tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
UNESCO maailmapärandi kaitse konventsioon

UNESCO maailmapärandi kaitse konventsioon (inglise keeles ametlikult "Convention Concerning the Protection of the World Cultural and Natural Heritage", lühemalt "World Heritage Convention"; prantsuse keeles ametlikult "Convention pour la protection du patrimoine mondial, culturel et naturel", lühemalt "Convention sur le patrimoine mondial") on 23. novembril 1972 Pariisis vastuvõetud maailma erilise kultuuri- ja looduspärandi ning nende segapärandi kaitse korraldamise meede, et tagada nende säilimine tulevastele põlvedele.
2024. aasta augusti seisuga oli konventsiooni ratifitseerinud 196 riiki. Neist on 192 ÜRO liikmesriigid, lisaks veel ÜRO vaatlejariigid Püha Tool ja Palestiina ning Uus-Meremaaga assiotseerunud riigid Cooki saared ja Niue. Ainuke ÜRO riik, kes pole liitunud konventsiooniga, on Liechtenstein.
Konventsioonis on 38 artiklit.
Balázs Dzsudzsák

Balázs Dzsudzsák (sündinud 23. detsember 1986 Debrecenis) on Ungari jalgpallur, poolkaitsja. 2020. aastast alates mängib ta Ungari klubis Debreceni VSC. 2018–2020 mängis ta Araabia Ühendemiraatide klubis Al-Ittihad Kalba. Ta on olnud ka Ungari jalgpallikoondise kapten.
Ta mängis 2004–2008 Debreceni VSC-s, 2008–2011 PSV Eindhovenis, 2011–2012 Mahhatškala Anžis, 2012–2015 Moskva Dinamos, 2015–2016 Bursasporis ja 2016–2018 Al Wahdas.
Alates 2007. aastast on ta mänginud Ungari jalgpallikoondises. 100 koondisekohtumises on ta löönud 21 väravat (seisuga 18.11.2018). 10. septembril 2013 lõi ta 2014. aasta MM valikmängus Eesti koondise vastu värava, mille tulemusel jäi kohtumise lõppseisuks 5:1.
2007. aastal valiti ta Ungari aasta jalgpalluriks. 2008. aastal tuli ta PSV Eindhoveniga Hollandi meistriks.
Dzsudzsák on 179 cm pikk ja kaalub 72 kg.
Loodusvara kasutusõiguse tasu

Loodusvara kasutusõiguse tasu ehk loodusvara maks (inglise "natural resource charge") on rahaline makse, millega loodusvara kasutaja hüvitab kulutused, mis ühiskond on teinud loodusvarade otsimiseks, säilitamiseks, taastamiseks ja võimalike tulevaste asendajate leidmiseks. Loodusvara maks peab katma ka kulutused, mis johtuvad loodusvarade ja nende ammutusviiside seostest.
Loodusvara kasutusõiguse tasu on
Loodusvara lubatava kasutuse määr

Loodusvara lubatava kasutuse määr (inglise "resource use rate") on teatud ajavahemikuks administratiivselt kehtestatav loodusvarade (nt mets, ulukid, kalavarud) kasutamise piirmäär, mille kehtestamisel arvestatakse looduskasutuse mõju keskkonnaseisundile.
Loodusvara säästev hind

Loodusvara säästev hind (inglise "sustainable price for a resource") on hind, mis tagab kauba või teenuse tootmisel tekkinud negatiivsete keskkonnamõjude leevendamise vastuvõetavale tasemele.
Manco Inca Yupanqui

Manco Inca Yupanqui (tuntud ka kui Manco II, ketšua keeles "Manqu Inka Yupanki"; 1516–1544) oli Inkade riigi ülemklassi liige ("Sapa Inka"), Inkade riigi viimase valitseja Atahualpa vend.
Tema isa oli Inkade riigi üheteistkümnes valitseja Huayna Capac.
Pärtli Liisu

Pärtli Liisu on tammepuust skulptuur Paduvere talumuuseumi õuel. Skulptuuri autor on Peterburi kunstnik Grigori Azarenkov.
Ooberst von Schwartz

Ooberst von Schwartz on tammepuust skulptuur Paduvere talumuuseumi õuel. Skulptuuri on valmistanud Peterburi kunstnik Grigori Azarenkov. 
Skulptuur kujutab Vaimastvere mõisa omanikku Christoph Jacob Schwartzi.
Keskkonnakulutused

Keskkonnakulutused (inglise "environmental expenditures") on kulutused keskkonnakaitse meetmete kavandamiseks ja rakendamiseks, samuti keskkonnale tekitatud kahju hüvitamiseks või olukorra parandamiseks.
Keskkonnakvaliteedinorm

Keskkonnakvaliteedinorm ehk keskkonnanorm (inglise "en­vironmental quality standard") on saastuse lubatud tase keskkonnas, kuhu saastus paisatakse (õhk, vesi, pinnas) ning mis ei kahjusta inimese tervist ega vara.
Keskkonnakvaliteedinormi kehtestamisel arvestatakse piirkonna eripära, keskkonna isepuhastusvõimet ja saasteaine teadaolevat järelmõju.
Keskkonnakvaliteedinorm Eestis.
Eestis kasutatakse kahetasemelist normimist. Keskkonnakvaliteedinormi sihtväärtus määrab loodusliku fooni lähedase, inimesele ja ökosüsteemile ohutu saastekontsentratsiooni. Piirväärtus määrab saasteainete kontsentratsiooni, mille ületamisel tuleb piirkond lugeda riskitsooniks.
Keskkonnarisk

Keskkonnariski (inglise keeles "environmental risk") ehk keskkonnaohtu (inglise "environmental hazard") laiemas tähenduses hinnatakse kui tõenäosust põhjustada soovimatuid ja ohtlikke keskkonnamuutusi (nt kliimamuutus, liigirikkuse muutused, keskkonnakemikaalid, invasiivsed võõrliigid, tolmeldajate vähenemine). Kitsamas tähenduses nimetatakse keskkonnariskiks kahjustuse, vigastuse, haiguse või surma tõenäosust inimese kavandatud ja korraldatava tegevuse tagajärjel. 
Keskkonnariski vähendamiseks rakendatakse mh keskkonnaauditit ja keskkonnamõju hindamist.
Keskkonnariski hindamine

Keskkonnariski hindamine (inglise keeles "environ­mental risk assessment") on keskkonnale avalduva kahjuliku mõju tagajärgede (keskkonna-, tervise-, sotsiaal-majanduslik mõju) ja nende ilmnemise tõenäosuse (ruumiline ja ajaline levik) hindamine.
Keskkonnariski hindamine on oluline näiteks keskkonnamõju hindamisel ning keskkonnariskide (nt avariid, õnnetused) eest kindlustamisel ja vältimisel. 
Keskkonnariski hindamine on osa keskkonnariski analüüsist, mis sisaldab ka riski vältimis- ja leevendusmeetmete kavandamist ning huvirühmadele nendest teadaandmist.
Keskkonnaluba

Keskkonnaluba (inglise "environemntal permit") on kirjalik otsus, mis seab keskkonda mõjutavale tegevusele piirangud või erinõuded. 
Eestis on kasutusel nt keskkonnakompleksluba, vee-erikasutusluba, geoloogilise uuringu luba jm.
Keskkonnakompleksluba

Keskkonnakompleksluba (inglise "integrated environmental permit") on kirjalik otsus, mis annab õiguse käitise või selle osa kasutamiseks viisil, mis mõjutab võimalikult vähe keskkonda. 
Keskkonnakompleksluba sätestab tingimused, mis peavad kindlustama vee, õhu ja pinnase kaitse ning käitises tekkinud jäätmete käitlemise. Keskkonnakompleksloa tingimused on suunatud saaste vältimisele ning tagama selle, et saastus ei kanduks ühest keskkonnaelemendist (vesi, õhk, pinnas) teise.
Fiskaalne keskkonnamaks

