Bhikkhu

Bhikkhu on budismis almustest elatuv munk, täielikult ordineeritud meessoost Buddha õpetuse pühendunud järgija. Kasutusel on ka sanskritikeelsest nimetusest "bhikṣu" tuletatud bhikšu. Vastav nunna nimetus paali keeles on bhikkhunī, sanskriti keeles bhikṣuṇī.
Mõiste.
"Bhikkhu" (sanskriti keeles "bhikṣu"; paali keeles "bhikkhu"; tiibeti keeles "dge slong"; hiina keeles ⽐丘 "biqiu"; jaapani keeles "biku") täpne tõlkevaste on ‘kerjus’ (tuletis sanskriti verbijuurest "bhikṣ" ‘kerjama’), mis viitab omandi puudumisele ja sellele, et mungad kerjavad toitu. Buddha pöördus oma kaaslaste poole alati selle sõnaga ("Bhikkhu"'d!), mis tol ajal ei tähendanud muud kui "Kerjused!". Tänapäeval tõlgetes kasutatakse tavaliselt sõna "Mungad!" või jäetakse üldse tõlkimata.
Varajases budismis oli kerjusmunga sünonüümiks ka ‘erakrändur’ (sanskriti keeles "parivrājaka"), ka 'kodutu' või 'hulgus', kuna tal puudus püsiv eluase. Ajapikku aga jäi mungakogudus paikseks ja tänapäeval elab enamik munki kloostrites.
Kombestik.
Almuste kogumine on theravaada budismi maades (Tais, Myanmaris, Sri Lankal jm) munkade jaoks oluline ka praegu. Hommikusel (või ka lõunasel) pindapatal, toidu-almuse kogumise ringil, kõnnivad nad paljajalu, silmi maast tõstmata, kelleltki midagi palumata, võttes vastu üksnes seda, mida neile vabatahtlikult, küsimata pakutakse. Nendes maades, kus toetajaid pole piisavalt, võidakse vastu võtta ka rahalisi annetusi jmt.
"Bhikkhu" pole preester, ta ei ole vahendaja jumala ja inimese vahel. Küll aga võidakse temalt paluda õnnistust või õpetust vmt. "Bhikkhu" on valinud tsölibaadi ja vaesuse ehk maistest asjadest vaba ja alandliku elu. Algselt ja ideaalselt vajab "bhikkhu" vaid rüüd keha katmiseks ja kaussi toidu kerjamiseks ning neid saab ta ka ise endale valmistada. Tal pole tavaeluga seotud kohustusi, kuid ta peab kinni pratimokša reeglitest. 
"Bhikkhu" viibib tavaliselt kloostris ehk vihaaras, kuid ta võib olla ka mujal või rännata vabalt ringi. Kuna "bhikkhu" on idee poolest kodutu, siis pole ta ka jäigalt kinnistatud ühe või teise kloostri külge. Üldiselt on "bhikkhu" teretulnud mistahes riigi ja koolkonna budistlikus kloostris. Üksnes "vassa" ajal (vihmaperioodil) peavad "bhikkhu"'d reeglina püsima ühes kindlas kohas. "Bhikku" staatuse määrab suuresti see, mitmel "vassal" ta on olnud. 
"Bhikkhu" (või "bhikkhunī") väliseks tunnuseks on paljaks aetud pea ja mungarüü (sanskriti keeles "cīvara" või "kāṣāya"); muid rõivaid ei kanna "bhikkhu" kunagi. Mungarüü oli algselt määrdunud kollakat tooni; selliseid kantakse ka tänapäeva theravaada budismi maades. Nunnad ehk "bhikkhuni"'d kannavad valget rüüd. Ehkki "bhikkhu"'del ("bhikkhunī"'del) on sanghas ja kloostris erinevad staatused, kannavad nad kõik ühesuguseid rüüsid, ilma mingite täiendavate tunnusmärkideta. 
Paljudes traditsioonides võib "bhikkhu" ka loobuda oma staatusest, minnes ilmalikku ellu, ning võib ka jälle uuesti "bhikkhu"'ks saada.
"Upāsaka" (meessoost) või "upāsikā" (naissoost) on Gautama Buddha õpetuse ilmikjärgija, kes ei ole ordineeritud mungaks, nunnaks ega noviitsiks, kuid kes juhindub "Viiest tõotusest". Peamine sisuline erinevus "upāsaka" ja "bhikkhu" vahel on see, et lisaks loobumisele pahedest on "bhikkhu" loobunud ka varast ja kodust. Formaalne erinevus seisneb ordinatsioonis, kuid loomulikult võib igaüks elada sündsalt ja ausalt ka ilma tõotusteta ning selleks ei pea luba küsima ega õnnistust otsima.
Ordineerimine.
Mungaks ordineerimisele eelneb mungaõpilase ehk šramanera periood ning kogu ettevalmistus võib kesta umbes aasta. Theravaada traditsioonis järgib munk 227 pratimokša reeglit. Eri traditsioonides ja koolkondades on reeglite hulk ja sisu mõnevõrra erinev, kuid enamasti kuulub nende hulka üks söögikord päevas, loobumine kõrgest ja pehmest magamisasemest, igasugusest meelelahutusest jmt. 
Tai budismis on igale noormehele soovitatav lühiajaline ordinatsioon kestusega vähemalt kolm kuud. Igaüks võib sellest staatusest ka loobuda ning hiljem see taas omaks võtta. 
Vinaya reeglite kohaselt saab ordinatsiooni anda vaid inimesele, kes seda ise omal algatusel vabatahtlikult soovib, vastasel juhul on see algusest peale kehtetu. 
Sõltuvalt ordinatsiooni taotleja vanusest ning teadmistest eristatakse kaht liiki ordinatsiooni: 
Esmalt peab sanghaga liituja läbima "pabbajjā" (maise hüljanu) ordinatsiooni ja saama šramaneraks (noormungaks), misjärel on tal võimalik läbida "upasampadā" (täisordinatsioon) ja saada täisordineeritud mungaks. Noormunk järgib 10 juhist, täisordinatsiooni saanud munk 227 ja nunn 311 juhist.
Kui munk on läbinud sanghas 10 või rohkem vihmaperioodi ("vassa"), nimetatakse vanemmungaks ("thera"), kui aga 20 või rohkem "vassa"'t, siis kõrgemaks vanemmungaks ("mahā-thera"). “Vanem” ("thera") ei viita Buddha sõnade kohaselt eale ega hallile peale, vaid targale, kes on mõistnud dhammat ja nelja tõde, on vägivallatu, kõlbeline ja tajusid ohjav, tark ja ebapuhtusest loobunud "bhikkhu".
Tiibeti budismis eristatakse kolme munkluse taset: