tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mäksa valla lipp

Mäksa valla lipp on endise Eesti haldusüksuse Mäksa valla lipp.
Lipp kinnitati 4. juulil 1997.
Lipu kirjeldus.
Mäksa valla lipp on ruudukujuline vapilipp. Kangas on jaotatud lainelise valge horisontaalse laiuga kaheks. Ülemine väli on sinine ning sellel on kujutatud valget tuuleveskit, sinisest kitsam alumine väli on aga roheline. 
Sinine ja roheline, mis on ka Tartumaa vapivärvid, meenutavad, et Mäksa vald asub selles maakonnas. Sinine sümboliseerib vaimsust ja karskust ning ka taevast. Roheline on looduse ja põllunduse, samuti nooruse ja lootuse võrdkuju. Põllumehe töid-tegemisi, leiba ja üldisemalt toitu sümboliseerib lipu keskne kujund tuulik. Lainelõikeline valge laid tähistab vallaga piirnevat Emajõge.
Lipu normaalmõõtmed on 105×105 cm.
Lipu kasutamise kord.
Lippu kasutatakse Mäksa valla ajaloolistel pidupäevadel ja muudel tähtsündmustel, kõrvuti Eesti riigilipuga. Lipu heiskamise otsustab vallavalitsus.
Kasutamiskõlbmatuks muutunud lipp tuleb sündsal viisil hävitada.
Luunja valla lipp

Luunja valla lipp on Eesti haldusüksuse Luunja valla lipp.
Lipp on kinnitatud 29. septembril 1994.
Lipu kirjeldus.
Valla lipp on ristkülikukujuline vapilipp ning koosneb kolmest horisontaalsest värvilaiust, mis on omavahel eraldatud lainelõikeliselt. Ülemine laid on roheline ning selle keskel on kollane rukkihaki kujutis. Keskmine laid on kollane ning alumine sinine. Luunja valla lipu näidis asub vallakantseleis.
Lipu roheline värvus ja kollane rukkihakk sümboliseerivad eestlaste põlist tegevusala - põlluharimist ning rukkileiba. Need kuuluvad ka valla elanike elulaadi koostisse. Kollane lainelõikeline laid ja sinine värvus viitavad asjaolule, et vald asub Emajõe ääres.
Lipu normaalmõõtmed on 100x150 cm ning laiuse ja pikkuse vahekord 6:9.
Lipu kasutamise kord.
Lippu kasutatakse Luunja valla ajaloolistel pidupäevadel ja muudel tähtsündmustel, kõrvuti Eesti riigilipuga ning samadel alustel, mis maksavad riigilipu kohta. Päevad, mil valla lipp heisatakse, määrab kindlaks vallavalitsus. Valla lipu kasutamine valla asutuste või eraisikute poolt on keelatud.
De iure

De iure ehk de jure (ladina keeles 'kehtiva õigusega', 'õiguslikult, juriidiliselt', 'seaduste kohaselt', 'ametlikult') on mõiste, mis vastandub väljendile "de facto" ('tegelikult', 'faktiliselt', 'praktikas'). Neid väljendeid kasutatakse vastanduvatena juhtudel, kui mingi olukord on tegelikult ja juriidilis-õiguslikult erinev. 
On olukordi, kus faktiliselt mittejärgitavad normid võivad kehtivuse kaotada. Näiteks "desuetudo"-olukord. Seetõttu võib mingi normi või olukorra mittekehtivusest "de facto" tuleneda ka selle normi või olukorra mittekehtivus "de iure".
Paljudel puhkudel võib faktiliste olukordade õiguseks muutumine olla takistatud mõne õiglusest tuleneva põhimõtte tõttu. Näiteks, kui ei tunnistata rahvusvahelises õiguses territooriumi omandamist sõjalise anneksiooni kaudu. Sel juhul kontrollib seda territooriumi küll "de facto" annekteerija, kuid tal puudub "de iure" tunnustus ja ta ei ole seetõttu rahvusvaheliselt õiguskohane sellel territooriumil tegutsema. 
Tüüpiliseks näiteks on Ameerika Ühendriikide riigisekretäri Henry Stimsoni nime järgi tuntuks saanud Ameerika Ühendriikide välispoliitilist suhtumist väljendanud Stimsoni doktriin, mille kohaselt Ameerika Ühendriikide valitsus teatas Hiina ja Jaapani valitsusele saadetud noodi kaudu, et ei kavatse tunnustada Briand-Kelloggi pakti rikkumise tulemusena toimunud territoriaalseid muudatusi, mille käigus Jaapan okupeeris osa Hiinast.
Kõige sagedamini kasutataksegi neid väljendeid rahvusvahelises õiguses ja poliitikas. Näiteks võib valitsus olla ametis "de iure", olles kehtiva õiguse kohaselt ametisse astunud. Seevastu "de facto" valitsusel puudub õiguslik tunnustus, mis väljendub temaga läbikäimise piiramisel hädavajalikuni ning selgel deklareerimisel, et tegu pole "de iure" tunnustamisega.
Sisuliselt on tegemist lõpliku seadusejärgse tunnustamisega. Riigile antakse rahvusvahelise õiguse subjekti staatus ja temaga seatakse sisse diplomaatilised suhted. Soome tunnustas Eestit "de iure" juulis 1920 ja Poola sama aasta detsembris. Suurriigid tunnustasid Eestit kollektiivselt "de iure" iseseisva riigina Antanti Kõrgema Nõukogu kaudu jaanuaris 1921. Ameerika Ühendriigid tegid seda viimase suurriigina juulis 1922. Suurbritannia tunnustas Nõukogude Venemaad "de iure" alles 1924. aastal. USA keeldus aastatel 1949–1979 "de iure" tunnustamast Hiinat.
Merengue

Merengue [mer'enge] on muusikastiil ja tants, mis pärinevad Dominikaani Vabariigist. Sõna "merengue" tähendab hispaania keeles suhkruga vahustatud munavalget. 
"Merengue" sündis arvatavasti 1850. aastatel, see on lõbus ja tempokas muusika 2/4 taktimõõdus. "Merengue" muusikalisteks juurteks on peetud Haiti "méringue"'t, Kuuba "upa habanerat", hispaania "contradanza"'t ja "decima"'t ja Aafrika päritolu plenat.
1930. aastatel riiki diktaatorina valitsenud Rafael Trujillo propageeris "merengue"'t ja kuulutas selle koguni ametlikuks rahvustantsuks; "merengue"'st sai Dominikaani n-ö esindusmuusika vastandina lihtrahva seas populaarsele kuid kõrgema seltskonna poolt tunnustamata "bachata"'le. 
"Merengue"-ansamblisse kuulub diatooniline akordion (selle eelkäijaks olid lihtsamad ja kergemini kättesaadavad kohalikud pillid nagu bandurria), süles hoitav kahepoolne trumm tambora, bass ja eriline löökriist güira (augustatud ja rulli keeratud plekitükk, mida mängitakse harjakesega), neile võivad lisanduda saksofon, trompet, kitarr jt pillid. Esinduslikku "merengue"-orkestrisse kuulub 12–15 liiget. 
21. sajandi algul on mitmed Ladina-Ameerika artistid ühendanud "merengue"'t "house"'i ja hiphopiga. 
"Merengue" kui tants oli algselt tõsise iseloomuga, kuid on hiljem muutunud lõbusamaks ja sensuaalsemaks. Tempo on 120–160 lööki minuti. Põhisammudeks on lihtne ette-juurde või kõrvale-juurde, igal löögil üks samm, astutakse rõhuga ja jalad vetruvad põlvest, nii et tekib mulje lonkamisest ("paso de la empalizada"), samas ülakeha on suhteliselt väheliikuv. Mõnede versioonide puhul kaasnevad Ladina-Ameerika tantsudele iseloomulikud puusaliigutused. Legendide kohaselt pärinevad "merengue" iseloomulikud sammud kas suhkrurooistandustes ahelates töötanud orjade astumisest trummilöökide taktis või võiduka lahingu lombaka kangelase iseloomuliku kõnnaku matkimisest võidu auks korraldatud rahvapeol. 
Artiste ja ansambleid: Hector Acosta, Aguakate, Amarfis, Alex Bueno, El Prodigio, Elvis Crespo, Miriam Cruz &amp; Las Chicas Del Can, Maria Diaz, Josie Esteban y la Patrulla 15, Julian, Fefita la Grande, Freddie Kenton Orquestra, Guandulito, Juan Luis Guerra, Tatico Henriquez, Eddy Herrera, Krisspy, Kinito Mendez, La Banda Gorda, La India Canela, La Makina, Los Hermanos Rosario, Los Ilegales, Los Toros Band, Manny Manuel, Joseito Mateo, Agapito Pascual, Rubby Pérez, Pochy y su Cocoband, Proyecto Uno, Milly Quezada, Conjunto Quisqueya, Ravel, Toño Rosario, Papi Sanchez, Olga Tañón, Francisco Ulloa, Cuco Valoy, Wilfrido Vargas, Sergio Vargas, Johnny Ventura, Angel Viloria, Fernando Villalona jt.
Yamaguchi prefektuur

