tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ortogonaalne sagedustihendus

Ortogonaalne sagedustihendus ehk ortogonaalne sagedusmultipleksimine (ingl "Orthogonal Frequency Division Multiplexing", lühend OFDM) on hulkkandjamodulatsiooni meetod, mille puhul laiaribaline digitaalsignaal edastatakse osasignaalide kaupa korraga paljudel abikandesagedustel kitsastes kõrvutistes sagedusribades. Kandevõnkumiste ortogonaalsus ehk ristiolek (90-kraadine faasinihe) naaberribades on vajalik signaalide ribadevahelise ülekostvuse vähendamiseks.
Kasutatakse ka kodeeritud ortogonaalset sagedustihendust COFDM ("Coded Orthogonal Frequency-Division Multiplexing"), mille puhul on OFDM täiendatud edastusjärgse veaparandusega.
Sagedusribades rakendatakse kvadratuuramplituudmodulatsiooni (QAM). Ühe sümbolisammuga edastatakse 4-QAM korral 2 bitti, 16-QAM korral 4 bitti, 64-QAM ‒ 6 bitti, 256-QAM ‒ 8 bitti jne. Näiteks 4 biti korral kantakse 7000 abikandesagedusel korraga üle 28 000 bitti; üldise sagedusriba laiusel 8 MHz võib siis andmekiirus ulatuda väärtuseni 30 Mbit/s.
OFDM ja COFDM on kasutusel paljudes andmeedastussüsteemides, näiteks
Kazimierz Twardowski

Kazimierz Twardowski (täisnimega Kazimierz Jerzy Skrzypna-Twardowski Ritter von Ogonczyk; 20. oktoober 1866, Viin, Austria-Ungari – 11. veebruar 1938, Milanówek, Poola) oli Poola filosoof ja loogik.
Twardowski õppis Viini Ülikoolis Franz Brentano ja Robert von Zimmermanni juures, kaitstes viimase juhendamisel ka doktoritöö. Hiljem tegutses ta peamiselt Lvivi Ülikoolis, kus tema juhendatavate seas olid Kazimierz Ajdukiewicz, Stefan Banach, Tadeusz Kotarbiński, Stanisław Leśniewski ja Jan Łukasiewicz. Twardowski oli Poola filosoofia mõjukaima, Lvovi-Varssavi loogikakoolkonna rajaja. Esimese maailmasõja aegu oli ta mõne aasta vältel ka Lvivi Ülikooli rektor.
Ta pälvis Poola Vabariigi ordeni "Vapruse rist" ning oli Varssavi Ülikooli audoktor.
Viini Ülikool

Viini Ülikool (saksa keeles "Universität Wien"; ladina keeles "Universitas Vindobonensis", ka "Alma Mater Rudolphina") on Austria pealinnas Viinis tegutsev avalik-õiguslik ülikool. 
Ülikooli rajas Austria hertsog Rudolf IV 12. märtsil 1365. See on vanim ülikool saksakeelsetes maades pärast Karli ülikooli Prahas, mis asutati 1348. aastal. 
Viini Ülikool on suurim ülikool Austrias ning üks suuremaid Euroopas. 2011. aastal oli ülikoolis 88 000 üliõpilast. Viini Ülikooli rektor on Sebastian Schütze.
Jahutussegu

Jahutussegu on kahe või enama tahke või tahke ja vedela aine segu, mille komponentide sulamisel või lahustumisel neeldub soojust ja seetõttu temperatuur langeb.
Enamik jahutussegusid valmistatakse keedusoolast ja peenestatud jääst (lumest); madalaim temperatuur, mis sel teel saadakse, on –21,2 °C (segus on 22,4% keedusoola).
Teisi tuntumaid jahutussegusid: peenestatud jää ja kaltsiumkloriid (–40 °C), vesi ja ammooniumnitraat (–50 °C), tahke süsinikdioksiid ja etanool (–77 °C).
Õhuruum

Õhuruum (inglise keeles "airspace") on territoriaalselt jaotatud Maa pinna (tavaliselt riikide) kohal olev õhkkonna ruumiosa. 
Õhkkonna ülemine piir asub FAI määrangu järgi Karmani joone kõrgusel, teisiti ka, õhuruumiks loetakse nii öelda homosfääri see osa, kus õhu koostis on konstantne (kõrgus maapinnast u 90 km). 
Õhuruumi juriidiline jagamine ja lennuliiklus selles toimub rahvusvaheliselt kehtivate reeglite ja lepingute alusel.
Lennuliikluse õhuruum.
Õhuruumi võib jagada mitmesugusteks tsoonideks, sealhulgas lennupiirangutega aladeks ja lennukeelualadeks.
Õhuruum veekogude kohal.
Rahvusvahelise õiguse kohaselt vastab riigi suveräänne õhuruum mereõiguses tarvitatavale territoriaalvete määratlusele, mille kohaselt need ulatuvad 12 meremiili (22,2 km) kaugusele riigi rannajoonest. Väljapoole riikide piire jäävat õhuruumi peetakse rahvusvaheliseks, sarnaselt "rahvusvaheliste vete" mõistega mereõiguses. Rahvusvahelise lepingu alusel võib riik siiski võtta vastutuse rahvusvahelise õhuruumi teatud osa eest, näiteks ookeanide kohal. Nii katab näiteks USA lennuliiklusteenistus suure osa Vaiksest ookeanist, ehkki see õhuruum on rahvusvaheline.
Õhuruum riigi territooriumi kohal.
Suveräänse õhuruumi kõrguse suhtes pole rahvusvahelist kokkulepet, mis tõmbaks selge piiri riigi õhuruumi ning väljapoole riikide jurisdiktsiooni jääva kosmose vahele. Soovitused jäävad 30 km (lennukite ja õhupallide suurim lennukõrgus) ja 160 km (madalaim stabiilne lühiajaline Maa orbiit) vahele.
Rahvusvahelise Lennuspordiföderatsiooni (FAI) määrangu järgi loetakse Maa atmosfääri kõrguseks 100 km ehk Kármáni joon, millest kõrgemal algab kosmos, kuna kestev lend aerodünaamilise tõstejõu abil ei ole enam võimalik. Püsivalt Kármáni joone kõrgusele jäämiseks on vaja saavutada esimene kosmiline kiirus. Rahvusvahelise Tsiviillennunduse Organisatsiooni (ICAO) lennunduse asjatundjate arvamusel on lennuks piisava vajaliku aerodünaamilise tõstejõu saavutamine üle 60 km kõrguse vähetõenäoline.
USA laskuvad kosmosesüstikud on lennanud ka madalamal kui 80 km üle teiste riikide, näiteks Kanada, küsimata selleks luba. Sellegipoolest on nii Kármáni joon kui ka USA määratlus pelgalt praktilised soovitused, millel puudub juriidiline kehtivus riigi suveräänsuse küsimustes.
Epp Saar

Epp Saar (aastani 1976 Epp Tõniste, aastast 1991 Epp Perälä; 24. juuli 1947 Pärnu-Jaagupi – 23. juuli 2018 Seinäjoki) oli Eesti ja Soome näitleja, lavastaja ja teatrijuht.
Ta lõpetas 1965. aastal Pärnu-Jaagupi Keskkooli ja 1971. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi näitejuhtimise erialal.
Ta oli aastatel 1974–1980 Rakvere Teatris näitleja. Aastatel 1981–1991 juhendas ta Rakvere Koolinoorte kooliteatrit.
1991. aastast elas ta Soomes. Aastatel 1991–2007 oli ta Soomes lavastanud, juhendanud näiteringe ja õpetanud harrastusnäitlejaid (omanimelises teatrilaboris Epps Teatteri, Lapua Teatris ja mujal). 1992–2012 töötas Lapua Teatrikooli juhina.
Uppland

