tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Gianni Calais'st

"Gianni Calais'st" (originaalis "Gianni di Calais") on Gaetano Donizetti ooper ("melodramma semiserio") kolmes vaatuses Domenico Gilardoni libretole Louis-Charles Caignieze melodraama "Jean de Calais" (1810) järgi. 
Esmaettekanne toimus 2. augustil 1828 Napoli Teatro del Fondos. Rollide esmaesitajad Giovanni Battista Rubini (Gianni), Antonio Tamburini (Rustano), Adelaide Comelli-Rubini (Metilde), Michele Benedetti (Kuningas), Filippo Tati (Rogiero), Maria Carraro (Adelina), Giovanni Pace (Guido), Gaetano Chizzola (Corrado) ja Edvige Ricci (Arrigo). Dirigeeris Nicola Festa.
Ajalugu.
"Gianni da Calais" oli Donizetti esimene ooper pärast abiellumist 1. juunil 1828 Virginia Vasselliga. Esietendus oli väga edukas, eelkõige tänu kuulsale tenorile Giovanni Battista Rubinile nimiosas ja Antonio Tamburini, kellele spetsiaalselt oli kirjutatud Rustano roll.
Ooperit saatis suur edu ka 1831. aastal Milano Teatro Carcano lavastuses. 1833. aastal Pariisi Théâtre-Italieni lavastus ei olnud eriti edukas. Edaspidi esitati ooperit vaid üksikutes harvades Itaalia teatrites ning see langes kiiresti unustusse. "Gianni da Calais" on üks väheseid Donizetti oopereid, mida pole veel 2023. aasta seisuga uuesti ette kantud.
Süžee.
Tegevus toimub kunagi minevikus Portugalis. Hertsoginna Adelina kohtab öösel rannas maskis naist lapsega. Võõras osutub tema sõbraks, kuninga tütreks printsess Matildeks, kes põgeneb, et vältida abiellumist õukondlase Rogieroga. Põgenemise ajal oli ta sattunud piraatide kätte, kuid laevaomanik Gianni päästis ta. Giannist sai hiljem Matilde abikaasa. Keegi ei tea peale Gianni ustava sõbra Rustano, et naine on kuninga tütar. Kuningas on kutsunud Gianni lossi, et teha talle ülesandeks tütre otsimine. Talle näidatakse tütre pilte. Gianni mõistab, kes on tema naine. Kuningriigi suurvesiir Rogiero soovib ise Matildega abielluda, kuid Gianni on teel ees. Ta kavandab Giannile kättemaksu ning röövib selleks Gianni ja Matilde poja. Rustano päästab poisi. Kuningas karistab Rogierot ja soostub Gianni ning Matlide abieluga.
Rooma pagendus

"Rooma pagendus" (originaalis "L'esule di Roma, ossia Il proscritto" – 'Rooma pagendus ehk keelatu') on Gaetano Donizetti ooper ("melodramma eroico") kahes vaatuses Domenico Gilardoni libretole Luigi Marchionni draama "Il proscritto romano" (1820) järgi, mis omakorda põhineb Louis-Charles Caignieze ja Debotière'i ooperi "Androclès ou Le lion reconnaissant" (1804) libretol. 
Esmaettekanne toimus 1. jaanuaril 1828 Napoli Teatro San Carlos. Rollide esmaesitajad olid Luigi Lablache (Murena), Adelaide Tosi (Argelia), Berardo Calvari Winter (Settimo), Edvige Ricci (Leontina), Giovanni Campagnoli (Publio), Gaetano Chizzola (Lucio) ja Ruggero Capranica (Fulvio).
Teose saamislugu.
1827. aastal sõlmis Napoli Teatro San Carlo impressaario Domenico Barbaia Donizettiga lepingu, et ta komponeeriks teatrile kolme aasta jooksul neli ooperit. Donizetti täitis kohusetundlikult lepingut. 1827. aasta novembris esietendus farss "Le convenienze ed inconvenienze teatrali" ja juba 1828. aasta jaanuaris "L'esule di Roma". Selles teoses vältis ta esimest korda langemist Rossini mõjutuste alla.
Esiettekanne ühendas muljetavaldava solistide ansambli nagu tenor Berardo Winter, primadonnasopran Adelaide Tosi ja tollal parimaks bassiks peetud Luigi Lablache. Ajakirjandus nimetas esietendust triumfiks. Ooperit saatis edaspidi tohutu edu. See võeti mängukavva paljudes Itaalia teatrites. Juba juulis 1828 oli teos Milano La Scala laval. Selleks lavastuseks tegi Donizetti mitmeid muudatusi ja kärpeid. Ta sai ka läbi viia oma tahtmise, et ooper ei pea lõppema ansambli ja koori ühise etteastega, vaid primadonna aariaga. See oli Donizetti neljas ooper La Scalale, kuid vaatamata oma heale tasemele püsis Milano teatri laval vaid 10 etendust.
Kuni 1840. aastateni esitati ooperit regulaarselt kogu Itaalias. Peagi jõudis see ka Madridi (1832), Londonisse (1832), Barcelonasse (1833), Viini (1834) ja Lissaboni (1836). Donizetti kodulinnas Bergamos toimus 1840. aastal helilooja juuresolekul galaetendus, kuhu Donizetti lisas uue tenori aaria. Ooper jäi repertuaari Itaalias ja välismaal kuni 1869. aastani, mil see esitati 19. sajandil viimast korda Napolis.
"L'esule di Roma" lavastati Donizetti Seltsi eestvedamisel esimest korda 20. sajandil 18. juulil 1982 Londoni Queen Elizabeth Hallis kontsertetendusena. Esimene ja ainus 20. sajandi lavaline etendus toimus Savonas 1986. aasta oktoobris.
Süžee.
Tegevus toimub Tiberiuse valitsemisajal (14–37 pKr) Roomas. Endine tribuun Settimo, kelle keiser Roomast pagendas, trotsib surma ja naaseb linna, et näha veel kord oma armastatut Argeliat. Tüdruku isa senaator Murena hoolitses Settimole riigireetmise süüdistuste esitamise eest. Murenat piinab kahetsus, aga ka hirm, et Settimol on oma süütuse tõendamiseks tõendeid. Settimo suudabki oma süütust tõestada, kuid ta ei reeda Murenat valesüüdistuse esitamises. Seda õilsat käitumist nähes valdab Murenat veelgi enam süütunne ja ta tunnistab ise oma teo üles. Murena nõustub ka Settimo ja oma tütre Argelia abiellumisega.
Õpetaja piinlikkuses

