tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Glenveagh' rahvuspark

Glenveagh rahvuspark (/ɡlɛnˈveɪ/; iiri keeles "Gleann Bheatha" 'kaskede org') on Iirimaa suuruselt teine rahvuspark. See asub Donegali krahvkonnas ja hõlmab Glenveagh lossi valdusi, Lough Veagh järve ja suurt osa Derryveagh mägedest. Iirimaa rahvuspargid vastavad IUCNi standarditele.
Geograafia.
Rahvuspark võtab enda alla 170 ruutkilomeetrit ja hõlmab suurt osa Derryveagh mägedest, Lough Veagh järve ja Glenveagh lossi selle kaldal. Lossi aedades leidub palju eksootilisi ja kauneid taimi.
Ajalugu.
Anglo-iiri ärimees kapten John George Adair (1823–1885) ehitas Glenveaghi lossi. Adair läks oma Iiri katoliiklastest üürnikega tülli küttimis- ja kalapüügiõiguste ning lammaste karjatamismaade üle. 1861. aasta näljahäda ajal tõstis Adair oma valdustel asuvatest kodudest välja 44 perekonda (kokku 224 inimest), teenides endale hüüdnime "Black Jack Adair".
Mõis pärandus tema abikaasale Cornelia Adairile. Seejärel ostis selle 1929. aastal ära Arthur Kingsley Porter, kellelt ostis selle omakorda Henry Plumer McIlhenny 1937. aastal. McIlhenny pärandas Glenveagh 1970. aastatel Iiri riigile, kuid jätkas lossi kasutamist osalise elukohana kuni 1982. aastani.
Rahvuspark on koduks Iirimaa suurimale punahirvede populatsioonile ja 2000. aastal taasasustati parki lokaalselt välja surnud kaljukotka populatsioon. 2018. aasta talvel ja 2019. aasta kevadel puhastati pargist palju põlis- ja võõrpuid ning taimi ning uuendati veesüsteeme.
Petras Leonas

Petras Leonas (16. november 1864 Leskava Suwałki kubermang – 12. mai 1938 Kaunas) oli Leedu poliitik ja jurist. Ta oli II Riigiduuma liige Suwałki kubermangust. Ta oli aastatel 1918–1919 Leedu justiitsminister ja aastal 1919 Leedu siseminister.
Ta sündis aastal 1864 Leskavas Suwałki kubermangus (praeguse haldusjaotuse järele Veiveriai vallas Prienai rajoonis 11-lapselises perekonnas. Ta lõpetas Marijampolės gümnaasiumi ja aastal 1886 Moskva Ülikooli õigusteaduskonna.
Aastatel 1890–1893 töötas ta Suwalki ringkonnakohtus, 1893–1905 oli ta abikohtunik, magistraat, uurija Taškendis, Fergana piirkonnaprokuröri kolleeg vanades kohtutes ja Uus-Margelani ringkonnakohtu liige. Hea teenistuse eest autasustati teda kahe riikliku ordeniga.
Aastal 1905 vallandati ta Konstitutsioonilis-Demokraatliku Partei ridadesse kuulumise tõttu teenistusest. Aastatel 1906–1914 oli ta Kaunases vandeadvokaat, ta oli Konstitutsioonilis-Demokraatliku Partei kohaliku rühmituse liige.
6. veebruaril 1907 valiti ta Konstitutsioonilis-Demokraatliku Partei nimekirjas Suwałki kubermangust II Riigiduuma liikmeks. Tast sai Riigiduumas Konstitutsioonilis-Demokraatliku Partei fraktsiooni ja Leedu grupi liige. a kuulus duuma kirjavahetuse analüüsi komisjoni ja oli südametunnistuse vabaduse komisjoni sekretär.
Burreni rahvuspark

Burreni rahvuspark (iiri keeles "Pàirc Nàisiùnta Bhoirne") on üks kaheksast Iirimaa rahvuspargist. See hõlmab väikest osa Burreni karstimaastikust Clare'i krahvkonnaskonnas Iirimaa läänerannikul.
Burreni rahvuspark asutati 1991. aastal. See hõlmab 1500 hektarit mägesid, rabasid, nõmmesid, rohumaid ja metsi. Park on Iirimaa rahvusparkidest väikseim.
Oivaline korallpõõsas

Oivaline korallpõõsas ("Medinilla magnifica") on epifüütsete õistaimede sugukonda roodlehelised kuuluv liik, mis on looduslikult levinud Filipiinidel. Selle liigi ja tema perekonna mitmesugused kultivarid ja hübriidid on hästi tuntud ja muutunud populaarseks taimekollektsionääride seas.
Morfoloogia.
Taim kasvab kuni 3 meetri kõrguseks, talle on iseloomulikuks vastaku leheseisuga tugevad ovaalse kujuga nahkjad lehed, mis kasvavad 20–30 cm pikkuseks. Taimel on väga efektsed roosad, punased või violetsed õisikiud.
Filipiinidel kasvab "M. magnifica" suurte puude võrastikus. Viljastatud seemnena satub taim alguses suurema puul või taimel paikneva sambla või leheprahiga kaetud alale, kust võrsub uus kasve ning hakkab seal end juurutama ja ankurdama, ammutades toitaineid enda ümber leiduvast lagunenud ainest.
Sugukonnale väga iseloomulik tunnus on lehe servaga paralleelselt paiknevad külgrood (meenutavad n-ö veene).
Taksonoomia.
Taime taksonoomiline kuuluvus:
Angiospermae&gt;Eudicolydoneae&gt;Superrosidae&gt;Rosidae&gt;Malvidae&gt;Myrtales&gt;Melastomataceae&gt;Medinilla&gt;Medinilla magnifica
Kummipuu

Ficus elastica ehk kummipuu on õistaime mooruspuuliste sugukonnas, mis on levinud Lõuna- ja Kagu-Aasia idaosas. Taim on sisse toodud ka Sri Lankal, Lääne-Indias ja USA Florida osariigis. Vaatamata üldnimetustele ei kasutata seda kautšuki tootmisel.
Morfoloogia.
Kummipuu on suur puu viigimarjade rühmas, mis kasvab 30–40 meetri, harva kuni 60 meetri pikkuseks, tüve läbimõõt võib olla kuni 2 meetrit. Tüvel kasvavad õhu- ja tugijuured, mis kinnituvad pinnasesse ja aitavad toetada taime raskeid oksi.
Kummipuul on laiad läikivad ovaalse kujuga lehed, mis on 10–35 cm pikad ja 5–15 cm laiad; lehtede suurus on suurim noortel taimedel, vanadel puudel palju väiksem (tavaliselt 10 cm). Lehed arenevad apikaalses meristeemis paikneva tupe sees, mis uue lehe arenedes kasvab suuremaks. Kui leht on n-ö küps, rullub see lahti ja tupp kukub taimelt maha. Uue lehe sisse on arenenud järgmine arenemist ootav ebaküps leht.
Taksonoomia.
Kummipuu taksonoomia:
Angiospermae&gt;Eudicolydoneae&gt;Superrosidae&gt;Rosidae&gt;Fabidae&gt;Rosales&gt;Moraceae&gt;Ficus&gt;Ficus elastica
Levik.
"F. elastica" looduslik levila ulatub Nepalist põhjas Indoneesia, Bhutani, Kirde-India, Myanmari, Yunnani ja Malaisiani. Taime on laialdaselt kasutusele võetud maailma troopilistes piirkondades, sealhulgas ka Hawaiil ja Lääne-Indias. Euroopas võib taime leida pehme kliimaga Vahemere piirkonnas.
Pasta al forno