Fiskaalne keskkonnamaks (inglise "fiscal environmental tax") on riigieelarvesse lisatulu toomiseks loodud maks. Maksu eesmärk võib küll olla käitumise muutmine, kuid samas ka tulu tekitamine riigieelarvesse. 
Fiskaalsed keskkonnamaksud on energiamaksud (nt süsinikdioksiidimaks), aga ka näiteks jäätme- ja pestitsiidimaksud.
Jätkusuutlikkuse hindamine

Jätkusuutlikkuse hindamine (inglise "sustainability assessment", "sustainability impact assessment") on keskkonnamõju hindamise eriliik, mille eesmärk on tagada, et kavandatav tegevus võimaldab ja aitab kaasa kogukonna või piirkonna tasakaalustatud arengule pikemas ajaraamis.
Keskkonnaruumi seadus

Keskkonnaruumi seadus (inglise "environ­mental space act", "environ­mental space law") on hüpoteetiline õigusakt, mis peaks reguleerima ühiskonna tegevusviise ja ulatust nõnda, et see ei kahjustaks keskkonnaruumi (inglise "environmental space") omadusi. Nagu on keelatud teatud inimõigusi piiravad ja inimsusvastased teod, peaksid olema otseselt piiratud ka toimingud, mis häirivad keskkonnaruumi stabiilsust. Keskkonnaruumi seaduse mõju õigusaktidele peaks olema analoogne põhiseadusega ja tagama alamate õigusaktide keskkonnaalase kooskõla.
Kalle Tammemäe

Kalle Tammemäe (sündinud 10. septembril 1958 Antslas) on eesti infotehnoloog, endine Eesti Infotehnoloogia Kolledži rektor ja Tallinna Tehnikaülikooli õppeprorektor.
Haridus.
Ta on õppinud aastatel 1964–1969 Misso Keskkoolis, aastatel 1969–1973 Juuru Keskkoolis ja aastatel 1973–1976 Nõo Keskkoolis. 1976–1981 õppis Tallinna Polütehnilises Instituudis arvutitehnika eriala, sai süsteemiinseneri diplomi. Aastatel 1984–1987 õppis kraadiõppes ja 1992–1994 doktorantuuris.
Päde küla

Päde küla (ka Pädeküla) oli küla Laiuse kihelkonnas Vaimastvere vallas, praeguse haldusjaotuse järgi Jõgeva vallas. Päde liivakarjäär asub Pedja raudteejaamast 1 km põhja suunas.
Ajalugu.
Küla on esimest korda kirjalikes allikates mainitud 1411. aastal.
Pädekülas oli koolimaja, mis hävis 1862.a. oktoobris toimunud tulekahjus. Lapsed jätkasid õpinguid Kõola koolis.
Kahju tekitamine

Kahju tekitamine (inglise "damaging") on tegevus(ed) või tegevusetus, mille tulemusena on kehtivaid väärtushinnanguid arvestades vähenenud mingi eseme (subjekti) või protsessi väärtus või muutunud selle tähendus. 
Kahju tekitamine ja kahju ulatus on üks alus vastutuse tekkimisele ühiskondlike kokkulepete (nt seadused, au- ja moraalikoodeksid) kohaselt. 
Keskkonnale kahju tekitamise probleemi tunnetamine muutub üha enam selliste ühiskondlike kokkulepete osaks.
Keskkonnasertifitseerimine

Keskkonnasertifitseerimine (inglise "environmental certification") on protseduur, mille käigus erapooletu osapool – sertifitseerimisorgan – tõendab kirjalikult, et organisatsioon, toode, tootmisprotsess või teenus vastab kindlatele keskkonnanõuetele. 
Keskkonnasertifitseerimise positiivset tulemust kinnitatakse tavaliselt sertifikaadi või märgisega.
Carlyle Glean

Sir Carlyle Arnold Glean (11. veebruar 1932 Gouyave – 21. detsember 2021) oli Grenada pedagoog, poliitik ja riigiametnik. Ta oli aastatel 2008–2013 Grenada kindralkuberner.
Glean omandas kodumaal rakendusliku pedagoogilise hariduse. Töötas algul algkooliõpetajana ja hiljem koolidirektorina. Akadeemilise kõrghariduse omandas ta Kanadas Calgary Ülikoolis, kus kaitses 1970. aastal bakalaureusetöö ja 1973. aastal magistritöö pedagoogikas.
Aastatel 1974–1976 oli ta Grenada õpetajate seminari rektor ja 1976–1986 töötas Lääne-India Ülikooli haridusteaduskonna õppejõuna.
Pöördunud 1986. aastal Grenadasse tagasi, sai Gleanist poliitik Rahvusliku Demokraatliku Kongressi koosseisus. Aastatel 1990–1995 oli ta Grenada haridusminister. Ta on olnud ka Rahvusliku Demokraatliku Kongressi peasekretär ja aseesimees. Aktiivsest poliitikast taandus ta 1998. aastal.
27. novembrist 2008 kuni 7. maini 2013 oli ta Grenada kindralkuberner.
Usutunnistuselt oli Carlyle Glean katoliiklane. Ta abiellus 1955. aastal ja tal on viis last.
Kohalik areng

Kohalik areng (inglise "local development") on majanduslik ja sotsiaalne ning looduskasutuse ja looduskaitsega seotud edenemine kogukonnas, mis on määratletud kindla, enamasti ühe kohaliku omavalitsuse või muu väiksema haldusalaga.
Hartwicki reegel

Hartwicki reegel (inglise "Hartwick's rule") on ressursimajanduses defineeritud järgmiselt: "kui riigi majandus sõltub oluliselt mõnest taastumatust loodusvarast (nt nafta), siis on stabiilse majanduskasvu vältimatu eeldus sellest loodusvarast saadava kasumi taasinvesteerimine". See ei pruugi olla jätkusuutlikkuse saavutamise eelduseks. 
Hartwicki reeglile tüüpilist situatsiooni kohtab Norras.
Maastikuhooldus

Maastikuhooldus (inglise "landscape management") on laiemas tähenduses kompleksne looduskaitsevaldkond, mille eesmärk on ökoloogiliselt ja esteetiliselt väärtuslike ja mitmekesiste maistute kujundamine ja kaitse sihipärase planeerimise ja tegevusega; teisalt ka intensiivse maakasutuse soovimatute kaasnähtude vähendamine.
Maastikupoliitika

Maastikupoliitika (inglise "landscape policy") on maastiku hindamise põhimõtete, strateegiliste sihtide ja suuniste kogum toimiva ja esteetilist rahuldust pakkuva terviku loomiseks. 
Maastikupoliitikat rakendatakse nt mingis piirkonnas kavandatava tegevuse (majandusarendus ja looduskaitse) ettevalmistamisel.
Metsahool

Metsahool (inglise "forest stewardship") on metsa looduskaitseliselt ja sotsiaalselt vastutustundlik kasutamine ning majandamine (säästev metsandus), et hoida ja rohkendada metsa väärtusi ka tulevaste põlvede tarbeks. 
On algatatud vastavaid riiklikke programme, näiteks USAs Metsahoole programm (inglise "Forest Stewardship Program"), mis toetab metsaomanikke, kes praktiseerivad metsa säästvat majandamist ja mitmekülgset kõrvalkasutust.
Mitme-kriteeriumi hindamine

Mitme-kriteeriumi hindamine (inglise "multi-criteria evaluation", "multi-criteria analysis") on hindamismeetod otsusetegemise hõlbustamiseks, kui võimalikke lahendusvariante on mitu ja eesmärke, millele sobivaim variant peab vastama, on samuti mitu. Valikuvariantide hindamiseks määratletakse eesmärkidele vastavad kriteeriumid, mis võivad kajastada nii erinevaid mõõtühikuid (nt rahaline, füüsiline ehk loodusvarade kasutus, sotsiaalne ehk jaotumus ühiskonnas ja ajaline kriteerium) kui ka erinevaid tasandeid (nt kohalik, riiklik ja piirkondlik).
Võrdlusanalüüs

