tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Olev Tinn

Olev Tinn (3. september 1920 Haradok, Vitebski kubermang – 6. september 1971 Tallinn) oli eesti näitleja.
1950. aastal lõpetas ta Eesti NSV Riikliku Teatriinstituudi.
Aastatel 1940–1941 oli ta Ugala näitleja. Nõukogude–Saksa sõja ajal 1942–1944 kuulus ta Jaroslavlis Eesti NSV Riiklike Kunstiansamblite koosseisu. 1944–1971 oli ta Draamateatri näitleja.
Ta on mänginud filmides "Valgus Koordis", "Tagahoovis", "Veealused karid", "Põrgupõhja uus Vanapagan" ja "Mis juhtus Andres Lapeteusega?" ning Lenfilmi filmis "Lõoke".
Ta oli Eesti NSV Teatriühingu juhatuse liige ja Eesti NSV Kultuuriala Töötajate Ametiühingu Vabariikliku Komitee presiidiumi liige.
Isiklikku.
Tema isa oli näitleja ja lavastaja Eduard Tinn ning tema poeg on publitsist Eduard Tinn.
Paul Varandi

Paul Varandi (15. september 1913 Tallinn – 5. august 1974 Tallinn) oli Eesti näitleja ja lavastaja.
1930. aastal lõpetas ta Tallinna Linna Vene Gümnaasiumi. Aastatel 1934–1936 õppis ta Moskvas Juri Zavadski teatristuudios.
Aastatel 1931–1934 oli ta Tallinna Vene Teatri näitleja, 1936–1937 Doni-äärse Rostovi draamateatri ja 1937–1939 Riia Vene Draamateatri näitleja. 1939–1941 oli Vanemuise teatri näitleja. Teise maailmasõja ajal 1943–1944 kuulus ta Jaroslavlis Eesti NSV Riiklike Kunstiansamblite koosseisu. Aastatel 1944–1951 oli ta Eesti NSV Riikliku Filharmoonia direktor ja lavastaja. Aastatel 1951–1954 töötas ta Rakvere Teatris lavastaja (1951–1952) ja peanäitejuhtina (1953–1954), seejärel oli ka Kohtla-Järve teatri peanäitejuht. 1954–1968 oli ta Eesti NSV Riikliku Vene Draamateatri näitleja.
Ta on mänginud filmides "Juunikuu päevad", "Veealused karid" ja "Inimesed sõdurisinelis" ning A. Dovženko nimelise kinostuudio filmis "Antarktika seadus" ja Nõukogude Liidu – Saksa DV ühisfilmis "Tagasipöördumine ellu".
Isiklikku.
Tema abikaasa oli laulja Ia Uudelepp (1913–1983).
Eesti IKT Klaster

Eesti IKT Klaster on klaster, mis koondab infotehnoloogia- ja telekommunikatsiooniettevõtteid. Selle juhtpartner on Eesti Infotehnoloogia ja Telekommunikatsiooni Liit. Klastripartnerite seas on ettevõtted ning teadus- ja arendusasutused. 
Klastri üks eesmärke on suurendada partnerorganisatsioonide konkurentsivõimet, arendades nendes töötavate inimeste teadmisi ja oskusi. Samuti soovib klaster teha koostööd ning arendada ühiselt tooteid ja teenuseid, et tõsta partnerfirmade käivet. Lisaks soovib klaster tõsta Eesti tuntust rahvusvahelisel turul.
Florence Henderson

Florence Agnes Henderson (14. veebruar 1934 Dale, Indiana – 24. november 2016 Los Angeles, California) oli Ameerika Ühendriikide näitleja ja laulja.
Cass County

"Cass County" on Don Henley soolokarjääri viies stuudioalbum. 
Albumi avaldasid 2015. aasta 25. septembril Past Masters Holdings ja Capitol Records. See on 15-aastase vaheaja järel Henley esimene stuudioalbum pärast 2000. aastal ilmunud albumit "Inside Job". Album on nime saanud samanimelise Ida-Texase maakonna järgi, kus Henley üles kasvas. Album on salvestatud Nashville'is. 
Album jõudis avanädalal edetabelis Billboard 200 kolmandale kohale ja esikohale edetabelis Top Country Albums. Album oli ka nädala müüduim album USA-s 87 000 eksemplariga.
Rui Patrício

Rui Pedro dos Santos Patrício (sündinud 15. veebruaril 1988 Marrazeses) on portugali jalgpallur, väravavaht. Ta on Itaalia kõrgliiga klubi AS Roma ja Portugali jalgpallikoondise väravavaht.
Aastatel 2006–2018 mängis ta Lissaboni Sportingus. Ta võitis klubiga kahel korral Portugali karika ning valiti aastatel 2011 ja 2012 Lissaboni Sportingu aasta jalgpalluriks.
Aastatel 2018–2021 mängis ta Inglismaa kõrgliiga klubis Wolverhampton Wanderers.
2021. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Romaga.
Koondisekarjäär.
Patrício kuulus varuväravavahina Portugali koondisse 2008. aasta Euroopa meistrivõistlustel, kuid kordagi platsile ei pääsenud.
Debüüdi Portugali rahvuskoondises tegi Patrício 17. novembril 2010 mängus Hispaaniaga.
Patrício on olnud Portugali põhiväravavaht alates 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustest.
2016. aastal tuli ta Portugali koondisega Euroopa meistriks. Patrício valiti ka turniiri sümboolsesse koosseisu.
Lõoke (selts)

Lõoke on Tartu maakonnas Võnnus tegutsev laulu- ja mänguselts. Põhikirja järgi on seltsi eesmärgid hoida alal kodukoha rahvuskultuuri ja -traditsioone ja rikastada maaelu kultuuriga. 
Selts asutati 1902. Nõukogude ajal selts ei tegutsenud. Selts taasasutati 2000.
Katja Novitskova

Katja Novitskova (tegelikult Jekaterina Novitškova; sündinud 20. juunil 1984) on Eesti kunstnik.
Elukäik.
Katja Novitskova on lõpetanud 2006. aastal Tartu Ülikooli semiootika osakonna. Aastatel 2006–2007 õppis Novitskova Saksamaal Lübecki Ülikoolis digitaalset meediat ja 2008–2010 Hollandis Sandberg Instituutis Amsterdamis graafilist disaini. Aastatel 2013–2014 läbis Novitskova kaheaastase residentuuri Rijksakademie van beeldende kunstenis Amsterdamis. 
Novitskova kasvas kunstnikuks Amsterdamis ja oli pikka aega rohkem tuntud rahvusvahelisel kui kodumaisel areenil. Tema isikunäitused on toimunud New Yorgis (2016) ja Shanghais (2017) ning tema tööd on olnud väljas grupinäitustel MoMA-s New Yorgis (2015) ning Lyoni, Berliini ja Veneetsia biennaalil (vastavalt 2015, 2016, 2017). Eestis on Novitskova teoseid senini näidatud peamiselt Kumu kunstimuuseumis 2012. aastast alates. 
Rahvusvaheline kunstiportaal Artnet valis Novitskova 2016. aastal 50 Euroopa kõige huvitavama kunstniku hulka. 
2017. aastal tunnustas president Kersti Kaljulaid Novitskovat Noore kultuuritegelase preemiaga. 
Looming.
Katja Novitskova teoseid leidub mitmetes muuseumi- ja erakogudes – teda peetakse üheks nn internetijärgse kunsti pioneeriks maailmas ja tema fotoskulptuuridest on kujunenud selle suuna õpikunäide. Töötades post-digitaalses voolus, toob Novitskova tavaliselt virtuaalselt ja pildiliselt esitatud info tagasi füüsilisse ruumi, andes sellele niiviisi hoomatava, kehalise vormi. Novitskova teoste puhul on kriitikud sageli välja toonud, et ta muudab kaasaegse, tehnologiseerunud ja globaliseerunud maailma võtmeküsimused tänu selgele ja intrigeerivale pildikeelele mitmel tasandil loetavaks ja suhestatavaks. 
Osalemine 57. Veneetsia biennaalil.
2017. aastal esindas Katja Novitskova Eestit 57. Veneetsia kunstibiennaalil Kati Ilvese kureeritud näitusega "Kui sa vaid näeksid, mida ma su silmadega olen näinud". Näitusel käsitleb Katja Novitskova kaasaja maailma ulmelise nägemusena, kommenteerides kaasaega kaugest tulevikust, mil maailma sellisena, nagu seda tunneme, ei ole enam olemas. Loomade pilt-skulptuuride, hällidest masinate ja kummastava varjuteatri abil pakub kunstnik välja võimalikke tulevikustsenaariume, kui loomadest on järel vaid masinate tehtud fotod ja kõrgtehnoloogia valitseb inimeste üle. Maailmakäsitluselt langeb Novitskova kokku rahvusvahelises kaasaegses kunstis valitseva suundumusega, kus valitsevatele ebakindlatele poliitilistele oludele ja aina hoomamatuks muutuvale tehnikarevolutsioonile mängitakse kommentaarina läbi erinevaid maailmalõpustsenaariume. Kunstikriitik John Holten nimetab Kanada kunstikriitika portaalis Momus Katja Novitskova näitust üheks parimaks sellise suuna esindajaks tänavusel Veneetsia biennaalil: “Paviljon tundub nagu lähituleviku visioon, kus masinad on üle võtnud meie vanemliku soovi loodust ja maailma korraldada ja säilitada. Siiski meenutab üks osa näitusest, et see ei ole näituse eesmärk. Pigem on selleks võimalus eksponeerida kaasaegset reaalsust rambivalguses: hoolikalt korraldatud, mugandatud, automatiseeritud "terra incognitana".”
Aleksander Mathiesen

