooniseos: 
Predikatsiooniseose tulemusel tekib lause, mitte fraas: "Ema ja poeg istuvad Kadrioru pargis ning naudivad päikselist pärastlõunat."
Tegusõnafraasi peasõna vorm.
Tegusõnafraasi peasõna vormi järgi jagunevad tegusõnafraasid finiit- ja infiniitfraasideks.
Mati Erelti järgi ei loeta tegusõna finiitse ehk pöördelise vormi ümber tekkivat fraasi omaette fraasiliigiks ning erinevalt infiniitsest verbist võib finiitne verb seostuda alusega, mille olemasolu ja tähendusklass olenevad verbist samamoodi kui verbi muud laiendid. Juhul kui arvame aluse verbifraasi osaks, siis tuleks tervet lauset pidada tegusõnafraasiks. Sellest tulenevalt sarnaneb tüüpilise fraasiga rohkem tegusõna käändeline vorm, kus alust olla ei saa.
Finiitverbi ehk tegusõna pöördelist ühendit koos muude laienditega peale aluse (mis fraasistruktuurigrammatika järgi on verbiraas) nimetab Mati Erelt traditsioonilise süntaksi kombel öeldisrühmaks.
Tegusõnafraasi laiendliikmed.
Tegusõna on lause grammatilise ja semantilise struktuuri kese: tegusõna tähendusest sõltub tema laiendite olemasolu, tähendus ja vorm. Tegusõnafraasi laiendliikmed sõltuvad fraasi põhjast erineval määral ja neil on erinev funktsioon. Tegusõna laiendiks võib olla mis tahes lauseliige v.a. täiend.
Tüüpilised tegusõnafraasid on näiteks "lõi palli, on ilus, elab väikeses külas, andis õpiku Marile, elab ema juures".
Massimo Polidoro

 
Massimo Emilio Polidoro (sündinud 10. märtsil 1969 Voghera) on itaalia ajakirjanik ning CICAP (itaalia "Comitato Italiano per il Controllo delle Affermazioni sul Paranormale" 'Itaalia paranormaalsete nähtuste uurimise komitee') kaasasutaja ja tegevdirektor. Ta uurib paranormaalseid nähtusi ning on neist ja nende uurimisest kõnelenud nii telesaadetes kui ka loengutes.
Elukäik.
Lapsena huvitus Polidoro maagiast ja illusioonide loomisest. Ta tutvus televisiooni vahendusel James Randi ja CSICOPi tegevusega ning sai innustust Piero Angela raamatust, kus too rääkis parapsühholoogia uurimisest läbi kriitilise ja skeptilise vaatepunkti. Kui ta oli kirjutanud nii Randile kui ka Angelale, kutsus viimane ta 1988. aastal nendega Rooma kohtuma. Randi ja Angela leidsid, et Polidoro, kes oli siiski veel üsna noor, on piisavalt andeks ja kirglik, et temast võiks saada Randi õpilane.
Piero Angela võimaldas Polidorole stipendiumi, mille abil ta sai minna Ameerika Ühendriikidesse, kus Massimost sai Randi õpipoiss enam kui aastaks. Selle aja jooksul omandas ta erinevaid tehnikaid, kuidas paljastada isehakanud maage ja seletada ebanormaalseid nähtusi.
Pärast Randi abistamist tema uurimis- ja teadustöös ning kõikjal maailmas peetud loengutes naasis Polidoro 1989. aastal Itaaliasse, kus temast sai samal aastal loodud CICAP üks kaasasutaja. Itaalias täiendas ta ennast veel Padua Ülikoolis psühholoogiat õppides. Tema väitekirja teemaks oli ebanormaalsete nähtuste tunnistajateks olnud isikute ütluste psühholoogia.
1996. aastal sai temast James Randi Hariduse Sihtasutuse ("James Randi Educational Foundation") Euroopa juht.
2001. aastal valiti ta CSICOP-i ("Committee for the Scientific Investigation of Claims of the Paranormal"; nüüd "Committee for Skeptical Inquiry" ehk CSI) liikmeks ja ECSO ("European Council of Skeptical Organisations") juhatuse liikmeks.
2004. aastal asutas ta ajakirja Magia ja kaks aastat hiljem lõi taskuhäälingu Misteri di Massimo Polidoro.
2009. aastal külastas Massimo Polidoro ka Eestit.
Teosed.
Massimo Polidoro on enam kui 40 raamatu ja 400 artikli autor. Näiteks:
Marge-Ly Rookäär

