tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Orion (tähtkuju)

Orion on taevaekvaatori lähedal asuv tähtkuju, mis on üks tähistaeva kirkamaid ja nähtav kogu maailmas. See on üks tuntumaid ja lihtsamini leitavaid tähtkujusid. See on pindalalt 26. tähtkuju, kattes 594 ruutkraadi.
Tähtkuju on nime saanud kreeka mütoloogiast tuntud küti Orioni järgi, kelle Artemis tappis.
Heledaim täht on sinakasvalge Rigel (ka Riigel, "β Ori"). Heledad tähed on veel umbes 650 valgusaasta kaugusel asuv punakas Betelgeuse, α Orionis., Bellatrix, Mintaka, Alnilam, Alnitak ja Saiph.
Tähtkujus asuvad Orioni gaasudu ja Hobusepea udukogu.
Oktoobris on Orioni tähtkujus võimalik näha Orioniidide meteoriidivoolu. 
Eesti rahvaastronoomias asus Orioni kohal tähtkuju nimega Koot ja Reha.
Orioni vöö.
Orioni vöö kolme tähte on kirjeldatud ka kui kolme kuningat, kolme ketravat neidu, Kalevi mõõka.
Voldemar Karing

Voldemar Nikolai Karing VR II/3 (4. juuli 1895 Kodasoo vald, Harjumaa – 29. juuni 1942 Norilsk) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).
Voldemar Karing lõpetas 1914. aastal Tallinnas Aleksandri gümnaasiumi ja astus Vladimiri sõjakooli, mille lõpetas 1915. aastal. Esimese maailmasõja ajal teenis Vene Keiserlikus armees. Eesti Vabadussõja tegi kaasa alamkapteni auastmes 5. jalaväepolgu koosseisus. 
1929. aastal lõpetas Kõrgema sõjakooli. Pärast seda oli lektoriks kõrgemas sõjakoolis. Hiljem oli majori auastmes Kaitseliidu Tartu maleva pealikuks, kust määrati 1934. aastal Valga sõjaväeringkonna staabiülemaks. 1934. aastal määrati Sõjavägede Staap 3. osakonna ülemaks.
1939. aastal nimetati ta Eesti majandusministri abiks.
Ta hukati Venemaal.
August Ratiste

August Ratiste VR II/3 (25. detsember 1893 Audru, Pärnumaa – 10. aprill 1961 Buenos Aires) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).
Johann Mahlapuu

Johann Mahlapuu (ka Johannes; 3. märts 1888 Lõve vald, Viljandimaa – 11. juuni 1954 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).
24. veebruaril 1938 ülendati ta majorist kolonelleitnandiks.
20. veebruaril 1939 sai ta Kontkaristi IV klassi teenetemärgi.
Jaan Org

Jaan Org VR I/3 (23. märts 1895 Viljandi – 3. september 1943 Norillag, Krasnojarski krai) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).
Sündis põllutöölise pojana. Aastatel 1912–1916 õppis Tartu Õpetajate Seminaris. 
Teenistus ja ühiskondlik tegevus.
Tsaariarmees teenis aastatel 1916–1917, lõpetades 1916. aastal Moskva Aleksei sõjakooli lipnikuna. 
Teenis Eesti sõjaväes aastatel 1918–1940. Võitles Vabadussõjas, mille eest Orgu tunnustati I liigi 3. järgu Vabadusristiga. Eesti sõjaväes oli viimati kolonelleitnant Sõjavägede Staabi juhtide reservis.
Valiti 1932. aastal taarausu usuühingu Hiis esimeheks.
Punaarmees teenis 232. laskurpolgus varustusülema ja komandöri asetäitjana Elvas alampolkovniku auastmes.
Represseerimine ja surm.
Jaan Org vahistati NKVD poolt 14. juunil 1941 Elvas ja küüditati Petserist. Viidi Norillagi. Org mõisteti erinõupidamisel 15. mail 1941 10 aastaks laagrisse, kus ta hukkus. 29. septembril 1941 esitas uurija Sarajev Orule süüdistuse – Eesti sõjaväe ohvitser, võitles kodusõjas Punaarmee vastu, veendunud natsionalist.
Hengo Tulnola

Hengo Tulnola VR I/3 (kuni 1922. aastani Hugo Tschuhna; 1922–1936 Hugo Tulnola; 16. oktoober 1897 Navi, Aleksandri vald, Võrumaa – 17. jaanuar 1986 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (major) ja taarausuline, ajaloolane, kodu-uurija ja genealoog.
1941. aastal langes ta Saksa sõjavangi, oli 10. oktoobrist 1944–1954 Nõukogude Liidus vangis.
2017. aastal avati Pärnus Laatsareti tänav 4, Tulnola kunagise kodumaja seinal mälestustahvel.
Feliks Jänes

Feliks Jänes VR II/3 (3. märts 1898 Rannu, Tartumaa – 29. juuni 1942 Norilsk, Venemaa) oli Eesti sõjaväelane (major, 1938).
Ratsarügemendi adjutant, 8. augustil 1940 määratud Ratsarügemendi ülemaks. 
Tema isa oli Valga linnasekretär ja linnaarhiivi direktor Jaan Jänes (1865–?). 
Arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941, hukati Venemaal.
Juhan Järver

Juhan Järver VR I/3 (19. mai 1886 Jõgeveste vald, Viljandimaa – 28. juuli 1941 Muravijevo küla, Venemaa) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).
Juhan Järver viibis aastatel 1904–1914 Kaukaasia eesti asundustes. Aastatel 1914–1917 teenis Esimeses maailmasõjas Vene keisririigi armees. 
Aastatel 1918–1920 osales Vabadussõjas, 1919 aasta novembris teenis leitnandi auastmes 2. Jalaväepolgus. Ülendati 7. novembril 1919 kiiduväärt teenistuse eest alamkapteniks, vanusega 1. märtsist 1919. teenis ka 1. ja 2. diviisi staabi käsundusohvitserina.
Aastatel 1920–1921 teenis Tallinnas sõjaväeringkonna staabiülemana, aastatel 1924–1929 Kindralstaabi Valitsuse ja Kaitsevägede Staabi V (mobilisatsiooni)osakonna ülem, 1929–1934 Kindralstaabi ülema abi, 1927. aastast Kõrgema Sõjakooli lektor.
Harju Kaitseringkonna ülem 1934–1939 Harju sõjaväeringkonna ülem, 1939. aastal Sõjaministri käsundusohvitser, 1940. aasta Sõjavägede Staabi reservis. 1940. aastal ülendati koloneliks. 
1941. aastast Nõukogude Punaarmees, hukkus õhurünnakul Verentjevi küla juures .
Ferdinand Võsu

Ferdinand Võsu (1. detsember 1909 Peterburi – 6. jaanuar 1987 Toronto) oli Eesti sõjaväelane (leitnant, 1936).
Lõpetas 1940 Kõrgema Sõjakooli, teenis 3. Suurtükiväegrupis.
Ralf Tõnurist

Ralf Leonid Tõnurist (1938. aastani Ralf Leonid Tennorist; 18. oktoober 1899 Jõhvi vald, Virumaa – 1. november 1964 Stockholm) oli Eesti sõjaväelane (major).
Ta oli Kindralstaabi II osakonna A-jaoskonna ülema kohustes aastatel 1926–1929, seejärel B-osakonna ülema kohustes ja 1930. aastast jaoskonna ülem.
Årsteinen

Årsteinen on saar Norras Nordlandi maakonna Lofootide saarestiku Vågani vallas, Lofoote Hinnøyast eraldava Raftsundi väina sissepääsust idas. Saarekese keskusse Årsteini pääseb Hinnøya lõunatipu Digermuleni külast pinnaskattega teed mööda üle pisikese kanali.
Merepinnast 530 meetri kõrguselt Stortindeni tipust avanevad vaated naabersaartele ja Vestfjordi taha mandrile meelitasid 19. sajandi lõpu suvedel Saksa keisrit Wilhelm II oma matkaseltskonnaga sinna ikka-jälle tagasi tulema. Neid käike on jäänud meenutama tagasihoidlik mälestuskivi ja rahvamatk .
Årsteinen on umbes 4,5 km pikk ja 2,6 km lai, pindalaga 10,5 km².
Nimi tähendab "kotkakaljut" ja pärineb muinaspõhja keelest: "arn" 'kotkas' + "stein" 'kivi'.
Leo Poska

