tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Moldaavia NSV lipp

Moldaavia NSV lipp oli NSV Liidu haldusüksuse Moldaavia NSV lipp.
Esimene, 1940. aastal moodustatud Moldaavia NSV lipp pärineb aastast 1941. Enne seda, 1924–1940 eksisteeris Dnestri idapoolsel, vasakkaldal Ukraina NSV-sse kuulunud Moldaavia ANSV. 
Aastatel 1941–1952 oli Moldaavia NSV lipuks punane kangas, mille vardapoolses ülanurgas olid ristatud kuldsed sirp ja vasar ning nende kohal poolkaares kuldsed tähed "РССМ". 
31. jaanuar 1952 sai Moldaavia NSV endale uue lipu. See oli punane kangas, mille keskele oli lisatud roheline horisontaalne laid, vardapoolses ülanurgas olid aga ristatud kuldsed sirp ja vasar ning nende kohal punane kuldse äärisega viisnurkne täht. Roheline sümboliseeris viinamarjaistandusi, põlde, aedu ja metsi. Lipp oli kasutuses kuni 27. aprillini 1990.
Sama lipp on kasutusel tunnustamata Transnistria Moldaavia Vabariigi riigilipuna.
Kondotjeer

Kondotjeer (itaalia keeles "condottiere") oli 14. sajandi keskpaiga kuni 16. sajandi Itaalias palgasõdurite väeosa juht. Nimetus tuleneb itaaliakeelsest sõnast "condotta" 'leping', mille alusel kondotjeerid asusid oma linna või isanda teenistusse.
Esimesed Itaalia palgasõdurite armeed olid kokku pandud välismaalastest. Üks kõige varasemaid (1303) koosnes lõunas dünastiatevahelistes sõdades võidelnud katalaanidest. 
14. sajandi lõpuks asusid paljud itaallased ise palgaarmeedes teenima ning peagi hakkasid kondotjeerid saavutama arvestatavat võimu. Kõige kaugemale jõudis kondotjeeridest Francesco I Sforza, kes sai 1450. aastal võimule Milanos.
Mandžuuria

Mandžuuria (mandžu keeles "Manju", lihtsustatud hiina kirjas 满洲, traditsioonilises hiina kirjas 滿洲, "pinyin"'is "Manzhou" ("Mǎnzhōu")) on ala Kirde-Aasias, mis hõlmab Kirde-Hiinat. Selle ulatust määratletakse erinevalt: ta kas asetseb tervikuna Hiina Rahvavabariigi territooriumil või siis on jagatud Hiina ja Venemaa vahel. 
Hiinas nime "Manzhou" ('Mandžuuria') tavaliselt ei kasutada. Selle asemel kasutatakse nime "Dongbei" ('kirre', lihtsustatud hiina kirjas 东北, traditsioonilises hiina kirjas 東北, toonimärkidega "pinyin"'is "Dōngběi"; ametlik eestikeelne vaste: 'Kirde-Hiina'), millega peetakse enamasti silmas Hiina piiridesse jäävat Mandžuuriat. 
Mandžuuria põliselanikud on olnud xianbei (xianbi) rahvas, kitanid ja tšurtšenid, kes on Hiina ajaloo vältel rajanud mitmeid riike, ning viimaste ja kõige kuulsamatena mandžud, kellelt kogu piirkond on nime saanud ja kes 17. sajandil vallutasid Hiina ning valitsesid seda kuni Qingi dünastia kokkuvarisemiseni aastal 1911. Mandžuuria ala, mis jääb Hiina piiridesse, hõlmab vähemalt 1,55 miljonit ruutkilomeetrit. 
Mandžuuria geograafilised määratlused.
Mandžuuriat võidakse geograafiliselt määratleda erinevalt: 
Piirkonna etnilisest ajaloost rääkides kasutatakse mõnikord nime "Suur-Mandžuuria". Selle alla arvatakse kogu Korea poolsaar, Sahhalin ja Kuriilid, mõnikord ka Jaapani saarestik. Sellel nimel ei ole poliitilist tähendust. 
Mandžuuria piirneb läänes Mongoolia, põhjas Siberi, edelas Päris-Hiina ja lõunas Põhja-Koreaga.
Nimi.
Pärast 1911. aasta Hiina revolutsiooni, mis kukutas mandžude Qingi dünastia ja rajas keisririigi asemele vabariigi, asendati mandžude algkodu nimi "Manzhou" (Mandžuuria) Hiina ametlikes dokumentides nimega "Dongbei" ('kirre'; ametlik eestikeelne vaste: 'Kirde-Hiina').
Pärast Mukdeni intsidenti, kui Hiina sõjaväelased tungisid kallale Lõuna-Hiina raudteele, alustas Jaapan 18. septembril 1931. aastal sõjategevust ning vallutas Mukdeni ja Harbiini ning lõpuks kogu Lõuna-Mandžuuria piirkonna. 
Aastal 1932 rajas Jaapan Mandžuuriasse Mandžukuo-nimelise nukuriigi pealinnaga Changchunis, mida juhtis aastatel 1933–1945 endine Hiina keiser Pu Yi. 
Seetõttu kõlab hiinakeelne nimi "Manzhou" (满洲) piirkonna paljude elanike kõrvus halvasti, meenutades separatismi ja kollaboratsionismi. See puudutab ainult kohanime; mandžusid tähistav etnonüüm "manzu" (满族 "mǎnzú") kõlab aktsepteeritava ja neutraalsena. 
Kirde-Hiina elanikku nimetatakse "kirdelaseks" ("dongbeiren"). Nimi "Dongbei" ("Kirre") käib kogu piirkonna kohta, olgu siis jutt ajaloost, kultuurist, traditsioonidest, murretest, köökidest või muust. Praktiliselt asendab ta nime "Manzhou" ("Mandžuuria") kõikides kontekstides. Teisi Hiina kirdeosa provintse (näiteks Hebei) ei arvata "Kirde" osaks.
Harry Potter (romaanisari)

"Harry Potter" on briti kirjaniku J. K. Rowlingu seitsmeosaline romaanisari. 
Teosed räägivad tavainimeste eest peidetud võlurite ja nõidade maailmast ning seal toimuvast hea ja kurja võitlusest. Peategelane on noor võlur Harry Potter, kes õpib Sigatüüka (inglise keeles "Hogwarts") Nõiduse ja Võlukunsti Koolis. Raamatute põhiline süžeeliin kajastab Harry vastuseisu musta võluri Lord Voldemortiga, kes noores eas mõrvas tema vanemad ja nüüd soovib allutada kogu võlumaailma enda tahte alla. Harry Potteri kõrval on alati tema ustavad sõbrad Hermione Granger ja Ron Weasley. 
Selle raamatusarja raamatuid oli 2018. aasta seisuga ilmunud 80 keeles ostetud kokku üle 500 miljoni eksemplari. See on maailma suurima läbimüügiga raamatusari. Samuti on romaanisarja esimene raamat, "Harry Potter ja tarkade kivi", üks maailma suurima läbimüügiga kirjandusteos.
Romaanisari.
Sarja iga raamat käsitleb ühte õppeaastat Sigatüüka koolis:
2001. aastal avaldas Rowling kaks lühemat raamatut, mis olid varem esinenud teoste sündmustikus ja sisaldavad lisainformatsiooni Potteri-maailma kohta:
2007. aastal ilmus Rowlingul raamat "Bard Beedle'i lood" ("The Tales of Beedle the Bard"), mis sisaldab viis juttu: 
Käsitsi kirjutatud, illustreeritud ja luksuslikult köidetud jutukogu, mille tiraaž oli seitse eksemplari, seondub Potteri-maailmaga sarja seitsmenda raamatu kaudu, kus seda mainitakse.
Sama aasta detsembris ostis Sotheby's oksjonimaja korraldatud heategevusoksjonil ühe eksemplari raamatukauplus Amazon, makstes selle eest 1,95 miljonit naela. 2008. aasta 4. detsembril muutub raamat kättesaadavaks ka tavalugejale. Raamatust on kaks versiooni, luksuslikum "The Collector's Edition" sisaldab tavaversiooniga võrreldes lisaks veel Rowlingu kirjutatud sissejuhatuse, kümme täiendavat illustratsiooni ning käsitsivalmistatud originaaliga sarnanevat luksuslikku köidet.
Kirjastus.
Harry Potteri raamatuid annab Suurbritannias välja kirjastus Bloomsbury, Ameerika Ühendriikides kirjastus Scholastic, Eestis kirjastus Varrak.
Rolling Stone'i kõigi aegade 500 parema albumi loend