Aleksander Mathiesen (26. oktoober 1888 – 16. jaanuar 1983 Höganäs) oli Sindi elektrijaama esimene juhataja alates 1929. aastast.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli Salme Mathiesen ja nende lapsed Mihkel Mathiesen, Laine Loo ja Olev Mathiesen. Tema vend oli Andres Mathiesen.
Mälestuse jäädvustamine.
2004. aastal algatas Rootsis asuv Salme ja Aleksander Mathieseni Mälestusfond Eesti Rahvuskultuuri Fondi juures fondi eesmärgiga toetada avalik-õiguslike ülikoolide magistri- ja doktoriõppe üliõpilasi arstiteaduse ning inseneri- ja täppisteaduste (füüsika, keemia, matemaatika) valdkondades. Paarisaastatel eraldatakse stipendium arstiteaduse eriala üliõpilastele ja paarituarvulistel aastatel inseneri- ja täppisteaduste eriala üliõpilastele.
Olev Mathiesen

Olev Mathiesen (30. mai 1928 Sindi – 13. aprill 2013 Borås) oli eesti füüsik.
Tema vanemad olid Aleksander ja Salme Mathiesen, vend Mihkel Mathiesen ja õde Laine Loo.
My Wife's Lovers

"Minu naise armukesed" (inglise keeles „My Wife's Lovers“) on austria kunstniku Carl Kahleri (1855–1906) õlimaal lõuendil.
Teos valmis ameerika miljardäri Kate Birdsall Johnsoni tellimusel ning sellel on kujutatud daamile kuulunud 350 kassist 42 elusuurusest suuremat kassi. Maali keskel on Johnsoni poolt Pariisi-reisil 3000 dollari eest omandatud kass Sultan.
Maali pealkirja autor oli miljardäri abikaasa.
1891-–1893. aastal valminud teos müüdi 2015. aasta novembris Sotheby'si oksjonil 826 000 dollari eest USA California osariigi eraisikust ostjale.
Donald Kalpokas

Donald Masike'Vanua Kalpokas (23. august 1943 Lelepa – 20. märts 2019) oli Vanuatu poliitik ja diplomaat. 
Ta oli Vanuatu parlamendi liige ja peaminister aastatel 1991 ja 1998–1999. Aastatel 1988–1991 oli ta välisminister. Kalpokas õppis Uus-Meremaal ja Lõuna-Vaikse ookeani ülikoolis ning töötas enne poliitikasse minekut õpetajana.
Kalpokas nimetati 2007. aastal Vanuatu suursaadikuks ÜROs. Ta oli abielus. Ta valdas inglise ja bislama keelt ning Efate saare keeli.
Antigua Recreation Ground

Antigua Recreation Ground on Antigua ja Barbuda rahvusstaadion, mis asub Antigua saarel St. John'sis. Väljakut kasutavad Lääne-India kriketikoondis ja Antigua ja Barbuda jalgpallikoondis.
23. novembril 2016 toimus staadionil Antigua ja Barbuda ja Eesti jalgpallikoondiste vaheline sõprusmäng, mis lõppes külaliste 1:0 võiduga.
Lübecki Ülikool

Lübecki Ülikool (ka Lüübeki Ülikool, sks "Universität zu Lübeck") on ülikool Lübeckis Saksamaal.
Ülikool on asutatud aastal 1964. Selles on suur osa kraadiõppel arstiteaduse erialadel. Seetõttu on kooli nimetatud ka "Lübecki Meditsiiniülikooliks".
Alūksne järv

Alūksne järv (läti keeles "Alūksnes ezers", kohalikus murdes "Oluksnes azars") on järv Lätis Alūksne kõrgustikul. Halduslikult jääb see Alūksne piirkonna Alūksne ja Jaunalūksne valda. Järve kaldal on Alūksne linn. Järve pindala on 15,437 km² ja on sellega Läti järvede seas 11. kohal. Järve suurim sügavus on 15,2 meetrit.
Järves on neli saart. Suurim saar on järve lõunaosas asuv Pilssala ehk Marijas sala, kus on Aluliina ordulinnuse varemed. Teised saared on Tīklu saliņa, Cepurīte ja Garā sala.
Järvest voolab välja Pedetsi lisajõgi Alūksne jõgi.
Ungursi järv

Ungursi järv (ka Rustēgs) on järv Lätis Cēsise piirkonnas Raiskumsi vallas. Järve pindala on 3,936 km². Järve suurim sügavus on 7 meetrit.
Järve põhjakaldal asub Unguri küla.
Āraiši järv

Āraiši järv (ka "Āraisise järv") on järv Lätis Cēsise piirkonnas Dzērbene vallas. Järve kaldal on Āraiši asula. Järve pindala on 16,6 hektarit ja suurim sügavus 18 meetrit.
Järve kaldal asus Āraiši ordulinnus, järvele oli rajatud Āraiši järvelinnus.
Brasla jõgi

Brasla jõgi (liivi keeles Roop) on jõgi Lätis, mis voolab läbi Limbaži, Cēsise ja Sigulda piirkonna. Brasla jõgi on Koiva jõe lisajõgi. Jõe pikkus on 69 km.
Suuremad jõe kaldale jäävad asulad on Straupe, Plācis ja Rozula.
Brasla

Brasla (ka Braslas) on küla ("mazciems") Lätis Cēsise piirkonnas Straupe vallas. 
Küla asub valla edelaosas maantee A3 ja Brasla jõe ääres. Seal on Brasla bussipeatus. Jõe teisel kaldal asub Brasla küla, mis kuulub Krimulda valda. 
Brasla jõel asub küla kohal Brasla veehoidla, mis varustab veega Brasla hüdroelektrijaama. Veehoidla rajati aastail 1928–1930 hüdroelektrijaama tarbeks, ent kui elektrijaam 1970. aastal suleti, hakati seda kasutama kalakasvatuseks. 2000. aastal hüdroelektrijaam taastati, selle võimsus on 400 kW. 2021. aastani kuulus küla Pārgauja piirkonda.
Asula jääb osaliselt Gauja rahvusparki. Külla jäävad osaliselt Brasla alamjooksu paljandid. 
2013. aastal oli külas 22 elanikku.
Bērzaune jõgi

Bērzaune jõgi on jõgi Lätis Madona piirkonnas. Jõgi algab Bērzaune vallast. Bērzaune jõgi on Arona jõe lisajõgi. Jõe pikkus on 29 km.
Jõe ülemjooksu vasakul kaldal on Bērzaune vasallilinnus.
Vija jõgi

