tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Plaza Hotel

Plaza Hotel on New Yorgis Manhattanil Midtownis asuv 20-korruseline kõrghoone Fifth Avenue ääres ning Grand Army Plaza väljaku kõrval Central Parki lõunanurga lähedal. Aastatel 1988–1995 oli hoone omanik Donald Trump, nüüd kuulub see ettevõttele Sahara India Pariwar. Hoone on kasutusel luksushotelli ja korterelamuna.
Kirjeldus.
76 meetri kõrguse ja 122 meetri pikkuse luksushotelli projekteeris arhitekt Henry Janeway Hardenbergh. Hoone see valmis 1907. aastal. See on ehitatud historitsistlikus prantsuse uusrenessanslikus "châteauesque"-stiilis koos uusbaroksete "beaux-arts"'i ilmingutega. Ehitus maksis 12,5 miljonit USA dollarit ja hoone avati 1. oktoobril 1907. 
Hotell on paljude avaliku elu tegelaste seas populaarne ööbimis- ja peatuskoht ning seal filmitud stseene on kasutatud paljudes filmides.
Mälestisväärsus.
See on New York City Mälestusmärkide Säilitamise Komisjoni poolt määratud kaitsealuseks mälestiseks ("New York City Landmark") 1988. aastal. Lisaks kuulub see Ameerika Ühendriikide Ajalooliste Paikade Riiklikku Registrisse ("National Register of Historic Places") ning on ka koos Waldorf-Astoriaga ainsad hotellid, mis on arvatud USA riiklikuks ajaloomälestiseks ("National Historic Landmark").
Waldorf Astoria New York

Waldorf Astoria New York on luksushotell New Yorgis Manhattanil Park Avenuel.
Kirjeldus.
Praegune graniitfassaadiga monumentaalne kahe torniga hoone asub aadressil 301 Park Avenue 49. ja 50. tänava vahel. See on 47-korruseline ja 190,5 meetri kõrgune "art déco" stiilis pilvelõhkuja, mille projekteeris arhitektuuribüroo Schultze &amp; Weaver. Hoone valmis 1931. aastal. Ehitus maksis 42 miljonit dollarit. See oli maailma kõrgeim hotell aastatel 1931–1963, kuni Moskvas asuv hotell Ukraina ületas selle seitsme meetriga. Ikoonilises glamuuris ja luksuses esindatud Waldorf Astoria on üks maailma prestiižsemaid ja tuntumaid hotelle, see kuulub 1972. aastast Hiltoni hotelliketile. See oli kõrgklassi kohtumiste ning pidude ja ballide koht, tänapäeval ka diplomaatiliste riigivisiitide toimumispaik.
Kuna hoonekompleks on rajatud üle Grand Central Terminali viivate maa-aluste raudteerööbaste, siis oli ka hotellil oma haruraudtee ja vahetu sissepääsuga lift eravagunite teenindamiseks. Vanas ja uues hotellis on ööbinud kõik Ameerika Ühendriikide presidendid alates Grover Clevelandist.
Mälestisväärsus.
See on New York City Mälestusmärkide Säilitamise Komisjoni poolt määratud kaitsealuseks mälestiseks ("New York City Landmark") 1993. aastal. Lisaks on see ka koos Plaza Hoteliga ainuke hotell, mis on saanud USA riikliku tähtsusega ajaloomälestiseks ("National Historic Landmark").
Hiina-Prantsuse sõda

Hiina-Prantsuse sõda oli Hiina ja Prantsusmaa vahel toimunud piiratud ulatusega sõjaline konflikt, mis kestis 1884. aasta augustist kuni 1885. aasta aprillini. Konflikti lõppedes teatasid mõlemad osapooled võidu saavutamisest.
Sõja tulemusena kaotas võimu Jules Ferry valitsus, kuid Prantsusmaa saavutas siiski peaaegu kõik soovitud eesmärgid: Qingi dünastia tunnustas Prantsusmaa protektoraati Põhja-Vietnami üle.
Epp Hansberg

Epp Hansberg (sündinud 4. veebruaril 1944) on eesti pianist ja muusikapedagoog.
Ta on lõpetanud 1962. aastal Tartu Muusikakooli Aleksandra Sarve klaveriklassi. 1969. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi (Anna Klasi ja Valdur Rootsi klassis). 
1966. aastast on ta töötanud Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli klaveriõpetaja ja kontsertmeistrina.
Aastatel 1988–2005 oli ta ka Tartu Ülikooli Akadeemilise Naiskoori kontsertmeister.
Tiit Köster

Tiit Köster (13. mai 1939 Mustjala, Saaremaa – 13. mai 2025) oli eesti laulja, koorijuht ja muusikapedagoog. 
Ta õppis Mustjala koolis ja lõpetas 1957. aastal Kingissepa Keskkooli. 
Lisaks on ta õppinud Kingissepa Lastemuusikakoolis viiulit ja klaverit. 1962. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi laulu- ja muusikaosakonna muusika ja algklasside õpetaja eriala. 
Instituudis õppimise ajal mängis tantsuorkestris Ratex ning aastatel 1961–1967 töötas Kehra Keskkooli muusikaõpetajana. 
Aastatel 1967–1990 laulis Köster RAMis ja oli 14 aastat meeskvarteti RAM-1 liige. 
Aastatel 1966–1986 juhatas ta Kehra segakoori Helin.
Aastatel 1989–2002 oli Köster Kuressaare Muusikakooli direktor, aastatel 1989–2008 Saaremaa Ühendatud Meeskoori dirigent.
Ingerimaa ja Käkisalmi kindralkuberner

Ingerimaa ja Käkisalmi kindralkuberner oli Rootsi kuninga esindaja (kindralkuberner) 17. sajandist kuni 18. sajandi alguseni Ingerimaal ja Käkisalmi läänis. 
Ingerimaa ja Käkisalmi lään läksid Rootsi kätte 1617 Stolbovo rahulepingu alusel. Samal ajal sai Ingerimaa ka kubermanguks ja seda hakkas juhtima Narva asehaldur, kes määrati Ingerimaa kuberneriks. Kuberner resideeris Narva Hermanni linnuses. Uus kubermang hõlmas Jaanilinna, Jaama, Koporje ja Nöteborgi lossilääni.
1642. aastal moodustati Ingerimaa kindralkubermang koos Käkisalmi lääniga. Kubermangu keskuseks sai Nyen, ent 1651 taas Narva. Kindralkubermang hõlmas Narva lääni (rootsi k. "Narva län"), Ivangorodi lääni ("Ivangorods län"), Jama lääni ("Jama län"), Koporje lääni ("Koporje län") ja Nöteborgi lääni ("Nöteborgs län").
Kindralkubermang lõpetas eksisteerimise Põhjasõja ajal 1703-1704, mil need alad liideti Venemaaga.
Äijihsuálui

Äijihsuálui on asustamata saar Soomes Inari järves ligikaudu 11 kilomeetri kaugusel Inari külast. Saar on saami looduslik pühapaik ("siejdi"), ohvrikoht. 
Saare nimi on Inari saami keeles Äijihsuálui, põhjasaami keeles Áddjá, soome keeles Ukko, Ukonsaari või Ukonkivi. 
Äijih-nimelist jumalat, kelle nimi tähendab vanaisa või äikest, on saarel palutud teadaolevalt veel 19. sajandi lõpul. Kombetalituste hulka on kuulunud mitmesuguste kütitud loomade, näiteks põhjapõtrade luude ja sarvede viimine koopasse saarel. Inglise arheoloog Arthur Evans käis koopas 1873. aastal ja tegi seal väljakaevamisi. Koopast leiti lisaks luudele veel 13. sajandist pärinev rõngakujuline peaehe. 
Koduloolane Samuli Paulaharju on Äijihsuálui kohta 1932. aastal kirjutanud: "Järve paljude teiste saarte hulgast on seda näha kaugele, isegi kiriku juurde kaugemale kui penikoorma kaugusele. Kalju sees on suur ohvrikoobas, tuntud juba vanast ajast. Koopas on praegugi alles luid, "karu ja metsiku põhjapõdra ja linnu luid". Vana Inari elanik meenutab vanade Inari jumalate kohta, et "Ukko oli meesjumal Inari Ukonsaaril... ja teine oli naisjumal, Galguvaara "áhkku" (vanaema).""
Soome muuseumiamet Museovirasto esitas 1990. aastal Äijihsuálui kandideerima UNESCO maailmapärandi nimistusse, kuid saart pole nimistusse seni arvatud.
Erkki Kurenniemi