Yamaguchi prefektuur on Jaapani prefektuur Honshū saare lõunaosas.
Sümbolid.
Yamaguchi prefektuuri tunnuslind on munkkurg ("Grus monacha"), tunnuspuu on kalmumänd ("Pinus densiflora") ja tunnuslill mandariiniõis.
Haldusjaotus.
Yamaguchi prefektuur on jaotatud 19 omavalitsusüksuseks, millest 13 on linnad (市 "shi").
Hagi (linn)

Hagi on linn Jaapanis Yamaguchi prefektuuris. Asub Jaapani mere kaldal, Abu jõe suudmes.
Hagi on tuntud omapärase keraamika poolest.
Hagis on sündinud Jaapani esimene peaminister Ito Hirobumi.
Raul Olle

Raul Olle (sündinud 23. jaanuaril 1968 Tartus) on Eesti endine murdmaasuusataja.
Saavutused.
Raul Olle on võitnud 2000. aasta Vasaloppeti suusamaratoni, olles selle maratoni ajaloos kümnes mitterootslasest võitja. 
Neli aastat hiljem, 2004. aastal, jäi Raul Ollel oma suursaavutuse kordamisest puudu väga vähe. Sel aastal võitis maratoni Anders Aukland ajaga 3:48.42, Olle kaotas norralasele vaid 12 sekundiga.
Olümpiamängudel.
1998. aasta taliolümpiamängud Naganos
2002. aasta taliolümpiamängud Salt Lake Citys
Isiklikku.
Raul Olle on 188 cm pikk ja kaalub 84 kg.
Shimonoseki

Shimonoseki (haldusüksusena 下関市 (Shimonoseki-shi)) on linn Jaapanis Yamaguchi prefektuuris. Asub Honshū saare edelatipus Jaapani mere ja Kanmoni väina kaldal.
Alates asutamisest 1889. aastal kuni 1902. aastani oli linna nimi Akamagaseki.
Linna üks tähtsaid sissetulekuallikaid on kerakalade püük ja töötlemine.
1895. aastal sõlmiti seal Hiina ja Jaapani vahel Shimonoseki rahu.
Wyomia Tyus

Wyomia Tyus (sündinud 29. augustil 1945 Griffinis Georgia osariigis) on USA kergejõustiklane (põhidistants 100 m).
Saavutused.
Olümpiamängudel.
Tokyo 1964
México 1968
Maailmarekordid.
Newfoundland ja Labrador

Newfoundlandi ja Labradori provints on 1. järgu haldusüksus Kanadas. See hõlmab Newfoundlandi saare ja osa Labradori poolsaarest.
Aastatel 1949–1964 oli provintsi ametlik nimi "Newfoundland".
Ajalugu.
Indiaani hõimudest elasid Newfoundlandi saarel beotukid ja pärast mikmakid.
Esimese eurooplasena jõudis Newfoundlandile 1000. aasta paiku Leif Eiriksson. Tema asula jälgi on leitud väljakaevamistel. Itaalia meresõitja John Cabot randus 24. juunil 1497 Newfoundlandil Bonavistas.
5. augustil 1583 võttis Humphrey Gilbert Newfoundlandi Inglismaa valdusse esimese ülemerekolooniana. Ent asulaid hakati sinna rajama alles 1610, kui saarele moodustati esimene asundus (ja lähiaastatel veel mitu). Erinevalt tavalistest kroonikolooniatest olid Newfoundlandil , mille kuberner omas kogu koloonia maad. Valduskolooniad võisid tegutseda aktsiaseltsi põhimõttel ja nende põhiline eesmärk oli omanikele kasumi teenimine. Nõnda sarnanesid nad Inglismaa maamõisatega. Aastatel 1610–1728 oli saarel rida omanikkubernere, kellest osa elus saarel ei käinud. Selgus, et kirja teel võis juhtida küll teises Inglismaa otsas asuvaid mõisaid, ent mitte üle ookeani olevaid valdusi, ja see pärssis saare arengut. Osa kolooniaid müüdi riigile, osa läks pankrotti. Lõpuks moodustati nende asemele nii-öelda harilik kroonikoloonia.
1655. aastal rajasid oma asulad saarele ka prantslased. Kasutades inglise kolooniate nõrkust, said nad suurema osa saarest peatselt enda kontrolli alla. Nende keskuseks oli Pleasance, tänapäevane Placentia. Kuningas Williami sõja ajal 1689–1697 vallutasid prantslased peaaegu kogu saare, ent Ryswicki rahuga taastati Ameerikas "status quo". Järgnenud Kuninganna Anne'i sõjas 1702–1713 said prantslased lüüa ja vastavalt Utrechti rahule pidid Newfoundlandilt lahkuma.
Rahvastik.
2010. aastal elas Newfoundlandis ja Labradoris 509 200 inimest. Üle poole rahvastikust elas Avaloni poolsaarel.
Keel.
97,7% elanikkonnast räägib emakeelena inglise keelt.
Prints Edwardi saar

Prints Edwardi saar on saar ja Kanada väikseim provints.
See on üks kolmest Kanada mereprovintsist. See on riigi väikseim provints rahvaarvult ja pindalalt, kuid kõige suurema rahvastikutihedusega. Saar on osa mikmakide põlisaladest ning selle koloniseerisid 18. sajandil Briti kolonistid. Kanada provintsiks sai see 1873. aastal. Provintsi keskus on Charlottetown.
Kanada statistikaameti andmete kohaselt elab 2020. aasta seisuga provintsis 158 717 inimest. Prints Edwardi saare majanduse selgroog on põllumajandus. Olulised majandusharud on kalandus, turism, biotehnoloogia, IT ja roheline elekter.
Nanaimo

Nanaimo on linn Kanadas Briti Columbia provintsis Vancouveri saarel.
Camille Saint-Saëns