Vija jõgi on jõgi Lätis, Koiva jõe vasakpoolne lisajõgi. Jõgi voolab läbi Smiltene, Valmiera ja Valka piirkonna. Jõe pikkus on 62 km.
Jõe äärde jäävad suurimad asulad on Mēri, Plāņi ja Vijciems.
Rumbiņa jõgi

Rumbiņa jõgi on jõgi Lätis Ogre piirkonnas Lielvārde linnas. Rumbiņa jõgi on Daugava jõe lisajõgi. Jõe pikkus on 5 km.
Jõe suudmes asus Lielvārde muinaslinnus.
Jugla jõgi

Jugla jõgi (kannab ka "Meldrupe" ja "Berģupe" nime) on jõgi Lätis Riias. Jõgi saab alguse Lielā Jugla ja Mazā Jugla jõe ühinemiskohas. Jõe pikkus on 5,5 km.
Jugla jõgi läbib Jugla järve, kuhu suubub ka jõe tähtsaim lisajõgi Piķurga jõgi. Jugla järve ja suudme vahel ühineb jõega Jugla kanal (osa Koiva-Daugava veeteest).
William Trevor

William Trevor Cox; kirjanikunimi William Trevor (24. mai 1928 Mitchelstown, Corki krahvkond – 20. november 2016 Somerset) oli iiri kirjanik.
Erich Ollenhauer

Erich Ollenhauer (27. märts 1901 Magdeburg – 14. detsember 1963 Bonn) oli Saksa poliitik.
Erich Ollenhauer oli pärit müürsepa perekonnast. Rahvakooli lõpetamise järel õppis ta aastatel 1915–1918 kaubandust. 1916. aastal astus ta organisatsiooni Sotsialistlik Töölisnoorus (Sozialistische Arbeiterjugend) ja 1918. aastal Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse. 1919–1920 töötas Ollenhauer Magdeburgis ilmunud ajalehe Volksstimme toimetuses. 1920–1928 oli ta Berliinis Sotsialistliku Töölisnooruse Keskjuhatuse sekretär. 1921. aastal sai ta Sotsialistliku Noorsoointernatsionaali sekretäriks. 1928–1933 oli Erich Ollenhauer Saksamaa Sotsialistliku Töölisnoorsoo Liidu esimees. 1933. aasta aprillis valiti ta Saksamaa Sotsiaaldemokraatliku Partei juhatusse. 1933. aasta mais emigreerus Ollenhauer partei otsuse kohaselt Prahasse, et seal jätkata võitlust natsionaalsotsialistliku režiimi vastu. 1935. aastal võeti talt tagaselja ära Saksamaa kodakondsus. 1938. aastal asus ta elama Pariisi. Pärast Saksamaa kallaletungi Prantsusmaale 1940. aastal põgenes Ollenhauer 1940. aastal Hispaania ja Portugali kaudu Londonisse.
1946. aasta veebruaris pöördus Erich Ollenhauer tagasi Saksamaale. Sama aasta mais valiti ta Saksamaa Sotsiaaldemokraatliku Partei aseesimeheks. 1949–1963 oli ta Liidupäeva liige. 1949. aastal sai ta Liidupäeva sotsiaaldemokraatide fraktsiooni aseesimeheks ja 1952. aastal esimeheks.
24. septembrist 1952 kuni surmani 14. detsembril 1963 oli Erich Ollenhauer Saksamaa Sotsiaaldemokraatliku Partei esimees.
Dambjupīte

Dambjupīte (saksa keeles Salisbach) on jõgi Lätis Valmiera piirkonnas Skaņkalne vallas; Salatsi jõe lisajõgi.
Jõe ääres asus Mazsalaca vasallilinnus.
Svētupe

Svētupe ('Pühajõgi') on jõgi Lätis Limbaži piirkonnas. Jõgi saab alguse Dūņezersi järvest ja suubub Liivi lahte. Jõe pikkus on 58 km.
Jõe äärde jäävatest asulatest on suurimad Pāle ja Svētciems.
Klaus Wowereit

Klaus Wowereit (sündinud 1. oktoobril 1953 Lääne-Berliinis) on Saksa jurist ja endine poliitik.
Klaus Wowereit on pärit töölisperekonnast. Gümnaasiumi lõpetas ta 1973. aastal ja asus Berliini Vabas Ülikoolis õppima õigusteadust. Ülikooli lõpetas ta 1981. aastal. 
1981–1984 töötas ta Lääne-Berliini siseküsimuste senaatori (sisuliselt siseministri) valitsusnõunikuna. Alates 1972. aastast on ta Saksamaa Sotsiaaldemokraatliku Partei liige. 1984–1995 oli ta Tempelhofi linnaosa linnanõunik. 1995–1999 oli Wowereit Berliini Linnavolikogu sotsiaaldemokraatide fraktsiooni aseesimees ja 1999. aasta detsembrist kuni 2001. aasta juunini esimees. 
16. juunist 2001 kuni 11. detsembrini 2014 oli Klaus Wowereit Berliini linnapea.
Aizkraukle vald

Aizkraukle vald (läti keeles "Aizkraukles pagasts") on vald Lätis Aizkraukle piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Aizkraukle linnaga, Koknese, Skrīveri ja Sērene vallaga ning Ogre piirkonna Krape vallaga.
Valla pindala on 89 km². Aastal 2025 oli seal 894 elanikku. Valla keskuseks on Aizkraukle küla. Vallamaja asub aadressil Kalna iela 20, vallavanem on Juris Kovaļevskis.
Loodus.
Vallas voolavatest jõgedest suurim on selle lõunapiiril voolav Daugava.
Looduskaitse all on Augstkalni tamm, Karikste hiidrahn, Jõutamm, Tänutamm, Senči tamm, Armastuse tamm, Pakalni mänd, Nädalakask ja veel mitmed nimetud põlispuud. Valla põhjaossa jääb 1532 ha suurune Aizkraukle soo ja metsade hoiuala, valla edelaosa jääb osaliselt Daugava oru maastikukaitsealale.
Ajalugu.
1935 oli valla pindala 68,4 km². Aastal 1945 moodustati vallas Aizkraukle ja Karikste külanõukogu, sellal kui vald likvideeriti aastal 1949. Aastal 1951 eraldati Aizkraukle külanõukogu lõunaosast Pēteris Stučka nime kandev alev. Aastal 1954 liideti Aizkraukle külanõukoguga osa Karikste külanõukogust. Aastal 1961 külanõukogu liideti ja liideti aleviga kui Pēteris Stučka maapiirkond. Aastal 1961 sai alev linna staatuse ja nimetati ümber Stučkaks. Aastal 1975 likvideeriti Stučka linna maapiirkond ja sellest moodustati taas Aizkraukle külanõukogu. Aastal 1990 moodustati külanõukogust taas vald. Aastal 2001 liideti vald Aizkraukle linnaga ja moodustati Aizkraukle piirkond. 2011. aasta seisuga elas vallas 1154 inimest.
Kaitstavad objektid.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Lejasžagari muinaskalmed, Aizkraukle ordulinnus, hiiepaik Meļķitārese lohukivi, Kalnaziedi linnamägi ja selle juures asuv hiiepaik Kalnaziedi Ohvritamm. Aizkraukle kirik on regionaalse kaitse all. 
Asustus.
2011. aasta seisuga elas vallas 1028 lätlast, 63 venelast, 25 valgevenelast, 8 ukrainlast, 12 poolakat ja 59 leedulast.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Drabeši vald