"Õpetaja piinlikkuses" (originaalis "L'ajo nell'imbarazzo") on Gaetano Donizetti koomiline ooper ("melodramma giocoso") kahes vaatuses Jacopo Ferretti libretole Giovanni Giraud’ samanimelise näidendi (1807) järgi. 
Esiettekanne toimus 4. veebruaril 1824 Rooma Teatro Valles. Rollide esmaesitajad olid Antonio Tamburini (Giulio Antiquati), Savino Monelli (Enrico), Maria Esther Mombelli (Gilda Tallemanni), Giovanni Puglieschi (Pippetto), Nicola Tacci (Gregorio Cordebono), Agnese Loyselet (Leonarda) ja Luigi De Dominicis (Simone). Dirigeeris Gaetano Donizetti.
Ajalugu.
Ooper võeti vastu suure entusiasmiga. Just selle ooperiga saavutas Donizetti oma esimese tõelise edu. Ooper võeti kohe mängukavva paljudes Itaalia linnades. Sellest sai esimene ooper, mida esitati väljaspool Itaaliat Viinis, Dresdenis, Barcelonas ja Rio de Janeiros.
Napoli lavastuse jaoks tegi Donizetti parandusi ja täiendusi ning teos kanti 1826. aastal ette "Don Gregorio" nime all. Järgnevatel aastatel esitatigi seda teost peamiselt muudetud variandina. Viimati etendus 19. sajandil toimus 1879. aastal Veneetsias.
20. sajandi esimene ettekanne toimus 1959. aastal Donizetti sünnilinnas Bergamos "Don Gregorio" variandi järgi. 1973. aastal oli ooper Wexfordi festivali programmis, kus esitatakse kaua unustuses olnud oopereid. Järgnevatel aastakümnetel ilmus teos aeg-ajalt eri linnade ooperiteatrite repertuaari. On olnud kontsertettekandeid ning ooperi üksikuid muusikanumbreid esitatakse ooperimuusikakontsertidel. 
Ooperi täispikad helisalvestised on tehtud aastatel 1950, 1963, 1973 ja 1984. 
Süžee.
Tegevus toimub 19. sajandi alguses Roomas. Markii Giulio on range patriarh ja nõuab, et tema pojad Enrico ja Pippetto kasvaksid üles täielikus teadmatuses kõigist armuasjadest. Markiil oli varem oma naisega probleeme, mistõttu ta suhtub naissoosse tõrjuvalt. Isegi pärast täisealiseks saamist on ta pojad endiselt isa kontrolli all. Ometi armus Enrico Gildasse juba ammu ning aasta tagasi nad abiellusid salaja. Neil on ka väike poeg. Olles ärritatud isa nõudmistest, palub Enrico oma eakat õpetajalt abi, et ta saaks kohtuda oma naisega. Teine poeg Pippetto on armunud eakasse majapidajannasse Leonardasse. Seegi suhe on salajane. Leonarda on vastutulelik noormehe soovidele, sest loodab saada tulevikus markiisiks. Leonarda saab juhuslikult teada Enrico ja Gilda suhetest. Selles näebki ta oma võimalust ja nõuab, et Pippetto annaks vanahärrale teada Enrico armuafäärist. Kui markii reisilt saabub, saab ta teada Enrico ja Gilda suhtest ning reageerib sellele vihapurskega. Gilda peab last imetama, kuid on jäänud Gregorio tuppa lõksu. Gregorio toob mantli hõlma all sinna Gilda imiku. Vana markii näeb pisipoega, mõistab oma viga ja heldib. Ta annab Enrico ja Gilda abielule oma õnnistuse ning usaldab ka Pippetto naisevalikut.
Don Gregorio

"Don Gregorio" on Gaetano Donizetti ooper ("opera buffa") Jacopo Ferretti libretole, mis oli adapteeritud tema kirjutatud libretost koomilisele ooperile "L'ajo nell'imbarazzo" (1824). 
Esmaettekanne toimus 11. juunil 1826 Napoli Teatro Nuovos. Rollide esmaesitajad olid Felice Pellegrini (Don Giulio), Antonio de Bezzi (Enrico), Giacinta Canonici (Gilda), Carlo Casaccia (Gregorio), Francesca Checcherini (Leonarda) ja Giovanni Pace (Simone). Dirigeeris Gaetano Donizetti.
Ajalugu.
Ooper on Donizetti 1824. aastal Rooma Teatro Valles edukal ettekandmisel olnud koomilise ooperi "L'ajo nell'imbarrazo" („Õpetaja piinlikkuses”) muudetut variant. Napoli Teatro Nuovo impressaario Francesco Tortoli oli huvitatud selle ooperi ettekandmisest ka tema teatris. Kuid Napoli teatrile ei sobinud algvariandi libreto. Tortoli sõlmis Donizettiga 300 tukati suuruse lepingu, et ta kohandaks Roomas esitatud ooperi süžee Napoli publiku maitsele. Uue variandi nimeks valiti "Don Gregorio". Ferretti muutis pisut algteksti, Donizetti pööras retsitatiivid kõnedialoogiks, tõlkis Don Gregorio rolli teksti Napoli dialekti, komponeeris juurde kaks uut duetti ja jättis ühe dueti välja. 
Ooper oli ka Napolis menukas, kuid püsis mängukavas vaid ühe hooaja. Samal aastal esitati "Don Gregoriot" ka La Scalas ning 1846. aastal Londonis. Seejärel algas unustuses olemise pikk periood. 20. sajandil ilmus teos Itaalias mängukavva 1959. aastal, kui seda esitati Bergamos Donizetti teatris. Lavastus Wexfordi festivalil 1973. aastal oli väga edukas. Aastatel 1975–1990 olid lavastused veel neljas Euroopa linnas ja 2007. aastal veel kord Bergamos.
Süžee.
Don Giulio on kindlalt veendunud, et kasvatab oma poegi nii, et nad naistest eemale hoiaksid naistest teadmata. Tulemuseks on, et noorem poeg Pippetto armub ülepeakaela endast tublisti vanemasse majapidajannasse Leonardasse, ainsasse naisesse, keda ta kunagi on näinud. Seiklushimulisem Enrico abiellub salaja Gildaga, kellega tal on juba poeg. Tänu õpetaja Don Gregorio kavalatele nippidele mõistab Don Giulio oma õpetamissüsteemi hullumeelsust ning õnnistab poja ja Gilda vahelist abielu.
Karnevali neljapäeval

"Karnevali neljapäev" (originaalis "Il giovedì grasso") on Gaetano Donizetti ooper ("farsa") ühes vaatuses Domenico Gilardoni libretole, mis lähtub Molière'i komöödiast "Monsieur de Pourceaugnac" ning Charles-Gaspard Delestre-Poirsoni ja Eugène Scribe'i komöödiast "Le nouveau Pourceaugnac". 
Esmaettekanne toimus 26. veebruaril 1829 Napoli Teatro del Fondos. Rollide esmaettekandjad olid Giovanni Battista Rubini (Ernesto Rousignac), Rosalinda Grossi (Stefanina), Adelaide Comelli-Rubini (Nina), Luigi Lablache (Sigismondo), Giovanni Battista Campagnoli (Kolonel), Giovanni Arrigotti (Teodoro), Maria Carraro (Camilla) ja Giovanni Pace (Cola). Dirigeeris Nicola Festa.
Saamislugu.
"Il giovedì grasso" on komponeeritud Napolis aastatel 1828–1829. Need olid Donizettile edukad aastad nii eraelus kui ka töös. Ta oli äsja abiellunud Virginia Vasselliga, allkirjastanud lepingu nelja ooperi kirjutamiseks Napoli Teatro Nuovole ning määratud ka selle teatri muusikajuhiks. Ooper valmis kiiresti. Selles kasutatakse kõnedialoogi ning "buffo" roll on napoli dialektis. Viimane asjaolu takistas teose levikut väljapoole Napolit, ehkki esietendus ja ka järgnevad etendused olid edukad. Kui karnevalihooaeg lõppes, siis hiljem ooper enam ka Napoli teatrite mängukavadesse ei ilmunud. Karnevali farss ilmus unustusest välja 1959. aastal Sienas ja 1961. aastal esitati see kontsertversioonis raadiojaamas Radiotelevisione Svizzera Italiana. Seda on esitatud Bergamos (1986), Zagrebis (2014), Viinis (2017) ja Szegedis (2017).
Süžee.
Tegevus toimub 17. sajandil Pariisil lähedal maamajas. Armunud Nina ja Teodoro on meeleheitel, sest Nina kolonelist isa tahab, et tütar abielluks jõuka Ernesto Rousignaciga. Nende sõbral Sigismondol tuleb idee kuidas armastajaid aidata. Molière'i Pourceaugnac'i komöödiast inspireerituna teeb Sigismondo ettepaneku, et tema ja ta naine riietuksid nagu „karnevali neljapäeval”. Sigismondo peab end esitlema Ernesto vana sõbrana ja Camilla Ernesto endise armukesena, kelle Ernesto maha jättis.
Kolonel peab äriasjus Pariisi sõitma. Ta hoiatab tütart, et ta ei läheks Ernestoga tülli. Saabub Ernesto. Nagu Molière’i komöödias, tervitab Monsieur Piquet’ks maskeerunud Sigismondo teda kui väidetavat vana sõpra. Camilla mängib Ernesto mahajäetud armukese (Madama Piquet) rolli. Selle asemel, et väita, et see kõik on arusaamatus, pöördub Ernesto Camilla poole ja meenutab nende õnnelikke aegu ning soovib, et nad taas võiksid koos olla. See on liig Sigismondole, kes hullub armukadedusest. Alles siis, kui Nina isa on tagasi, tunnistab Ernesto kõigile, et kavaldas kõik üle. Ta nõustub Nina ja Teodoro pulmaga. Sigismondo lubab, et ei ole enam kunagi oma naisele armukade. Kõik kiidavad karnevalihooaja neljapäeva.
Lehmakapsas (perekond)

