tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Babiit

Babiit on tina- või pliipõhine sulam, millega kaetakse liugelaagrite liudu.
Babiitsulami leiutas 1839. aastal Tauntonis Massachusettsis kullassepp Isaac Babbitt, kelle järgi on see ka nimetuse saanud.
Babiite on mitmesuguseid; lisaks tinale ja pliile sisaldavad need antimoni, vaske ja muid lisandeid.
Kulani mõis

Kulani mõis oli mõis Läänemaal Noarootsi kihelkonnas. Enne Kulani nime kandva mõisa rajamist asus Kulani külas kihelkonna vanim mõis "Nuckhoff".
Kulani mõis rajati küll 17. sajandil, kuid erinevad allikad sisaldavad selle kohta erinevaid andmeid. Kui ühtedel andmetel on aastal 1627 mainitud "Kullanäs" küla koos mõisaga, siis teistel andmetel pärinevad esimesed teated Kulani mõisast kas 1625. või 1670. aastast. Kui 1679. aastal rajati Paslepa mõis, liideti Kulani selle külge (teistel andmetel liideti mõis aga 1662. aastal Saare mõisaga). Hiljem oli mõis vähemalt 18. sajandi lõpus mõnda aega ka Saare mõisa karjamõis.
1976. aastal toimus Kulani mõisa inventariseerimine ning selle järgi oli mõisaansambel (hooned, haljastus jm) tudmatuseni muutunud ja alles olid vaid üksikud puud. Mõisast säilinut kasutas V. I. Lenini nimeline kolhoos.
Priimetsa kalmistu

Priimetsa kalmistu asub Valga linnas Metsa tänaval. Kalmistul asub Eesti Vabadussõjas langenute mälestussammas.
V. I. Lenini nimeline kolhoos (Haapsalu rajoon)

V. I. Lenini nimeline kolhoos oli Haapsalu rajooni Pürksi külanõukogus asunud kolhoos. Kolhoosi keskus asus Pürksi külas ja kolhoosi pindala oli üle 14 000 hektari. Kolhoosikeskuses Pürksis asusid töökojad, garaažid, katlamaja, söökla, lasteaed ja klubi. Aastatel 1949–1989 kandis kolhoos V. I. Lenini nime ning aastatel 1990–1993 nime Noarootsi kolhoos. Kolhoosi asutasid 1949. aastal Pürksi külanõukogu Einby küla 32 kehv- ja kesktalupoega. Mitu väiksemat kolhoosi liideti V. I. Lenini kolhoosiga 1951. aasta 12. jaanuaril.
Liitmine Sutlepa kolhoosiga.
Aastani 1976 hõlmas kolhoos vaid Noarootsi poolsaart, kuid siis ühendati see Sutlepa kolhoosiga. 1980. aastate alguse seisuga oli kolhoosis haritavat maad ligikaudu 14 800 hektarit, millest 6800 asus poolsaarel ja 8000 hektarit mandril. Lisaks Pürksile asus väiksem keskus Sutlepas. Majandis kasvatati punast tõugu karja ja poolsaare ainus suurfarm asus Pürksi külas. Väiksemad laudad asusid Kudanis, Paslepas ja Österbys. Kolhoosi uhkuseks oli I klassi tõuseafarm Pürksis.
Kolhooside rajamine.
Algselt oli külanõukogu territooriumil lisaks Sutlepale muidki kolhoose, mis aga kõik hiljem V. I. Lenini nimelise kolhoosiga liideti:
Admiral (täpsustus)

Sõnal "admiral" on mitu tähendust.
Vaigutamine

Vaigutamine on kasvavatelt puudelt vaigu võtmine. 
Vaigutamiseks eemaldatakse 5–15 a enne lõppraiet osa puu tüve korbast; korpa eemaldatakse kuni puu tüve 5 m kõrguseni. Kohta, kust vaiku võetakse, nimetatakse karriks.
Vaigutatakse eriti mändi, vähem kuuske, lehist ja nulgu.
Metsakorraldus

Metsakorraldus on metsanduse valdkond, mis hõlmab metsade majandamise kavandamise ja selleks vajalike abinõude süsteemi. 
Metsakorralduse käigus mõõdistatakse metsi perioodiliselt, neid inventeeritakse ja takseeritakse, kavandatakse nende majandamist. Spetsialisti ametinimetus on metsakorraldaja, metsataksaator või taksaator.
Eesti metsakorraldus.
Balti kubermangudes peetakse praktilise metsakorralduse alguseks 1788. aastat. Seniste andmete kohaselt eraldati siis esimest korda aastalangid ja määrati kindlaks metsade majandamise kord Balthasar von Campenhausenile kuulunud Lenĉu (Lenĉi, Lenzenhof) mõisas Põhja-Lätis. Samal aastal jagati aastalankideks ka Tõlliste, Uniküla ja Palupera mõisa metsad ning algas sihikindlam lageraietega majandamine.
18. sajandi lõpus koostati Eestis puistute plaane. Korrapärasem metsakorraldustööde tegemine algas aastal 1921.
Põhk

Põhk on taimevartest, teradeta viljapeadest, lehtedest ja aganatest koosnev pundar (sasi). Põhk on tera- ja kaunviljakasvatuse ning seemneheinakasvatuse kõrvalsaadus.
Põhku kasutatakse loomasöödana või allapanuna.
Albatross (täpsustus)

Albatross on albatroslaste sugukonda kuuluv perekond linde. Selle järgi on nime saanud:
Arvid Mörne

Arvid Mörne (6. mai 1876 Kuopio – 15. juuni 1946 Kauniainen) oli soomerootsi päritolu rootsikeelne Soome kirjanik.
Ta asus aastal 1894 õppima Helsingi Ülikooli õppima kirjandust ja ajalugu. Aastal 1897 kaitses ta samas filosoofiamagistri väitekirja. Filosoofiadoktori väitekirja kaitses ta aastal 1910.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli näitleja Signe Mörne (neiuna Signe Hagelstam). Neil oli kolm last, kellest Håkan Mörne ja Barbro Mörne olid kirjanikud ning Gudrun Mörne oli toimetaja ja lastekirjanik.
Krista Mulenok

Krista Mulenok (sündinud 26. juulil 1977 Tallinnas) on Eesti ettevõtja ja kodanikuühiskonna aktivist, MTÜ Kuldne Liiga juhatuse liige, Eesti NATO Ühingu juhatuse esimees 02.05.2012-31.08.2025, Carolin Illenzeeri Fondi nõukogu liige, Lions klubi Viimsi Ranna asutajaliige, NATO Ühingute katuseorganisatsiooni "Atlantic Treaty Association" juhatuse liige, NATO esimese kodanikuühiskonna naised, rahu ja julgeolek töögrupi liige ning Gender100 võrgustiku Eesti esindaja julgeoleku ja kaitse valdkonnas.
Mulenok on kaitsnud kolm magistrikraadi: juuras Tartu Ülikoolis 2012. aastal, ärikorralduses Tallinna Tehnikaülikoolis 2001. aastal ning uuel erialal kogukonnatöö vananevas ühiskonnas Tallinna Ülikooli Haapsalu kolledžis 2025. aastal.
Ta oli portaali Raamatupidaja.ee ja ajakirja RP asutaja; mõlemad omandas hiljem Äripäeva Kirjastus.
Mulenok kandideeris üksikkandidaadina 2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel Eestis. Ta sai 1265 häält ehk 0,4% häälte koguarvust.
Krista Mulenok on olnud abielus 25 aastat, tal on kaks täisealist last.
Joig