Pasta al forno või timballo di pasta on tüüpiline itaalia köögi roog. Otsetõlkes tähendab see ahjupastat. Ahjupasta tegemiseks kasutatakse enamasti lühikest pastat, mis on kaetakse béchamel-kastme, tomatikastme ja juustuga, seejärel küpsetatakse pastat ahjus. 
Ajalugu.
Küpsetatud pasta võib jagada kahte suurde kategooriasse. Béchamel-kastmega versioon sündis Kesk- ja Põhja-Itaalias renessansi õukondades. Niinimetatud "" on hoopis üks Sitsiilia tüüpilisemaid roogasid (eriti Messina provintsis, Mistretta provintsis ja Catania provintsis) ning pärineb väga iidsetest traditsioonidest. 
Valmistamine.
Roa valmistamiseks kasutatakse erinevat tüüpi lühikese ja keskmise pikkusega pastat. Näiteks tehakse ahjupastat "rigatoni"ʾdest, pennedest, ""'dest.
Pasta keedetakse väga "al dente"'lt, seejärel pasta nõrutatakse ja segatakse kastmega hästi läbi. Pasta laotakse seejärel kihtidena kergelt määritud küpsetusnõusse või -vormi vaheldumisi teiste koostisosadega. 
Kvaliteetse tulemuse saamiseks on vaja valmistada hea kaste kvaliteetsest koostisosadest. Ka kastet valmistatakse vastavalt kohalikele traditsioonidele, kuid üldiselt valmistatakse see veise- ja/või seahakklihast. Enne hautatakse hakkliha koos peeneks hakitud sibulaga, maitsestatakse aromaatsete ürtide, soola ja pipraga ning lisatakse punane vein. Kastmesse lisatakse ka tomatikaste, seejärel hautatakse pool tundi, et kastmele anda parem maitse.
Kihtide koostisesse kuuluvad klassikalised juustud ("," '), keedetud sink (salaami, Calabria ' või ""),viiludeks lõigatud kõvaks keedetud munad ja lihapallid. 
Kui viimane pastakiht on laotud, kaetakse kogu tervik ohtra riivitud parmesani juustuga.
Sitsiilia versioon sisaldab ka baklažaani, mis on tavaliselt õhukesteks viiludeks lõigatud ja praetud või kuubikuteks lõigatud. 
Pastat saab aga valmistada mitmel erineval viisil ning on palju versioone, mis põhinevad valgel kastmel.
Wild Nephini rahvuspark

Wild Nephin (iiri keeles: "Nèifinn Fhiàin") on rahvuspark Iirimaal Mayo krahvkonna loodeosas. See hõlmab suurt osa Nephin Begi mägedest ja üht Euroopa suurimat turbaala, mis koosneb 150 ruutkilomeetri suurusest rabaalast. See on ainulaadse ning mitmekesise taimestiku ja loomastikuga elupaik. Rahvuspark asutati 1998. aastal Ballycroy rahvuspargina, mis laiendati ja nimetati ümber 2018. aastal, plaanidega taastada kadunud looduslik keskkond Nephini metsa aladel. Wild Nephin hõlmab Iirimaa mandriosa kõige kaugemat maismaapunkti. See on ka linnuala ja osa Natura 2000 võrgustikust.
Ajalugu.
Euroopa Liidu elupaikade direktiiv (92/43/EEC), mis võeti Iirimaa õigussüsteemi üle 1997. aastal, loetleb teatud elupaigad ja liigid, mille kaitse tagamiseks peab Iiri valitsus määrama erikaitsealadeks. Nende elupaikade hulka kuuluvad rabad. Ballycroy raba olulises seisneb faktis, et see on üks suurimaid rabaelupaiku, mis on säilinud Lääne-Euroopas. Ballycroy asutati rahvuspargina 1. novembril 1998. aastal. Seda hallatakse 1954. aasta riigivaraseaduse alusel.
2017. aastal lisati Ballycroy rahvuspargi 11 000 hektarile 4000 hektarit külgnevat okasmetsa ja mägiala. Piirkond oli algselt tööstusmets, mis koosnes männi- ja kuuseistandustest.
Omapärast.
Pargis leidub erinevaid elupaigatüüpe: rabasid, kaljusid ja jõgesid. Rahvuspargi rabaalad on ühed suurimaid Euroopasse jäänud turbarabasid . Rabaelupaikade kaitse on seega rahvusvahelise tähtsusega, kuna see pakub nišše erinevatele liikidele, näiteks haruldastele taimeliikidele nagu "Hamatocaulis vernicosus" . Owendaffi jõgi on ka oluline kaitseobjekt, sest see on ainus jõgi Lääne-Euroopas, mis veel suhteliselt puutumata ja ulatuslikku rabasüsteemist välja voolab. See on ka oluline lõhe- ja meriforellijõgi . 
Owenduffi piirkond on oluline puhke-, toitumis- ja pesitsuspaik mitmetele Euroopa Liidu linnudirektiiviga kaitstud rändlinnuliikidele, nagu näiteks suur-laukhani. Teiste haruldaste pargis leiduvate liikide hulka kuuluvad sarnaselt laululuik ja rabapistrik.
Wild Nephini rahvuspark on ka Mayo Dark Sky Park, mis on Iirimaa esimene omalaadne.
Rahvuspargi külastuskeskus avati 2009. aastal. 700 ruutmeetri suurusest hoonest avaneb vaade Atlandi ookeanile. See on avatud iga päev märtsi keskpaigast kuni novembri alguseni.
2024. aasta ujumise Euroopa meistrivõistlused

2024. aasta ujumise Euroopa meistrivõistlused on 37. Euroopa meistrivõistlused ujumises, mis toimuvad 10.–23. juunini Serbias Belgradis. See on esimene kord, kui Euroopa meistrivõistlused toimuvad Serbias.
Võistlused toimusid ujumises (pikk rada), avaveeujumises, vettehüpetes ja kujundujumises. Ujumisvõistlused toimusid Milan Gale Muškatirovići spordikeskuses, vettehüpped Serbia spordi- ja spordimeditsiini instituudis ja avaveeujumine Ada Ciganlija saarel.
Tulemused.
Medalid.
 Korraldajariik
Harilik täpplehik

Harilik täpplehik ("Hypoestes phyllostachya") on õistaim "Acanthaceae" sugukonnast, mis on looduslikult levinud Lõuna-Aafrikas, Madagaskaril. Taimele iseloomulikud laigud ühinevad sageli suuremateks värvialadeks.
Perekonnanimi "Hypoestes" pärineb kreeka sõnast "hypo", mis tähendab "all", ja "estia", mis tähendab "maja", viidates taime tupplehtedele, mis on kaetud kandelehtedega.
Taksonoomia: Angiospermae&gt;Eudicolydoneae&gt;Superasteridae&gt;Asteridae&gt;Lamiidae&gt;Lamiales&gt;Acanthaceae&gt;Hypoestes&gt;Hypoestes phyllostachya 
Morfoloogia.
Harilik täpplehik kasvab kuni 30 cm pikkuseks ja laiuseks. Tegemist on igihalja puhmaga, mille lehed on tavaliselt roosad või valged, värvus jaotunud visuaalselt nii, nagu oleks värviga pihustatud. Iseloomulik värvus tuleneb tsüstoliitide (või tsüstoliidimahutite) esinemisest. See roosakaslillade täppidega määrdunud rohelise lehestikuga väike puhmas moodustab kompaktseid puhmastikke. Lehed on vastaku leheseisuga, ovaalsed ja teravatipulised. Neid kannavad 2–4 cm pikkused leherootsud. Kõige tavalisemal hariliku täpplehiku vormil on rohelised lehed roosade laikudega, kuigi laikude värvus võib varieeruda valgest punaseni. Laigud lehtede alumisel küljel on palju heledamat värvi, sageli valged.
Taim võib kasvatada lehesõlmedes üksikuid väikseid roosasid/lillasid õisi, mis meenutavad kuslapuu omi. Väikesed õied moodustuvad tõlvikule varte otsas ja on roosad/lillad. Vili on kupar.
Kasvatamine.
"Hypoestes phyllostachya"'t kasvatatakse dekoratiivtaimena ja ta on levinud toataim, kuid harilikku täpplehikut saab kasvatada ka õues. Jahedas kliimas saab taime pidada üheaastase taimena, kuid subtroopikas ja troopikas saab taime kasvatada mitmeaastasena.
Harilik täpplehik kasvab kõige paremini osalise päikesevalguse käes. Taime ei talu hästi põuda. Taim levib pistikute ja seemikute kaudu.
Kultivarid.
"Hypoestes phylostachyal" on palju sorte, mille lehed võivad olla rohelised, valged või punased (varieerudes roosast karmiinini), täpilised, plekilised või rohelise-, valge- või punasetriibulised. Nende hulgast võib välja tuua:
2022. aasta ujumise Euroopa meistrivõistlused