 
Marge-Ly Rookäär (sündinud 15. veebruaril 1972) on eesti raadiosaadete toimetaja ja muusikaajakirjanik. 
Rookäär lõpetas Georg Otsa nimelse Tallinna Muusikakooli koolimuusika, koorijuhtimise (õpetaja Silvia Mellik) ja heliloomingu (õpetaja Lembit Veevo) erialal 1994. aastal ning Tartu Ülikooli kirjanduse ja kultuuriteaduste erialal 2010. aastal.
Aastail 1994–2000 oli Tallinna Tehnikaülikooli Vilistlaste Naiskoori dirigent. Töötab ERR-i Klassikaraadio tegevtoimetajana alates 1998. aastast.
Rookäär on teinud aastaid Vikerraadios ja Klassikaraadios otseülekandeid laulupidudelt, toimetanud Eesti Raadio fondisalvestusi ning vahendanud kontserte. Toimetanud Klassikaraadio saateid "Luukamber", "Teekond iseendasse", "Delta", "Küll mina laulan", "Fantaasia", "Ütle, mis sul on", "Traditsiooni Tarkus", "Usu jõud" ning stuudiokontserte "Areaal LIVE", "Koorilaulukuu" jt. 
Rookäär kirjutab arvamuslugusid koorikontsertidest ja peab koorimuusikablogi.
Ta on toimetanud Eesti kooride esinemisi Euroopa Ringhäälingute Liidu (EBU) koorimuusikakonkursil "Let The Peoples Sing", mille "Grande Prix" on kahel korral Eestisse tulnud: Tallinna Muusikakeskkooli lastekoor (dirigent Ingrid Kõrvits, 2005) ja kammerkoor Collegium Musicale (dirigent Endrik Üksvärav, 2017). Konkursi algatas 1966. aastal BBC propageerimaks koorimuusikat raadioeetris. Konkurss toimub igal teisel aastal mõnes Euroopa kultuurikeskustes (tavaliselt eelmise konkursi võitjamaa) ja koorid lähetab konkursile rahvusraadio. Kui esimeses voorus kuulab žürii koore helilintidelt, siis finaal toimub avaliku kontserdina, mis EBU raadiojaamade vahendusel oma rohkem kui miljoni raadiokuulajaga on üks maailma suurima auditooriumiga koorimuusika raadiosaade.
Tiia Teder

Tiia Teder (sündinud 10. detsembril 1959) on eesti muusikaajakirjanik ja meediajuht, Klassikaraadio peatoimetaja. 
Tiia Teder on õppinud muusikat Viljandi Muusikakoolis ja Tallinna Muusikakeskkoolis ning lõpetanud Eesti Riikliku Konservatooriumi muusikateooria erialal. Tema diplomitöö teema oli "Žanrilisus Raimo Kangro ooperiloomingus" (juhendaja Merike Vaitmaa).
Ta töötab Eesti Rahvusringhäälingus ja on Klassikaraadio loomisest (1995. aastast) peale selle programmi peatoimetaja. Ta toimetab Klassikaraadio sarju "NYYD-muusika", "Ideaalmaailmad" ja "Rostrum". 
2007. aastal valiti ta EBU (Euroopa Ringhäälingute Liidu) muusikagrupi liikmeks ning 2008. aastal Põhja- ja Baltimaade raadiote muusikajuhtide/muusikagrupi koordinaatoriks. 
Tiia Teder koordineeris 2006. aastal raadiotevahelist koostööd Dmitri Šostakovitši 100. sünniaastapäeva tähistamisel. Ta on juhtinud projekti "Favourite National Classics", milles osaleb 30 Euroopa raadiojaama, ja kontserdisarja "Love in Music". Ta on olnud Borletti-Buitoni fondi konkursi žürii liige.
Tiia Teder on Eesti Heliloojate Liidu liige 2005. aastast.
Isiklikku.
Tema õde on endine Eesti Televisiooni peatoimetaja Heidi Pruuli, poplaulja Hannah on tema õetütar. Tema abikaasa on muusikaajakirjanik Immo Mihkelson.
Tiia Tedrel on kolm täiskasvanud last.
Põhjusmäärus