Joig (saami keeles "juoigos," põhjasaami keeles "juoigan") on saamide ja Viena-Karjalas tuntud traditsiooniline laululiik. Peamiselt esineb seda Lapimaal. Joig on enamasti imporivseeritud ja seda lauldakse ilma muusikalise saateta. Mõnel juhul kasutatakse saatepillina mõnda löökpilli. 
Joiule iseloomulik helivärving sünnib kõrilihaste tööna. Meloodia varieerub vastavalt esitaja meeleseisundile. Häälekasutus on jõuline. Viisid on ühe-kaherealised, kusjuures teine rida sarnaneb tihti esimesega. Tuntakse ka sõnadeta laulmist, kuid tänapäeval pole see eriti laialt levinud.
2022. aastal valiti saami hümniks Nils-Aslak Valkeapää loodud "Sámi eatnan duoddariid" .
Joiu määratlused.
Saamide laul idas ja läänes on erinev. Saami laulu tuntuim nimetus on joig. Verb "juoigat" või "juoaiger" tähendab põhjasaami keeles 'kedagi või midagi laulma', Rootsi-Lapis kasutatakse sõna "vuolle", Norras Finnmargis "luohti". Kõiki neid nimetusi kasutatakse läänepoolsest laulustiilist rääkides. Idapoolset laulu nimetavad koltad "levde" või "leudd", kildinisaamid "lõvvt". 
Joiu tänapäev.
Joig on säilitanud oma elujõu ja muutunud üha enam lavakunstiks, samas kui seda on hakatud kombineerima teiste muusikaliikidega, nagu džäss ja orkestrimuusika. Traditsioonilist joigu kasutava nüüdismuusika teerajajaks peetakse Nils-Aslak Valkeapääd, kes avaldas 1968. aastal esimese saatepillidega salvestatud joiuheliplaadil. Salvestis ilmus Otava kirjandusliku heliplaadina (Otava OT-LP 50) ja seda peetakse joiu uue ajastu alguseks. Samal ajal alustas tegevust ka Soome saamikeelne raadiokanal. Valkeapää järgijatena ja joiu jätkuvate uuendajatena on tuntud Dædnugádde Nuorat (Tenonranta noored), Máze nieiddat (Masi tüdrukud) jt.
Peetri tänav (Tartu)

Peetri tänav on tänav Tartus Raadi-Kruusamäe linnaosas. See saab alguse Nurme tänaval ning kulgeb loodest kagusse, ristudes Maarjaturu, Lubja, uuesti Maarjaturu, Risti ja Liiva tänava, Narva maantee, Peetrituru, Mäe, Roosi ja Kasarmu tänavaga.
Peetri tänava ääres asuvad Tartu Peetri kirik, staadion, Tartu Luterlik Peetri Kool, Peetriturg ja Peetri tiik, samuti paiknesid seal ajalooline Peetri turg ja Peetri kalmistu.
Karistussalk

Karistussalk on väesalk, mis on moodustatud ülestõusnute või partisanide vastu võitlemiseks.
Karistussalkasid moodustasid näiteks Tsaari-Venemaa võimud 1905. aasta revolutsiooni ajal, et maha suruda mässulisi.
Karistussalgad Eesti alal.
Rahutuste likvideerimise ajaks moodustati keisri ukaasiga 24. novembrist ajutine Balti kindralkubermang ja määrati ajutiseks kindralkuberneriks Vassili Sollogub (1848–1914). Eestimaa kubermangu kuberner oli märtsist kuni 13. novembrini 1905 Aleksei Lopuhhin. Rahutuste mahasurumiseks moodustati ekspeditsioonisalgad: Põhjasalk, mille juht Tema Keiserliku Kõrguse õukonna kindralmajor Aleksander Orlov ja kuhu kuulusid 1 pataljon jalaväelasi, 8 eskadroni ratsaväge, 6 kahurit ja 4 kuulipildujat, koondsalga tegevuspiirkonnaks oli Liivimaa kubermangu Valga, Volmari ja Võnnu kreis. Lõunasalk, mille juhiks oli kindralmajor Meinard ja kuhu kuulusid 6 eskadroni, 200 ratsaväelast ja 2 ratsaväekahurit, Tegevuspiirkonnaks Pļaviņas (saksa k. "Stockmannshof"). Kindralmajor Wendti salk, kuhu kuulusid 2 pataljoni, 2 eskadroni, 6 kahurit ja 2 kuulipildujat. Tegevuspiirkonnaks Krustpils (saksa k. "Kreutzburg") ja Läti Riia–Orjoli raudtee tegevuse kindlustamine. Jelgavasse ("saksa k. Mitau") suunati 6 pataljoni jalaväge, 6 eskadroni ratsaväge ja 2 suurtükipatareid. Eestimaa kubermangu suunati 2 pataljoni mereväelasi kuulipildujatega ja Saaremaale salk mereväelasi (218) 2 kuulipilduja ja 8 ohvitseriga. Lätlastega asustatud Vitebski kubermangus Põtalovos asuvasse Peterburi–Varssavi raudtee raudteejaama saadeti 2 roodu jalaväge ja kasakasotnja 2 kuulipildujaga.
Eestimaa kubermangus tegutses karistussalkadena algul 800 madrust, hiljem ka 2 tragunieskadroni ja 2 jalaväeroodu. Liivimaa kubermangus tegutses karistussalkadena jalaväepataljon, 8 tragunieskadroni ja sapöörirood. Eestimaa kubermangus juhtis karistussalkade tegevust kindralmajor Vladimir Bezobrazov, Liivimaa kubermangus kindralmajor A. Orlov.
Verner Kikas

Verner Kikas (25. november (vkj)/ 8. detsember 1916 Rutikvere vald – 7. märts 2000 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Ta sündis kooliõpetaja perekonnas. 
Alghariduse omandas ta Kurtna algkoolis. Aastal 1935 lõpetas ta Tallinna Reaalkooli, pärast ajateenistust Tallinna Sidepataljonis astus ta aastal 1937 Tallinna Tehnikaülikooli ehitus-mehaanikateaduskonda, mille lõpetas 22. juunil 1944 tööstus- ja tsiviilehituse erialal, teist korda lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi aastal 1949. 
Aastal 1955 kaitses ta tehnikakandidaadi väitekirja, aastal 1974 tehnikadoktori väitekirja (aastal 1975 kinnitati väitekiri). 
Töötas TPIs/TTÜs aastatel 1942–2000, sealhulgas 1942–1944 oli tugevus-, ehitus-, mehaanika ja konstruktsioonide laboratooriumi ajutine abijõud, 1944–1946 nooremassistent; 1946–1947 ehitusmehaanika- ja konstruktsioonide kateedri assistent, 1947–1955 samas vanemõpetaja. 1955–1975 oli ta ehituskonstruktsioonide kateedri dotsent, 1975–1991 ehitusmaterjalide kateedri juhataja, aastast 1977 sai ta professoriks. 1991–1997 oli ta ehitustootluse instituudi ehitusmaterjalide katselaboratooriumi peateadur, 1997–2000 ehitusmaterjalide õppetooli emeriitprofessor.
Teadustöö.
Tema teadustöö põhisuund oli seotud põlevkivituhk-sideainete ja nende tööstusliku kasutamisega. Ta lõi universaalsete omadustega põlevkivituhk-portlandtsemendi ning tema rajatud koolkond töötas välja põlevkivituha selektiivse kasutuse tehnoloogia ehitusmaterjalide saamiseks. Avaldanud üle 260 publikatsiooni, 8 autoritunnistust. Juhendas 18 kandidaaditööd.
Teaduskorralduslik tegevus.
NSV Liidu Kõrg- ja Keskerihariduse Ministeeriumi ehituse ja arhitektuurialase teaduslik-tehnilise nõukogu ja Eesti NSV Riikliku Ehituskomitee ehitusalase sektsiooni liige; tegi koostööd Eesti NSV TA Ehituse Teadusliku Uurimise Instituudi ja Silikaatbetooni Teadusliku Uurimise ja Projekteerimise Instituudiga; arendas koostöösidemeid vene, saksa, soome ja hiina teadlastega ning välisfirmadega; TPI ehitusmaterjalide laboratooriumi (a-ni 1960 põlevkivituha-alane uurimisgrupp) teaduslik juhendaja 1956–1991; TPI toimetiste sarja “Изучение золи сланца-кукерсита” (I, XII–XVII) üldtoimetaja; osales Eesti Vabariigi tsemendialaste standardite väljatöötamisel, näiteks põlevkivituhk-portlandtsement vastab euronormile CEM II/B–T; tema ja kolleegide teadustöö evitamise tulemusena ehitati Eestis suurehitisi, näiteks Tallinna teletorn, Iru soojusjõujaama korsten ja mitu tööstuskompleksi.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli tehnikateadlane Valve Kikas (1914–1991). Füüsik Jaak Kikas ja majandusteadlane Ants Kikas on nende pojad.
Žałudok