Uppland on ajalooline maakond (rootsi keeles "landskap") Rootsi idarannikul, põhja pool Rootsi pealinna Stockholmi. See piirneb Södermanlandi, Västmanlandi ja Gästriklandiga. Uppland piirneb ka Mälareni järve ja Läänemerega. Sel on ülilühike ja kummalise kujuga maapiir Soome autonoomse piirkonna Ahvenamaaga väikesel asustamata Märketi saarel Läänemeres.
Tartu staarostkond

Tartu staarostkond oli Tartu vojevoodkonda kuuluv haldusüksus (üks viiest staarostkonnast) Poola-Leedu võimu aegsel Liivimaal, Liivimaa hertsogkonnas keskusega Tartu linnas, suurusega 6 572 km2.
1582. aastal pärast Liivi sõja Vene-Poola sõda viidi Leedu-Poola võimude poolt läbi Tartu staarostkonna inventar. Inventari teostasid kuninglikud revidendid Stanislaus Pekoslawski ja Stanislaus Loknicki ning inventaris on loetletud Tartu staarostkonna mõisaid, millest mitu on kokku loetud tulunduspiirkondadeks. Mõisate kohta on kohanimi tihti puudu ja on nimetatud ainult omanik, lisaks on inventaris loetletud nendega seotud küladega. Samuti on inventaris näidatud kõik mõisate ja külade juurde kuuluvad talud ja koguarv, kui palju neist on tühjad ja kui palju neist on asustatud.
Staarostid haldasid ka folvarke ehk Rzeczpospolita riigimõisu ja Tartu staarostkonnas asusid Kudina mõis, Kursi mõis, Raadi mõis, "Telma" mõis, Kavilda mõis, Rannu mõis, Tähtvere mõis, Uue-Kastre mõis, Kriimani mõis, Ahja mõis, Räpina mõis, Sangaste mõis, Urvaste mõis, Antsla mõis, Vaabina mõis ehk folvark. Poola kuninga Stephan Bathory ajal läänistati kogu Tartu staarostkond ja Tartu majandusmõisad Rzeczpospolita suurkantslerile Jan Zamoyskile
Tartu staarostid.
Tartu staarostkonna staarostid ("starosta dorpacki; starosta derpski")
Tartu kreis

Tartu kreis (saksa keeles "Der Dörptsche Kreis"; vene keeles "Юрьевский (Дерптский) уезд") oli Liivimaa kubermangu kuuluv haldusüksus Venemaa keisririigis Liivimaal 1780–1917. 1893. aastal muudeti kreisi venekeelne ametlik nimi Dorpati kreisist "Jurjevi kreisiks".
Kreis piirnes põhjas Tallinna asehaldurkonna / Eestimaa kubermangu Rakvere kreisiga, idas Peipsi järve ja Pihkva kubermanguga, lõunas Riia asehaldurkonna Liivimaa kubermangu Võru kreisi ja Valga kreisiga ning läänes Pärnu kreisiga.
Keskajal kuulusid Tartumaa alad Liivimaa ordule ja Tartu piiskopkonda, varauusajal Poola valitsusajal Rzeczpospolita Liivimaa hertsogkonna Tartu vojevoodkonda, Rootsi valitsusajal Rootsi Liivimaa Tartu kreisi.
Aastatel 1780–1783 kuulus Tartumaa Riia kubermangu, 1783–1796 Riia asehaldurkonda, 1796–1917 Liivimaa kubermangu. 1780. aastatel loodi selle lõunapoolsetest aladest Võru kreis.
Territoorium Riia kubermangus.
, "1713–1783"
Territoorium Riia asehaldurkonnas ja Liivimaa kubermangus.
, "1783–1796" "Liivimaa kubermang", "1796–1917"
Tartu kreisi kreisilinn oli Tartu, kreisi kuulusid veel 16 kihelkonda:
Aja jooksul kihelkondade arv muutus, 1780. aastatel loodi Riia asehaldurkonna Tartu kreisi lõunapoolsetest aladest Võru kreis ja 19. sajandi keskel oli kihelkondi 7:
20. sajandi alguses oli Jurjevi kreisis Tartumaal: 
Sillakohtupiirkonnad.
Tartu ja Võru kreisi kihelkonnad olid jaotatud sillakohtupiirkondadeks ("Dorpater Ordnungsgericht", "Werrosches Ordnungsgericht"):
Tartumaa politseivalitsus.
Sillakohtud kaotati 1888. aasta 9. juuni „Läänemere-kubermangude politsei ümberkorraldamine” seaduse alusel, politseilised haldusülesanded anti üle Liivimaa kubermangu kreiside politseivalitsustele. Tartu kreisi Tartumaa politseivalitsuse I jaoskonda kuulusid kihelkonnad: Tartu, Äksi, Nõo, Maarja-Magdalena, Võnnu ja Kursi. Kreischefi vanema abilise elukoht oli Tartu linnas; II. jaoskond: Kodavere, Torma-Lohhuse ja Palamuse. Kreisichefi noorema abilise elukoht oli Tschorna; III. jaoskond: Odenpää, Kambja, Puhja, Rannu, Rõngu ja Sangaste. Kreisichefi noorema abilise elukoht oli Arula mõisas. 1902. aastal teostati uus jaotus politseikordnikkude jaoskondadesse kreisi valdade alusel.
Pühapuu

Pühapuu on puu, mida mingis piirkonnas või usundis austatakse. 
Selleks võib olla eri põhjuseid: pühaks võidakse pidada teatud puuliiki, puu kasvupaika või konkreetset puud ennast, näiteks sellega seostuvate legendide või ajalooliste sündmuste tõttu.
Pühaks peetud puude seas on üldise arvamuse järgi levinumad näiteks tamm ja pihlakas.
Arthur Roose

Arthur Roose (ps. Ärni Raudoja; 15. august 1903 Tartu – 19. märts 1929) oli eesti proosakirjanik, kriitik ja tõlkija.
Ta sündis Tartus töölisperekonnas, õppis Hugo Treffneri Gümnaasiumis, mille 4. klassist pidi nõrgenenud tervise tõttu aastal 1921 lahkuma. Ta hakkas ajalehtedele sõnumeid, arvustusi ja tähtpäevaartikleid saatma, tegutses Tartus kriitikuna, kirjanikuna ja tõlkijana. Aastatel 1924–1925 ja 1928 viibis ta keeleõppimise eesmärgil sugulaste juures Poolas. Aastal 1928 hakkasid tal avalduma vaimsed häired, ta viidi 1929. aasta alguses Tartu närvikliinikusse, kust välja saades haigestus kopsupõletikku ja suri mõni päev hiljem. Ta maeti Raadi kalmistule.
Tema ainus romaan, agulielu teemaline "Võhrupesa" ilmus 1927. aastal (kordustrükk 2003. aastal). Roose tõlkis eelkõige poola nobelisti Władysław Reymonti proosat.
Kuningatütar klaasmäel

"Kuningatütar klaasmäel" (ATU 530) on rahvusvaheliselt levinud imemuinasjutu tüüp. 
Laia levikuga jututüüp "Kuningatütar klaasmäel" on papüürusel kirja pandud juba Muinas-Egiptuses Uue riigi perioodil, jututüüp on levinud muu hulgas ka eestlaste ja naaberrahvaste hulgas.
Ladina-Ameerika hispaaniakeelsete jutuvestjate hulgas kuulub tüübi kohalik redaktsioon "Seitsmevärviline hobune" populaarsemate muinasjututüüpide hulka samuti kui kaks sellega lähedalt seotud muinasjututüüpi "Kolm rüüd" (ATU 510B, rahvusvaheliselt tuntud nime all "Eeslinahk") ja "Tuhkatriinu" (ATU 510A).
Alternatiivajalugu