Põhjusmäärus ehk kausaaladverbiaal on määrus, mis väljendab põhjust. 
Näiteid.
Mu pea valutab lärmist.
Ta suri vähki.
See kõik on sinu pärast.
Tingimusmäärus

Tingimusmäärus ehk konditsionaaladverbiaal on määrus, mis väljendab sündmuse tingimust. 
Näiteid.
Õnnetuse korral tuleb kiirelt tegutseda.
Hea isuga võib paksuks minna.
Mööndusmäärus

Mööndusmäärus ehk kontsessiivadverbiaal on määrus, mis väljendab sündmuse mööndust.
Otstarbemäärus

Otstarbemäärus ehk finaaladverbiaal on määrus, mis väljendab sündmus(t)e otstarvet. 
Näiteid.
"Need riided on õues mängimiseks.
Otto Vellingk

Krahv Otto Vellingk (Otto Wellingk; 1649 Jaama, Ingerimaa kubermang Rootsi kuningriik – 9. (rkj)/19. mai (gkj) 1708 Stockholm Rootsi kuningriik) oli Rootsi väejuht ja riigitegelane. Fünehoffi vabahärra, Jõhvi, Kurtna, Saglina, Jama ja Wiurela härra.
Otto Wellingki sündis 1649. aastal Jaamas Rootsi sõjaväelase ooberst Otto Gotthardsson Wellingki ja Kristina Mannersköld (surn. 1679) peres.
1666. aastast oli ta krahv Otto Wilhelm Königsmarcki ratsarügemendi rittmeister ja 1668 sama rügemendi major Prantsusmaal Louis XIV vägedes. 1676. aastal sai koos vend Mauritz Vellingkiga Funehåffi vabahärra tiitli ning introdutseeriti vabahärrasuguvõsana Rootsi rüütelkonda nr 72 all. 1678. aastast Hämeenlinna lääni rügemendi ülem, 1683. aastast ratsaväe kindralmajor. 
1687. aastast oli ta Gästriklandi, Hälsinglandi, Medelpadi, Ångermanlandi, Jämtlandi, Härjedaleni ja Lapplandi asehaldur, ning 1693 kindralleitnant ja Skåne kindralkuberner. 
4. juulil 1698 ülendas Karl XII ta ratsaväekindraliks ja määras Narva, Ingerimaa kubermangu ja Käkisalmi lääni kindralkuberneriks, 1698–1703. Põhjasõja alguses 12. maist 1700 Ingerimaa ja Liivimaa vägede kindral en chef. Rootslastele võidukas Narva lahingus juhtis Rootsi väe vasakut tiiba. 
Osales veel Põhjasõja Läänemereprovintside Spilve (8. juuli 1701), Põhjasõja Rootsi sõjakäigul Poolasse Kliszówi (9. juuli 1702), Lembergi (Lvivi piiramises, 27. august 1704) ja Ponieci (31. oktoober 1704) lahingutes.
27. detsembrist 1705 kuninglik nõunik ja Turu õuekohtu president. 4. juulil 1706 sai krahvitiitli, kuid ei introdutseeritud Rootsi rüütelkonda.
Krahv Otto Wellingk suri 9. (rkj)/19. mai (gkj) 1708 Stockholmis.
Perekond.
Rootsi aadlike Wellingkite aadlisuguvõsast Otto Wellingki vanemad olid 1656 Narva jões hukkunud Jeço härra, ooberst Otto Gotthardsson Wellingk ja Kristina Mannersköld (surn. 1679). Tema ema oli Rootsi sõjaväelase ja riigitegelase Nils Assersson Mannersköldi tütar, vend vabahärra ja hiljem Rootsi rüütelkonda introdutseeritud nr 65 all krahv Mauritz Vellingk (1651–1727) oli Rootsi diplomaat, kindral ja Ekenäsi lossi omanik. Õde Elsa Wellingk abiellus Päädeva mõisnik Ewert Wolmar von Wrangelliga (surn.1695), kes oli lesestunud abielust Tallinna asehaldur Philipp Crusiuse tütrest Maria Elisabeth Krusenstjernast ja oli Eestimaa rüütelkonna peamees Berend Johann von Wrangelli ämm.
Otto Wellingk abiellus 1683. aastal Tallinnas Ērgļi (sks Erla) vabapreili Johanna Margaretha von Tiesenhauseniga (sünd. 1664), kes oli Viiburi asehalduri, Rakvere, Porkuni, Kohala, Paunküla, Harmi ja Lagedi mõisniku, Erla vabahärra Hans Heinrich von Tiesenhauseni (1628–1710) ja Anna von Uexkülli (maetud 1701) tütar. Abikaasa vanematest õdedest Anna Magdalena (surn. 1706/07) oli abielus Hans von Ferseniga ja Hedwig Elisabeth (1652–1694) Otto Magnus von Esseniga. Pärast mehe surma oli abikaasa Peeter I tütre Anna Petrovna õukonnadaam.
Hall (meteoroloogia)