2022. aasta ujumise Euroopa meistrivõistlused olid 36. Euroopa meistrivõistlused ujumises, mis toimusid 11.–21. augustini Itaalias Roomas. See oli neljas kord, kui Euroopa meistrivõistlused toimusid Itaalias, ja teine kord, kui need toimusid Roomas.
Võistlused toimusid ujumises (pikk rada), avaveeujumises, vettehüpetes ja kujundujumises. Ujumine, kujundujumine ja vettehüpped toimusid Foro Italicos ning avaveeujumine Ostias.
Tulemused.
Medalid.
 Korraldajariik
Geretsberg

Geretsberg on vald ("Gemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Braunau am Inni ringkonnas.
Geretsberg asub "Innvierteli" piirkonnas. U. 69 % valla territooriumist on kaetud metsaga ja 27 % on põllumaa.
Gilgenberg am Weilhart

Gilgenberg am Weilhart on vald ("Gemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Braunau am Inni ringkonnas.
Gilgenberg asub "Innvierteli" piirkonnas. U. 18 % valla territooriumist on kaetud metsaga ja 77 % on põllumaa.
Haigermoos

Haigermoos on vald ("Gemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Braunau am Inni ringkonnas. Kurikuulsast Weyeri koonduslaagrist romadele, mis rajati sinna enne 1945. aastat, pole tänapäeval midagi alles.
Haigermoos asub "Innvierteli" piirkonnas, poolel teel Salzburgi ja Braunau am Inni vahel.
Handenberg

Handenberg on vald ("Gemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Braunau am Inni ringkonnas.
Fillmannsbach voolab läbi valla lõunast põhja suunas.
Bluetick Coonhound

Bluetick Coonhound on koeratõug, mis on aretatud Ameerika Ühendriikides Louisiana osariigis 19. sajandi alguses. Bluetick Coonhound on tuntud sõbralikkuse, külma nina ja sügava haugatuse poolest. Kõige sagedamini kasutatakse neid jahikoertena, kuid peetakse ka lemmikloomana.
Kirjeldus.
Välimus.
Bluetick Coonhoundi üldine kehaehitus on lihaseline ja kiire. Karvkate on lühike, liibuv ja sile, värvuselt valge-mustade ja "siniste" täppidega ja kollase laiguga. Kehal eelistatakse rohkem sinist kui musta. Peas ja kõrvades peaks domineerima must värv. Bluetick Coonhoundid võivad tulla nii täppidega kui ka ilma. See tähendab, et neil on pruunid täpid silmade kohal, mõlemal pool koonu, rinnal ja kõikidel jalgadel. Täppideta koosneb nende värv ainult mustast ja valgest karvkattest. Bluetick Coonhoundide turjakőrgus on 53-69 cm ja isased kaaluvad umbes 25–36 kg. Jalad peaksid olema kassilaadsed, ümarad, hästi kumerdunud varvastega. Nende käpad on suuremad kui peaaegu kõigil teistel koeratõugudel. Tagumised jalad peaksid olema mõõdukalt painutatud kannaliigesest. Kõik jalad peavad eest- või tagantvaates olema koera kehast maapinna suhtes sirged. 
Gascon blue on suurem kui tavaline Bluetock Coonhound, isased on vähemalt 68 cm ja maksimaalselt 76 cm vastavalt American Blue Gascon Hound Associationi tõustandardile. 
Temperament.
Bluetick Coonhoundid on aretatud jahikoerteks. Nad on sportlikud, vastupidavad ja vajavad täiskohaga tööd või tegevust, näiteks jahil käimist ja kuulekust, et õnnelikuks jääda. Neid võib olla keeruline treenida ja neid tuleks kasside või muude väikeloomade läheduses jälgida. Bluetick Coonhound on väga intelligentne koeratõug, kellel on hämmastav anne probleemide lahendamiseks.
Ajalugu.
Louisianast pärit Bluetick Coonhound on aretatud Edela-Prantsusmaalt pärit Grand Bleu de Gascogne'i hagijast, inglise rebasehagijast, cur-koerast, ameerika rebasehagijast ning Black ja tan Virginia rebasehagijast. Algselt registreeriti Bluetick Coonhoundi tõug United Kennel Clubis inglise rebasehagija ja Coonhoundi all, kuid 1946. aastal tunnustas klubi neid eraldi tõuna. Bluetick Coonhoundi on tunnustatud ka Austraalia National Kennel Council ja Uus-Meremaa Kennel Club poolt. 2009. aasta aprillis võttis tõu vastu Ameerika Kennelklubi ja 2009. aasta detsembris said nad AKC coonhoundi üritustel võistlemise õiguse. 
American Blue Gascon Hound on Bluetick Coonhoundi tõu alamrühm. Nad on suuremad, raskemad ja "hagijasemad" kui tavalised Bluetick Coonhoundid. Ameerika Blue Gascon hagijaid nimetatakse sageli "vanamoodsateks" Bluetick Coonhoundideks. See on tingitud nende välimusest ja "külmemast" ninast või aeglasemast jälitamisstiilist võrreldes teiste kaasaegsete coonhound koeratõugudega.
Ariège'i linnukoer

Ariège linnukoer on prantsuse linnukoera tüüpi jahikoera tõug . See pärineb Edela-Prantsusmaalt Occitanie Ariège'i departemangust . Tõu nime võib inglise keeles esitada ka kui Ariège Pointing Dog või prantsuse keeles Braque de l'Ariège .
Ajalugu ja kasutamine.
Väidetavalt pärines antud koeratüüp Perdiguero de Burgose ja Bracco Italiano ristamisel saadud koertest. 
Koeratõu populatsioon vähenes I ja II maailmasõja ajal ning 1990. aastal otsustas aretajate meeskond eesotsas Alain Deteix'ga pühenduda Braque de l'Ariège'i ellujäämisele. Ta juhtis aretajate meeskonda ja pühendus tõu taaselustamisele. 
Ariège'i linnukoer sobib hästi metsjäneste ja nurmkanade küttimiseks. 
Välimus.
Braque de l'Ariège on keskmist kasvu koer, kelle kõrvad on lontis. Saba on traditsiooniliselt kupeeritud. Karvkate on lühike, läikiv, sile ja liibuv, värvuselt hele, täpiline, suuremate värvilaikudega, mis on oranžikad vői kastanpruunid. Turjakõrgus on umbes 60–67 sentimeetrit. Tõukoerad peaksid olema võimsad, kuid ilma liigse raskuseta, robustsed ja tugevad. Ariége´i linnukoer on iseseisev, sotsiaalne, sőbralik ja intelligentne. Ta on töökas ja kergesti koolitatav, oma perekonda kiindunud. Ka laste ja teiste koerte suhtes on ta sőbralik.
Hollandi Smoushond