Leo Poska (12. detsember 1901 Väike-Lähtru küla, Martna vald, Läänemaa – 24. aprill 1945 NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane (vanemleitnant). 
Hukati Nõukogude võimu poolt.
Rudolf Lints

Rudolf Johannes Lints VR I/3 (22. märts 1891 Tallinn – 24. aprill 1942 Sverdlovsk, hukati) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).
Ta oli Kaitseliidu Saaremaa maleva ja Kaitseliidu Tallinna Maleva pealik.
Karl Soo

Karl Mihkel Soo VR I/3 (1. detsember 1895 Urvaste, Võrumaa – 2. veebruar 1941 Leningrad) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).
Vabadussõja lõpus, 1920. aasta alguses teenis Soo 6. Jalaväepolgus. Ta ülendati 12. veebruaril 1920 alamkaptenist kapteniks vanusega 16. oktoobrist 1919. 
1925. aastast Kaitseliidu Petseri maleva pealik, 1927. aastast Petseri Kaitseväeringkonna ülem.
15. märtsil 1934 määrati Kaitseliidu Lääne maleva pealikuks, millisel ametikohal teenis kuni 1939. aasta lõpuni. Oma ametisoleku esimestel nädalatel-kuudel viis malevas läbi põhjalikud kaadrimuudatused ning suurpuhastuse liikmeskonnas (allikas: malevapealiku K. Soo käskkirjad märts-aprill 1934). 
Õppis Kõrgemas Sõjakoolis 1936 kuni 1938 juhtimise ja staabiteenistuse erialal. 24. veebruaril 1936 ülendati kolonelleitnandiks.
1939. aasta lõpus viidi ta üle Kaitseliidu Tartu maleva pealikuks.
Represseeriti Nõukogude Liidu võimude poolt. Mõisteti surma ja lasti maha 2. veebruaril 1941 kinnipidamiskohas Leningradis (tänapäeval Peterburi).
Erich Kõiv

Erich Kõiv (21. mai 1900 Rõuge vald, Võrumaa – 29. detsember 1984 Montréal) oli Eesti sõjaväelane (major).
August Jakobson (sõjaväelane)

August Jakobson (24. detsember 1901 – 20. mai 1979 Borås, Rootsi) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Teenis Kaitseliidu Harju Malevas.
Ants Rehtlane

Ants Rehtlane (kuni 1919 Hans Rehtlane; 24. november 1884 Vändra – 24. jaanuar 1942 Ussollagi vangilaager, Permi oblast) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).
Hariduse omandas Hans Rehtlane Eesti Aleksandrikoolis, mille lõpetas 1903. aastal. 1903–1904 õppis ta Tallinnas pedagoogilistel kursustel ja omandas algkooliõpetaja kutse. Töötas aastatel 1904–1905 õpetajana Kõpu kihelkonnakoolis ja 1. oktoobrist 1905 kuni 15. veebruarini 1916 Stavropoli kubermangus Allmäe eesti asunduses.
Ta astus Vene sõjaväkke 20. aprillil 1916. 2. veebruaril 1917 lõpetas ta lipnikekooli ja ülendati lipnikuks. Võttis osa I maailmasõjast Riia väerindel 19. Siberi kütipolgu koosseisus 1917. aasta septembrist kuni detsembrini.
1919. aasta alguses oli ta 1. Diviisi tagavarapataljoni koosseisus. Sama aasta 2. novembril ülendati ta Tallinna tagavarapataljonis alamleitnandiks (väljateenitud aja eest vene sõjaväes). 1924. aasta veebruaris viidi ta leitnandina üle 10. Jalaväerügemendist SVÜÕA-sse, kust märtsis Sõjavägede Staapi. Sama aasta novembris ülendati ta kapteni auastmesse.
1927. aasta veebruaris sai ta majoriks. Alates 1929. aasta juulist oli ta Sõjavägede staabi IV osakonna ülem. 1935. aastal ülendati ta kolonelleitnandiks ning 1940. aastal sai ta koloneli auastme. 
1. juulil 1941 arreteeriti ta NKVD poolt Tallinnas ning saadeti Solikamski vangilaagrisse, kus suri järgmise aasta 24. jaanuaril.
Eduard Lillak

Eduard Lillak (17. jaanuar 1891 Viljandi vald, Viljandimaa – 4. veebruar 1942 Irkutski vangla) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).
1936. aastal sai ta Kotkaristi III klassi teenetemärgi, olles Sõjaväe Varustusvalitsuse ehitus-korteriosakonna ülema kohusetäitja.
1940. aastal ülendati ta koloneliks.
Ta arreteeriti NKVD poolt 29. juulil 1941 Tallinnas.
Tema vend Arnold Lillak oli samuti sõjaväelane.
Aleksander Uuk

Aleksander Uuk VR II/3 (17. jaanuar 1897 Läänemaa – 29. juuni 1941 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (major, 1940).
1919 aasta novembris teenis lipniku auastmes 1. Jalaväepolgus. Ülendati 7. novembril 1919 kiiduväärt teenistuse eest alamleitnandiks, vanusega 21. aprill 1919.
Hiljem teenis 1. Jalaväerügemendis, arreteeriti 21. septembril 1940, hukati.
Johannes Raudmäe

Johannes Raudmäe VR II/3 (kuni 1936. aastani Johannes Eisenberg, 22. aprill 1891 Tagatõnu talu, Kuimetsa vald (Juuru kihelkond), Harjumaa – 29. detsember 1973 Stockholm) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant). 
Ta oli Vabadussõja alguses soomusrongide ülemjuhataja kapten Karl Partsi adjutant ja seejärel alates märtsist 1919 kuni Vabadussõja lõpuni Soomusrongide divisjoni tagavarapataljoni 1. roodu ülem. Peale Vabadussõda aastatel 1926–1928 Kaitseliidu Järvamaa maleva pealik ja aastatel 1928–1940 Kaitseliidu Sakalamaa maleva pealik. Teises maailmasõjas 1944. aasta veebruarist kuni septembrini 5. piirikaitserügemendi ülem.
Eesti Vabadussõjas.
Ta oli Vabadussõja alguses detsembrist 1918 kuni veebruarini 1919 soomusrongide ülemjuhataja kapten Karl Partsi adjutant, alates veebruarist 1919 Soomusrongide divisjoni staabi adjutant ja märtsist 1919 kuni Vabadussõja lõpuni Soomusrongide divisjoni tagavarapataljoni 1. roodu ülem. Osales lahingutegevuses Punaarmee vastu Viru rindel, Lõuna-Eestis ja Pihkva rindel. 
Eesti Vabariigis.
Ta oli 1928. aasta maist kuni 1940. aasta juunini Kaitseliidu Sakalamaa maleva pealik. 
21. septembril 1933 valiti ta Allveelaevastiku Sihtkapitali Viljandi toimkonna esimeheks.
Teises maailmasõjas.
Ta oli Teises maailmasõjas 1944. aasta veebruarist kuni Eesti vallutamiseni 5. piirikaitserügemendi ülem, kellena osales koos oma rügemendiga Peipsi ranna ja Emajõe põhjakalda kaitsmises.
26. oktoobril 1944 õnnestus tal viimase vabasse maailma jõudnud mootorpaadiga Juminda rannast Soome sõita ja sealt edasi Rootsi pääseda.
Aleksander Kulgver

Aleksander Kulgver VR I/3 (kuni 1937. aastani Aleksander Kulbusch, 13. september 1888 Uue-Vändra vald, Pärnumaa – 27. detsember 1941 Sevurallag) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant, 1937).
Isiklikku.
Tema poeg oli arhitekt Ülo Kulgver.
Richard Aks

