Käku sepikojad

Käku sepikoda on 14.–17. sajandi maasepikoda, mis asub Saare maakonnas Käku külas. Sepikoda avastati 2005. aastal, kui viidi läbi Muinsuskaitseameti korraldatud arheoloogilised uuringud. Samal aastal tehti mullaproov, milles osutus paks kultuurkiht, mis võis osutatada sepikoja või rauasulatuskoha olemasolule. Sepikoda ei ole kultuurimälestisena kaitse alla võetud.
Kaevamised.
Esimesed kaevamised toimusid 2006. aastal, mille eestvedajaks oli Jüri Peets. Kaevamised toimusid 2007–2009., 2012. ning 2014. aastatel. 2014. aastal oli kaevamiste juhendaja Ragnar Saage. Aastatel 2007–2009 avastati: sepikodade kivikonstruktsioonid, nelinurkne ääsialus ning erinevate sepikodade vundamendikivide read. 2012. aastal laiendati kaevand, mille tulemusena saadi eristada kolme erinevat sepikoda, mis olid ehitatud üksteise peale. 2014. aastal avastati neljas sepikoda, mis oli varaseim eelnevatest. Kõik sepikojad jäid ajavahemikku 14.–17. sajand.
Sepikojad.
Peamised leiud kaevamistelt olid sepikojad ise, mida oli kokku neli tükki. Oletavasti olid kõik sepikojad ristpalkhooned, mis hävinesid tulekahju tagajärjel.
Sepikoda 1 oli kõige hilisem, mille pindala oli 25,5 m². Kuna sepikoja palgid polnud säilinud, siis pidi määramisel toetuma leidudele ning kivist vundamendile. Väljaspool sepikoja piire avastati münt, mille dateering oli oletavasti tpq 1621. Sepikojast endast tulid 17. sajandile omased leiud, nagu tabalukud ning 16. sajandi püssi rataslukk. Nende põhjal oletati, et sepikoda võis kasutusel olla 16.–17. sajandil. 2014. aastal üritati anda leidude põhjal täpsemat sepikoja dateeringut. Sepikoda võis olla kasutusel aastatel 1550–1625.
Sepikoda 2 oli ristpalkhoone, mille põrandaks oli mullast põrand ning terve hoone pindala võis olla ligikaudu 23 m². Sepikoja 3 hävinemisel, ehitati uus sepikoda eelmise sepikoja ääsi ümber, ning jätkati selle kasutamist. Kuna sepikodade 2 ja 3 maapind oli segunenud, siis võeti säilinud palkidest radiosüsiniku dateerimiseks proove, mis määrasid sepikoja 2 kasutusaja vahemikku 15.–16. sajandisse.
Sepikoda 3 oli ristpalkhoone, mille sisepinnaks osutus paekivist sillutis. Kõik neli palgijäänust olid jälgitavad kaevandist, mistõttu sepikoja pindala võis olla 21 m². Radiosüsiniku dateering näitas, et sepikoda 3 oli kasutusel 14. sajandi II veerandist kuni 15. sajandi III veerandini.
Sepikoda 4 avastati 2014. aastal, mis oli kõige varasem ja suurem sepikoda teistest Käku sepikojadest. Leidude põhjal võis oletada, et sepikoda kasutati raua ümbertöötlemiseks ja rikastamiseks. Samuti avastati sepikojast tõendeid pronksi ümbervalamisest, millest viitas graapen, mille jalg oli löödud katki, et mahutada metall väiksemasse tiiglisse.
Teised leiud.
Kuna tegemist oli maasepikojaga, siis leiuaine koosenes majapidamises ja põllumajanduses kasutusel olnud tööriistadest: hobuse kabjanaelad, vikatid, noad jne. Siiski domineeris leiumaterjalis šlakki, mida oli kahte sorti: sepa- ja rauarikasšlakk. Esimene tüüp tekib sepikodades, kui metall reageerib kõrgel kuumusel hapnikuga ja silikaatidega, mis on ränihappe soolad. Rauarikasšlakki saadakse peamiselt toorraua töötlemisel. Sepikodadest leitud tabalukud jõudsid katkistena sepikodadesse – muukimise tagajärjel –, mida käsitleti vanarauana. Sepikodades endis ei toodetud tabalukke ega võtmeid. Leiti ka luu- ja sarvesemeid, mis viitasid luutöötlusele.