Alternatiivajalugu on ajaloo kirjeldamine nii, et osa sellest erineb meie ajaloos tegelikult toimunust, osa aga jääb samaks. Alternatiivajaloost kirjutatakse nii ilu- kui ka aimekirjandust, alternatiivajalooline ilukirjandus on üks ulmekirjanduse žanre.
Alternatiivajaloolised teosed võivad läheneda vandenõuteooriatele, ajaloolisele revisionismile ja krüpto- ehk salaajaloole, mis väidavad, et tuntud sündmuste tagapõhi on teistsugune kui seda avalikult tunnistatakse. Minevikusündmuste tõlgendamine alternatiivajaloo või krüptoajaloona võib sõltuda lugeja seisukohast ajalooteaduse peavoolus domineeriva minevikukirjelduse suhtes.
Ka ajaloolise ilukirjanduse määratlemine alternatiivajaloona võib olla problemaatiline. Minevikus kirjeldatud sündmused võivad olla väheusutavad, kuid siiski mitte välistatud; vastuolu tänapäeva ajalooteaduse seisukohtadega võib tuleneda lünkadest autori ajalooteadmistes või ajalooteaduse hilisemast arengust; kunagine tulevikukirjeldus võib ühel hetkel saada alternatiivajalooks (nt Matthias Johann Eiseni "Tallinnas aastal 2000"). Samuti võib alternatiivajalugu ristuda ulme teiste alamžanridega, näiteks imeulme või teadusfantastikaga, kujutades meile tuttava ajaloo teisenemist maagia või varajaste leiutiste mõjul.
Kammkeraamika kultuur

Kammkeraamika kultuur oli neoliitiline arheoloogiline kultuur, mida tuntakse valdavalt kammornamendiga keraamika järgi. Kammkeraamika kultuur levis Läänemere ääres Põhja-Soomest ja Karjalast kuni Läti aladeni, hõlmates ka Eestit ja Loode-Venemaad.
Kammkeraamika kultuuri esimene ajajärk, tüüpilise kammkeraamika kultuur, jõudis Eestisse umbes aastal 4000 eKr ja kestis paar sajandit. Selle kultuuri tuumikpiirkonnaks on pakutud Karjalat, kust kultuur laiematele aladele levis. Sellel ajajärgul tekkisid selged erinevused saarte ja mandri keraamika vahel.
Tüüpilise kammkeraamika kultuuri ajajärgust on Eestis teada umbes 50 asulakohta ja kaheksa matmispaika.
Umbes aastatel 3700–3600 eKr kujunes välja hilise kammkeraamika kultuur. Selles olid kammkeraamika kultuuri uued nähtused sulandunud eelnenud Narva kultuuri omadega.
Ramon Llull

Ramon Llull (ka Raimundus Lullus, Raymundus Lullus või Lullius, Raymond Lull, Raymond Lully; u 1232 – u 1315) oli Mallorca saarelt pärit kirjanik, filosoof ja loogik, frantsiskaani ordu ilmikvend.
Llull kirjutas esimese suurema teose katalaani kirjanduses. Hiljuti avastatud käsikirjade kohaselt ennetas ta sajandeid hilisemat arengut valimisteoorias. Arvutusteooria ühe eelkäijana mõjutas ta Gottfried Leibnizit. Samuti on Llull tuntud Rooma õiguse käsitlejana. Tuntud on Llulli katse ehitada masinat, mis võimaldaks tõestada islamiusulistele kristlikke dogmasid.
Ta oli keskaegse skolastika üks kummalisemaid mõtlejaid, kes algselt oli üks kõrgeid õukonnaametnikke Jaume II õukonnas, kuid pöördus siis ootamatult oma ilmalikust elust, tõenäoliselt esialgu averroismi mõju alla sattunult, ja hakkas frantsiskaanide ordu mungana tegelema mitmesuguste teadustega, olles mõnda aega isegi Pariisis õpetaja. Hiljem rändas ta misjonärina mitmel pool idas ja Põhja-Aafrikas. Vaatamata sellele, et ta on olnud viljakas kirjanik, kelle teoste arv on pisut 400 üksuse, väärib tema teostest tähelepanu vaid üks, juba tollal mõnevõrra hinnatud "Ars magna". Sellesse ainulaadsesse teosesse on kokku korjatud kõik võimalikud filosoofilised ja teaduslikud mõisted nii Aristoteleselt kui ka mujalt, isegi juutide kabalast, ja asetatud igale teadusharule vastavalt seitsmesse kontsentrilisse ringi. Esimese ringi moodustab teoloogia, teise psühholoogia jne. Ringe pöörates võib saavutada kõige kummalisemaid mõistete kombinatsioone, mis pidid kergendama teaduslikku uurimist. Nii esineb ringis A (teoloogia) mõiste "jumal", kus oli loetletud 16 jumalikku omadust; viimaseid kombineerides teiste ringidega oli võimalik määrata lähemalt nende iseloomu, esinemist jne. See meetod, mida autor ise uhkeldavalt nimetas "näidustamise ja avastamise" kunstiks, oli üksnes teravmeelne mõistetega žongleerimine, mis aga leidis rohkesti poolehoidjaid ning harrastajaid nn lullistide sekti näol. Tema katsetus vääriks tähelepanu mnemotehnika seisukohast. Mõttemäng äratas huvi puhtloogikaalaste probleemide vastu.
Frantsiskaani ordus austatakse Llulli märtrina. 1857. aastal kuulutas paavst Pius IX ta õndsaks, tema mälestuspäev on 30. juunil ja frantsiskaani ilmikvennad tähistavad seda.
Looming.
Didaktiline romaan "Imede raamat" ("Fèlix"). Selle raamjutustus "Loomade raamat" ("Llibre de les bèsties") on tõlgitud eesti keelde (tõlkija Piret Kivi, väljaandja TORE kirjastus, 2022).
Kirjanduses.
Karl Ristikivi romaani "Surma ratsanikud" minajutustaja Pedro de Gavilan Casarmana on Mallorcal elades Ramon Llulli õpilane.
Juvenalius Kaarma

Isa Juvenalius Kaarma (kodanikunimega Märt Kaarma; sündinud 7. detsembril 1952) on eesti õigeusu vaimulik.
Märt Kaarma sündis mööblikunstniku Voldemar Kaarma ja kostüümikunstniku Melanie Kaarma pojana. Ta lõpetas aastal 1971 Tallinna 10. Keskkooli. 
Preestriks pühitseti ta 17. märtsil 1991 ja määrati teenima Haapsalu Maarja Magdaleena (Neeva Aleksandri) kogudust. Selle koguduse juures oli ta ametis suveni 2001, mil ta viidi üle Tallinna Neeva vaga õigeusulise suurvürsti Aleksandri peakiriku vaimulike sekka. Seal on isa Juvenalius hooldanud katedraali juures tegutsevat väikest eesti kogudust ja vastutanud eestikeelsete jumalateenistuste läbiviimise eest.
Talle on antud ülempreestri aunimetus.
Isa Juvenalius Kaarma oli ka 2012–2015 Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku Sinodi liige.
Isiklikku.
Tema vend Jüri Kaarma (1950–2011) oli kunstnik, samuti on kunstnik ka ta õde Mari Kaarma. Tema ema oli eesti rõivakunstnik Melanie Kaarma ja isa mööblikunstnik Voldemar Kaarma.
Mätashari

Mätashari ("Celosia") on rebasheinaliste sugukonda kuuluv taimeperekond.
Perekonda kuulub 30–60 liiki ühe- ja mitmeaastaseid rohttaimi ning poolpõõsaid. Perekonna levilaks on Ameerika, Aasia ja Aafrika lähistroopilised piirkonnad.
Ella Ilbak