Richard Johannes Aks VR I/3 (20. november 1894 Tartu – 18. aprill 1942 Vjatlag, Kirovi vangla, Kirovi oblast; hukati) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant). 
Sündis Tartu linnas Krüüdnerist pärit nahaparkali Mart Aksi pojana. Õppis Tartu linnakoolis aastail 1909–1913. 
Teenis Venemaa tsaariarmees aastail 1916–1917, lõpetas Pihkva lipnikekooli. Viimane Venemaa auaste alamleitnant (podporutšik)
Eesti ohvitserina teenis aastail 1918–1940. Osales Vabadussõjas, sai raskelt haavata (VR I/3 kavaler). Läbis ohvitserikursused aastail 1922–1923 ning õppis Kõrgemas Sõjakoolis aastail 1936–1938. 
Teenis 3. jalaväepolgus ja 3. üksik jalaväepataljonis aastail 1920–1932, sh kompaniiülemana. 
Teenis Kaitseliidu Tartu maleva pealikuna (1938–1939).
Sai kolonelleitnandi auastme 24. veebruaril 1939. 
Ta hukati Venemaal.
Peeter Kangro

Peeter Kangro (26. jaanuar 1901 – 6. mai 1990 Norrahammar, Rootsi) oli Eesti sõjaväelane (kapten, 1933).
Ta teenis Sakala Üksikus Jalaväepataljonis ja alates 1934. aastast Vabadussõja Ajaloo Komitee töökomisjonis.
Teise maailmasõja ajal oli Eestis Omakaitse Petseri maleva staabiülem, Tallinna maleva administratsiooniosakonna ülem ja 1942–1944 Saaremaa maleva ülem.
Evald Kangro

Evald Kangro (31. oktoober 1913 – 10. juuli 1941 Ostrovi lähistel) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant).
Teenis 7. Jalaväerügemendis.
Voldemar Aasoja

Voldemar Aasoja (kuni 3. märtsini 1936 Voldemar Ambos, 14. aprill (vkj)/ 27. aprill 1907 Laekannu küla, Avinurme vald, Torma kihelkond, Tartumaa – 13. august 1943 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).
Ta lõpetas 1927. aastal Tartu Poeglaste Reaalgümnaasiumi. Õppis aastatel 1927–1933 Tartu Ülikooli õigusteadukonnas. Akadeemiliselt oli ta Korporatsioon Sakala liige.
Ta lõpetas 1931. aastal sõjakooli. Oli alates 1936. aastast leitnant, õppis aastatel 1936–1938 Kõrgem Sõjakoolis, lõpetas juhtimise ja staabiteenistuse ala 8. lennus. Teenis Auto-Tankirügemendis. 1. septembrist 1939 oli ta 1. Tankitõrjekompanii ülem.
Eesti sõjaväe likvideerimisel 1940. aastal liideti Punaarmee koosseisu. Nõukogude–Saksa sõja ajal põgenes Punaarmeest, oli metsavend ja Omakaitses, hiljem oli Saksa sõjaväes.
Alates detsembrist 1941 Saaremaa politseiprefekt.
Langes Tallinnas mõrva ohvriks. Mõrva organiseerimises on kahtlustatud Ervin Viksi, sest Aasoja olevat oma käel hakanud uurima Viksi tegevust.
Isiklikku.
Tema tütar oli luuletaja, tõlkija ja väliseesti tegelane Kanadas Urve Karuks.
Oskar Pajusoo

Oskar Pajusoo VR II/3 (kuni 1936. aastani Oskar Pajusson; 4. oktoober 1895 Tallinn – 29. oktoober 1942 Norillag) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).
Ta lõpetas 1915. aastal Tallinna Reaalkooli ja osales Vabadussõjas.
7. Jalaväerügemendi ja Lääne-Saare Sõjaväeringkonna ülem.
Voldemar Aaviste

Voldemar Otto Aaviste VR II/3 (kuni 16. märtsini 1936 Voldemar Avotin; 3. jaanuar 1893 Sece vald, Kuramaa – 14. detsember 1941 Kirov, Kirovi oblast) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant, 1939).
Elulugu.
Sündis 3. jaanuaril 1893 Lätis Kuramaal Jēkabpilsi rajoonis Sece vallas. Õppis Jakobstadti Kommertskoolis ning lõpetas 1916. aastal Telavi Lipnikekooli. Oli sünnipäraselt lätlane ning ta lapse- ja noorepõlvenimi oli tegelikult Voldemar-Attis Avots. Sai ohvitseriks Esimeses maailmasõjas, muutes ilmselt tollal oma perekonnanime venepäraselt Avotiniks.
Teenis Läti kütivägedes ja Põhjakorpuses, sattus Vabadussõjas Eesti Rahvaväkke. Teenis alates 1919. aasta märtsist laiarööpmelisel soomusrongil nr. 5 dessantroodu nooremohvitserina ja rooduülemana. Ülendati 22. detsembril 1919 leitnandiks ning autasustati 17. augustil 1920 Vabadusristi II liigi 3. järguga.
Järgnenud rahuajal teenis mõned kuud soomusrongil Kapten Irv, alates 1920. aasta juulist aga laiarööpmelisel soomusrongil nr. 2. Sai juba 1923 rongiülema kohusetäitjaks ja järgmisel aastal täieõiguslikuks rongiülemaks. Ülendati "iseäralise kiiduväärt teenistuse eest" 22. veebruaril 1923 kapteniks ning 24. veebruaril 1930 majoriks.
Määrati 1. detsembril 1934 vastloodud Soomusrongirügemendi II divisjoni ülemaks, kellena teenis 1939. aasta alguseni.
Eestistas 1936 oma perekonnanime Aavisteks ja ülendati 24. veebruaril 1939 kolonelleitnandiks.
Arreteeriti 27. juunil 1941 ja lasti maha juba sama aasta 14. detsembril Venemaal Kirovi oblastis Kirovi linna vanglas nr. 1.
Perekond.
Abiellus 1917. aastal eestlanna Elisabeth Kambergiga, tütar Valda Raud (sündis 1920).
Johannes Vellerind

Johannes August Vellerind VR I/3 (kuni 1923. aastani Johannes August Viitmann; 22. august 1891 Koeru, Väinjärve vald, Järvamaa – 1. juuli 1941 Viljandi) oli Eesti sõjaväelane (kolonel, 1937).
Elukäik.
Lõpetas 1912. aastal Tartu õpetajate seminari ning asus sama aasta oktoobrist vene sõjaväes sundaega teenima. Enne Esimese maailmasõja puhkemist jõudis lühikest aega olla Türi kihelkonnakoolis õpetaja. Maailmasõja puhkedes asus vabatahtlikult sõjaväeteenistusse, lõpetas 1915. aasta septembris Odessa 2. lipnike kooli, viibis rindel Ida-Preisimaal ja Rumeenias. 
Määrati 17. novembril 1918 Koeru kihelkonna Kaitseliidu ülemaks, 9. aprillil 1919 Järva maakonna Kaitseliidu ülema abiks. 1. maist 1919 viidi Vabariigi Kaitseliidu Staapi Kaitseliidu osakonna ülema abiks. Vabadussõja ajal teenis Järva kaitsepataljonis ja osales lahinguis Vasknarva, Rakke ja Paide all. 
20. maist 1920 nimetati Sõjaväeringkonna staabi Kaitseliidu osakonna ülema abiks. 26. jaanuarist 1921 arvati Kaitseliidu jaoskonna likvideerimise tõttu staabi juurde ülekoosseisuliseks ohvitseriks. 1. maist 1921 määrati Harju maakonna Rahvaväe ja Kaitseliidu ülema ajutiseks kohusetäitjaks. 1. juunist 1921 viidi üle lennuväkke.
Määrati merelennu salga nooremaks ohvitseriks. 1. augustist 1921 nimetati lennuväe adjutandi kohusetäitjaks, 1. maist 1922 majandusjaoskonna ülemaks. 1924. aastal lõpetas alalisväe ohvitseride kursuse ning loeti alalisväe ohvitseriks. 1925. aastal lõpetas õppejaoskonna kolmanda lendurvaatlejate kursuse ning kinnitati 20. juulil s.a. lendurvaatleja kutses. 16. septembrist 1925 määrati Vellerind maalennu divisjoni ülema abiks, 1. aprillist 1927 eskadrilli nr 1 ülemaks. 24. veebruarist 1929 sai Lennuväerügemendi divisjoni nr 1 ülemaks. 1. juulil 1930 määrati Johannes Vellerind Lennubaasi ülemaks.
1934. aastal asus õppima Kõrgemas Sõjakoolis ning tema asemele lähetati Lennubaasi ülema ajutiseks kohusetäitjaks Karl Haas. Õppis Kõrgemas Sõjakoolis juhtimise ja staabiteenistuse alal. Lõpetas kooli 1937. aastal kaitstes väitekirja „Õhuoperatsioonid ja nende teostamine Nõukogude Vene ametliku doktriini ja sõjakirjanduse seisukohalt”. 
Vabastati Lennubaasi ülema kohalt 1. novembril 1936, määrati Haridusministeeriumi noorsoo ja vabahariduse osakonna direktoriks. Haridusministriks oli tema Tartu õpetajate seminari aegne koolivend Aleksander Jaakson. 14. septembril 1937. aastal määras teedeminister Johannes Vellerindi Aeroklubi nõukogu liikmeks. 
Peale juunipööret lahkus 28. juunil 1940 omal soovil Haridusministeeriumist ning teenis seejärel lühikest aega Auto-tanki rügemendi viimase ülemana. 
Suri Viljandi haiglas raske haiguse tagajärjel. Maetud Viljandi vanale kalmistule.
Dietrich Buxhoeveden