Žałudok (transkribeerituna Žaludok) on alev Valgevenes Hrodna oblastis Ščučyni rajoonis. Alev on Žałudoki külanõukogu halduskeskuseks. Asula nimi on poola keeles "Żołudek ", leedu keeles aga "Žaludkas".
Žałudok asub Žałudzianka jõekese ääres, seitsme kilomeetri kaugusel Skrybaŭcy raudteejaamast. Asula nimi tuleb Valgevene keeleteadlaste arvates asulat läbiva jõekese nimest, see omakorda aga seal vanal ajal kasvanud tammikutest (nimi tähendab tõlkes "tõruke").
Alevis on keskkool ja muusikakool. Lisaks asuvad seal veel kaks raamatukogu ja kultuurimaja. Žałudokis asub ka meditsiinikool.
Vaatamisväärsusteks on katoliku kirik aastast 1854, mõisakompleks sajandi algusest ja XX sajandi alguses ehitatud sünagoog.
Ajalugu.
Žałudoki asulat mainitakse selle nime all esimest korda XV sajandi teisel poolel, kuigi tõenäoliselt on Teutooni ordu dokumentides aastal 1385 mainitud "Stegewillendorf Szolutka" nimeline asula just Žałudok. Aastal 1486 sai asulast alev. Neli aastat hiljem rajas Kazimierz IV sinna kiriku. Aastal 1506 põletati kirik tatarlaste rüüsteretke käigus aga maha. Uus kirik valmis aastal 1526, ehitamist finantseeris kuningas Zygmunt I. Aastal 1514 pandi alevis toime esimene dokumentaalselt kajastatud kriminaalkuritegu Valgevenemaal.
XVI sajandi algul kuulus Žałudok Vilniuse vojevoodkonda. Asula omanikeks olid Łackid, Sapiehad, Frankiewiczid. Aastal 1682 tekkis asula juurde ka karmeliitide klooster.
Aastal 1690 tekkis aslua juurde mõis, mida kutsuti "Жалудоцкі ключ". Põhjasõja ajal oli Žałudok aastal 1706 kuningas Karl XII peakorteriks. XVIII sajandi alguses said alevi omanikeks Tiesenhausenid. Sellest ajast pärinevad Žałudoki mõisakompleksi vanemad osad, samuti ka alevi barokne planeering.
Alates kolmandast Poola jagamisest aastal 1795 oli alev Venemaa koosseisus, kuuludes Vilno kubermangu. Aastal 1835 läks asula Uruskitele, mis moodustasid Czetwertyński
te perekonna haru, hiljem hakkas kuuluma aga Czetwertyńskitele. Toona olid Žałudoki alev ja mõisa ümbrus administratiivselt erinevad asulad. Žałudoki alevis asus turuplats, seal peeti ka laatasid. Žałudoki hobuselaatade käive oli ligikaudu 20 000 rubla. Aastal 1908 valmis asulas Władysław Marconi projekti järgi ehitatud loss.
Pärast Esimest maailmasõda kuulus Žałudok Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu. Kuni Teise maailmnasõjani oli alevis arvukas juutide kogukond. Toona olid alevis kaks elektrijaama ja telegraafijaam, seal tegutsesid viinavabrik ja veski.
Philodryas

Philodryas on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Philodryas" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Levila.
Need maod elavad Lõuna-Ameerikas.
Philodryas amaru

Philodryas amaru on maoliik.
Levila.
Need maod on endeemsed Ecuadoris Azuay maakonnas.
Christine Schutt

 
Christine Schutt (sündinud 3. mail 1948 Wisconsini osariigis USA-s) on ameerika romaani- ja lühijutukirjanik. 
Ta õppis Wisconsini ülikoolis Madisonis, kus omandas nii bakalaureuse- kui ka magistrikraadi ja MFA (Master of Fine Arts) kraadi Columbia ülikoolis. 
Kirjanik töötab vanemtoimetajana NOON-is, iga-aastases kirjandusväljaandes, mille asutas 2000. aastal ameerika kirjanik Diane Williams.
Christine Schutt õpetab inglise keelt ja loovkirjutamist Nightingale'i-Bamfordi koolis, kus ta on ka kooli kirjandusajakirja Philomel ja raamatuklubi nõunik. Ta on õpetanud kirjutamist nii bakalaureusetudengitele kui ka kraadi omandanutele Barnardi, Benningtoni, Columbia, Hollinsi, Sarah Lawrence'i, Massachusettsi-Amhersti, Syracuse'i ja Irvine'i ülikoolis. 
Schutt on õpetanud ka Sewanee kirjanike konverentsil aastatel 2006, 2008, 2010, 2011 ja 2012.
Teosed.
Schuttilt on ilmunud kaks lühijutukogumikku: "Päev, õhtu, teine päev, suvi" ("A Day, A Night, Another Day, Summer") ja "Öötöö" ("Nightwork"), mille valis luuletaja John Asherby 1996. aastal Timesi kirjanduslisa väljaande parimaks raamatuks. 
Tema romaan "Florida" valiti 2004. aastal Riikliku Raamatuauhinna ilukirjanduskategooria (The National Book Award for Fiction) finalistiks ning 2009. aastal teos "Kõik hinged" ("All Souls") Pulitzeri preemia ilukirjanduskategooria omas, teos ilmus 2008. aasta kevadel Harcourti kirjastuse väljaandena. Christine Schutti hiljutine romaan "Jõukad sõbrad" ("Prosperous Friends") ilmus 2012. aasta novembris Grove Pressi kirjastuselt.
Ta on kahekordne O. Henry auhinna võitja, samuti Pushcarti auhinna ja New Yorgi kunsti sihtasutuse ja Guggenheimi stipendiaat.
Kirjanik elab poegade Nicki ja Williga New Yorgis. Poeg Will Schutt on luuletaja, kes sai oma luulekogu "Westerly" eest Yale'i noorte poeetide auhinna.
V. I. Lenini nimeline kolhoos

V. I. Lenini nimeline kolhoos oli mitme kolhoosi nimi:
Päevalilleõli

Päevalilleõli on päevalille seemnetest toodetud taimeõli.
Päevalilleõli kasutatakse peamiselt toiduõlina ning kosmeetikatoodetes niisutaja ja pehmendajana.
Suurimad päevalilleõli tootjad on Ukraina ja Venemaa.
Retseptor (biokeemia)