Võrdlusanalüüs, võrdlusuuring (ingl.k. "benchmark; benchmarking") on strukturaalne meetod tuvastamaks nii era- kui ka avaliku sektori organisatsioonide parimaid praktikaid, võrdlemaks neid oma toimingute ja protsessidega ning kasutamaks parimaid praktikaid oma toimingute parendamiseks ja tõhustamiseks. Eesmärgiks on tuvastada valdkonna "parim oma klassis" ettevõtete tootlikud ja efektiivsed toimingud ja protsessid ja võtmaks neid kasutusele oma ettevõtte protsesside, toodete ja teenuste parendamiseks. See on organisatsiooni tulemuslikkuse näitajate võrdlus teiste (parimate) samalaadsete organisatsioonide näitajatega oma tulemuslikkuse parendamise eesmärgil. 
Organisatsioonid teevad ka sisest võrdlusanalüüsi, jälgides ja võrreldes jooksvat tulemuslikkust mineviku tulemuslikkusega. Võrdlusanalüüs otsib võimalusi parendada vaadeldavat äriprotsessi, rakendades eeskätt parimaid praktikaid, mitte pelgalt tulemuslikkust mõõtes. Võrdlusanalüüs on protsess, mille käigus organisatsioon teeb kindlaks oma kriitilised edufaktorid, uurib, kuidas teistel edukamatel organisatsioonidel (või organisatsiooni allüksustel) on õnnestunud neid faktoreid saavutada, ning viib oma tegevustesse sisse vajalikud täiustused. 
Võrdlusanalüüs on ühtlasi juhtimisvahend, mis hõlmab organisatsiooni või üksikisiku tegevuse võrdlemist samal tegevusalal saavutatud taseme või parima tulemusega. Võrdlusanalüüsi abil kavandatakse ja rakendatakse meetmeid sellise tulemuse saavutamiseks. Võrdlusanalüüsi eesmärk võib olla näiteks tootmisprotsessi tõhustamine ja keskkonnanäitajate parandamine. 
Võrdlusanalüüsi kasutatakse laialdaselt ka avaliku sektori ja kogukonna arendamisel.
Partnerlus

Partnerlus (inglise "partnership") on kahe või mitme ühenduse või asutuse ühine töö, kusjuures ükski osaline ei võta vastu otsuseid ühepoolselt. 
Partnerluse puhul otsustavad osapooled koostöö eesmärgid, tegevuskava ja vahendid koos. Partnerlusega sarnaneb kahe või mitme poole vaheline konsulteerimine, kuid partnerluse korral on koostöö märksa suurem, s.t partnerlus on rohkem kui lihtsalt konsulteerimine. 
Avaliku ja erasektori partnerlus tähendab avaliku võimu ning mittetulundusühenduse ja/või ettevõtte koostööd.
Hapnikubilanss

Hapnikubilanss (inglise "oxygen balance") on suhe atmosfääri lisanduva hapniku (fotosüntees, osalt ka keemilised reaktsioonid maakoores) ja sealt võetava (hingamine, kõdunemine, anorgaaniliste ainete oksüdatsioon, kütuste põletamine, tööstuslik kasutamine) hapniku vahel.
Tervola vald

Tervola on vald Soome Lapi maakonnas. Naabervallad on Keminmaa vald, Ranua vald, Rovaniemi linn, Simo vald, Tornio linn ja Ylitornio vald.
Läbi valla voolab Kemijoki.
Suuremad külad on Koivu, Lapinniemi, Runkaus ja Ylipaakkola.
Kirikukülas on kolm kirikut.
Valda läbib raudtee ja seal asub Tervola raudteejaam.
Ökorelv

Ökorelv (inglise "ecological weapon") on ökosüsteemi mõjutuste kaudu sõjalise ülekaalu saavutamiseks kavandatud relv ja relvasüsteem. 
Paratamatult kujunevad igasugused massihävituseks kavandatud relvad kasutamisel suuremal või vähemal määral ökorelvaks. Nii bioloogilise, keemilise kui tuumarelva mõju võib pöördumatult kahjustada ökosüsteemi. On viidatud ka võimalike klimaatiliste (meteoroloogiliste) relvade mehhanismidele, mille olemuseks on mitmesuguste mõjutusvahendite abil näiteks destruktiivsete atmosfäärimuutuste esilekutsumine ning nende nii ajas kui ka ruumis kontrollitud juhtimine. Samuti on viidatud tektoonilise relva toimepõhimõttele, mis võimaldaks maakoore teatud piirkonnas suurejõuliste plahvatuste abil vallandada maakoores olevaid pingeid ning kutsuda esile maavärinaid. 
Ökosüsteemis kätketud energia ulatuslik kasutamine sõjalisel otstarbel on aga ilmselt pöördumatu iseloomuga ning väljub praktikas arvatavasti kontrolli alt.
Siduja

Siduja (inglise "sink") on ökosüsteemi osa, mis suudab vastu võtta ja kahjutustada inimese tekitatud saaste- ja jääkaineid (sh CO2 sidumine; vette, õhku ja pinnasesse sattuvate heitmete neutraliseerimine, lagundamine ning uuesti looduslikku ringesse laskmine).
Süsiniku sidujana toimivad nt ookeanid, metsad ja sood, mis neelavad rohkem süsinikdioksiidi, kui eraldavad seda. Seetõttu on nende ökosüsteemide säilitamine ja kaitse väga oluline kliimamuutuse negatiivsete mõjude leevendamisel.
Toormemahukas tootmine

Toormemahukas tootmine (inglise "raw-material-intensive production") on tooteühiku kohta palju loodusvarasid kasutav tootmistegevus (Eestis näiteks põlevkivi karjääriviisiline kaevandamine).
Puhtam tootmine

Puhtam tootmine (inglise keeles "cleaner production") on strateegia tootmistegevuse ja toodete täiustamiseks, et vähendada neist tulenevaid riske inimestele ja ümbritsevale keskkonnale ning tõsta nende ökotõhusust.
Puhtama tootmise põhimõte on saaste vältimine, mida saavutatakse taaskasutuse, töötlemise, tehnoloogia muutmise, kontrollmehhanismide, ressursikulu vähendamise, materjalide asendamise jms teel.
Juhan Vaabel