Hall ehk kahu ehk öökülm on sade, mis tekib maapinnale, taimedele ja esemetele. Õhuke ebaühtlane jääkristallide kiht moodustub õhus sisaldavast veeaurust, kui aluspinna temperatuur langeb alla 0 °C.
Hallad võivad tugevasti kahjustada aia- ja põllukultuure.
Hulgafraas

Hulgasõnafraas ehk hulgafraas ehk kvantorifraas on fraas, mille peasõna on hulgasõna. Hulgasõnafraas koosneb hulgasõnast ja nimisõnast või nimisõnafraasist. Hulgasõnad väljendavad lauses hulka või mõõtu ja kuuluvad eesti keeles erinevatesse sõnaliikidesse. Hulgasõna võib olla näiteks
arvsõna: "Aias kasvab [viis õunapuud]"
nimisõna: "Saalis jooksis [hulk tüdrukuid]." "Isa kinkis emale [kimbu" "lilli]." "Ostsin poest [paki piima]"
asesõna: "Aasal lendas [mitu liblikat]"."
Hulgafraas on eksotsentriline fraas, selle peasõna ega laiend ei saa lauses üksi täita sedasama süntaktilist funktsiooni, mida fraas tervikuna. See tähendab, et kumbagi fraasi komponenti ei saa lausest välja jätta.
Hulgafraas võib omakorda olla hulgasõna laiend. Nii tekivad üksteist hõlmavad hulgafraasid: "[mitu [tükki graniiti]]."
= Eesti keel =
Hulgafraasi peasõna ja laiend.
Hulgafraasi peasõna sõnaliik.
Hulgafraasi peasõna ehk tuum võib olla
Hulgafraasi peasõna ja laiendi vorm.
Olenemata hulgasõna sõnaliigist toimivad nad lauses ühtmoodi, tingides selle, et hulgasõna laiend on osastavas käändes. Hulgasõna ja selle laiend on tavaliselt rektsiooniseoses.
Kui hulgasõna tuum on käändsõna, siis on hulgasõna fraasi tuum selgelt ainult nimetava käände puhul: rühm mehi". Muude käänete puhul on tuuma ja laiendi vahel ühildumisseos ja tuuma võib pidada ka nimisõnaks ja fraasi nimisõnafraasiks: rühmale meestele".
Hulgafraas lauses.
Hulgafraas võib olla lauses 
Hulgafraasi laiend.
Hulgafraasi laiend on lauses
Hulgasõna määralaiend.
Kui hulgasõna on arvsõna, võivad hulgasõna laiendada määramäärsõnad "peaaegu "või "peagu, vähemalt, umbes, ligikaudu, täpselt, napilt "jm". "
Ligikaudsust väljendavate määrsõnade "umbes, ligikaudu" jm asemel ei soovitata kasutada kohamäärsõna "kuskil": mitte "[Kott õunu] kaalub [kuskil" või "kusagil kaks kilo]", vaid ["Kott õunu] kaalub [umbes/ligikaudu kaks kilo]."
Hulgasõna laiend seestütlevas käändes.
Hulgasõna laiend võib olla osastava käände asemel ka seestütlevas: "[viis naistest]." Kui osastavas käändes laiend ainult nimetab objekte, siis seestütlevas käändes laiend märgib kindlat tervikut ning kogu fraas on selle terviku osa.
Seestütleva käände kasutamisega ei maksa liialdada. Terviku-osa suhe ilmneb tihtipeale muudest asjaoludest, näiteks hulgasõnade osatähendusest. Sellisel juhul sobib terviku märkimisel seestütleva käände asemel kasutada osastavat, näiteks
"[Enamik Võru Linnavolikogu liikmeist ~ liikmed] on eestlased." 
"[Osa eilsest päevast ~ eilset päeva] kuulus mu kodutööde lahendamisele."
"Luba mulle [veerand seda kooki ~ sellest koogist]."
Tervikut märkivad isikulised asesõnad on seestütlevas käändes: "[Paljud meist] on lõpetanud Tallinna Ülikooli."
Seestütlevas käändes laiend võib peale hulgasõna seostuda ka muude sõnadega, nt "[kõige noorem neist]". Tegelikult ei kuulu selline laiend ka hulgasõnafraasis mitte niivõrd hulgasõna kui kogu hulgasõnafraasi juurde, millest on ära jäetud osastavas käändes element: "[viis neist õuntest] = [viis õuna neist kaheksast õunast]."
Eiríkur Örn Norðdahl