Hollandi Smoushond ( "Hollandse Smoushond", "Hollandi Ratter" ) on väike koeratõug, mis on suguluses pinšerite ja šnautseri tõuga, kes on Saksamaal ja Hollandis rottide ja hiirte hävitamiseks lautadesse pandud. Koerad on väga haruldased ja väljaspool Hollandit, päritoluriiki, neid eriti ei teata.
Välimus.
"Hollandi Smoushond" on väikese kehaehitusega, kaalub keskelt läbi 10 kg ja turjakõrgus on 35-42 cm. Neil on veekindel, pikk ja kare karvkate, mis on kollase tooniga. Iseloomulik peakuju on lai ja lühike, kõrgel asetsevate kõrvadega.
Ajalugu.
Hollandse Smoushond Club (Smoushondenclub) asutati 1905. aastal, et dokumenteerida ja registreerida need väiksed laudakoerad tõupuhta tõuna, kuna nad olid väljasuremisohus. Tõug võib olla tulenenud mõnest šnautseri esivanemast, selle kollaka värvuse tõttu. Nimi viitab koerte karvasele karvkattele ja näole, kuna juudi meestel (1800. aastatel kutsuti "Smouzeniks", Moosese nimest tulenev rämps) oli pikk habe ja juuksed. Neid nimetati "hollandlasteks", et vältida segadust sarnaste Brüsseli grifoonidega . Teise maailmasõja ajal tõug peaaegu kadus. 1973. aastal hakkasid mitmed kasvatajad tõugu taasaretama väheste allesjäänud koertega, kellest enamik oli ristatud teiste tõugudega. Suur osa taastamisest viidi lõpule piiriterjerite ristamise abil. 1996. aastal Hollandi kunstniku Rien Poortvlieti poolt ilmunud raamatus "Koerad" on illustreeritud viide tõule.
Tunnustamine.
Kuigi tõug on Hollandis populaarne, pole see mujal maailmas kuigi tuntud. 2001. aastal tunnustas Fédération Cynologique Internationale antud tõugu ja see paigutati 2. grupi 1. jaotisesse: Pinšerid ja šnautserid, jaotis 1.3 Smoushond. Suurematest ingliskeelse maailma kennelklubidest tunnustab seda ainult Ameerika Ühendriikide United Kennel Club (klassifitseeritud oma terjerite rühma ). Samuti võib Smoushonde leida paljudest interneti-põhistest väiksematest registritest ja koerte registriettevõtetest haruldase tõuna.
Irina Hussainova

Irina Hussainova (sündinud 19. aprillil 1961 Ivanovos Venemaal) on Eesti tehnikateadlane.
Haridus.
Lõpetas Leningradi Polütehnilise Instituudi 1985 füüsikainsenerina ning omandas Tallinna Tehnikaülikoolis 1992 loodusteaduste magistri ja 1999 tehnikateaduste doktori kraadi.
Töökäik.
Oli Eesti Teaduste Akadeemia Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudis insener 1985–1992 ning teadur 1992–1994. Aastast 1994 töötab Tallinna Tehnikaülikoolis: mehhatroonikainstituudi teadur 1994–2000; materjalitehnika instituudi vanemteadur 2000–2010, juhtivteadur 2010–2015, professor ja materjaliteaduse õppetooli juhataja 2015–2016; mehaanika ja tööstustehnika instituudi professor alates 2017 (aastast 2019 täisprofessor tenuuris). Oli külalisprofessor Gdański Tehnikaülikoolis 2007, Peterburis 2014–2015 ja Illinoisi Ülikoolis 2016–2017.
Teadustöö.
Põhilised uurimisvaldkonnad: protsessitehnoloogia ja materjaliteadus (komposiitmaterjalid, kermetid, triboloogia, tööstuslike materjalide väljatöötamise mikro- ja nanotehnoloogilised uurimismeetodid).
Shikoku koer

Shikoku Inu või Kōchi-ken (高知犬) on Shikoku saarelt pärit Jaapani koeratõug. Alates 1937. aastast on Shikoku Jaapanis kultuuriliselt tähtis rahvuslik aare.
Võrdlus teiste Jaapani tõugudega.
Shikoku on üks kuuest Jaapanist pärit tõust, nad on keskmise suurusega ning paiknevad akita inu ja väikese shiba inu vahel; kõik kuuluvad spitside perekonda.
1930. aastatel Jaapani künoloogi Haruo Isogai poolt läbi viidud uuringus jagati Jaapanist pärit koeratõud kolme kategooriasse: suured, keskmised ja väikesed. Shikoku kuulub Shika-inude ehk keskmise suurusega koerte hulka. Sinna kuuluvad ka Kai, Hokkaido ja Kishū . Nad on väga sarnased, neil on kattuvad värvid, erinevused on minimaalsed (suuruses ja morfoloogias).
See tõug on ka Tosa üks esivanematest, teda ristati erinevate Euroopa tõugudega, nagu näiteks dogi, vanainglise buldog, inglise mastif, bernhardiin (koer) ja teised.
Omadused ja temperament.
Shikoku turjakõrgus on 46–55cm ja neid iseloomustab seesamvärvusega (punane musta otsaga), must ja punakaspruun või punane karvkate. Lisaks võib leiduda ka kreemika karvkattega koeri, mida näeb siiski harva, kuna see ei ole tõul aktsepteeritud värv. Kõikide värvikombinatsioonide puhul leidub tavaliselt keha alumisel küljel, silmade, koonu ja jalgade ümbruses valge segust karvkatet, mida nimetatakse urajiroks. Shikoku kipub karva ajama üks kuni kaks korda aastas. Koeral on üsna paks karvkate, teravad kõrvad ja rõngas või sirbikujuline saba. 
Shikoku kehakaal on vahemikus 14–23 kg (isased umbes 51 cm ja emased umbes 47 cm pikk). Koera peetakse keskmise suurusega koeraks.
Sordid.
Tõu taasaretamise käigus saadi kolm erinevat Shikoku sorti: Awa, Hongawa ja Hata, mis kõik said nime Kochist pärit piirkonna järgi. Erinevused kolme sordi vahel on hägustunud, kuna kaugemad piirkonnad, kust koerad on pärit, muutusid lihtsamini ligipääsetavaks ning Viimasel ajal on erinevus nende sortide vahel hägustunud, kuna kaugemad piirkonnad, kust koerad olid pärit, muutusid hõlpsamini ligipääsetavaks ja sordid ristatusid. Arvatakse, et tänapäevane Shikoku põlvneb peamiselt Hongawa ja Hata sortidest, kuna Awa sort kadus sisuliselt Teise maailmasõja käigus põhjustatud raskuste ja kvaliteetsete isendite puudumise tõttu, mis oli tingitud ristaretusest teiste koertega.
Kalingur