Charles Camille Saint-Saëns [ʃaʁl kamij sɛ̃sɑ̃s] (9. oktoober 1835 Pariis – 16. detsember 1921 Alžiir) oli prantsuse helilooja, pianist, organist, koorijuht ja muusikakriitik. Ta on eelkõige tuntud oma instrumentaalansamblile kirjutatud tsükliga "Loomade karneval" ning teostega "Danse Macabre", "Samson ja Delilah", samuti 2. klaverikontserdiga, 1. tšellokontserdiga ja 3. sümfooniaga (orelisümfoonia).
Lapsepõlv.
Saint-Saënsi isa oli valitsusametnik, kes suri kolm kuud pärast poja sündi. Poega kasvatasid ema Clémence ja tädi Charlotte Masson, kes hakkasid talle klaverit õpetama, kui ta oli kaheaastane. Sel ajal avastati ka, et Saint-Saënsil on absoluutne kuulmine. Peaaegu kohe hakkas ta ka ise komponeerima. Tema esimene säilinud helitöö on kirjutatud kolmeaastaselt 22. märtsil 1839. Kolmeaastaselt õppis ta lugema ja kirjutama, seitsmeaastaselt rääkis ladina keeles. Viieaastaselt esines ta esimest korda avalikul kontserdil, kus mängis klaverisaadet Beethoveni "Viiulisonaadile". Umbes samal ajal hakkas ta põhjalikult analüüsima "Don Giovanni" partituuri. 1842. aastal alustas ta klaveriõpinguid Camille-Marie Stamaty, Friedrich Kalkbrenneri õpilase käe all. Oma esimese avaliku soolokontserdi andis Saint-Saëns kümneaastaselt. Kuuldus temast kui imelapsest levis kiiresti, sealhulgas Ameerikasse, kus tema imetegusid mainiti Bostoni ajalehe artiklis. Ta võis mälu järgi esitada ükskõik millise Ludwig van Beethoveni 32 klaverisonaadist. 
Varateismelisena asus ta Pariisi konservatooriumi orelit ja kompositsiooni õppima koos Fromental Halévyga, ent mainekat stipendiumi Prix de Rome ei saanud ta ei 1852. ega 1864. aastal. Sellele vaatamata võitis ta mitmeid eripreemiaid ja tänu oma kasvavale mainele tutvus ka Ferenc Lisztiga. 16-aastaselt kirjutas ta esimese sümfoonia. Oma teise sümfooniaga, "Sümfoonia nr 1 Es-duur", mis kanti ette 1853. aastal, hämmastas paljusid kriitikuid ja heliloojaid. Hector Berlioz, kellest sai üks Saint-Saënsi lähedasi sõpru, ütles tuntuks saanud lause: "Ta teab kõike, kuid tal puudub kogenematus."
Keskmised eluaastad.
Aastatel 1858–1877 oli Saint-Saëns Pariisis Madeleine'i kiriku organist. Tema iganädalased improvisatsioonid orelil meelitasid kuulama hulga rahvast ja ajendasid Ferenc Liszti nimetama teda maailma suurimaks orelikunstnikuks. (Samas kirikus peeti ka tema matusetalitus.) Sel ajal valmis ka tema teos "Danse Macabre". Aastatel 1861–1865 oli ta klaveri eriala professor École Niedermeyeris, kus õpetas klassikalise muusika nagu Bachi ja Mozarti loomingu kõrval ka kaasaegset muusikat: Liszti, Gounod', Berliozi ja Wagneri teoseid. Tema kõige edukamad õpilased olid Andre Messager ja Gabriel Fauré, neist viimane oli Saint-Saënsi lemmikõpilane, kellest hiljem sai ka ta kõige lähedasem sõber.
Suurem osa tema teoseid on loodud klassitsistlikus ja romantistlikus stiilis. Ta on loonud kokku 12 ooperit, 3 sümfoonilist poeemi 5 klaveri-, 3 viiuli- ja 2 tšellokontserti, .
1875. aastal abiellus Saint-Saëns Marie-Laure Truffot'ga. Neil oli kaks last, André ja Jean-François, kes 1878. aastal kahenädalase vahega surid. 1881 jättis Saint-Saëns oma abikaasa maha. Paar ei lahutanud abielu, kuid elas edaspidi lahus.
Inuktituti keel

Inuktitut või Ida-Kanada inuiti keel (ᐃᓄᒃᑎᑐᑦ, murdeti ka "Inuktitut, Inuttitut, Inuktitun, Inuinnaqtun, Inuttut") on Kanadas räägitav inuiti keel. Keele rääkijaid on üle 35 000 (lisatud Lääne-Kanada inuiti), kellest 200 elab väljaspool traditsioonilisi inuittide alasid .
Inuktituti keelt kõneldakse Kanada Arktika saarestikus ja mujal Põhja-Jäämere rannikul kuni Labradori mere rannikuni. Eristatakse kaht murret ja 14 murrakut.
Inuktituti keel jaguneb lääne- ja idamurdeks. Neid peetakse vahel eraldi keelteks. Seetõttu on väljend "inuktituti keel" kahetähenduslik: ta võib tähendada nii lääne- ja idamurret koos kui ka ainult idamurret. Ida-Kanada inuiti keel jaguneb kuueks murdeks: "Kivallirmiutut, Aivilingmiutut, Qikiqtaaluk uannangani, Qikiqtaaluk nigiani, Nunavimmiutitut, Nunatsiavummiutut"
Inuktituti keele läänemurde nimi on "inuinnaqtun". Kirjakeeli eristab see, et inuktituti kirjutatakse silpkirjas ja "inuinnaqtuni" ladina kirjas, kuid lisaks kajastatakse "inuinnaqtunis" ka mõningaid ida- ja läänemurde erisusi.
Inuktituti keel on Kanada Loodealade ja Nunavuti üks ametlikke keeli. Nunavutis on neli ametlikku keelt: inglise keel, prantsuse keel, inuktituti keel ja "inuinnaqtun".
Inuktituti keele positsioon inuittide seas on tugev. 2001. aasta rahvaloendus loendas Kanadas 24 000 inuitti, kellest 80% väitis end inuktituti keelt oskavat ja 3500 neist väitis end oskavat üksnes inuktituti keelt.
Murded.
Ida-Kanada inuiti keel jaguneb kuueks murdeks:
Lasse Virén

Lasse Artturi Virén (sündinud 22. juulil 1949 Myrskylä vallas) on Soome endine kergejõustiklane (jooksja; põhidistantsid 10 000 m ja 5000 m) ja poliitik.
Ta on arvatud IAAFi kuulsuste halli liikmeks.
Ajalugu.
Soome spordirahval olid ootused kõrgel, kui 3. septembril 1972 Müncheni olümpiamängudel läks 10 000 m jooksu finaalis starti nende noor jooksutalent Lasse Virén. Jooksu keskel soomlaste ootused hetkeks purunesid, kui Lasse kukkus. Ta tõusis kohe püsti ja jõudis kiiresti eesjooksjatele järele. Viimase kilomeetri läbimisel kiirendas Lasse sammu ja jõudis finišisse olümpiavõitjana uue maailmarekordiga 27.38,4. Mõne hetkega sai Lasse Virénist Soome rahvuskangelane.
Aastatel 1972 ja 1976 valiti ta Soome aasta sportlaseks.
Lasse Viréni võidud tõid meelde Hannes Kolehmaineni, Paavo Nurmi ja Ville Ritola 1920. aastatel lendu läinud lause "Lendavad soomlased" ("The Flying Finns"). 1980. aasta suveolümpiamängude järel oma tegevsportlase karjääri lõppedes läks ta tööle politseisse. Hiljem oli ta kohalikus omavalitsuses Myrskylä vallas ja 1999. aastast kuulub Koonderakonda ja valiti selle nimekirjas rahvasaadikuks Soome Eduskunnas.
Saavutused.
Olümpiamängudel.
München 1972
Montreal 1976
Euroopa meistrivõistlustel.
Rooma 1974
Twin Peaks

"Twin Peaks" on Kuldgloobuse ja Peabody auhinnaga pärjatud USA draamasari, mis oli USA-s esmakordselt eetris 8. aprillist 1990 kuni 10. juunini 1991. 
Sarja tegevus toimus fiktiivses Twin Peaksi linnas Washingtoni osariigi kirdeosas. Sari filmiti tegelikult Washingtoni osariigi loodeosas.
Sarja loojad olid David Lynch ja Mark Frost, kuid enamikul jagudest olid külalisstsenaristid.
Sari kujutab kohaliku koolitüdruku Laura Palmeri (Sheryl Lee) mõrva uurimist FBI eriagendi Dale Cooperi (Kyle MacLachlan) poolt. Uurimise käigus tulevad ilmsiks väikelinna elanike austusväärsuse taga peituvad kahtlased teod ja silmakirjalikkus.
Sarja esimesed kaks hooaega ilmusid vahemikus 1990-1991 ning 2017. aastal ilmus 18-osaline kolmas hooaeg, mis on tuntud ka kui "Twin Peaks: The Return".
Sari sisaldab arvukalt üleloomulikke elemente ning viiteid varasemale popkultuurile.
Patusepalve

Patusepalve on kristluses palve, millega inimene palub Jumalalt oma patud andeks, annab oma elu Jumalale ja hakkab Jumala lapseks.
Kasutusel baptistide juures.
Paikuse valla lipp