Eiríkur Örn Norðdahl (sündinud 1. juulil 1978) on Helsingis elav islandi luuletaja.
Rändajad

"Rändajad" on Sven Lõhmuse laul, mis esindas Eestit 2009. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel 16. mail Moskvas ning sai finaalis 6. koha.
Laulu esitas Sandra Nurmsalu koos keelpilliansambliga Urban Symphony. Eurovisiooni lavaesituses osalesid lisaks ka taustalauljad Marilin Kongo ja Mirjam Mesak.
Laul võistles teises poolfinaalis, kus jõudis kolmandale kohale ja pääses finaali. Finaalis saadi kuues koht.
Esitajate tumesinist tooni helkivad lavarõivad disainis Ene-Liis Semper.
"Rändajad" valiti 2009. aastal Raadio 2 iga-aastasel "Aastahiti" auhinnavõistlusel kodumaistest lugudest teisele kohale.
Eesti Laulu konkursile pääses hiljem rahvusvahelises konkurentsis üliedukaks kujunenud "Rändajad" üksnes tänu sellele, et üks kümne sekka valitud laulust diskvalifitseeriti. Sama stsenaarium kordus ka aasta hilisema võiduloo "Siren" puhul. Mõlemad juhused on andnud alust spekulatsioonideks žürii pädevuse teemal.
Laul "Rändajad" kõlab ka Venemaa 2010. aasta filmis "Tee tagasi" ("Обратный путь").
Philipp von Krusenstiern