Ella Ilbak (31. oktoober/12. november 1895 Pöögle vald – 8. august 1997 Pontiac, Michigani osariik, USA) oli eesti tantsija ja kirjanik.
Ta õppis Tartus algkoolides ja Tartu Puškini nimelises Tütarlaste Gümnaasiumis. Seejärel õppis ta aastatel 1915–1917 Petrogradis K. Issatšenko Plastika- ja Teatrikunstikoolis, Sergei Volkonski ja Emile Jaques-Dalcroze rütmikakursustel, ta esines aastal 1918 Eestis tantsuõhtutega. Aastatel 1918–1919 täiendas ta end Pariisis M. Rutkowska balletistuudios, R. Duncani akadeemias ja Herbert'i akrobaatikakoolis.
Tema kõige kuulsam tants „Leek” oli seatud Richard Wagneri ooperi „Valküürid" muusikale.
1920. ja 1930. aastatel esines Ella Ilbak palju väljaspool Eestit, eeskätt Euroopas, aga ka Jeruusalemmas ja Haifas. Sõjajärgsetel aastatel elas Prantsusmaal, liikus sealt 1955. aastal edasi Ameerika Ühendriikidesse, kus püüdis ka läbi lüüa tantsulaval. Ta töötas kaks aastat haiglas. Tema teadaolevalt viimane esinemine oli 1967. aastal New Yorgis. Hiljem pidas loenguid Eesti Majades ilu tähtsusest.
Lisaks on Ella Ilbak küpses eas avaldanud kolm autobiograafilist teost: „Otsekui hirv kisendab" (1953) ja romaanidiloogiaga “Tuvi Malm” (1955) ja “Kumisev kannel” (1966).
Ella Ilbak suri Pontiaci hooldekodus. 1998. aastal sängitati Ella Ilbaku põrm Metsakalmistule.
Ümera tänav (Tartu)

Ümera tänav on tänav Tartus, Maarjamõisa ja Tammelinna piiril.
Ümera tänav ühendab L.Puusepa tänavat N.Lunini tänavaga. Tänav on umbes 170 meetrit pikk. Tänav sai nime 30.mail 1958.
Peter Dinklage

Peter Hayden Dinklage (sündinud 11. juunil 1969 Morristownis New Jersey osariigis) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Peter Dinklage osales HBO telesarjas "Troonide mäng", mis põhineb George R. R. Martini samanimelisel romaanil. Ta kehastas telesarjas Tyrion Lannisteri. 2011. aastal pälvis ta selle rolli eest Primetime Emmy auhinna kategoorias "Parim draamasarja meeskõrvalosatäitja" ja Kuldgloobuse kategoorias "Parim lühisarja või telefilmi meeskõrvalosatäitja".
Ian McShane

Ian David McShane (sündinud 29. septembril 1942) on Briti näitleja.
Gary Oldman

Gary Leonard Oldman (sündinud 21. märtsil 1958 Londonis) on Briti näitleja.
Tunnustus.
2018. aastal pälvis ta Winston Churchilli rolli eest filmis "Süngeim tund" parima meespeaosatäitja Oscari. Ta on olnud nomineeritud parima meespeaosatäitja Oscarile ka 2012. aastal George Smiley rolli eest filmis "Plekksepp, rätsep, sõdur, nuhk" ja 2021. aastal Herman J. Mankiewiczi rolli eest filmis "Mank".
Artania

Artania (aastail 2005–2011 "Artemis") on ehitatud kui "Royal Princess" (1984–2005) Oy Wärtsilä Ab laevatehases Helsingis Soomes 1984. aastal. Artania on ristluslaev, mis kuulub ettevõttele Artania GmbH ja mida käitab laevakompanii Phoenix Reisen. 2012. aastal kasutatakse laeva Läänemereristlusteks Kieli sadamast, samuti teeb see 18–päevaseid kruiise marsruudil Norra fjordid – Svalbard – Island. Artanial on üksnes väliskajutid.
Dustin Hoffman

Dustin Lee Hoffman (sündinud 8. augustil 1937) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Osatäitmised filmides.
Raymond, "Vihmamees" ("Rain Man") 1988. Neli Oscarit (parim film, meespeaosa (Dustin Hoffman), originaalstsenaarium, lavastaja).
Jeff Bennett (näitleja)

Jeffrey Glenn "Jeff" Bennett (sündinud 2. oktoobril 1962 Houstonis Texase osariigis) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Marc Silk

Marc Silk (sündinud 20. detsembril 1972) on inglise dublaažinäitleja.
Hector Boece

Hector Boece (ka Boyce või Boise, latiniseeritult Hector Boecius või Boethius; 1465 Dundee – 1536 Aberdeen) oli šoti filosoof.
Ta õppis Dundees ning läks siis Pariisi Ülikooli, kus kohtus Erasmusega. Neist said head sõbrad. 1497. aastal sai ta seal filosoofiaprofessoriks.
1500. aastal pöördus ta Aberdeeni, kus temast sai King's College'i (Aberdeeni Ülikooli eelkäija) akadeemilise senati esimene juhataja.
Dietrich Fischer-Dieskau

Dietrich Fischer-Dieskau (28. mai 1925 Berliin – 18. mai 2012) oli saksa laulja (bariton) ja dirigent.
1938. aasta Euroopa meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses

1938. aasta Euroopa meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses peeti 24.–27. aprillil 1938 Eestis Tallinnas Estonia teatris.
Raskekaalus osales 8 maadlejat.
I ringis kohtus Johannes Kotkas peafavoriidi John Nymaniga Rootsist, kes oli Kristjan Palusalu järel teiseks jäänud nii viimastel Euroopa meistrivõistlustel kui ka Berliini olümpiamängudel. Nyman alustas aktiivselt, kuid ei suutnud ainsatki võtet teha. Lõpuks hakkas Nyman väsima ja pidi end paar korda matilt põgenemisega päästma. Kotkas võitis 3:0.
II ringis seljatas Kotkas Uuno Vento (Soome) 37 sekundiga. Vento oli pigem poolraskekaallane.
III ringis seljatas Kotkas Edvīns Bietagsi Lätist 18.27-ga. Bietags oli samuti peamiselt poolraskekaallane.
IV ringis võitis Kotkas Mehmet Çobani Türgist 3:0 ning oli sellega tulnud Euroopa meistriks. Nyman võitis 3:0 Bietagsi.
V ringis seljatas Nyman Çobani 12.59-ga. I Kotkas, II Nyman, III Çoban, IV Bietags, V Vento, VI Olaf Knutsen Norra.
Nikolai Karklin tuli poolraskekaalus hõbemedalile ja Voldemar Roolaan keskkaalus pronksmedalile. Riikide arvestuses kogus Rootsi 15, Soome 10, Saksamaa 7, Eesti 6, Läti 2, Türgi ja Norra 1 punkti.
Ott Kurs

Ott Valdeko Kurs (sündinud 24. märtsil 1939 Tartus) on eesti geograaf, etnoloog, turkoloog ja fennougrist.
Haridus.
Kurs õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis (TRÜ) algul majandusteaduskonnas. 1959. aastal alustas Pent Nurmekunna orientalistikakabineti juures turkoloogiaõpinguid, täiendas end selles valdkonnas 1965–66 Aserbaidžaani ülikoolis.
Kurs lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli 1963. aastal ning kaitses 1971. aastal sealsamas geograafiakandidaadi väitekirja tööga "Экономико-географические основы административно-территориального деления на примере Эстонской ССР". 1997. aastal sai ta Helsingi ülikooli audoktoriks. 
Ta on end täiendanud Bakuus, Moskvas, Joensuus, Stockholmis ja Granadas.
Töökäik.
Ott Kurs on alates 1966. aastast töötanud õppejõuna Tartu Riiklikus Ülikoolis / Tartu Ülikoolis. Seejuures oli ta 1997–2004 ta inimgeograafia korraline professor, 2004–2007 erakorraline professor ja teadur, 2008–2010 erakorraline teadur. 2007. aastal nimetati ta Tartu Ülikooli emeriitprofessoriks.
Lea Tormis