Dietrich Friedrich Guido Reinhold Buxhoeveden (16. juuli 1883 Kargi mõis – 12. mail 1960) oli Eesti keemik, sõjaväelane, inseneriväe inspektor, Saaremaa rüütelkonna esimees 1948–1957.
Eduard Melts

Eduard Kristjan Melts VR I/3 (20. aprill 1893 Lasva vald – 22. juuli 1955 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonel, 1939).
Üldhariduse omandas Võru linnakoolis ja Pihkva kubermangu Bõstretsovo põllutöökoolis, sõjalise hariduse Oranienbaumi lipnikekoolis, mille lõpetas 1916. aastal. Teenis ohvitserina 21. Siberi kütipolgus ja 4. Vidzeme Läti kütipolgus. Ülendati alamleitnandiks. Võttis osa Vabadussõjast (VR I/3). 
Teenis 1. Jalaväerügemendis, 2. Diviisis ja Sõjaministeeriumis.
1940. aasta septembrist oli Eduard Melts 22. Eesti Territoriaalne Laskurkorpuse tagalaosakonna ülem. 1941.a. jaanuarist aga Sõjaväe Tehnikakooli ülema asetäitja majanduse alal. II maailmasõja ajal augustis 1941 evakueerus koos kooliga Nõukogude Liitu Tjumenisse.
Paul Hinno

Paul Hinno VR I/3 (23. märts 1893 Aleksandri vald, Põlva kihelkond, Võrumaa – 5. september 1981 Uppsala, Rootsi) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).
Elulugu.
Paul Hinno sündis 23. (vkj 11.) märtsil 1893 Võrumaa Põlva kihelkonna Aleksandri valla Tilsi mõisa talupidaja peres.
Esimeses maailmasõjas.
P. Hinno töötas alates 1911. aasta aprillist Võrumaa politseivalitsuses. Esimese maailmasõja ajal aprillis 1916 astus ta sõjaväkke ja määrati 180. tagavarapolku. Mais 1917 suunati ta 1. Oranienbaumi lipnikekooli, pärast selle lõpetamist septembris 1917 ülendati lipnikuks. Teenis nooremohvitserina 213. tagavarapataljonis, kust vabastati haiguse tõttu jaanuaris 1918. 
Eesti Vabadussõjas.
Eesti Vabadussõja alguses 1918. aasta novembris asus lipnikuna 3. Jalaväepolku, kus teenis 4. roodu ülemana. 1919. aasta veebruaris määrati ta formeerima polgu 9. roodu, mille ülemaks samal kuul ka nimetati.
Paul Hinno oli 1919. aasta septembris ja oktoobris polgu 3. pataljoni ajutine ülem, 1919. aasta detsembris ülendati ta alamleitnandiks ja 1920. aasta jaanuaris leitnandiks. P. Hinno võttis osa lahingutest Lõuna-Eestis ja Lätimaal Punaarmee ja Landeswehri vastu.
Teenistus Eesti Vabariigis.
Pärast Vabadussõja lõppu 1920. aasta aprillis määrati ta 3. jalaväepolgu 3. pataljoni ajutiseks ülemaks, siis 3. roodu ajutiseks ülemaks ja juulist tööroodu ülemaks. 1921. aasta juulist oli P. Hinno ümbernimetatud 6. Jalaväepolgu (mis novembrist 1922 nimetati jalaväerügemendiks) tööroodu ülem.
Septembris 1923 läkitati ta alalisväe ohvitseride kursustele, mille lõpetas juulis 1924, sama aasta veebruaris ülendati ta kapteniks. 1924. aasta oktoobris määrati ta 6. jalaväerügemendi ajutiseks majandusülemaks.
Mais 1925 viidi ta üle Viljandisse Sakala jalaväerügementi ja määrati Sakala jalaväerügemendi majandusülemaks.
Aprillis 1929 viidi P. Hinno üle Ratsarügemendi majandusülemaks, 1931. aasta veebruaris ülendati ta majoriks.
Aastatel 1934–1936 õppis ta Kõrgemas Sõjakoolis sõjamajanduse ala 1. lennu kursusel.
Veebruaris 1937 viidi ta üle teenistust jätkama Sõjaministeeriumi Sõjavägede Varustusvalitsuse üldosakonna ülema kohusetäitjaks ja veebruaris 1938 ülendati kolonelleitnandiks. Aprillis 1938 määrati ta Sõjavägede Varustusvalitsuse ülema I abi alaliseks asetäitjaks ja detsembris 1938 Sõjavägede Varustusvalitsuse üldosakonna ülemaks.
Teises maailmasõjas.
1941. aastal pärast Teise maailmasõja lahingute algust Idarindel ja suvesõjas oli ta metsavend ning 1941. aasta augustist oktoobrini Võrumaa Omakaitse juht. Viidi seejärel 1941. aasta oktoobris üle Eesti Omavalitsuse Politsei ja Omakaitse Valitsuse II osakonna ülemaks.
Teise maailmasõja lõpus põgenes Paul Hinnmo Rootsi, elas Uppsalas, kus oli EELK Uppsala koguduse juhatuse esimees, Eesti Ohvitseride Kogu Rootsis ja korp! Ugala vilistlaskogu liige.
Paul Hinno suri 5. septembril 1981 Uppsalas ja on maetud Stockholmi Metsakalmistule.
Isiklikku.
P. Hinno vend Aleksander Hinno oli E.E.L.K. õpetaja USA-s.
Ümaralehine huulhein

Ümaralehine huulhein ("Drosera rotundifolia") on huulheinaliste sugukonda kuuluv putuktoiduline õistaim.
Ümaralehisel huulheinal on palju rahvapäraseid nimetusi, mis viitavad taime kasutusviisile või kasvukohale: huulerohi, mokahein, ohatserohi, kõrvalusikas, silmarohi, päevalill, sooummur ja kärbsepüüdja.
Kirjeldus.
Ümaralehine huulhein on väike ja tähelepandamatu taim. Kasvab rabades ja siirdesoodes.
Lehed on lamavad, ümmargused ja järsult rootsuks ahenevad. Lehe alakülg on hele ja läikivroheline. Ülemisel küljel paikneb umbes kakssada punakat nuiakujulist tentaaklit.
Pikale õisikuraole kinnituvad õied on valged. Kroonlehed on piklikmunajad ja 4–6 mm pikad. Viljumisel pikenevad ja ümbritsevad kupart. Tolmukaid on 4–5, nad on õiekroonist lühemad.
Õitseb juunis-augustis.
Levik.
Ümaralehine huulhein on levinud põhjapoolkeral subarktilises ja parasvöötmes.
Eestis on tavaline kõigis sobivates kasvukohtades.
Paul Triik

