Advokaat

Advokaat (ladina keelest "advocatus" &lt; "advocare" ehk 'abiks kutsuma') tähendab ennekõike sellist seadusliku esindajat, kelle peamiseks ülesandeks on klientide kohtus esindamine. Mõiste kasutamisel on oluline mõista, et eri õigussüsteemides võib sõna "advokaat" või sarnase tüvega sõna tähendada oluliselt erinevaid õigusega seotud elukutseid, näiteks generaaladvokaat ("advocate general") Euroopa Kohtus.
Eestis kasutatakse sõna advokaat advokatuuri liikmete kohta. Eestis võivad advokaadi nimetuse all õigusteenust osutada üksnes advokatuuri liikmed. Advokaadid jagunevad vandeadvokaadi abideks ja vandeadvokaatideks.
Vandeadvokaadi abi.
Vandeadvokaadi abi on isik, kes on sooritanud vandeadvokaadi abi eksami ning on võetud advokatuuri liikmeks. Vandeadvokaadi abi tegutseb nn patrooni (vandeadvokaadi) juhtimisel.
Vandeadvokaadi vanemabi.
Vandeadvokaadi vanemabiks nimetati advokaati, kes oli advokatuuri liige, töötanud vähemalt ühe aasta vandeadvokaadi abina või vähemalt kaks aastat väljaspool advokatuuri akadeemilist õiguskõrgharidust nõudval töö- või ametikohal ning sooritanud vandeadvokaadi vanemabi eksami. Töötas samuti vandeadvokaadi juhendamisel. Praeguseks on advokatuuriseaduse muudatustega vandeadvokaadi vanemabi kutsenimetus kaotatud.
Vandeadvokaat.
Vandeadvokaat on advokatuuri liige, kes on sooritanud vandeadvokaadi eksami ning on varem töötanud vähemalt 3 aastat vandeadvokaadi abina või vähemalt 1 aasta vandeadvokaadi vanemabina. Samuti võib vandeadvokaadiks võtta õigusteaduste doktori, isiku, kes on tegutsenud vähemalt 3 aastat riigikohtunikuna, kes on olnud vandeadvokaat ning kelle advokatuurist väljaarvamisest ei ole möödunud rohkem kui 5 aastat. Vandeadvokaat peab olema vähemalt 24-aastane. Seadus näeb ette, et riigikohtus võib pooli esindada vaid vandeadvokaat.
Ajalooliselt olid vandeadvokaadil Venemaa keisririigi õigusemõistmise süsteemis advokaaditunnistuse saamiseks vajalik Venemaa kõrgkoolis omandatud õigusteaduste kraadi diplom, sooritada praktiline eksam ning anda vanne. Advokaatide arv oli kõikuv ja määrati kindlaks vastavalt iga kohtu vajadustele. Nende ülesandeks oli eraisikutelt saadud või kohtu määratud juriidiliste asjade ajamine ning asjaosaliste huvide kaitsmine kohtus tsiviil- ja kriminaalprotsessi õigustes ettenähtud juhtudel. Enne 1889. aasta justiitsreforme Venemaa Keisririigis nimetasid advokaate ametisse Liivimaa Õuekohus (v.a Riia linna kohtutesse) ja Eestimaa Ülemmaakohus (v.a Tallinna linna kohtutesse). 1889. aastal Eesti aladel kehtestatud Venemaa Keisririigi uue kohtukorralduse alusel jagunesid advokaadid vandeadvokaatideks (vene k. "присяжный поверенный"), nende abideks ("помощник присяжного поверенного") ja eraadvokaatideks ("частный поверенный"). Enne Eesti iseseisvumist olid Eesti alal tegutsenud vandeadvokaadid 1918. aastani registreeritud Peterburi Kohtupalatis ja allusid Peterburi vandeadvokaatide nõukogule. Eesti vabariigis vannutas advokaadid ja kandis vannutatud advokaatide nimekirja Vannutatud Advokaatide Nõukogu. Vandeadvokaatide ülesandeks oli kohtualuste huvide kaitsmine kriminaalasjades kohtu määramisel ning isikute või asutuste huvide kaitsmine kohtuasutustes kõigis asjus nende endi ülesandel või volitusel. Kohtu korraldusel olid nad otsuste elluviimisel ja sundtäitmistel kaitsjateks isikutele, kelle elukoht polnud teada. Vandeadvokaadid võisid tegutseda kogu Peterburi kohtupalati piirkonnas, hiljem kogu Eesti vabariigis, valides ise alalise asukoha.