Paikuse valla lipp on endise Eesti haldusüksuse Paikuse valla lipp.
Lipp kinnitati 27. märtsil 1995.
Lipu autor on Vello Paluoja.
Lipu kirjeldus.
Paikuse valla lipp on ristkülikukujuline. Kangas on vertikaalselt jaotatud kaheks võrdseks väljaks, lehvipoolne väli on kollane ja vardapoolne roheline, keskel asetseb juurtega puu, mis kollasel väljal kujutab mändi (roheline) ja rohelisel väljal kuuske (kollane). Lipu roheline toon on rahvusvahelise Pantone värvitabeli järgi 553 ja kollane 114. Kande- ja seinalipuvarras on kollane. 
Lipu värvused tähistavad Pärnumaad ja tunnused Paikuse valda kuna inimtegevus toimus siin juba mesoliitikumis ja valla territoorium on kaetud enamuses kuuse ja männimetsaga. 
Lipu normaalsuurus on 100×120 cm.
Lipu kasutamise kord.
Valla lipp heisatakse: 
Valla lipu võib heisata: 
Kandelippu võib kasutada eelnimetatud juhtudel, kusjuures sobivas kohas ja viisil. 
Maapinnalt tõusva lipumasti kõrgus on ligikaudu kuus korda suurem lipu laiusest, seinalipuvarda pikkus on ligikaudu 2,5 korda suurem lipu laiusest. 
Heisatud vallalipul jääb lipukanga alumine serv maapinnast vähemalt kolme meetri kõrgusele.
The Sun

The Sun oli eesti ansambel.
Bändi ajalugu.
2003.
Tanel Padar &amp; The Sun kogunes esimest korda 1. veebruaril 2003 Ülo Kriguli ja Tanel Padari eestvedamisel. Algkoosseisus mängisid veel Danel Pandre ja Toomas Rull.
Mais ilmus esiksingel "Big Lie".
Toomas lahkus. Trummide taga võttis istet Eimel Kaljulaid.
2004.
Suvel liitus ansambliga kitarrist Meelis Tauk.
Sügisel lahkus bändist Ülo Krigul, et alustada õpinguid Viini Konservatooriumis. Klahvpille tuli mängima bändi stuudiorežissöör Johannes Lõhmus.
Novembris ilmus EP "Welcome to Estonia".
2005.
Aasta alguses lahkus Johannes, bänd jätkas neljakesi.
Juunis sai The Sun uue klahvimehe Tomi Rahula.
Ilmus debüütalbum „Greatest Hits”. Seda esitleti keset Tallinna lahte tavatus kohas, kütusepontoonil. Tuntuks said The Suni esimesed hitid: „Neljapäev”, „Kuu on päike”, „Sõnad läinud” ning „Welcome To Estonia”.
Aasta lõpus andis bänd välja akustilise live-CD/DVD. Laiendatud koosseisus lõid kaasa tšellist Kaido Kelder, Eesti Piirivalveorkestri löökpillimängija Eno Kollom, lõõtsamees Andrus Lehes ansamblist Jäägermeistrid ning April Frosti laulja Jelena Juzvik.
2006.
Jaanuaris kuulutas R2 laulu “Kuu on Päike” aasta hitiks.
Eesti muusikaauhindade jagamisel sai ansambel kolmandiku kõikidest auhindadest - The Sun oli aasta ansambel ja edukaim uus tulija, „Greatest Hits” aasta album ning "Kuu on päike" aasta hittlugu.
Juunis ilmus müügile uus plaat „100% Rock'n'Roll”. Uue plaadi lugusid esitleti 13. juunil Tallinna Lauluväljakul Metallicat soojendades ning veoauto kasti ehitatud liikuvalt lavalt Tallinna tänavatel.
2008.
28. novembril ilmus album "UNISEX".
Hiljem.
6. juunil 2017 teatas Tanel Padar, et bänd Tanel Padar &amp; The Sun lõpetab tegevuse pärast 2017. aasta suve.
Tanel Padar

Tanel Padar (sündinud 27. oktoobril 1980 Uhtnas) on Eesti laulja ja laulukirjutaja.
Tanel Padar on alustanud kooliteed Uhtna Põhikoolis ja õppinud seejärel Haljala Keskkoolis, kuid langes 1997. aasta suvel (16-aastaselt) välja. Seejärel asus ta õppima Rakvere Kutsekeskkoolis mööblitisleri erialal, kuid sunniti rohkete puudumiste tõttu koolist lahkuma. Aastatel 2012–2015 õppis ta Tallinna Täiskasvanute Gümnaasiumis (sai keskhariduse) ja 2016–2020 Estonian Business Schoolis tehnoloogiaettevõtluse erialal, mille lõpetas bakalaureusekraadiga.
Ta on mänginud kontrabassi, kannelt, klarnetit, torupilli, saksofoni ja parmupilli. Kitarri hakkas mängima 16-aastaselt. Tanel Padar on koolipoisina laulnud kiriku-, laste- ja poistekooris ning on tegelenud rahvamuusika ja võistlustantsuga. Tuntus saabus võitudega konkursil "Kaks takti ette" (1999) ja Eurovisiooni lauluvõistlusel (2001, duetis koos Dave Bentoniga). 
Loometee.
Muusikutest on Tanel Padarit inspireerinud Riho Sibul, Tõnis Mägi ja Ivo Linna.
Diskograafia.
Tanel Padar &amp; The Sun.
Albumid
Singlid
Vallatud Vestid.
Albumid
Tanel Padar Blues Band.
Album
EP
Tanel Padar.
EP
Albumid
Singlid
Isiklikku.
Tema vanem õde Gerli Parmas on samuti poplaulja.
Tanel Padar on tegelenud triatloniga ja osales 2016. aastal Ironmani sarja poolpikal triatlonil Otepääl. Samuti osales ta 2017. aastal Otepääl SiS Ironman 70.3 triatlonil (1,9 km ujumist, 90 km rattasõitu ja 21,1 km jooksu). 
2007. aasta 30. juuni hommikul tabati Padar purjuspäi autojuhtimiselt ja kiiruse ületamiselt (lubatud kiirus oli 50 km/h, Padar sõitis 75 km/h). Rikkumise eest määrati trahv ja talt võeti kolmeks kuuks juhiluba.
Tanel Padaril oli suhe Eda-Ines Ettiga. 16. mail 2003 abiellus ta endise modelli Katarina Kaldaga, kellel oli varasemast kooselust poeg Andrei. Nende abielu lahutati 12. juunil 2007. Hiljem oli tal suhe Evely Ventsliga ja Maria Pordiga. Tema järgmine elukaaslane oli Kristel Mardisoo (2012–2017).
Tanel Padar on 17. jaanuaril 2017. aastal asutatud Padar Production OÜ ainus juhatuse liige ja osanik. Ettevõtte 2024. aasta müügitulu oli 306 700 eurot, kuid aastaaruande bilanss näitas kahjumit 28 000 eurot.
27. juunil 2018 kihlus Tanel Padar Lauren Villmanniga. Nad abiellusid 27. juunil 2023 Vainupea kirikus. Neil on kaks tütart, Linda (august 2019) ja Luna (jaanuar 2022). 24. mail 2024 teatas Lauren ühismeedias, et alates 2024. aasta jaanuarist elavad nad lahus.
Orava valla lipp

Orava valla lipp on Põlva maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Orava valla lipp.
Lipp kinnitati 17. mail 1999 ja see oli kasutusel kuni 2017. aastal toimunud haldusreformini.
Lipu kirjeldus.
Valla ristkülikukujuline lipp on jaotatud kolmeks horisontaalseks laiuks (ülevalt alla: sinine, lainelõikeline kollane ja roheline). Laidude laiused on vastavalt 4, 1 ja 2 ühikut. 
Lipu normaalmõõtmed on 105×165 cm. Laiuse ja pikkuse suhe 7:11.
Ewert Sundja