Rolling Stone'i kõigi aegade 500 parema albumi loend on 2003. aastal muusikaajakirja Rolling Stone koostatud nimekiri 500 parimast albumist. Loendi koostamisel osales 273 muusikut, muusikakriitikut ja muusikatööstuse tegelast.
Stanovoi mäestik

Stanovoi mäestik (vene "Становой хребет") on mäestik Ida-Siberis. Ulatub Oljokma jõe keskjooksult Aldani lisajõe Utšuri läteteni. Selle pikkus ligikaudu 700 km, laius 100–180 km. Kõrgus on valdavalt 1500–2000 meetrit, maksimaalselt 2412 meetri kõrgune. 
Mäestik on veelahkmeks Põhja-Jäämere ja Vaikse ookeani vahel.
Stanovoi mäestik koosneb mitmest paralleelsest ida–läänesuunalisest ahelikust. 
Leidub kulda ja rauamaaki.
Ränivetikad

Ränivetikad ehk diatomeed ("Bacillariophyceae" ehk "Diatomophyceae") on üherakulised või koloniaalsed mikroskoopilised organismid. Liike on hinnanguliselt 30 000 kuni 100 000.
Ränivetikaid esineb kõikides veekogudes ja ka mullas. Ränivetikad on autotroofid, fotosünteesivad organismid. Nende poolt toodetud hapniku hulk atmosfääris on märkimisväärselt suur. Veekogudes elutsevad ränivetikad kuuluvad planktoni, täpsemalt fütoplanktoni hulka. 
Ehitus.
Ränivetikate iseloomulikuks tunnuseks on rakke kattev keeruka struktuuriga ränipantser.
Ränipantser koosneb kahest poolmest: välimisest suuremast epitheekast ja sisemisest väiksemast hüpotheekast. Kummalgi pantseri poolmel on omakorda kaks osa: lame kaas ja ümbritsev vöö. Kõik pantseri osad on kindla struktuuriga, neid läbivad poorid ja kanalid. Iseloomulikeks pigmentideks on karoteen, ksantofüll, diatomiin ning klorofüll a ja c. Varuaine on enamasti õlitilgakestena.
Paljunemine.
Ränivetikad paljunevad pooldudes ja suguliselt. Pooldumisel saab kumbki tütarrakk endale pantseri ühe poolme. Alati moodustub juurde pantseri väiksem pool. Seega need rakud, mis saavad endale sisemise poole, vähenevad pidevalt. Niisugune rakkude vähenemine lakkab, kui tütarraku maht on ainult pool kuni kolmandik omaraku esialgsest mahust (suurusest). Siis tekib rakust auksospoor, millega kaasneb raku esialgse suuruse taastumine. Sageli kaasneb aukspooride tekkega suguline protsess.
Süstemaatika.
Üldiselt käsitletakse ränivetikaid klassi tasemel ("Bacillariophyceae"). Harvem (ja ka enamikus varasemates allikates), kui on kõrvale jäetud suhteliselt uus stramenopiilide (heterokontide) hõimkond, siis on ränivetikaid (siis ränivetiktaimed) käsitletud hõimkonna tasemel ("Bacillariophyta").
Pantseri kuju alusel jaotatakse ränivetikad kahte klassi: radiaalsümmeetrilise ehitusega ketasränivetikad ("Centrales") ja kahekülgse ehk bilateraalse sümmeetriaga sulgränivetikad ("Pennales").
Sinjoriia

Sinjoriia (tuleneb itaalia keele nimisõnast "il signore" 'härra') oli paljude Itaalia kesk- ja varauusaja linnriikide võimuorgan.
Sinjoriiadest arenesid päriliku dünastiaga printsipaadid (itaalia keeles "le principati").
Sinjoriiad hakkasid arenema siis, kui keskaegsed vabariigid ei saanud enam seaduse ja korra säilitamisega hästi hakkama. Linnriikides hakkasid levima anarhilised suundumused ning selleks, et maha suruda erakondade võitlust ja kodanike rahutusi, hakkasid inimesed otsima tugevaid mehi, kes suudaksid taastada korra.
Võimuvaakumi või kriisi ajal pakkusid linnriigid vahel võimu inimestele, keda peeti piisavalt tugevaks, et riiki päästa. Näiteks Pisa pakkus võimu Prantsusmaa kuningale Charles VIII-le lootuses, et see kaitseb linna kauaaegse vaenlase Firenze vastu. Samamoodi pakkus Siena võimu Cesare Borgiale.
Sinjoriia ülesehitus ja ülesanded erinesid riigiti. Mõnes riigis, näiteks Viscontidele kuuluvas Milanos, oli mingi dünastia õigus riiki valitseda sisse kirjutatud linnriigi põhiseadusesse, mis oli rahvaesindajate kinnitatud ja paavsti või Saksa-Rooma riigi tunnustatud. Seevastu mõnes riigis, näiteks Della Scaladele kuuluvas Veronas või Medicitele kuuluvas Firenzes oli see täiesti mitteametlik, lihtsalt üks perekond või suguvõsa oli koondanud enda kätte kogu võimu üheparteilises riigis. Firenzes muudeti Medicite võim ametlikuks pärast seda, kui nad olid 1512 võimu linnas tagasi saanud (1494 aeti nad linnast välja).
Tavavahelik

Tavavahelik ("Paxillus involutus") on vahelikuliste sugukonda vaheliku perekonda kuuluv seeneliik.
Kirjeldus.
Viljakehad on lihakad, noorelt sügavalt sisserullunud kübaraservaga. Erinevalt puravikest ei ole kübara all svammi meenutavat torukeste kihti, vaid eoslehed.
Viljakehad on hallikas-, kollakas- või oliivpruunid, eoslehekesed värvuvad vajutamisel kohe tumepruuniks. Kübara läbimõõt võib olla kuni 25 cm.
Jalg on pruunikas, sametjas, vahel veidi ekstsentriline, kuiv, 5 x 2 cm.
Kasvukoht.
Eestis väga sagedane seen juunist novembrini. Tavavahelik on nii okas- kui ka lehtpuu-mükoriisaseen. Lisaks metsadele leidub teda ka inimmõjuga kohtades (aedades, parkides). Eriti palju leidub kuival suvel ja sügisel.
Mürgisus.
Pikka aega peeti tavavahelikku söögiseeneks. Nüüd on tõestatud tavavaheliku mürgisus. Vahelikumürgistus tekib tavavahelikus leiduvate kehavõõraste antigeenide toimel. Antigeenid võivad põhjustada immuunkehade teket ja raskeid immuunpatoloogilisi muutusi inimkehas. Mõnedel andmetel sisaldab tavavahelik veel ka mürgist muskariini.
Tavavaheliku mürgistused on põhjustanud Euroopas mitmeid surmajuhtumeid. Tavavaheliku antigeen moodustab inimese veres antikehi, mis hävitavad punaliblesid. See immuunhemolüütiline aneemia on võrreldav allergiaga. Tavavaheliku mürgistuse peiteaeg on tunnist kuni paari aastani. Tavavaheliku muudab ohtlikuks see, et mürgid ei eraldu väljaheidetena, vaid need kogunevad organismi. Tavavahelik ei ole tegelikult mürgine, vaid põhjustab vereliblede kokkukleepumist. Inimesed võivad seenele reageerida erinevalt. Söömine võib lõppeda surmaga. Kupatamine ei muuda tavavahelikku ohutuks.
Brescia