Retseptorid on raku sees või pinnal olevad valgud või valgumolekulide kooslused, mis seovad ligande ja funktsioneerivad signaaliülekandjatena. Neid nimetatakse ka retseptorvalkudeks.
Sellised retseptorid jagunevad rakupinna retseptoriteks, tuumaretseptoriteks ja immunoretseptoriteks.
Signaalmolekuli seondumisel rakupinna retseptoriga tekitatakse üks või mitu rakusisest signaali ning muudetakse sellega raku käitumist. Sellised retseptorid jagunevad ioonkanal-retseptoriteks, kus ligandi seondumine muudab ioonkanali konformatsiooni ja avab tee teatud ioonidele, katalüütilisteks retseptoriteks (nt türosiinkinaassed retseptorid), kus retseptor omandab ligandi seondumisega katalüütilise aktiivsuse, ja G-valguga seotud retseptoriteks, mis toimivad G-valkude vahendusel.
Tuumaretseptorid paiknevad tsütosoolis ja liiguvad rakutuuma alles pärast ligandi sidumist. Nad toimivad kui transkriptsioonifaktorid, sest on võimelised seonduma DNA-ga ja muutma selle transkriptsiooni.
Immunoretseptorid on seotud immuunsüsteemi tööga. Näiteks on T-lümfotsüütide pinnal antigeeni äratundvad retseptorid. Erinevalt rakupinna retseptoritest T-rakkude retseptoreid (TCR) aga juurde ei toodeta ja need suudavad antigeeni ära tunda ainult juhul, kui seda esitletakse kooskoesobivuskompleksiga. Immunoretseptorite alla kuuluvad ka mustrit äratundvad retseptorid (PRR-id) (nt tollisarnased retseptorid ehk TLR-id), T-rakkude retseptorid, Fc retseptorid, tsütokiiniretseptorid jt.
Roosna-Alliku mõisa kalmistu

Roosna-Alliku mõisa kalmistu on kalmistu Järva-Jaani kihelkonnas, tänapäevase haldusjaotuse järgi Allikjärve külas Paide linnas. Kalmistu jääb Roosna-Alliku mõisa südamest linnulennult umbes 0,6 km kaugusele läände.
Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Stackelbergid umbes 19. sajandi I poolel. Kalmistul on praegu teadaolevalt 5 hauatähist. 
Kalmistul oleval paekivist kabelil on ümar põhiplaan. Kabeli siseruumi katab paekivist pseudokuppel, seda omakorda katab madalakaldeline plekk-katus. Kabeli telje kahel välisküljel on sümmeetrilise fassaadilahendusega kolmnurkviiluga risaliidid. Kabel restaureeriti 2013-2014. aastal.
Linda Eichler

Linda Eichler (sündinud 14. juunil 1988) on Eesti aktivist ja noorpoliitik.
Ta astus Isamaa ja Res Publica Liitu augustis 2009.
Ta on IRL Noorte aseesimees ja välissekretär, IRLi Tallinna piirkonna juhatuse liige ja Pirita osakonna juhatuse liige. 
Ta on esimese eestlasena valitud Euroopa Rahvapartei noorteorganisatsiooni YEPP asepresidendiks.
Ta kandideeris 2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel Eestis ja sai 285 häält.
Aare Hindremäe

Aare Hindremäe (sündinud 15. oktoobril 1963 Raplas) on eesti talupidaja ja fotograaf.
Ta on lõpetanud Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi.
Ta on koduloohuviline.
Ta on raamatu "Kildudest korjatud" kaasautor.
Ühiskondlik tegevus.
Ta on Raplamaa Kehtna valla Lau küla külavanem.
Ta on andnud välja ajalehte Krimmi Eestlased.
Ahmad Phesal Talib

Ahmad Phesal Talib (sündinud 1954) on Malaisia poliitik.
Alates 18. juulist 2012 kuni 17. juulini 2015 oli ta Kuala Lumpuri linnapea.
Tal on Wisconsini Ülikooli magistrikraad linnaplaneerimise erialal.
Ta on vasakukäeline.
Ugaami lauk

Ugaami lauk ("Allium filidens") on laugu perekonda kuuluv taimeliik.
Klassifikatsioon.
Ugaami laugul on kaks alamliiki:
Levila.
Ugaami lauk kasvab Pakistanis, Afganistanis, Kasahstanis, Kõrgõzstanis, Usbekistanis ja Tadžikistanis.
Āraiši linnus

Āraiši linnuseks võidakse nimetada:
Tolueen

Tolueen (varasem nimetus toluool, IUPACi süstemaatiline nimetus metüülbenseen) on aromaatsete ühendite klassi kuuluv süsivesinik keemilise valemiga CH3C6H5. Tolueen on värvitu vedelik. Praktiliselt veeslahustumatu, kuid lõpmatult seguneb enamik orgaaniliste lahustitega.
Tolueen on areenidele omase terava lõhnaga veega mittesegunev värvitu vedelik. Seda sisaldub mõnede leiukohtade naftas ning kivisöe, nafta ja põlevkivi pürolüüsi produktides. Tolueen saadakse põhiliselt nafta kergemate fraktsioonide töötlemisel.
Seda kasutatakse laialdaselt lahustina (plastid, lakid, vaigud), lähteainena keemiatööstuses ja bensiini lisandina oktaaniarvu suurendamiseks. Enne 1920. aastaid kasutati põhilise aromaatse lahustina benseeni. Kui selgus benseeni toksilisus ja kantserogeensus, siis võeti selle asemel suuresti kasutusele tolueen.
Tolueeni aromaatne tsükkel astub paljudesse elektrofiilse asenduse reaktsioonidesse, olles seejuures umbes 25 korda aktiivsem kui benseen. Metüülrühma vesinikuaatomid on vabaradikaalse reaktsiooni tingimustes asendatavad halogeeniaatomitega. Samuti allub metüülrühm oksüdeerivate reagentide toimele.
Mitmed seened nagu "Cladophialophora", "Exophiala", "Leptodontium", "Pseudeurotium zonatum" ja "Cladosporium sphaerospermum" ning bakterid suudavad tolueeni lagundada, kasutades seda süsiniku- ja energiaallikana. Bakteritel on tolueeni lagundamiseks TOL-plasmiid, mis vahendab ka "m"- ja "p"-toluaadi ning "m"- ja "p"-ksüleeni lagundamist atseetaldehüüdiks ja püruvaadiks.
Surmaeskadron

Surmaeskadron on relvastatud üksus, mis kõrgemalseisva organi käsul juhib ja viib läbi inimeste kohtuväliseid tapmisi ja sunniviisilisi kadumisi – poliitilise repressiooni, genotsiidi või revolutsioonilise terrori eesmärgil. Vastutusest hoidumiseks viiakse mõrvu sageli läbi viisidel, mis on mõeldud tagama tapjate identiteedi saladust.
Surmaeskadrone on sageli, kuigi mitte eranditult, seostatud politseiriikidega ning ainupartei või sõjalise diktatuuri võimu all olevate riikidega.
Surmaeskadrone võib toetada omamaine või välisriigi valitsus (riigiterrorism). Need võivad koosneda salapolitsei jõududest, sõjaväestatud rühmadest või valitsuse sõduritest ja politseinikest. Surmaeskadronid võivad olla korraldatud ka omakaitseväe üksustena.
Kui surmaeskadronid ei ole asukohariigi juhtimise all, siis võivad need koosneda mässajate või organiseeritud kuritegevuse jõududest.
Kohtuvälised tapmised ja karistussalgad on ajalooliselt laialt levinud Iraagis, El Salvadoris, Afganistanis, Bangladeshis, Pakistanis, Indias, Sri Lankas, mitmetes Ekvatoriaal-Aafrika riikides ja piirkondades, Jamaical, paljudes Lõuna-Ameerika osades, Usbekistanis, Tai piirkondades ja Filipiinidel.
ASAP Rocky

Rakim Mayers (sündinud 3. oktoobril 1988 Harlemis New Yorgis), rohkem tuntud kui ASAP Rocky, on Ameerika räppar. Ta kuulub hiphopiansamblisse ASAP Mob, mille järgi ta on võtnud endale hüüdnime. Rocky avaldas aastal 2011 "Live. Love. ASAP", mis pälvis kriitikute heakskiidu.
Surnutepüha

Surnutepüha ehk igavikupühapäev on luterlikus kirikus tähistatav püha, mida peetakse viimasel pühapäeval enne advendiaega. Alguse sai see Preisimaalt 1816. aastal, mil Friedrich Wilhelm III selle nii määras.
Eesti rahvakalendris surnutepüha ei tunta. Eestis peeti 1937. aasta pühade ja puhkepäevade seaduse järgi surnutepüha .
Haute-Marne'i departemangu haldusüksuste loend