Drabeši vald (läti keeles "Drabešu pagasts") on vald Lätis Cēsise piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Cēsise linnaga ning Amata, Līgatne, Vaive, Raiskumsi ja Straupe vallaga.
Valla pindala on 120 km². 2016. aasta seisuga elas seal 2644 inimest. Seda hallatakse piirkonna keskuseks olevast Ausmase talust.
Ajalugu.
1935 oli Drabeši vald Cēsise maakonna üks valdasid. Tollal oli selle pindala 109,07 km² seal elas 2030 inimest. Aastal 1945 moodustati vallas Rencēni, Ieriķi ja Drabeši külanõukogu, vald likvideeriti aastal 1949. Aastal 1954 liideti Drabeši külanõukoguga likvideeritav Ieriķi külanõukogu, aastal 1961 aga likvideeritav Līvi külanõukogu. Aastal 1965 arvati Amata sovhoosi maad Kosa külanõukogu koosseisu. Aastal 1977 liideti Drabeši külanõukoguga osa Vaive külanõukogu maadest. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2000. aastal liideti vald Amata vallaga ühiseks Amata piirkonnaks. 2021. aastast kuulub vald Cēsise piirkonda.
Kultuurimälestised.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Raksti ristikivid, Drabeši mõisa tuulik, lisaks veel häärberi kaks ahju ja kamin-ahi, Āraiši kirikumõisa ansambel, sealhulgas heinalakaga laut, tall-tõllakuur, jääkelder, ait, koolimaja, õpetajamaja ja kaks sealset ahju, Āraiši kirik, selle orel ja kaks vitraaži, Kalnamežiņi, Ainavase ning Lejaspeļi muinaskalmed, Āraiši ordulinnus koos asulakohaga, Āraiši muuseumpargi ajaloolised hooned ja Āraiši järvelinnus.
Regionaalse kaitse all on Vāvere kõrts, sealhulgas kutsarimajake ja kõrtsihoone, Melturi rehielamu, Brušose karjamõisa hoonetekompleks, muinaskalmed, Veclauči keskaegne kalmistu, Raksti muinaskalmed, Liepiņi muinaskalmed, Kalnaastītese asulakoht, Uplanti asulakoht, Uplanti keskaegne kalmistu, Uplanti ristikivi, Āraiši kiriku keskaegne kalmistu ja Krustkalni keskaegne kalmistu ehk Rootsi kalmed.
Kohaliku kaitse all on Drabeši mõisa möldri maja, Raksti ristikivid, Mazruki keskaegne kalmistu ja Vāļi muinaskalmed.
Loodus.
Valla loodepiiri moodustab Koiva jõgi, teine tähtsam jõgi on selle lisajõgi Amata. Vallas asub Āraiši järv – 32,6 ha suurune veekogu, mis on tuntud Āraiši järvelinnuse asupaigana.
Looduskaitse all on Neļķese tamm, Āraiši Rootsi mänd, Kalnasmīdi allikas, Ieriķi mõisa allee, Cecīļi mänd, Dzilnase pank, Stūķi pank, Ķaubji pank, Ainavase kallas, Rāceņmuiža allee, Dolomiitkallas, Simtēni mänd, Simtēni koobas, Leimaņi mänd, Leimaņi pank, Roči koobas, Rotase pärn, Rotase kask, Zvārte pank, Vanagi pank, Kājiņase koobas, Īļākase pank, Vizuļi pank, Dambji pank ja Bruņi koobas. Lisaks asub vallas viis looduskaitsealust nimetut põlispuud. Valla põhjaosa jääb Gauja rahvusparki, valda jääb 288 hektari suurune Melturi männiku hoiuala.
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 2176 lätlast, 186 venelast, 37 valgevenelast, 14 ukrainlast, 13 poolakas ja 17 leedulast.
Valla külad:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Dzērbene vald

Dzērbene vald (läti keeles "Dzērbenes pagasts") on vald Lätis Cēsise piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Taurene, Veselava, Vaive ja Zosēni vallaga ning Smiltene piirkonna Launkalne vallaga, Drusti ja Rauna vallaga.
Valla pindala on 125 km². 2016. aasta seisuga elas seal 874 inimest. Valla keskuseks on Dzērbene küla, vallavanem on Dace Caune.
Ajalugu.
Valla saksakeelne nimekuju oli Schloß-Serben. Aastal 1935 oli valla pindala 110 km² ja seal oli 1825 elanikku. Aastal 1945 moodustati vallas Dzērbene ja Meļļi külanõukogu, aga vald likvideeriti aastal 1949. Aastal 1968 arvati Taurene ja Rauna külanõukogu Dzērbene sovhoosi maad Dzērbene külanõukogu koosseisu, Rauna külanõukogu koosseisu arvati aga kolhoosi Sarkanais oktobris maad. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Vecpiebalga piirkonda.
Loodus.
Vald asub Vidzeme kõrgustikul. Valda läbib Koiva jõgi, teine tähtsam jõgi on selle lisajõgi Rauna jõgi. Vallas on üle 25 järve, nendest suurimad on Gulbene järv – 30,3 ha, Raunaisis – 31 ha ja Juveris – 77,5 ha.
Looduskaitse all on Dzērbene lossi tamm ja Zariņi pärn. Lisaks asub vallas kaks looduskaitsealust nimetut põlispuud.
Muinsusmälestised.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Dzērbene kirik ning selle kantsel, orelipink, orelirõdu ja altar, Dzērbene kirikumõisa ahi, Kõrgemäe (Augstais kalnsi) muinaslinnus ja Ķēti linnamägi. Regionaalse kaitse all on Dzērbene piiskopilinnus, Dzērbene keskaegne kalmistu, Puuslikumäe muinaskalmed, Jaunvepri keskaegne kalmistu, ja Krustiņi muinaskalmed ehk Omandiküngas. Kohaliku kaitse all on Pavēņi muinaslinnus ehk Suur Puuslikumägi ja Žvirguļi keskaegne kalmistu. Arhitektuuriliselt väärtuslik on Dzērbene mõisa hoonetekompleks, sealhulgas häärber, tall, park, ait, mõisavalitseja maja ja Valge maja ning Berlīne nime kandvad teenijate majad.
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 820 lätlast, 17 venelast, 9 valgevenelast, 7 ukrainlast, 11 poolakat ja 4 leedulast.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Mihály Babits

Mihály Babits (26. november 1883, Szekszárd – 4. august 1941, Budapest) oli ungari luuletaja, romaanikirjanik ja tõlkija.
Aastail 1901–1905 õppis ta Budapesti Ülikoolis õpetajaks. Pärast seda töötas ta õpetajana Bajas (1905–1906), Szegedis (1906–1908), Făgărașes (1908–1911) ja Budapestis (1912–1918). Hiljem töötas mõnda aega taas Budapesti Ülikoolis.
Mihály Babits oli tihedalt seotud kirjandusliku liikumise ja ajakirjaga Nyugat (ungari keeles "Lääs"). Nyugatis avaldas ta oma luulet ja romaane, hiljem oli ta selle ajakirja toimetaja.
Babits tõlkis ungari keelde Dante Alighieri "Jumaliku komöödia". Lisaks tõlkis ta ungari keelde selliseid autoreid nagu Sophokles, Goethe, William Shakespeare, Oscar Wilde ja Charles Baudelaire.
Herbert Fechner

Herbert Kurt Fechner (27. august 1913 Berliin – 28. detsember 1998 Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.
Herbert Fechner oli 5. juulist 1967 kuni 11. veebruarini 1974 Ida-Berliini linnapea.
Eglaine vald

Eglaine vald (läti keeles "Eglaines pagasts") on vald Lätis Augšdaugava piirkonnas. 
Valla suurimad asulad on Eglaine, Annmuiža, Baltmuiža, Laši ja Vitkuški.
Vald moodustati 1889. aastal. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Ilūkste piirkonda.
Härgmäe vald

Härgmäe vald (läti keeles "Ērģemes pagasts") on vald Lätis Valka piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Kārķi ja Valka vallaga, Valmiera piirkonna Naukšēni, Ēvele ja Jērcēni vallaga ning Seda linnaga. Samuti piirneb vald Eesti Valgamaa Tõrva vallaga (varem Helme ja Hummuli vallaga).
Valla pindala on 179 km². 2016. aasta seisuga elas seal 891 inimest, aastal 2010 oli elanikke 899. Valla keskus on Härgmäe küla. Vallavanem on Jānis Krams.
Valda jääb Härgmäe ordulinnus. Sealt leitud kiivrit on kujutatud ka valla vapil.
Ajalugu.
Aastal 1935 oli valla pindala 124,4 km² ja elanikke oli seal 1709. 1945. aastal jagati vald Ērģeme ja Brenti külanõukoguks, aastal 1949 likvideeriti vald ametlikult. Aastal 1954 liideti Ērģeme külanõukoguga likvideeritavad Brenti ja Omuļi külanõukogu. Aastal 1960 liideti sovhoos Smertes Kārķi külanõukoguga, aga aastal 1979 liideti osa Kārķi külanõukogu maid Ērģeme külanõukoguga. Aastal 1981 liideti osa külanõukogu maadest Naukšēni külanõukoguga. Aastal 1990 muudeti külanõukogu taas vallaks. 2009. aastast kuulub Härgmäe vald Valka piirkonda.
Loodus.
Valla põhiosa jääb Tālava madalikule, kirdeosa aga Sakala kõrgustikule. Kõrgeim punkt on Hoomuli lähistel (103,5 m), lõunas on märkimisväärne Paltese mägi (102 meetrit, suhteline kõrgus 40-50 m.). Metsade all on 52,7 % valla maadest. Valla suuremad jõed on selle lõunapiiril voolav Säde jõgi oma lisajõe Rikandaga, samuti voolavad seal Atse, Õhne ja Pedeli jõgi. Looduslikest järvedest asuvad vallas 21,9 hektari suurune Kukris, 24,8 hektari suurune Valdis, 15,8 hektari suurune Bērzezers ja 14,3 hektari suurune Rūķis. Märkimisväärsed loodusobjektid on veel Härgmäe park ja looduskaitse alune tamm Omuļis, looduskaitse all on ka Viķi tamm, Skančkalniņsi pärn, Ozolkalni kahe tüvega tamm, Staļļumuiža tamm, Vērtmuiža tamm, Ielejase künnapuu, Ozoli tamm, Ērģeme kask, Tirlauki tamm, Celmājase pähklipuu, lisaks kasvab vallas, eriti selle põhjaosas, arvukalt nimetuid looduskaitsealuseid põlispuid. Valla lõunaosa asub Seda soo hoiualal, vald ise asub Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealal.
Kaitstavad objektid.
Riikliku kaitse all on Härgmäe ordulinnuse varemed. Regionaalse kaitse all on Härgmäe Pikkmäe linnamägi, Bozēni muinaskalmed, Härgmäe Kübarakünka linnamägi ja Dauguļi keskaegne kalmistu ehk Katrīna kalmistumägi koos selle juures asuva hiiepaiga Katrīna Kirikumäega.
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 825 lätlast, 22 venelast, 7 valgevenelast, 17 ukrainlast, 5 poolakat ja 1 leedulane.
Valla külad:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Kalsnava vald

Kalsnava vald (läti keeles "Kalsnavas pagasts") on vald Lätis Madona piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Bērzaune, Mārciena ja Ļaudona vallaga, Jēkabpilsi piirkonna Varieši vallaga ning Aizkraukle piirkonna Aiviekste ja Vietalva vallaga.
Valla pindala on 147 km². 2016. aasta seisuga elas seal 1856 inimest. Valla halduskeskus on Jaunkalsnava küla. Vallamaja asub aadressil Pārupes iela 2, vallavanem on Artis Mūrmanis.
Ajalugu.
Aastal 1935 oli Kalsnava valla pindala 278 km². Aastal 1945 moodustati vallas Jāņukalnsi, Jaunkalsnava ja Veckalsnava külanõukogu, aastal 1949 aga vald likvideeriti. Aastal 1951 liideti likvideeritava Veckalsnava külanõukogu alad Jāņukalnsi ja Jaunkalsnava külanõukoguga. Aastal 1954 nimetati Jaunkalsnava külanõukogu ümber Kalsnava külanõukoguks. Aastal 1964 liideti sellega likvideeritav Jāņukalnsi külanõukogu. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub vald Madona piirkonda.
Kaitstavad objektid.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Jaunrūcēni muinaskalmed ehk Vene hauad. Regionaalse kaitse all on Kalsnava kiriku muinaskalmed, Tuteni muinaskalmed ehk Rootsi hauad, Daktiņi muinaskalmed ehk Kalmemägi, Matīsēni muinaskalmed, Treikaiņi muinaskalmed ehk Rootsi ja Vene hauad ning Īvēni muinaskalmed ehk Kalmemägi.
Looduskaitse all on Teteri tamm, Teteri mänd, Rizgi vaher, Klajase tamm, Snēveļi tamm, Slokātņi pihlakas, Slokātņi tammed, Veckalsnava kalmistu elupuud, Veckalsnava allee pärnad, Veckalsnava allee, Ciņi mänd ja kaheksa nimetut põlispuud. Valla lõunaossa jääb osalt Kalsnava dendraarium.
Asustus.
2011. aastal elas vallas 1658 lätlast, 66 venelast, 14 valgevenelast, 4 ukrainlast, 16 poolakat ja 10 leedulane.
Vallas on järgmised külad.
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Raul Juursoo

Raul Juursoo (7. märtsini 1939 Raul Jürgenson; sündinud 23. augustil 1938) on eesti ajaloolane.
Ta lõpetas 1973. aastal kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna ajaloolasena. Ta kaitses väitekirja ("Ehitus Eesti NSV-s 1940–1970: Organisatsioon, materiaal-tehniline baas ja tulemused") 1979. aastal.
Ta töötas pikka aega TA Ajaloo Instituudis.
Ķekava vald

Ķekava vald (läti keeles "Ķekavas pagasts") on vald Lätis Ķekava piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Baloži ja Ķekava linnaga ning Daugmale ja Baldone vallaga. Lisaks piirneb see Salaspilsi piirkonna Salaspilsi vallaga, Olaine piirkonna Olaine vallaga ja Riia linnaga.
Valla pindala on 200,9 km². Aastal 2023 oli elanikke 12205. 2011. aasta seisuga elas vallas 14847 inimest. Nende seas oli 12002 lätlast, 1950 venelast, 267 valgevenelast, 202 ukrainlast, 130 poolakat ja 151 leedulast. Valla keskuseks on Ķekava linn, mis aga valla koosseisu ei kuulu.
Valla suurimad jõed on selle lõunaosas voolav Misa, Kirdepiiriks olev Daugava ja selle lisajõgi Ķekava jõgi.
Vald kujunes endise Dole valla aladele. Aastal 1945 moodustati Dole vallas Ķekava külanõukogu. Vald likvideeriti aastal 1949. Aastal 1960 liideti sellega osa likvideeritavast Strēlnieki külanõukogust. Aastal 1954 liideti Baldone vallaga likvideeritav Mīlupe külanõukogu. Aastal 1963 liideti Ķekava külanõukogu kolhooside Mežvidi ja Sarkanais daugavietis alad Baldone külanõukoguga, viimasest liideti osa ka Katlakalnsi külanõukoguga. Aastal 1974 liideti sellega osa likvideeritavast Katlakalnsi külanõukogust, osa külanõukogu alasid eraldati aga taasloodavaks Daugmale külanõukoguks. Aastal 1990 moodustati külanõukogust vald, mis aastal 2009 liideti Ķekava piirkonnaga. 2022. aastal eraldati vallast Ķekava küla, mis sai linnaõigused.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Katlakalnsi luteri kirik, selle orelirõdu, kirikuliste pingid ja interjöör, Depkini mõisa trepi käsipuud, Garlieb Merkeli elukoht ja Klaņģi mäe linnamägi. Kohaliku kaitse all on Saulieši linnamägi ja asulakoht.
Looduskaitse all on Lācīši tamm, Katrīnmuiža tamm, Garlieb Merkeli dendraarium "Katlakalnsi männid", Ozolkalnsi tänava hiidtammed, Jenči mänd, Rozkalni tamm ja Dzerumi tammed. Lisaks kasvab vallas arvukalt looduskaitsealuseid nimetuid põlispuid.
Vallas on 22 küla. Statausega "lielciems" on Katlakalns, Odukalns, Valdlauči, Rāmava, Vimbukrogs, ja Dzērumi. Staatusega "vidējciems" on Alejas, Jaunsil, Krogsils, Krustkalni, Lapenieki, Mellupi ja Plakanciems. Formaalselt on küla staatusega Misas. Ülejäänud külad on staatusega "mazciems": Jenči, Bērzmente, Katrīnmuiža, Lielvārži, Pulkarne, Saulgoži, Skujnieki ja Tīreļi.
Naujene vald