Lehmakapsas ("Turritis") on taimeperekond ristõieliste sugukonnas.
Lehmakapsas

Lehmakapsas ("Turritis glabra") on liik ristõieliste sugukonnas.
Varakevadik (perekond)

Varakevadik ("Erophila") on ristõieliste sugukonda kuuluv perekond.
Rünnakud tsiviilelanike vastu Venemaa sissetungil Ukrainasse

Venemaa sissetungil Ukrainasse on peamiselt Venemaa võimuorganid ja relvajõud pannud toime sõjakuritegusid, sooritades tahtlikke rünnakuid tsiviilobjektide vastu ja valimatuid rünnakuid tihedalt asustatud piirkondades. Venemaa sõjavägi on seadnud tarbetult ja ebaproportsionaalselt ohtu tsiviilelanikkonna, kasutades kassettlahingumoona ja tulistades muid laiaulatusliku mõjuga lõhkekehi, nagu pommid, raketid, suurtükimürsud ja mitme lõhkepeaga raketilaskesüsteemi raketid.
Jaanuaris 2023 teatas ÜRO inimõiguste ülemvoliniku büroo (OHCHR), et 11 kuuga on Ukraina tsiviilelanikkonna seas 18 657 hukkunut ja haavatut.
Viited.
[[Kategooria:Venemaa sissetung Ukrainasse (2022)]]
Silamuiža

Silamuiža on küla ("mazciems") Lätis Ogre piirkonna Madliena vallas.
Küla asub valla idaosas. Silamuiža jääb valla keskusest Madlienast 5, piirkonna keskusest Ogrest 44 ja Riiast 80 kilomeetri kaugusele. Sinna jääb Lakstenes pagrieziensi bussipeatus.
Asula on kujunenud Plātere mõisa Silamuiža karjamõisa ("Alt-Hohenheide") juurde.
Plātere

Plātere on küla ("mazciems") Lätis Ogre piirkonna Madliena vallas.
Küla asub valla kirdeosas merepinnast 90 meetri kõrgusel Abza jõe kaldal. Plātere jääb valla keskusest Madlienast 4, piirkonna keskusest Ogrest 44 ja Riiast 81 kilomeetri kaugusele.
Asula on kujunenud Plātere mõisa ("Weissensee") keskuse ja selle Silamuiža karjamõisa ("Alt-Hohenheide") juurde. Mõisa häärber põletati 1905. aastal maha. Küla ehitati välja kui kolhoosi Nākotne keskasula. Hiljem sai sellest Madliena sovhoosi osakonnakeskus. Sinna jäävad Nākotne ja Plāteres muiža bussipeatused.
Plātere linnamägi on muinsusmälestisena riikliku kaitse all. Looduskaitse all on tamm ümbermõõduga 6,55 meetrit.
Aastal 2007 oli külas 141 elanikku.
Zādzene

Zādzene on küla ("mazciems") Lätis Ogre piirkonna Madliena vallas.
Küla asub valla edelaosas merepinnast 105 meetri kõrgusell. Zādzene jääb valla keskusest Madlienast 6,5, piirkonna keskusest Ogrest 36 ja Riiast 73 kilomeetri kaugusele.
Asula on kujunenud Zādzene mõisa ("Saadsen") keskuse juurde. Küla ehitati välja kui kolhoosi Pumpurs keskasula. Hiljem sai sellest Madliena sovhoosi osakonnakeskus.
Külas asub Zādzene või Madliena lennuväli. Sinna jääb Zādzene bussipeatus.
Looduskaitse all on vaher ümbermõõduga 3,64 ja kõrgusega 23 meetrit.
Aastal 2008 oli külas 86 elanikku.
Lielāmuiža

Lielāmuiža (ka Lielā muiža) on küla ("mazciems") Lätis Ogre piirkonna Madliena vallas.
Küla asub valla kaguosas merepinnast 105 meetri kõrgusel. Lielāmuiža jääb valla keskusest Madlienast 2, piirkonna keskusest Ogrest 39 ja Riiast 75 kilomeetri kaugusele. Sinna jääb Vecā skola bussipeatus.
Asula on kujunenud Lielāmuiža mõisa ("Essenhof") keskuse juurde. 
Lielāmuiža mõisa hoonetekompleks (sealhulgas häärber, kaks lindlat ja ait) on muinsusmälestistena kohaliku kaitse all.
Allhartsberg

Allhartsberg on vald ("Marktgemeinde") Austrias Alam-Austria liidumaal Amstetteni ringkonnas.
Eckes-Granini Groupi peakorter asub Allhartsbergis.
Krapes muiža

Krapes muiža on küla ("mazciems") Lätis Ogre piirkonna Krape vallas.
Küla asub valla lääneosas merepinnast 90 meetri kõrgusel Lobe jõe kaldal. Krapes muiža jääb valla keskusest Krapest 1, piirkonna keskusest Ogrest 43 ja Riiast 79 kilomeetri kaugusele. Sinna jääb Krapes muiža bussipeatus.
Asula on kujunenud Krapa mõisa ("Kroppenhof") keskuse juurde.
Kohaliku kaitse all on Krape mõisa hoonetekompleks, sealhulgas ka park. Osa mõisakompleksi ehitisi, sealhulgas aedniku maja ja teenijate maja, jäävad Lēdmane valda. Looduskaitse all on Krape tammed, Krape esimene kask, kaks tamme, mänd ümbermõõduga 2,76 meetrit ja Euroopa lehis ümbermõõduga 4,2 meetrit.
Aastal 2008 oli külas 20 elanikku.
Hullus (ooper)

"Hullus" (originaalis "Una follia") on Gaetano Donizetti ooper ("farsa") ühes vaatuses Bartolomeo Merelli libretole August von Kotzebue näidendi "Der Graf von Burgund" (1798) järgi.
Esmaettekanne toimus 15. detsembril 1818 Veneetsia Teatro San Lucas. Rollide esmaesitajad olid Giuseppe Fioravanti (Brunone), Adelina Catalani (Elisa), Fanny Eckerlin (Enrico), Adelaide Cassago (Feltrude), Andrea Verni (Gilberto), Pietro Verducci (Nicola), Giuseppe Fusconi (Pietro), Giuseppe Fusconi (Guido) ja Pietro Verducci (Bruno).
Ajalugu.
Kuna eelmine ooper "Enrico di Borgogna" oli saanud väga hea vastuvõtu, tellis impressaario Paolo Zancla noorelt heliloojalt kohe uue farsi. Donizetti kasutas sama Bartolomeo Merelli libretot, mille alusel oli kuu aega varem komponeerinud "Enrico di Borgogna", kuid muusika oli erinev. Partituur valmis ja proovid viidi läbi vähem kui ühe kuuga. Esietendus oli publiku poole pealt edukas, kuid kriitikud arvasid, et teose kandevõime jättis soovida. Lisati siiski, et edu Veneetsis peaks olema alus karjääri jätkamiseks.
Ooperit esitati vaid üks kord ning rohkem pole seda kunagi hiljem ette kantud. Libreto ja partituur läksid pärast 1818. aastat kaduma. Alles on jäänud vaid kaheksa takti muusikat, mille Donizetti oli lülitanud oma kihlatule Virginia Vassellile pühendatud oma teostest võetud motiivide antoloogiasse. 
Süžee.
Tegevus toimub keskajal Burgundias Alpide serval ja Arlesis. Noor lambur Nicola ja ta sõbrad leiavad vana Pietro oma naise haua juures nutmas. Nad püüavad teda lohutada. Enrico tuleb kalalt koju. Ta on tüdinenud lihtsast elust mägedes ning ihkab seiklusi. Ta unistab Elisast, keda ta on mitu korda mägedes näinud.
Brunone teatab Pietrole, et Burgundia kuningas on surnud ja troonile on asunud tema nõrga iseloomuga poeg Guido. Brunone selgitab, et nüüd on õige aeg panna troonile Enrico. Kalalt naasnud Enrico saab isa mõõga ja lepib talle määratud saatusega. Lossis kavandavad kuningas Guido ja tema õuenarr Gilberto kuninga abielu Elisaga. Kuid neiu on just kaotanud oma isa ja leinab. Ta keeldub abiellumast Guidoga, kuid kuningas avaldab survet ja pulmadeks ettevalmistused algavad.
Gilberto räägib kuningale, et rahvas ei arva temast eriti hästi. Elisa on kohtunud Enricoga ja igatseb tema järele. Ta räägib oma kiindumusest õukonnadaam Geltrudele. Guido sunnib Elisat vahetama leinariided pruutkleidi vastu ning anub Elisa armastust. Neiu vastab, et kuningas võib teda sundida abielluma, kuid mitte armastama.
Linnaväljakul on pulmapeoks kõik valmis. Sinna tulevad ka Enrico ja Pietro, kes ei tea pulmadest esialgu midagi. Algab torm ja Guido on sunnitud pulmad edasi lükkama. Enrico pääseb lossi, et Elisat viimast korda näha. Ta kohtub Gilbertoga, kes viib Enrico Elisa tuppa. Guido sattub peale ja ähvardab Elisat tappa, kui too ei nõustu pulmadega. Ähvardus ei toimi, sest neiu kinnitab, et ta pigem sureb kui abiellub Guidoga. Lossi tulevad Brunone, Pietro ja Nicola. Selgub, et Enrico on kuninga poeg ning esimene pretendent troonile. Elisa ja Enrico tee abiellumiseks on vaba.
Adam Osmajev