Erkki Juhani Kurenniemi (10. juuli 1941 Hämeenlinna – 1. mai 2017 Helsingi) oli soome disainer, filosoof ja kunstnik, kes on tuntud eeskätt elektroonilise muusika looja ning elektrooniliste muusikainstrumentide konstrueerijana. Teda peetakse üheks Soome tähtsaimaks elektroonilise muusika teerajajaks. Kurenniemi on ühtlasi teaduse populariseerija, futuroloog, meediakultuuri pioneer ja eksperimentaalne filmilooja. Teda loetakse ka esimese kaubanduslikult kättesaadava mikroarvuti loojaks (1973).
Kurenniemi viljakaim loomeperiood jäi 1960. ja 1970. aastatesse. Aastatel 1962–1974 konstrueeris ja ehitas ta Helsingi ülikooli musikoloogia osakonna vabatahtliku assistendina ning 1970. aastal rajatud ettevõttes Digelius Electronics Finland Oy disainerina töötades kümme elektroonilist muusikariista ja stuudioseadet. Lisaks musikoloogia osakonnale töötas Kurenniemi ühtlasi aastatel 1962–1973 assistendi ja vanemkonstruktorina ülikooli teoreetilise füüsika osakonnas. 1968. aastal kaitses ta loodusteaduse bakalaureuse kraadi.
Digeliuse pankroti järel töötas Kurenniemi ettevõttes Oy W. Rosenlew Ab tööstusrobotite juhtimissüsteemide konstruktorina (1976–1978) ning Nokia kaablitootmisseadmete osakonnas tööstusautomaatika ja robootikasüsteemide konstruktorina (1980–1986). Hiljem töötas ta Heureka teaduskeskuse konsultandi ja planeerimisosakonna juhatajana (1987–1998).
2003. aastal pälvis Kurenniemi Soome haridus- ja kultuuriministeeriumi preemia. 2004. aastal valiti ta Helsingi kunsti- ja disainiülikooli auliikmeks. 2011. aastal sai Kurenniemi Soome vabariigi presidendilt Tarja Haloselt Soome Lõvi ordeni.
Meistriliiga 2017

Meistriliiga 2017 (Ametlikult sponsornimega Premium liiga 2017) oli Eesti jalgpalli kõrgeima liiga 27. hooaeg selle taasasutamisest 1992. aastal. Hooaeg algas 3. märtsil ning lõppes 4. novembril 2017. Hooajast võttis osa 10 meeskonda, tiitlikaitsja oli FCI Tallinn (endine Tallinna FC Infonet).
Meeskonnad.
Liiga koosnes kümnest meeskonnast, kellest 9 meeskonda olid samad mis eelmisel hooajal ja üks edutatud meeskond Esiliigast. Rakvere JK Tarvas langes Meistriliigast pärast esimest hooaega ja neid asendas Viljandi JK Tulevik, kes võitis ülekaalukalt Esiliiga 2016.
Pärnu Linnameeskond alistas Meistriliiga üleminekumängudel Maardu Linnameeskonna, ning jäi meistriliigasse püsima. 2017. aasta alguses teatas MTÜ Pärnu Jalgpalliklubide Liit, et Premium liigas hakkab Pärnu Linnameeskonna asemel alates 2017. aasta hooajast suvepealinna esindama Pärnu JK Vaprus.
Valitsev meister Infonet muutis UEFA piirangute tõttu, mis puudatab sponsornime kasutamist nimeks FCI Tallinn.
Mängutulemused.
Iga meeskond mängib kõikide vastastega 4 korda, kaks korda kodus ja kaks korda võõrsil, kokku 36 mängu.
Hooaja esimene pool.
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Hooaja teine pool.
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Hooaja statistika.
Individuaalne.
Kübaratrikid.
4 Mängija lõi 4 väravat; 6 Mängija lõi 6 väravat; (K) – Kodus; (V) – Võõrsil
Une moderne Olympia

„Une moderne Olympia“ (eesti keeles „Kaasaegne Olympia“) on prantsuse kunstniku Paul Cézanne’i õlimaal lõuendil.
Aastatel 1873–1874 valminud teos "Kaasaegne Olympia" on külastajatele vaatamiseks väljas Orsay muuseumi 35. saalis.
Maal oli esmakordselt eksponeeritud 1874. aastal toimunud impressionistide esimesel näitusel.
Anthony Nesty

Anthony Conrad Nesty (sündinud 25. novembril 1967) on Suriname endine ujuja. Ta on Suriname esimene olümpiavõitja ja seni ainus olümpiamedalist.
Nesty sündis Trinidadis ja Tobagos viielapselises peres noorimana. Tema perekond kolis Surinamesse, kui ta oli üheksa kuud vana. Ta alustas ujumistreeninguid viieaastasena.
16-aastaselt võttis ta osa 1984. aasta suveolümpiamängudest Los Angeleses, kus saavutas 100 meetri liblikujumises 56,15-ga 20. koha ja 100 meetri vabaujumises 54,99-ga 49. koha. Pärast Los Angelese olümpiamänge asus ta õppima USA-sse Florida osariiki Jacksonville'is asuvas erakoolis Bolles School. Ta ületas Pablo Moralesele kuulunud kooli rekordi 
100 jardi liblikujumises.
Nesty saavutas esimese tiitlivõistluse võidu 1987. aasta Panameerika mängudel Indianapolises, kus võitis 100 meetri liblikujumises kuldmedali ja 200 meetri liblikujumises pronksmedali.
1988. aasta suveolümpiamängudel Seoulis võitis ta 100 meetri liblikujumises ajaga 53,00 sekundit kuldmedali, edestas seejuures ameeriklast Matt Biondi kõigest ühe sajandikuga. Nesty oli teine mustanahaline olümpiamedalist ujumise individuaalalal pärast Hollandi ujujat Enith Brigithat, kes võitis kaks pronksmedalit 1976. aasta suveolümpiamängudel. Lisaks oli ta teine Lõuna-Ameerika ujuja, kes olümpiavõitjaks tuli; esimene oli argentiinlane Alberto Zorrilla 1928. aasta suveolümpiamängudel. 200 meetri liblikujumises oli Nesty kaheksas.
Pärast olümpiavõitu autasustati teda riigi kõrgeima tsiviilordeniga "Kollane täht", trükiti tema pildiga postmargid ning vormiti kuld- ja hõbemündid, ehitamisjärgus olnud ujulale anti tema järgi nimi.
100 meetri liblikujumises võitis ta kuldmedali veel 1990. aasta Hea Tahte mängudel Seattle'is ja 1991. aasta ujumise maailmameistrivõistlustel Perthis. 1991. aasta Panmeerika mängudel Kuubas Havannas võitis kuldmedali 100 meetri liblikujumises ja hõbemedali 200 meetri liblikujumises. Ta asus oma olümpiavõitu kaitsma 1992. aasta suveolümpiamängudele Barcelonas, kus ta võitis ameeriklase Pablo Moralese (53,32) ja poolaka Rafał Szukała (53,35) järel 53,41-ga pronksmedali.
Pärast Seoulis olümpiavõitjaks tulemist sai ta stipendiumi õppima asumiseks Florida Ülikooli Gainesville'is. Ta kuulus ülikooli ujumismeeskonda Florida Gators ja tuli kolm korda järjest USA üliõpilasmeistriks 100 jardi liblikujumises (1990, 1991 ja 1992), ühel korral 200 jardi (1990) ning ühel korral 400 jardi kompleksujumise meeskonnas (1991). Ta lõpetas Florida Ülikooli bakalaureuse kraadiga 1994. aastal.
1998. aastal võeti ta Ujumise kuulsuste halli liikmeks. Ta oli Suriname lipukandja 2008. aasta suveolümpiamängude avatseremoonial Pekingis; ta oli selleks olnud ka 1988. aastal Seoulis.
Ta töötab Florida Gatorsi ujumismeeskonna abitreenerina.
Daltoni maantee