Kalingur on labase sidusega, pleegitatud või värvitud, reeglina ka tugevasti apreteeritud puuvillane, harvem linane kangas. Kalinguri kasutatakse vaheriidena ja raamatute köitmiseks (19. sajandil oli see sage kirjastusköidete materjal).
Kanga nimetus on tuletatud Calicuti linna nimest Lõuna-Indias.
Nimetused teistes keeltes.
Eesti keelde on kalinguri nimetus jõudnud ida poolt, slaavi keeltes on vastavad sõnad "коленкор", "каленкор". Saksa keeles on sama etümoloogiaga nimetus "Kaliko", mis aga on tähistanud hoopis teist tekstiili, 18. sajandil moodi läinud, kalingurist märksa peenemat trükimustrilist puuvillkangast (sits, "chintz"), samuti tähistab seda ingliskeelne "calico". Inglise keeles kasutatakse köitekalinguri ja vaheriidekanga kohta sõna "buckram", mis tähistab väga jäika labases siduses kootud materjali, mis ei pea tingimata olema puuvillane ja mis on mõnikord kootud isegi hobusejõhvilisandiga.
Kolmevärvilise kassi värvust tähistav väljend "kalingurmustriline" on tuletatud mitte köitmisel kasutava kalinguri, vaid trükitud sitsriide ("calico") nimetusest.
Stefano Malinverni

Stefano Malinverni (14. mai 1959 Cinisello Balsamo – 19. juuni 2024 Milano) oli itaalia jooksja, sprinter.
1980. aasta suveolümpiamängudel Moskvas võitis ta 4 × 400 m teatejooksus pronksmedali.
1979. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Viinis võitis ta 400 m jooksus hõbemedali ja 1981. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Grenoble'is 400 m jooksus pronksmedali.
Stefano Malinverni isiklik rekord 400 m jooksus oli 46,09 (1981)
Marli

Marli on labases siduses lõdvalt kootud õhuke hõre puuvillane riie, tavaliselt valge. Kasutatakse kasutatakse erinevatel eesmärkidel, peamiselt laste mähkmeteks, abimaterjalideks käsitöös, söökide-jookide kurnamiseks ja nõrutamiseks. Marlist tehakse ka steriilseid haavasidemeid.
Eestikeelne sõna on tulnud prantsuse keelest, kus see 18. sajandil tähistas eelkõige siidist kootud gaaskangataolist õhukest tekstiili.
Apreteerimine

Apreteerimine on kanga järeltöötluse protsess, milles kangast immutatakse liimaineid, pehmendajaid ja antiseptikuid sisaldava lahusega (apretuuriga). Selle protsessi tagajärjel paranevad kanga kandmisomadused: riie muutub täidlasemaks, vetruvamaks ja karedamaks, samuti omandab kerge läike.
Apretuur võib olla, kuid pole alati ja igal juhul pesukindel. Apreteeritud kangad on näiteks läikiv mööblisits ("chintz"), "toile de Jouy", aida ja kalingur. Ka tärgeldamine on apreteerimine.
Tonya Finosu

Tonya Finosu on valge spits, kes on pärit Türgist Trabzonist, täpsemalt Tonya linnast. Tonya Finosu on hinnatud nii võõraste mitte usaldamise, kui ka oma peresse kiindumise pärast. 
Ajalugu.
Antud tõu kohta on ajaloost vähe teada. Populaarseima teooria kohaselt saadi Tonya Finosu karusnahaga kauplevatelt meremeestelt, kes liikusid varakeskajal Euroopas Lääne- ja Musta mere sadamates ning jõudsid ka erinevatesse Aasia osadesse. 
Tonya Finosu ei ole ühegi suurema kennelklubi poolt tunnustatud. Siiski nähakse vaeva, et Türgi patendi- ja kaubamärgiamet registreeriks tõu Trabzoni piirkonna geograafilise kaubamärgina.
Omadused.
Tonya Finosul on väikesed püstised kõrvad ning kumer poolkuukujuline saba. Puhast tõugu koerad võivad olla ainult valge karvkattega. Neil on paks kahekordne karvkate, mis talub Musta mere äärseid külmasid ja vihmaseid tingimusi.
Tonya Finosut võib kirjeldada kui mänguhimulist ja elavat koera, kes on sõbralik oma pere ja teiste peres olevate loomadega. Neil on palju energiat ja nad on sportlikud koerad. Kodu kaitsevad nad häälekalt võõraste peale haukudes.
Volpino Italiano

Volpino Italiano ehk Volpino on itaalias aretatud spits. Nad on lähisuguluses kääbusspitsi ja saksa spitsiga.
Ajalugu.
Väikesed ja tänapäevast Volpinot meenutavad koerad on tuvastatud mitmel maalil, millest varaseim võib olla Vittore Carpaccio "Püha Augustinus oma tööruumis," mis on maalitud 1502. aastal Scuola di San Giorgio degli Schiavonis Veneetsias. Väidetavalt oli Firenze skulptoril Michelangelol selline koer. 
18. ja 19. sajandil olid seda tüüpi koerad levinud Toscanas, kus neid tunti Cane di Firenze nime all ning kaarikujuhid ja karjased kasutasid neid valvekoertena. Lazios kutsuti tõugu Cane del Quirinale. 
1888. aastal külastas Ühendkuningriigi kuninganna Victoria Firenzet ja ostis seal olles neli kääbusspitsi või spitsi tüüpi koera. 
1913. aastal koostas Kennelklubi Italiano esimese Volpino Italiano tõustandardi ja korraldati mõningase eduga koertenäitused. 1956. aastal aktsepteeris Fédération Cynologique Internationale tõugu täielikult. 1960. aastateks oli tõug praktiliselt kadunud ja väljasuremise äärel. 1968. aastal leiti mõned isendid ja koerte registreerimist alustati uuesti 1972. aastal. 
Vahemikus 2011–2019 registreeriti Itaalias umbes 160 uut koera iga aasta.
Omadused.
Volpinod on tuntud oma väikse kehaehituse poolest, nende turjakõrgus ei ületa . Neil on ruutjas kehaehitus, keha pikkus on enam-vähem võrdne turjakõrgusega. Karvkate on pikk ja hoiab kehast eemale. Nad võivad olla nii valge, sügavpunase kui ka musta värvusega; uuendatud tõustandardis on aga aktsepteeritud ka mis tahes teine värv.
See tõug on üks paljudest, keda mõjutab pärilik haigus "Ectopia lentis" – silmaläätse dislokatsioon või paigast nihkumine, mis võib põhjustada valu või pimedaksjäämist.
Ribihelvell

Ribihelvell ("Helvella costifera") on kottseente hulka kuuluv seeneliik.
Bumasee

Bumasee on toimses siduses (harva labases), ühelt küljelt, enamasti pahemalt poolt karustatud kangas, enamasti segakangas (lõim ja kude eri kiududest). Riie on flanellist karmima tekstuuriga.
Kirjeldus.
Traditsioonilise bumasee lõim on siidist ja koelõng kammlõngast. Odavama hinnaklassi bumasee lõim kootakse viskoosist ja kude kammlõngast või puuvillast. Väga tavaline on musta värvi bumasee.
Nimetus.
Ingliskeelne "bombazine" ja prantsuskeelne "bombasin" on mõlemad tuletatud siidi tähistavast sõnast: vanakreeka βόμβυξ ("bómbyx"), ladina "bombyx" ('siidiuss'). Hiljem tähendus hakkas hõlmama ka puuvilla (itaalia "bambagia"). Eestikeelne sõna bumasee on tulnud vene sõnast бумазе́я.
Ajaloost.
Bumaseed kooti Vana-Hiinas ja Jaapanis, samuti 16.–17. sajandi Inglismaal; 18. ja 19. sajandil toodeti seda ka Itaalias, Prantsusmaal ja Hispaanias. Algselt kooti seda laias värvivalikus, kuid 19. ja 20. sajandiks sai selle standardvärviks must, kuna see sai leinarüüde ja religioossete ordude rõivaste eelistatud materjaliks. Hispaanias ja Ladina-Ameerikas õmmeldi talvemantillad enamasti mustast bumaseest.
Nõmme (perekonnanimi)