Philipp von Krusenstiern (Filip Krusenstjerna (Krusenstierna), 1649. aastani Philipp Crusius (Philipp Cruse); 21. aprill vkj / 1. mai 1597/98 Eisleben, Saksi-Anhalt – 31. märts vkj / 10. aprill 1676 Tallinn) oli Rootsi riigiametnik, jurist, diplomaat ja poliitik.
9. märtsil 1649 sai ta Rootsi kuningannalt Kristiinalt aadlikirja ja aadeldamisel perekonnanime "von Kruus", ning immatrikuleeriti 1650 Krusenstierna (rootsipäraselt "von Crusenstjerna"/"von Krusenstjerna") nime all (nr. 460) Rootsi rüütelkonda.
Talle kuulus ka 1649. aastast Hagudi ja Ohakvere mõis.
Elulugu.
Philippi vanemad olid Eislebeni pastor Johannes Crusius (1550–1616) ja Barbara Kreijer.
1610. aastal immatrikuleeriti Philipp Crusius Leipzigi ülikooli, kus lõpetas õigusteadusalased õpingud litsentsiaadi kraadiga ("Licentiatus juris utriusque").
Crusius alustas teenistust krahv Ernst von Mansfeldi nõunikuna. Alates 1622. aastast oli ta Holstein-Gottorfi hertsogi Friedrich III teenistuses. 1627. aastal astus ta keiser Ferdinand II teenistusse ja töötas sõjakomissarina Dithmarschenis ning seejärel presidendina Stormarnis. Lübecki rahu sõlmimise järel 1629. aastal võttis Friedrich III Crusiuse taas oma teenistusse. 1633 lähetas hertsog Friedrich III ta koos kaupmehe Otto Brüggemanni ja sekretäri Adam Oleariusega saadikuna Moskvasse ja 1635 Holstein-Gottorpi saatkonnas Pärsiasse, et saada Venemaalt õigus kaubelda Pärsiaga (Idamaadega) vahetult. Crusius peatus laevahuku tõttu 1635 Kundas ja Tallinnas ning 1639 tagasiteel taas Tallinnas, kus abiellus Kunda mõisniku Johann Mölleri tütrega.
Rootsi riigi teenistusse asudes sai temast 5. veebruaril 1648 Tallinna linnusekohtu asenõunik ja assessor.
Alates 1653. aasta 1. jaanuarist oli ta Rootsi Kuningliku Kommertskolleegiumi Läänemereprovintside Eesti- ja Ingerimaa kommertsdirektor, 20. augustist 1653 Narva linnusekrahv.
Rootsi-Poola sõja ajal 1655–1658 oli ta kuninga Karl X Gustavi poolt Moskva tsaari Aleksei I Mihhailovitši juurde saadetud Rootsi läbirääkimissaatkonna õigusnõunik Moskvas, riiginõunik Gustaf Bielke (1618-1661) ja kindralvahtmeister Alexander von Esseniga. 
19. detsembrist 1659 kuni 5. maini 1670 oli Philipp von Krusenstiern Tallinna asehaldur.
Perekond.
Philipp Crusius abiellus 1623 Barbara Voigtiga (surnud 1634). Abielust sündisid:
Teist korda abiellus ta 13. mail 1639 Maria Mülleriga, kes oli Tallinna raehärra ja Kunda mõisniku Johann Mülleri (surnud 1639) ja Margaretha Pröbstingi (surnud 1641) tütar. Abielust sündisid:
Teosed.
Philipp von Krusenstierna koostas aastail 1648–1650 (koos Eestimaa rüütelkonna sekretär Caspar Meyeriga) Eestimaa rüütliõiguse seadustiku "Des Hertzogthums Ehsten Ritter- und Landrechte" (anti välja alles 1821 täiendatud kujul). Selle kodifikatsiooni kinnitas Rootsi kuningas Karl XII 1699. aastal, kuid kohtupraktikas kasutati seda sageli juba varem.
Liisi Ojamaa

Liisi Ojamaa (üks pseudonüümidest Väike Hipi, kodanikunimega Katre-Liis Ojamaa; 26. veebruar 1972 Tallinn – 8. oktoober 2019 Tallinn) oli eesti luuletaja, tõlkija, kirjanduskriitik ja toimetaja. 
Ta õppis aastatel 1979–1989 Tallinna 21. Keskkoolis ja lõpetas 1991. aastal Tallinna 1. Õhtukeskkooli. Aastatel 1991–1993 õppis ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas inglise keelt ja seejärel Tallinna Kunstiülikoolis kunstiajalugu. 
Aastatel 1989–1991 töötas ta Eesti Rahvusraamatukogus. Ta töötas eri aegadel ajakirjanikuna Õhtulehes, tõlkijana Eesti Õigustõlke Keskuses ning toimetajana ajakirjas Maatriks.
Looming.
Tuntuks sai ta debüütkoguga "Lõputu juuli", mis kuulus kogumikku "Luulekassett '90". Samas kassetis debüteerisid ka Elo Vee, Triin Soomets, (Ats) ja Ruth Jyrjo. Samuti avaldas ta ulmet varjunime all Cathleen Q. Brookland.
Tema luuletusi on viisistanud ansamblid Toojalind, Lunatic Asylum, Anarch, Taak, Tuberkuloited ja HU? ning Marko Naissoo, samuti Timur Mazitov.
Tõlkeid.
Ojamaa tõlkis üle 60 raamatu, peamiselt laste- ja ulmekirjandust inglise keelest.
Esinemisi.
ETV:
Isiklikku.
Tema isa oli tõlkija Jüri Ojamaa ja ema toimetaja Maarja Ojamaa. Tema isapoolne vanaema oli Eesti riigiametnik ja tõlkija Lii Ojamaa. Tal oli kolm last.
2009. aasta jäähoki maailmameistrivõistlused