Adam Osmajev (tšetšeeni keeles ОсмагӀеран Адам "Adam Osmaġeran"; vene keeles Адам Асланбекович Осмаев "Adam Aslanbekovitš Osmajev"; sündinud 2. mail 1981 Groznõis Tšetšeeni-Inguši ANSV-s) on tšetšeeni poliitaktivist ja sõjalise rühmituse juht. Tema sõjaväeline varjunimi on Kandagar.
Ta on Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi relvajõudude major (eksiilvalitsuse antud).
Alates 2014. aastast osaleb Osmajev Vene-Ukraina sõjas. Alates veebruarist 2015 on ta vabatahtlikest koosneva sõjalise formeeringu Džohhar Dudajevi pataljoni komandör. Pataljon sõdib Ukraina relvajõudude poolel.
Intsident.
1. juunil 2017 sai Osmajev Kiievis raskelt haavata, kui teda tulistas kadõrovlane, kes oli maskeerunud Prantsuse ajalehe Le Monde korrespondendiks. Temaga koos olnud abikaasal Amina Okujeval õnnestus tulistaja käest relv ära lüüa ja avada vastutuli.
Anonüümkiri (ooper)

"Anonüümkiri" (originaalis "La lettera anonima") on Gaetano Donizetti farssooper ("farsa") ühes vaatuses Giulio Genoino libretole, mille aluseks oli tema enda farss, mis omakorda põhines Pierre Corneille'i värsskomöödilale "Mélite, ou Les fausses Letres" (1629). 
Esmaettekanne toimus 29. juulil 1822 Napoli Teatro del Fondos. Rollide esmaesitajad olid Flora Fabbi (Rosina), Giovanni Battista (Filinto), Teresa Cecconi (Melita), Raffaele de Bernardis (Lauretta), De Franci (Don Macario), Fiovanni Pace (Gilberto) ja Calvarola )Flagiolet).
Saamislugu.
Oma õpetaja Johann Simon Mayri soovituskiri aitas Donizettil saada 12. mail 1822 lepingu maineka Napoli impressaario Domeniko Barbaiaga komponeerida tema teatrile veel üks farssooper pärast "La zingara" edukat ettekandmist. Teos valmis kiiresti ja juba kahe kuu päast oli esietendus. Üldiselt võeti uus ooper hästi vastu ja mängiti veel 20 korda. Donizetti ise polnud päris rahul, sest arvas, et algaja laulja Cecconi rikkus osaliselt ooperi ära. Kriitikud juhtisid tähelepanu asjaolule, et Rossini mõju oli selgelt tuntav nii tegelaste vokaalpartiides, kui ka lõpustseenis, mis sarnanes väga Rossini "La Cenerentola" lõpustseeniga.
Süžee.
Tegevus toimub 16. sajandil Prantsusmaal. Krahvinna Rosina ja kapten Filinto kavatsevad abielluda. Pulmapäeval saabub anonüümkiri, milles väidetakse, et kapten on juba teisega naisega abielus. See kiri leitakse lõpuks olevat vale ja ettevalmistused pulmapeoks jätkuvad.
Suur unilook

Suur unilook ("Sisymbrium altissimum") on ristõieliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Võõr-liivsinep

Võõr-liivsinep ("Diplotaxis tenuifolia") on õistaimede liik ristõieliste sugukonnas.
Kingsport

Kingsport (Ameerika inglise keelne mugand nimest King's Port) on linn Ameerika Ühendriikides Tennessee osariigi idaosas, nii Sullivani kui Hawkinsi maakonnas. Apalatšides asuva linna keskus paikneb Holstoni jõe vahetus läheduses Tennessee orus.
Kingsport on Kingsporti-Bristoli suurlinnastu suurim linn, 2020. aastal elas suurlinnastus kokku 307 614 inimest.
Lisaks kuulub linn regiooni Tri-Cities.
Linnal on mõnesaja meetri ulatuses ühiseid piire Virginia osariigiga.
Long Island.
Linna keskuse vastas Holstoni jõe vasakkaldal asub ligilähedaselt 6,4 km pikkune jõesaar Long Island, kus on arendatud rasketööstust. Seal asub ka tehas, mis toodab sõjaväele laskemoona. Jõesaar kuulub põlisuse tõttu ning ajaloomälestiste piirkonnana nimistusse National Register of Historic Places.
Ajalugu.
Jõesaar oli põlismaalaste tšerokiide, koloniaalsete rajaleidjate ja varajaste asunike jaoks oluline koht, nagu on mainitud Lochaberi rahulepingus (1770). Ameerika iseseisvussõja järel hakati Holstoni jõe niinimetatud North Forki ja South Forki ühinemiskohas piirkonda asustama. See oli vajalik Wilderness Roadi maanteel edasireisijatele, kes suundusid Kentuckysse läbi Cumberland Gapi. 1822. aastal liideti eurooplastest kolonistide asulad Christianville ja Rossville väikelinnaks, mille nimeks sai Town of Kingsport.
Elevant Mary.
1916. aastal tappis aasia elevant Mary linna jõudnud tsirkuses äsja tööle võetud talitaja. Ohtlik elevant otsustati hukata raudteekraanaga poomise teel 53 km kaugusel Erwinis, kuhu ta viidi vagunis. 2500 inimese pealtvaatamisel toimuski avalik hukkamine.
Kingston (Tennessee)