Nõmme on eesti perekonnanimi.
2024. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Nõmme 392 inimesel: 191 mehel ja 202 naisel. Perekonnanimede levikult oli Nõmme meeste puhul 318. kohal ja naiste puhul 336. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Nõmme vanuserühmas 0–4, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 5,13. Perekonnanimi Nõmme on levinuim Lääne-Viru maakonnas, kus neid oli maakonna 10 000 elaniku kohta 10,45.
99A

99A oli Tallinna kommertsbussiliin, mis ühendas Reisisadam ja Merivälja.
Bussiliiin 99A alustas tööd 1995. aastal. Liini teenindas MRP Linna Liinid marsruudil Reisisadam – Balti jaam – Kaubamaja – Pirita – Merivälja.
Liin suleti 1996. aastal.
Mārtiņš Prīmanis

Mārtiņš Prīmanis (24. jaanuar 1878 Carnikava – 11. detsember 1950 Ratingen) oli Läti keemik ja teadlane. 
Ta oli talunik Jēkabs Prīmanise ja tema abikaasa Ieva poeg.
Ta õppis aastatel 1890–1897 Riia Peeter I reaalkoolis.
Aastatel 1897–1908 õppis ta Riia Polütehnilises Instituudis algul kaubandust, kuid lõpetas kooli keemikuna. Ta oli korporatsiooni Talavija liige.
Ta oli Dr. chem. tehn., Läti Ülikooli keemiaprofessor, keemiateaduskonna dekaan ja Läti Ülikooli rektor.
Hiljem oli ta Ostlandi hariduse ja kultuuri peadirektor.
Tajon Buchanan

Tajon Trevor Buchanan (sündinud 8. veebruaril 1999 Bramptonis) on Kanada jalgpallur, kes mängib kaitsja, poolkaitsja või ääremängijana Itaalia kõrgliigaklubis Milano Internazionale ja Kanada jalgpallikoondises.
Aastatel 2017–2018 mängis ta Syracuse'i ülikooli jalgpallimeeskonnas ja aastatel 2019–2021 Major League Socceri (MLS) klubis New England Revolution.
2021. aasta augustis sõlmis ta kolme ja poole aasta pikkuse lepingu Belgia kõrgliigaklubiga Club Brugge, kuid jäi kuni aasta lõpuni veel laenule New England Revolutioni. 2021. aastal lõi Buchanan MLS-is 27 mänguga kaheksa väravat ja valiti samal aastal liigahooaja sümboolsesse koosseisu. Belgia kõrgliigas debüteeris ta 15. jaanuaril 2022 mängus Sint-Truidense vastu ja lõi esimese värava sama aasta 24. aprillil mängus Royal Antwerpi vastu. Hooajal 2021/22 tuli ta Club Bruggega Belgia meistriks.
2024. aasta jaanuaris sõlmis ta nelja ja poole aasta pikkuse lepingu Milano Internazionalega. Buchanan sai läbi aegade esimeseks Kanada mängijaks Itaalia kõrgliigas. Itaalia kõrgliigas debüteeris ta 16. veebruaril 2024 mängus Salernitana vastu ja lõi esimese värava sama aasta 10. mail mängus Frosinone vastu. Kohe esimesel hooajal tuli ta Internazionalega ka Itaalia meistriks.
Kanada jalgpallikoondises tegi Buchanan debüüdi 2021. aasta juunis MM-i valikmängus Aruba vastu. Samal aastal kuulus ta Kanada koondisse CONCACAF Gold Cup'il, mille poolfinaalis lõi ta värava Mehhiko vastu. Buchanan valiti lisaks ainsa Kanada mängijana turniiri sümboolsesse koosseisu. Ta on kuulunud Kanada koondisse veel ka 2022. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2024. aasta Copa Américal.
Julius Möller

Julius Möller (Juli Meller, Julius Gottlieb Brechneff, Юлий Александрович Брежнев; 3. august 1861 – 1955)oli Paidest pärit jalgrattatööstur, Venemaa mootorratta-, auto- ja lennukitööstuse rajaja.
Elukäik.
Sündis Eestimaa kubermangus, kasvas Paides, asus hiljem elama Moskvasse. 1892. aastal abiellus ta jõuka kaupmehe tütre Aleksandra Brežnevaga, saades ühtlasi märkimisväärse kaasavara. 1910. aastal oli ta üks Moskva Aeronautika Seltsi asutajatest. 1915. aastal võttis ta ühiskonnas saksavastaste meeleolude tõttu oma naise perekonnanime, saades Julia Aleksandrovitš Brežneviks. Ta juhtis ettevõtet Dux kuni 1917. aastani, seejärel andis ta kontrolli üle oma vennale Ivanile ja emigreerus koos perega Prantsusmaale. Kuni elu lõpuni (1955) elas Julius Aleksandrovitš Antibes'is oma valdustes nime all Brežnev, mille ta kirjutas prantsuse keeles: Brechneff.
Tehas.
Möller rajas 1890. aastal Venemaa Keisririigi ühe suurema jalgrattatööstuse Dux (ladina keeles 'juht'), mis hiljem hakkas tootma mootorrattaid, autosid ja lennukeid, õmblusmasinaid jne.
Autode tootmine algas 1902. aastal. Tootmine lõppes 1906. või 1907. aastal. Kokku ehitati umbes 200 autot. Mootorrataste tootmist alustati 1908. aastal. Esimese maailmasõja puhkemise ajaks oli ehitatud umbes 400 mootorratast. 
Katsed lennukitega algasid 1910. või 1911. aastal. Duxist kujunes hiljem üks juhtivaid lennukitootjaid. Tehases ehitati esimene Vene sõjaväe õhulaev Jastreb. Pärast tootmispindade laiendamist hakati alates 1913. aastast valmistama Prantsuse Nieuporti ja Farmani tüüpi lennukeid. Esimese maailmasõja puhkemine tõi kaasa märkimisväärse toodangu kasvu ning lisandusid Morane-Saulnieri ja Voisini tüübid. Kui aastane toodang oli 1914. aastal 180 lennukit, siis 1917. aastaks kasvas see 492 lennukini. Prantsuse mudelite ehitamist jätkati ka pärast Oktoobrirevolutsiooni. 
1918. aastal sai Duxi tehastest Riiklik Lennukitehas nr 1 (Государственный авиационный завод), lühendatult GAS-1. Alates 1920. aastatest toodeti Nikolai Polikarpovi disainitud mudeleid nagu U-2 ja R-5. Ka selle arendused ehitati 1930. aastatel (I-15, I-16 ja I-153). Teise maailmasõja ajal tootis GAS-1 eranditult sõjalennukeid, näiteks IL-2. Pärast sõja lõppu keskenduti Sergei Iljušini tsiviilmudelitele nagu IL-12, IL-14 ja IL-18. Alates 1962. aastast on toodetud ainult Mikojan-Gurevitš (MiG) tüüpe (MiG-21, MiG-23 ja MiG-29). 1995. aastal sai MiG osaks Moskva Lennundustööstusettevõttest (Московское авиационное производственное обединение).
Jüri Lavrentjev

Jüri Lavrentjev (sündinud 12. oktoobril 1959 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane.
Haridus.
Lõpetas Tallinna 2. Keskkooli 1978 ning Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanikateaduskonna autode ja autonduse erialal 1983 "(cum laude)". Õppis 1987–1990 kaugõppeaspirantuuris ning 1991–1998 doktorantuuris Stockholmi Kuninglikus Tehnikainstituudis, kus omandas tehnilise akustika alal tehnikalitsentsiaadi (1993) ja tehnikateaduste doktori (1998) kraadi.
Töökäik.
Töötab kõrgkooli lõpetamisest peale Tallinna Polütehnilises Instituudis/Tallinna Tehnikaülikoolis: autokateedri insener 1983–1984, vaneminsener 1984–1986, assistent 1986–1987, vanemõpetaja 1987–1992; masinaehituse instituudi lektor 1992–1994, dotsent 1994–1998, professor 1999–2016; mehaanika ja tööstustehnika instituudi professor aastast 2017 (alates 2022 praktik-professor).
Teadustöö.
Uurimistöö põhisuunad: tehniline akustika, transpordiohutus.
Toimne sidus