Brescia on linn Itaalias Lombardia maakonnas Milanost 99 km idas, Brescia provintsi halduskeskus. Brescia on Milano järel suuruselt teine Lombardia linn. Ta asub 150 m kõrgusel merepinnast.
Brescia asub Alpide jalamil Lago d'Iseo ja Garda järve vahel. Linna ümbritsevad viinamarjakasvatused (Franciacorta nõlvad läänes on andnud nime ka sealsetele kuulsatele veinidele).
Ajalugu.
Brescia kohal asus algselt keldi asuala Brixia, mis aastast 225 eKr kuulus Roomale. Juba Hannibali sõjakäigu ajal toetasid nad roomlasi. 27 eKr rajas Augustus sinna tsiviilkoloonia.
Aastal 452 rüüstas linna Attila. Pärast Rooma riigi langust kuulus linn langobardidele, hiljem Karl Suurele, frankidele ja Saksa-Rooma riigile.
Alates 1167 osales Brescia Lombardia Liiga koosseisus võitluses Saksa-Rooma keisrite vastu. Brescia katedraalis hoitakse reliikviana tahvlit pühalt härjavankrilt Carrocciolt, mis oli Lombardia Liiga sümboliks.
1339 läks linn Viscontide võimu alla, aastatel 1426–1796 allus ta Veneetsiale. 1797. aastal läks linn Austria kontrolli alla, kes Viini kongressi otsusega linna endale saigi. 1848 puhkes austerlastevastane ülestõus, mis pärast raskeid tänavalahinguid 2. aprillil 1849 lüüa sai.
Itaaliale kuulub Brescia alates 1861. aastast.
Arhitektuur.
Linnas asuv Santa Giulia klooster rajati 753. aastal ja ehitati ümber 12. sajandil. Alates 1882. aastast on see muuseum ja 2011. aastal arvati see UNESCO maailmapärandi nimekirja ühe osana Langobardide kuningriigi võimukeskustest.
Sarnaselt kuulub UNESCO maailmapärandisse "Tempio Capitolino" ehk Rooma-aegse kapitooliumitempli varemed (73 pKr) Piazza del Foro ümber.
Vana toomkirik (hüüdnimega La Rotonda) on romaani stiili üks parimaid ümarkiriku näiteid Itaalias.
Uuel toomkirikul on 80 meetri kõrgune kuppel. See taastati pärast teist maailmasõda ja on üks kõrgemaid kogu Itaalias.
Vaatamisväärsuste sekka kuuluvad ka:
Brescia väljakud.
Brescia linnasüda on koondunud nelja keskse väljaku (itaalia keeles: "piazza") ümber. Turuplats ("Piazza del Mercato") on toidukaupluste päralt, Võidu väljak ("Piazza della Vittoria") oma lihtsa ja range kujunduse ning valeva marmorsillutisega on meenutus fašistiliku režiimi aegadest. Väljakutest kõige kaunim on Lodža väljak ("Piazza della Loggia"), mis on pärit 15. sajandist, mil Brescia kutsus enda päästmiseks Viscontide türannia käest valitsema Veneetsia. Veneetsia mõju on kõige paremini tajutav väljakule nime andnud kauni renessansslodža juures. Paulus VI plats ("Piazza Paolo VI") on üks väheseid kahe toomkirikuga väljakuid Itaalias: 12. sajandist pärinev vana katedraal ehk Rotonda erineb suuresti uuemast maneristlikus stiilis raskepärasest uuest katedraalist.
Francesco I Sforza

Francesco I Sforza (1401–1466) oli Milano hertsog 1450–1466, Sforzade dünastia rajaja Milanos. 
Francesco Sforza abiellus 1416 Polissena Ruffo, Monalto krahvinnaga, kes mürgitati 1420. Seejärel abiellus ta Bianca Maria Visconti, Milano hertsogi tütrega.
Poliitiline tegevus.
Kondotjeer Muzio Attendolo Sforza pojana oli ta algselt sõjapealik, kes näitas ennast andeka taktiku ning vilunud välikomandörina. Francesco Sforza teenis Milano hertsog Filippo Maria Visconti all, juhatades mitut järjestikust sõjakäiku Veneetsia vabariigi vastu.
1430ndate alguses kogus paavsti nõrkust ärakasutav Francesco endale suure kaaskonna ja haaras arvestatava territoriaalse võimu Marches keskusega Fermos, kuid ohverdas oma sealse võimu ahvatlevamatele väljavaadetele Lombardias.
Ilmselt vastutasuks sõjakäikudel osutatud teenete eest sai Francesco 1443 abielluda Filippo Maria Visconti tütre Biancaga. Pärast seda, kui hertsog ilma otseste meesliini pärijateta suri, haaras Francesco Sforza pärilusvõitluse järel kontrolli tolle Milano hertsogiriigi valduste üle.
Francesco Sforza lõi eduka liidu Cosimo de' Medici poolt valitsetud Firenzega. Cosimo sõpruse ja rahalise toe najal õnnestus tal sõlmida Lodi rahu (1454), mille eesmärgiks oli ohjeldada Veneetsia vabariigi ekspansiooni ja stabiliseerida seeläbi olukorda kogu Põhja- ja Kesk-Itaalias.
Mõju kunstipatroonina.
Francesco oli võimekas valitseja, kes viis ellu hulganisti uuendusi. Tema õukonnast sai üks renessansskultuuri keskusi.
Peamiselt Cosimo de' Medici mõjutusel andis Francesco oma lastele humanismi vaimus hariduse ning järgis Cosimo eeskuju ka kunstipatroonina (näiteks "Ospedale Maggiore" Milanos).
Kuigi Francesco eelistas residentsina Pavia Castello Visconteot, taastas ta ka palju kannatada saanud Viscontide Porta Giovia kindluse Milanos.
Castello Visconteo

Castello Visconteo on Pavia Viscontide kastell Põhja-Itaalias Lombardia maakonnas Pavia linnas. 
Kindluse ehitamist alustas 1360. aastal Galeazzo II Visconti. Hiljem täiendasid ehitist Sforzad.
Kontrastina kastelli karmile välisilmele olid siseruumid vägagi luksuslikud. Enamik uhketest siseruumidest paiknes aga kindluse Milano-poolses küljes, mille prantslased 1527. aastal maani maha lõhkusid. 
Kindluse allesjäänud ruumid ja õu olid sõjaväe kasarmutena kasutusel kuni 1921. aastani.
Museo Civico.
Tänapäeval on kastelli säilinud ruumid restaureeritud ning neis asub muuseum Museo Civico. Eksponeeritud on peotäis Veneetsia kunstnike maale, arheoloogiakollektsioon ning Pavia hävinud kirikute säilinud skulptuure, fragmente ja mosaiike (neist tähelepanuväärseimad on 11. ja 12. sajandist pärinevad rekonstrueeritud portaalid).
Rullhoki

Rullhoki on võistkondlik spordiala, mida mängitakse hokiväljakul "inline"-rulluiskude, hokikepi ja spetsiaalse litriga kahe võistkonna vahel.
Ajalugu.
NHL algas 1980. aastate lõpupoolel siirduda endist laiemini Põhja-Ameerika suurtesse linnadesse ja saavutas linnadesse pisikese hokikultuuri. Rulluisud olid samal ajal muutunud "quad"-uiskudest "inline"-uiskudeks ja sedamoodi hokiuiskude sarnasteks. Uute iidolite innustatuna algas linnade parkimisplatsidele ja tenniseväljakuile sündida hokimänguid. Varsti algas rullhoki sünnikohale Californiasse ja mujale Põhja-Ameerikasse tõusta mitu rullhokiareeni ja välisväljakuid. Harrastajate arv kasvas jõudsalt ning rullhoki jaoks töötati välja omad reeglid ja sarjad. Profiliiga Roller Hockey International (RHI) alustas toimingu Põhja-Ameerikas suvel 1992, aga lõpetas suvel 1999. 1996. aastal mängis RHI-s ka Eesti hokimängija Dmitri Suur.
Rahvusvaheline Jäähokiliit (IIHF) võttis rullhoki omasse spordialade valikusse jäähoki kõrvale aastal 1995 ja esimesed IIHF-i korraldatud MM-võistlused peeti 1996. aastal Minneapolises ja St. Paulis USA-s. Teine rullhokit rahvusvaheliselt esindav organisatsioon on Fédération Internationale de Roller Sports (FIRS) ning korraldab MM-võistlusi alates 1995. aastast.
2002. aastal asutati USA-s uus rullhoki profiliiga Professional Inline Hockey Association (PIHA). Hooajaks 2006 avardus PIHA seitsme uue klubiga.
2005. aasta maailmameistrivõistlused rahvusvahelises kabes