Juhan Vaabel (ka Johan Vaabel; 26. august 1899 Karksi vald, Pärnumaa – 10. aprill 1971 Tallinn) oli eesti majandusteadlane, Tallinna Polütehnilise Instituudi professor ja Eesti NSV Teaduste Akadeemia liige (1946).
Haridus.
Ta omandas alghariduse Karksi valla- ja kihelkonnakoolis, lõpetas aastal 1919 Tartu Kommertskooli. Ta võttis osa Vabadussõjast; aastal 1924 lõpetas ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonna I järgu diplomiga, ta oli EÜS Ühendus liige. 
Ta oli aastatel 1924–1929 Tartu Ülikooli teadusstipendiaadina Tartus, Prahas ja Pariisis ning aastatel 1935 ja 1937 Rockefelleri stipendiaadina Genfis. Ta kaitses aastal 1930 Tartu Ülikoolis "mag. jur." ja aastal 1934 "dr. jur." väitekirja.
Töökäik.
Vaabel oli aastatel 1929–1935 Majandusministeeriumi rahandusnõunik, peasekretär ja rahandusosakonna direktor; aastatel 1932 –1935 oli ta majandusministri abi, aastatel 1936–1939 majandusministri rahandusnõunik. Ühtlasi oli ta aastatel 1931–1935 ja 1937–1939 Tartu Ülikooli finantsõiguse õppeülesande täitja (olles aastast 1934 erakorraline ja aastast 1939 korraline professor). 
19. juulist 3. oktoobrini 1940 oli ta Eesti Panga president. 
Aastatel 1940–1941 oli ta Tallinna Tehnikaülikooli krediidi ja finantsmajanduse kateedri juhataja ja professor, alates 29. maist 1941 ka majandusteaduskonna dekaan; ühtlasi oli ta ka Eesti NSV Rahanduse rahvakomissari asetäitja.
Pärast sõja algust evakueerus ta NSV Liidu tagalasse, kus ta aastatel 1941–1942 töötas NSV Liidu Riigipanga Saratovi kontori vaneminspektorina. Aastatel 1942–1947 oli ta Eesti NSV rahanduse rahvakomissari asetäitja.
Aastatel 1944–1964 töötas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi alul rahanduse ja krediidi kateedris, hiljem statistika ja raamatupidamise kateedris professor, aastatel 1944–1949, 1953–1954 ja 1958–1964 oli ta kateedrijuhataja; aastatel 1957–1960 oli ta kaugõppeteaduskonna dekaan. 1950. aastate alguses oli ta lühikest aega TRÜ haldusõiguse kateedri juhataja. 
Aastal 1946 sai ta ENSV TA akadeemikuks õigusteaduse alal. Ta oli aastatel 1946–1951 ja 1964–1968 Eesti NSV Teaduste Akadeemia asepresident. 1951. aastal vallandati ta akadeemia asepresidendi ametist kui kodanlik natsionalist, hiljem õigused taastati. On maetud Karksi kihelkonna, Karksi-Nuia Rahumäe kalmistule. 
Teadustöö.
Tema teadustöö põhisuunad olid finantsõigus ja riigi maksundusõigus, avaldanud neil teemadel publikatsioone.
Probleemtoode

Probleemtoode (inglise "product of concern") on toode, mille jäätmed põhjustavad või võivad põhjustada tervise- või keskkonnaohtu, keskkonnahäiringuid või keskkonna ülemäärast risustamist. 
Jäätmeseaduse (2004) kohaselt on Eestis probleemtooted patareid ja akud, mootorsõidukid ja nende osad, elektri- ja elektroonikaseadmed ja nende osad, rehvid ning põllumajandusplast. Varasema jäätmeseaduse redaktsiooni järgi arvati probleemtoodeteks ka PCB-sid (polükloorbifenüüle) sisaldavad seadmed.
Aktsepteerimisvalmidus

Aktsepteerimisvalmidus (inglise keeles "willingness to accept", lühendatult WTA) on tingliku hindamise meetodi osa, mille puhul tehakse küsitluse teel kindlaks, kui suur peab olema hüvitus, et inimesed loobuksid mingist keskkonnafunktsioonist; kasutatakse näiteks lähedal asuva metsa puhkeväärtuse määramiseks.
Maksevalmidus

Maksevalmidus (inglise keeles "willingness to pay", lühendatult WTP) on tingliku hindamise meetodi osa, kus inimeste küsitluse teel tehakse kindlaks, kui palju ollakse nõus maksma keskkonnaseisundi parandamise või säilitamise eest.
Kasutatakse eelkõige kaupade või hüvede puhul, millel pole kindlat rahalist väärtust, näiteks metsa alalhoidmine puhkeeesmärgil.
Tallinna Hiiu Põhikool

Tallinna Hiiu Põhikool oli üldhariduskool Tallinnas Nõmmel. 
Kooli eelkäijaks loetakse 1927. aastal asutatud Nõmme Linna I Algkooli.
Kool suleti 2006. aastal, kui Tallinna linnavolikogu 19. juuni 2006. aasta määrusega liideti Tallinna Hiiu Põhikool Tallinna Nõmme Gümnaasiumiga. Liidetud koolis jätkus 1. septembril 2006 õppetöö kahes majas: 1.–6. klass aadressil Raudtee 55 (Tallinna Hiiu Põhikooli hoone) ja 7.–12. klass aadressil Raudtee 73 (Tallinna Nõmme Gümnaasiumi hoone). Alates 1. septembrist 2023 tegutseb Raudtee 55 hoones Hiiu Kool.
Liitmõju

Liitmõju ehk kumulatiivne mõju (inglise "cumulative impact", "cumulative effect") on üksikute mõjutegurite kuhjuv mõju. 
Liitmõju on näiteks eri kavade ja projektide ellurakendamisel ühteaegu tekkiv mõju. Terminit kasutatakse inimtegevusega kaasnevate riskide hindamisel looduskeskkonnale ja inimese tervisele keskkonnamõju hindamisel, keskkonnamõju strateegilisel hindamisel ja mõju hindamisel Natura 2000 alale.
Kriitiline koormus

Kriitiline koormus (inglise "critical load") on ühe või mitme reostusallika maksimaalne mõju, mis ei tekita kõige reostusõrnematele keskkonnaelementidele veel olulist kahju. Kriitilist koormust on defineeritud ka kui: "suurim reostuskoormus, mis tänapäevateadmiste kohaselt keskkonda ei ohusta".
Kriitiline koormus on üks keskkonnakvaliteedinormidest, mida on rakendatud näiteks happevihmadest johtuvate keskkonnahäiringute hindamisel ja prognoosimisel, aga ka karstialadel väetiste kasutamisel.
Saastamise vältimine

Saastamise vältimine ehk reostamise vältimine ehk saaste vältimine (inglise "pollution prevention") on tehnoloogia, majanduslike ja korralduslike meetmete, materjalide või toodete kasutamine, mis saastamist väldivad, vähendavad või kindlates piirides hoiavad. 
Saastamise vältimise juurde võivad kuuluda taaskasutus, töötlemine, tehnoloogia muutmine, kontrollmehhanismid, loodusvarade tõhus kasutamine ja materjalide asendamine.
Heiki Järveveer

Heiki Järveveer (sündinud 14. mail 1981 Viljandis) on Eesti poliitik, Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige. 
Haridus.
Heiki Järveveer on õppinud Tartu Ülikoolis sotsiaaltööd ja sotsiaalpoliitikat. 
Töökäik.
Järveveer on töötanud Viljandimaa Noortekeskuses, Siseministeeriumis ning Sotsiaaldemokraatliku Erakonna heaks. 
Poliitiline tegevus.
Järveveer on aastast 2004 MTÜ Noored Sotsiaaldemokraadid liige, aastatel 2009–2011 oli ta Noorte Sotsiaaldemokraatide president. Aastal 2009 on ta valitud Viljandi Linnavolikokku.
Mellah

Mellah on traditsiooniline juudi linnaosa Maroko linnades.
Esimesed mellah'd rajati 15. sajandil. Tavaliselt olid mellah'd ümbritsetud müüriga.
Alates Iisraeli riigi loomisest 1948. aastal on suurem osa Maroko juute asunud elama sinna ning tänapäeval elavad mellah'des peamiselt islamiusulised.
John Dramani Mahama