James W. Daltoni maantee (Alaska Route 11) on USA-s Alaskal asuv maantee. Selle pikkus on 414 miili (666 km). See algab Elliotti maanteelt Fairbanksist 134 km kaugusel põhjas Livengoodi asula juures ja lõpeb Põhja-Jäämere lähedal Deadhorse'is.
Maantee valmis seoses Alaska naftajuhtme ehitamisega ja avati 1974. Algselt võisid maanteel sõita ainult kaubaveod. 1981. aastal avati maantee kuni 211. miilini ja alates 1994. aastast on see avatud kõigile sõidukitele. Maantee lõpeb umbes 5 km kaugusel ookeanist; edasi viivad üksnes naftakompaniide erateed.
Maantee on saanud nime Alaskas elanud inseneri John Daltoni järgi, kes oli konsultant Alaska põhjaosa naftapuurimise algusaastatel.
Maantee kulgeb paralleelselt Alaska naftajuhtmega. See on üks kõige eraldatumaid maanteid USA-s, kuna selle äärde jääb ainult kolm asulat: 175. miilil Coldfoot (elanikke 10), 188. miilil Wiseman (elanikke 22) ja maantee lõpus 414. miilil Deadhorse (25 püsielanikku, kuid sõltuvalt naftatootmise tipphooajast 3500–5000 elanikku). Kahes teises asulas, Prospect Creekis ja Galbraith Lake'is, püsielanikke pole.
Daltoni maantee on peamiselt kruusatee. Asfaltkattega on kaetud 175 km. Vaatamata eraldatusele sõidab talvel sellel päevas umbes 250 veoautot ja suvel umbes 160 veoautot.
Maanteed on peetud üheks ohtlikumaks kogu USA-s, kuna selle ääres asub vaid paar teeninduspunkti ja bensiinijaama. Autod on kohustatud kogu aeg, sealhulgas päeva ajal tuledega sõitma. Teel on mitu üsna järsku, 12% kaldega tõusu. Maantee lähedal võivad liikuda jääkarud ja sel juhul võidakse tee sulgeda, sest jääkarud on inimesi rünnanud niihästi enesekaitseks kui toidu saamiseks.
Maantee ületab 55. miilil (89. kilomeetril) Yukoni jõe. Maantee tõuseb Brooksi mäeahelikus Atiguni kurus merepinnast kuni 1444 meetri kõrgusele. See koht on ühtlasi veelahkmeks: põhjapoolsed jõed voolavad Põhja-Jäämerre, lõunapoolsed Beringi merre.
Daltoni maantee ja Kanadas asuv Dempsteri maantee on ainsad Põhja-Ameerikas, mis kulgevad üle põhjapolaarjoone.
Venuse sünd (Cabanel)

Vaata ka: Venuse sünd
„Venuse sünd“ (prantsuse keeles „La Naissance de Vénus“) on prantsuse kunstniku Alexandre Cabaneli õlimaal lõuendil.
1863. aasta Pariisi kunstinäitusel eksponeeritud teos oli üks mitmest sel näitusel väljapandud aktimaalist.
Maal omandati Napoleon III kunstikogusse 20 000 frangi eest.
Kunstiteos asub Orsay muuseumis Pariisis ega ole muuseumi püsiväljapaneku eksponaatide seas.
Venuse sünd (Amaury-Duval)

Vaata ka: Venuse sünd
„Venuse sünd“ (prantsuse keeles „"La Naissance de Vénus"“) on prantsuse kunstniku Amaury-Duvali õlimaal lõuendil.
Teos oli külastajaile vaatamiseks väljas 1863. aasta Pariisi kunstinäitusel. 
1866. aastal omandas maali Lille’i Kaunite kunstide palee.
Venuse sünd (Redon)

„Venuse sünd“ (prantsuse keeles „La Naissance de Vénus“) on prantsuse kunstniku Odilon Redoni õlimaal lõuendil.
1912. aastal valminud teos asub New Yorgi moodsa kunsti muuseumi kogudes.
Will Rogers

William Penn Adair Rogers (4. november 1879 Oologah, Indiaanlaste territoorium (praegune Oklahoma) – 15. august 1935 Barrow' neem, Alaska) oli USA näitleja, koomik ja kauboi.
Tema vanemad olid tšerokii päritolu. Rantšos üles kasvades õppis ta hobusega sõitma ja lassoga trikke tegema. Ta esines paljudel Metsiku Lääne meelelahutusetendustel USA-s ja välisriikides. Edasi töötas ta New Yorgis vodevillis. 1912. aastal esines ta Broadway teatri lavastuses "The Wall Street Girl", kus esitles etteastete vahel oma lasso käsitlemise oskust. 1915. aastal esines ta Florenz Ziegfeldi varietees "Midnight Frolic".
Et oma esinemisi värskena hoida, hakkas Rogers nalja viskama publiku hulgas olevate kuulsate inimeste üle ja tegi märkusi päevakohaste teemade, eriti poliitiliste teemade kohta. 1916. aastal hakkas ta esinema prestiižsetel "Ziegfeld Folliesi" esinemistel Broadwayl. 1918. aastal tegi ta oma filmidebüüdi filmis "Laughing Bill Hyde". Rogers ei tunnistanud kunagi, et oli vaid harrastusnäitleja, kuid kriitikud tunnustasid tema loomulikku võlu ja lihtsat näoilmet. Järgmistel aastatel esines ta paljudes Samuel Goldwyni toodetud tummfilmides, samuti enda toodetud komöödiates ja Hal Roachi filmides. Rogers avaldas mitu raamatut ja artiklit, kirjutas ajalehtedes ning esines sageli raadios.
1929. aastal sõlmis ta lepingu filmitootjaga Fox Film Corporation. Samal aastal mängis ta oma esimeses helifilmis "They Had to See Paris". Helifilmid sobisid Rogersile paremini ning ta kogus nendega enam tuntust. Tema tuntumad helifilmid on "A Connecticut Yankee" (1931) ja "State Fair" (1933).
Poliitikas eelistas Rogers jääda vaatlejarolli, kuid 1926. aastal oli ta paar nädalat Beverly Hillsi aulinnapea, enne kui tema ametikoht California seadustega ebaseaduslikuks kuulutati. 1935. aastal toetas ta presidendikandidaat Franklin Delano Roosevelti. Rogers hukkus lennuõnnetuses Barrow' neeme lähedal Alaskal 1935. aastal, mil oli oma kuulsuse tipus.
Tema järgi on saanud nime USA allveelaev Will Rogers ja Oklahoma Citys asuv lennujaam. Tal on Hollywoodi kuulsuste alleel omanimeline täht. Maantee Route 66 on tuntud ka kui Will Rogers Highway.
Venuse sünd

"Venuse sünd" on merevahust sündinud armastuse, ilu, seksi, viljakuse ja külluse jumalanna Venuse sündi kujutava teose pealkiri
Kauboi