Paul Villiam Triik VR II/3 (11. jaanuar 1896 Tallinn – 27. juuni 1941 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonel, 1930).
Eesti Vabadussõja ajal teenis 3. jalaväepolgus alamkapteni ja kaptenina (09.12.1919). 7. jaanuarist 1920, aastal 8. jalaväepolgu ülemana.
1926. aastast 1. diviisi staabiülem ja 1934. aastast Narva kaitseringkonna ülem (koloneli auastmes), alates 1. juunist 1936 Võru-Petseri kaitseringkonna ülem. 9. jaanuaril 1940 määrati ta väeosaülemate aukohtu liikmeks.
1940. aasta augustist oli Punaarmee 22. Eesti Territoriaalse Laskurkorpuse komandör (polkovniku auastmes). 
Ta arreteeriti Nõukogude okupantide poolt Tapal 1. oktoobril 1940, mõisteti surma ja hukati.
Mati Karge

Mati Karge (kuni 1935. aastani Mathias Axel Egbert Grenzup (13. mai 1893 Tartu – 24. august 1972 Stuttgart) oli Eesti sõjaväelane (major).
Ta lõpetas Tallinna Reaalkooli 1913. aastal. 
Esimesest maailmasõjast võttis ta osa 12. tragunipolgu koosseisus. Teda austati 1916. aastal Georgi mõõgaga. Vene kodusõja ajal teenis ta Loodearmees ratsajäägripolgus eskadroni ülemana. Pärast selle likvideerimist astus Eesti kaitseväkke. 
1924. aastal ülendati ta majoriks, 1924. aastast teenis 1. Diviisi Suurtükiväes, 1930. aastast 2. Suurtükiväegrupis, 1936. aastast 5. Suurtükiväegrupi ülema ajutine kt, 1940. aastani teenis tegevteenistusest vabastamiseni 1. Suurtükiväegrupis.
Teisest maailmasõjast võttis ta osa Saksa armee koosseisus. 
Karge on maetud Leinfelden-Echterdingeni kalmistule.
Albert Pesur

Albert Pesur VR III/3 (Albert Pessor; 26. juuli 1903 Tallinn – 24. detsember 1966 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kapten, 1935).
Tentaakel

 
Tentaakel on tundlik liikumisvõimeline näärmekarv putuktoidulistel taimedel. Tavaliselt koosneb ümarast peast, piklikust jalast ja alt laienevast alusest.
Nocturnal Poisoning

"Nocturnal Poisoning" on Xasthuri 2002. aasta album.
Rego Varsamaa

Rego Varsamaa (18. märts 1941 Tallinn – 16. oktoober 2007 Suure-Jaani vald) oli eesti poksija ja restauraator. 
Varsamaa poksis aastatel 1957–1963 Tallinna Dünamos, tema treener oli Nigul Maatsoo. Ta pidas 29 kohtumist ja võitis neist 24.
Varsamaa oli raskekaalus (üle 81 kg) aastatel 1960–1962 kolmekordne Eesti NSV meister. 
Ta osales aastatel 1960–1962 kaks korda Eesti NSV - Soome sõpruskohtumistel. Ta võitis raskekaalus (üle 81 kg) oma kohtumise 1960. aastal ja 1961. aastal.
Ta sai Dinamo üleliidulistel noorte meistrivõistlustel raskekaalus (üle 81 kg) 1958. aastal 2. koha ning 1960. aastal esikoha.
Varsamaa töötas hiljem restauraatorina.
Dark Thrones and Black Flags

"Dark Thrones and Black Flags" on Norra "black metal"'i bändi Darkthrone'i kolmeteistkümnes album. 
Album anti välja 30. oktoobril 2009 ning see sarnaneb paljuski Darkthrone'i eelmise albumiga "F.O.A.D.". Laulusõnade ja muusika autorid on Nocturno Culto ja Fenriz.
Vahelmine huulhein

Vahelmine huulhein ("Drosera intermedia") on huulheinaliste sugukonda kuuluv putuktoiduline õistaim.
Ta on levinud peamiselt Lääne-Eesti rabades ja siirdesoodes.
Lehed on kujult äraspidimunajad kuni talbjad. Õied on valged. Taime õisikuvars on 3–7 cm pikk, ega ulatu peaaegu üle lehtede. Õitseb juulis-augustis. Vili on vaoline kupar.
Ludwig von Löwenstern

Heinrich Karl Ludwig von Löwenstern (vene Лев Павлович Левенштерн 1783 – 1843) oli baltisaksa päritolu tõlkija ja Venemaa riigitegelane.
Ta oli tõeline riiginõunik, saatkonna tõlkija Pariisis 1801–1810 ja Eestimaa kubermangu asekuberner 17. veebruarist 1816 kuni 20. märtsini 1842. 
Perekond.
Tema vanemad olid õuekohtu assessor ja Sachsen-Weimari salanõunik Paul Ludwig Johann von Löwenstern (1752 Vana-Antsla – 1802 Kuigatsi) ja Christiane Friederike von Gersdorff (1761–1847). Tema isale kuulusid eri aegadel Tartumaa Pringi ("Brinckenhof"), Soontaga ("Sontack"), Vaalu ("Wahlenhof"), Kuigatsi ("Löwenhof"), Viljandimaa Suure-Kõpu ("Groß-Köppo") ja Valgamaa Vana-Laitsna ("Alt-Laitzen") mõis. 
Tema vend oli titulaarnõunik ja rüütel Paul von Löwenstern ning õde Katharina Jakobine Augusta von Löwenstern (1785 Tartu – 1860 Viin), kes abiellus 1807 Böömimaa päritolu krahv Franz Ludwig von Coudenhovega (1783 Mainz – 1851 Viin). 
Ludwig von Löwenstern oli abielus Anna Charlotte von Vietinghoffiga. Abielust sündis:
Apomiksis

Apomiksis on õistaimedel esinev suguta paljunemine, kus seeme areneb viljastamata õiest.
Apomiksis on aluseks pisiliikide kujunemisele. Apomiktilised pisiliigid esinevad näiteks võililledel, hunditubakatel, kortslehtedel, tuhkpuudel, kibuvitstel, silmarohtudel.
Homeri vaenlane

"Homeri vaenlane" ("Homer's Enemy") on Simpsonite 8. hooaja 23. jagu, mis jõudis ekraanile 4. mail 1997.
Süžee.
Kent Brockman räägib loo Frank Grimes'ist, mehest, kes pidi oma elu elamiseks hästi palju pingutama. Springfieldi tuumaelektrijaama omanik Mr. Burns oli sellest loost nii liigutatud, et ta palkas Grimes'i enda asetäitjaks. Aga järgmisel päeval nägi Mr. Burns sarnast lugu ühest kangelaskoreast ja palkas koera oma asetäitjaks. Grimes läks tööle tuumaelektrijaama 7G sektorisse, kus ta töötas koos Homeri, Lenny ja Carliga. Grimes hakkas Homerit vihkama ja teda ärritas Homeri rõõmsameelsus, kehv tööeetika ja vastutustundetus.
Bart tüdines ära klassiekskursioonist Springfieldi linnahalli ja ostis oksjonilt 1 dollari eest oma äri aadressil 35 Industrial Way, mis oli mahajäetud tehas. Bart jättis Milhouse'i öövalvuriks. Kui Bart tuli järgmisel päeval tagasi, oli vabrik kokku varisenud.
Tuumaelektrijaamas ei meeldinud Grimesile Homeri veidrused - Homer sõi Grimes'i lõunat, näris tema monogrammpliiatseid ja ignoreeris algohutusnõudeid. Grimes siiski takistas Homerit joomast katseklaasist väävelhapet, lüües selle Homeri käest vastu seina. Kuid Mr. Burns läks mööda sealt ja noomis Grimes'i selle eest, kuna sai olukorrast valesti aru. Ta otsustas siiski anda Grimesile uue võimaluse, aga kärpis palka. Grimes kuulutas ennast Homeri vaenlaseks.
Homer üritas Grimesi maha rahustada, kutsudes ta enda juurde õhtusöögile. Kuid see vihastas Grimesi rohkemgi veel - Homeril oli "võrratu elu, perekond, geeniusest tütar, kaunis naine, tehaseomanikust poeg, unistustekodu, kaks autot, Homer on võitnud Grammy, on käinud tuuril rokkstaaridega, oli sõber president Gerald Fordiga ja on isegi kosmoses käinud". Grimes ise pidi tegema kahte tööd ja elama korteris kahe keeglisaali vahel. Grimes ütles Homeri näitel, mis on USA-l viga: "Homer naudib elu täiel rinnal, teeb nii vähe tööd kui võimalik ja elab temasuguste tööloomade arvelt." Ta ütles ka, et kui Homer oleks elanud mõnes muus riigis, oleks ta juba nälga surnud ja lahkus vihaselt. Järgmisel päeval üritas Homer teenida austust Grimesi poolt, mängides mannekeentöötajat, aga ebaõnnestus. Grimes rääkis Lennyle ja Carlile et Homer on lapsik, aga nad ütlesid, et Homer on väga korralik. Grimes ütles, et kui ta saaks tõestada, et Homeri IQ on 6-aastase lapse tasemel, sureks ta õnneliku mehena. Grimes pani siis Homeri kirja tuumaelektrijaama disainivõistlusele, mis oli lastele. Homer ei teadnud, et see on lastele ja tahtis seal tõestada oma professionaalsust.
Kuid auhindade tseremoonial Homer sai esikoha. Grimes sai seepeale väga vihaseks ja hakkas jooksis amokki terves tuumaelektrijaamas. Ta haaras ka kõrgepingekaablist, kuulutades valjult, et ta on Homer Simpson ja seetõttu ei vaja kummikindaid, sai elektrilöögi. Matustel jäi Homer magama ja uniselt palus, et Marge telekanalit vahetaks, mille peale kõik leinajad hakkasid naerma samal ajal, kui kirst sängitati maasse.
Velenje Rudar