Ewert Sundja (sündinud 12. juunil 1983) on eesti muusik, laulja ja laulukirjutaja. 
Ta on mänginud ansamblites The Provokers (1998–2002), Precious (2002), Thief (2004–2009) ja Ewert and The Two Dragons (2009. aastast). 
Ta lõpetas 2001. aastal Tallinna Kunstigümnaasiumi. Ta on õppinud pop- ja džässlaulu erialal Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis ning heliloomingut ja elektronmuusikat Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias. 
2003. aastal võitis noorte lauljate konkursi "Kaks takti ette". Ta esines 2004. aasta Eurolaulul Vaiko Epliku lauluga "Dance".
Isiklikku.
Tema vend on näitleja Simeoni Sundja.
Guadeloupe

Guadeloupe [guadl'up] on Prantsusmaa ülemerepiirkond ja -departemang.
Hõlmab saared Väikestes Antillides: Basse-Terre, Grande-Terre, La Désirade, Îles des Saintes ja Marie Galante. 2007. aastani kuulusid Guadeloupe'i haldusalasse ka Saint-Martini saare põhjaosa (Saint-Martin) ja Saint-Barthélemy, mis nüüd on eraldi territoriaalühendused. Tegevvulkaan La Grande Soufrière on Basse-Terre'i saare ja ühtlasi Väikeste Antillide kõrgeim mäetipp 1467 meetriga.
Kuulub Euroopa Liitu ja eurotsooni, kuid ei kuulu Schengeni viisaruumi.
Peamine majandusharu on turism, kuigi valdav osa nii turistidest kui ka importkaupadest tuleb Prantsusmaalt.
Guadeloupe'i põliselanikud olid aravakid. Tänapäeval on 75% elanikest mulatid ja neegrid. Saarelt on pärit jalgpallistaarid Lilian Thuram ja Kingsley Coman.
R.E.M.

R.E.M. oli Ameerika Ühendriikide alternatiivrokibänd, mille moodustasid Athensis Georgia osariigis 1980. aasta jaanuaris laulja Michael Stipe, kitarrist Peter Buck, basskitarrist Mike Mills ja trummar Bill Berry.
Pärast debüüt-EP "Chronic Town" ilmumist 1982. aastal andis ansambel välja kuus albumit aastatel 1983–1988. 1988. aastal sõlmiti leping plaadifirmaga Warner Music Group. 
Suure kommertsedu saavutas ansambel 1991. aastal ilmunud albumi "Out of Time" ja sellel olnud singliga "Losing My Religion".
Nende omapärane helikeel ja krüptilise sõnumiga laulutekstid avaldasid mõju paljudele bändidele. 
R.E.M.-i albumeid "Out of Time" (1991) ja "Automatic for the People" (1992) müüdi mitme plaatinaplaadi jagu.
Tõnis Palts

Tõnis Palts (sündinud 29. märtsil 1953 Kuressaares) on Eesti poliitik ja ettevõtja, olnud Tallinna linnapea, Eesti rahandusminister ja X Riigikogu liige.
Ta kuulub Isamaa ja Res Publica Liitu, varem olnud Res Publica liige.
Palts on Suurettevõtjate Assotsiatsiooni füüsilisest isikust liige ja Rotary klubi liige.
Haridus.
1971–1976 Tallinna Tehnikaülikool, raadiotehnika
Tegevus poliitikas.
Tõnis Palts on olnud Riigikogu liige ja Tallinna linnapea. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 2 (Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosad) 97 häält ning ei osutunud valituks.
Ta on Isamaa juhatuse liige.
Isamaa rahastamisskandaal.
Novembris 2025 said Tõnis Palts ja Parvel Pruunsild kahtlustuse erakonnale Isamaale keelatud annetuse tegemises seoses MTÜ Isamaalised tegevusega.
Kohtuprotsess maksuameti vastu.
Aktsiaseltsi AS Tele2 Holding (varem AS Levicom) 5 aktsionäri, nende seas Palts ja Toomas Peek, võõrandasid oma aktsiad Rootsi ettevõttele Tele2 AB. Need tehingud toimusid Hollandis ja Hollandi Antillidel registreeritud äriühingute kaudu.
Maksu- ja tolliameti hinnangul püüdsid Palts ja Peek nõndaviisi kõrvale hoida tulumaksu tasumisest ja esitas 2005. aasta märtsis nende vastu hagi, mille kohaselt pidi Palts tasuma üle 12 miljoni ja Peek üle 13,5 miljoni krooni tulumaksu.
Palts kandis 2006. aasta märtsis nõutud summa maksuametile üle, kuid esitas otsusele vaide. Amet rahuldas selle osaliselt ja tagastas 814 000 krooni. Palts kaebas maksuameti seepeale kohtusse, tahtes ka kõike ülejäänut tagasi. Tallinna halduskohus kaebust ei rahuldanud, aga Tallinna ringkonnakohus tühistas 30. aprillil 2007 halduskohtu otsused ja mõlemad maksuotsused täies ulatuses.
2007. aasta augusti alguses keeldus riigikohus maksuameti kassatsioonkaebust menetlusse võtmast ja järelikult otsus jõustus. Pool kuud hiljem kandis maksuamet Paltsile tema raha tagasi ja lisaks veel 5,95 miljonit krooni intresse rohkem kui 2 aasta eest, mil see raha oli maksuameti valduses. Maksuameti juriidilise osakonna juhataja Riho Roopõld kommenteeris seda nii: "On loomulik, et kui riik saab intressi tasumata maksusummade pealt, on selline õigus ka klientidel, kui vaidlused lahenevad nende kasuks."
Isiklikku.
Tõnis Palts on abielus. Tal on 6 last, sealhulgas neli last abielust Karmen Paltsuga.
Paltsi emakeel on eesti keel. Kesktasemel valdab ta inglise ja vene keelt.
Vilniuse piirkond

Vilniuse piirkond (leedu "Vilniaus kraštas") oli kahe maailmasõja vahel "de facto" Poolale kuulunud territoorium praegusel Leedu-Valgevene piirialal, millele pretendeeris Leedu.
Piirkonna maksimaalne ulatus määrati Moskvas 12. juulil 1920 sõlmitud Leedu-Vene rahulepinguga. Hiljem on selle lõunaosas kehtestatud mitmeid Poola-Leedu demarkatsioonijooni ning piirkonda on okupeerinud nii Poola kui ka Vene väed (Nõukogude-Poola sõja käigus).
Oktoobris 1920 moodustati Vilniuse lähikonnas Poolale orienteeritud Kesk-Leedu riik, mis 1922 liideti Poolaga. 
Vilniuse piirkonna kuulumist Poolale oli Leedu sõja ähvardusel sunnitud tunnistama 1938. aastal. 
Pärast Poola idaosade okupeerimist 1939 andis Nõukogude Liit osa Vilniuse piirkonnast (6909 km² 490 000 elanikuga) Leedule. Pärast Leedu liitmist NSV Liiduga anti 1940 veel 2637 km² endise Vilniuse piirkonna alast Valgevene NSV koosseisust Leedu NSV-le. Suurem osa Vilniuse piirkonna aladest jäi Valgevene NSV-le.
Sigade revolutsioon

"Sigade revolutsioon" on 2004. aastal valminud Eesti noortefilm täiskasvanuks saamisest, mässust ja armastusest 1980. aastate Nõukogude Eestis.
Film arvudes.
2004. aasta jooksul kogus film Eesti kinodes 26 345 vaatajat.
Festivalid.
23.–26.02.2006
3.–23.03.2006
4.–7.05.2005
23.09.2006 
6.–17.01.2005 
18.–23.01.2005 
10.–20.03.2005 
14.–16.04.2005 
6.–12.04.2005 
14.– 21.04.2005 
18.–24.04.2005 
24.05.2005 
29.04.–2.05.2005 
19.05–12.06.2005 
20.–24.05.2005 
17.–25.06.2005 
2.–4.06.2005
23.–28.09.2005
20.–30.10.2005
[30.10.2007 12:41:14]
18.–27.06.2004 žürii eripreemia – Hõbedane Püha Jüri 
24.08–29.08.2004
18.–26.09.2004 
Vienna Laboratory eripreemia 
13.–22.09.2004 
7.–15.10.2004
4.–7.11.2004
4.–14.11.2004
10.–20.11.2004
18.–26.11.2004
18.–28.11.2004
25.11.–3.12.2004
29.11–9.12.2004
2.–10.12.2004
Orissaare valla lipp