Kauboi (inglise keeles "cowboy") on loomakarjus, kes valvab veiseid ja täidab muid ülesandeid Põhja-Ameerika rantšodes, traditsiooniliselt hobuse sadulas. 19. sajandi lõpu ajaloolised Ameerika kauboid said alguse Põhja-Mehhiko "vaquero"de traditsioonist, kuid omandasid iseseisva tähenduse ja muutusid legendaarseiks. Üks kauboide alamliike (inglise keeles "wrangler") tegeles spetsiaalselt veiste karjatamiseks kasutatud hobustega. Rantšotöö kõrval töötavad või osalevad mõned kauboid rodeotes. 
Naissoost kauboid nimetatakse inglise keeles "cowgirl"; see sõna esines esmakordselt 19. sajandi lõpul. Naiskauboide ajaloole on pööratud vähem tähelepanu, kuid tänapäeval on leidnud kinnitust nende võime täita samu ülesandeid ning naiskauboide saavutused on pälvinud samasuguse austuse. Samasuguseid ülesandeid täitvaid loomakarjuseid esineb mujalgi maailmas, eriti Lõuna-Ameerikas ja Austraalias.
Kauboide sügavad ajaloolised juured ulatuvad Hispaaniasse ning varaseimate Euroopa asunikeni Ameerikas. Sajandite vältel kujundasid erinevused maastikus, kliimas ja eri kultuuride loomakasvatustavades eri stiile varustuses, rõivastuses ning loomade käsitsemises. Kuna praktilised kauboid kohanesid tänapäeva maailmaga, on mõningal määral muutunud ka kauboide varustus ja tehnikad, ehkki paljud klassikalised traditsioonid on püsinud tänini.
Metsikus Läänes olid aastatel 1860–1880 ligi 25% kauboisid mustanahalised, 6000–9000 veisekarja karjust. Tavaliselt olid nad endised orjad või orjade lapsed, kellel oli karjapidamise kogemus ning kes pärast Ameerika kodusõda läksid läände.
Jimmy Durante

James Francis Durante (tuntud enam nime all Jimmy Durante; 10. veebruar 1893 Brooklyn, New York – 29. jaanuar 1980 Santa Monica, California) oli USA laulja, pianist, koomik ja näitleja. Tema hüüdnimi oli "The Great Schnozzola", mis viitas tema suurele ninale. Talle olid omased New Yorgi aktsent ja džässimõjutustega laulud. 1952. aastal pälvis ta Emmy auhinna.
Jimmy Durante sündis 10. veebruaril 1893 New Yorgis Brooklynis katoliku peres. Tema vanemad olid itaalia päritolu. Ta sai hariduse Püha Malakia katoliiklikus kirikukoolis (Saint Malachy's Roman Catholic Church) Manhattanil.
16-aastaselt mängis Durante New Yorgi džässklubides klaverit. 1920. aastatel esines ta koos Lou Claytoni ja Eddie Jacksoniga vodevillides. Ta mängis ka mitmes Broadway lavastuses.
Durante alustas filmides näitlemist 1930. aastatel. Ta mängis mitmes komöödiafilmis koos tummfilmiajastu legendi Buster Keatoniga. Durante'i tuntumad osatäitmised filmides olid "The Wet Parade" (1932), "Broadway to Hollywood" (1933), "The Man Who Came to Dinner" (1942), kus ta mängis Harpo Marxi põhjal loodud tegelast Banjot, "Ziegfeldi narrused" ("Ziegfeld Follies"; 1946), "Billy Rose's Jumbo" (1962;, põhines 1935. aasta muusikalil) ja "See meeletu, meeletu maailm" ("It's a Mad, Mad, Mad, Mad World"; 1963).
1930. ja 1940. aastatel esines ta paljudes raadiosaadetes.
1950. aastatel esines ta telesarjades "Four Star Revue" ja "The Jimmy Durante Show". Ta oli tuntud selle poolest, et sõnas paljude raadio- ja telesaadete lõpus "Good night, Mrs. Calabash, wherever you are" ("Head ööd, proua Calabash, kes iganes te olete").
Durante suri 29. jaanuaril 1980 Californias Santa Monicas 86-aastaselt kopsupõletikku. Ta maeti Holy Cross Cemetery kalmistule Californias Culver Citys.
2007. aastal võeti ta National Radio Hall of Fame'i liikmeks. Tal on Hollywoodi kuulsuste alleel kaks omanimelist tähte, üks filmi- ja teine raadiokarjääri eest.
O.K. Corrali tulevahetus

O.K. Corrali tulevahetus või Tombstone'i lahing oli tulevahetus korrakaitsjate ja lindpriidest kauboide vahel, mida peetakse Metsiku Lääne kõige kuulsamaks tulevahetuseks. Tulevahetus leidis aset 26. oktoobril 1881 kell kolm pärastlõunal Tombstone'is Arizona territooriumil. Tulevahetus kestis 30 sekundit. See toimus pikka aega kauboide ja šerifite vahel kestnud vaenu tulemusel. 
Kauboide poolel võitlesid Billy Claiborne, Ike ja Billy Clanton ning Tom ja Frank McLaury. Nende vastasteks olid linna politseiülem Virgil Earp, politseiülema abi Morgan Earp, ajutine politseiülema asetäitja Wyatt Earp ja Doc Holliday. Ike Clantonile ja Billy Claiborne'ile lõppes tulevahetus vigastusteta, kuid Billy Clanton ja McLaury vennad hukkusid. Vigastada said ka Virgil ja Morgan Earp ning Doc Holliday, kuid Wyatt Earp pääses vigastusteta. Tulevahetus sümboliseerib perioodi Ameerika Vanas Läänes, kui äärealad olid lindpriidele praktiliselt täielikult avatud ja neile tohutute suurtele territooriumitele ei jätkunud piisavalt korramehi.
Tulevahetus konflikti ei lõpetanud. 28. oktoobril 1881 tehti Virgil Earpile mõrvakatse. 18. märtsil 1882 tulistasid kauboid Morgan Earpi läbi salooni klaasukse ja ta hukkus. Mõlemale intsidendile esitatud kahtlusalustel oli kindel alibi ja neid ei mõistetud süüdi. Wyatt Earp, kes oli äsja ülendatud politseiülema asetäitjaks, võttis asja enda kätte isikliku veritasuga.
Tulevahetus ei olnud ameeriklaste seas eriti tuntud kuni 1931. aastani, kui Stuart N. Lake avaldas kaks aastat pärast Wyatt Earpi surma suuresti väljamõeldud biograafia "Wyatt Earp: Frontier Marshal". Ülemaailmse majanduskriisi ajal avaldatud teos köitis ameeriklaste kujutulusvõimet. Tulevahetuse põhjal on tehtud mitu filmi, sh "Mu kallis Clementine" ("My Darling Clementine"; 1946, režii John Ford). Pärast filmi "Tulevahetus OK Corralis" ("Gunfight at the O.K. Corral"; 1957) linastumist sai tulevahetus praeguse nime.
American Standard Building

American Standard Building (varasema nimega American Radiator Building) on 23-korruseline kõrghoone ja praegune hotell New Yorgis Midtown Manhattani ärikeskuses Bryant Parki kõrval aadressil 40 West 40th Street.
See 102,7 meetri kõrgune uusgootika ilminguga "art déco" stiilis ehitise projekteerisid arhitektid John Howells, Raymond Hood ja André Fouilhoux ning see valmis 1924. aastal ettevõtte American Radiator Company jaoks. Hoone struktuurne vorm põhineb Eliel Saarineni ehitamata jäänud konkursitööl "Tribune Tower". Kütteseadmete firmale kohaselt sümboliseerib fassaadi üldilme mateeria muutumist energiaks: mustaks võõbatud tellised kujutavad sütt ning kullatud dekoratiivsed ornamendid ja skulptuurid kujutavad tuld.
Hoone määrati New York City Mälestusmärkide Säilitamise Komisjoni poolt 1974. aastal kaitsealuseks mälestusmärgiks ("New York City Landmark"). 1980. aastal kanti hoone Ameerika Ühendriikide Ajalooliste Paikade Riiklikku Registrisse ("National Register of Historic Places"). 1998. aastal ostis hoone 150 miljoni USA dollari eest Philip Pilevsky. Kolm aastat hiljem muudeti see 130 ruumi ja keldrikinoga hotelliks The Bryant Park Hotel.
Robert Zemeckis