Siin on toodud ära kõik Haute-Marne'i departemangu haldusüksused (ringkonnad, kantonid ja vallad). Lisaks on toodud ka valdade INSEE koodid. Chaumonti ja Saint-Dizier' vald on jagatud mitme kantoni vahel. Igasse kantonisse, mille vahel on vald jagatud, kuulub ka kindel territoriaalne osa vallast.
Departemangus on kolm ringkonda:
Kantonid.
Departemangus on kokku 17 kantonit. Vallad Chaumont (kogupindalaga 55,26 km²) ja Saint-Dizier (kogupindalaga 47,69 km²) on jagatud mitme kantoni vahel. Igasse kantonisse mille vahel on vald jagatud kuulub ka kindel territoriaalne osa vallast. Kursiivis on toodud jagatud vallaga kantonite pindala kus puudub jagatud valla osa kantoni kogupindalast. Jagatud vallad mille osad moodustavad ise kantoni jäävad andmete puudusel ilma pindala välja toomata.
Vallad.
Departemangus on 426 valda (seisuga 1. jaanuar 2019):
Vabaõhumuuseum

Vabaõhumuuseum on muuseum, kus säilitatakse ja eksponeeritakse vanu ehitisi ja nende ehitistega seotud ainelisi esemeid, et anda minevikust võimalikult tõetruu pilt. 
Vabaõhumuuseumid Eestis.
Eestis on mitu vabaõhumuuseumi, neist tuntuim on Tallinnas asuv Eesti Vabaõhumuuseum.
Tamsalu külje all on Tamsalu lubjapark. Vabaõhumuuseumiks võib pidada ka Kohtla kaevandusmuuseumi.
Viljandi lossipark

Viljandi lossipark on Viljandis asuv lossipark, mis ümbritseb Viljandi lossimägesid ja nende ümbrust. Pargi pindala on 34 ha. Park kuulub Viljandi maastikukaitseala koosseisu.
Verekeskus

Verekeskus (vananenud termin: "vereülekandejaam") on meditsiiniasutus, mis kogub doonoritelt verd, uurib seda laboratoorselt, konserveerib seda ning valmistab verekomponente.
Eestis asuvad verekeskused näiteks Tallinnas (Põhja-Eesti Regionaalhaigla Verekeskus) ja Tartus (Tartu Ülikooli Kliinikumi Verekeskus).
Merekool

Merekool on õppeasutus, kus õpetatakse merenduse ja kalandusega seotud erialasid ja erioskuseid.
Merekoolid Eestis.
Eestis avati esimene merealane õppeasutus (arvutuskool) 1715. aastal Tallinnas.
Aastal 1992 ühendati kõik Eestis tegutsenud merendusalased koolid Eesti Merehariduskeskuseks (praeguse nimega Mereakadeemia). 
Hiljem, kui Mereakadeemia liideti Tallinna Tehnikaülikooliga, eraldati kutseõpe uuesti eraldi õppeasutuseks Eesti Merekool.
Kapillaarpäsmake

Kapillaarpäsmake ehk veresoontepäsmake ehk neerupäsmake ehk glomerulus ehk glomeerul (ladina "glomerulus renalis", ains "glomerulus", mitm "glomeruli") on paljude selgroogsete loomade neerudes paiknevate nefronite neerukehakeste põhiosa.
Kapillaarpäsmakesi ümbritseb päsmakesekihn (Bowmani kihn) ja nende sisepind on kaetud podotsüütidega. Neerupäsmakeste ülesandeks on esmasuriini filtreerimine. Glomerulaarfiltratsioon baseerub vererõhul ja kapillaaripäsmakeses on vererõhk kõrgem kui harilikus kapillaaris.
Kui arterites langeb vererõhk alla 60 mmHg siis glomeruluste töö lakkab.
Kapillaarpäsmakeste areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.
Roomajatel.
Madudel.
Uuringud "Thamnophis sirtalis" madudega tuvastasid neil 100 neerupäsmakest.
Inimestel.
Neerupäsmakesse suubub verd toov toomaarteriool ("arteriola afferens"), milleks on neeruarteri haru ("arteriola glomerularis afferens") 
ja väljub viimasoon ("arteriola glomerularis efferens"). Neerupäsmakese lähedal paikneb proksimaalne vääniline neerutoruke.
Kokkupuuted madudega.
Inimeste suhtes mürkmadudeks liigitatud madude sülg, sattudes inimese vereringesse, võib avaldada maohammustuse mürgistuse korral toimet ka neerupäsmakestele.
Patoloogia.
Inimestel.
Inimestel seostatakse neerupäsmaskestega diabeetilise neerukahjustuse teket, põhjustades neerupäsmakeste skleroosi e. glomeruloskleroos e. Kimmelstieli-Wilsoni sündroom ja lisaks päsmakestes olevate veresoonte (arterite ja arterioolode) skleroosi.
Karl Kello

Karl Kello (sündinud 26. aprillil 1950 Rakveres) on eesti filmirežissöör, ajakirjanik ja toimetaja.
Haridus.
Ta on lõpetanud 1973. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia ajakirjanduse eriharus.
Töökäik.
Töötas aastatel 1973–1979 Tallinnfilmis ja 1980–1992 Eesti Reklaamfilmis toimetaja ja režissöörina, hiljem reklaamifirmas AGE ja Eesti Päevalehes. Ta on olnud Õpetajate Lehe ja ajakirja Haridus toimetaja. 
Looming.
Ajalooteemalised teosed.
Avaldanud populaarteaduslikke artikleid. 1992. aastal uuris Kello Kesk-Euroopa Ülikooli toetusel taani, rootsi, soome ja eesti kirikukunsti, 1996. aastal sai ta Tartu Ülikooli teadustööde võistlusel preemia uurimuse eest, mis käsitles alles lugema õppinud maarahva maailmapilti võrdlevalt uues testamendis kajastuvaga. Ajakirjas Haridus on ta muu hulgas avaldanud pikema kirjutistesarja sümbolitest ja üldhariva Kalevipoja-teemalise erinumbri. 
1987. aastal asutatud Eesti Muinsuskaitse Seltsiga on Kello seotud selle tegevuse algusest peale. 2000. aastal ilmus talt põhjala rahvaste ajaloo, mütoloogia ja sakraalkunsti alane  „Vana aja raamat". Eesti tuntuima sümboli- ja traditsioonide uurijana on ta avaldanud raamatud „Põhjamaine vaarao" (2004) ja „Draakoni märgi all" (2007), „Tuhat aastat nagu üks päev" (2012), „Templirüütlid Saaremaal" (2016) jm. 2002. aastal tunnustati Karl Kellot Valgetähe teenetemärgiga.
Filmilooming.
Karl Kello on teinud režissöörina peamiselt dokumentalistikat – 18 kinoringvaadet „Nõukogude Eesti“ ja kaks „Eesti Kroonikat“ – ning vähemalt paarkümmend reklaamfilmi. 
Aastatel 1999–2000 valmis tal koos kaasrežissöör Arvo Vilu ja stsenarist Enn Tarveliga kolm dokumentaalfilmi sarjast „Eesti lähimineviku okupatsioonid“: „Esimene punane aasta 1940–1941“, „Sõda ja Saksa aeg 1941–1944“ ning „Stalinismi aeg 1950–1956“. 
Kello etnoloogia- ja ajalooteemalistest autorifilmidest on suuremat tähelepanu leidnud „Katõ ilma veere pääl", „Raua vägi" (mõlemad 1990), „Jaanikivi" (1992), „Phaetonit otsides“ (1999), „Narr Jumala kojas" (2001) ja „Küll siis Kalev..." (2004).
Isiklikku.
Režissöör Ruta Celma on tema abikaasa.
Tagakiusamine