Velenje Rudar (ametlikult "Nogometni Klub Rudar Velenje") on 1948 asutatud Sloveenia jalgpalliklubi, mille kodulinn on Velenje ja -väljak Ob Jezeru.
Võitnud korra Sloveenia karika.
Võitja (1): 1997/98
Heinrich Johann von Wrangell

Heinrich Johann von Wrangell (vene Гейнрих Иоган (Андрей Иванович) Врангель; 9. detsember 1736 – 23. mai 1813 Sompa) oli baltisaksa päritolu Venemaa sõjaväelane ja riigitegelane, Andja vabahärra. 
Ta oli kindralleitnant (1791), riiginõunik, Tallinna asehaldurkonna asekuberner 13. oktoobrist 1783 kuni 23. septembrini 1786, Tallinna asehaldur 23. oktoobrist 1786 kuni 28. novembrini 1796.
Talle kuulusid Virumaal Sõmeru, Sompa, Tärivere ja Uhe, ning Tartumaal Sangaste kihelkonna Väike-Puka mõis.
Perekond.
Heinrich Johann von Wrangelli vanemad olid Nils Johann von Wrangell (1709–1778) ja Kalvi mõisast pärit Auguste Gertrude von Essen. Tema isa oli Andja vabahärra ja Tartumaal asunud Soontaga, Kivijärve, Väike-Puka, Kandle ja Leevi mõisahärra, ning Rootsi feldmarssal Carl Henrik Wrangeli (1681–1755) vennapoeg. 
Ta abiellus 1778 Jakobine Elisabeth von Löwensterniga (1756–1818), kes oli Uue-Antsla mõisnik ja rittmeister Valentin Johann von Löwensterni (suri 1770) ja Kuigatsi ("Kuikatz") mõisast pärit Hedwig Jakobina von Dückeri tütar. Abielust sündisid:
Fjodor Raskolnikov

Fjodor Fjodorovitš Raskolnikov (vene "Фёдор Фёдорович Раскольников", tegelikult Fjodor Fjodorovitš Iljin ("Фёдор Фёдорович Ильин"); 28. jaanuar 1892 Peterburi — 12. september 1939 Nice, Prantsusmaa) oli Nõukogude Liidu riigitegelane, diplomaat, sõjaväelane, kirjanik ja ajakirjanik. 
Avalikud kirjad.
Kui teda 1938. aasta aprillis Moskvasse tagasi kutsuti, aimas ta ette vahistamist ja põgenes Prantsusmaale, kus järgmisel aastal kirjutas kaks suurt tähelepanu äratanud avalikku kirja. 
Pärast Raskolnikovi kuulutamist rahvavaenlaseks (NSV Liidu Ülemkohtu otsusega 17. juulist 1939) kirjutas ta protestikirja "Kuidas minust tehti "rahvavaenlane"", mis esmakordselt ilmus Pariisi vene päevalehes Poslednije Novosti 26. juulil 1939 (esmatrükk NSV Liidus nädalalehes Nedelja, 1988, nr 49). 
Vähem kui kuu aja pärast, 17. augustil 1939 kirjutas Raskolnikov "Avaliku kirja J. V. Stalinile", mis ilmus pärast autori surma Pariisi vene ajalehes Novaja Rossija 1. oktoobril 1939 (esmatrükk NSV Liidus Moskva ajakirjas Smena, 1988, nr 105).
Surm ja rehabiliteerimine.
Raskolnikov sai surma aknast allakukkumise tagajärjel (oletatavasti tapeti NKVD agendi poolt). 
Ta rehabiliteeriti 1963. aastal (avalikke kirju mainimata), kuid langes mõne aasta pärast uuesti põlu alla ning alles aastal 1987 hakati temast uuesti rääkima ning stalinismi terava kriitikuna muutus ta üheks perestroika märgiks.
Raskolnikov esineb esimese numbrina Asutava Kogu valimiste puhul Eestis 1919. aastal levitatud enamlikus propagandatekstis "Ristilöödud töörahva nimekiri", mis sisaldab väidetavaid "valge terrori" ohvreid. Selle nimekirja järgi ta "võeti Tallinna all "Spartaki" peal vangi ja hukati salamahti ära", mis ei vasta tõele. Eesti NSV-s nimekirja originaalkujul täies pikkuses ei avaldatud, Raskolnikov puudub ka registrist, kus toodi ära "kodanluse valge terrori 119 ohvri nimed". Tegelikult oli nimekirjas 120 nime, nagu ka Asutava Kogu liikmeid. Raskolnikov ongi tõenäoliselt põhjus, miks parteiajaloolased nimekirja ei avaldanud ega põhjalikult ei käsitlenud.
Karl Gustav von Cahdeus

Karl Gustav von Cahdeus (ka Cadaeus ja Cadens) (suri 14. (ukj 25. aprillil) 1768 Tallinnas) oli Venemaa sõjaväelane ja riigitegelane.
Elulugu.
Karl Gustav von Cahdeus oli kindralmajor (25. detsember 1755), kindralporutšik (16. märts 1762) ja Eestimaa kubermangu viitsekuberner 16. märtsist 1762 kuni 11. aprillini 1768. 
K. G. von Cahdeus immatrikuleeriti 17. mail 1764 Liivimaa (Nr.183) ja 31. jaanuaril 1765 Eestimaa (Nr.172) rüütelkonda.
Mõisavaldused.
Talle kuulus Liivimaal Lemsalu kihelkonnas Šķirstiņi mõis, mille ta müüs 1751. aastal 8584 taalri eest õuekohtu sekretär ja assessor von Fischerile.
Perekond.
Tema vanemad olid brigadir ja 1723. aastast Šķirstiņi mõisnik Albrecht von Cahdeus ja Apollonia von Funcken. Tema ema oli Rootsi kindralmajori ja Riia viitsekuberneri Rembert von Funckeni (suri 1709) ja Läänemaalt Paadrema mõisast pärit vabapreili Helene von Uexkull-Güldenbandi tütar. 
Tema 1788. aastal surnud abikaasa Christina Lovisa pärines Clodt von Jürgensburgide suguvõsast.
Georg Friedrich von Grotenhielm