Lea Tormis (kuni 1951. aastani Lea Rummo; 17. detsember 1932 Pikasilla küla, Aakre vald, Rõngu kihelkond, Tartumaa – 11. mai 2025) oli eesti teatriteadlane, õppejõud ja teatrikriitik.
Haridus.
Tantsuõpinguid alustas ta 1938–1939 Gerd Neggo tantsustuudios, seejärel õppis ta Anna Ekstoni organiseeritud balletistuudios, mis tegutses Estonia teatri juures. Aastatel 1946–1950 õppis ta Eesti Riiklikus Koreograafilises Koolis.
Ta lõpetas 1951. aastal Tallinna 7. Keskkooli.
1956. aastal lõpetas ta teatriteaduse erialal GITIS-e. 1963. aastal kaitses ta seal väitekirja pealkirjaga "Eesti nõukogude balletiteater" ja sai kunstiteaduste kandidaadi kraadi.
Töö.
Aastatel 1956–1959 töötas ta Eesti NSV Kultuuriministeeriumi Kunstide Valitsuses repertuaaritoimetajana. Seejärel, aastatel 1959–1960, oli ta Tallinna Riikliku Keskarhiivi kirjandus- ja kunstiarhiivi teadur. Aastatel 1957–1963 õpetas ta teatriajalugu Tallinna Koreograafiakoolis.
Aastast 1961 oli Tormis seotud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooliga, kus ta töötas teatriajaloo õppejõuna; 1996. aastal sai temast professor ning 2003. aastal emeriitprofessor.
Aastatel 1963–1992 oli ta tööl Eesti Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis.
Lea Tormis on avaldanud arvukalt teatriloolisi ja -kriitilisi artikleid ning analüüse. Ta on teinud kaastööd mitmetele teatmeteostele ning juhtinud ja kommenteerinud teatrisaateid Eesti Televisioonis ja Eesti Raadios.
Osales 2018. aastast teatrisaates "Teatrivaht".
Isiklikku.
Tema isa oli Paul Rummo, tema vend on Paul-Eerik Rummo ja õde Mall Johanson. Tema õelapsed on vennad ja õde Johansonid.
Tema abikaasa oli Veljo Tormis ja poeg on Tõnu Tormis.
Ülo Torpats

Ülo Torpats (15. november 1920 Tartu – 20. jaanuar 1988 Tartu) oli eesti klassikaline filoloog ja tõlkija.
Ta lõpetas aastal 1940 Hugo Treffneri Gümnaasiumi.
1951. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli klassikalise filoloogina ja töötas Tartus keeleõpetajana. 1951–1953 töötas ta Eesti Põllumajandusakadeemias, 1955–1956 ning alates 1960. aastast Tartu Riikliku Ülikooli Lääne-Euroopa kirjanduse ja klassikalise filoloogia kateedri, 1971–1982 võõrkeelte kateedri õppejõuna.
Kobarsüsik

Kobarsüsik (ka kobarjas tõlvsüsik; "Xylaria polymorpha") on süsikuliste sugukonda kuuluv kottseen. 
Kobarsüsik kasvab lehtpuude kõdukändudel ja lamapuidul. Kobarsüsiku stroomad on kuni 10 cm pikkused kobratena kasvavad mustjad ja pirnjad moodustised. Seest on need helevalged ja sitke kiulise viljalihaga.
Cosimo Tura

Cosimo Tura (ka Il Cosmè või Cosmè Tura; u 1430 Ferrara – 1495 Ferrara) oli itaalia vararenessansi ("quattrocento") maalikunstnik, üks Ferrara koolkonna rajajatest.
Ta oli Francesco Squarcione õpilane. Hiljem töötas ta Ferrara hertsogite Borso ja Ercole d'Este heaks. 1460. aastal hakkas Ferrara õukond talle regulaarset tasu maksma. Tema õpilaste seas olid Francesco del Cossa ja Francesco Bianchi.
Tema maalitud on näiteks Palazzo Schifanoia freskod ja Ferrara toomkiriku altaripaneelid.
Naaskelnokk

Naaskelnokk ("Recurvirostra avosetta") on linnuliik karkjalglaste sugukonnast naaskelnoka perekonnast.
Välimus.
Naaskelnokk on 42–45 cm pikkune lind. Sulestik on valdavalt valge, kuid hoosuled ja pea ülapool on mustad. Jalad on punased või sinakashallid. Naaskelnokal on iseloomulik punane, pikk (7,5–8,5 cm), kitsas ja ülespoole kaarduva otsaga nokk. 
Naaskelnokk kaalub 290–400 grammi. Tiibade siruulatus on 78 cm.
Areaal.
Naaskelnokk asuatab hajusalt stepi soolajärvede kaldaid Doonaust Taga-Baikalimaa kaguosani ning Musta, Aasovi, Kaspia ja Araali mere rannikualasid. Lind on levinud veel Läänemere lõunarannikul, Vahemere maades, Ees-Aasias, Mongoolias, Loode-Hiinas, kohati Aafrikas, Austraalias ja Tasmaanias. Eestis on lind püsivalt pesitsenud alates 20. sajandi teisest poolest Hiiumaal Käina lahe ääres ning mõnedel Eesti läänesaartel. Lind rändab talveks Aafrikasse ja Lõuna-Aasiasse.
Pesitsemine.
Naaskelnokk pesitseb mererannal. Pesa ehitab ta kivide vahele. Kurnas on mais-juunis 4 muna, mida mõlemad vanemad hauvad keskmiselt 23 päeva. Poegade eest hoolitsemine piirdub territooriumi valvamisega ja poegade soojendamisega, mis kestab 28–40 päeva.
Eestis hinnatakse naaskelnoka pesitsusaegset arvukust 150–300 paarile.
Toitumine.
Naaskelnoka peamiseks toiduks on pisivähilised, veeputukate vastsed, limused ja veetaimede seemned.
Vanim teada olev naaskelnokk on olnud 27 aastane, tavaline eluiga jääb 10–12 aasta juurde.
Deutschland (1998)

Deutschland oli viimane ristluslaev, mis sõitis Saksamaa lipu all ja kuulus ettevõttele Deutschland Beteiligungs GmbH. Laeva käitas laevafirma Deutsche Kreuzfahrt Management Services GmbH. Laev ehitati Howaldtswerke-Deutsche Werft AG laevatehases Kielis Saksamaal 1998. aastal. Septembrist 2015 kuni aprillini 2016 kandis laev nime World Odyssey.
Ajalugu.
Kiil pandi laevale tehasenumbriga 328 Howaldtswerke-Deutsche Werft AG laevatehases 1. detsembril 1996 ning 16. jaanuaril 1998 lasti laev vette. 11. mail 1998 ristis laeva Deutschlandiks Saksamaa president Richard von Weizsäcker. Esmareisile Norra poole asus Deutschland 16. mail 1998.
2012. aastal sõitis laev kruiisidele Travemündest: Läti–Eesti–Venemaa, Travemünde–Hafnarfjördur, Island (Norra, Island, Gröönimaa). Saksamaa olümpiakomitee kasutas Deutschlandi fännide majutamiseks 2012. aasta suveolümpiamängude ajal ning laeva pardal Champions Clubis tähistati Gerd Kanteri rivaali Robert Hartingi võitu. 15. augustil 2012 jõudis luksuslaevaga Deutschland koju 217 sportlast, keda oli Hamburgi sadamasse tervitama tulnud 10 000 inimest.
26. mail 2013 avas Deutschland Saaremaa kruiisihooaja.
Juhtumid.
11 augustil 2012 pidutses Deutschlandi pardal Londoni olümpiamängudel maahokis kuldmedali võitnud Saksamaa meeskond. Laevale pidutsemise käigus tekitatud kahju eest esitas omanik Peter Deilmann 500 000 euro suuruse arve.
Heli (eesnimi)

Heli on eesti naisenimi.
Eestis elas Rahvastikuregistri andmetel 19. mai 2012 seisuga 2373 Heli-nimelist inimest.
1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Heli 2325 naisel. Heli oli Eestis populaarsuselt 68. naisenimi.
Kõige populaarsem oli eesnimi Heli vanuserühmas 55–59, kus neid on 10 000 elaniku kohta 54,23. Heli oli keskmiselt 54 aasta vanune (mediaanvanus oli 55). 
Nimi oli eriti levinud 1950. aastate lõpus ja 1960. aastate alguses sündinute hulgas. Seda on seostatud laulja Heli Läätse lavadebüüdiga.
Eesti murded