Orissaare valla lipp on endise Eesti haldusüksuse Orissaare valla lipp.
Lipp kinnitati 29. augustil 1995.
Lipu kirjeldus.
Orissaare valla lipuks on ruudukujuline vapilipp. Kangas on jagatud horisontaalselt kaheks võrdseks väljaks, ülemine väli on valge ning sellel on kolm rootsupidi ühendatud sinist tammelehte, mis tõusevad kanga poolitusjoonelt. Alumine väli on sinine ning sellel on samasugused valged lehed allpööratud kujul.
Lipu normaalsuurus on 105×105 cm.
Põhjendus.
Lipuvärvid viitavad maale ja merele ning Saaremaa vapile. Tammelehed tähistavad tugevust, väärikust ja põlisust. Samuti viitavad ka Orissaare valla harukordsele tammederohkusele. 
Lipu kasutamise kord.
Valla lipp heisati:
Vallalipu valmistamine toimub üksnes vallavalitsuse loal.
Lohusuu valla lipp

Lohusuu valla lipp on Ida-Viru maakonna endise Eesti haldusüksuse Lohusuu valla lipp.
Lipp kinnitati 7. veebruaril 1997.
Lipu kirjeldus.
Valla lipuks oli ruudukujuline vapilipp, kangas on poolitatud horisontaalse valge lainelise laiuga. Ülemine väli on roheline ning sellel on kujutatud kõrvuti kahte valget hobuserauda otsad ülespidi. Alumine väli on sinine ning sellel on kaks valget õngekonksu laskumas valgest laiust ning asetatud seljakuti. 
Lipuvärvid viitavad metsadele, põldudele ja Peipsi järvele, need märgivad ka paikkonna ajaloolist kuulumist Tartumaa koosseisu, sinine ja valge on ka Virumaa värvid. Kaks hobuserauda sümboliseerivad valla eesti ja vene kogukondi, valda läbivat pika ajalooga maanteed ning osutavad Lohusuu arengus suuri teeneid omavale B.R. Skoghile. Laineline laid tähistab valla jõgesid. Õnged tähistavad kalapüüki.
Lipu normaalsuurus on 105×105 cm.
Kullamaa vasallilinnus

Kullamaa vasallilinnus ehitati pärast Läänemaa alistamist 1220. aastal paavsti legaat Modena Guillelmuse kaplani, magister Johannese käsul ja sai nimeks "Castrum Goldenbeke". Kuni 1224. aastani oli Kullamaa Taani kuninga valduses, kuid peale mandrieestlaste ebaõnnestunud ülestõusu läks Kullamaa piirkond Mõõgavendade ordule. Ringsõidul olev paavsti legaat moodustas vallutajate vahel tekkinud maatüli lahendamiseks Viru-, Järva- ja Läänemaast otse paavstile alluva Eestimaa piiskopkonna ning Kullamaa linnusest sai alates 1226. aastast paavsti asehalduri residents. 
1228. aastal moodustas Riia peapiiskop Albert Saare-Lääne piiskopkonna ja määras piiskopiks Dünamünde tsistertslaste kloostri abti Gottfriedi.
Oma võimu kinnistamiseks jagas esimene Saare-Lääne piiskop Gottfried lühinägelikult piiskopkonna maad vasallidele ja määras piiskopkonna foogtiks (stiftifoogtiks) Johannes de Lode ja foogti asukohaks Kullamaa vasallilinnuse. Sellega läks võim piirkonnas suurima maavaldaja Lodede perekonna kätte. 
Kuna Saare-Lääne piiskopkonna maadele pretendeeris ka Mõõgavendade ordu, siis 1234 linnus vallutati. 1236. aasta paavsti korraldusega tagastas ordu Kullamaa linnuse paavsti legaadile. 
Kuna Johannes de Lode pojad ei soovinud Saare-Lääne piiskopi võimule alluda, alustas Lodede perekond 1234. aastal uue kindlustatud tugipunkti ehitust Koluverre.
Mooste valla lipp

Mooste valla lipp on Põlva maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Mooste valla lipp.
Lipp kinnitati 16. veebruaril 1998.
Lipu kirjeldus.
Valla lipuks on ruudukujuline vapilipp. Rohelisel kangal valge sarikas, milles kolm viie õielehega sinist valge südamikuga linaõit 1+2.
Lipu normaalmõõtmed on 105x105 cm.
Kolm linaõit sümboliseerivad valla kolme suuremat asulat - Mooste, Kauksi, Rasina. Linaõis viitab Moostele kui ühele linakasvatuse keskusele.
Lipu kasutamise kord.
Kasutuskõlbmatuks muutunud lipp kuulub sündsal viisil hävitamisele.
Misso valla lipp

Misso valla lipp on Võru maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Misso valla lipp.
Lipp kinnitati 2. juunil 1994.
Lipu kirjeldus.
Valla lipuks on ruudukujuline vapilipp. Rohelisel valge lainelise ülaosaga kangal on valge põdrapea. Valgel osal kolm rohelist ringi.
Lipu normaalsuurus on 105×105 cm.
Tõlgendus.
Põdrapea viitab kohalikule legendile Pulli järvest. Laineline ülaosa tähistab künklikku moreenmaastikku ja metsajärvi. Rõngad märgivad Võrumaad ja tema rahvast.
Riigi Teataja

Riigi Teataja (RT) on Eesti riigi ametlik väljaanne, mille esimene number ilmus 27. novembril 1918. Riigi Teatajat annab välja Riigikantselei.
13. novembril 1918 otsustas Eesti Ajutine Valitsus: "Otsustatakse ajaleht "Valitsuse Teataja" valitsuse korralduste, määruste jne. jaoks käima panna ja selle korraldamine Ed. Laamanni kätte anda, niisama Laamannile ülesandeks teha välispolitiliste aktide kogu väljaandmisele asuda." 20. novembril 1918 nimetas Eesti Ajutine Valitsus Riigi Teataja toimetajaks Peeter Ruubeli.
10. mail 1990 võttis Eesti Vabariigi Ülemnõukogu Presiidium vastu seadluse Riigi Teataja väljaandmise kohta. Seadluse kohaselt oli Riigi Teataja Eesti Vabariigi Ülemnõukogu ja Vabariigi Valitsuse ametlik väljaanne, kus lisaks kuulusid avaldamisele ka maakonnavolikogude ja vabariiklike linnade volikogude normatiivaktid. Ühtlasi tunnistati kehtetuks ENSV Ülemnõukogu Presiidiumi 16.11.1965 otsus ENSV Ülemnõukogu ja Valitsuse Teataja väljaandmise kohta.
Õigusaktid ja muud dokumendid edastatakse akti andja poolt elektrooniliselt Riigi Teatajas avaldamiseks extraneti mooduli kaudu, millele on juurdepääs ainult isikliku parooli alusel. Sellist esitamist loetakse ametlikuks.
Alates 2006. aasta algusest ilmub Riigi Teataja üksnes elektrooniliselt, välja arvatud mõned trükitud kontrolleksemplarid.
Elektroonilises Riigi Teatajas (eRT) avaldati enne seda lisaks riigi õigusaktidele kohalike omavalitsuste määrusi, mida paberkandjal Riigi Teatajas ei avaldata. Seeläbi pakub riik omavalitsustele aktide avalikustamise teenust.
Elektroonilises Riigi Teatajas avaldatud õigusakti redaktsioon loetakse kehtivaks. Lehekülje ülaosas asuvate nuppude abil on võimalik kiirelt kuvada valitud ajal kehtinud redaktsioon.
Riigi Teatajas avaldamisest alates arvestatakse õigusaktide jõustumist. Näiteks jõustuvad seadused 10 päeva pärast avaldamist.
Riigi Teataja Lisa.
Riigi Teatajat täiendab Riigi Teataja Lisa (RTL). See ilmus aastatel 1921–1940 ja uuesti aastatel 1991–2010.
Maria Kießling