Georg Friedrich von Grotenhielm (Venemaal tuntud kui "Georgi Jevstafjevitš", vene keeles "Георгий Евстафьевич фон Гротенгельм") (19. oktoober 1721 – 8. september 1798) oli baltisaksa päritolu Venemaa sõjaväelane ja riigitegelane. 
Elulugu.
Grotenhielm põlvnes 1653. aastal aadeldatud suguvõsast. Tema isa oli Roodi ja Kolu mõisnik rittmeister Magnus Gustav von Grotenhielm (1687–1753) ja ema Stettinist pärit Charlotta Sophia Elisabeth Marcks (1704–1743). 1738. astus ta Venemaa sõjaväeteenistusse. Tema esimene teenistuskoht oli Butõrski jalaväepolk. 1757. aastaks oli ta saanud "premier"-majoriks. Osales Seitsmeaastases sõjas, kus oli 1759. aastal Laadoga polgu alampolkovnik. 1762. aastal ülendati polkovnikuks ja Vene-Türgi sõjani alguseni teenis ta Butõrski jalaväepolgu komandörina. Sõjas türklastega näitas üles vaprust ja teda autasustati nii Püha Georgi III klassi kui ka Püha Anna ordeniga. 1774. aastal anti talle kindralporutšiku aukraad. Pärast sõda teenis ta Valgevene diviisis. 1779. aastal sai temast Eestimaa viitsekuberner, kellena oli ametis 1783. aastani. 1783−1786 oli ta Tallinna asehaldurkonna tsiviilkuberner. Selles ametis hoolitses ta uue asehalduskorralduse rakendamise eest Balti kubermangudes. 1786. aastal ülendati kindral "en chef"'iks ja nimetati senaatoriks. Läks aga juba järgmisel aastal haiguse tõttu erru ja veetis viimased eluaastad Roodi mõisas. 8. augustil (vkj) 1780 immatrikuleeriti ta Liivimaa rüütelkonna matriklisse. 1752. aasta 4. juulil (vkj) oli suguvõsa võetud Eestimaa rüütelkonna matriklisse.
Mõisavaldused.
Tema isa Magnus Gustav von Grotenhielm oli talle restitueeritud Roodi suguvõsamõisa müünud 1743. aastal Pärnu raehärra Jakob von Dohrenile. Grotenhielm lunastas nüüd mõisa välja ja pantis mõisa seejärel Dohrenile, kuid ta tegi seda ilma riigipoolse kinnituseta. Tema noorem vend porutšik Niels Diedrich von Grotenhielm püüdis 1763. aastal kasutada oma eelisostuõigust ("Näherrecht"), kuid kaotas Liivimaa õuekohtus. Kaasus kaevati edasi riigijustiitskolleegiumi ja 1772. aastal võeti mõis hoopis riigile. Keisrinna Katariina II doneeris Roodi aga 1773. aastal kindral von Grotenhielmile, kellele see kuulus veel 1785. aastal. Samuti oli tema omanduses Järvamaal Kolu mõis.
Lembit Eelmäe

Lembit Eelmäe (26. september 1927 Holdre vald – 2. juuli 2009 Tartu) oli eesti näitleja.
Ta lõpetas 1951. aastal Eesti NSV Riikliku Teatriinstituudi, töötas aastatel 1951–1957 Endlas ja alates 1957. aastast Vanemuises.
Tema tipprollideks olid osatäitmised Jaan Toominga lavastustes "Veli Joonatan" (1976), "Põrgupõhja uus Vanapagan" (1976), "Polonees 1945" (1976), "Kauka jumal" (1977), "Tõde ja õigus" (1978) ja "Kihnu Jõnn" (1980).
Kirjanduslik tegevus.
Lembit Eelmäe on kirjutanud luuletusi (ka mulgi murdes), lühiproosat, humoreske, näidendeid ("Otsides oma saart", lavastatud Vanemuises 1994, "Senni ehk kodune ball", "Kullapalavik" ja "Me vana klass". Viimased kolm on lavastanud Tartu Sclerosis Multiplexi Ühingu Näitetrupp, mida ta juhendas 2002–2009) ja mälestusi. Ta on avaldanud luulekogud "Mu tõne mailm" (Vanemuise Seltsi Kirjastus, Tartu 1997) ja "Tundelisi pärjavärsse" (Vanemuise Seltsi Kirjastus, Tartu 2003). Luulet autori ettekandes on salvestatud CD-l "Ku Pikässillast üle saa" (2002). 
Isiklikku.
Lembit Eelmäe abikaasa oli näitleja Herta Elviste. Tema vend oli kirjandusteadlane August Eelmäe ja poeg on näitleja Andrus Eelmäe.
Lampivaara ametüstikaevandus

Lampivaara ametüstikaevandus on üks väheseid kaevandusi kogu maailmas, mis on külastajaile avatud. Ta tegutseb Pyhä-Luosto tundruahelikku kuuluval Lampivaara tundrul, kuhu viib Ukko-Luosto tundru juurest 2,5 km pikkune jalgrada, mis jõuab 3 kilomeetri järel tagasi maanteele Rykimäkero juurde parklasse
Külastajaid tutvustatakse ametüsti tekkelooga; räägitakse selle kalliskivi osast mitmete rahvaste uskumustes; lõpuks võib iga külastaja ise kaevata endale õnnekivi, mille võib endaga kaasa viia. .
Stian Aarstad

Stian Aarstad (sündinud 1976) on Norra pianist ja süntesaatorimängija, kelle hiilgeaeg oli aastatel 1993–1997, mil ta mängis "black metal"'i bändis Dimmu Borgir klaverit ja süntesaatorit.
Muusikaline tegevus.
Aastatel 1998 ja 1999 produtseeris Stian EP "Vaakevandrig" samanimelisele "unblack metal"'i bändile.
2000. aastail oli Stian Aarstad bändi Enthral pianist, kuid lahkus sellelt kohalt bändi kolmanda albumi salvestamise ajal. Aastal 2007 töötas ta bändis ka heliinsenerina.
Huvitavat.
Enne seda, kui Stian läks ansamblisse Dimmu Borgir, ei kuulanud ta "metal"'it ning eelistas hoopis klassikalist muusikat.
Bonnier

Bonnier on 1804. aastal asutatud Rootsi kirjastuskontsern. See sai alguse, kui Gutkind Hirschel (hilisema nimega Gerhard Bonnier) asutas Kopenhaagenis raamatukaupluse. 
1837. aastal asutati Stockholmis raamatukirjastus Albert Bonniers Förlag. (Albert Bonnier oli Gerhard Bonnieri poeg.) 1924. aastal ostis perekond Bonnier Rootsi päevalehe Dagens Nyheter enamusosaluse, 1929. aastal tollase Rootsi suurima ajakirjade kirjastaja Åhlén &amp; Åkerlunds. 1944. aastal asutas Bonnier õhtulehe Expressen, millest sai edukas väljaanne. 
1950. aastal hakkas Bonnier kirjastama koomikseid ja 1965. aastal välja andma huvialaajakirju. 
1973. aastal laienes perefirma filmiärisse, ostes suurima Rootsi filmitootmisettevõtte SF. 1976. aastal alustas tegevust perekond Bonnierile kuuluv majandusleht Dagens Industri. 1984. aastal hakkas Bonnier kirjastama ajakirja Science Illustrated. 1989. aastal asutas Bonnier ajalehe Äripäev. 
Alates 1997. aastast on Bonnier omandanud järk-järgult aktsiaid Rootsi suurimas telekanalis TV4, 2009. aasta seisuga kuulub Bonnierile ligi 99% firma aktsiatest. 2005. aastal ostis Bonnier Soome telekanali MTV3 ja raadiojaama Radio Nova. 2006. aastal ostis Bonnier osaluse USA kirjastuses World Publication, mis annab välja umbes 50 ajakirja ning peab käigus ligi pooltsada veebisaiti.
Tänapäeval on Bonnier esindatud 25 riigis, kokku on kontsernil osalus 175 ettevõttes üle maailma. Bonnier on senini perefirma.
AS Äripäev