Naujene vald (läti keeles "Naujenes pagasts") on vald Lätis Augšdaugava piirkonnas.
Aastatel 2009–2021 kuulus vald Daugavpilsi piirkonda.
Vallas asuvad teiste seas järgmised asulad: Bukšti, Lociki, Naujene, Stropi.
Mākoņkalnsi vald

Mākoņkalnsi vald (läti keeles "Mākoņkalna pagasts") on vald Lätis Rēzekne piirkonnas.
Mustafa Akıncı

Mustafa Akıncı (sündinud 28. detsembril 1947 Limassolis) on Põhja-Küprose Türgi Vabariigi poliitik. Ta oli 30. aprillist 2015 kuni 23. oktoobril 2020 Põhja-Küprose Türgi Vabariigi president.
Ta sündis aastal 1947 Limassolis. Ta lõpetas aastal 1973 Lähis-Ida Tehnikaülikooli arhitektuuriteaduskonna.
Ta oli aastatel 1976–1990 Põhja-Nikosia (Nikosia türklaste osa) linnapea. 30. aprillist 2015 kuni 23. oktoobrini 2020 oli ta Põhja-Küprose Türgi Vabariigi president.
Isiklikku.
Ta on abielus ja tal on kolm last.
Stéphane Mallarmé portree

„Stéphane Mallarmé portree“ (prantsuse keeles „"Portrait de Stéphane Mallarmé"“) on prantsuse kunstniku Auguste Renoiri õlimaal lõuendil.
1892. aastal valminud teos asub teos asub Versailles' lossi muuseumis Versailles's. 
Renoir on maalil on kujutanud oma sõpra, impressionistide rühmitusele lähedalseisnud prantsuse luuletajat Stéphane Mallarméd.
Eesti Võõrkeeleõpetajate Liit

Eesti Võõrkeeleõpetajate Liit (lühend EVÕL) on Eesti mittetulundusühing, võõrkeelte õpetajate ja võõrkeelte õpetamisega tegelevate organisatsioonide ja aineliitude ühendus. EVÕLi juhatuse esimees on Ene Peterson.
Evelyn McHale

Evelyn Francis McHale (20. september 1923 Berkeley – 1. mai 1947 New York) oli Ameerika Ühendriikide raamatupidaja.
1. mail 1947 kell 10.40 sooritas ta enesetapu, hüpates alla New Yorgis Manhattanil Empire State Buildingu 86. korrusel asuvalt vaateplatvormilt.
Neli minutit hiljem pildistas fotograafiaüliõpilane Robert Wiles limusiinile kukkunud Evelyn McHale'i elutut keha. Foto avaldati ajakirjas Life ning sellest sai hiljem üks tuntumaid, sümboli väärtusega suitsiiditeemalisi fotosid. Foto on tuntud allkirjaga "Kõige ilusam enesetapp".
Vana-Laitsna vald

Vana-Laitsna vald (läti keeles "Veclaicenes pagasts"; eesti keeles ka "Vana-Laitsina", "Laits(i)na vald", saksa keeles "Gemeinde Alt-Laitzen") on vald Lätis Eesti piiri ääres Alūksne piirkonnas. Ajalooliselt jäi vald Apukalna kihelkonda.
Vald piirneb sama piirkonna Vastse-Laitsna ja Ziemeri vallaga ning Smiltene piirkonna Hopa vallaga. Eestis piirneb see Võrumaa Rõuge vallaga (varem Varstu, Rõuge ja Haanja vallaga).
Valla pindala on 72 km². 2016. aasta seisuga elas seal 378 inimest. Valla keskus on Korneti küla, vallavanem on Iveta Vārtukapteine.
Vald asub Alūksne kõrgustikul. Sealt algab Pärlijõgi. Valla territooriumile jäävad ka Korneti järved.
Valla ajalugu.
Valla alal asus Vana-Laitsna mõis. Vana-Laitsna vald moodustati selle aladele aastal 1866. Aastal 1897 liideti sellega Apukalna vald ja Väike-Laitsna (Mazlaicene) vald.
Aastal 1920 arvati osa vallast Eesti koosseisu, Vana-Laitsna vallana. Aastal 1935 oli valla pindala 79,7 km² ja seal oli 1597 elanikku. 1945. aastal moodustati valda Vana-Laitsna ja Druskase külanõukogu, aastal 1949 vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti Vana-Laitsna külanõukoguga likvideeritav Druskase külanõukogu. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub vald Alūksne piirkonda.
Kaitstavad objektid.
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all hiiepaik Vosvi Taevamägi, Tilmani muinaskalmed ehk Rootsi kalmistu ja Druskase ehk Korneti linnamägi. Kohaliku kaitse all on Vana-Laitsna õigeusu kirik. Regionaalse kaitse all on Zeņģi muinaskalmed ehk Rootsi kalmistu, Ķempji muinaskalmed ehk Rootsi kalmistu, Mauliņi muinaskalmed ehk Rootsi kalmistu, Radziņi muinaskalmed, hiiepaik Dimanti Kirikumägi, Maskaļi muinaskalmed ehk Kalmemägi ja Jāņkalni keskaegne kalmistu. Riikliku kaitse all olevad Kūriņkalnsi muinakalmed jäävad osaliselt ka Vastse-Laitsna valda.
Looduskaitse all on Peņķi tamm, Dimanti pahaga kask, Dukāni haraline pärn, Dukāni raagremmelgas, Radziņi kask, Dravnieki tamm, Zālītese tammed, Pauguri vaher, Pelši elupuu, Virsaiši remmelgas, Druskase linnamäe tammed ja Baltiņi tamm. Valla keskosa jääb osaliselt Korneti-Peļļi hoiualale, vald ise asub Vana-Laitsna kaitstaval maastikul.
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 311 lätlast, 19 venelast, 1 valgevenelane, 4 ukrainlast ja 1 poolakas, lisaks veel 23 muude rahvaste esindajat.
Valla külad:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Jaan Kiho

Jaan Kiho (sündinud 24. juunil 1943 Tartus) on eesti näitleja. 
Ta lõpetas aastal 1969 Vanemuise õppestuudio. Ta töötas aastatel 1965–1988 teatris Vanemuine. 
Aastatel 1988–1991 oli ta näitemängutrupi "Munev aine" juht, ta on mänginud ka Tartu Lasteteatris. 
Ta elas aastatel 1991–1994 Rootsis. Seejärel on ta tegutsenud vabakutselisena. Ta on mänginud filmides (Metskannikesed, 1980, Arabella, mereröövli tütar, 1982 ja Näkimadalad) Ta on kirjutanud lavastustele muusikat (Jevgeni Švarts "Punamütsike" 1982, Walt Disney "Miki-Hiir tondilossis", 1988). 
Alates 2009. aasta suvest peab ta koos abikaasa Merrit Kihoga Kolga-Aabla külas Jaanirannal kodurestorani MerMer.
Tahsin Ertuğruloğlu

Tahsin Ertuğruloğlu (sündinud 1953 Nikosias) on Küprose poliitik. Ta on 16. aprillist 2016 Põhja-Küprose Türgi Vabariigi välisminister.
Ta sündis aastal 1953 Nikosias. Ta õppis poliitikateadusi Arizona Ülikoolis, mille lõpetas aastal 1981.
Dietrich Mateschitz