2005. aasta maailmameistrivõistlused rahvusvahelises kabes peeti Amsterdamis 6.–23. oktoobrini 2005.
Võistlustel osales 40 mängijat 22 riigist, kes on jagati 4 alagruppi. Alagruppide 3 paremat pääsesid finaali. Esmakordselt kasutati tiitlivõistluste ajaloos kohtade jagamisel punktide võrdsuse korral viigiliste tulemustega lõppenud partiide lõppseisude hinnangut, mida tähistatakse plussi ja miinusega tulemuse juures. Pluss ja miinus lisati viigilise tulemuse juurde, mille puhul tugevamal poolel on mängumaterjali kolme või enama ühiku võrra rohkem, seejuures kabe loetakse võrdseks kahe kiviga. Selle reegli rakendamise tõttu lubatakse lõppmängus kabe ja kaks kivi kabe vastu mängida tavalise 16 käigu asemel 25 käiku, et oleks võimalik sellesse pluss-miinus lõppmängu igal juhul ka jõuda (näiteks seisus valge kabe 47 kivid 46 ja 36 ning must kabe 48 see 16 käiguga ei õnnestuks).
Rulluisuhoki

Rulluisuhoki on võistkondlik pallimäng, mida mängitakse saalis vanaaegsete ("quad") rulluiskude, kepi ja palliga kahe võistkonna vahel.
1992. aastal oli rulluisuhoki näidisalana Barcelona suveolümpiamängudel.
Maailma kuulsamad rulluisuhokiklubid on FC Barcelona Hispaaniast ning SL Benfica ja FC Porto Portugalist.
Tänavahoki

Tänavahoki on võistkondlik pallimäng, mida mängitakse hokiväljakul, kingad jalas, kahe võistkonna vahel.
Alexander Baljakin

Alexander Baljakin (vene Александр Балякин; valgevene Аляксандр Балякин; sündinud 8. aprillil 1961 Venemaal Arhangelskis) on kabetaja, rahvusvaheline suurmeister rahvusvahelises kabes, juunioride maailmameister 1980, võistkondlik maailmameister 1989 NSV Liidu võistkonna koosseisus. 1986. aastast esindas Valgevenet ning alates 2004. aastast esindab Hollandit. 
Ta oli ka kolmekordne NSV Liidu meister (1982, 1988, 1989). Aastail 2009, 2010, 2011, 2013 ja 2014 tuli ta Hollandi meistriks.
Roberts Misāns

Roberts Misāns (sündinud 19. veebruaril 1986) on Läti kabetaja, rahvusvaheline meister.
Isiklikku.
2010. aastal abiellus ta baškiiri kabetaja, samuti rahvusvahelise meistri Olesya Abdullinaga.
Oleg Tšernjak

Oleg Chernyak (Олег Черняк; 10. august 1981 – 6. mai 2009) oli Ukraina kabetaja, kahekordne juunioride maailmameister rahvusvahelises kabes 1997 ja 1998 ning kadettide maailmameister 1996. 
Ta hukkus autoõnnetuses.
Taarausuliste ja Maausuliste Maavalla Koda

Taarausuliste ja Maausuliste Maavalla Koda (lühendatult Maavalla Koda) on end Eesti põlisrahva omausu järgijateks pidavate ühenduste (kodade) katusorganisatsioon. Selles on esindatud kaks usku: pärast Vabadussõda ja enne Teist maailmasõda loodud taarausk ning eneseidentifikatsioonis põlistele kohalikele traditsioonidele toetuv maausk.
Maavalla Koja moodustasid 1995. aastal Härjapea Koda, Emujärve Koda ja Tartu Supilinna Koda (hilisema nimega Emajõe Koda). Hiljem on asutatud ja Maavalla Kojaga liitunud Saarepealne Koda ja Viru Koda.
Maavalla Koda asutas 2008. aastal Hiite Maja Sihtasutuse, mille eesmärk on tutvustada, uurida ja toetada Eesti looduslikke pühapaiku – hiisi, pühi puid, ohvrikive, pühi allikaid.
Maausk

Maausuks nimetatakse eeskätt selle poolehoidjate väitel eesti rahvausundi kristluse-eelsetel kihistustel põhinevat tänapäeva usulist liikumist. 
Maavalla koja väitel on maausk katkematu usuline traditsioon ning maarahva (eestlaste) pärimuslik omausk. 
Erinevalt taarausust puudub tänapäeva maausul ühtne dogmaatika ja reeglistik. Peamisteks põhimõteteks on looduse ja esivanemate austamine. Maausuliste koondamiseks ja maausuliste huvide esindamiseks moodustati 1995. aastal usuline ühendus Maavalla Koda.
Terminoloogia.
Mõiste "maausk" on teadaolevalt võetud kasutusele 1960. aastatel, tähistamaks väidetavat põlist rahvausku, inspireeritult sõnadest "maarahvas", "maakeel", "maatõug", jne. 
Maausuks või maauskudeks on vahel nimetatud ka teiste rahvaste loodususundeid. Eesti maausulised soovitavad teiste rahvaste loodususkude kohta kasutada pigem nimetusi "omausk", "loodususk" või "põlisusk" või kohalikest keeltest pärinevaid mõisteid nagu "haltiausko" Soomes või siis soome usk, mari usk jne.
Maausu jumalad.
Maausu jumalad on Maaema, Uku, Vee-ema, Tuleema, Taara.
Maaema, kui kõige elava ema, on tähtsaim jumal. Ukul leidub rohkesti erinevaid nimesid: Ukko, Taevaisa, Taevataat, Vanaisa, Vanajumal, Äikene, Äiukene, Äike, Vanemb, Kõu, Pikne, Pikker jt.
Taar (om taari, vanemas kirjaviisis Taara, murdekeeltes ka Toar, Toor, Toorus, Teer jms, Henriku Liivimaa kroonika järgi Taarapita) on kehatu ja kujuta, kõikeläbiv vägi, ülim jõud ja vaimsus, suur tundmatu, hõlmamatu, haaramatu, mis täidab nii inimesi kui kõike muud olemas olevat.
Näiteid kohalikest jumalatest: Setu karja- ja viljakusjumal Peko, põhjaranniku veejumal Koljo, Metsik, Tõnn, Leeda, Pell.
Ilmalindu, kelle munadest maailm ja inimene alguse sai, ei pea maausulised jumalikustamise objektiks. Vaata ka loomislaul.
Maausuliste meelest on kõigel olemasoleval vaimne mõõde, mis võib avalduda hinge, haldja või jumalana. Jumalate, haldjate ja hingede vahel pole selget piiri. On olemas põllu-, nurme- ja metsajumalad ning -haldjad. Piirkonniti nimed erinevad. Keda Võro-, Tartu- ja Mulgimaal tuntakse imäde ja esädena, nimetatakse mujal haldjateks.
Jumalatel on inimestele tajutav vorm, värv ja muud omadused. Maausulisel on vabadus tajuda jumalaid ja teisi vaimolendeid üksnes loodusjõududena või ka jumalate ja haldjatena, kõnetada neid vaikses pöördumises, ühispalves või lihtsalt tunnetada.
Jumalatele pühendatud päevad: Maaema sünnipäev on kevadisel liikuval maahengause pühal, Uku päev põhjarannikul 2. juulil ning Peko pühad sügisel ja kevadel. Taari auks pühitsetakse muistsest ajast saati neljapäevaõhtuid.
Maausu ajaarvamine.
Maausuliste ajaarvamise alguseks on tagantjärele võetud Billingeni katastroof, mille daatum on viirsavide meetodil aastalise täpsusega kindlaks määratud. Nii vastab Maavalla kalendri aastale 10223 kristlikus kalendris 2010.
Null-aasta 8213 eKr määratlejaks oli viirsavide uurija Matti Sauramo. Mõnede hilisemate uuringute järgi on viirsavidateering 8213 eKr ebatäpseks arvatud (nii on Billingeni katastroofi toimumisajaks leitud 8305 eKr, aga ka umbes aasta 9600 eKr).
Kuma jõgi