"Eesti murded" on 9-osaline raamatusari, mida andis välja Eesti Keele Instituut (varasema nimega Keele ja Kirjanduse Instituut), ja mis sisaldab eesti murdetekste. Sarja peatoimetaja oli Mari Must.
Ilmunud raamatud:
Fairchild Republic A-10 Thunderbolt II

Fairchild Republic A-10 Thunderbolt II on Fairchild-Republicult Ameerika Ühendriikide õhuväele (USAF) loodud üheistmeline, kahemootoriline allahelikiirusega ründereaktiivlennuk. Lennukit kutsutakse tihti hüüdnimedega "Hog" ('orikas') ja "Warthog" ('tüügassiga'), kuid selle ametlik nimi tuleneb Republic P-47 Thunderboltist, teise maailmasõja ajal USAF-i kasutatud hävitus-pommituslennukist, mis oli väga efektiivne maismaasihtmärkide hävitamisel.
A-10 põhiline eesmärk on lähiõhutoetuse pakkumine sõbralikele maismaaüksustele, keskendudes eriti soomusmasinate ja tankide hävitamisele. Lennuk võeti teenistusse 1976. aastal ja on siiani ainuke USAF-i lennuk, mis disainiti spetsiaalselt lähiõhutoetuseks. 
A-10 pidi olema edasiarendus Douglas A-1 Skyraiderist, mille ühe probleemina toodi välja väikest tulejõudu. Muuhulgas seetõttu disainiti A-10 ümber 30 mm GAU-8/A Avenger automaatkahuri. Lennukikere ehitus lähtub põhiliselt vastupidavusest: elutähtsate süsteemide ja kokpiti kaitseks kasutatakse 540 kg titaansoomust, mis võimaldab lendu jätkata ka märkimisväärse kahju kannatamise järel.
Statsionaarne pardarelv.
A-10 on varustatud võimsa statsionaarse seitsmeraudse 30-millimeetrise Gatling-tüüpi automaatkahuriga, mille lasketempo (kadents) võimaldab välja tulistada 4200 soomustläbistavat vaesestatud uraani mürsku või teisi suure plahvatusjõuga mürske minutis. Ühe mürsu kaal võib olla kuni 750 g. 
Kahuri ülekuumenemise vältimiseks tulistatakse sellest 2-sekundilisi valanguid. Enamiku kaasaegsete tankide soomuse läbistamise kulu ühe tanki kohta on umbes 10 mürsku. GAU-8 Avenger osutus ka täpseks relvaks.
Kasutajad.
Ameerika Ühendriikide õhuväe (USAF) ja selle reservüksuste, Air Force Reserve Commandi (AFRC) ja rahvuskaardi lennuvägi (Air National Guard) (ANG) ja USAF-i kasutuses on 283 A-10C lennukit. (2015. aasta seisuga)
Allan Nurk

Allan Nurk (sündinud 16. veebruaril 1961 Haapsalus) on eesti molekulaarbioloog.
Elukäik.
1979. aastal lõpetas Nurk Haapsalu 1. Keskkooli, 1984 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogiaosakonna. Õppis 1986–1989 TRÜ aspirantuuris, doktorikraad molekulaarbioloogias, 1992, TÜ), väitekiri "Nucleotide sequensis of phenol degradative genes from "Pseudomonas sp." strain EST1001 and their transcriptional activation in "Pseudomonas putida"". 1992 täiendas end Hamburgi Tehnikaülikoolis.
Nurk oli 1984. aastast Tartu Riikliku Ülikooli geneetika ja tsütoloogia kateedri stažöör-uurija ja teadusosakonna plasmiidigeneetika labori teadur, 1991–2003 Tartu Ülikooli molekulaar- ja rakubioloogia instituudi noorem- ja vanemteadur, 2004–... tehnoloogia instituudi vanemteadur.
Teadustöö.
Allan Nurga uurimisvaldkonnad on keskkonnatehnoloogia ja reostuskontroll, taimegeneetika ning biotehnoloogia. Üle 20 teaduspublikatsiooni.
Ants Nurk

Ants Nurk (sündinud 1. veebruaril 1953 Tallinnas) on eesti rohuteadlane.
Elulugu.
Ants Nurk on proviisori poeg.
1971. aastal lõpetas Nurk Abja Keskkooli, õppis 1971–1973 Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) farmaatsiaosakonnas, lõpetas 1977 Budapestis Semmelweisi Meditsiiniülikooli farmaatsia erialal, 1979–1982 TRÜ farmakoloogiakateedri aspirantuuri, bioloogiakandidaat eksperimentaalse psühhofarmakoloogia alal (1982, TRÜ), väitekiri "Гиперчувствительность дофаминовых рецепторов после длительного введения нейролептиков и ее коррекция".
Nurk oli 1977–1979 TRÜ farmaatsia kateedri vanemlaborant ja assistent, 1982–1986 ÜMPI psühhofarmakoloogia labori noorem- ja vanemteadur, 1986–1989 farmaatsia kateedri dotsent, ühtlasi stažeeris 1987–1988 Ungaris, 1989–1990 Põlva ATK Biotehnoloogia Rakenduskeskuse projektijuht, 1990–1992 AS SEFA tegevdirektor, 1992–1997 Nycomed SEFA AS (Põlva) tegevdirektor, 1997-2011 juhatuse liige.
Teadustöö.
Ants Nurga uurimisvaldkonnad on psühhofarmakoloogia, farmatseutiline keemia, ravimite tehnoloogia. Üle 50 teaduspublikatsiooni.
Anu Nurk

Anu Nurk (aastani 1980 Anu Tiidor; sündinud 4. veebruaril 1961 Elvas) on Eesti keeleteadlane.
Elulugu.
Anu Nurk on keemiku tütar.
1979. aastal lõpetas Nurk Tartu 5. Keskkooli, 1984 TÜ filoloogiateaduskonna, 1993–95 TÜ magistrant, M.A. (1995, TÜ), väitekiri "Ungari ja eesti verbi rektsioonide kontrastiivne analüüs".
Nurk oli 1988–90 TÜ fennougristika labori nooremteadur, 1990–91 soome-ugri keelte kateedri vanemõpetaja, 1991–92 stipendiaat Turu Ülikoolis, 1992– 2018 TÜ uurali keelte õppetooli lektor. Õpetanud ungari ja soome keelt.
Teadustöö.
Anu Nurga uurimisvaldkonnad on kontrastiivne keeleteadus, hungaroloogia, ungari leksikograafia. Tõlkinud ungari ja soome keelest. Rahvusvahelise Hungaroloogia Seltsi ja Eesti-Ungari Seltsi liige, Eesti Fennougristide Komitee sekretär, Rahvusvaheline fennougristika 9. kongressi (Tartu, 2000) peasekretär. Üle 20 teaduspublikatsiooni.
Enn Nurk

Enn Nurk (13. oktoober 1935 Kohtla vald, Virumaa – 3. veebruar 1999 Vändra) oli eesti pedagoogikateadlane.
Elulugu.
Enn Nurk oli töölise poeg.
1953. aastal lõpetas ta Kohtla-Järve 1. Keskkooli ning 1959. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonna. 
Oli 1959. aastast Vändra Keskkooli matemaatikaõpetaja, õpetas ka füüsikat.
Teadustöö.
Enn Nurga uurimisvaldkonnad olid õpilaste individualiseeritud iseseisev töö ja rühmatöö, erinevad tunnitüübid õpilaste hinnanguis, probleemõpe, õpioskused, matemaatikateadmiste eeltaseme ja taseme mõõtmine. 
Teoseid.
25 teaduspublikatsiooni.
Matemaatika kontrolltööde ja eksamiülesannete kogumikud, õpikud ja muud õppevahendid, sealhulgas IV, V ja IX klassi kontrolltööde kogumikud, IV ja V klassi matemaatika töövihikud ning IV (1985–1996, kaasautor Endel Noor), V, VI ja VIII klassi matemaatikaõpikud (kaasautor Aksel Telgmaa). V ja VI klassi matemaatikaõpikud võitsid 1987. aastal NSV Liidu Haridusministeeriumi võistlusel esikoha ja neid anti välja vene, ukraina, leedu, läti, poola, rumeenia, baškiiri, jakuudi, tatari, tšuvaši, kasahhi, karakalpaki, tõva, uiguuri, ungari, valgevene ja moldaavia keeles. Enamik õpikuid ja töövihikuid ilmub kordustrükkidena tänaseni (kokku umbes 140 korral).
Ernst-Voldemar Nurk