John Dramani Mahama (sündinud 29. novembril 1958 Damongos) on Ghana poliitik, kes oli alates 24. juulist 2012 kuni 7. jaanuarini 2017 ja on uuesti alates 7. jaanuarist 2025 Ghana president.
Mahama oli enne seda alates 7. jaanuarist 2009 Ghana asepresident ja vannutati presidendiametisse pärast senise presidendi John Atta Millsi surma.
Elulugu.
John Dramani Mahama sündis poliitiku Emmanuel Adama Mahama perekonnas. Keskkooli lõpetamise järel õppis ta Ghana Ülikoolis, mille lõpetas 1981. aastal ajaloolasena. Hiljem jätkas ta samas ülikoolis õpinguid kommunikatsiooniteooria alal, mille lõpetas 1986. aastal. Magistrikraadi sotsiaalpsühholoogias sai ta 1988. aastal Moskva Sotsiaalteaduste Instituudist.
Pärast õpingute lõppu pöördus Mahama tagasi kodumaale, kus töötas aastatel 1991–1996 pealinnas Accras Jaapani saatkonna ametnikuna informatsiooni, kultuuri ja teaduse alal. Aastatel 1996–1997 oli ta rahvusvahelise abiorganisatsiooni Plan Ghana büroo rahvusvaheliste suhete, sponsorsuhete ja toetuste koordinaator.
Suurde poliitikasse sisenes Mahama 1996. aastal kui ta valiti Rahvusliku Demokraatliku Kongressi nimekirjas Ghana parlamendi liikmeks. Parlamenti valiti ta tagasi ka 2000. ja 2004. aasta valimistel. Aprillis 1997 määrati ta Ghana sideministri asetäitjaks ja novembrist 1998 kuni jaanuarini 2001 oli ta sideminister. 
2002. aastal nimetati Mahama Rahvusliku Demokraatliku Kongressi kommunikatsioonijuhiks. 2003. aastal sai temast ka Pan-Aafrika Parlamendi liige.
Jaanuaris 2009 nimetati ta Ghana asepresidendiks ja pärast president John Atta Millsi surma juulis 2012 vannutati Mahama vastavalt Ghana põhiseadusele riigi uueks presidendiks.
Detsembris 2012 valiti ta ametisse tagasi, kuigi opositsioon ei pidanud valimisi ausateks. Tema uus ametiaeg algas 7. jaanuaril 2013.
Isiklikku.
Mahama on abielus, tema peres on seitse last. Usutunnistuselt on ta nelipühilane.
Suvel 2012 ilmus tema memuaaride kogumik "My First Coup d'État and Other True Stories From the Lost Decades of Africa".
Üleliiduline kehakultuurikompleks &quot;Valmis tööks ja NSV Liidu kaitseks&quot;

Üleliiduline kehakultuurikompleks "Valmis tööks ja NSV Liidu kaitseks" (lühendatult VTK, vene keeles «"Готов к труду и обороне СССР"», lühendatult "ГТО") oli aastatel NSV Liidus kasutatud kehakultuuri treeninguprogramm, mis seati sisse ÜLKNÜ initsiatiivil 11. märtsil 1931 ning eksisteeris kuni NSV Liidu lagunemiseni. 
VTK oli täienduseks Üleliidulisele ühtsele spordiklassifikatsioonile. Kui spordiklassifikatsioon kehtestas järgunormid sportlastele, siis VTK normid puudutasid sisuliselt kõiki NSV Liidu kodanikke. Aastaks 1976 oli välja antud 220 miljonit VTK märki, aastal 1986 oli normitäitjaid 33,9 miljonit.
VTK

VTK on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Kaljus Pettai

Kaljus Pettai (24. juuni 1888 Kooraste vald – 16. detsember 1978 Tallinn) oli eesti laulja ja malekohtunik.
Ta õppis Kanepi kihelkonnakoolis ja võttis osa Esimesest maailmasõjast. Ta oli Peterburi eesti noorsooseltsi meeskvarteti esimene tenor. Aastast 1919 oli ta Tartus teatris Vanemuine ja hiljem Tallinnas teatri Estonia ooperikoori laulja.
Ta töötas ka Eesti Maleseltsis ja oli Tallinna Kalevi instruktor. Aastatel 1945–1947 kuulus ta malesektsiooni presiidiumi. Aastal 1967 sai ta malekohtunikuna üleliidulise kategooria. Ta oli paljude malekohtunike õpetajaks. Tema õpilaste hulka kuulusid Harry Ello, Lembit Vahesaar ja Heino Kann.
Volga (laevaklass)

Volga-klassi laevad on kolmetekilised jõereisilaevad, mis ehitati aastal 1970 Korneuburgi laevatehases Österreichische Schiffswerften AG (ÖSWAG) Austrias. Seeria sai nime esimese selle klassi laeva, 1970. aastal vette lastud Volga järgi. Volga-klassi alused on tuntud ka projekt Q-031 nime all.
Rohkem kui 2000 brutoregistritonnise mahutavusega, 105,90 meetrit pikki Volga-klassi jõelaevu ehitati Austrias Nõukogude Dunai laevanduse (Советское Дунайское пароходство) heaks kokku kaks ning need sõidavad Ukraina lipu all Doonau jõel, Izmailist Passauni.
Projekti Q-031 laevade esialgse nimega loetelu originaali ja eesti keeles.
Ümbernimetused on sulgudes, kronoloogiliselt järjestatud:
Projekti Q-031 jõereisilaevad:
Sisu SA-240

Sisu SA-240 on Soome ettevõtte Sisu-Auto poolt aastatel 1984–1991 valmistatud taktikaline veoauto. Auto kandevõime on 9 200–10 000 kg ja see on kuuerattaveoga.
Planeerimine.
Keskmise raskusega taktikaline veoauto Sisu SA-150 osutus liiga nõrgaks, et vedada Soome kaitsejõudude raskeimaid kahureid. Lahenduseks peeti uue, kuuerattaveoga taktikalise veoauto loomist. Masina konstrueerimine algas aastal 1983. Esimesed kaks prototüüpi kandsid nime SA-180 ja kasutasid Valmet 611 turbolaaduriga mootoreid, mille võimsus oli 180 kW. ZF-i toodetavas käigukastis oli pöördemomendi muundur, mis tagas sujuva sõidu nii maanteedel kui maastikul. Süsteemi katsetamiseks sõideti prototüübiga Hämeenlinnast Sodankylässe ilma käiku vahetamata.
Peale maastikukatseid võeti kasutusele 10-liitrised Cumminsi diiselmootorid ja mudeli markeering muudeti SA-240-ks. Auto sai varsti hüüdnime "Rasi", mis tuleb nimest "raskas Masi", "raske Masi".
Tootmine.
Esimene tehases toodetud SA-240, konfiguratsiooniga Sisu SA240 CKH-6×6/4950+1440, anti Soome kaitseväele üle 1984. aasta mais. Sõiduk oli ehitatud ekstra pika teljevahega ja varustatud eemaldatava laevatõrjeraketisüsteemiga MtO 85. Esimene suurtükiväe tarbeks ehitatud SA-240, konfiguratsiooniga Sisu SA 240 CKH-6×6/3740+1440, anti üle järgmise aasta lõpus. Aastal 1987 valmis 13 sõidukiline seeria ja seeriatootmine algas 1988. aastal. SA-240 asendati modifikatsiooniga SA-241 vastu 1990. aastal, aga selle tootmine lõpetati juba 1991. aastal.
Tehnilisi andmeid.
SA-240 põhineb peamiselt kergemal, kaheteljeliste SA-150-l.
Mootor, jõuülekanne ja šassii.
Veoauto jõuallikas on Cummins LTA 10 330T/T4 diiselmootor, mille võimsus on 246 kW. ZF 8F1R -käigukastil on integreeritud pöördemomendi muundur. Kõik kolm silda on vedavad. Teljevahe tagasildade vahel oli konkurentidega võrreldes pikim, et võimaldada lumekettide kasutamist. Šassii on keerduvat tüüpi.
Varasemate mudelite tühimass on 8 800 kg ja kandevõime 9 200 kg. Hilisemad mudelid kaaluvad 10 000 kg ja on võimelised kandma 12 000 kg koormust.
Kabiin ja varustus.
Auto kabiin on mootori kohal ja sisaldab istmeid juhile ning kahele reisijale. Kabiinis on soojendi ja katuseluuk. Kast mahub 24–30 inimest ja see on kaetud terasraamile tõmmatud koormakattega.
Omadused.
Auto tippkiirus on 97 km/h ja tegevusraadius 600 km. Auto on muu hulgas tänu painduvale raamile ja heale kaalujaoutusele hea maastikuläbivusega. Maksimaalne kalle on 60% ja külgkalle 40%. Sõiduk suudab ronida 0,6 m kõrgusele astangule, ületada ühe meetri laiusi kraave ja läbida ühe meetri sügavusi veetakistusi.
Variatsioonid.
Modifikatsiooni SA-241 toodeti aastatel 1990-1991 ja sellel oli 100 mm laiem kast ning mõned kosmeetilised muudatused. Kabiini peale oli monteeritud alus 12,7 mm kuulipildujale.
Kasutamine.
SA-240 peamine kasutusvaldkond on Soome kaitseväe raskemate kahurite vedukina.
Nõmme Muuseum