Kingston on linn Ameerika Ühendriikides Tennessee osariigi ida-keskosas, mis ühtlasi on Roane'i maakonna halduskeskus. Apalatšides asuva linna keskus paikneb Clinchi jõe käärus Tennessee orus, jõgi suubub linna kõrvalt käänulisse veehoidlasse Watts Bar Lake.
Knoxville'ist paikneb Kingston umbes 61 km kaugusel edelas.
Ajalugu.
Linnake kujunes ümber Fort Southwest Pointi, mis valmis põlisasukate tšerokiide maadele 1792. aastal. Ameerika iseseisvussõja järel asutati linn ametlikult 23. oktoobril 1799 osana jõupingutustest jaotada Knoxi maakond (esialgne katse moodustada eraldi maakond ebaõnnestus, kuid õnnestus juba kaks aastat hiljem). Kingston on saanud nime Robert Kingi järgi, kes oli 1790. aastail ohvitseriks just fordis.
21. septembril 1807 oli Kingston ühe päeva Tennessee osariigi pealinn. Sel päeval kogunes seal peaassamblee seoses tšerokiidega sõlmitud kokkuleppega. Viimastele oldi öeldud, et kui põlisasukad loovutavad maa, siis saab osariigi pealinnaks Kingston. Pärast seda päeva jätkas assamblee koosolekuid taas Knoxville'is.
Ameerika Ühendriikide kodusõja puhkemisel 1861. aastal valiti linn Ida-Tennessee konventsiooni kolmanda istungjärgu läbiviijaks, millega püüti moodustada Uniooni poole hoidev uus osariik Ida-Tennessees. Konföderatsiooni vägede sissetungi tõttu jäi kolmas istungjärk siiski toimumata. William B. Carter korraldas sama aasta oktoobris mitmete vandenõukaaslastega Kingstonis asuvast komandopunktist üheksa raudteesilla põletamise. 24. novembril 1863 püüdis Kingstoni lahingus konföderatsiooni 500–1000-meheline ratsavägi Joseph Wheeleri juhtimisel linna Unioonist eraldada, kuid tal see ei õnnestunud.
Elektrijaam.
1955. aastal valmis linna lähistel Kingston Fossil Plant, mis oli tol ajal maailma suurim kivisöel töötav elektrijaam. 22. detsembril 2008 purunes 1,2 km² suurune settebassein, mis sisaldas lendtuha läga, ümbruskonda paiskus üle 4 200 000 m³ jäätmeid.
Ardagger

Ardagger on vald ("Marktgemeinde") Austrias Alam-Austria liidumaal Amstetteni ringkonnas.
Ardagger asub Alam-Austria edelaosas, Doonau Mostvierteli küngaste vahel.
Aschbach-Markt

Aschbach-Markt on vald ("Marktgemeinde") Austrias Alam-Austria liidumaal Amstetteni ringkonnas.
Aschbach-Markt asub Mostviertelis, u. 10 km Amstettenist. Urli jõgi voolab läbi valla.
Mamuka Mamulašvili

Mamuka Mamulašvili (gruusia keeles: მამუკა (უშანგი) მამულაშვილი; ukraina keeles: Мамука Мамулашвілі; sündinud 22. aprillil 1978 Tbilisis Gruusias), hüüdnimega Ushangi, on Ukraina vägede koosseisus võitleva Gruusia Rahvusleegioni komandör.
Elulugu.
Tema isa oli Nõukogude armee ohvitser ja hilisem Gruusia armee kindral Zurab Mamulašvili. Tema õde Nona Mamulašvili on poliitik ja Gruusia parlamendi saadik. 
Mamulašvili võitles 14-aastaselt koos oma isaga Gruusia-Abhaasia sõjas (1992–1993). Langes venelaste kätte vangi ning teda piinati seitse kuud enne, kui vabastati.
"Grusiinid andsid alla, sest venelased püüdsid kinni külakooli lapsed ja ähvardasid nad võitluse jätkudes hukata. Kättemaksuks ei lasknud venelased grusiine aga maha, vaid piinasid julmalt. Mamuka veetis üksikkongis kolm kuud. Süüa sai kaks korda nädalas ja vett. Valvurid peksid vange regulaarselt ja töötlesid psühholoogiliselt. Alaealise Mamuka leidsid vanglast Punase Risti töötajad ja nõudsid talle inimlikumaid tingimusi. Venelaste moodi nägi see välja nii, et poiss viidi ühe valvuri majja, söögiks anti riknenud toitu ja regulaarselt peksid teda temavanused noorukid. Neli päeva pärast „inimlikumatesse tingimustesse“ paigutamist Mamuka põgenes. Ta lidus kuuvalges metsa poole, kuni mõistis, et tema põgenemise eest isa ellu ei jäeta. Poiss naasis vanglasse. Seitse kuud pärast vangi langemist pääses Mamuka vangide vahetusega koju. Tema isa jäi vangi kokku kaheks aastaks." Sai oma sõjaliste teenete eest ainsa alaealisena Gruusia Vahtang Gorgasali 3. järgu ordeni (umbes võrdväärne Eesti Vabadusristiga). 
16-aastaselt läks välisvabatahtlikuna Esimesse Tšetšeenia sõtta (1994–1996) Vene vägede vastu võitlema. 
Pärast Esimest Tšetšeenia sõda sõitis Pariisi ja õppis ülikoolis rahvusvahelisi suhteid. Võitles Gruusia eest 2008. aasta Vene-Gruusia sõjas ja töötas 2009–2012 Gruusia kaitseministri sõjalise vanemnõunikuna. 
Gruusia Sportliku Vabavõitluse (MMA- Mixed Martial Arts) Föderatsiooni president. 
2013. aastal siirdus Ukrainasse, et toetada Euromaidani kuna ukrainlased toetasid Gruusiat 2008. aasta sõjas Venemaa vastu. 
Aprillist 2014 sõjaline instruktor Luhanski oblastis, õpetas välja ühte politseipataljoni. Samal ajal liikus võitlema Luhanski rindele. Asus juhtima vabatahtlikest koosnevat Gruusia Rahvusleegioni, mis alates 2016. aastast on osa ametlikest Ukraina relvajõududest. 19. septembril 2015 nimetati ta Ukraina rahvakangelaseks.
Venemaa on korraldanud tema vastu korduvaid tapmiskatseid. 2019. aasta detsembri algul sai ta ühes Obuhhovo linna lähedal Kiievi oblastis talle tehtud mõrvakatses kuulihaavu.
Venemaa kallaletung Ukrainale 2022–2023.
2022. aasta Kiievi kaitselahingute ajal olid Gruusia leegioni võitlejad esimesed, kes Kiievi oblastis Hostomeli lennuväljal venelastele vastu astusid.
Selli tänav

Selli tänav on tänav Tartus Ropka tööstusrajoonis.
Tänava risttänavaiks on Sepa põik (Tartu) ja Turu põik.
Varem on tänava majad olnud olnud nummerdatud Turu tänava järgi.
Aadressil Selli tänav 49 asub üks Tartu jäätmejaamu.
Muskus-kassinaeris

Muskus-kassinaeris ("Malva moschata") on taimeliik kassinaeriliste sugukonnas.
Õnnelik petmine

"Õnnelik petmine" (originaalis "Il fortunato inganno") on Gaetano Donizetti koomiline ooper ("opera buffa") kahes vaatuses Andrea Leone Tottola libretole. 
Esmaettekanne toimus 3. septembril 1823 Napoli Teatro Novos. Rollide esmaesitajad olid Carlo Casaccia (Lattanzio), Teresina Melas (Aurelia), Francesca Checcherini (Fulgenzia), Clementina Grossi (Fiordelisa), Giuseppe Fioravanti (Ortensio), Marco Venier (Edoardo), Carlo Moncada (Bequadro), Raphael Casaccia (Vulcano), Giuseppe Papi (Biscaglio) ja Raffaele Sarti (Ascanio).
Ajalugu.
1823. aasta märtsis alustas Donizetti Napolis tööd korraga kahe ooperiga Tottola libretole. "Alfredo il Grande", mis läks Teatro San Carlole, oli alles proovides, kui Donizetti lõpetas Teatro Nuovo jaoks "Il fortunato inganno". Ooperi muusikanumbreid eraldab kõnedialoog, mida on võrreldes muusikanumbritega liiga palju. Kaks tegelast (Lattanzio ja Vulcano) räägivad ja laulavad napoli keeles vastavalt tol ajal kasutusel olnud tavadele. Teos ei olnud edukas ja kadus mängukavast pärast kolme etendust. Seda polnud üheski teatris näha kuni esitati 1998. aastal Martina Francas Valle d'Itria festivalil. 
Süžee.
Väga lihtsakoelise faabulaga lugu leiab aset Roomas. Koomik Lattanzio Lattrughelli trupi seltskond harjutab uut ooperit, millega kaasnevad tavalised tülid, arusaamatused ja õnnetused. Noor Eugenia on armunud nooresse ratsaväe leitnanti Edoardosse. Edoardo kolonelist onu Franceschetti keeldub nõustumast oma vennapoja abiellumisega näitlejannaga. Kuid Aurelia, Lattanzio naine ja Eugenia vanaema, esinedes krahvinnana, paneb koloneli endasse armuma. Ta soostub koloneliga kurameerima, kui too vastutasuks aktsepteerib kahe noore abielu. Kui kolonel saab aru, et teda on üle kavaldatud, nõustub pärast esialgset vihapurset üldise õnneliku lõpuga.
Alfred Suur (ooper)