Ernst-Voldemar Nurk (3. juuni (vkj 21. mai) 1902 Püssi vald, Virumaa – 23. mai 1977 Tallinn) oli eesti põllumajandusinsener.
Elulugu.
Ernst-Voldemar Nurk oli talupidaja poeg.
1932. aastal lõpetas Nurk Tallinna Tehnikumi mehaanikaosakonna. Täiendas end 1937 Saksamaal ja Inglismaal ning 1939 Rootsis. 
Töötas Tallinna masinaehitustehases ja raudteel, oli aastatel 1926–1935 Masinatarvitajate Ühingute Liidu põllutöömasinate instruktor, 1935–1940 Põllutöökoja põllutöömasinate eriteadlane. Aastatel töötas 1940–1945 Maanteevalitsuses, 1945–1951 oli Tartu Riikliku Ülikooli põllumajandusteaduskonna mehaanikakateedri juhataja ja dotsent, 1952–1957 põllutöömasinate ja elektrifitseerimise kateedri dotsent põllutöömasinate ja ohutustehnika alal, 1957–1977 EMMI vanemteadur ja konsultant. Oli tegev ka põlevkivituha- ja mineraalväetisekülviku konstrueerimisel ja ehitamisel, korraldas põllutöömasinate katsetusi.
Gunnar Nurk

Gunnar Nurk (sündinud 3. juulil 1976 Põltsamaal) on eesti keemik.
Elulugu.
1994. aastal lõpetas Nurk Põltsamaa Keskkooli ning 1998. aastal Tartu Ülikooli füüsika-keemiateaduskonna magistrikraadiga füüsikas ja elektrokeemias. 2000. aastal kaitses ta magistritöö “2-metüül-2-butanooli adsorptsioon vismuti (111), (001) ja (formula_1) monokristalli tahkudel” ja 2003. aastal doktoritöö “Adsorption kinetics of some organic compounds on bismuth single crystal electrodes”.
Nurk oli aastatel 1999–2001 OÜ Tartu Tehnoloogiad keemik ja 2001–2002 Tartu Ülikooli füüsikalise keemia instituudi erakorraline teadur, 2002. aastast on ta sealsamas teadur, 2003. aastast ühtlasi Stockholmi Kuningliku Tehnoloogiainstituudi külalisteadur.
Teadustöö.
Gunnar Nurga uurimisvaldkonnad on protsessid modifitseeritud piirpindadel ja faasides, nende rakendused uuetüübilistes elektrienergia allikates ja -salvestites; tahkeoksiidkütuselemendi katoodi poorsuse, mikrostruktuuri ja keemilise koostise optimeerimine; orgaaniliste ühendite adsorptsiooni ja kondensatsiooni seaduspärasuste analüüs. Ta on osalenud kõrgtemperatuurse kütuseelemendi uurimisel. Üle 40 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Gunnar Nurga vend on bioloog Kaspar Nurk.
Harald Martin Nurk

Harald Martin Nurk (9. oktoober 1918 Viljandi – 20. juuni 2014 Stockholm) oli eesti majandusteadlane.
Elulugu.
Harald Martin Nurk oli kaupmehe poeg.
1936. aastal lõpetas Nurk "cum laude" Viljandi Poeglaste Gümnaasiumi, 1936–1940 õppis Tartu Ülikooli majandusteaduskonnas, sai 1939 auhinna uurimuse "Segamajanduslikud ettevõtted Eestis" eest.
Nurk oli aastatel 1940–1943 Hindade Inspektuuri, Kergetööstuse RK ja firma "Eesti Kast" ametnik. Põgenes 1943 perekonnaga Soome, kus jätkas õpinguid Helsingi Kaubandusülikoolis, mille lõpetas 1944. Samal aastal siirdus perega Rootsi. Töötas esialgu Uppsalas Tööstuse Uurimise Instituudi teadurina, seejärel Stockholmis mitmes firmas revidendi ja raamatupidajana; 1949–1950 täiendas end Stockholmi Kaubanduslikus Kõrgkoolis.
Ta kuulus korporatsiooni Vironia.
Teadustöö.
Harald Martin Nurk uuris Eesti majandusliku arengu probleeme ja olukorda okupeeritud Eestis, mille kohta avaldas rea kirjutisi. Aastatel 1946–1952 koostas raamatupidamise õppekirju Eesti Korrespondentinstituudis, 1958–1959 õpetas raamatupidamise kursust õigusteaduse üliõpilastele Eesti Teaduslikus Instituudis (ETI) Rootsis, 1968–1969 pidas Gimo Rahvaülikoolis loenguid olukorrast okupeeritud Eestis. Osales juhtival kohal mitme väliseesti organisatsiooni tegevuses, sh Eesti Majandusteaduse Seltsis, ETI-s Rootsis, Eesti Rahvusfondis, Rootsi Eestlaste Esinduses jm.
Kaspar Nurk

Kaspar Nurk (sündinud 22. aprillil 1974 Põltsamaal) on eesti bioloog, ökotehnoloog.
Elulugu.
1992. aastal lõpetas ta Põltsamaa Keskkooli, 1997 Tartu Ülikooli bioloogiaosakonna, oli 2000–2002 Tartu Ülikooli magistri- ja 2002–2005 doktoriõppes. Kaitses 2002 magistritöö ökotehnoloogia vallas "Microbial nitrogen transformations in the horizontal subsurface-flow treatment wetland in Kodijärve, Estonia" ja 2005. doktoritöö keskkonnatehnoloogia vallas "Relationships between microbial characteristics and environmental conditions in a subsurface-flow constructed wetland for wastewater treatment".
Aastatel 2005–2007 töötas ta Tartu Ülikooli tehnoloogiainstituudi spetsialistina, 2006–2009 geograafiainstituudi erakorralise teadurina ja alates 2009. aastast töötab TÜ geograafia osakonnas keskkonnatehnoloogia teadurina.
Teadustöö.
Kaspar Nurga uurimisvaldkonnad on ökotehnoloogiline reoveepuhastus – heitveepuhastus-märgalad ja veekogu-äärsed puhverkooslused, vee kvaliteedi seosed ökosüsteemi aineringe ja mikrobioloogiliste näitajatega, puhastusprotsesside optimeerimine ja heitveepuhastus-tehismärgalade tehnoloogia arendamine. Osalenud kombineeritud tehismärgalasüsteemide rakenduslikes uuringutes TÜ geograafia instituudis ja TÜ tehnoloogiainstituudis. 10 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Kaspar Nurga vend on keemik Gunnar Nurk.
Teet Nurk

Teet Nurk (sündinud 22. augustil 1954 Väike-Maarjas Virumaal) on eesti metsandusteadlane.
Elulugu.
Teet Nurk on teenistuja poeg.
1972. aastal lõpetas Nurk Rakvere Kaugõppekeskkooli, 1985 EPA metsandusteaduskonna, oli 1989–91 EPA kaugõppeaspirant, magister metsamajanduse erialal (1994, EPMÜ), väitekiri "Hooldusraiete mehhaniseerimise probleeme".
Nurk oli 1986–96 EMI vaneminsener ja nooremteadur, 1996–2004 EPMÜ metsatööstuse instituudi ja 2005– EMÜ metsamajanduse ja maaehituse instituudi lektor.
Teadustöö.
Teet Nurk on uurinud metsa ülestöötamisel kasutatavate traktorite ja masinate sobivust ning selle hindamise aspekte. Umbes 20 teaduspublikatsiooni, üle 30 aimeartikli.
Tiina Nurk