"Selles artiklis on juttu jõest Põhja-Kaukaasias; Jaapani jõe kohta vaata artiklit Kuma jõgi (Jaapan)"
Kuma (vene "Кума", karatšai-balkaari ja kabardi-tšerkessi "Гум", abasiini "Гвым") on jõgi Põhja-Kaukaasias. Algab Suur-Kaukasuse Kaljuahelikult. Ülemjooksul mägijõgi. Keskjooksul laskub tasandikule, voolab laias orus valdavalt kirdesse. Alamjooksul pöördub Kuma-Manõtši nõos itta, eraldades vasakkaldal asuvat Euroopat paremkalda Aasiast (see on üks võimalik loodusgeograafiline piir nende maailmajagude vahel). Alamjooksul hargneb ja kaob tavaliselt kõrbeliiva. Mõnede üleujutuste ajal jõuab Kaspia mereni. Pikkus 802 km.
Džomolungma

Džomolungma (ka Mount Everest) on merepinnast kõige kõrgemal asuva tipuga mägi maailmas, mis asub Aasias Himaalaja mäestikus. Kõrgus on 8848 meetrit.
Asudes mõnevõrra põhja pool naabruses olevatest kõrgetest tippudest, on ta lõunast küll näha, kuid ta kõrgus ei torka silma, kui ei arvestata, et ta on teistest mägedest tagapool. Seevastu põhjast vaadatuna kõrgub Džomolungma selgelt üle kõigi teiste mägede. 
Mäe tippu jõudsid esimeste inimestena Edmund Hillary ja Tenzing Norgay 29. mail 1953.
Esimese eestlasena jõudis Džomolungma tippu 22. mail 2003 Alar Sikk, kes osales Eesti esimesel Himaalaja-ekspeditsioonil Tõivo Sarmeti juhtimisel. 2011. aasta 16. mail jõudsid tippu ka Tanel Tuuleveski ja Andras Kaasik. 2021. aasta 23. mail jõudis esimese eesti naisena tippu Krisli Melesk.
Mäe nimed.
Mäe nimekujud on nepali keeles सगरमाथा ("Sagarmāthā"), एभेरेस्ट ("Ebheresṭ") ja झोमोलुंग्मा ("Jhomoluńgmā"); tiibeti keeles ཇོ་མོ་གླང་མ ("Qomolangma"), ཇོ་མོ་གླང་མའི་རི་བ ("Qomolangmai Ri(wa)"), ཇོ་མོ་ལུང་མ ("Qomolungma"), ཇོ་མོ་བླུ ("Qomolu"), ཇོ་མོ་གངས་དཀར ("Qomoganggar") ja ཇོ་མོ་གངས་ཅན་རི ("Qomogangjain Ri"); hiina keeles 珠穆朗玛峰 ("Zhumulangma Feng"). 
Mäe ingliskeelne nimi Mount Everest on pandud 1865. aastal Andrew Waugh' poolt waleslase George Everesti (1790–1877) auks, kes oli India maamõõduameti juht aastail 1830–1843.
Euroopa keeltes kasutatakse nimekuju Džomolungma lisaks eesti keelele veel leedu (Džomolungma), ungari (Csomolungma), ukraina (Джомолунгма) ja vene keeles (Джомолунгма).
Alpinistid, kes tõusnud Džomolungma ja K2 tippu.
2017. aasta detsembri seisuga oli Džomolungma tippu tõusnud 4833 alpinisti esmakordselt. Neid alpiniste, kes on aga tõusnud maailma kahe kõrgema mäe (Džomolungma ja K2) tippu, on vaid umbes 200 inimest (2018. aasta juuli seisuga). Nende seas Eesti alpinist Andras Kaasik (2018).
Esimene, kes käis mõlemas tipus, oli Reinhold Messner (Everest, 1978; K2, 1979). Järgmisel aastal sai sellega hakkama jaapanlane Tsuneo Shigehiro (1980) ning 1983. aastal lisandusid nimekirja ameeriklane Louis Reichardt ja kolm jaapanlast. 9. alpinistina tõusis mõlema mäe tippu poolatar Wanda Rutkiewicz (1986). 2010. aasta mai seisuga oli prestiižses nimekirjas 148 mägironijat.
Tuulepealsed saared (Okeaania)

Tuulepealsed saared (prantsuse "Îles du Vent") on viiest saarest koosnev saarerühm Prantsuse Polüneesias. Ta paikneb Tuulealustest saartest idas. Tuulepealsed saared ja Tuulealused saared moodustavad Seltsisaared, mis on üks viiest Prantsuse Polüneesia saarestikust.
Tuulepealsed saared on Polüneesia suurimad saared ja neil elab valdav osa territooriumi elanikkonnast. Need koosnevad neljast kõrgest saarest ja atollist, milleks on Mehetia, Tahiti, Moorea, Maiao ja Tetiaroa. Suurimad neist on Tahiti ja Moorea. 
Polüneeslased asusid Tuulepealsetele saartele elama millalgi aastatel 800–1000 pKr. 1880. aastal annekteeris saared Prantsusmaa ning need on tänapäeval Prantsusmaa ülemereterritoorium. Saarestiku nimi on tõlge saarestiku nimest tahiti keeles: "te fenua ni'a mata'i" ('tuulega maa').
Kaltsilutiit

Kaltsilutiit on valdavalt lubimuda kivistumisel tekkinud lubjakivi.
Termin ei ole väga laialt kasutuses, sest karbonaatkivimeid klassifitseeritakse enamasti Dunhami klassifikatsiooni abil, kus kaltsilutiidile vastab mudaline ehk mikriitne lubjakivi.
Termini võttis kasutusele Grabau aastal 1913.
Kalkareniit

Kalkareniit on teraline lubjakivi.
Termin ei ole väga laialt kasutuses, sest karbonaatkivimeid klassifitseeritakse enamasti Dunhami klassifikatsiooni abil, kus kalkareniidile vastab teraline lubjakivi.
Termini võttis kasutusele Grabau aastal 1913.
Kaltsirudiit

Kaltsirudiit on jämedateraline lubjakivi.
Termin ei ole väga laialt kasutuses, sest karbonaatkivimeid klassifitseeritakse enamasti Dunhami klassifikatsiooni abil, kus kaltsirudiidile vastab jämedateraline lubjakivi.
Termini võttis kasutusele Grabau aastal 1913.
Kriit