Tagakiusamine on üksikisiku või isikute rühma süstemaatiline väärkohtlemine teise üksikisiku või isikute rühma poolt. Levinuimateks vormideks on usuline, rassiline ja poliitiline tagakiusamine, mis võivad ka kattuda. Kannatamine, kiusamine, isolatsioon, vangistus, hirm või valu on tegurid, mille põhjustamine võib moodustada tagakiusamise. Tagakiusamist ei konstitueeri siiski tingimata igasugune kannatus, vaid ohvri kogetud kannatus peab olema piisavalt tõsine. Tõsiduse astme määramine põhjustab vaidlusi.
Rahvusvaheline õigus.
Nürnbergi põhimõtted.
Rahvusvahelise Sõjatribunali (Nürnbergi tribunali) põhikiri (ÜRO, lepingute sari, kd 82), mis on 8. augusti 1945 Londoni lepingu lisa, sätestas asjakohase sätte määratlemisel muu hulgas järgmist:
Eelosundatu kinnitati 11. detsembril 1946 vastu võetud ÜRO Peaassamblee resolutsiooniga nr 95.
Asjakohased põhimõtted inimsusvastaste kuritegude suhtes on sätestatud ka Rooma statuudi artiklis 7.1.
Harry Habel

Harry Habel (9. aprill 1912 Keila – 8. märts 1980 Rootsi) oli Eesti purilendur ja lendur.
Ta sündis pere kolmest lapsest vanimana Keilas. Lõpetas 1930. aastal Tallinna Reaalkooli. Õppis 1931. aastal Tallinna Õhuasjanduse Ühingu lähetusel koos Richard Tomsoniga Varssavi Lennuklubis harrastuslenduriks. 1932. aastal tegi läbi tagavaraväe lendurite esimese kursuse, kus tema lennuinstruktoriks oli Hans Kitvel. Pärast kursuse lõpetamist määrati reservi.
1935. aasta kevadel lõpetas ta Õhu- ja Gaasikaitse Liidu lennuinstruktorite kursuse. Oli seejärel lennuinstruktor kõigil järgnevail liidu korraldatud eralendurite kursustel. 1937. ja 1938. aastal õpetas ta Lennuasjanduse Inspektuuri korraldatud lennukursustel teoreetilist osa ja suvel ka lendamist. Samu ülesandeid täitis ta ka 1938. aastal Eesti Aeroklubi instruktorina. 1939. aastal asutatud Eesti Õhuliinide Aktsiaselts Ago saatis Habeli Saksamaale õppima lendamist reisilennukil Ju-52/3m. Seejärel töötas ta AS Ago liinilennuki piloodina sama tüüpi lennukil. Harry Habel oli firma esinduse liikmena lendur ka Ago esimese Junkers Ju 52 välislennul, mis toimus 27. märtsil 1940 Ülemiste lennuväljalt Stockholmi. 
1941. aastal õnnestus Habelil koos paljude teiste eesti lenduritega hoida kõrvale mobilisatsioonist Punaarmeesse ja saatmisest Venemaale. 1942. aastal lõi Habel kaasa Saksamaa relvajõudude mereluurelennu erisalga "Buschmann" asutamisel, kuhu võeti teenistusse leitnandi auastmes. Õpetas 1943. aasta märtsis alanud lendurvaatlejate kursusel aeronavigatsiooni eriala. 
1943. aasta oktoobris pidi ta saadetama Venemaal tegutsenud 127. luurelennugrupi 2. salga ülemaks, kuid põgenes koos paari kaaslasega Soome, kust peagi siirdus edasi Rootsi. Pärast sõda asutas seal plastist täppisdetaile valmistava ettevõtte Harry Habel AB. 
Rootsi pagulaseestlaste ajalehe Välis-Eesti (24.03.1980) järelehüüe: "„Nii kolm aastakümmet tagasi ..., sain lehereporterina teiste hulgas tuttavaks noore lendurohvitseriga, kelle nimi oli Harry Habel. Oli parajasti plastmaterjalide võidumarsi ajastu ja ka tema oli asutanud ettevõtte Teknoplast. Hilisematel isiklikel kõnelustel selgus, et ta oli inimene laialdaste huvidega, orbiidiga kaugel väljaspool oma uut kutseala. Tookord kahetses Harry, et ta pole veel Rootsi kodanik ja tal ei lubata oma lennuoskust proovida isegi tavalises sportlennukis, sest äkki lendab ja heidab Moskva peale pommi. Aga tuli aeg, kus Harry lendas jälle, koguni isiklikus lennukis ...“" Harry Habel ehitas kaks purilennukit, esimese neist juba koolipoisina 1930. ja teise 1935. aastal, mis paraku jäid lendu tõusmata ehitaja majanduslike võimaluste nappuse tõttu. 1936. aastal avaldas Tallinna Õhuasjanduse Ühingu Kirjastus esimese eestikeelse 70 joonise ja 2 tabeliga purilennu käsiraamatu „Purilend“, mille autor oli lendur-instruktor Harry Habel.
Mart Saare monument (Tallinn)

Mart Saare monument on mälestusmärk, mis on loodud helilooja Mart Saare mälestuseks. 1982. aastal valminud monumendi autorid on skulptor Aime Kuulbusch-Mölder ja arhitekt Ike Volkov. Monument asub Tallinnas Narva maantee ja A. Weizenbergi tänava nurga haljasalal.
Mart Saare monument

Eestis on mitu Mart Saare monumenti:
Loogikalülitus

Loogikalülitus on elektroonikalülitus, mis sooritab loogikatehteid.
Merekeele nõukoda

Merekeele nõukoda on merendusterminoloogiaga tegelev Eesti ühiskondlik organisatsioon (komisjon, nõukoda).
Nõukoda loodi 1973. aastal Eesti Meremuuseumi juures, kandes siis nime merendusterminoloogia komisjon.
Aastast 2002 koguneb nõukoda Veeteede Ameti ruumes. Merekeele nõukoda on isikute vabatahtlik ühendus, mis tegutseb aruandevabalt oma liikmete kulu ja kirjadega.
Nõukoja esimees oli pikka aega Uno Laur. Aastail 2011–2020 oli esimees Peedu Kass, auesimees oli (kuni surmani 2018. aastal) Uno Laur. Alates 2020. aastast on merekeele nõukoja esimees Peeter Veegen.
Avaldatud teosed.
1996. aastal andis nõukoda koos Eesti Entsüklopeediakirjastusega välja "Mereleksikoni".
Detsembris 2008 andis nõukoda välja "Inglise-eesti meresõnaraamatu".
Merekeele nõukoda on osalenud terminibaaside korrastamises, uuendades ja täpsustades merendusterminite esitust näiteks Estermis ja IATE.s, aga ka statistikasõnastikus.
Koostöös Veeteede Ametiga täiendavad mõned merekeele nõukoja liikmed jooksvalt Merevikit.
KOKO Arhitektid OÜ

KOKO Arhitektid OÜ on Eesti arhitektuuribüroo.
Büroo asutasid aastal 2000 Tallinnas Raivo Kotov ja Andrus Kõresaar. Bürood asutama õhutas neid Hannoveris toimunud EXPO 2000 üritusel Eesti paviljoniga pälvinud tähelepanu. Büroo loodud projektides (sh rekonstrueerimisprojektides) on uus ja vana liidetud isikupärasel viisil tervikuks.
Valge koer (film)