Maria Kießling [mar'iia k'iisling] (ka: "Marie", "Kiessling"; 4. veebruar 1894 München – 6. september 1984 Krailling) oli Saksamaa kergejõustiklane. 
100 m jooks.
Ta püstitas Maini-äärses Frankfurdis 3. augustil 1919, enne FSFI poolt naiste maailmarekordite registreerimise algust, mitteametliku maailmarekordi naiste 100 m jooksus 12,8 ning kordas seda 21. augustil 1921 Hamburgis. Need tulemused olid paremad esimesest FSFI ametlikust maailmarekordist 13,6 (Marie Mejzlíková II, 5. august 1922). 20. augustil 1922 jooksis Kießlingiga võrdse tulemuse, mis kuulutati ametlikuks maailmarekordiks, Mary Lines.
Tema nimel olid ka esimesed Saksamaa naiste rekordid 100 m jooksus 13,5 (25. mai 1919) ja 12,9 (29. mai 1920). 
Juba 25. mail 1919 saavutas ta ühel Müncheni kergejõustikupeol tulemuse 13,5, mis oli esimene naiste rekord Saksamaa spordiajaloos. Alles pärast seda hakkasid Saksamaa spordiametnikud naiste sporti heatahtlikult suhtuma ning soovitasid seda "nõrgestatud rahvakeha" tugevdamiseks.
Kaugushüpe.
Enne rekordite ametliku registreerimist püstitas ta 29. mail 1921 Münchenis ka mitteametliku maailmarekordi 5.54 naiste kaugushüppes. Esimesed ametlikud maailmarekordid jäid Kießlingi tulemusele alla. Selle ületas ametlikult alles 21. septembril 1926 Muriel Gunn tulemusega 5.575.
Klubi.
Ta kuulus klubisse TSV 1860.
Muhu valla lipp

Muhu valla lipp on Eesti haldusüksuse Muhu valla lipp.
Lipp on kinnitatud 13. märtsil 1998, lipu kujundas Herman Heinla.
Lipu kirjeldus.
Valla lipuks on ristkülikukujuline vapilipp. Kangas on jagatud vertikaalse lainelise joonega kolmeks väljaks, vardapoolne ja lehvipoolne väli on valged, keskmine aga sinine ning sellel on valge punasega ornamenteeritud nn. muhu mänd – pügalristi rahvuslik erikuju.
Vapipilt näitab Muhumaa, tema rahva ja kultuuri asendit kahe naabri - Saaremaa ja Eestimaa, vahel. Muhu mänd ehk kaheksakand on juba muinasaegadest tuntud õnne ja viljakuse sümbol.
Pikkuse ja laiuse suhe on 7:9.
Nõva valla lipp

Nõva valla lipp on endise Eesti haldusüksuse Nõva valla lipp.
Lipp kinnitati 13. juunil 1997.
Lipu kirjeldus.
Nõva valla lipp on ruudukujuline vapilipp, kangas on jaotatud diagonaalse joonega, lehvipoolsest ülanurgast vardapoolsesse alanurka, kaheks. Alumine väli on sinine ning sellel on valge lestakala. Ülemine väli on aga valge ja sellel on kaldjaotusest tõusev roheline mänd.
Lipu normaalmõõtmed on 105×105 cm.
Põhjendus.
Lipu põhimotiivid tulenevad valla asendist ja looduse omapärast. Vald asub Eestimaa mereäärses loodenurgas, kus on suured metsad ja sood. Meri ja mets on ka valla elanike tähtsaim elatusallikas. Lipu sinine värvus ja lestakala sümboliseerivad merd ja kalapüüki, sinine ka taevast, noorust ja lootust. Valge väljal olev roheline stiliseeritud rannamänd on metsade ja üldiselt looduse võrdkuju. Valge on valguse, puhtuse ja vaimsuse värvus.
Lipu kasutamise kord.
Valla lipp heisatakse:
Nõva valla lippu kasutatakse valla esindamisel väljaspool selle piire ning valla poolt korraldatavatel avalikel üritustel. 
Kasutamiskõlbmatuks muutunud valla lipp kuulub sündsal viisil hävitamisele.
Thea Schildmann

Thea Schildmann oli Saksamaa jooksja. 
29. juunil 1924 püstitas ta Essenis naiste 100 m jooksus mitteametliku maailmarekordi 12,6.
Leni Schmidt

Leni Schmidt [l'eeni šmitt] (õieti Helene Schmidt; 28. detsember 1906 Bremen – 11. november 1985 Bremen) oli Saksamaa jooksja. 
Amsterdami olümpiamängudel 1928 võitis ta Saksamaa võistkonna koosseisus koos Rosa Kellneri, Anni Holdmanni ja Leni Junkeriga pronksmedali 4×100 m teatejooksus ajaga 49,0. Kulla võitis tookord Kanada võistkond ja hõbeda USA võistkond. 
Schmidt osales neil mängudel ka 100 m jooksus. Ta võitis eel- ja vahejooksu, kuid põhjustas lõppvõistlustel kaks valelähet ning diskvalifitseeriti. 
13. juulil 1924 saavutas ta Bremenis 100 m jooksus tulemuse 12,6, mis oli mitteametliku maailmarekordi mitteametlik kordamine. Teistel andmetel oli tema tulemus 12,4. 
Schmidti koduklubi oli Bremer Sportfreunde.
Eesti Vabariigi kultuuripreemia

Eesti Vabariigi kultuuripreemia ehk riigi kultuuripreemia on 1991. aastal asutatud preemia, mis määratakse silmapaistva üksikteose või pikaajalise väljapaistva loomingulise tegevuse eest teaduse, kunsti, muusika, arhitektuuri või kirjanduse alal. 
Alates 2007. aastast määratakse kolm preemiat pikaajalise väljapaistva loomingulise tegevuse eest (nimetatud ka kultuuri elutööpreemiaks) ja viis preemiat eelmisel kalendriaastal avalikkuseni jõudnud väljapaistvate tööde eest (nimetatud ka "aastapreemiaks"). Varem on olnud preemiate hulk ja määramine aastati erinev. 
Preemia andmiseks ettepanekute tegemise õigus on loomeliitudel ja teistel juriidilistel isikutel, kelle põhikirjas on sätestatud kultuuri- ja haridusalane tegevus, preemia senistel laureaatidel ning kohalikel omavalitsustel. Vabariigi Valitsus moodustab kultuuripreemiate komisjoni ja kinnitab selle koosseisu kolmeks aastaks. Komisjoni esimees on ametikoha järgi valdkonna eest vastutav minister, st kultuuriminister. Preemiad määrab Vabariigi Valitsus komisjoni esimehe ettepaneku alusel ja need antakse üle Eesti Vabariigi aastapäeval, 24. veebruaril.
Alates 2012. aastast on kultuuri elutööpreemia suurus 64 000 eurot ja aastapreemia suurus 9600 eurot. Rahalise preemiaga kaasnevad tunnistus ja mälestusmedal.
Mel Gibson

Mel Colm-Cille Gerard Gibson (sündinud 3. jaanuaril 1956 Ameerika Ühendriikide New Yorgi osariigis Peekskillis) on Austraalia-USA filminäitleja, filmilavastaja, produtsent ja stsenarist. 
Kui ta oli 12-aastane, kolis kogu pere Sydneysse. Näitlemist õppis ta Austraalia Riiklikus Draamakunsti Instituudis.
Gibson saavutas maailmakuulsuse 1979. aastal filmiga "Mad Max", kus ta mängis nimiosa. Sellele valmisid järjed, 1981 "Mad Max 2: Maanteesõdalane" ja 1985 "Mad Max 3: Kõuekuppel". Filmisarjas "Surmarelv" (4 filmi 1987–1998) mängis ta seersant Martin Riggsi.
Gibson on lugenud dublaaži ka multifilmidele, näiteks "Pocahontas" (1995) ja "Kanade mäss" (2000).
Isiklikku.
Mel Gibson oli abielus Robyn Moore'iga, kellega tal on tütar ja kuus poega. Nende abielu lahutati 2011. aasta detsembris.
Seejärel oli Gibsoni elukaaslane vene päritolu muusik Oksana Grigorjeva, kellel on varasemast kooselust Timothy Daltoniga poeg. 2009. aasta oktoobris sündis neil tütar Lucia.
Mircea Eliade