Robert Lee Zemeckis (sündinud 14. mail 1952 Chicagos Illinoisi osariigis) on ameerika filmilavastaja, produtsent ja stsenarist.
Ta sündis ja kasvas üles Chicagos. Tema isa oli Leedu päritolu ja ema Itaalia päritolu.
Lavastajana pälvis ta esimest korda tähelepanu 1980. aastatel filmiga "Kalliskiviromaan" ("Romancing the Stone"; 1984) ja "Tagasi tulevikku" (Back to the Future") ulmefilmitriloogiga.
Ta on lavastanud viimaste aastakümnete ühed suurimad kassahitid. Aastal 1994. aastal võitis ta filmi "Forrest Gump" eest parima lavastaja Oscari ja Kuldgloobuse. 1988. aastal pälvis ta filmi "Jänes Roger" eest Saturni auhinna. Ta on teinud ka mitu animafilmi, kasutades ühe esimesena "motion capture"i tehnikat.
Ta on lavastanud filme paljudest erinevatest žanritest.
15 magamata ööd

"15 magamata ööd" on 2004 ilmunud Eda-Ines Etti stuudioalbum. Albumi andis välja Bulldozer.
2005 valiti see Eesti Muusikaauhindade galakontserdil aasta albumiks.
(In The End) There's Only Love

"(In The End) There's Only Love" on Eesti ansambli Ewert and The Two Dragons jaanuaris 2011 ilmunud singel. Laul on ka 2011. aastal ilmunud albumil "Good Man Down".
Laul sai populaarseks kõikides Balti riikides. Septembris 2011 oli laul Uuno Raadio edetabelis Top 25 esikohal.
Ferreira Gullar

José Ribamar Ferreira; kirjanikunimega Ferreira Gullar (10. september 1930 São Luís – 4. detsember 2016 Rio de Janeiro) oli Brasiilia näitekirjanik ja luuletaja.
R. Edward Freeman

Robert Edward Freeman (sündinud 18. detsembril 1951 Columbuses Georgia osariigis) on Ameerika filosoof ja professor Virginia Ülikooli Dardeni ärikoolis, tuntud tänu sidusrühmade teooriale ja äriuuringutele. 
Ta sündis aastal 1951 Columbuses Georgia osariigis. Aastal 1973 omandas Freeman bakalaureusekraadi Duke'i Ülikoolis matemaatika ja filosoofia erialal. Doktorikraadi omandas ta Washingtoni ülikoolis filosoofia erialal.
Töö.
R. Edward Freeman on ärijuhtimise professor Virginia Ülikoolis ja Olssoni eetikakeskuses. Ta on pikaaegne Olssoni eetikakeskuse liige ja algatuse "Äri ühiskonnas" akadeemiline direktor. Lisaks on ta usuõpetuse professor ja praktilise eetika teaduskonna nõunik Virginia Ülikoolis. Freeman on sealse ärieetika instituudi ümarlaua akadeemiline juht. Ta tegutseb korralise täiend- ja külalisprofessorina Kopenhaageni, Nyenrode, Monashi ja Nottinghami ülikoolides. Varem on Freeman õpetanud Minnesota ülikoolis ja Pennsylvania ülikooli Whartoni koolis.
Autasud.
Madridis asuv Comillase ülikool on hinnanud Freemani audoktori tiitliga töö eest sidusrühmade teooria ja ärieetikaga. Ta on saanud mitmeid õpetamisalaseid auhindu Whartoni, Minnesota, Dardeni, Humboldti ja Virginia ülikoolilt. Professor Freeman on saanud elutööauhinna Maailma Ressursside Instituudilt ja Aspeni instituudilt, Humboldti ülikooli konverentsil ettevõtte sotsiaalsest vastutusest ja ärieetika ühingult. Freeman on teinud koostööd paljude tippjuhtide ja ettevõtetega üle maailma. 
Avaldatud kirjutiste näiteid.
Freeman on olnud autoriks või toimetajaks rohkem kui kahekümnele köitele ning sajale artiklile sidusrühmade juhtimise, äristrateegia ja -eetika teemal. 
Sidusrühmade teooria.
Sidusrühmade teooria on ettevõtte juhtimist ja ärieetika käsitlev teooria, mille lõi Boka ning mida Freeman harutas lahti oma raamatus "Strategic Management: A Stakeholder Approach". Sidusrühmade teooria väidab, et äriedu tagamiseks peab see looma väärtuse nii klientidele, tarnijatele, töötajatele, kogukonnale, investoritele, pankadele ning teistele inimestele, kel on raha. Ühtegi neist osalistest ei saa käsitleda eraldi ja ettevõtte juhi töö on leida see, mis aitab kõikide nende sidusrühmade huve viia samas suunas edasi. Sidusrühmade teooria rõhutab, et iga sidusrühm on äri edu jaoks oluline ja nende ühiste puutepunktide leidmises peitub juhi roll.
Lisaks.
Freeman on terve elu õppinud sõjakunste, filosoofiat ja bluusi. Freeman on üks Red Goat Recordsi rajajaid.
70 Pine Street

American International Building (varasema nimega Cities Service Building) on 67-korruseline pilvelõhkuja ja praegune luksuskorteritega elamu New Yorgis Lower Manhattani ärikeskuses Cedar Streeti ja Pearl Streeti tänava ääres aadressil Pine Street 70.
See 289,5 meetri kõrgune "art déco" arhitektuuristiilis uusgootika stiiliga sarnane ehitis projekteeriti arhitektuuribüroode Clinton &amp; Russell ja Holton &amp; George poolt ning valmis aastatel 1930–1932 gaasivarustuse ettevõtte Cities Service Company jaoks. Lubjakivist hoone kujundus oli mõeldud sümboliseerima elektrijõudu, tornitipp meenutab lumevaibaga kaetud mäeharja. Valmides oli see Empire State Buildingu ja Chrysler Buildingu järel maailma kolmas kõrgeim hoone. Kuni Maailma Kaubanduskeskuse ehitamiseni 1973. aastal oli see all-linna kõrgeim hoone ning samas ka viimane, mis ehitati enne Teist maailmasõda. Uusi kõrghoonete projekte hakati selles piirkonnas arendama alles 1961. aastal. Selle tipus asus kunagi rahvale avatud vaateplatvorm.
1976. aastast kuulus 80 400 m² üldpinnaga kõrghoone kindlustusfirmale American International Group, mil algne omanik kolis oma peakontori Oklahomasse. Hoone vahetas pärast 2008. aasta majanduskriisi mitmeid kordi omanikke. Hoone määrati New York City Mälestusmärkide Säilitamise Komisjoni poolt 2011. aastal kaitsealuseks mälestusmärgiks ("New York City Landmark"). 2015. aastal ehitati hoone ümber ja muudeti endised kontoripinnad korteriteks, lisandusid jalamil asuvad tervisekeskus ja kaubanduspinnad.
Anna Hagwall

Anna Hagwall (sündinud 19. jaanuaril 1953 Ungaris) on Ungaris sündinud Rootsi poliitik, kes kuulus 5. detsembrini 2016 erakonda Rootsi Demokraadid. Ta on aastast 2013 Riksdagi liige.
Ta sündis aastal 1953 Ungaris. Aastal 1972 asus ta seoses abiellumisega Rootsi. Elukutselt on ta optik.
Ta sai aastal 2013 Riksdagi Erik Almqvisti asendusliikmena. 2014. aasta Rootsi parlamendivalimistel sai ta Riksdagi liikmeks.
5. detsembril 2016 teatati, et Hagwall heideti Rootsidemokraatide ridadest juudivaenulikkuse tõttu välja, ja temast sai sõltumatu Riksdagi saadik.
Whitehall Building