"See artikkel on kivimist; geokronoloogilise üksuse kohta vaata artiklit Kriit (ajastu); kirjutusvahendi kohta vaata artiklit Kriit (kirjutusvahend), perekonnanime kohta vaata artiklit Kriit (perekonnanimi)."
Kriit on peeneteraline poorne pehme lubjakivi. Nagu muudki lubjakivid, koosneb ka kriit valdavalt kaltsiidist (CaCO3). 
Kriit on moodustunud peamiselt mikroskoopiliste mereloomade, eelkõige foraminifeeride kodadest. Kriidi peamine komponent on kaltsiidist toesega kuldvetikate (kokkolitoforiidid; tänapäeval valdavad meredes perekonna "Emiliana" esindajad) jäänused. 
Suured kriidilademed tekkisid keskaegkonnas ja eriti kriidiajastul, millest tuleneb ka ajastu nimi. Siis oli kliima tänasest tunduvalt soojem ning tingimused lubikojaga mereloomadele sobivamad. 
Tuntud kriidipaljandid on Doveri valged kaljud Inglismaa lõunarannikul, Møni klint Taani samanimelisel saarel ja arvukad pangad Rügeni saarel Saksamaal.
Kriit kui eriti poorne lubjakivi on hea mahuti naftale ja gaasile. Kriidist koosnevad Põhjamere alused kivimid ning Araabia poolsaare naftat ja gaasi sisaldavad kivimid.
Vaata ka.
Kriit kirjutus- ja joonistusvahendina on valmistatud peenestatud ja kokkupressitud kriidist ja kipsist.
Friedrich IV (Austria)

Friedrich IV Habsburg (1382 – 24. juuni 1439) oli Tirooli hertsog. Ta oli Leopold III poeg. Friedrichi poeg Sigismund oli tema haru viimane esindaja, misjärel kõik Habsburgide valdused koondusid Albrechti liini ehk Maximilian I kätte.
Friedrich toetas vastupaavst Johannes XXIII-t ning sattus seetõttu vastuollu keiser Sigismundiga ning talt taheti Tirooli ära võtta. Tänu kohaliku rahva toetusele õnnestus tal aga see säilitada, ent ta kaotas Habsburgide pärusvaldused (Aargau koos Habsburgi lossiga) Šveitsi kantonite liidule. Tema ajal muutus Tirool jõukaks tänu hõbedakaevandustele. Samuti viis ta oma residentsi Meranost Innsbrucki, tehes sellest Tirooli pealinna.
Dolomiidid

Dolomiidid (varasem nimi "Dolomiidi-Alpid"; itaalia "Dolomiti" ehk "Alpi Dolomitiche") on mäestikuala Kirde-Itaalias Alpide lõunaosa lubjakivivööndis. 
Dolomiidid on suurelt jaolt tekkinud Triiase ajastul Tethyse ookeanis kasvanud korallide ehitatud korallrahudest. 
Dolomiidid on nime saanud prantsuse mineraloogi Deodat de Dolomieu järgi, kes kirjeldas esimesena dolomiiti, mis annab Dolomiitide mäetippudele roosaka varjundi.
Dolomiitide tuntuim suusakuurort on Cortina d'Ampezzo, kus peeti 1956. aasta taliolümpiamängud.
Juunis 2009 Sevillas koos olnud UNESCO maailmapärandi komitee otsustas võtta Dolomiidid maailmapärandi nimekirja.
Fii-skaala

Fii-skaala ehk φ-skaala on geoloogias kasutatav terasuurust kirjeldav logaritmiline skaala.
Fii-skaala põhineb Uddeni-Wentworthi skaalal. Fii väärtused arvutatakse vastavalt valemile: φ=–log2d, kus d on terasuurus millimeetrites. 
Miinusmärk on logaritmi ees selleks, et levinumate setete, näiteks liiva φ-väärtused ei oleks negatiivsed. Seega vastab φ suurematele väärtustele väiksem terasuurus ja vastupidi. Liiva terasuurus jääb vahemikku 1/16...2 mm, mis φ-skaalal on 4...–1. 
Fii-skaala ja sellega seotud Uddeni-Wentworthi skaala on geoloogias kõige laiemalt levinud setete terasuuruse hindamise skaalad.
Fii-skaala lõi aastal 1934 William Christian Krumbein.
Au (täpsustus)

Au on isiku väärikus ja maine.
Au on Lääne-Virumaal asuva Auküla varasem nimi.
Au on Kiribati tõusva päikese jumal.
Lühend Au, au või AU tähendab:
Muid täheühendi au kasutusi:
Cremona

Cremona on linn Itaalias Lombardia maakonnas, Cremona provintsi halduskeskus. 
Cremona asetseb Po madaliku keskmes Po jõe ääres.
Ajalugu.
Cremona oli algselt gallide asula; aastast 218 eKr Rooma koloonia. Tänini on vanalinnas säilinud vihjeid roomaaegsest tänavaplaanist.
69. aastal toimus linna lähedal kaks suurt lahingut. 14. aprillil purustas Vitellius Bedriacumi lahingus Rooma keisri Otho, kes seejärel tappis enda. Oktoobris sai keiser Vitellius ise Vespasianuselt lüüa, kes kogu linna purustas; Vitellius tappis enese ja Vespasianus sai keisriks.
603. aastal vallutasid Cremona langobardid.
1098 sai Cremonast vabalinn ning 1167. aastal, pärast pikaajalist Friedrich Barbarossa poliitika toetamist, sai linnast Lombardia Liiga liige. Lombardia Liigas olles osales Cremona samal aastal ka Legano lahingus. Järgnenud majandusliku ja poliitilise õitsengu aastatel ehitati Cremonas palju, sealhulgas linna keskväljakut ("Piazza dei Comunale") ümbritsevad hooned ning linnamüür 1169–1187).
1334. aastal vallutasid linna Viscontid ning 1420. aastast kuulus Cremona Milano hertsogiriiki. 
Aastatel 1525–1702 oli linn Hispaania ja seejärel 1859. aastani vaheaegadega Austria valduses.
Arhitektuurimälestised.
Linna keskväljak on Piazza del Comune, mille ümber asuvad toomkiriku kompleks ja mitu palatsot. 
Kultuur.
16.–18. sajandil töötasid Cremonas kuulsad viiulimeistrite suguvõsad Amati, Stradivari (sealhulgas Antonio Stradivari) ja Guarneri.
Cremonas sündis helilooja Claudio Monteverdi. Linnas on keskkooli lõpetanud levilaulja Mina.
Palazzo Te

Palazzo Te (ka: "Palazzo Tè", "Palazzo del Te") on Gonzagade suguvõsale kuulunud palee Itaalias Mantova linnas. See on üks kõige kuulsamaid maneristlikke losse.
"Palazzo Te" ehitas 1524–1534 arhitekt Giulio Romano Federigo II Gonzagale suvepaleeks. Palee ehitamise ajal oli Te (ehk Tejeta, nagu seda siis nimetati) vaid silla kaudu kaldaga ühenduses olev saareke. Saarel asus ka Gonzagade ratsabaas.
Palee on kahekorruseline, ruudukujulise põhiplaani ja siseõuega. Palee seinad ehitati 18 kuuga, ülejäänud aeg kulus lae- ja seinamaalingutele.
1630 laastas palee Saksa-Rooma keisri Ferdinand II sõjavägi, aga lossi ülejäänud elanikud surid sõjaga kaasnenud katku. Loss jäi tühjaks ja rüüstati täielikult.
Praegu on lossis mesopotaamia kunsti muuseum "Museo Civico".
"Sala dei Gigantis".
Sealsetel freskodel on kujutatud titaane, kes näivad justkui maha kangutavat ruumi enda sambaid.
"Sala di Amor e Psiche".
Ruumi seinu kaunistavad erootilised stseenid Apuleiuse "Kuldsest eeslist" olevat pühendatud Federico II Gonzaga kallimale Isabella Boschettale.
Kyme

Kyme (ladina "Cumae", itaalia "Cuma") oli Itaalia vanim ja põhjapoolseim kreeka koloonia. Selle asutasid Chalkisest pärit kolonistid umbes 750 eKr.
Kyme oli üks peamisi kreeka kultuuri vahendajaid Vana-Roomas. Hiljem muudeti ta rooma kolooniaks.
Liguuria