AS Äripäev (varasema nimega Äripäeva Kirjastuse AS) on Eesti ettevõte, mis kirjastab ajalehti Äripäev, Delovõje Vedomosti ja Meditsiiniuudised ning kuukirja RP (Raamatupidaja). Peale ajalehtede ja ajakirjade annab AS Äripäev välja käsiraamatuid ja infolehti, kirjastab majandusteemalisi raamatuid, korraldab majandusteemalisi seminare, konverentse ja koolitusi ning toodab hulgaliselt informatsiooni internetis.
Alates 1997. aasta maist on Bonnier Äripäeva ainuomanik.
Alates 2010. aasta novembrist kirjastab AS Äripäev kuukirja Imeline Teadus ning alates 2011. aasta oktoobrist kuukirja Imeline Ajalugu. 2016. aasta maikuus võttis AS Äripäev üle kuukirja National Geographic Eesti kirjastamise, mida seni oli teinud Leedu raamatukirjastus Alma Littera. AS Äripäeva peadirektor on alates septembrist 2007 varasem Äripäeva peatoimetaja Igor Rõtov.
Meelis Mandel

Meelis Mandel (sündinud 13. aprillil 1971) on eesti ajakirjanik.
Mandel on õppinud Tallinna Tehnikaülikoolis ja Estonian Business Schoolis.
1993. aastal asus ta tööle Õhtulehes reporterina, 1994. aastal siirdus ajalehte Äripäev. Seal töötas Mandel alul reporteri, seejärel arvamustoimetaja ning 1996. aastast uudistetoimetajana. 2005. aastal sai temast uudistetoimetuse juht ning septembrist 2007 Äripäeva peatoimetaja sellel kohal 1992. aastast olnud Igor Rõtovi asemel.
Meelis Mandel on aastate vältel esinenud nii Äripäevas kui ka teistes meediakanalites ajakirjanduse, majanduse, poliitika jt teemadel. Muuhulgas on ta toetanud ettevõtete läbipaistvust ja aastaaruannete tõhusamat avalikustamist, kaitsnud Eesti ajakirjandust korruptsioonisüüdistuste eest ja vastustanud sookvoote.
Mandel on Eesti Ajalehtede Liidu nõukogu liige.
Isiklikku.
Meelis Mandelil on kolm last.
Igor Rõtov

Igor Rõtov (sündinud 14. septembril 1963) on eesti ajakirjanik, ärijuht ja maletaja.
Rõtov õppis Tallinna Tehnikaülikoolis majandust ja Tartu Ülikoolis ajakirjandust, mõlemad on tal jäänud lõpetamata.
Enne ajakirjandusse tulekut oli ta elukutseline malemängija ja -treener. 1990–91 töötas Rõtov reporterina Rahva Hääles, 1992. aastal siirdus reporteriks ajalehte Äripäev. 1992. aasta sügisel sai temast Äripäeva peatoimetaja ja tegevjuht, septembrist 2007 on ta AS-i Äripäev peadirektor.
Rõtov kuulub Euroopa majanduslehtede liidu täitevkomiteesse.
Isiklikku.
Tema abikaasa on Tuulikki Laesson, ema on Merike Rõtova, isa oli Boriss Rõtov, vanaisa Oskar Kuningas, õde Regina Narva.
Tema hobid on bridž, male ja kalapüük.
Johannes Lippus

Johannes Lippus VR II/3 (19. detsember (vkj)/ 31. detsember 1891 Puiatu küla, Adavere vald, Põltsamaa kihelkond, Viljandimaa – 15. august 1948 Taišetlag, Taišet, Irkutski oblast) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).
Skouts Üksiku Jalaväepataljoni, alates 20. novembrist 1939 Lahingukooli ülem.
Verner Trossi

Verner Ernst Harald Trossi VR I/3 ja II/3 (11. juuli 1890 Paide – 19. juuni 1953 Narva) oli Eesti ja Nõukogude Liidu sõjaväelane (kolonel).
Lõpetas 1907. aastal Tallinna Reaalkooli.
1919. aasta novembris teenis kapteni auastmes 9. Jalaväepolgus. Ülendati 7. novembril 1919 kiiduväärt teenistuse eest alampolkovnikuks, vanusega 1. november 1919.
1924. aastast Sakala jalaväerügemendi ülem, 1926. aastast Sõjakooli ülem, 1930. aastast 9. Üksiku Jalaväepataljoni ülem
Võru-Petseri kaitseringkonna, Võru-Petseri Sõjaväeringkonna (1934–1936), Valga (1. juuni 1936–1939) ja Viru-Järva (1939) sõjaväeringkonna ülem. Vabastati tegevteenistusest 8. novembril 1939. 
1940. aasta augustist oli Punaarmee 22. Eesti Territoriaalse Laskurkorpuse 21. laskurpolgu komandör.
Arreteeriti 25. septembril 1950. Suri Narva vangilaagris.
Emil Kursk

Emil Aleksander Kursk VR I/3 (31. august 1893 Tallinn – 19. detsember 1944 Berliin, Saksamaa) oli Eesti sõjaväelane (kolonel, 1929).
Ta lõpetas 1911. aastal Tallinna Reaalkooli.
Emil Kursk alustas sõjaväelase karjääri Venemaa keisririigi armees, kus teenis välja alamkapteni auastme.
Eesti Vabadussõja alguses tegutses E. Kursk Kaitseliidu organiseerimisel, 1919. aasta märtsis määrati ta Soomusrongide Divisjoni Tagavarapataljoni ülemaks ja jätkas ka divisjoni ümbernimetamisel Soomusrongide Diviisi Tagavarapataljoni ülemana.
Pärast Vabadussõja lõppu jätkas E. Kursk teenistust Eesti Rahvaväes ja kaitseväes, 1. Diviisi Staabiülemana 1. veebruarini 1925, siis Eeski sõjaväe esindajana Venemaal.
1927. aastal nimetati E. Kursk 2. Soomusrongirügemendi ülemaks. E. Kursk juhtis 2. Soomusrongirügementi kuni 1934. aastani. 
1934. aastast nimetati E. Kursk Lääne-Saare Sõjaväeringkonna ülemaks, 1936. aasta 1. juunist kuni 1939. aastani oli ta Narva Sõjaväeringkonna ülem ja 1939. aastal Pärnu-Viljandi Sõjaväeringkonna ülem. 
Lahkus 1939. aasta oktoobris sõjaväeteenistusest, vabastati Eesti kodakondsusest ning siirdus koos perega Saksamaale. Sõja puhkemise järel võeti Saksa armeesse ning võitles idarindel. 
Suri 19. detsembril 1944 Berliin-Weissensee haiglas tiisikusse. Matmispaik teadmata.
E. Kursk oli tasemel maletaja. Tuli aastal 1933 Eesti meistrivõistlustel hõbemedalile.
Paul Hanson

Paul Hanson VR II/3 (30. august 1893 Kahkva vald, Võrumaa – 17. juuli 1942 Stupino) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant, 1940).
Ta teenis aastatel 1936–1940 Võru-Petseri Sõjaväeringkonna staabis staabiülema kohusetäitjana. 
Arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941. Hukati.
Gotthard Wilhelm von Budberg-Bönninghausen

Vabahärra Gotthard Wilhelm von Budberg-Bönninghausen (vene бар. Богдан Васильевич (Готтард Вильгельм) Будберг; 28. juuni 1766 Riia, Riia kubermang Venemaa keisririik — 29. juuli 1832 Riia, Liivimaa kubermang Venemaa keisririik) oli baltisaksa päritolu Venemaa keisririigi riigitegelane. 
Ta oli salanõunik, kammerhärra ja Eestimaa kuberner 23. detsembrist 1818 kuni 27. juulini 1832.
Talle kuulus Volmari kreisis Turaida kihelkonnas Vidriži (saksa "Widdrisch"; läti "Vidrižu muiža") mõis.
Perekond.
Tema vanemad olid brigadir ja vabahärra Ludwig Otto von Budberg (1729–1797) ja Elisabeth Sophia von Löwenstern (1748–1811). Tema vabahärradest vanaisa Gotthard Wilhelm von Budberg (1685–1749) ja onu Leonhard Johann von Budberg (1727–1796) olid Liivimaa maamarssalid. 
Ta abiellus 1801. aastal vabapreili Charlotte Dorothea Henriette von Campenhausenga (1778–1831), kes oli Liivimaa kuberneri ja senaatori Balthasar von Campenhauseni (1745–1800) ja Sophie Eleonore Woldeck von Arneburgi tütar. Abielust sündisid: