Konflikti reguleerimine

Konflikti reguleerimise all mõeldakse protsessi, mis on suunatud konflikti ja sellega seotud destruktiivse käitumise rahumeelsele lõpetamisele.
Nende vahel, kes ei suhtle või kes ei konkureeri mingitegi ressursside pärast, ei teki tõenäoliselt ka konflikte. Lahendada on võimalik eelkõige selliseid konflikte, milles valitseb vastuolu osapoolte vajaduste, huvide, eesmärkide ja nende saavutamise vahendite vahel.
Oluliselt keerulisem on leida lahendus konfliktidele, milles on põrkunud eelarvamused, võhiklikkus, eksitused, vaen, ajaloolised traditsioonid, ebamõistlikel alustel loodud organisatsiooni allosad, sisepingetest vabanemise püüded.
Konflikti reguleerimine toimub kolmel tasandil: kognitiivsel, emotsionaalsel ja käitumuslikul.
Kognitiivne lahendus on seotud sellega, kuidas osapooled tulenevalt oma arusaamadest, ootustest, hoiakutest ja uskumustest mõistavad ja näevad aset leidvat konflikti.
Emotsionaalne lahendus peegeldab seda, kuidas osapooled suhtuvad konflikti, selle emotsionaalsesse energiasse.
Käitumuslik lahendus peegeldab seda, kuidas lahendamise käik toimib, kuidas selles käitutakse. Teisisõnu näitab see partneritevahelist suhtlemist.
Psühholoogilise konflikti tunnused.
Suhtlemiskonflikti aluseks on selles osalevate inimeste huvide või vajaduste vastuolu. Konflikti on defineeritud kui
… inimestevahelise vastuolu teravnemise piirjuhtumit, mis toob kaasa tugevad emotsionaalsed reaktsioonid ja konfliktse käitumise,
… osapoolte ettekujutust, et nende eesmärgid ei sobi omavahel,
… viidet muutuste vajadusele või toimuvale muutumisele.
Vastuolusid teadvustades kalduvad inimesed tajuma teist osapoolt moonutatult, mõlema osapoole emotsioonid (nt agressiivsus) ägenevad ja võimenduvad – isegi kuni kontrolli kaotuseni. 
Konflikt võib olla avalik või varjatud ning väljenduda agressiivsel või passiivsel kujul Vaata kõrvaolevat joonist.
Väliselt tunneb konflikti ära sellest, et
Konfliktist tuleneva stressi mõjul on võimalikud ka järgmised düsfunktsionaalsed reaktsioonid:
Konflikti dünaamika: eskaleerumise astmed.
Igapäevatöös ja -elus tuleb erinevatel põhjustel ette inimeste omavaheliste suhete pingestumist. Need olukorrad võivad laheneda ilma reaalseks vastasseisuks kujunemata. Kuid kui pinget tekitav põhiküsimus jääb püsima, võib toimuda negatiivsete sündmuste võimendumine ja konflikti eskalatsioon.
Alltoodud konflikti dünaamika kirjelduse aluseks on konfliktiuurijate poolt tehtud järeldused ja üldistused, seega ei saa seda kirjeldust kasutada otsese diagnostikavahendina. Siiski on sellest kirjeldusest abi, kui otsustatakse asuda konflikti põhiküsimust lahendama. 
Järgnev tabel kirjeldab konflikti eskaleerumist:
Neutraalne vahendaja konflikti lahendamise protsessis.
Vajadusel tuleb kohtumist ette valmistades ja konfliktile lahenduse leidmisel kasutada kolmandat, neutraalset osapoolt – vahendajat või lepitajat. Vahendaja kasutamine võimaldab osapoolte emotsioone jahutada ja konflikti asjaolusid objektiivsemalt käsitleda.
Vahendaja kaasamise põhitingimused on järgmised:
Konflikti eskaleerumise 1.–3. astmel on võimalik jõuda võidan-võidad lahenduseni. Selleks kasutab vahendaja modereerimist, mille eesmärk on aidata osapooltel mõista teineteise eesmärke, motiive ja mõistete käsitlusi. Heal juhul piirdub moderatsioon ühekordse vestlusega, edasi töötavad osapooled põhiküsimusega iseseisvalt edasi.
3.–5. astmel toimub vahendamine protsessijuhtimise meetodil, millele lisandub konflikti senise käigu reflekteerimine. Tegeletakse sellega, kuidas osapooled on seni teineteise motiive, käitumist jmt mõistnud ja milliseid emotsioone see on neis tekitanud.
4.–5. astmel rakendatakse sotsioterapeutilist protsessijuhtimist, et ületada konfliktist põhjustatud sisemist ebakindlust ja identiteediriivet. Vahendaja töötab konfliktis osalenutega individuaalselt.
5.–7. astmel ollakse olukorras, kus osapooled pole enam võimelised põhiküsimuse ühiseks lahendamiseks. Lepitamine tähendab suhtlemise taastamist esialgu formaalsete reeglite alusel: kas ja kuidas edaspidi kohtutakse ja suheldakse. Põhiliseks eesmärgiks on osapoolte vahelise usalduse taastamine. Enne faktilist ühise laua taha istumist ja suhtlemise taasalustamist toimuvad läbirääkimised lepitaja kaudu.
Kui 7. tasandil lepitamine ei õnnestu, kasutab vahendaja sekkumismeetodit ja otsustab, millised suhtlemisreeglid osapooltele kehtima hakkavad. Eesmärgiks pole enam suhtlemise taastamine, vaid selleks saab konfliktipoolte eraldamine. Nende reeglite ülesanne on tagada poolte minimaalne kokkupuude ja konflikti eskaleerumise vältimine. (Nt kaks leppimatult tülli läinud ja teineteist ignoreerivat kolleegi pannakse tööle eraldi hoonetesse.)
Üldpõhimõte on, et mida kaugemale on konflikt arenenud, seda suurem on vahendaja/sekkuja otsustusõigus ja seda olulisem on tema rolli legitiimsus ning erapooletus. 
Eskaleerunud konfliktile lahenduse leidmise teekonnal läbivad osapooled (koos vahendajaga või ka ilma temata) kolm tasandit:
Selline vaade ei välista loomulikult pettumust ja valu, kuid võimaldab analüüsida ja märgata eri osapoolte erinevaid vajadusi ja seega ka erinevaid lahendusi.
Konfliktilahenduse lõpetuseks kontrollitakse , kas pooled on ühemoodi aru saanud
ning tunnustatakse ja tänatakse asjaosalisi.
Edaspidi tuleks jälgida,
Muutus suhtumises konfliktidesse.
Kui varem on arvatud, et
siis alates 20. sajandi lõpukümnenditest ollakse seisukohal, et
Selleks, et esile kutsuda kaalukaid muutusi nii inimeste arusaamades kui ka ühiskonnas laiemalt, tuleb järelikult õppida konflikte taluma ja vajadusel ka ajastama, algatama, raamides hoidma ja lahendama. Lahendama nii, et konflikt jääks lühiajaliseks ja protsess oleks konstruktiivne.
Konfliktide lahendamise strateegiad.
Seletuseks kõrvalolevale joonisele:
Kõik need strateegiad on kasulikud teatud oludes. Igal strateegial on oma koht ja hind nii suhete säilitamisel kui eesmärgi saavutamisel. 
Konfliktilahenduse tehnikad.
Konflikti sisulise lahendamise juurde pole mõtet asuda enne, kui emotsioonide ja suhete tasandil on selleks pind ette valmistatud – teine pool peab tajuma, et
Seega on konflikti konstruktiivseks lahendamiseks vaja
Kuueastmeline mudel.
Konflikti põhjustanud põhiküsimuse või probleemi lahendamine toimub osapoolte koostöös kuue-astmelise mudeli alusel:
1. Probleemi määratlemine osapoolte vajaduste kaudu 
2. Võimalike lahendusvariantide väljaselgitamine (ajurünnak vms)
3. Lahenduste hindamine
4. Mõlemale või kõigile pooltele vastuvõetava lahenduse valimine 
5. Otsused, kes mida mis ajaks teeb
6. Hindamise plaan
Hiljem lisas Th. Gordon sellele skeemile veel ettevalmistava tegevusena koostöövalmiduse kujundamise.
OTSE meetod.
Gordoni kuueastmelise ja McKay mudelite üheks arenduseks on "Vihastumise väljapeetult väljendamise mudel" ehk nn OTSE meetod.
Selle meetodi järgi on tegutsemise järjestus järgmine:
1. kirjelda problemaatilist Olukorda,
2. räägi, mis Tunne sul on,
3. täpsusta, mida Soovid, et teine peaks tegema,
4. osuta Edasisele tagajärjele – räägi, miks on hea, kui teine teeb, mida palud.