Whitehall Building koos juurdeehitise Greater Whitehalliga on 20- ja 31-korruseline paariskõrghoone New Yorgis Lower Manhattani lõunatipus aadressil Battery Place 17. Mõlema hoone alune pind moodustab kokku 4786 m², kuna Hudsoni jõelt oli maad juurde võidetud, siis on tegu maatäitelise alaga, mis nõudis ehitustegevuseks ebatavalist tüüpi vundamenti.
Lesser Whitehall.
Originaalne 78,94 meetri kõrgune Whitehall Building ehk Lesser Whitehall kontorihoone ehitati aastatel 1902–1904 kaugele merelahele nähtavale krundile. Selle projekteeris arhitekt Henry Hardenbergh üle Battery Parki merele paistvate julgete tunnusjoonte ja dramaatilise värvilahendusega lubjakivist uusrenessansliku fassaadiga. Whitehall Building on saanud nime kunagi 17. sajandil lähedal asunud Uus-Amsterdami faktooria peajuhataja Peter Stuyvesantile kuulunud kodu "Valge Koda" järgi. Üks kontoriüürnikke oli laevapukseerimise ettevõte Moran. Kuna raadiosaatjaid ei oldud veel leiutatud, siis kasutati maja katusel teleskoobiga varustatud valvemehi, kes sissetulevate laevade märkamisel kasutasid inimpikkust ruuporit, et karjuda juhiseid Morani paljudele pukseritele sadamas.
Greater Whitehall.
Aastail 1908–1910 ehitati hoone edust tingituna selle taha sellest üle kõrguv 129,24 meetri kõrgune juurdeehitis Greater Whitehall. Kõrvalhoone projekteeris arhitektuuribüroo Clinton &amp; Russell kasutades rohkem prantsuse uusbarokseid "beaux-arts"-stiili elemente. Avamise ajal 1911. aastal oli see suurim bürooehitis New Yorgis.
Manhattani kõrghoonestuse visuaalne algus.
Kahekesi loovad need visuaalselt dramaatilise sissejuhatuse pilvelõhkujatega ärikvartalitele nende taga Manhattanil. 1999. aastal ehitati hooned ümber korterelamuiks ning 2000. aastal määras New York City Mälestusmärkide Säilitamise Komisjon hoonekompleksi kaitsealuseks mälestusmärgiks ("New York City Landmark").
Eestimaa uue talurahvaseaduse sisseseadmise komisjon

Eestimaa uue talurahvaseaduse sisseseadmise komisjon (saksa "Kommission zur Einführung der neuen Bauernverordnung in Estland", vene Комиссия для введения нового положения об эстляндских крестьянах) oli 1816-1832 Eestimaa kubermangus tegutsenud komisjon, mille eesmärk oli rakendada uut Eestimaa talurahvaseadust (vanem oli kehtestatud 1804) ja pidada järelevalvet selle rakendamise üle.. 
Komisjon moodustati seoses Venemaa keiser Aleksander I kinnitatud Senati ukaasiga "Eestimaa talurahvaasutuste moodustamise kohta ja instruktsioonid talurahvaseaduse rakendamise komisjonile". Komisjoni tegutsemisajaks määrati 14 aastat ja hiljem seda pikendati. 
Komisjon asus Tallinnas ja oma tegevuses allus ta otse Venemaa keisrile. Komisjoni tegevuspiirkond hõlmas kogu Eestimaa kubermangu. Komisjoni kuulus eesistujana Eestimaa tsiviilkuberner (alates 1818. a Balti kindralkuberner), kaks valitsusnõunikku, üks kroonupalati nõunik ja kaks Eestimaa rüütelkonna valitud liiget.
Komisjon likvideeriti 22. novembril 1832 keisri ukaasiga. Komisjoni asemele loodi uus Eestimaa Talurahvaseaduse Erikomisjon, kes võttis vana komisjoni ülesanded üle.
Eestimaa talurahvaasjade komisjon

Eestimaa talurahvaasjade komisjon (saksa "Estländische Kommission für Bauernangelegenheiten"; vene Эстляндская комиссия крестьянских дел) oli 1856-1893 Eestimaa kubermangus tegutsenud talurahvaküsimustega tegelev komisjon. Komisjoni ülesannete seas oli selgitada, tõlgendada Eestimaa talurahvaseadusi, lahendada nende seaduste rakendamisel tekkivaid probleeme.. 
Komisjon moodustati 5. juulil 1856 ukaasi "Määrus Eestimaa kubermangu talupoegade kohta" alusel. 
Komisjon oli kaheksaliikmeline ja selle eesotsas oli Eestimaa kuberner.
Komisjon likvideeriti 17. aprillil 1893 ukaasi "Balti kubermangude talurahvaasjade komisjonide reeglite kinnitamine" alusel. Komisjoni järeltulija oli Eestimaa kubermangu talurahvaasjade komisjon.
Eestimaa kubermangu seltsiasjade nõukogu

Eestimaa kubermangu seltsiasjade nõukogu (saksa "Session für Vereinsangelegenheiten des Gouvernement Estland", vene Эстляндское губернское по делам об обществах и союзах присутствие) oli 1906–1917 Eestimaa kubermangus tegutsenud nõukogu, mis registreeris seltse ja ühingud ning tegi nende üle järelevalvet. 
Nõukogu asutati 4. märtsil 1906 ukaasi alusel. Nõukogu esimees oli Eestimaa kuberner ja nõukokku kuulusid veel Eestimaa rüütelkonna peamees, kroonupalati esimees, prokurör, linnapea, linnaasjade komisjoni alaline liige, vanem vabrikuinspektor ja asjaajaja. Nõukogu allus Venemaa Senati I departemangule.
Nõukogu likvideeriti 30. märtsil 1917 Venemaa Ajutise Valitsuse määruse alusel.
Liivimaa uue talurahvaseaduse sisseseadmise komisjon

Liivimaa uue talurahvaseaduse sisseseadmise komisjon (saksa "Kommission zur Einführung der neuen Bauernverordnung in Livland", vene Комиссия для введения нового положения о Лифляндских крестьянах; ka Priiuse Kuulutamise Kohus) oli 1819 Liivimaa kubermangus asutatud komisjon, mille eesmärk oli rakendada uut Liivimaa talurahvaseadust (vanem oli kehtestatud 1804).
Komisjon asus Riias. Komisjoni kuulusid esimees (Liivimaa kuberner), Liivimaa rüütelkonna resideeriv maanõunik, Liivimaa Kroonupalati nõunik, kolm delegaati Liivimaa rüütelkonnast ja üks Riia magistraadist, üks sekretär ja kantseleitöötajad.
Pēteris Kūlis

Pēteris Kūlis (sündinud 12. märtsil 1941) on läti alpinist. 
Ta on esimene lätlane, kes sai Lumeleopardi aunimetuse. Seda pärast tõusu Han-Tengri tippu 1987. aastal. Samas grupis olid eestlased Alfred Lõhmus, Kalev Muru ja Jaan Künnap, kes pälvisid samuti selle tõusu järel Lumeleopardi aunimetuse.
Asto Nummert

Asto Nummert (9. märts 1930 – 20. märts 1998 Tallinn) oli eesti insener.
1950. aastal lõpetas ta Jakob Westholmi Gümnaasiumi 1955. aastal lõpetas Eesti Põllumajanduse Akadeemia põllumajanduse mehhaniseerimise eriala.
Ta töötas Eesti NSV Autotranspordi ja Maanteede Ministeeriumi Reisijateveo Valitsuse peainsenerina, hiljem Vabariikliku Ühenduse "Eesti Autoveod" peainsenerina.
Ta on maetud Pärnamäe kalmistule.
Adrian (Texas)