2009. aasta jäähoki maailmameistrivõistlused olid 73. meeste maailmameistrivõistlused jäähokis, mis toimusid Šveitsis 24. aprillist 10. maini. Võistluspaikadeks olid Šveitsi pealinn Bern ja Zürichi eeslinn Kloten. A- ja D-alagrupi mängud peeti Klotenis ning B- ja C-alagrupi mängud Bernis. Berni jäähallis oli 10 000 pealtvaatajakohta ja Klotenis 6000. Väljalangemismängud ja medalimängud peeti Bernis. Šveits korraldas MM-turniiri juba kümnendat korda. Eelmised võistlused olid 1928, 1935, 1939, 1948, 1953, 1961, 1971, 1990 ja 1998.
Alagrupid.
Meeskonnad olid jagatud nelja alagruppi. Igas alagrupis kohtusid meeskonnad korra omavahel, seega kogunes meeskonnale kolm mängu ja kogu alagrupis kuus kohtumist. Mängud ei tohtinud lõppeda viigiga. Meeskond sai normaalajal lõppenud võidu eest tabelisse kolm punkti. Kui normaalaeg lõppes viigiga, sai kumbki meeskond ühe punkti ja mängiti 5-minutine lisaaeg nelja väljakumängijaga vastasmeeskonnaga. Kui ka lisaajal ei selgunud võitja, võeti kasutusele trahvivisked. Lisaajal või trahvivisetest võidu saanud meeskond sai veel ühe punkti tabelisse.
Vaheturniir.
Iga alagrupi kolm paremat pääses vaheturniirile, kus oli kaks alagruppi. E-alagrupis mängisid B- ja C-alagrupi kolm paremat meeskonda ning F-alagrupis A- ja D-alagrupi kolm paremat meeskonda. Alagrupis juba kohtunud meeskonnad vahegrupis uuesti ei mänginud ja sama tulemus kanti ka vahegrupi tabelisse. Mõlema grupi neli paremat jätkasid veerandfinaalides. Alagruppides viimaseks jäänud selgitasid järjestuse 13.–16. kohani ning meistriliigast kaks väljakukkujat.
Mängud 13.–16. kohani.
Väljalangemismängude kohta oli küsimusi tekitanud see, et järgmiste MM-võistluste korraldaja Saksamaa ei saanud välja langeda. Kuid siiski tema vastu mängitud mängud võisid mõjutada teiste maade omavahelist järjestust. Kui Saksamaa oleks jäänud alagrupis viimaseks, siis oleksid kaks temast eespool olnud meeskonda välja langenud. Välja langesid Austria ja Ungari.
Parimad mängijad.
MM-i resultatiivsemad mängijad.
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
Valter Pärtelpoeg (arst)

Valter Pärtelpoeg (3. november 1900 Peterburi – 8. veebruar 1971 Tartu) oli eesti arst, anatoom ja seeneteadlane.
Haridus.
Ta lõpetas 1919 Tartu Linna Saksa Ühishumanitaargümnaasiumi ja 1926 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna.
Vabadussõjas võitles koolipoiste pataljonis.
Teadustöö.
Uuris lülide välis- ja siseehituse seost nende funktsiooniga ning leeprahaigete settereaktsiooni. 
Oli ka tuntud mükoloog, eriti hästi tundis ta šampinjone.
Täiendas end Prantsusmaal (1938) ja Ungaris (1939).
1930. aastate lõpul valminud doktoriväitekiri "Lülide sisestruktuuri sõltuvus välisteguritest" hävis Teise maailmasõja käigus.
"Curiosa".
Dotsent Pärtelpoja hüüdnimi oli Roosamanna või lihtsalt Manna.
Raamat.
2010. aasta sügisel ilmus tema 110. sünniaastapäevaks elulooraamat "Üks ja ainus härra "Manna"" (ISBN 978-9949-2-1328-3), mille koostas Ago Pärtelpoeg. Raamatu tutvustus Apollo kodulehel
Oskar Kuningas