"Alfred Suur" (originaalis "Alfredo il grande") on Gaetano Donizetti ooper ("melodramma serio") kahes vaatuses Andrea Leone Tottola libretole, mis lähtus helilooja Johann Simon Mayri samanimelise ooperi (1818) libretost. 
Esmaettekanne toimus 2. juulil 1823 Napoli Teatro San Carlos. Rollide esmaesitajad olid Andrea Nozzari (Alfred), Elizabeth Ferron (Amalia), Giovanni Botticelli (Eduardo), Michael Benedetti (Atkins), Teresa Cecconi (Enrichetta), Gaetana Gorini (Margherita), Gaetano Chizzola (Rivers) ja Massimo Orlandini (Guglielmo). Dirigeeris Nicola Festa.
Ajalugu.
Ooperi partituur on silmnähtavate Rossini mõjutustega ja esimene Donizetti ooper, mis käsitles Inglismaa ajalugu. Esietendus kujunes kriitikute sõnul „suurejooneliseks läbikukkumiseks”. Teost ei päästnud ka väga hea lauljate ansambel eesotsas Bergamost pärit populaarse tenori Andrea Nozzariga ja Briti primadonna Elisabeth Ferroniga. Ooperi esitamisajalugu piirdus üheainsa etendusega.
Süžee.
Tegevus toimub üheksandal sajandil Athelny saarel Somersetis Taani sissetungi ajal. Ooper räägib loo anglosaksi kuningast Alfred Suurest. Kuninganna Amalia ja kindral Eduardo otsivad Inglismaa kuningat Alfredot, kes põgenes taanlaste eest. Ta saabub oma kaaskonnaga talupojaks maskeerituna Somerseti, kus pastor Guglielmo (William) annab neile varju ja võõrustab oma onnis. Sealt leiavad kuninga Amalia ja Eduardo. Kuningannat ja Eduardot jälitanud Taani kindral Atkins leiab varjupaiga ja sunnib Alfredot sealt lahkuma. Kuningapaar ja Eduardo põgenevad maa-aluse käigu kaudu, kuid sealt välja tulles üllatavad neid taanlased. Karjased ja talupojad eesotsas Guglielmo ja Eduardo sõduritega saabuvad täpselt õigel ajal, et taanlased ümber piirata.
Arvestades oma vägede selget üleolekut, läheb Alfredo taanlaste vastu lahingusse. Taanlased saavad suurelt lüüa, kuid Atkinsil õnnestub mõne sõduriga võtta Amalia pantvangi. Inglased vabastavad kuninganna ja Alfredot tunnustatakse kui riigi vabastajat.
Behamberg

Behamberg on vald ("Gemeinde") Austrias Alam-Austria liidumaal Amstetteni ringkonnas.
Behamberg asub Mostviertelis.
Süvaveeliikur

Süvaveeliikur, ka süvasukelaparaat (inglise keeles "deep-submergence vehicle"; lühend DSV) on iseliikuv süvavette sukelduv mehitatud sukelaparaat. 
DSV-d jaotatakse tavaliselt kahte tüüpi: uurimis-süvaveeliikurid, mida kasutatakse süvamere uurimisel ja päästesüvaveeliikurid, mis on ette nähtud uppunud allveelaeva meeskonna päästmiseks. Lisaks neile kahele on ka eriotstarbelisi süvaveeliikureid (kasutatakse näiteks salajastel missioonidel).
Vanemat tüüpi süvaveeliikureid nimetatakse batüskaafideks (sellise sõna võttis kasutusele 1930. aastatel esimese süvaveeliikuri konstruktor Auguste Piccard).
Jelizovo

Jelizovo (vene keeles Елизово) on linn Venemaal Kamtšatka krais, Jelizovo rajooni halduskeskus. Jelizovo asub Avatša jõe ääres, Petropavlovsk-Kamtšatskist ligikaudu 32 km loodes.
Jelizovo on elanike arvult teine linn Kamtšatka krais. Linnas asub Jelizovo lennujaam.
Küla rajati 1848. aastal ja sai nimeks Starõi Ostrog. 1897. aastal sai küla Kamtšatka Venemaaga ühendamine 200. aastapäeva puhul admiral Vassili Zavoiko (1809–1898) auks nimeks Zavoiko. 1924. aastal sai küla 1922. aastal hukkunud partisanisalga komanöri Georgi Jelizovi järgi uueks nimeks Jelizovo. Alevi staatus anti Jelizovole 1964. aastal. Linnaõigused sai Jelizovo 1975. aastal.
Biberbach (Alam-Austria)

Biberbach on vald ("Gemeinde") Austrias Alam-Austria liidumaal Amstetteni ringkonnas.
Biberbach asub Mostviertelis Ybbsi ja Urli jõe vahelisel küngastikul.
Vadzim Prakopjeŭ

Vadzim Jeŭhrafavič Prakopjeŭ (valgevene keeles Вадзiм Еўграфавiч Пракоп'еў; vene keeles Вадим Евграфович Прокопьев "Vadim Jevgrafovitš Prokopjev"; sündinud 4. detsembril 1971 Minskis Valgevene NSV-s) on valgevene poliitaktivist ja ettevõtja.
Vadzim Prakopjeŭ on lõpetanud Minskis erakõrgkooli Tänapäevaste Teadmiste Instituudi rahanduse erialal. Hiljem sai temast restoranipidaja. 
Pärast 2020. aasta Valgevene meeleavaldusi oli ta sunnitud riigist lahkuma. Välismaal jätkas ta Łukašenka režiimi suhtes opositsioonilist tegevust. 
Aprillis 2022 oli Prakopjeŭ seotud Ukraina territooriumil valgevene vabatahtlikest koosneva sõjalise formeeringu Pahonia loomisega.
Juunis 2023 mõistis Minski linnakohus Prakopjeŭ tagaselja süüdi terrorismis ja määras talle karistuseks 25 aastat vabadusekaotust.
Ottilie-Armilde Tinnuri

Ottilie-Armilde Tinnuri (sündinud Luusenberk, neiupõlvenimi Tammaru; 3. veebruar 1914, Siberi küla Viru-Nigula vallas – 1. aprill 2024) oli eesti pikaealine. Ta elas 110 aasta, 1 kuu ja 29 päeva vanuseks ja on kõigi aegade vanim eestlane, kelle vanus on dokumentaalselt tõestatud. 
Ta töötas pensionileminekuni puidutsehhis viimistlejana.
Tal on kaks last, viis lapselast ning 11 lapselapselast: kaheksa tüdrukut ja kolm poissi.
Ennsdorf

Ennsdorf on vald ("Gemeinde") Austrias Alam-Austria liidumaal Amstetteni ringkonnas.
Ennsdorf asub Ennsi jõe ääres.
Ajalugu.
Rooma riigis oli see Noricumi piirkonna osa. Seda on ürikutes esmamainitud 1244. aastal. Kogu aja on see olnud tihedalt seotud Ennsi linnaga, kuigi see kuulus 1779. aastani Sankt Valentinile.
5. mail 1945 asendas SS-üksusi u 800 sõdurit Ennsdorfist. 7. mail ebaõnnestusid läbirääkimised alistumiseks. 8. mail 1945 ootas kindralmajor Stanley Eric Reinhart, et 15 000 – 16 000 Saksa sõjaväelast ületab Ennsdorfi silla, et alistuda. 10. mail võtsid võimu üle Nõukogude sõdurid.
Ernsthofen

