Walesi margid

Walesi margid (kõmri "Y Mers") on mõiste, mis tänapäevases kasutuses tähistab ebatäpselt defineeritud ala piki ja ümber piiri Inglismaa ja Walesi vahel Ühendkuningriigis.
Mõiste täpne tähendus erines eri aegadel. Inglise mõistet Welsh March, The March of Wales, keskaegses ladina keeles Marchia Walliae, kasutati algselt keskajal palju täpsemalt defineeritud territooriumi, Inglismaa ja Walesi vürstkonna vaheliste markide tähistamiseks, milles margiisandad omasid eriõigusi, toimides teatud määral Inglismaa kuningast sõltumatult.
Juured: Mercia ja Wales.
Pärast Rooma riigi, mis hõlmas kuni umbes 410. aastani Britanniat, langust koosnes ala, mis nüüd on Wales, mitmest eraldi romanobrittide kuningriigist, sealhulgas Powys idas. Järgmisel mõnel sajandil vallutasid ja asustasid anglid, saksid ja muud järk-järgult Ida- ja Lõuna-Britannia. Mercia kuningriik rajati Penda juhtimisel Lichfieldi ümbrusse ja algselt loodi tugev liit Walesi kuningatega. Siiski soovisid tema järglased laiendada Merciat rohkem läände, mis nüüd on Cheshire, Shropshire ja Herefordshire. Kampaaniad ja rüüsteretked Powysist viisid 8. sajandi alguses Wati valli ehitamiseni, mis ulatus Severni orust Oswestry lähistel Dee estuaarini. Kui Mercia võim kasvas, defineeris relvastatud kaubalinnade, nagu Shrewsbury ja Hereford, vöönd piirimaa sama palju, kui Offa vall, tugevam ja pikem piirirajatis kerkis Offa käsul 8. sajandi lõpul. Vall on siiani alles ja on paremini nähtav Knightonis, Inglismaa ja Walesi vahelise tänapäevase piiri lähedal.
Järgnevatel sajanditel jäi Offa vall suuresti piiriks Walesi ja Inglismaa vahele. Athelstan, sageli kui esimene ühendatud Inglismaa kuningas, kutsus aastal 926 brittide kuningad kohtumisele Herefordi ja sätestas William of Malmesbury järgi piiri Walesi ja Inglismaa vahele, eriti vaidlusaluses lõunaosas, kus ta määras, et Wye jõgi peab moodustama piiri. 11. sajandi keskpaigas ühendati Wales Gwyneddi Gruffudd ap Llywelyni võimu alla ja püsis nii kuni tema surmani 1063. aastal.
Walesi mark keskajal.
Vahetult pärast normannide vallutust seadis Inglismaa kuningas William ametisse kolm oma kõige ustavamat lähikondlast, Hugues d'Avranchesi, Roger II de Montgommery ja Guillaume Fitz Osberni, vastavalt Chesteri, Shrewsbury ja Herefordi krahviks, kohustusega ohjeldada ja allutada kõmrid. Protsess võttis aega terve sajandi ja ei olnud kunagi jäävalt tõhus. Mõistet "March of Wales" on esimest korda kasutatud Viimsepäevaraamatus 1086. aastal. Järgmise nelja sajandi jooksul rajasid normanni isandad peamiselt väikeseid margiisandkondi Dee ja Severni vahele ning kaugemale läände. Sõjalisi seiklejaid tuli Walesi Normandiast ja mujalt, rüüstates ala ja kindlustades selle siis ning andes maa mõnele oma toetajale. Üks näide oli Bernard de Neuf-Marché, vastutav Walesi Brycheiniogi kuningriigi vallutamise ja rahustamise eest. Isandkondade moodustamise täpsed kuupäevad ja viisid erinesid, samuti nende suurused.
Mark või "Marchia Wallie", oli suuremal või vähemal määral sõltumatu nii Inglise monarhiast kui ka Walesi vürstkonnast või "Pura Wallia"st, mis põhines Gwyneddil maa loodeosas. 12. sajandi algul kattis Mark alasid, millest tekkisid hiljem Monmouthshire ja enamus Flintshire'ist, Montgomeryshire'ist, Radnorshire'ist, Brecknockshire'ist, Glamorganist, Carmarthenshire'ist ja Pembrokeshire'ist. Lõpuks hõlmas see umbes kaks kolmandikku Walesist. Sel ajal olid margid piiriühiskond igas mõttes ja piirkonnale vajutati pitser, mis kestis tööstusrevolutsiooni alguseni. Sadu väikesi linnuseid ehitati piirialale 12. ja 13. sajandil, valdavalt normanni isandate poolt võimu kinnistamiseks, samuti kaitseks kõmride rüüsteretkede ja mässude vastu. Alal on veel praegugi Suurbritannia tihedaim linnuste paiknemine. Margiisandad julgustasid sisserännet kõigilt Normanni-Anjou aladelt ja julgustasid kaubandust "ausates sadamates" nagu Cardiff. Talupoegi tuli Walesi suurel arvul: Henry I julgustas bretooni, flaami, normanni ja inglise asunikke liikuma Walesi lõunaossa. Rajati palju uusi linnu, mõnest, nagu Chepstow, Monmouth, Ludlow ja Newtown, sai edukas kauplemiskeskus, ja need kippusid olema ka inglise asustuse keskmes. Samal ajal jätkasid kõmrid Inglismaa ründamist ja mässude toetamist normannide vastu.
Normanni isandatel olid Walesi vürstidega sarnased õigused. Nad vandusid alamatena isiklikult truudust Inglise kuningale, keda nad pidid sõdade ajal toetama, kuid nende maad olid vabastatud kuninglikest maksudest ja nad omasid õigusi, mis muidu olid reserveeritud kroonile, nagu õigus luua metsi, turge ja valdu. Isandkonnad olid geograafiliselt kompaktsed ja halduslikult üksteisest eraldi, ja nende privileegid erinesid inglise isandkondade omadest. Margiisandad valitsesid oma maad nende oma õigusega – "sicut regale" ("otsekui kuningas"), nagu Gilbert de Clare märkis – samas Inglismaal allusid läänivaldajad otse kuningale. Krooni võim markides piirdus tavaliselt nende perioodidega, kui kuningas võttis isandkonnad oma kätesse, nagu siis, kui see tagastati isanda riigireetmise või ilma seadusliku pärijata surma tõttu, misjärel läks tiitel konfiskeerimise korras tagasi kroonile. Väga feodaliseeritud ja kohaliku ühiskonna kultuurilise mitmekesisuse harjal kombineerisid margiparunid kuninga feodaalisanda ja -vasalli võimu oma normannide seas ja tõrjusid traditsioonilist "tywysog"i nende poolt vallutatud kõmride seas. Siiski kasutati markides mõnikord Walesi õigust Inglise õiguse ees ja oli vaidlusi, millist õigust kasutada mingi kindla juhtumi otsuses.
Rhuddlani statuut aastal 1284 järgnes vürstkonna vallutamisele Edward I poolt. See tegi Gwyneddi vürstide (tiitel "Walesi prints") vallatavad maad Inglismaa maade seaduslikuks osaks ja nendel aladel rajati krahvkondi Inglise mudeli järgi. Margiisandad olid jätkuvalt seotud Inglise kuningatega annetatud maade ja isandkondadega Inglismaal, kus kontroll oli rangem ja kus paljud margiisandad veetsid palju aega, ja Inglise kuningate dünastilise liidu kaudu suurte magnaatidega. Walesi ja markide nõukogu, mida hallati Ludlow' lossist, oli 1472. aastal rajatud Edward IV poolt algselt Walesi vürstkonna maade valitsemiseks, mis muutusid Inglise krooni poolt otsehallatavaks pärast Edwardi Walesi-vallutust 13. sajandil.
Margivõimude lõpp.
16. sajandil läksid paljud margid Henry IV, kes oli varem Lancasteri hertsog, ja markkrahvide pärija Edward IV liidendamiste ja teiste sündmuste tulemusel krooni kätesse (teistelt isandatelt õiguste äravõtmisega Rooside sõja ajal). Kroon oli ka otseselt vastutav Walesi vürstkonna valitsemise eest, millel olid omad institutsioonid ja mis oli, nagu Inglismaa, jagatud krahvkondadeks. Järelejäänud margiisandate haldus oli seetõttu kui anomaalia ja nende sõltumatus kroonist võimaldas kriminaalidel Inglismaalt vältida õigusemõistmist, pagedes piirkonda ja nõudes "margi vabadusi".
Walesi õigusaktidega 1535–1542, mille andis välja Henry VIII, kaotati aastal 1536 margiisandate alluvusala. Seadused mõjusid Walesi annekteerimisena Inglismaasse ning ühe riigi ja õigusruumi loomisena, mida üldiselt kutsuti Inglismaa ja Wales. Margiisandate võim kaotati ja nende aladest moodustati uued Walesi krahvkonnad Denbighshire, Montgomeryshire, Radnorshire, Brecknockshire, Monmouthshire ja Carmarthenshire. Pembrokeshire'i ja Glamorgani krahvkonnad loodi teiste üksuste lisamisega olemasolevatele isandkondadele. Inglismaa maakohtute asemel olid siin suurte istungite kohtud. Need rakendasid Inglise õigust, erinevalt margiisandatest, kes rakendasid oma Walesi alamate suhtes Walesi õigust. Mõned isandkonnad liideti külgnevate Inglise krahvkondadega: Ludlow, Clun, Caus ja osa Montgomeryst liidendati Shropshire'i; Wigmore, Huntington, Clifford ja enamus Ewyasist arvati Herefordshire'i; ja Chepstow' osa Wye jõest ida pool kaasati Gloucestershire'i.
Walesi nõukogu, mis baseerus Ludlow' lossis, moodustati uuesti kui Walesi ja markide nõukogu seadusjärgse vastutusega kogu Walesi üle, algselt koos Cheshire'i, Shropshire'i, Herefordshire'i, Worcestershire'i ja Gloucestershire'iga. Bristol vabastati aastal 1562 ja Cheshire aastal 1569. Nõukogu kaotati lõplikult aastal 1689 pärast "Kuulsat revolutsiooni", mis tõukas troonilt James II (VII Šotimaal) ja kuulutas kuningaks William III (Oranje William).
Flint
Hawarden
Hopedale
Maelor Saesneg
Mold
Bromfield and Yale
Chirk
Denbigh
Ruthin (Dyffryn Clwyd)
Caus (osa)
Cedewain
Ceri
Montgomery (osa)
Powys
Cwmwd Deuddor
Elfael
Glasbury
Gwrtheyrnion
Maelienydd
Radnor
Presteigne
Blaenllyfni
Brecon
Builth
Hay
Abergavenny
Caerleon
Chepstow (osa)
Ewyas Lacy (osa)
Gwynllŵg (Wentloog)
Monmouth
Usk
Glamorgan
Gower
Cantref Bychan
Cydweli
Emlyn
Llansteffan
Laugharne
St. Clears
Ystlwyl
Cemais
Cilgerran
Haverford
Llawhaden
Narberth
Pebidiog
Pembroke
Bishop's Castle "(Shropshire)"
Caus (osa) "(Shropshire)"
Chepstow (osa) "(Gloucestershire)"
Clifford "(Herefordshire)"
Clun "(Shropshire)"
Ewyas Lacy (osa) "(Herefordshire)"
Huntington "(Herefordshire)"
Knighton (osa) "(Shropshire)"
Montgomery (osa) "(Shropshire)"
Oswestry "(Shropshire)"
Whittington "(Shropshire)"
Wigmore "(Herefordshire)"
Margid tänapäeval.
Ei ole kaasaegset õiguslikku või ametlikku definitsiooni Walesi markideulatusele. Siiski on üldiselt veel kasutusel mõiste eriti nende Inglise krahvkondade osade kirjeldamiseks, mis asuvad Walesi piiri ääres, eriti Shropshire ja Herefordshire.
Markide rada on matkarada, mis ühendab Chesterit põhjas, Whitchurchi, Shrewsbury, Leominsteri ja Abergavenny kaudu Cardiffiga Lõuna-Walesis.
Walesi markide liin on raudteeliin Newportist Lõuna-Walesis Shrewsburysse, läbi Abergavenny, Herefordi ja Craven Armsi.