Dietrich Mateschitz (20. mai 1944 Sankt Marein im Mürztal, Steiermargi liidumaa – 22. oktoober 2022) oli Austria ettevõtja.
Ta oli Red Bulli energiajoogiettevõtte kaasasutaja ning talle kuulus 49% firma aktsiatest. Mateschitzi netovara oli (2016. aasta augusti seisuga) umbes 13,9 miljardit eurot.
Sankt Marein im Mürztal

Sankt Marein im Mürztal on vald "(Marktgemeinde)" Austrias Steiermargi liidumaal Bruck-Mürzzuschlagi ringkonnas.
Leila Säälik

Leila Säälik (aastatel 1965–1969 Säälik-Kalmet; sündinud 4. detsembril 1941 Tallinnas) on eesti näitleja.
Ta on lõpetanud 1960. aastal Tallinna 7. Keskkooli ja 1963. aastal Viljandi Kultuurharidustöö Kooli näitejuhi erialal. Aastatel 1962–2008 oli ta Ugala teatri näitleja. Aastatel 1966–1967 oli ta ka Viljandi Kultuurikooli õppejõud ja aastatel 1987–1991 taidlusnäitejuht. Pärast 2008. aastat on olnud vabakutseline näitleja.
Ta on mänginud filmides "Tuuline rand", "Maaletulek", "Teenijanna", "Vana daami visiit", "Klass" ja "Kertu". Ta on mänginud ka telesarjas "Pilvede all".
2005. aastal lavastas ta Ugalas Enn Vetemaa komöödia "Püha Susanna ehk Meistrite kool".
Isiklikku.
Ta oli aastatel 1965–1969 abielus Toomas Kalmetiga.
Bruck-Mürzzuschlagi ringkond

Bruck-Mürzzuschlag on ringkond Austrias Steiermargi liidumaal.
Ringkond tekkis 1. jaanuaril 2013, kui liideti Bruck an der Muri ja Mürzzuschlagi ringkond. Kaks aastat hiljem vähendati Steiermargi vallareformi käigus ringkonna valdade arvu 37-lt 19-le.
Ringkonnas asuvad järgmised omavalitsusüksused:
Biograafiad (To)

Biograafiad (To) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "To".
Mait Summatavet

Mait Summatavet (sündinud 5. juunil 1938) on eesti sisearhitekt ja disainer.
Elukäik.
1960. aastal lõpetas ta Tartu Kõrgema Kunstikooli puitehistöö eriala. 1966. aastal lõpetas ta Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi.
Aastatel 1966–1967 töötas ta Kunstitoodete Kombinaadi kujundajana. 1967–1972 oli ta Eesti NSV Kunstifondi peakunstnik.
Ta on teinud muu hulgas Vabariigi Presidendi residentsi, Eesti Panga ruumide, Ugala teatri, Viru hotelli restorani ja Barclay de Tolly maja sisekujunduse. Ta on disaininud mitmeid valgusteid.
Ta töötas Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi disainikateedri õppejõuna. Aastatel 1987–1995 oli ta ERKI (1989. aastast Tallinna Kunstiülikooli) õppeprorektor, 1990. aastast Tallinna Kunstiülikooli professor, seejärel Eesti Kunstiakadeemia emeriitprofessor. 
Ta on Eesti Sisearhitektide Liidu, Eesti Kunstnike Liidu, Eesti Disainerite Liidu auliige.
1956. aasta Eesti meistrivõistlustel jääpurjetamises tuli ta 8 m² vabaklassi võitjaks.
Isiklikku.
Tema abikaasa Ella Summatavet on nahakunstnik. Tütar Kärt Summatavet on ehtekunstnik, teine tütar Triin Summatavet on graafik ja kunstiõpetaja.
Printemps (Monet)

„Kevad“ (prantsuse keeles „"Printemps"“) on prantsuse kunstniku Claude Monet’ õlimaal lõuendil.
1872. aastal valminud teos asub Waltersi Kunstimuuseumis Baltimore’is. 
Monet on kujutanud maalil oma esimest abikaasat, sirelite varjus istuvat ja lugevat Camille Doncieux’d (1847–1879).
Harakas (Monet)

„Harakas“ (prantsuse keeles „La Pie“) on prantsuse kunstniku Claude Monet’ õlimaal lõuendil.
1868–1869. aastal valminud teos asub Orsay muuseumis Pariisis. 
Maal on saanud nime taral istuva haraka järgi.
2016.–2017. aasta maailma karikasari murdmaasuusatamises

2016.–2017. aasta murdmaasuusatamise maailma karikasari oli 36. ametlik maailma karikasarja hooaeg. 
Esimene MK-etapp toimus 26. novembril 2016 Soomes Kuusamos ja viimane etapp peeti 19. märtsil 2017 Kanadas Québecis. Algselt pidi viimane etapp toimuma Venemaal Tjumenis.
Rue sous la neige, Argenteuil

„Tänav lume all, Argenteuil“ (prantsuse keeles „"Rue sous la neige, Argenteuil"“) on prantsuse kunstniku Claude Monet’ õlimaal lõuendil.
1875. aastal valminud teos asub Rahvusgaleriis Londonis.
Maalil on Pariisi lähistel asuv talvine Argenteuil. Pildil on kujutatud lumega kaetud Saint-Denis’ puiestee, kuhu Monet koos perega oli hiljuti kolinud (praegune aadress: Karl Marxi puiestee nr 21).
Erhard Krack

Erhard Krack (9. jaanuar 1931 Danzig (tänapäeval Gdańsk, Poola) – 13. detsember 2000 Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.
Aastatel 1965–1974 oli ta Saksa DV kohaliku tööstuse ja toiduainetetööstuse minister.
Erhard Krack oli 11. veebruarist 1974 kuni 11. veebruarini 1990 Ida-Berliini linnapea. 
Linnapeaametist lahkumise järel Erhard Krack enam uut töökohta ei leidnud. Ta elas tagasitõmbunult ja poliitikas ei osalenud.
1993. aastal karistati teda 1989. aasta mais toimunud Saksa DV kohalike valimiste tulemuste võltsimise eest 10-kuulise tingimisi vabaduskaotusega.
Walter Ong

Walter Jackson Ong (30. november 1912 Kansas City – 12. august 2003 Saint Louis) oli USA jesuiidi preester, ingliskeelse kirjanduse professor, kultuuri- ja usundiloolane ning filosoof. 
Ta uuris, kuidas üleminek suulisuselt kirjalikkusele mõjutas kultuuri ja muutis inimteadvust.
Moshe Kahlon

Moshe Kahlon (heebrea keeles משה כחלון; sündinud 19. novembril 1960 Haderas) on Iisraeli poliitik, ta kuulus aastatel 2003–2013 Likudi, aastast 2014 kuulub ta enda asutatud erakonda Kulanu. Ta on 2015. aastast Iisraeli rahandusminister.
Ta sündis aastal Haderas Haifa ringkonnas Liibüast pärit repatriantide perekonnas. Aastatel 1978–1986 oli ta aja- ja üleajateenistuses Iisraeli armees. Pärast ajateenistust tegeles ta autotarvikute äriga. Seejärel õppis ta poliitteadusi Haifa Ülikoolis, kus ta lõpetas ülikooli bakalaureusena.
Esimest korda valiti ta Knessetisse aastal 2003, teda on mitu korda Knessetisse tagasi valitud. 14. juulist 2009 kuni 31. märtsini 2013 oli ta Iisraeli sideminister, lisaks oli ta 19. jaanuarist 2011 kuni 31. märtsini 2013 (peaminister Binyamin Netanyahu palvel) ka Iisraeli sotsiaalkindlustusminister. Aastast 2015 on ta Iisraeli rahandusminister.
Isiklikku.
Moshe Kahlon on abielus ja tal on kolm last.
Voldemar Haas