Nõmme Muuseum on muuseum Tallinnas Nõmme asumis Nõmme raudteejaama hoones aadressil Jaama 18. 
Muuseumi juhib alates selle taastamisest Piret Loide.
Ajalugu.
Nõmme Muuseum asutati 13. novembril 1935 Nõmme Linna Muuseumi Komitee eestvedamisel. Asutus sai enda kasutusse peale koolide välja kolimist tühjaks jäänud Glehni vorstivabriku hoone aadressil Pärnu mnt 320. Muuseumi eesmärgiks oli talletada kõik Nõmme omavalitsusse ja seltsiellu puutuv. Esimesed esemed annetati jaanuaris 1936 ja 1939. aastaks oli fondinimistus üle 700 museaali. 
Asutus likvideeriti 17. septembril 1940 ja selle varad võttis üle Tallinna Linnamuuseum, mis jagas need omakorda laiali mitmesse muuseumi (näiteks Elmar Jaanimäe karikatuurid said Eesti Kirjandusmuuseumile).
Tänapäev.
Nõmme Muuseum taasavati 28. veebruaril 2002 renoveeritud Nõmme jaamahoones. Majas on kaks eksponaatide saali ja näidiskabinet, kokku on pinda 142,7 m². Püsiekspositsioon näitab Nõmme linna arengulugu alates Nõmme rajamisest Nikolai von Glehni poolt 19. sajandi lõpus kuni tänapäevani. Iga paari kuu tagant vahetatakse ajutisi näitusi.
Info- ja kommunikatsioonitehnoloogia

Info- ja kommunikatsioonitehnoloogia (lühend IKT) on andmete töötlemise, salvestamise ja edastamise tehniliste vahendite, meetodite ning võtete koondnimetus. Lühemate ning omakeelsemate rööpterminitena on kasutusel info- ja kommunikatsioonitehnika, info- ja sidetehnoloogia, info- ja sidetehnika, ent kasutatakse ka pikemat kuju: informatsiooni- ja kommunikatsioonitehnoloogia.
Vajadus infotehnoloogiat (lühend IT) ja kommunikatsioonitehnoloogiat ehk sidetehnikat hõlmava mõiste järele tekkis 1980. aastail, kui algas telefonivõrgu digiteerimine, mis nõudis seni peamiselt arvutite riist- ja tarkvaraga tegeleva infotehnoloogia rakendamist. Järgmisel aastakümnel mitmekesistusid mõlema valdkonna ühisrakendused (telefaks, mobiiltelefonside, teletekst televisioonis). Sajandivahetusest peale kuulub lahutamatult IKT mõistesse internetiprotokollistikku kasutavad tehnikavaldkonnad.
Ämber

Ämber, varem ka pang, on pealt lahtine või kaanega, üldjuhul sangaga metallist, plastikust või puidust anum vedelike vm ainete kandmiseks, ammutamiseks või hoidmiseks.
Enamasti on ämbrid koonuseliselt allapoole kitsenevad, kuid tänapäeval võib plastist ämbreid olla kandilisi (mopiämber), ovaalseid, ühe sileda küljega (söödaämber), tilaga (ehitusämber) või isegi kokkupandavaid. Plastist ämbrid on erinevate värvidega ja ka läbipaistvad. Suuremahulisi ämbreid valmistatakse lisaks kahe kandva kõrvaga sanga asemel. Levinud on valgete polüpropüleenist ämbrite (20 l) kasutamine toiduainete pakendamiseks - köögiviljahoidised, marineeritud köögiviljad, köögivilja salatid, puuviljad, tomatikaste, puuviljahoidised ja -moosid, sinep, majonees, piimahoidised, siirup jne.
Christopher Tyerman

Christopher Tyerman (sündinud 22. mail 1953) on Suurbritannia ajaloolane, kelle peamiseks uurimisvaldkonnaks on ristisõdade ajalugu.
Tyermani põhiteoseks loetakse 2006. aastal ilmunud raamatut "God's War: A New History of the Crusades", mis on kõige põhjalikum ristisõdade käsitlus pärast Steven Runcimani aastatel 1951–1954 ilmunud kolmeosalist ristisõdade ajalugu.
Eesti keeles on see Tyermani raamat ilmunud 2010. aastal Marek Laane tõlkes pealkirjaga "Jumala sõda: ristisõdade uus ajalugu".
Elulugu.
Tyerman on lõpetanud 1974. aastal Oxfordi Ülikooli bakalaureusekraadiga ajaloos. 1981. aastal kaitses ta samas filosoofiadoktori kraadi.
Akadeemilist karjääri alustas ta aastatel 1976–1977 lektorina Yorki Ülikoolis. 1979. aastast on ta keskaja ajaloo õppejõud Oxfordi Ülikooli Hertfordi kolledžis. 
Tema laiem uurimisvaldkond on olnud Lääne-Euroopa ajalugu 11.–16. sajandini. Kitsamalt on ta tegelenud ristisõdade, nende põhjuste ja historiograafia uurimisega. Geograafiliselt on ta keskendunud peamiselt hiliskeskaegsele Inglismaale ja Prantsusmaale, uurides sealsete ristisõdijate päritolu, motivatsiooni ja sotsiaalset dünaamikat.
Sean Chen

Sean Chen (hiinapäraselt Chen Chun, hiina keeles 陳冲; sündinud 3. oktoobril 1949 Fujianis) on Hiina Vabariigi poliitik.
Ta oli 6. veebruarist 2012 kuni 18. veebruarini 2013 Hiina Vabariigi peaminister.
Chen on hariduselt jurist, kes sai 1971. aastal bakalaureuse- ja 1973. aastal magistrikraadi Taiwani Riiklikust Ülikoolist. Ta on Guomindangi liige.
Aastatel 2008–2012 oli Chen Hiina Vabariigi asepeaminister. Veebruaris 2012 nimetati ta peaministriks.
Jaan Väljaots

Jaan Väljaots (sündinud 3. juunil 1968) on eesti ajakirjanik.
Ta lõpetas 1994. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialal. Akadeemiliselt on ta korporatsioon Revelia liige.
Töökohad: Malevaleht (toimetaja ja kirjasõprade osakonna juhataja 1990), Liivimaa Kroonika (reporter 1991–1992), Liivimaa Kuller (reporter 1993–1995), Postimees (reporter 1995–1997), Liivimaa Kuller (reporter 1997–1998), Õhtuleht (reporter 1998–2004, toimetaja 2004–2009, uudiste osakonna juhataja 2009–2018, toimetaja 2019-2021), Postimees (peatoimetaja asetäitja alates 2021).
Isiklikku.
Ta oli aastatel 1995–2003 abielus ajakirjanik ja kirjanik Epp Väljaotsaga.
Tiina Kuuler

Tiina Kuuler (kodanikunimi Tiina Alaküla-Kuuler; sündinud 13. augustil 1969) on eesti ajakirjanik.
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialal 1992. aastal.
Väino Koorberg

Väino Koorberg (sündinud 24. jaanuaril 1969) on eesti ajakirjanik ja õppejõud.
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialal 1993. aastal. Töötanud Edasis, Liivimaa Kroonikas ja Liivimaa Kulleris. 
Aastast 2000 kuni sügiseni 2016 oli ta ühinenud ajalehe Õhtuleht (juulist 2000 SLÕhtuleht) peatoimetaja.
Meelis Kapstas

Meelis Kapstas (sündinud 8. novembril 1963 Rakveres) on eesti teatriajakirjanik ja -kriitik.
Ta on 2008. aastal ilmunud Reet Linna elulooraamatu autor.
Kaupo Vipp