Liguuria (itaalia keeles "Liguria") on maakond Itaalias (Põhja-Itaalias).
Liguuria on kitsas rannikuriba mägede jalamil. Läänepoolne Liguuria Riviera Ponente nime all tuntud rannik ulatub kitsa lauge rannaribaga välja kuni Prantsusmaa piirini, Riviera Levante on aga metsikum ja järsemate kallastega. Nende kahe piirkonna vahel asub maakonna keskus Genova.
Haldus.
Liguuria jaguneb "città metropolitana"ks ja kolmeks provintsiks:
Rahvastik.
Suuremad linnad.
Genova, Imperia, La Spezia, Savona, Sanremo, Portofino, Rapallo
Liguuria on Itaalia maakondadest kõige vananevama rahvastikuga. Elanike arv oli suurim 1971. aasta rahvaloendusel, kui maakonnas elas 1 853 578 inimest, pärast seda on aga olnud langustrendis. Ka maakonna keskus Genova oli varem Itaalias elanike arvult viies linn (1971. aastal 816 872 elanikku), kuid 50 aastaga on kaotanud ligi kolmandiku toonasest elanikkonnast ja vahetanud Palermoga kohad, langedes kuuendaks. Maakonna elanikest on 29% 65-aastased või vanemad, keda on üle kahe korra rohkem kui lapsi (13%). 1980. aastate lõpus elas maakonnas 70 üle 65-aastast iga 100 alla 15-aastase lapse kohta, 2006. aastaks oli see aga tõusnud 240-le. 2000. aastatel suleti maakonnas 10% koole.
Majandus.
Transport.
Prantsusmaa piirist Toscanani kulgeb piki rannikut kiirtee A10, mis Genovast alates muutub A12–ks. Raudteeühendus on Torino ja Milanoga. Juurdepääs Liguuria sisemaale on mägede tõttu raskendatud.
Liguuria köök.
Liguuria kööki nimetatakse "cucina del ritorno" ehk kojusaabumise köögiks, pidades silmas meremehi, kes pärast kuudepikkust merel olemist seal korralikult ja koduselt süüa said. Ka väljendab see Liguuria köögi armastust kohalike toorainete vastu. Palju süüakse kala ja mereande, värskeid köögivilju ning ürte, tänu meremeeste panusele ehk ka rohkem vürtse kui itaallastel üldiselt kombeks.
Liguuria köögi kuulsus on pesto: basiilikust, oliiviõlist, piiniaseemnetest ja juustust hõõrutud kaste.
Liguuria kliima sobib ideaalselt oliivikasvatuseks ja sealsed oliiviõlid võistlevad edukalt Toscana omadega.
Vein.
Liguuria veinipiirkonnad: Cinqueterre (DOC), Cinqueterre Sciacchetra (DOC), Rossese di Dolceaqua (DOC), Riviera Ligure di Ponente (DOC).
Rashīd Ramzī

Rashīd Ramzī (رشيد رمزي; sündinud 17. juulil 1980 Khoulas (Maroko)) on Maroko päritolu Bahreini kergejõustiklane (800 m ja 1500 m jooksja). Ta on kahekordne maailmameister (2005).
Bahreini esindav marokolane Rashīd Ramzī tegi Helsingi MM-il seda, mis viimati õnnestus tiitlivõistlustel legendaarsel uusmeremaalasel Peter Snellil: ta võitis ühel võistlusel nii 1500 m kui ka 800 m jooksu.
2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis jäi ta vahele dopinguga ning talt võeti ära kuldmedal.
Isiklikku.
Rashīd Ramzī on 175 cm pikk ja kaalub 58 kg.
VK Rivaal Rakvere

VK Rivaal Rakvere oli aastatel 1990–2013 tegutsenud võrkpalliklubi Rakveres. Osaleti Eesti meistri- ja karikavõistlustel ning liiga loomisest alates Balti liigas. Klubi on tulnud kolm korda Eesti meistriks (1995, 1996, 1997) ning kaks korda võitnud Eesti meeste karikavõistlused (1995, 1996). Kogu klubi tegutsemise aja oli peatreener ja klubi vedaja Mati Merirand.
Ajalugu.
Võrkpalliklubi loodi 14. aprillil 1990 Rakvere Spordikooli treeneri Mati Meriranna eestvedamisel. Meeskond komplekteeriti toona Rakvere Spordikooli kasvandikest ning tugines edaspidi Rakvere noorte järelkasvule. Klubi nimi „Rivaal“ sümboliseeris väikese linna soovi pakkuda konkurentsi suurematele.
Esimesel kahel hooajal osales klubi madalamates liigades. Hooaja 1992/93 eel tõi Merirand mitmed oma õpilased edukast meistriliigaklubist Vinni NST Rakvere Rivaali ning Vinni andis oma meistriliiga koha Rivaalile. Esimene meistritiitel võideti 1995. aastal, kui finaalseeria võideti mängudega 3:2 Pärnu VK Jarti vastu, tulles välja 0:2 kaotusseisust. Järgnenud hooaegadel (1995/96 ja 1996/97) võideti Eestis kõik tiitlid. Hooajal 1995/96 osales klubi ka Eurosarjades, kus võitu kirja ei saadud.
2013. aastal võttis klubi vedamise Mati Merirannalt üle Raigo Pärs ning Rakvere Fruit Xpressi baasil loodi uus klubi, Rakvere Võrkpalliklubi.
Eesti meistritiitli võitnud koosseisud.
Ivo JärvalaJuri KonontšukKuido KuntroKristjan KurikAndrus LehtpuuMarko LoideLaos LukasJarmo NeuhausJaan RummiJanis SirelpuuTeet ViitaEivo ŽuravljovPeatreener: Mati Merirand
Ivo JärvalaJuri KonontšukKuido KuntroKristjan KurikAndrus LehtpuuMarko LoideLaos LukasJarmo NeuhausJaan RummiJanis SirelpuuTeet ViitaEivo ŽuravljovPeatreener: Mati Merirand
Ivo JärvalaJuri KonontšukKristjan KurikAndrus LehtpuuMarko LoideLaos LukasKristo MeiusJarmo NeuhausPeeter NirgiJanis SirelpuuTeet ViitaEivo ŽuravljovPeatreener: Mati Merirand
Genova

Genova (ka Genua, ladina keeles "Genua") on sadamalinn Itaalias Liguuria maakonnas, città metropolitana di Genova halduskeskus.
Ajalugu.
Genova oli liguurlaste asula. Arvatavasti tuleneb ka linna nimi liguuria dialektist, tähendades põlve ja vihjates linna geograafilisele asendile.
Genova kujunes tänu oma looduslikule sadamale ja seda kaitsvatele mägedele tugevaks kaubanduskeskuseks juba kreeklaste ja foiniiklaste ajal. Hilisem Genova vabariik võistles võimsuselt jõuka Veneetsiaga. Genova tõus sai alguse 12. sajandil, mil tal õnnestus eemale tõrjuda rannikuid laastanud saratseenidest piraadid.
Vabariigi ja Genova kuldne ajastu kestis 16. sajandist kuni 17. sajandi keskpaigani. Seejärel viisid aristokraatide omavahelised vastuolud ning Prantsusmaa (1668) ja Austria (1734) vallutused kogu piirkonna allakäigule.
Pärast teist maailmasõda oli Genova algselt Itaalia elanike arvult viies linn Rooma, Milano, Napoli ja Torino järel. Siis oli linn tähtis sadama- ja terasetööstuslinn, 1971. aasta rahvaloendusel jõudis linna elanike arv tippu, kui linnas elas 816 872 inimest. Pärast seda on linna elanike arv pidevalt vähenenud peamiselt deindustrialiseerumise tõttu. Linnaelanike keskmine vanus on Itaalia suurlinnade kõrgeim – 2024. aastal oli see 49,2 aastat. 29% linnaelanikest on 65-aastased ja vanemad, keda on peaaegu kolm korda enam kui alla 15-aastasi lapsi (10,5%).
Arhitektuurimälestised.
Paleed.
Genova uhkemad "palazzo"d on koondunud Via Garibaldi ja Via Balbi äärde.
Muuseumid.
Staglieno kalmistu.
Bisagno jõe ääres Genovast kirdes asub suur (160 ha) kalmistu. Kalmistu suuruse tõttu töötab seal sisebussiliin. Kalmistu asutati 1844. Staglienole on maetud Giuseppe Mazzini.
Kultuur.
Genova oli 2004. aastal Euroopa kultuuripealinn.
Genovast on pärit:
Sport.
Linna kuulsaimad jalgpalliklubid on Serie A-s mängivad Genoa CFC ja UC Sampdoria.
Kuma