"Valge koer" on 1982. aastal valminud Ameerika Ühendriikide mängufilm, mille stsenaarium põhineb Romain Gary romaanil "Valge koer".
Süžee.
Noor näitleja Julie sõidab oma autoga otsa valgele saksa lambakoerale. Ta viib koera veterinaari juurde ja laseb terveks ravida. Kuna omanikust ei ole midagi teada, otsustab ta looma endale jätta. Peagi selgub aga, et tegemist ei ole tavalise kutsuga. Valge koer ründab mustanahalisi inimesi. Selgub, et rassistid on koolitanud teda mustanahalisi ründama ja isegi tapma. Julie pöördub mustanahalise koertedresseerija Keysi poole, et see koera ümber kasvataks.
Mereviki

Mereviki ehk "mereentsüklopeedia veebis" on aastal 2009 loodud ja jooksvalt täiendatav meretemaatikat sisaldav avalik andmekogu (veebientsüklopeedia). Mereviki asub Veeteede Ameti veebiruumis ja selle koostamist koordineerib Veeteede Ameti teatmeteoste talitus. Mereviki aluseks on suuresti 1996. aastal ilmunud "Mereleksikon".
Mereviki kasutab MediaWiki tarkvara. 
Mereviki töörühmas on Veeteede Ameti töötajaid, Merekeele nõukoja liikmeid ja ka abilisi väljastpoolt. 
23. mail 2013 ületas Mereviki 1000 artikli piiri.
Tallinna Laevamehaanikute Kool

Tallinna Laevamehaanikute Kool oli aastatel 1920–1931 tegutsenud keskastme merendusspetsialiste ette valmistanud kool (merekool).
Kool alustas tegevust novembris 1920 Tallinna Tehnikumi juures ning valmistas ette III ja II järgu mehaanikuid auru- ja mootorlaevadele. 1931. aasta sügisel jätkas tööd Tallinna Merekooli juures ja aastal 1935 liideti Tallinna Merekooliga. 
Kooli tegutsemise vältel (1920–1931) lõpetas kooli umbes 145 õpilast.
Kooli juhatajad on olnud
Tulelaev

Tulelaev (ka: ujuvmajakas) on valgus- ja helisignalisatsiooniseadmega ankurdatud laev, mis tähistab veekogus ohtlikku kohta (nt madalat) või näitab laevatee käänukohta.
Ajalugu.
Ujuvmajakateks nimetatud tulelaevu hakati siinsetes vetes kasutama alates 1858. a. Tulelaevadel oli muudest alustest erinev laevatekk ja silmatorkavaks värvitud laevakere. Tulelaevad ankurdati merel eriti ohtlike kohtade, enamasti madalike ja laevatee pöördekohtade tähistamiseks. Tulelaeva asukoht merel sõltus tihti ka jääoludest. 
Tulelaevad varustati valgus- , heli- ja raadiosignaalide edastamise vahenditega. Laeva mastides olid eraldusmärgid, päeva ajal kerad ja öösel tuled. Ohtlikul kursil liikuvate laevade hoiatamiseks kasutati signaallippe ja sireeni. 
Tallinna madala esimene tulelaev, kahemastiline purjekas Revalstein asus ankrupaigale 1858. a. Laeva mastis põles öösel hoiatuslatern. 1864. a. asendati alus samanimelise, 186 t veeväljasurvega, 27 m pikkuse laevaga. Tegemist oli Inglismaalt ostetud terasest kerega kolmemastilise purjelaevaga, mis ehitati ümber tulelaevaks. 1910. a. värviti laeva korpus punaseks ja külgedele maaliti valgele taustale laeva nimi Revalstein. Täiendati laeva varustust, mastikerad said mustad ja valged vertikaalsed triibud ning mastid uued tuled. 
Alates 1898. a. seisis Hiiumadala loodeküljel tulelaev Nekmangrund, samal aastal Helsingis ehitatud kahe mastiga väike teraskerega aurik. Laevakere oli värvitud punaseks ja selle keskosas lai valge triip. 1908. a. paigaldati tulelaevale veealune signaalkell ja uued uduraketid. 
Kui tulelaev vajas remontimist või hooldust, mida ei saanud teha alust sadamasse viimata, asendati see tööde ajaks teise samaväärse alusega. 20. sajandi alguseks olid tulelaevad varustatud tehniliste uuenduste, sh elektrivalgustuse, helisignaali, traadita telegraafi ja raadiojaamaga. 
Peipsi ja Pihkva järve tulelaevad olid ühemastilised mustaks värvitud lodjad, mille mastis oli latern ja kera, ahtris Teedeministeeriumi lipp. 
20. sajandil on Eesti vetes seisnud 4 tulelaeva: TallinnaMadal, Hiiumadal, Sarõtšev ja Reserv.
Merevaigutee

"Merevaigutee" oli antiikajal kaubatee, mida mööda teadaolevalt juba alates 16. sajandist e.m.a. kuni varakeskaja alguseni veeti merevaiku Läänemere-äärsetest leiukohtadest kauplemiseks Vahemere-äärsetesse maadesse, sh Vana-Egiptusse, Foiniikiasse, Vana-Kreekasse, Vana-Roomasse jt riikidesse.
Mõnede uurijate käsitluses on terminit "Merevaigutee" kasutatud ka kitsamas mõistes, tähistamaks vaid 1.-2. sajandil m.a.j. aset leidnud kaubavahetust Vana-Rooma riigi ja Läänemere lõunakalda rahvaste vahel. Rooma impeeriumi perioodil kestis keiser Nero valitsusajal aktiivseks muutunud väliskauplemine merevaiguga vaid umbes sada aastat, ligikaudu aastatel 50-150 m.a.j. 
Lennart Meri on Merevaiguteed maininud enda teostes "Hõbevalge" ja "Hõbevalgem".
Piimandus

Piimandus on majandusharu, mis hõlmab nii piima tootmise, piima lüpsijärgse käsitsuse, piima vastuvõtu tootjatelt ja piima töötlemise piimatoodeteks (piimatööstus).
Eesti piimandus.
Eestis tegutses aastatel 1937–1944 Õisu Piimandusinstituut.
Piimandust on Eestis õpetatud Eesti Maaülikoolis, Õisu Põllumajandustehnikumis, Tartu Toidutööstus- ja Teeninduskoolis.
Eesti looduslike pühapaikade loend haldusüksuste kaupa

Eesti looduslike pühapaikade loend haldusüksuste kaupa loetleb Eesti looduslikke pühapaiku praeguste haldusüksuste kaupa.
Kõõvits

Kõõvits on muistne tulekivist, kvartsist või mõnest muust kivimist tehtud tööriist, millega töödeldi loomanahkasid või puitu. Kõõvitsaid on leitud arvukalt kiviaja asulakohtadest.
Pekingi Välisõpingute Ülikool

Pekingi Välisõpingute Ülikool ("hiina keeles 北京外国语大学; pinyin"'is Běijīng Wàiguóyǔ Dàxué) on Pekingis asuv ülikool, mis on spetsialiseerunud eelkõige võõrkeeltele, kuigi õpetatakse ka õigust, majandust, ärijuhtimist, diplomaatiat, ajakirjandust jm (suunitlusega töötamaks asutustes ja ettevõtetes, millel on tihedad kontaktid muu maailmaga). 
 õpetatakse ülikoolis 73 keelt (eriala, lisaeriala või valikainena). Võimalik on õppida peaaegu kõiki Euroopa Liidu ametlikke keeli. Ülikooli peetakse keeleõppetasemelt parimaks Hiinas.
Eesti keel ja kultuur Pekingi välisõpingute ülikoolis.
Alates 2010. aastast saab Pekingi välisõpingute ülikoolis õppida valikainena ka eesti keelt. Selleks lähetab Eesti riik Pekingisse eesti keele ja kultuuri akadeemilise välisõppe programmi (EKKAV) raames eesti keele ja kultuuri lektori. Programmi koordineeris Eesti Instituut, 2021. aastast haldab programmi Haridus- ja Noorteamet. 
Pekingi välisõpingute ülikoolis alustas esimese lektorina 2010. aastal tööd Katrin Jänese.
Peale Pekingi välisõpingute ülikooli saab eesti keelt õppida Pekingis veel ka Pekingi rahvusvaheliste suhete ülikoolis, kus töötavad ülikooli enda kutsutud eestlastest eesti keele õpetajad.
Arnold Orav