Adrian on linn USA-s Texase osariigis Oldhami maakonnas. See asub ajaloolise maantee Route 66 geograafilise keskpunkti lähedal. Linna läbib kiirtee Interstate 40, mis ühtib maanteega Route 66.
Elanike arv on 2015. aasta seisuga arvestuslikult 167. 2010. aasta rahvaloenduse kohaselt oli elanikke 166.
Adrian on saanud nime 1900. aastate alguses sealkandis töötanud farmeri Adrian Culleni järgi.
1909. aastal sai Adrian raudteeühenduse, kui sinna jõudis Chicago, Rock Island and Pacific Railroadi raudteeliin.1910. aastaks oli Adrianis postkontor ja mitu poodi ning ilmus ajaleht Adrian Eagle. 1915. aastal elas seal umbes 50 inimest. Pärast Route 66 valmimist hakkas Adrian teenima seal peatuvate möödasõitjate pealt. Samal ajal arenes piirkonnas põllumajandus. 1929. aastal ehitati viljaelevaator ning 1940. aastatel hakkas Adrianis tööle vabatahtlike tuletõrje ühing.
Adrian sai linnaõigused 1953. aastal. See on üks kahest linnast maakonnast; teine on maakonna halduskeskus Vega.
Adriani nimetab ennast ajaloolise Route 66 keskpunktiks. Linna sildile on märgitud linna kaugus Los Angelesest ja Chicagost, milleks on mõlemal juhul 1139 miili (1833 km).
Adrianis asub 1928. aastal ehitatud kohvik ja suveniiripood Midpoint Café. Selle omanik oli aastatel 1990–2012 Fran Houser, kes oli aluseks filmi "Autod" ("Cars"; 2006) tegelaskujule Luule.
Niobrara maakond

Niobrara maakond ("Niobrara County") on maakond USA-s Wyomingi osariigis.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Lusk.
Maakonna pindala on 6806 km², millest 5 km² moodustab veepindala.
Elanike arv on 2015. aasta seisuga arvestuslikult 2542. 2010. aasta rahvaloenduse kohaselt oli elanikke 2484. Asustustihedus on 0,37 in/km². See on elanike arvult osariigi väikseim maakond.
Ajalugu.
Maakond moodustati 21. veebruaril 1911 Converse'i maakonna osast ja organiseeriti 1913. aastal. Maakond on saanud nime Niobrara jõe järgi, mille läte asub Luski linna lähedal.
Kaitsealad.
USA Ajalooliste Paikade Riikliku Registrisse on kantud Niobrara maakonnas 6 objekti.
Oldhami maakond

Oldhami maakond (inglise "Oldham County") on kahe Ameerika Ühendriikide maakonna nimi.
Harrison Dillard

William Harrison Dillard (8. juulil 1923 Cleveland, Ohio osariik – 15. november 2019 Cleveland, Ohio osariik) oli USA kergejõustiklane, neljakordne olümpiavõitja. 
Ta on ainus, kes on tulnud olümpiavõitjaks nii 100 meetri jooksus kui ka 110 meetri tõkkejooksus. 
Kui Dillard oli 13-aastane, kinkis kolmekordne olümpiavõitja Jesse Owens talle naelikud; Dillard kasutas neid kuni nende läbikulumiseni.
1941. aastal astus Dillard Ohio osariigis Bereas asuvasse Baldwini-Wallace'i kolledžisse. Kahe aasta pärast astus ta väeteenistusse. Hiljem tuli ta neli korda üliõpilasmeistriks 120 ja 220 jardi tõkkejooksus. Aastatel 1947–1979 püsis ta võitmatu 82 tõkkejooksuvõistlusel, kuid ei pääsenud sel alal olümpiamängudele. Küll aga jõudis ta olümpiamängudele 100 meetri jooksus. Londoni olümpiamängudel edestas ta 100 meetri jooksus kaasmaalast Barney Ewelli, kusjuures võitja selgitati esimest korda olümpiamängude ajaloos fotofiniši abil. Dillard võitis kuldmedali ka võistkondlikult, 4×100 m teatejooksus.
1952. aasta Helsingi suveolümpiamängudel tuli ta olümpiavõitjaks oma põhialal 110 meetri tõkkejooksus. Neljanda olümpiakülla võitis ta 4×100 m teatejooksus.
Silmapaistva startijana oli Dillard sisevõistlustel peaaegu võitmatu. Ta tuli aastatel 1947–1953 seitse korda ja uuesti 1955. aastal 60 jardi jooksus USA harrastussportlaste meistriks. 1955. aastal pälvis ta riigi parimale harrastussportlasele antava James E. Sullivani auhinna.
2013. aastal võeti ta IAAFi kuulsuste halli liikmeks.
Grodna kubermang

Grodna kubermang (ka Grodno kubermang, Hrodna kubermang) oli Venemaa keisririigi haldusüksus (kubermang).
Kubermangu administratiivne keskus oli Grodna. Kubermang eksisteeris 1796–1915. Kubermangu territoorium on praegu Valgevene ja Poola koosseisus.
Kubermangu pindala oli 33 979 km².
Hanni Wenzel

Hannelore (Hanni) Wenzel (sündinud 14. detsembril 1956 Straubingis) on Liechtensteini endine mäesuusataja, kahekordne olümpiavõitja ja kahekordne maailmameister. Ta võitis 1976. aasta taliolümpiamängudel Innsbruckis Liechtensteinile esimese olümpiamedali.
Wenzel sündis Straubingis Baierimaal Lääne-Saksamaal ja kolis Liechtensteini varases lapsepõlves. Hanni noorem vend Andreas ja noorem õde Petra olid samuti mäesuusatajad. Andreas võitis taliolümpiamängudelt hõbe- ja pronksmedali.
Esimest korda võitis Wenzel maailma karikasarja etapi 20. detsembril 1973. Zell am Sees suurslaalomis. 1974. aasta maailmameistrivõistlustel Sankt Moritzis võitis ta slaalomis kulla ja Alpi kahevõistluses hõbeda. 1976. aasta taliolümpiamängudel Innsbruckis tõi ta riigile esimese medali, kui võitis slaalomis pronksi. Sama aasta maailmameistrivõistlustel kavas olnud alpi kahevõistluses võitis ta pronksmedali.
1978. aastal võitis ta üldarvestuses maailma karika. Kõige edukamaks kujunesid 1980. aasta taliolümpiamängud Lake Placidis, kus ta võitis suurslaalomis ja slaalomis kulla ning kiirlaskumises hõbeda. Maailmameistrivõistlustel kavas olnud alpi kahevõistluses võitis ta kuldmedali. Samadel taliolümpiamängudel võitis tema vend Andreas hõbemedali, tänu millele saavutas Liechtenstein taliolümpiamängude üldises medalitabelis kahe kulla ja kahe hõbedaga kõrge kuuenda koha. Lisaks võitsid Hanni ja Andreas Wenzel samal aastal üldarvestuses maailma karika.
Wenzel jäi eemale 1984. aasta taliolümpiamängudest Sarajevos, kuna nõustus võtma vastu raha mitte läbi riikliku suusaliidu. Samuti jäi samal põhjusel nendest taliolümpiamängudest eemale Ingemar Stenmark (Rootsi), kes võitis samuti 1980. aastal kaks olümpiakulda.
Ta lõpetas karjääri pärast 1984. aasta hooaega. Viimasel maailma karikasarja hooajal saavutas ta Erika Hessi (Šveits) järel teise koha. Ta võitis kokku kaks olümpiakulda, tuli neljal korral maailmameistriks ja võitis kaks korda maailma karika. Maailma karikasarjas jõudis ta poodiumile kokku 89 korral ja võitis 33 etappi. Aastatel 1971–1984 valiti ta üheksal korral Liechtensteini aasta naissportlaseks.
Isiklikku.
Wenzel on abielus Austria endise mäesuusataja Harti Weiratheriga. Nende tütar Tina Weirather on samuti mäesuusataja.
Venuse sünd (Fragonard)