Kaupo Vipp (sündinud 22. juulil 1962) on eesti publitsist ja lektor. 
Tema suguvõsa pärineb Sõrve poolsaare tipust, Sääre külast. 2012. aastal kinnitas Sõrves asuva Torgu Kuningriigi kuningas Kirill I Kaupo Vippi Torgu kuningriigi vardjaks (hoidjaks). 
Kaupo Vipp on Eesti Rooma Klubi liige.
Isiklikku.
Kaupo Vipp on abielus, tal on kaks poega.
Tartu JK Welco II

Tartu JK Welco II on jalgpalliklubi Tartu JK Welco duubelvõistkond, mis loodi 2012. aastal. Tartu JK Welco II lõpetas oma 3. hooaja III liiga lõunatsoonis 2016. aastal 5. kohaga.
Ajalugu.
Tartu JK Welco II loodi 2012. aastal, kuna paljud endised Welco mängijad ja samas ka uued liitujad soovisid mängida musta-valgetriibulises Welco särgis. Heas mänguvalmiduses olid näiteks Baltikumi keskväljakute kroonimata kuningas Mirko Kikkamägi, samuti kaitsja Kristo Must ja legendaarne ründaja Kristjan Noormets. Ühe võistkonna jaoks oli mängijaid nimekirjas liiga palju, mistõttu otsustas klubi juhatus luua esindusvõistkonna kõrvale duubelrivistuse.
Nüüdisajal on Welco duubelrivistusel kaks eesmärki: anda noortele talentidele mängukindlust ja pakkumas mängupaika Welco legendidele.
Kodustaadion.
JK Welco II peab oma kodumänge annelinna kunstmuruväljakul.
Vũng Tàu

Vũng Tàu on linn Vietnami kagurannikul Bà Rịa-Vũng Tàu provintsis.
2009. aastal elas seal 330 244 inimest.
Ühendivoo analüüs

Ühendivoo analüüs (inglise keeles "substance flow analysis ", lühend SFA) on analüüsimeetod, millega uuritakse keemiliste elementide (nt süsiniku) ja ühendite vooge majanduses, majandusharus või ühe toote/teenuse olelusringi jooksul, ning nende keskkonnamõju.
Ettevõtte keskkonnategevuse seire

Ettevõtte keskkonnategevuse seire (inglise keeles "corporate environmental monitoring") on regulaarne teabe kogumine ettevõtte tegevuse tulemuslikkuse jälgimiseks või teatud kriteeriumidele, näiteks õigusaktide nõuetele vastavuse kontrollimiseks.
Jaola

Jaola (ka Jäola) oli endise Kärsa mõisa ("Kersel") valdusse kuulunud küla praeguse Kamariku karjääri territooriumil. Karjääri ümber ja serval võib tuvastada Jaola küla endisi talukohti. 
Geograafilised koordinaadid on . 
Karjäärist läänes paiknenud Kamariku, kuhu kujunes väike töölisasula, oli enne Kärsa mõisa talu Jaola külas.
Ajalugu.
Sõnajala talu praeguse Kamariku karjääri lõunakaldal osteti 1872. aastal. 19. sajandi lõpul ostetud talude hulka kuulus ilmselt ka Vanemuise talu, mis asus ligikaudu 1,5 km praegusest karjäärist idas. Praegusest karjäärist kirdesse jääb Kubjani talu, mis olevat Kärsa mõisniku poolt kokku liidetud seitsme saunakoha maast. Simuna kõrtsi teenistusega ostis ärimees Karl Kaddak Rakke lähedale talukohad ja Jaola külast Kärsa mõisale kuulunud lubjaahju.
Füüsiline planeerimine

Füüsiline planeerimine (inglise "physical planning") on ala füüsilise keskkonna (maakasutus, tehniline ja sotsiaalne infrastruktuur) tasakaalustatud planeerimine, arvestades kvaliteetse elukeskkonna saavutamist ja inimtegevuse kahjuliku mõju vältimist või vähendamist. 
Füüsiline planeerimine toimub lühikeses ajaraamis; sotsiaal-majanduslikud tingimused arvestatakse etteantuks või eeldatakse, et need ei muutu oluliselt.
Heitsoojus

Heitsoojus on tootmisprotsessis vabanev ja seal kasutust mitteleidev soojusenergia. 
Heitsoojuse teke on mis tahes energiamuunduses termodünaamiliselt paratamatu. Heitsoojuse tagasisuunamine tootmistegevusse, kasutamine kütteks või vee soojendamiseks võimaldab kokku hoida loodusvarasid ja vähendada saastumist.
Stereokeemia

Stereokeemia on keemia haru, mis tegeleb aatomite ruumilise paigutusega molekulis ja vastavate manipulatsioonidega. Stereokeemia on keemia kolmes mõõtmes (ka 3D-keemia), mille fookuses on stereoisomeerid ja olulisel kohal on kiraalsed molekulid.
Stereokeemia tegeleb stereoisomeeride kirjeldamise, määramise, omaduste, saamise ja reaktsioonidega. 
Mingi stereoisomeeri reaktsioon on stereospetsiifiline, kui produktis säilib lähteühendi aatomite konfiguratsioon või kui produkti konfiguratsioon on lähteaine omale vastupidine (Waldeni inversioon, näiteks SN2 reaktsioonid). Kui reaktsioonis esineb sümmeetrilise konfiguratsiooniga vaheprodukt, siis saadakse isomeeride 1:1 segu ehk ratsemaat (näiteks SN1 reaktsioonides).
Kirjandust.
Margus Lopp. Stereokeemia. Tallinna Tehnikaülikooli Kirjastus, 2014, 277 lk.
Säästev elatis

Säästev elatis ehk jätkusuutlikud elatusvahendid (inglise "sustainable livelihood") on inimesele eluks vajalikud vahendid ja varad (sh loodusvarad, tehnoloogiad, oskused, teadmised, tervis, juurdepääs haridusele, sotsiaalne võrgustik), mis on jätkusuutlikud elatisena siis, kui nende abil tullakse välja stressiolukordadest ja suurendatakse toimetulekut oma elukeskkonda kahjustamata.
Keskkonnategevuse tulemuslikkus

Keskkonnategevuse tulemuslikkus (inglise keeles "environmental performance") on ettevõtte või muu organisatsiooni keskkonnakoormuse vähendamise eesmärgi saavutamise määr. 
Keskkonnategevuse tulemuslikkus iseloomustab organisatsiooni keskkonnategevust ja selle mõõdetavaid tulemusi. Keskkonnategevuse tulemuslikkuse hindamise meetoditeks võib lugeda selliseid keskkonnajuhtimisvahendeid nagu keskkonnaaudit, keskkonnamõju hindamine, ökokaardistamine, keskkonnabilanss, keskkonnaarvestus, ökotõhususe hindamine, olelusringi hindamine jt.
Keskkonnategevuse tulemuslikkuse indikaator

Keskkonnategevuse tulemuslikkuse indikaator (inglise keeles "environmental performance indicator") on organisatsiooni keskkonnategevuse edukust kajastav kvantitatiivne või kvalitatiivne näitaja. 
Keskkonnategevuse tulemuslikkuse indikaatorid võib jagada kolme rühma: tegevuse tulemuslikkuse, juhtimise tulemuslikkuse ja keskkonnaseisundi indikaatorid. Indikaatoritel põhineva keskkonnategevuse hindamise juhised annab rahvusvaheline standard ISO 14031.
Keskmine eluiga