Tiina Nurk (aastani 1936 Viiberg, 1936–1955 Varang; 2. september 1918 Rakvere – 5. detsember 2006 Tartu) oli eesti kunstiajaloolane.
Elulugu.
Tiina Nurk oli teenistuja tütar. Ta sündis Rakveres, kuid kasvas üles Tallinnas, kus lõpetas 1938. aastal Anna Tõrvand-Tellmanni Inglise Kolledži ja 1942. aastal Õdede Kooli. Õppis aastatel 1942–1944 ja 1947–1952 Tartu Ülikoolis, lõpetas ajaloo osakonna kunstiteadlasena; kunstiteaduse kandidaat (1968, TRÜ), väitekiri "Kõrgem Kunstikool "Pallas"" (Tallinn, 1977, 2. tr 2004).
Nurk oli aastatel 1952–1967 Tartu Kunstimuuseumi vanemteadur, seejärel aastani 1972 teadussekretär, 1972–1992 Tartu Ülikooli raamatukogu kunstiteadlane.
Teadustöö.
Tiina Nurk uuris Amandus Adamsoni ja mitmete teiste 19. ja 20. sajandi kunstnike loomingut, kunstikooli Pallas ja A. Stieglitzi kunsttööstuskooli ajalugu, süstematiseeris Tartu Ülikooli raamatukogus leiduvat Lääne-Euroopa graafikat, korraldas sellest näitusi (sh 2002. aasta ulatuslik ülevaatenäitus) ja koostas katalooge. Tiina Nurgalt ilmus üle 40 teaduspublikatsiooni, 30 aimeartiklit.
Minu Leninid

"Minu Leninid" (inglise keeles "All My Lenins", vene keeles "Все мои Ленины") on 1997. aasta Eesti pseudoajalooline komöödiafilm, mis kujutab esimest maailmasõda, bolševike riigipöörde planeerimist ja Vene revolutsiooni.
Sisu.
Noor Eesti poliitik Aleksander Kesküla (näitleja Üllar Saaremäe) on 1908. aastal põgenenud tollase Tsaari-Venemaa osast Eestist Šveitsi. Ta tunneb suurt muret Vene impeeriumis toimuva rahvusliku rõhumise pärast. Neid vaateid jagab ka Vladimir Lenin (näitleja Viktor Suhhorukov), kes nimetab Tsaari-Venemaad "rahvaste vanglaks". 
Kesküla sooritab Berni Ülikoolis oma viimased eksamid. Kui puhkeb Esimene maailmasõda, näeb Kesküla selles oma ajaloolist võimalust ja plaanib Leninit kasutada revolutsiooni algatamiseks Venemaal. Ta loob lausa maniakaalselt suurejoonelised plaanid Venemaa hävitamiseks ja Vene impeeriumi varemetele Suur-Eesti ("Gross-Estland") impeeriumi ehitamiseks. Impeerium koosneks kõigist endistest soome-ugri aladest, sealhulgas Peterburist. Algul tegutseb ta vahendajana Lenini ja Saksa valitsuse vahel, plaanides kasutada Saksa raha revolutsiooni algatamiseks Venemaal. Kesküla ja Saksa välisministeerium sõlmivad kokkuleppe Lenini rahaliseks toetamiseks. Raha kasutatakse kommunistliku partei lendlehtede, brošüüride ja raamatute avaldamiseks. 
Sakslased määravad kogu operatsiooni koordineerima superspioon Mülleri (näitleja Andrus Vaarik). Kesküla ja Müller koolitavad viis meest Lenini teisikuteks, et nad saaksid ta vajadusel välja vahetada.
Ajalooline täpsus.
Autorid ise (stsenaariumi kirjutas Toomas Kall, ideed arendasid edasi Hardi Volmer ja Ott Sandrak) on seda filmi nimetanud pseudoajalooliseks. Sellele vaatamata sisaldab film mitmeid ajaloolisi fakte. Saksa saadik Šveitsis, vabahärra Gisbert von Romberg (näitleja Linnar Priimägi) teavitas tõesti 1914. aasta sügisel oma valitsust "ühest eestlasest, Alexander Keskülast, kes tegi ettepaneku kasutada Leninit meie plaanides Venemaa vastu". Saksa luure uuris Kesküla minevikku ja leidis, et tal oli tõesti ligipääs bolševike siseringile ja Leninile endale (nagu ka filmis). Veelgi enam, Keskülal oli kogemusi mässude korraldamises Venemaal ja ta oli selleks välisabi kasutanud. Ta oli saanud raha Jaapani spioonilt Motohirto Akashilt ja korraldanud 1905. aastal mässe Tallinnas, Riias ja Tartus. 
Sakslaste esmareaktsioon oli skeptiline. Välisministeeriumi eksperdid pidasid bolševikke liiga marginaalseks jõuks, et Venemaa reaalseid olusid mõjutada (nagu ka filmis). Olud muutusid peagi ja 1914. aasta detsembris sai Kesküla sakslastelt 10 000 marka bolševike toetamiseks. 
Kuigi Kesküla informeeris Saksamaa valitsust Leninist, toimus suur osa revolutsiooni ettevalmistamisest tegelikult juudi ärimehe ja poliitiku Alexander Parvusi juhtimisel, kelle käsutuses oli juba miljoneid marku Saksa raha. Filmis Parvust isegi ei mainita ja Kesküla kujutatakse keskse tegelasena. Lenini teisikud ja kool nende õpetamiseks on samuti väljamõeldised.
Vastuvõtt.
Film ei olnud majanduslikult kuigi edukas, kuid seda näidati mitmel festivalil üle Euroopa ja see sai kriitikutelt positiivset tagasisidet.
Aivo Nurkse

Aivo Nurkse (18. veebruar 1941 Küti vald, Lääne-Virumaa – 19. november 1983 Tallinn) oli eesti majandusteadlane.
Elulugu.
Aivo Nurkse oli tööliste poeg.
1963. aastal lõpetas Nurkse Tartu Riikliku Ülikooli, majanduskandidaat (1974, TRÜ), väitekiri "Kartuli- ja köögiviljaturg Eesti NSV-s ning selle arenguperspektiivid".
Nurkse oli 1963. aastast Tallinna Toidukaubastus kaupluste juhataja, aastast 1966 Üleliidulise Konjunktuuriinstituudi TUI Eesti filiaalis, sh 1967–1969 vanemteadur, 1969–1976 sektorijuhataja, 1976–1986 kaubanduskonjunktuuri uurimise ja prognoosimise osakonna juhataja. 
60 teaduspublikatsiooni.
Harri Nurkse

Harri Nurkse (1. jaanuar 1926 Rakvere – 2003 ) oli eesti keemik.
Elulugu.
Harri Nurkse oli maamõõtja poeg.
1947. aastal lõpetas Nurkse Rakvere 1. Keskkooli ja 1952 TPI keemiaosakonna, 1956–59 TPI aspirantuuri.
Nurkse oli 1952–56 Kohtla-Järve Põlevkivitöötlemise Kombinaadi tsehhijuhataja asetäitja ja tsehhijuhataja, 1959–60 Kohtla-Järvel Põlevkivi TUI vanemteadur, 1960–62 keemiasektori juhataja, 1962–86 sünteetiliste materjalide labori juhataja, 1986–92 vanemteadur.
Teadustöö.
Harri Nurkse uurimisvaldkonnad on põlevkivi alküülresortsiinidest toodetavad epoksüvaigud, põlevkivifenoolid ja nendest sünteesitud tooted, orgaaniliste vedeliksegude fraktsioneerimine termodifusiooni teel. Loodud epoksümaterjalidest juurutati tootmisse vaik EIS-1, liim EPO ja kummimodifikaator ARE-1-4 (kõiki neid on toodetud pikka aega). Oli Mendelejevi-nimelise Keemiaseltsi liige. Saanud võistlustel auhindu ja diplomeid. NSVL Rahvamajanduse Saavutuste Näituse pronksmedal (1973) ja hõbemedal (1975). Umbes 100 teaduspublikatsiooni, 20 autoritunnistust.