Ernsthofen on vald ("Gemeinde") Austrias Alam-Austria liidumaal Amstetteni ringkonnas.
Spassk-Dalni

Spassk-Dalni (vene keeles "Спасск-Дальний") on linn Venemaal Primorje krais. Spassk-Dalni on Spasski rajooni halduskeskus, kuid ei kuulu ise rajooni koosseisu. Spassk-Dalni asub Hanka järvest ligikaudu 19 km kaugusel.
Linna läbib Siberi raudtee.
Küla rajati 1886. aastal ja see kandis esialgu nime Spasskoje. 1917. aastal sai asula linnaõigused ja uueks nimeks Spassk. Praeguse nime sai Spassk-Dalni 1929. aastal.
Ertl

Ertl on vald ("Gemeinde") Austrias Alam-Austria liidumaal Amstetteni ringkonnas.
Ajalugu.
Antiikajal oli praeguse Ertli ala Noricumi provintsi osa.
Territoorium oli asustatud keskneoliitikumis (u. 2500. aastal eKr), millest annab tunnistust mõnede selle perioodi kivikirveste, tööriistade ja muude esemete avastamine.
Tänapäevane linn moodustati 1922. aastal Sankt Peteri ja Waidhofeni kihelkondade osadest. Ertlist sai omaette kihelkond 1930. aastal.
Euratsfeld

Euratsfeld on vald ("Marktgemeinde") Austrias Alam-Austria liidumaal Amstetteni ringkonnas.
Pulmad villas

"Pulmad villas" (originaalis "Le nozze in villa") on Gaetano Donizetti koomiline ooper ("opera buffa") kahes vaatuses Bartolomeo Merelli libretole August von Kotzebue komöödia "Die deutschen Kleinstädter" (1802) järgi. 
Esmaettekanne toimus 1820.-1821. aastal (täpne kuupäev teadmata) Mantova Teatro Vecchios, kus peaosas oli Fanny Eckerlin (Sabina).
Ajalugu.
Ooper komponeeriti 1819. aastal ja oli valmis enne suve lõppu. Lavastamist Montovas tuli oodata 18 kuud. Kes oli teose sponsor ja miks lavastamine viibis, pole teada. Võimalik, et vahendajaks oli Paolo Zancla ooperi rändtrupp, kes selle Mantovas karnevalihooajal ette kandis. Ooper kukkus esietendusel täiesti läbi ja rohkem selles teatris ette ei kantud. Libretist Bartolomeo Merelli süüdistas ooperi läbikukkumises mitmeid lauljaid, eriti primadonna kapriisitsemist ja pahatahtlikkust. Teada on veel ettekanne Genovas 1822. aasta kevadel pealkirjaga "I provinciali, ossia Le nozze in villa". Donizetti originaalpartituur on kadunud, kuid teose mittetäielik koopia, millel puudub II vaatuse kvintett, on Pariisi konservatooriumi raamatukogus.
Esietenduse suhteline ebaõnnestumine ei takistanud teose taaselustamist Bergamo Donizetti teatris Donizetti ooperifestivalil 2020. aastal. Osa puuduvast muusikast lisasid omalt poolt Elio, Rocco Tanica ja Enrico Melozzi. 
Süžee.
Tegevus toimub ühes Saksamaa väikelinnas 18. sajandil. Sabina on armunud Claudiosse. Kuid Don Petronio on lubanud tütre koolmeister Trifogliole. Sabina kannab armastuse märgina Claudio portreega medaljoni. Ta räägib, et pildil on kuningas. Kui Caludio külasse ilmub, koheldakse teda kuningana. Pärast mitmeid arusaamatusi ei soovi Trifoglio tülitseda ja taandub. Peamiseks Sabinast loobumise põhjuseks on teadasaamine, et neiul pole kaasavara. Claudio jõuka maaomanikuna on võidumees.
Ferschnitz

Ferschnitz on vald ("Marktgemeinde") Austrias Alam-Austria liidumaal Amstetteni ringkonnas.
Haag (Alam-Austria)

Haag on linn ("Stadtgemeinde") Austrias Alam-Austria liidumaal Amstetteni ringkonnas. See asub Euroopa geograafilises keskkohas.
Varem on mõned austerlased nimetanud Haagi "mormoonide külaks", kuna seal pidasid 20. sajandi algusest koosolekuid paljud riigi vähesed mormoonid.
Mati Vetevool

Mati Vetevool (5. mai 1945 Tallinn – 11. juuli 2021 Tallinn) oli Eesti ettevõtja, kalatoodete firma AS M.V.Wool asutaja.
Elulugu.
Mati Vetevool sündis 1945. aastal Tallinnas. Tema ema Aurelia-Rosilda Vetevool (Uusküla) oli pärit Kõmmaste külast Lääne-Harju vallast ja isa Valdur Vetevool oli pärit Salla-Tammikult Lääne-Virumaalt. Mati lapsepõlv möödus peamiselt Lääne-Harjumaal Vasalemmas, Kaseperes ja Padisel. Hiljem elas Keilas. Mati Vetevoolul on 2 venda ja õde.
Haridus.
Mati Vetevool omandas 7-klassilise põhihariduse Vasalemma ja Padise põhikoolis ning jätkas õpinguid tööstusettevõtete elektriseadmete alal Tallinna Polütehnikumis, mille lõpetas 1965. aastal.
Töö.
Vetevoolu esimeseks töökohaks oli Harju KEK, kus ta alustas elektrikuna, kuid peagi edutati ta töödejuhatajaks. 1988. aasta aprillis asutas ta kalandusühistu Vihterpalu, mis 1992.aastal restruktureeriti ASiks M.V.Wool. Sellest kujunes perefirma ja Eesti turuliider värske ja külmutatud kala ning kalatoodete tootmises ja müügis.
Ühiskondlik tegevus.
Mati Vetevool kuulus mitmetesse ühiskondlikesse organisatsioonidesse: 
Koostöös Lääne-Harju vallavalitsusega toetas ta läbi aastate piirkonna laste ja noorte koolivälist tegevust, kohalikke koole ja lasteaedu. Vetevool osales pikki aastaid Risti Põhikooli hoolekogu liikmena kooli arendamisel, andis alates 2013. aastast isiklikult kooliaasta alguses igale esimesse klassi astujale Risti Kooli mütsi ning istutas kooli 330. juubeliks koolimaja ette püramiidtamme. Alates 2018. aastast osales aktiivselt Lääne-Harju vallavalitsuse töös, juhtides rahanduskomisjoni.
Isiklikku.
Mati Vetevool oli abielus Sirje Vetevooluga. Oma kahe lapse (tütar Moonika ja poeg Meelis) kõrval kasvatasid nad üles ka Muraste lastekodust perre võetud kasulapse Jüri. Mati Vetevool suri 2021. aasta 11. juulil pärast kiire kuluga rasket haigust. Maetud Risti uuele kalmistule. 
Mälestuse jäädvustamine.
Rannavõrkpallis korraldatakse Mati Vetevoolu mälestusturniire.
Nikolajevsk Amuuri ääres

Nikolajevsk Amuuri ääres (vene keeles Николаевск-на-Амуре, kuni 1926. aastani Nikolajevsk) on linn Venemaal Habarovski krais, Nikolajevski rajooni halduskeskus. Linn asub Amuuri vasakul kaldal.
Linnas asub kaubasadam.
Asutati sõjalise tugipunktina 1850. aastal. 1856. aastal sai linnaõigused ja uueks nimeks Nikolajevsk. Praeguse nime sai Nikolajevsk Amuuri ääres 1926. aastal.
Paltmale mõis

Paltmale mõis (saksa keeles "Paltemal", läti keeles "Paltmales muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Riia kreisis Sigulda kihelkonnas.
Rama mõis

Rama mõis (saksa keeles "Rammenhof", läti keeles "Ramas muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Riia kreisis Sigulda kihelkonnas.
Puuvillapõõsas