Arnold Orav (aastani 1921 Arnold Köbler; 3. november 1912 Tallinn – 24. mai 1995 Palm Beach, Florida, USA) oli eesti ärimees.
Ta lõpetas aastal 1932 Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Aastatel 1934–1940 õppis ta Tartu Ülikooli majandusteaduskonnas kaubandust. Ta oli korporatsioon Vironia liige.
Sõja ajal töötas ta Lutheri vabrikus osakonnajuhatajana.
Aastal 1944 põgenes ta Saksamaale, aastal 1946 Saksamaalt Venezuelasse. Venezuelas lõi ta koos Albert Tattariga Lõuna-Ameerika suurima põllumajandusmasinaid ja autosid maale toova kompanii ACO Group, mille tegevjuhiks palgati Harry Männil. Orav sai korporatsiooni Lääne-Venezuela piirkonna asepresidendiks.
Aastad (film)

"Aastad" on Eesti dokumentaalfilm, mis esilinastus 1977. aastal. Filmi režissöör on Peeter Tooming. Filmi tootis Tallinnfilm.
Film kujutab Eduard Uibot, Kai Leetet ja Elonna Spriiti.
Ausad Valimised

Ausad Valimised on Eesti mittetulundusühing, mille eesmärk on tagada Eesti Vabariigis vabad ja demokraatlikud valimised, mille tulemuste kujunemine on aus ning vaadeldav. Ühing koondab kohalikke ja rahvusvahelisi valimisvaatlejaid ning esindab neid nende ühiste huvide kaitsel.
Ühingu asutasid 2012. aastal Siret Kotka ja Rein Ruutsoo. Alates veebruarist 2024 kuuluvad ühingu juhatusse Märt Põder, Oudekki Loone ja Heldur-Valdek Seeder.
2013. aasta reklaamikampaania.
MTÜ korraldas 2013. aasta märtsis ja aprillis Tallinnas reklaamikampaania, mille käigus eksponeeriti linnaruumis järgmise sisuga reklaame: ""Nad võivad su hääle kustutada", "Iga e-hääl võib olla oht Eesti iseseisvusele", "Nad võivad anda Su hääle, kellele tahavad"". Tarbijakaitseameti hinnangul rikkus MTÜ Ausad Valimised reklaamikampaaniaga reklaamiseadust, mille järgi ei tohi reklaam olla oma sisult alavääristav või halvustav ning muu hulgas alavääristada õiguskuulekat käitumist. Amet määras mittetulundusühingule reklaamiseaduse rikkumise eest 1600 euro suuruse rahatrahvi.
MTÜ vaidlustas Tarbijakaitseameti otsuse Harju Maakohtus. Maakohus jättis Tarbijakaitseameti otsuse sisuliselt jõusse, kuid vähendas rahatrahvi 800 eurole.
Oktoobris 2013 vaidlustas MTÜ Maakohtu otsuse Riigikohtus. 8. jaanuaril 2014 otsustas Riigikohus kassatsioonkaebust menetlusse mitte
võtta.
2014. aastal esitas MTÜ kaebuse Euroopa Inimõiguste Kohtusse. 2016. aasta jaanuaris saatis EIK MTÜ-le ja riigi esindajale teate asja menetlusse võtmisest ning soovitusest MTÜ-l ja riigil kohtuväline sõbralik kokkulepe sõlmida, mille tulemusena võiks riik maksta 9000 eurot MTÜ-le. Kuigi sõbraliku kokkuleppe menetlus oli konfidentsiaalsuse kohustusega kaetud, avaldas MTÜ selle menetluse vahetulemuse meediale. Riigi esindaja vastuses EIK-le kaebaja kuritarvitas konfidentsiaalsuskohustuse rikkumisega kaebeõigust ja ta palus EIK-il jätta kaebus läbi vaatamata. EIK otsustas 27.09.2016, et MTÜ kuritarvitas konfidentsiaalsusnõude rikkumisega kaebeõigust ning tunnistas kaebuse vastuvõetamatuks.
2013.
2013. aasta oktoobris korraldas Tallinna linnavalitsus koostöös MTÜ-ga Tallinnas foorumi "Saatan valib Internetis".
2016.
2016. aastal korraldas MTÜ Ausad Valimised koostöös Eesti Keskerakonnaga Tallinnas Rahvarinde Muuseumis konverentsi "Millist presidenti Eesti ootab?".
2024.
12.02.2024 uue juhatuse ametisse astumisega aktiveeriti MTÜ tegevus uuesti. MTÜ on seadnud prioriteediks koostöös riigiorganite, kodanike ja kodanikuühendustega töötada kõigi seaduses sätestatud hääletamisviiside aususe ja vaadeldavuse arendamisel. Sealjuures eriline tähelepanu aususe ja vaadeldavuse arendamiseks on e-hääletuse suhtes.
Uromacerina

Uromacerina on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Uromacerina" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik:
Levila.
Need maod on endeemsed Brasiilias.
Tropidodryas

Tropidodryas on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Tropidodryas" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Levila.
Need maod on endeemsed Brasiilias.
Usuline tagakiusamine

Usuline tagakiusamine on üksikisiku ja/või üksikisikute rühma süstemaatiline väärkohtlemine vastuseks nende usulistele tõekspidamistele ja/või usulisele kuuluvusele või eelnimetatud tõekspidamiste ja/või kuuluvuse puudumisele.
Euroopa Liidu õiguses hõlmab usu mõiste „eelkõige teistlikke, mitteteistlikke ja ateistlikke veendumusi, osalemist üksinda või koos teistega eraviisilistel või avalikel formaalsetel usutalitustel, muudes religioossetes tegevustes või seisukohtade väljendustes või isikliku või ühiskondliku käitumise vormides, mis põhinevad või tulenevad mõnest religioossest uskumusest, või nendest hoidumist“ (Direktiiv 2011/95/EL, artikkel 10, lõige 1, punkt b).
Tartu surmaneedus

"Tartu surmaneedus" on 1966. aastal valminud Ameerika Ühendriikide mängufilm.
Süžee.
Grupp arheoloogiaüliõpilasi korraldab teadmatusest tantsupeo iidsel indiaanlaste matmiskohal. Teispoolsusest saabub indiaanipealik Tartu neid karistama. Noored seisavad korraga vastamisi üleloomulike ja ohtlike jõududega.
Surmaneedus Eestis.
Filmi järgi on nimetatud Tartu Surmaneeduse kirjastus.
Täkkeline villimardikas

Täkkeline villimardikas ("Meloe proscarabaeus") on liik mardikalisi perekonnast villimardikas.
Ta on suur tumesinine lühikeste kattetiibadega putukas, keda võib eriti kohata maikuus rohul kõndimas.
Virumaa Kolmiküritus

Virumaa Kolmiküritus oli 2014. aastal (liikumisaastal) Rakvere Maraton MTÜ loodud rahvaspordiürituste sari.
Tegemist oli regulaarset liikumist toetava sarjaga, mille peamiseks eesmärgiks oli luua Lääne-Virumaa inimestele innustav ja abistav tugi enda käima saamisel.
Virumaa Kolmikürituse avaetapp oli Rakvere Kevadjooks, teine etapp oli Rakvere Rattaöö ja finaaletapp Südasuve Maraton.
Rakvere Kevadjooks

Rakvere Kevadjooks toimus 2014–2015 aastal Rakveres. Selle peamine eesmärk oli läbi liikumise austada emasid ja väärtustada emade rolli ühiskonnas. 
Rakvere Kevadjooksu korraldaja oli MTÜ Rakvere Maraton koostöös Rakvere Linnavalitsuse ja toetajatega.