Toimne sidus on üks kolmest põhisidusest: kanga rakendus, mille puhul ühe lõimelõnga pealt või alt liigub kaks või enam koelõnga. Sama skeem kordub igal kudumisreal, kuid igal järgneval real toimub nihkumine ühe lõnga võrra, nii et tekstiili pinnale jäävad iseloomulikud kitsad diagonaalsed toimejooned. Sõltuvalt lõngade arvust ja tihedusest võivad toimsed kangad olla pehmed ja kohevad või väga paksud ja tugevad. Ka kalasabamustriline kangas on toimses siduses, kuid sellele on iseloomulik toimejoonte suuna pidev muutus.
Toimses siduses kangaist on tuntuim teksariie, teised toimses siduses kangad on bumasee, gabardiin, inlett, sarž ja tvill, mitmevärvilistest tartan, pepitaruuduline, koverkot ja tviid. Toimsest sidusest tuletatud sidustega on "whipcord", murdtoimne, nurktoimne, murdnurktoimne ja risttoimne kangas.
Laopind

Laopind on raamatu, ajakirja või muu trükise küljendatud lehekülje trükiga kaetud osa; lehekülg koosneb laopinnast ja veeristest.
Kirjeldus.
Laopinda piiravad neljast küljest veerised ehk trükita alad laopinna ja lehekülje serva vahel. Teksti, graafika või piltidega veerud on alati laopinna sees. Samuti on laopinna sees igal leheküljel korduv veerutiitel, mis sisaldab peatüki pealkirja ja vahel leheküljenumbrit, samuti joonealused märkused. Leheküljenumber üksi seevastu ei asetse laopinna sees.
Ladumisel taotletakse lehe kujundamist sellises proportsioonis, et see näiks vaatajale harmooniline. Selle enamasti subjektiivse eesmärgi saavutamiseks kasutatakse eri reegleid ja süsteeme, sealhulgas kuldlõikelist jaotust või Fibonacci jada naaberarvudest lähtuvat proportsiooni. Sama kindel skeem kehtib läbivalt ainult teatavas paberiformaadis.
Piimahapendamise kauss

Piimahapendamise kauss on laia suuga klaasist kauss, milles hapendati piima. Neid toodeti Eestis 18.–20. sajandil.
Piimahapendamise kausi kirjeldus.
Piimahapendamise kausid on enamasti valmistatud võsaklaasist ehk metsaklaasist, millest tuleneb ka kausside rohekas värvus. Klaas on sobilik materjal hapendamiseks, sest see pole poorne ega reageeri muul moel toiduainetega.
Piimahapendamise kaussidel on väljapoole laienev suu, et kausis oleva piima kokkupuuteala õhuga oleks võimalikult suur, sest see kiirendab hapnemisprotsessi. Kaussidel ei olnud ühtset suurust. Eesti Ajaloomuuseumis olevate piimahapendamise kausside läbimõõt on näiteks 20–60 cm ja kõrgus 12–14 cm.
Eellugu.
Piimahapendamise kausse hakati ilmselt tootma 17.–18. sajandil toidukultuuris toimunud muudatuste tulemusel. Eelkõige Prantsuse köögi eeskujul hakati valmistama mitmeid spetsiifilise otstarbega kööginõusid ja -tarbeid, kaasa arvatud piimahapendamise kausse. 
Vanim Eestist leitud piimahapendamise kausi servakatke on dateeritud 17. sajandisse ja see on leitud Pärnust Uus tn 5/7 krundilt. Pärnust on kokku leitud 13 kausikatket, Haapsalust aga mitte ühtegi, kuigi sellest ei saa järeldada, et seal kausse üldse ei kasutatud.
Varem on Eestis piimakausse valmistatud ka savist ja puidust. Keraamilised kausid võivad olla aga poorsed või reageerida muul moel piima hapnemisel. Puit imab vedelikke ning kaussi pole võimalik korralikult puhastada.
Uppsala Ülikooli Liivimaa natsioon

Liivimaa natsioon (ladina keeles Natio Livonica, rootsi keeles Livländska nationen) oli liivimaalaste organisatsioon Uppsala Ülikoolis.
Natsiooni mainitakse esmakordselt 1663. aastal koos Gotlandi ja Saksa natsiooniga, neil oli ühine inspektor.
Inspektorid olid Daniel Lipstorpius (alates 1663) ja Christian Ravius (alates 1667).
Klaasipiip

Klaasipiip on 1,2-1,5 meetri pikkune metallist toru, mida kasutatakse klaasi puhumiseks.
Klaasipiibu ehitus.
Klaasipiibu toru.
Klaasipiip on paksude seintega karastatud või roostevabast terasest toru, mille ühes otsas on huulik, kust puhutakse õhku sisse ning teises otsas on roostevabast terasest kogumisots, kust õhk väljub ja kuhu kogutakse sulaklaasi mass. Klaasipiibu kogumisotsad on tavaliselt 10-50 mm diameetriga ning õhuava 6 mm diameetriga. Mida suurem on puhutav ese, seda jämedam on klaasipiip ja seda suurem on selle kogumisotsa diameeter.
Karastatud terasest torud ei paindu nii kergesti, aga need kuluvad kiiremini. Sellistest torudest võib pikemal kasutusel klaasi sisse sattuda metallitükke. Roostevabast terasest torusid on võimalik kasutada kauem ning üldjuhul neist puru ei eraldu. Samas võivad need painduda ja neid tuleb aeg-ajalt sirgendada.
Klaasipiibu käepide.
Klaasipiibule võib olla lisatud puidust, kummist või tekstiiliga armeeritud kummist aiavoolikust 20-30 cm pikkune käepide, mis asub huulikust 5-7 cm allpool. Selle diameeter varieerub. Käepide võib olla lisatud valmistamisel või hiljem kasutaja poolt. Libe ja peenike metalltoru on käepidemega käepärasem kasutada ning selle abil saab klaasipiibu ka hoidikusse riputada.
Klaasipiibu huulik.
Klaasipiibu huulik võib olla valmistatud ühes tükis piibu toruga või eraldi kas plastikust või antibakteriaalsete omadustega metallidest (nt hõbe). Huulik on ümar, huultele sobiva kujuga.
Klaasi puhumine.
Klaasist esemete ja anumate valmistamiseks puhutakse huulikust läbi klaasitoru õhk klaasipiibu kogumisotsa kogutud sulaklaasi massi sisse. Tekib õhuga täidetud klaasimull, mille töötlemisel saab valmistada nii õõnsad kui lamedaid esemeid.
Sofie Dokter

Sofie Dokter (sündinud 19. detsembril 2002 Groningenis) on Hollandi seitsmevõistleja.
Ta võitis 2021. aasta juunioride Euroopa meistrivõistlustel Tallinnas seitsmevõistluses Saga Vannineni järel hõbemedali isikliku rekordiga 5878 punkti. 2023. aasta Euroopa U23 meistrivõistlustel Espoos võitis ta Vannineni järel hõbemedali 6256 punktiga.
2024. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Glasgow's võitis Dokter viievõistluses Noor Vidtsi ja Saga Vannineni järel 4571 punktiga pronksmedali. 2024. aasta Euroopa meistrivõistlustel Roomas sai ta 6418 punktiga viienda koha. 2024. aasta suveolümpiamängudel Pariisis oli ta 6452 punktiga kuues.
2025. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Apeldoornis võitis Dokter isikliku rekordiga 4826 punkti taas Vannineni järel hõbemedali.
Isiklikku.
Oosterwegel on õppinud Wageningeni ülikoolis maastikuarhitektuuri.
Oliver Helander