Mircea Eliade [m'irtša eli'aade] (13. märts 1907 Bukarest – 22. aprill 1986 Chicago) oli Rumeenia päritolu usundiloolane ja romaanikirjanik.
Elukäik.
Alustas 1925 Bukarestis ülikooliõpinguid, keskendudes filosoofiale. Hakkas ülikooli viimasel kursusel uurima Itaalia filosoofias esinenud hermeetilisi ja okultseid voole (suunaja Itaalia usundiloolane Raffaele Petazzoni). 
Ülikooli lõpetamise järel tegeles ta Itaalia renessanssfilosoofidega (Marsilio Ficino, Giovanni Pico della Mirandola, Giordano Bruno).
Ühel reisil Rooma tutvus Eliade idamaiste usundite uurija Giuseppe Tucciga, kellelt ta sai idee minna Indiasse. Kassimbazari maharadžalt saadud stipendiumiga õppis ta 1928–1931 Indias Calcutta ülikoolis viieköitelise India filosoofia ajaloo autori Surendranath Dasgupta (1885–1952) juures.
Rumeeniasse naasnud, kaitses Eliade 1933 doktoriväitekirja, mille ta 1936 avaldas prantsuse keeles raamatuna "Jooga. Uurimus India müstika tekkimisest". See teos tegi temast juba rahvusvaheliselt tuntud usundiloo uurija. Rahvusvahelist tuntust lisas veel tema asutatud erialaajakiri Zalmoxis.
Kui puhkes Teine maailmasõda, pidas Rumeenia valitsus vajalikuks suunata oma välisesindustesse noori haritlasi. Sel moel sattus Eliade 1940. aastal Londonisse. Kui Suurbritannia katkestas suhted teljeriikide poolele jäänud Rumeeniaga, viidi Eliade üle Lissaboni, kuhu ta jäi sõja lõpuni. 
Sealt läks ta sügisel 1945 Pariisi, kus ta tänu mõjuka usundiloolase Georges Dumézili eestkostele sai võimaluse hakata õpetama usundilugu Sorbonne'is. Loengute põhjal valmis tal kaks olulist teost, esmalt ülevaatlik "Traktaat usundite ajaloost" (1949; "Patterns in Comparative Religion") ja seejärel mõneti kitsama ainevallaga "Müüt igavesest tagasitulekust" (1949; "Cosmos and History. The Myth of Eternal Return").
Aastal 1956 läks ta loenguid pidama USA-sse. Sealt ta enam Euroopasse naasnud, sest 1960 kutsuti ta Chicago ülikooli võrdleva usundiloo õppetooli juhatajaks. Seal töötas ta kuni surmani 22. aprillil 1986. 
Ta oli praegu üldlevinud 16-köitelise entsüklopeedia "Encyclopaedia of Religions" peatoimetaja. Paraku ei jõudnud ta lõpule viia suurt kokkuvõtvat ülevaadet maailma usundeist "A History of Religious Ideas", millest valmis kolm osa (1978, 1982, 1985).
Loomingu Raamatukogu

Loomingu Raamatukogu (lühend LR; algselt ""Loomingu" Raamatukogu") on 1957. aastast ilmuv kirjandusajakiri, mis loodi ajakirja Looming lisana. Ajakiri avaldab väärtkirjandust pehmes köites väljaannetena.
Töötajad.
Nõukogude ajal ja hiljem kuni 2008. aastani olid kuulusid toimetusse toimetaja (toimetuse vastutav juht), osakonnatoimetajad, tehniline toimetaja ja korrektor, hiljem on toimetuse koosseis vähenenud. Ehkki praktikas oli toimetus Nõukogude perioodil oma töös iseseisev, oli vastutav toimetaja ametlikult üks ajakirja Looming peatoimetaja asetäitja. Ajakiri ilmus kirjastuse Perioodika hallatavana, kuid vastutav toimetuse juht kinnitati ametisse siis, kui tema kandidatuuri kiitis heaks EKP Keskkomitee sekretariaat. 1970. aastatel hakkas partei kõrgem juhtkond nõudma, et toimetuse vastutav juht oleks NLKP liige.
Loomingu Raamatukogu toimetust on juhtinud Otto Samma (aastail 1957–1973), Jüri Ojamaa (1973–1983) ja Agu Sisask (1983–1994). 2000. aastatel kaotati toimetuse juhi ametinimetus. Aastail 2008–2012 oli ajakirja peatoimetaja Anu Saluäär, kes oli 1976. aastast töötanud ajakirja osakonnatoimetajana. 
2013. aastast on peatoimetaja Triinu Tamm. Toimetuses on pikka aega töötanud Lembe Hiedel (1958–1973), Edvin Hiedel (1963–1973) ja Terje Kuusik (1973–2010). 2012. aastal on tööl toimetaja Kai Aareleid.
Loomingu Raamatukogu toimetus 2025. aastal: peatoimetaja Triinu Tamm, toimetajad Katrin Kern ja Lauri Eesmaa, toimetuse assistent Elisa-Johanna Liiv ja kujundaja ning küljendaja Maris Kaskmann.
Töötingimused.
Alalised eraldi ruumid sai toimetus 1960. aastate algul, kui Tallinnas aadressil Harju 1 valmis Kirjanike Maja, mille alumise korruse üks tiib anti kasutada ajakirjadele Looming ja Loomingu Raamatukogu.
Avaldamine.
1957. aastal ilmus 24 numbrit, 1958. aastal 36 numbrit, aastatel 1959–1994 ilmus aastas 52 numbrit, 1995. aastast 40 numbrit. Vihiku maht on olnud varieeruv, vastates ühele kuni neljale numbrile. Kujundajad on olnud Jaan Klõšeiko ja Jüri Kaarma (1996–2011). Kirjastaja on olnud Perioodika, aastast 2005 Sihtasutus Kultuurileht. Tsensuuri järelevalve ajakirja üle lakkas 9. augustil 1989.
Peamiselt on avaldatud väliskirjanduse tõlkeid (umbes 50 keelest), kuid ilmunud on ka algupärandeid, sealhulgas kordustrükke ja debüüte. Tavaks on alustada iga aastat algupärandiga.
Doha

Doha (araabia keeles الدوحة‎ ehk "ad-Dawḥa" või "ad-Dōḥa") on Katari pealinn ja on ühtlasi ka riigi suurim linn. 
Dohas elab 1 351 000 inimest ja Doha suurlinna aladel kokku peaaegu 1,5 miljonit inimest. Doha asub Pärsia lahe ranniku ääres Ida-Kataris. Doha on väga kiire arenguga linn, kus elab rohkem kui pool kogu riigi elanikest, linn on ka Katari majanduslik keskus.
Doha linn rajati 1820. aastatel Al Bidda lähedal, mis on praeguseks Doha äärelinn. Linn kuulutati 1971. aastal ametlikult Katari pealinnaks, siis kui Katar vabanes Suurbritannia võimu alt. Linn on Katari kaubanduslik pealinn ja Doha on ka arenev Lähis-Ida finantskeskus. 
Transport.
Dohas asub Hamadi rahvusvaheline lennujaam, kust saab lennata maailma igasse maailmajakku peale Antarktika.
Haridus.
Doha põhjaosas asub Katari Ülikool. Linnas on ka HEC Paris in Qatar.
Kanal 2

Kanal 2 on Ilmar Taska loodud eratelekanal Eestis. 
Esimesed saated olid eetris 1. oktoobril 1993. Tallinna oli algne sagedus R3 . Siis R 28 Pärast sai omale EVTV / RTV sageduse R12. Saatepäev algas animafilmiga "Kapsapea". Esialgu edastati programmi vaid nädalavahetustel, kuid alates 17. detsembrist iga päev.
Kanal 2 kuulub Baltikumi suurimasse meediakontserni Duo Media Networks. 
1. augustil 2017 lahkus Kanal 2 vabalevist, kuid 7. aprillist 2020 oli Kanal 2 taas vabalevis.
1. oktoobril 2020 lahkus Kanal 2 taas vabalevist.