Puuvillapõõsas ("Gossypium") on taimede perekond kassinaeriliste sugukonnas.
Hibisk

Hibisk ("Hibiscus") on taimede perekond kassinaeriliste sugukonnas.
Pavoonia

Pavoonia ("Pavonia") on taimede perekond kassinaeriliste sugukonnas. Perekond on saanud nime hispaania botaaniku José Antonio Pavón Jiméneze järgu.
Perekonda kuulub umbes 290 liiki.
Pavooniad on levinud Vana ja Uue Maailma troopikas või lähistroopikas Ameerikas, Aafrikas ja Aasia lõunaosas.
Kõrge maasikas

Kõrge maasikas ("Fragaria moschata") on roosõieliste sugukonda maasika perekonda kuuluv mitmeaastaste rohttaimede liik.
Polohõ rajoon

Polohõ rajoon (ukraina keeles Пологівський район) on rajoon Ukrainas Zaporižžja oblastis. Rajooni halduskeskus on Polohõ linn (18 111 elanikku).
Rajoon on rajatud 1923. aastal. Praegused piirid said see 2020. aastal toimunud Ukraina haldusreformi käigus. Polohõ rajoon piirneb idas Donetski oblasti Volnovahha ja Mariupoli rajooniga, lõunas Berdjanski rajooniga, edelas Melitopoli rajooniga, läänes Vassõlivka rajooniga ning põhjas Zaporižžja rajooniga.
Argus (sukelaparaat)

Argus (vene keeles Аргус) on mehitatud sukelaparaat, mis kuulus Širšovi Okeanoloogia Instituudile. Tänapäeval on Argus muuseumieksponaat.
Argusega võis töötada kuni 600 m sügavuses. Meeskond oli kolmeliikmeline.
Argus projekteeriti ja ehitati NSV Liidu Teaduste Akadeemia okeanoloogilise tehnika katse-konstrueerimisbüroos (peakonstruktor Nikolai Grebtsov). Sukelaparaat valmis ja lasti vette 1975. aastal.
Arguse mõõtmed: pikkus 6,0 m, laius 2,6 m ja kõrgus 3,7 m.
Mir (sukelaparaat)

Mir 1 ja Mir 2 (vene keeles Мир-1; Мир-2) on mehitatud süvaveeliikurid, mis ehitati NSV Liidu Teaduste Akadeemia tellimusel Soome ettevõttes Rauma-Repola Oceanics (valmisid 1987). Tänapäeval on mõlemad Mirid muuseumieksponaadid.
Miriga võis töötada kuni 6 km sügavuses (piirsügavus 6500 m). Meeskond oli kolmeliikmeline.
Süvaveeliikuri Mir peamised konstruktorid olid Igor Mihhaltsev ja Sauli Ruohonen.
Miride baaslaevaks sai uurimislaev Akademik Mstislav Keldõš. Nii baaslaev kui ka süvaveeliikurid kuulusid Širšovi Okeanoloogia Instituudile.
Miri mõõtmed: pikkus 7,8 m, laius 3,8 m, kõrgus 3,8 m ja mass 18,6 tonni.
Mire kasutati aastatel 1987–1991 35 ekspeditsioonil maailmameres (Atlandi, Vaikses ja India ookeanis). 2007. aastal põhjapooluse ekspeditsiooni käigus laskusid Mirid merepõhja.
Nautile

Nautile on mehitatud süvaveeliikur, mis kuulus Prantsuse Merendusinstituudile (Ifremer). Tänapäeval on see Pariisis asuva Teadus- ja Tööstusmuuseumi eksponaat.
Süvaveeliikuriga Nautile (ekspluatatsioonis kuni 2018. aastani) võis laskuda kuni 6 km sügavusele. Meeskond oli kolmeliikmeline.
Nautile loodi 1984. aastal mitme prantsuse ettevõtte koostöös (projekti üldjuht oli Ifremeri insener Jean-François Drogou).
Nautile'i mõõtmed: pikkus 8 m, laius 2,7 m ja kõrgus 3,8 m. Kaal 19,5 tonni.
Illuminaatorite arv: 3 (läbimõõt 12 cm)
Ipatovo

Ipatovo on linn Venemaal Stavropoli krais, Ipatovo rajooni ja linnaringkonna keskus. Asub Kalause jõe ääres.
Asula rajati 1860. aastal Tšemreki külana, mis 1880. aastal sai nime Vinodelnoje ja 1935. aastal Ipatovo kodusõjakangelase Pjotr Ipatovi järgi, kes hukkus asula kaitsmisel. Ipatovo sai linnaõigused 1979. aastal.
2023. aasta alguses oli linnas 25 682 elanikku.
Haidershofen

Haidershofen on vald ("Gemeinde") Austrias Alam-Austria liidumaal Amstetteni ringkonnas.
Haidershofen asub Mostviertelis, Ülem-Austria piiri ääres, Steyri lähedal. U. 14 % vallast on mets.
Hollenstein an der Ybbs

Hollenstein an der Ybbs on vald ("Gemeinde") Austrias Alam-Austria liidumaal Amstetteni ringkonnas.
Hollenstein an der Ybbs asub Mostviertelis Ybbsi jõe ääres. U. 86 % valla pindalast on kaetud metsaga.
Kematen an der Ybbs

Kematen an der Ybbs on vald ("Marktgemeinde") Austrias Alam-Austria liidumaal Amstetteni ringkonnas.
Kematen an der Ybbs asub Mostviertelis Ybbsi jõe ääres. U. 22 % valla territooriumist on kaetud metsaga.
Neuhofen an der Ybbs

Neuhofen an der Ybbs on vald ("Marktgemeinde") Austrias Alam-Austria liidumaal Amstetteni ringkonnas.
Neuhofen an der Ybbs asub Mostviertelis, Hochkogelist põhja pool asuvates mägedes, Kornbergi jalamil. Vaatamata nimele ei asu see vahetult Ybbsi jõe ääres. U. 20 % valla pindalast on kaetud metsaga.
Neustadtl an der Donau

Neustadtl an der Donau on vald ("Marktgemeinde") Austrias Alam-Austria liidumaal Amstetteni ringkonnas.
Neustadtl an der Donau asub Mostviertelis Doonau ääres. U. 41 % valla pindalast on kaetud metsaga.
Oed-Oehling

Oed-Oehling (ka "Oed-Öhling") on vald ("Marktgemeinde") Austrias Alam-Austria liidumaal Amstetteni ringkonnas.
Oed-Oehling asub Mostviertelis. Umbes 15% vallast on kaetud metsaga.
Oedis on algkool. Lähim keskkool asub Wallsees.
Opponitz

Opponitz on vald ("Gemeinde") Austrias Alam-Austria liidumaal Amstetteni ringkonnas.
Opponitz asub Mostviertelis Ybbsi jõe ääres. U. 72,52 % valla pindalast on kaetud metsaga.
Seitenstetten

Seitenstetten on vald ("Marktgemeinde") Austrias Alam-Austria liidumaal Amstetteni ringkonnas.
Seitenstetten asub Mostviertelis. U. 25,84 % valla territooriumist on kaetud metsaga.
Ajalugu.
Keegi "Udalschalk" või "Udiskalk", esmakordselt mainitud 1109. aastal, rajas 1112. aastal sinna kloostri ja andis kõik oma kinnistud "Seitenstettenis, Grünbachis, Heftis" ja "Stilles" (tänapäeva Ülem-Austrias). 1114. aastal paigutati sinna benediktiini mungad Göttweigi kloostrist. 1116. aastal pühitses piiskop Ulrich I Passaust, kes oli Udalschalki perekonna sugulane, kloostrikiriku ja kinkis suure Aschbachi kihelkonna. 1142. aastal lisati Wolfsbachi kihelkond. Need kaks suurt kihelkonda jagunesid aja jooksul 14 kihelkonnaks, mille eest klooster siiani vastutab.
1180. aasta paiku kinkis Magdeburgi peapiiskop Wichmann von Seeburg Ybbsi jõe lähedal suured metsad.