Vaata ka: Venuse sünd
„Venuse sünd“ (prantsuse keeles „"La Naissance de Vénus"“) on prantsuse kunstniku Jean-Honoré Fragonardi õlimaal lõuendil.
Aastatel 1753–1755 valminud teos asub Grobet-Labadié muuseumi Louis XVI ruumis Marseille’s.
Volodõmõr Holubnõtšõi

Volodõmõr Stepanovitš Holubnõtšõi (ukraina keeles: Володимир Степанович Голубничий; 2. juuni 1936 Sumõ – 16. august 2021 Sumõ) oli Ukraina käija, kes esindas võistlustel Nõukogude Liitu.
Holubnõtšõi oli 1960. aastatel parim käija 20 kilomeetrisel distantsil. Ta oli 20 km käimises kahekordne olümpiavõitja.
Esimese olümpiakulla võitis ta 1960. aasta Rooma olümpiamängudel. Võistluste ajal oli väga kuum ilm ja ta edestas austraallast Noel Freemani alles viimasel 20 meetril. Järgmistel 1964. aasta Tōkyō olümpiamängudel võitis ta pronksi, kuna oli olümpiaeelsel treeningul endale veidi liiga teinud ja ei suutnud kõige kirkama medali eest võistelda.
1968. aastal Méxicos tuli ta teist korda olümpiavõitjaks. Võistluse ajal oli ta tempot teinud teise Nõukogude Liidu käija Nikolai Smagaga. Staadionile tulles lahutas Nõukogude Liidu sportlasi finišist veel vaid 300 meetrit, kuid siis kiirendas kolmandat kohta hoidev Mehhiko käija José Pedraza, kes kaasmaalaste valjul kaaselamisel reegleid rikkus ja peaaegu jooksma hakkas. Pedraza edestas lõpumeetritel Smagat ja kaotas Golubnõtšõiile vaid 1,6 sekundiga.
1972. aasta Müncheni olümpiamängudel võitis ta hõbemedali vaatamata sellele, et oli eelmisel aastal vigastuste tõttu täielikult võistlemisest eemal. Oma viimastel olümpiamängudel 1976. aastal Montréalis jäi ta seitsmendaks.
1974. aastal tuli ta Euroopa meistriks ning võitis 1966. aastal hõbeda ja 1962. aastal pronksi.
Holubnõtšõi on üks ajaloo edukamaid käijaid. Ta on ainus, kes on võitnud 20 km käimises kaks olümpiakulda ning ainus, kes on võitnud sel alal kolme värvi medalit ja kokku neli medalit. Ta püstitas 20 km käimises esimese maailmarekordi juba 19-aastaselt 1955. aastal ja oli 38-aastaselt vanim selle ala Euroopa meister.
2012. aastal võeti ta IAAF-i kuulsuste halli liikmeks.
Toomas Paur

Toomas Paur (sündinud 17. märtsil 1949 Võrus) on eesti poliitik. Ta oli alates 11. detsembrist 2016 Riigikogu XIII koosseisu liige.
Toomas Paur on kuulunud Reformierakonda, Tuleviku Eesti Erakonda, Demokraatlikku Tööparteisse, Maarahva Erakonda ja Eestimaa Rahvaliitu. 2007. aastal astus ta Eesti Keskerakonda.
Paur lõpetas 1975. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomina. 1987–1994 oli ta Maaritsa kolhoosi esimees. 1996. aastal valiti ta Eesti Reformierakonna nimekirjas Valgjärve valla volikogu liikmeks.
Paur oli Põlvamaa Tootjate Liidu üks taasrajajaid ja selle esimees. Ta on töötanud pulmavanemana ja Raadio Martas saatejuhina.
Rahvaliidus oli ta erakonna Kagu-Eesti koordinaator ning tegi Arnold Rüütlile 2001. aasta presidendivalimistel kampaaniat.
Keskerakonnas on ta Valgamaa, Põlvamaa, Tartumaa, Jõgevamaa ja Võrumaa koordinaator. 2012. aastal väitis ta, et annetas 2010. aastal Keskerakonnale 30 000 krooni sularahas.
Ta kuulub Võru linnavolikokku ja oli 2009–2010 ning taas alates detsembrist 2015 linnavolikogu esimees. Ta on Võrumaa Omavalitsuste Liidu juhatuse liige ja AS Võru Vesi nõukogu liige.
Paur kandideeris 1995. aasta Riigikogu valimistel valimisliidu Õiglus nimekirjas valimisringkonnas nr 10, sai 77 häält, kuid valituks ei osutunud.
1999. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta samas Eestimaa Ühendatud Rahvapartei nimekirjas, sai 254 häält, kuid valituks ei osutunud.
2015. aasta Riigikogu valimistel valimisringkonnas nr 11, sai 511 häält, kuid valituks ei osutunud. 5. märtsil 2015 esitas ta Vabariigi Valimiskomisjonile kaebuse, milles taotles Võru Maakonna Valimiskomisjoni hääletamistulemuste protokollis sisalduva otsuse valimisringkonnas nr 11 hääletamistulemuste kindlakstegemise kohta tühistamist ja valimisringkonnas nr 11 hääletamistulemuste kehtetuks tunnistamist ning valimisringkonnas kordushääletamise korraldamist. Põhjuseks tõi ta ajalehes Postimees avaldatud artikli, kus väideti, et Võru Pensionäride Päevakeskuse juhataja hääletas eelhääletamise ajal oma tööarvutist päevakeskuse pensionäride eest, võttes selleks inimeste ID-kaardid ja paroolid. Vabariigi Valimiskomisjon otsustas jätta kaebuse rahuldamata.
Isiklikku.
Ta on abielus Gleeri Pauriga. Nad elavad Tartu maakonnas Ülenurme vallas. Neil on kolm täiskasvanud last: Jaanus, Meelis ja Kristiina.
Lõuna-Eestis on Toomas Pauri järgi läinud käibele väljend "pauri tegema" ehk "paurima", mis tähendab suurema suutäie nimel partei vahetamist või ka parteis tavapäratut soleerimist.
Crown Building

Crown Building (varasema nimega Heckscher Building) on 26-korruseline mitmeotstarbeline kõrghoone New Yorgis Manhattani Midtowni ärikeskuses 57. tänava ja 5. puiestee nurgal. Selle kaubandus- ja äripinnad on ühed kõige kallimad Ameerika Ühendriikides.
126,8 meetri kõrgune "beaux-arts"'i nüanssidega, prantsuslikult uusrenessanslik, lubjakivist fassaadiga, kullatud detailide ja rohelisest vasest tornikatusega kontorihoone valmis aastal 1921. Selle projekteeris arhitektuuribüroo Warren &amp; Wetmore, kes projekteerisid ka Helmsley Buildingu ja Grand Central Terminali. Hoone oli eriti populaarne antiigikaupmeeste seas ning 1929. aastal avati selle 12. korrusel moodsa kunsti muuseum (ingl Museum of Modern Art). Nimi Crown Building pandi hoonele 1983. aastal, võttes aluseks selle öösel valgustatud tornitipu krooni meenutavat väljanägemise. Kuigi hoone vahetas 20. sajandi lõpus korduvalt omanikku, müüdi see 2015. aastal 1,8 miljardi dollari eest, mis on üks kallimaid tehinguid New Yorgi kinnisvara ajaloos. Arvatavasti muudetakse see lähiaastatel luksuskorteritega elamuks.