Keskmine eluiga (inglise keeles "life expectancy") on organismi (sh inimese) keskmine eeldatav eluiga sünnimomendil. 
Tavaliselt tehakse vahet meeste ja naiste eeldataval keskmisel elueal. 
Imikute suremuse tõttu on keskmine eluiga sünnimomendil harilikult lühem kui näiteks pärast aastaseks saamist. 
Keskmine eluiga oli 18. sajandil umbes 30 aastat. Umbes 30-40 protsenti lastest suri enne 1. sünnipäeva mustuse, nakkuste leviku ja toidupuuduse tõttu. Pooled üheaastaseks saanutest surid enne 12-14 aastaseks saamist. 
Keskmine eluiga on 20. sajandil märkimisväärselt tõusnud, peamiselt laste suremuse languse tõttu. Lisaks on seda soodustanud puhas joogivesi, parem toit ja antibiootikumid. Keskmise eluea pikenemine on 20. sajandi keskpaigast raugemas, kuna inimese keha ei suuda lõputult vastu pidada.
Keskmist eluiga üritatakse pikendada enneaegse surma levinumate põhjuste lahendamisele. Enneaegse surma lahendamiseks ohjatakse nakkushaiguseid paremini, vähendatakse suitsetamist ja tervist kahjustavat toitumist ning valmistutakse pandeemiateks veelgi tõhusamalt.
Eestis oli 2024. aastal keskmine oodatav eluiga sünnimomendil 79,5 aastat, sh meestel 75,1 ja naistel 83,4 aastat.
Johann Friedrich Erdmann

Johann Friedrich Erdmann (18. juuli 1778 Wittenberg – 9. veebruar 1846 Wiesbaden) oli saksa arstiteadlane, kes töötas Tartu Ülikoolis 1817–1823 ja 1827–1843, sealhulgas patoloogia, semiootika, teraapia ja kliiniku professorina (alates 1818).
Ta juhatas Tartu ülikooli professorite instituuti 1830–1838.
Hooghännalised

Hooghännalised ("Collembola") on lülijalgsete hõimkonda kuuluv suur rühm alamaid loomi (traditsiooniliselt käsitletud putukate klassis, nüüd eraldi klass kuuejalgsete) hulgas. Hooghännalised on suurim selts klassi siselõugsed ("Entognatha") kolmest rühmast (teised kaks on tõukjalalised ("Protura") ja harkhännalised ("Diplura")) ning tänapäeval ei loeta neid enam putukate klassi.
Hooghännalistel on suised peaosa sisse peidetud, siit ka klassi nimetus siselõugsed ("Entognatha").
Hooghännaliste levila on väga lai, kuid kõige rohkem leidub neid parasvöötmes. 
Hooghännalisi on umbes 10 000 liiki.
Eesti liigid.
Hooghännalisi on Eestis teada umbes 90 liiki.
Parafoonia

Parafoonia on muusikas mitmehäälse faktuuri tüüp, mille puhul meloodiat dubleeritakse mingi intervalli võrra kõrgemal või madalamal. Keskaegse varase mitmehäälsuse puhul oli selleks intervalliks tavaliselt kvart või kvint.
Rousseau (1765: 11: 920) kirjutab: PARAFOONIA on muusikas selline konsonants, mis ei teki samadest helidest nagu unisoon, mida nimetatakse homofooniaks, ega ka samadest helidest nagu oktav, mida nimetatakse antifooniaks, vaid erinevatest helidest, nagu kvintidest ja kvartidest. Sekste ja tertse kreeklased ei nimetanud parafooniaks, kuna neid loeti dissonantsideks." ("PARAPHONIE, s. f. en Musique, est cette espece de consonnance qui ne résulte pas des mêmes sons comme l’unisson, qu’on appelle homophonie, ni de la réplique des mêmes sons, comme l’octave qu’on appelle antiphonie, mais de sons réellement différens, comme la quinte &amp; la quarte. A l’égard de la sixte &amp; de la tierce, les Grecs ne les comptoient pas pour des paraphonies, parce qu’ils les regardoient comme des dissonnances.")
Reissmann (1882: 364) defineerib parafooniat järgmiselt: "Parafoonia, ebakõla - vastandina sümfooniale - oli Kreekas meloodia kulgemine kvartides ja kvintides (parafoonilistes intervallides), kui ebameeldivalt kõlavates." ("Paraphonie, Missklang - im Gegensatz zu Symphonie - hieß bei den Griechen die melodische Fortschreitung in Quarten und Quinten (paraphonische Intervalle), als übelklingend.)"
Heterofoonia

Heterofoonia on muusikas mitmehäälse faktuuri tüüp, mille puhul kõlavad üheaegselt sama meloodia pisut erinevad variandid. 
Heterofoonia võib ka tahtmatult tekkida näiteks siis, kui muusikutel on meloodia veidi erinevalt meeles või nad muul põhjusel esitavad seda veidi erinevalt.
Heterofoonia koos teiste rahvamuusikas viljeldavate lihtsa mitmehäälsuse vormidega (burdoon, parafoonia) võis anda impulsse varase mitmehäälse polüfoonia kujunemisele.
Jean Jacques Friedrich Wilhelm Parrot

Jean Jacques Friedrich Wilhelm Parrot (ka Friedrich Parrot, Friedrich Wilhelm von Parrot ja Johann Jacob Friedrich Wilhelm Parrot; 25. oktoober 1791 Karlsruhe – 15. jaanuar 1841 Tartu) oli arstiteadlane ja bioloog, Tartu ülikooli professor ja rektor ning üks varasemaid alpiniste.
Elulugu.
Friedrich Parrot lõpetas 1814. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna ja töötas alates 1821. aastast Tartu Ülikoolis. Aastail 1821–1826 oli ta Tartu Ülikooli füsioloogia, patoloogia ja semiootika professor.
1811. aastal osales ta geoloog Otto Moritz Ludwig von Engelhardti korraldatud uurimisreisil Krimmi ja Kaukaasiasse. Seal kasutas ta baromeetrit, et mõõta Musta ja Kaspia mere veetasemete erinevust.
Pärast Tartusse naasmist määrati ta doktori assistendiks ja 1815. aastal sõjaväekirurgiks.
Aastatel 1816–1817 külastas ta Alpe ja Püreneesid. Alpides üritas ta tõusta Monte Rosa (4634 m) tippu, kuid jõudis kõrguseni 3915 m. Püreneedes tõusis ta kõrguselt teise mäe Maladeta (3375 m) tippu ja teadaolevalt esimese inimesena kõrguselt kolmanda mäe Monte Perdido (3355 m) tippu.
Aastal 1829 juhatas ta Tartu ülikooli ekspeditsiooni Kaukaasiasse ja käis 26. septembril 1829 koos Hatšhatur Abovjani, kahe Arguri talupoja ja kahe 41. jäägripolgu küti saatel Suur-Ararati tipus (5165 m kõrgusel). See oli osa uurimisretkest, mille käigus uuriti Maa gravitatsiooni ja magnetismi, orograafiat, mäestike geoloogilist ehitust, lumepiiri kõrgust, kliimat ja taimestiku kõrgusvööndeid. Sellega loetakse teda tänapäevase mägironimise rajajaks.
Ta oli Tartu ülikooli füüsikaprofessor alates aastast 1826 ja rektor aastatel 1831–1834.
1837. aastal sooritas ta ekspeditsiooni Lapimaale Torniosse, et uurida pendli võnkumist ja Maa magnetismi.
Ta leiutas gasomeetri ja barotermomeetri – viimast kasutatakse õhurõhu abil paiga kõrguse mõõtmiseks merepinna tasemest. Eestis tutvustas ta Katalooniast kaasa toodud päikesekella, mis oli väike silindrikujuline, umbes 8 cm pikkune ja 1,5 cm läbimõõduga, taskus kantav seade.
Mälestuse jäädvustamine.
Tema järgi nimetati kaks mäetippu – Alpides Parrotspitze ja Pamiiris Parroti mäetipp.
Isiklikku.
Tema isa oli taasavatud Tartu Ülikooli esimene rektor George Frederic Parrot.
Tema üks tütar Anna Margaretha abiellus Conrad Jacob Strauchiga. Nende järeltulijad elavad tänapäeval Austraalias.
Tema teise tütre Berta Henriette Wilhelmine poeg oli Werner Zoege von Manteuffel.