Oskar Kuningas (15. juuli 1911 Lavi, Kilingi vald – 9. märts 1997 Tallinn) oli eesti kirjandusteadlane, kirjandus- ja teatrikriitik, kultuuriloolane, bibliofiil ja tõlkija.
Elukäik.
Oskar Kuningas sündis Lavi koolimajas Kilingi vallas kooliõpetaja pojana. Lapsepõlv ja noorus möödusid Läti piiri ääres Jäärjas. Pärast Pärnu kaubanduskooli lõpetamist 1928 õppis lühemat aega Tallinna Kolledžis (1929). Oli seejärel ajakirjanik Tallinnas ja Pärnus 1935–1940. Töötas 1940. aastal Pärnu linnavalitsuse haridusosakonnas konsulendina ja 1941. aastal teater Endla kirjandusala juhatajana. Saksa okupatsiooni ajal 1941 vangistati. 1943–1944 oli Järva Teataja mittekoosseisuline korrespondent, 1944–1947 ajalehe Järvalane vastutav sekretär, 1947–1948 Talurahvalehe kultuuriosakonna juhataja, 1949 ajalehe Sirp ja Vasar teatriosakonna juhataja ja 1948–1949 Eesti NSV Riikliku Teatriinstituudi lektor. 
Vangistati 6. märtsil 1950 ja mõisteti 29. juunil 1950 Erinõupidamise otsusega §§ 58-10-2 ja 58-2 alusel 25 aastaks (vähendati 10 aastale) kinnipidamisele vangilaagrites. Viibis 1955. aasta sügiseni Nõukogude okupatsioonivõimude Valga, Narva ja Vasalemma vangilaagris. 
Sealtpeale tegutses vabakutselise literaadina. Tallinna Pedagoogilise Instituudi õppejõud 1976–1978. Ta oli 1982. aastast Eesti Kirjanike Liidu liige.
Oskar Kuningas suri 9. märtsil 1997 Tallinnas ja maeti 13. märtsil 1997 Rahumäe kalmistule.
Looming.
O. Kuningas on teinud lühiuurimusi ja avaldanud perioodikas hulgaliselt artikleid kirjandusest ja teatrist, kirjanikest ja kultuuritegelastest ning koduloost. Giidi-loengupidajana tutvustas ta huvilistele paljusid kirjanduslikke paiku. O. Kuningas on tõlkinud ilukirjanduslikku proosat ja teatritekste läti, saksa, prantsuse ja vene keelest. 
Male.
Oskar Kuningas mängis arvestataval tasemel malet. Tema parimaks saavutuseks jäi esikoha jagamine Eesti meistrivõistluste poolfinaalis 1944. aastal koos Aleksander Hildebrandiga. Tegutses ka maleajakirjanikuna. Maleajaloolasena aitas Heino Hindrel kokku panna koguteose "Male Eestis" (1965).
Kuninga aia raamatukogu.
28. septembril 2005 lugejatele avatud Pääsküla uus raamatukoguhoone, nn Kuninga aia raamatukogu asub bibliofiilist Oskar Kuninga endisest aiast äralõigatud maatükil. See on esimene taastatud Eesti Vabariigi ajal spetsiaalselt projekteeritud ja ehitatud raamatukoguhoone Tallinnas. Hoone sai 2005. aastal sisearhitektuuri aastapreemia ja kandideeris ka arhitektuuri aastapreemiale.
Isiklikku.
Tütred: Astrid Reinla, Merike Rõtova. Väimees Boriss Rõtov, tütrepoeg Igor Rõtov, tütretütar Regina Narva, tütretütretütred on Ann, Triin ja Mai Narva. Tema vennatütar oli näitleja Helle Kuningas. Tema tädipoeg oli elektrotehnikateadlane Johannes Heil.