Oliver Helander (sündinud 1. jaanuaril 1997) on Soome odaviskaja.
Ta sai 2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is kaheksanda koha tulemusega 82.24.
2023. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis sai Helander 83.38-ga seitsmenda koha.
2024. aasta Euroopa meistrivõistlustel Roomas viskas ta finaalis 85.75 ja võitis Jakub Vadlejchi ja Julian Weberi järel pronksmedali.
Helanderi isiklik rekord on 2022. aastal Turus visatud 89.83.
Isiklikku.
Oliver Helanderi noorem vend on käsipallur Benjamin Helander.
Madagaskari pingviinid

"Madagaskari pingviinid" on Ameerika Ühendriikidest pärit multifilmisari, mille loojaks on Mark McCorkle ja Bob Schooley.
Sergio Peña

Sergio Fernando Peña Flores (sündinud 28. septembril 1995 Limas) on Peruu jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Rootsi kõrgliigaklubis Malmö FF ja Peruu jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri kodulinnaklubis Alianza Lima, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2003. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 16-aastaselt 18. veebruaril 2012 mängus León de Huánuco vastu.
2014. aastal siirdus ta Hispaaniasse, kui asus mängima Granada CF reservmeeskonnas Hispaania tugevuselt kolmandas liigas. 2015. aastal mängis ta laenulepingu alusel taas Alianza Limas ja 2016. aastal samuti Peruu kõrgliigaklubis Universidad San Martín. 2017. aasta esimeses pooles mängis Peña taas Granada reservmeeskonnas, kuid hooajal 2017/18 kuulus ta Granada põhimeeskonda ning sai sel hooajal Hispaania esiliigas platsile 19 mängus ja lõi ühe värava. Hooajal 2018/19 oli Peña laenul Portugali kõrgliigaklubis Tondela.
Aastatel 2019–2021 mängis ta Hollandi kõrgliigaklubis FC Emmen ning lõi kahe hooajaga seal kümme väravat.
2021. aasta augustis sõlmis ta lepingu Malmöga. Aastatel 2021 ja 2023 tuli ta Malmöga Rootsi meistriks.
Peruu jalgpallikoondises tegi debüüdi 2017. aasta märtsis MM-i valikmängus Venezuela vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 2021. aasta Copa América teises alagrupimängus Colombia vastu.
Helpfau-Uttendorf

Helpfau-Uttendorf on vald ("Marktgemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Braunau am Inni ringkonnas. U. 26 % valla territooriumist on kaetud metsaga ja 62 % on põllumaa.
Hochburg-Ach

Hochburg-Ach on vald ("Gemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Braunau am Inni ringkonnas.
Hochburg-Ach asub "Innvierteli" piirkonnas Saksamaa piiri ääres, otse Baieri linna Burghauseni vastas. See asub Salzachist ida pool. U. 42 % valla territooriumist on kaetud metsaga ja 52 % on põllumaa.
Höhnhart

Höhnhart on vald ("Gemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Braunau am Inni ringkonnas. Höhnart asub "Innvierteli" piirkonnas Braunau am Innist kagus. U. 29 % valla territooriumist on kaetud metsaga ja 63 % on põllumaa.
Jeging

Jeging on vald ("Gemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Braunau am Inni ringkonnas.
Kirchberg bei Mattighofen

Kirchberg bei Mattighofen on vald ("Gemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Braunau am Inni ringkonnas.
Võrkpalli Balti liiga 2014/15 hooaeg

Võrkpalli Balti liiga 2014/15 hooaeg (sponsornimega Schenker Liiga) oli kümnendat korda toimunud kõrgeim iga-aastane liiga Baltikumi võrkpalliklubidele.
Võistkonnad.
2014/15 hooajal osales Schenker Liigas 12 Baltimaade meeskonda (7 Eestist ja 5 Lätist).
Põhiturniir.
Kõik meeskonnad mängisid omavahel läbi kodus-võõrsil süsteemis. Põhiturniiri paremusjärjestuse määramisel arvestatakse esmalt punkte, siis võitude arvu, pärast mida geimide ja punktide suhet ning lõpetuseks omavaheliste mängude tulemusi.
"Play-off".
"Play-off" paarid jagati vastavalt põhiturniiri kohtadele (esimene läks vastamisi kaheksandaga, teine seitsmendaga jne). "Play-offe" mängiti kahe mänguvõiduni, kus kõrgema asetusega võistkonnal oli koduväljaku eelis (teine ja vajadusel kolmas mäng toimusid nende kodusaalis). Iga paari võitja pääses "Final fouri" ja kaotaja langes konkurentsist.
Lengau

Lengau on vald ("Gemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Braunau am Inni ringkonnas.
Lochen am See

Lochen am See on vald ("Gemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Braunau am Inni ringkonnas.
Lochen asub Mattsee järve ääres kõrgplatool Tannbergi jalamil.
Leonid Aunapu

Leonid Aunapu (sündinud 10. juulil 1942 Tihvini rajoonis Leningradi oblastis) on endine Eesti NSV julgeolekutöötaja, lauatennisist ja sporditegelane.
Ta lõpetas 1960. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1968. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna.
Aunapu alustas lauatennisetreeninguid 1950. aastate alguses Spartakis Raimond Sepa juhendamisel, võitis aastal 1959 Nõukogude Liidu noortemeistrivõistlustel poeglaste paarismängus ja meeskondlikult pronksmedali, 1959–1960 Eesti võistkondlikud meistrivõistlused Tööjõureservide meeskonnas, sai meistrivõistlustel üksikmängus aastal 1961 hõbe- ja 1969 pronksmedali, meespaarismängus 1960 hõbe-, 1961 kuld- ja 1969 pronksmedali ning segapaarismängus 1961 hõbemedali. Ta tuli 1962–1966 Valgevene meistriks, kuulus 1962–1966 Valgevene ja 1966–1968 Eesti koondisse, esindas ka spordiühingut Kalev.
Aunapu oli aastatel 1967–1969 Tallinna Kalinini rajooni spordiklubi treener, 1969–1971 Kõrgemas Punalipulises F. E. Dzeržinski nimelises NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee Koolis Moskvas kuulaja, 1971–1983 Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee 5. osakonna 2. jaoskonna operatiivvolinik ja vanemoperatiivvolinik, 1983–1987 Tallinna Linnaosakonna 4. jaoskonna ülem, 1987–1991 Eesti NSV Spordikomitee välissuhete osakonna juhataja asetäitja, 1992–2000 Tallinna Linnahalli jäähalli juhataja, 2005. aastast TTÜ Sport OÜ hooldusmeister.
Tema õpilaste hulgas on Kai Milvek.
Fidías Panagiótou

Fidías Panagiótou (; sündinud 10. aprillil 2000 ), esinejanimega Fidias, on Küprose juutuuber ja poliitik, kes valiti 2024. aastal Euroopa Parlamendi liikmeks.
Baltazaria

Baltazaria on kandseente hõimkonna "Agaricomycetes" klassi kuuluv perekond seeni.
Baltazaria galactina

Baltazaria galactina on kandseente hõimkonna "Agaricomycetes" klassi kuuluv liik seeni.
Seen kasvab lehtpuu lamatüvel.