Kuma on mitme asja nimi. Jaapani nimedes tuleb see sõnast 熊 ("kuma" 'karu').
Sigismund (Tirooli hertsog)

Sigismund von Habsburg (1427–1496) oli Tirooli hertsog 1439–1490, ertshertsog alates 1477. Ta oli hertsog Friedrich IV poeg.
Sigismund valitses lisaks Tiroolile ka mõningaid alasid Švaabimaal (Elsassis) ja Šveitsi lähedal, enamasti resideeris ta aga ikkagi Innsbruckis. Kuni 1446. aastani oli ta oma nõo, hilisema Saksa-Rooma keisri Friedrichi eestkoste all. Seejärel sai ta aga Tirooli ainuvalitsejaks ja et Friedrich oli püüdnud talt tema valdusi kätte saada (või seal vähemalt oma ülemvõimu kehtestada), siis isoleeris Sigismund end muudest Habsburgidest. Ta oli kaks korda abielus, kuid järglasi tal polnud. 
1469 pantis või müüs Sigismund oma valdused Elsassis Burgundia hertsogile Charles Südile, ilmselt seetõttu, et need oleks Vana Šveitsi Konföderatsiooni eest paremini kaitstud. 1474 muutis ta meelt ning ostis oma valdused tagasi, liitudes Šveitsi Konföderatsiooniga võitluses Charles Südi vastu.
Sigismund alustas ka uute rahade müntimist, millest hiljem kujunes välja taaler. Tirool sai kiiresti väga jõukaks, kuid hiljem hakkas Sigismund pillavalt elama, lisandus ka sõda Veneetsiaga, mis lõppes 1487 eriliste tulemusteta. 
Rahulolematus rahva seas kasvas ja nii pidi Sigismund 1490. aastal Tiroolist ja Kaugemast Austriast oma nõo, keiser Friedrichi poja Saksa kuninga Maximilian I kasuks. Sellega liitis Maximilian I uuesti kõik Habsburgide maad oma võimu alla. Aastal 1500 omandas Maximilian I ka ülejäänud Gorizia ("Görz") territooriumid Lienzi ja Pusteri oru ümbruses.
Sünehhism

Sünehhism (inglise keeles "synechism") on filosoofiline positsioon, mille kohaselt kõik on pidev.
Termini võttis oma seisukoha nimetusena kasutusele Charles Sanders Peirce artiklis "Vaimu seadus" ("The Law of Mind"), mis ilmus 1892. Selles artiklis räägib ta pikalt oma pidevusekontseptsioonist ning defineerib sünehhismi nii: 
Aastast 1893 pärinevas kirjutises "Surematus sünehhismi valguses" ("Immortality on the Light of Synechism" kirjutab ta:
Como järv

Como järv (itaalia "Lago di Como") asub Põhja-Itaalias Alpide lõunajalamil. Itaalias tuntakse järve ka "Lario" nime all.
Como on laevatatav ja kalarohke. Varenna ja Lierna küla peetakse Como järve kaunimateks küladeks.
Hargikujulise järve uhkuseks on maalilised mäed ning jõukad linnad Como ja Lecco. Juba sajandeid on Como ümbrus meelitanud ligi turiste ja suvitajaid.
Järve põhjaosa rannik on hõredama asustusega kui lõunaosa rannik. 
Järve pindala on 146 km² ja suurim sügavus 410 m. Como on suuruselt Itaalia kolmas järv pärast Garda ja Maggiore järve. Como on ka üks Euroopa sügavamaid järvi.
Läbi järve voolab Adda jõgi, mis suubub Colico linna ning voolab välja Lecco kohalt. Adda jõgi on järve suurim veega toitja. Järve põhjaosa on laiem ja kui lõunaosa. Järve kagusoppi kutsutakse ka Lecco järveks.
Järve ainus saar Isola Comacina asub järve kõige kitsamas kohas, kuurortlinnade Tremezzino ja Menaggio läheduses.
Como

Como on linn Itaalias Lombardia maakonnas, Como provintsi halduskeskus. Asub Como järve edelakaldal.
Como linna ühendab linnalähedasel mäel asuva Brunate külaga rohkem kui kilomeetri pikkune köisraudtee.
Majandus.
Peale turismi on Como teiseks põhitööstusharuks siiditööstus: seal asuvad Milano moekunstnike põhilised siidiga varustajad.
Ajalugu.
Praegust Como linna ümbritsevates mägedes elas juba vähemalt pronksiajal keltide hõim, keda tuntakse nimega "orobii". Linnast edelas asuvates metsaga kaetud mägedes on veel näha jälgi nende asulatest.
Umbes 1. sajandil eKr sai piirkonnast osa Vana-Rooma riigist. Sealse antiikaegse Rooma koloonia "Comum" keskus asus algselt praeguse linna lähistel mägedel, kuid viidi seejärel Julius Caesari käsul üle linna praegusse asukohta. Keiser käskis Como järve lõunapoolses otsas oleva soo kuivendada ja pani paika müüriga ümbritsetud linna plaani, mille järgi tuli uues linnas rajada tüüpiline Rooma tänavasüsteem. Uue linna nimeks sai "Novum Comum" ja selle staatuseks sai "municipium".
774. aastal alistus Como linn linna tunginud Karl Suure juhitud frankidele ja linnast sai kaubavahetuskeskus.
Aastal 1127 kaotas Como kümmekond aastat kestnud sõja lähedal asuva Milano linnaga. Keiser Friedrich I Barbarossa abiga suutis Como mõnikümmend aastat hiljem Milanole kätte maksta – Milano purustati aastal 1162. Friedrich abistas linna ka mitme linna piiri ümbritseva kaitsetorni rajamisel, kuid neist on tänapäevani säilinud vaid Castello Baradello.
Järgnevatel sajanditel järgis Como linna ajalugu Milano hertsogiriigi ajalugu – läbi Prantsusmaa sissetungi ja Hispaania domineerimise kuni aastani 1714, mil piirkonna vallutasid austerlased. Napoleon I tungis Lombardiasse 1796. aastal ja valitses piirkonda aastani 1815, mil pärast Viini kongressi taastati Austria võim. Linn vabastati austerlaste käest lõpuks aastal 1859 Giuseppe Garibaldi saabumisega ja linnast sai vastselt loodud ja Savoia dünastia valitsemise all olnud Itaalia kuningriigi osa.
Teise maailmasõja lõpus läbis põgenev Benito Mussolini teel Šveitsi ka Como linna. Partisanid tabasid Mussolini Como järve ääres ja ta lasti järve põhjakaldal asuvas väikeses Giulino di Mezzegra külas maha.
2010. aastal esitasid natsionalistliku Šveitsi Rahvapartei liikmed Šveitsi parlamendile ettepaneku, millega sooviti riigiga piirnevate territooriumide, sealhulgas Como (ja Como provintsi) Šveitsi Konföderatsiooni liikmeks võtmist.
New Yorgi Bronxi Loomaaias olev Rockefelleri purskkaev asus kunagi Como linna järveäärsel peaväljakul ("Piazza Cavour"). William Rockefeller ostis selle 1902. aastal 3500 liiri eest (tollases vääringus ligikaudu 637 dollari eest).
Arhitektuurimälestised.
Como peaväljak on moodsate hotellide ja pangahoonetega piiratud Piazza Cavour.
Kultuur.
Comos on sündinud Alessandro Volta, arhitektid Giuseppe Tarragni ja Antonio Sant'Elia ning paavst Innocentius XI, samuti Plinius Vanem ja Plinius Noorem.