Voldemar Haas (2. juuni 1898 Tori vald – 4. veebruar 1982 Tallinn) oli eesti teatrikunstnik ja maalikunstnik.
Alustas kunstiõpinguid 1919. aastal Pallases. Õpingute ajal töötas ta Eesti Rahva Muuseumis. 1920. aastal tegi ta vanavara kogumisretki Karulasse, Harglasse, Tõstamaale ja Kihnu saarele.
Õppis Pallases 1923. aastani Konrad Mäe ja Ado Vabbe õpilasena. Aastatel 1923–1937 oli ta Vanemuise teatri dekoraator-lavastuskunstnik. Aastatel 1937–1954 töötas Estonia teatri dekoraatori-lavakujundajana.
Pärast Teist Maailmasõda rajas ta koos Natalie Meiga Tallinna Riiklikus Tarbekunsti Instituudis teatrikunsti osakonna. Aastatel 1944–1967 töötas ta Tallinna Riikliku Tarbekunsti Instituudi (1951. aastast Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi) õppejõuna, 1947. aastast oli professor.
Ta viljeles ka tahvelmaali.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Isiklikku.
Tema tütar on tekstiilikunstnik Mall Tomberg.
Kandava vald

Kandava vald (läti keeles "Kandavas pagasts") on vald Lätis Tukumsi piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Kandava linnaga, Zemīte, Vāne, Matkule, Cēre, Jaunsāti ja Pūre vallaga ning Talsi piirkonna Abava, Virbi ja Strazde vallaga.
Valla pindala on 165 km². 2016. aasta seisuga elas seal 1499 inimest. Valla keskus on Kandava linn, mis aga valla koosseisu ei kuulu.
Ajalugu.
Kandava valla aladel asusid varem Aizdzire mõis (võõrandamise ajal kuulus sellele 2487 ha maad), Kalna mõis, Kandava riigimõis (võõrandamisel pindala 490 ha), Kandava kirikumõis (võõrandamisel pindala 413 hektarit), Kandava metsaülemamõis (võõrandamisel oli selle pindala 145 ha), Daigone mõis pindalaga 251 ha, Rūmene mõis pindalaga 617 ha, Līga karjamõis pindalaga 147 ha ja Putnēni mõis pindalaga 360 hektarit. Valla vana saksakeelne nimetus oli "Kandau". Aastal 1935 oli selle pindala 180 km².
1945. aastal moodustati vallas Kandava, Aizdzire, Daigone ja Līga külanõukogu, 1949. aastal vald likvideeriti. Aastal 1957 liideti Līga ja Kandava külanõukogu Kandava linnaga, kus nad moodustasid kandava linna maaterritooriumi. Aastal 1967 liideti osa sellest Aizdzire külanõukoguga. Aastal 1975 liideti Kandava linna maaterritooriumiga osa Pūre ja Aizdzire külanõukogu maid. Kaks aastat hiljem ühendati kogu maaterritoorium Aizdzire külanõukoguga. Aastal 1990 moodustati Aizdzire külanõukogust vald. Aastal 1991 nimetati see ümber Kandava vallaks. Aastal 1996 liideti Cēre ja Kandava valla maad Kandava linnaga, kus need moodustasid Kandava linna maaterritooriumi. Aastal 1997 liideti sellega veel Matkule ja Zemīte vald. Aastal 1999 moodustati Kandava linna maaterritooriumist Kandava piirkond. 2009. aastal vald taastati kui Kandava piirkonda kuuluv haldusüksus. Aastal 2021 liideti vald Tukumsi piirkonnaga.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Kandava kirikumõisa hoone, hiiepaigad Melderi Kuradikoobas ja Melderi kuradikivi, Čāpuļi linnamägi ja hiiepaik Čāpuļi Ohvrimägi või palvemägi. 
Loodus.
Valda läbib Abava jõgi, teine tähtsam jõgi on selle lisajõgi Amula.
Looduskaitse all on Mācītājmuiža tammed, Kalniņi tamm, Kalnamuiža kaldapealne (osaliselt Matkule vallas), Kalnmuiža elupuu, Abava Kuradikoobas, Rūmene allee, Elki kalmistu lehis, Ozolāji mänd, Ozolāji tamm ja Kuradisilma allikas, lisaks veel arvukalt nimetuid põlispuid. Valla keskosa jääb Abava ürgoru looduspargi territooriumile. 
Asustus.
2011. aastal elas vallas 1298 lätlast, 67 venelast, 32 valgevenelast, 15 ukrainlast, 9 poolakat ja 6 leedulast.
Vallas on järgmised külad:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Klintaine vald

Klintaine vald (läti keeles "Klintaines pagasts") on vald Lätis Aizkraukle piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Pļaviņase linnaga, Vietalva, Aiviekste vallaga, Bebri ja Koknese vallaga, üle Daugava jõe ka Sece ja Staburagsi vallaga ning Jēkabpilsi piirkonna Sēlpilsi vallaga.
Valla pindala on 94 km². 2016. aasta seisuga elas seal 771 inimest. Aastal 2011 elas vallas 655 lätlast, 67 venelast, 12 valgevenelast, 9 ukrainlast, 9 poolakat ja 10 leedulast. Valla keskuseks on Stukmaņi küla, vallavanem on Giedre Zvirgzdiņa.
Stukmaņi vald loodi 19. sajandil. Agraarreformi ajal kuulusid selle Stukmaņi mõisale 1693 ha ja Rītere mõisale 490 hektarit maad. Aastal 1925 nimetati vald ümber Pļaviņase vallaks. Pļaviņas sai aastal 1927 linnaõigused ja selle maad eraldusid siis valla aladest. Aastal 1935 oli Pļaviņase valla pindala 110 km² ja seal oli 1695 elanikku.
Aastal 1945 moodustati vallas Pļaviņase ja Klintaine külanõukogu, 1949. aastal vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti Klintaine külanõukoguga likvideeritav Pļaviņase külanõukogu, aastal 1960 liideti Pļaviņase sovhoosi maad Pļaviņase linna maapiirkonnaga. Aastal 1977 liideti osa külanõukogust Pļaviņase linnaga. Aastal 1990 organiseeriti külanõukogu ümber vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Pļaviņase piirkonda.
Kultuurimälestistest on kohaliku kaitse all Kalnapeļņi muinaskalmed. Riikliku kaitse all on Stukmaņi mõisa hoonetekompleks, sealhulgas kaks aita, vana häärber, mis kannab nime Sikadele, ja torniga tall-tõllakuur, lisaks veel Pļaviņase linnamägi ehk Kassimägi, Avotiņkalnsi linnamägi, Viinamäe linnamägi ja muinaskalmed, Oliņkalnsi linnamägi ja XIV sajandist pärit piirikivi.
Vallas voolavatest jõgedest tähtsaimad on Daugava, Pelve ja Pērse jõgi.
Looduskaitse all on Rītere Tuvimänd, Auzāni kuusk, Klintaine kuiv jõesäng ja karstiala, Kalēji tamm, Viesturi esimene tamm, Aveniņi tamm, Vīnkalni tamm, Depši pärn, Depši tamm, Silrieši tammed, Lokstiņi tammed, Lokstene vaher, Lokstene tamm ehk Seatamm, Jaunzemi saar, Steģi tamm, Vozmi künnapuu, Vozmi tamm ja Klintaine tamm. Lisaks kasvab vallas veel arvukalt nimetuid põlispuid. Valla lõunaossa jääb 83 ha suurune Klintaine hoiuala.
Vallas on seitseteist küla. Valla keskus Stukmaņi on staatusega "vidēciems" ja seal oli 2020. aastal 176 elanikku. Ülejäänud valla külad on staatusega "mazciems": Alkšņi 20 elanikuga aastal 2009, Avotiņi 20 elanikuga aastal 2009, Čulkstēni elanikuga aastal 2003, Alunēni 20 elanikuga aastal 2008, Dīķīši 15 elanikuga aastal 2009, Ilgciems 6 elanikuga aastal 2003, Klintaine 30 elanikuga aastal 2009, Lauciņi 4 elanikuga aastal 2009, Mūrnieki 35 elanikuga aastal 2009, Peļņi 6 elanikuga aastal 2009, Rīteri 84 elanikuga aastal 2020, Salas 5 elanikuga aastal 2009, Skaistlejas 8 elanikuga aastal 2009, Stēģi 8 elanikuga aastal 2009, Sturti 6 elanikuga aastal 2015 ja Zemlejas 3 elanikuga aastal 2003. Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.