tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Celâl Bayar

Mahmud Celâleddin Bayar (16. mai 1883, Umerbey Bursa lähedal Türgis – 22. august 1986, İstanbul) oli Türgi poliitik, riigi kolmas president. 
Ta oli kooliõpetaja poeg ning teda õpetati kodus. Hiljem läks ta Prantsuse kooli Bursas majandust ja rahandust õppima. Tema esimeseks töökohaks oli Deutsche Orient Bank, kus ta sai laialdase pangandusalase kogemuse.
Tema poliitiline karjäär algas 1907. aastal, kui ta astus Türgi Uniooni ja Progressi Parteisse. Aastal 1908 edutati ta partei İzmiri haru sekretäriks. Aastal 1920 valiti Celâl Bayar Osmanite riigi viimasesse parlamenti. Kui impeerium langes ja Esimene maailmasõda oli lõppemas, põgenes ta Ankarasse. Seal pidas ta mitmeid ministri ametikohti Suures Rahvusassamblees, mis pani aluse tänapäeva Türgi riigile.
Ta oli 1921–1922 majandusminister ja 1922–1924 rekonstruktsiooni- ja asunduste minister. Aastal 1924 pöördus ta tagasi panganduse juurde. Ta töötas Tööpangas ("İş Bankası"), millest sai Türgi suurim pank.
Pärast poliitikasse tagasipöördumist sai temast 1932. aastal rahvamajandusminister. Ta koostas viieaastase arenguplaani, mis arendas majandust industrialiseerimisega. Aastal 1937 sai temast Türgi peaminister, kuid pärast Mustafa Kemal Atatürki surma jaanuaris 1939 astus ta sellelt ametikohalt tagasi.
Pärast Teist maailmasõda astus ta välja Vabariiklikust Rahvaparteist, mille oli rajanud Mustafa Kemal Atatürk. Ta hakkas juhtima opositsioonilist Demokraatlikku Parteid. Parteil oli suur populaarsus just tänu temale ja see viis Celal Bayari edukalt uuele presidendivalimistele 1950. aastal. Temast sai Türgi uus president ja ta valiti tagasi aastatel 1954 ja 1957.
Tema majanduspoliitika andis prioriteedi eraettevõtluse kätte, mille suhtes riik käitus koordinaatori ja reguleerijana. Samuti pani Celâl Bayar suurt rõhku välispoliitikale.
Järgnenud sõjaväelise riigipöörde käigus mais 1960 kõrvaldati ta võimult. Temale ja ta parteikaaslastele määrati surmanuhtlus, kuid see kergendati tema puhul eluaegseks vanglakaristuseks. Aastal 1964 lasti ta haiguste ja vanaduse tõttu vabadusse.
Tema kodanikuõigused taastati 1974. aastal, kuid ta keeldus vastu võtmast oma õigusjärgset kohta Senatis.
Celâl Bayar suri 103-aastaselt, olles sellega vanimaks elanud endine riigipea kuni 2009. aastani, kui 103 aasta ja 135 päeva vanuselt suri Kambodža endine valitsusjuht Chau Sen Cocsal Chhum.
Arezzo

Arezzo on linn Itaalias Toscana maakonnas, Arezzo provintsi halduskeskus. Arezzo asub Arno jõe ääres.
Suurem osa Arezzo vanalinnast hävis Teises maailmasõjas; endiste kitsaste keskaegsete tänavate asemele rajati laiad avenüüd ja kesklinnas on palju uuemaaegseid ehitisi. Kuid säilinud on ka märkimisväärseid ajaloolisi ehitisi.
Ajalugu.
Rooma ajal kandis asula nime Arretium.
Kultuur.
Arezzos sündis 1304. aastal Francesco Petrarca.
Siena

Siena on linn Itaalias Toscana maakonnas, Siena provintsi halduskeskus.
Ajalugu.
Legendi järgi asutas Siena Romuluse venna Remuse poeg Senius, kuid arheoloogilised väljakaevamised on näidanud, et linn on vanemgi kui Rooma. Enne roomlaste tulekut elas selles piirkonnas etruskide hulka kuuluv sainade hõim, kes ongi arvatavasti linnale nime andnud (on ka teisi seletusi). Siiski on linna embleemil kujutatud kaht poissi imetavat emahunti ning see motiiv on Sienas ja selle ümbruskonnas väga populaarne.
Rooma ajal oli Siena tähtsusetu. Ta kandis siis nime Saena Julia. Suured maanteed läksid linnast mööda. Seetõttu jõudis ka kristlus Sienasse hilinemisega, 4. sajandil, ja väidetavalt alles langobardide vallutuse tulemusena võitis kristlus selles piirkonnas otsustavalt paganluse.
1167. aastani oli Siena piiskopi kontrolli all, siis sai ülestõusu tulemusena vabalinnaks. 1179 sai ta põhiseaduse. Sellest algas linna pidev tõus. Linna tähtsaimad majandusharud olid pangandus ja villatööstus. Kõige tähtsam konkurent oli naaberlinn Firenze. Kui Firenze pooldas gvelfe, asus Siena gibelliinide poolele. 4. septembril 1260 purustas Siena sõjavägi Monteperti lahingus märksa ülekaalukama Firenze armee. 1348. aastal tabas katk seevastu Sienat eriti rängalt ja ta ei saavutanud enam kunagi senist kuulsust. Sellegipoolest säilitas ta iseseisvuse kuni 1557. aastani.
Vaatamisväärsused.
1995. aastal kanti Siena linna ajalooline keskus UNESCO maailmapärandi nimekirja.
Siena südameks, mille ümbruses asuvad ka linna olulisimad vaatamisväärsused, on Piazza del Campo, kuhu jooksevad kokku tänavad linna 17 piirkonnast ("contrada"'st).
Kultuur.
1203. aastal asutati Siena ülikool.
Sienas peetakse igal aastal 2. juulil ja 16. augustil Piazza del Campol Palio festivali.
Belgrad

Belgrad on Serbia pealinn. Sellel on 2. järgu haldusüksuse staatus. 
Suurlinnas, mis asub Sava jõe Doonau peajõkke suubumise kohas, elab ligi veerand riigi elanikest. Jõgede liitumiskohal asub Suur sõjasaar (serbia "Велико ратно острво"), ja selle lähedal Belgradi sadam, mis kooldub ümber vanalinna kirdepoolsema osa.
Nimi.
Lõunaslaavi päritolu nimi "Beograd" tähendab serbia keeles valget linna.
Ajalugu.
Belgrad kui ajalooline piirilinn, mis paiknes Austria-Ungari ja Osmanite impeeriumite vahel, on läbi aegade jäänud sadakonna sõja teele ning seda on vähemalt 44 korral vallutatud ja laastatud.
Vanaaeg.
Belgradi lähistel asunud Vinča on oluline arheoloogiline leiukoht, mille järgi on nime saanud 6.–3. aastatuhandel eKr Doonau aladel levinud Vinča kultuur.
Tänasele linnale panid aluse keldi hõimud 3. sajandil eKr. Linna keldikeelse nime "Singidūn" muutsid roomlastest vallutajad ladinapäraseks "Singidunum"'iks. 3. sajandil anti Singidunumile Rooma koloonia staatus. 395. aastal läks linn Bütsantsi riigi koosseisu.
Keskaeg.
Keskajal hõivasid Belgradi üksteise järel mitmed rändhõimud ja pikemat aega oli linn avaaride käes. Lõunaslaavlased saabusid piirkonda 7. sajandil. Aastasadade vältel võitlesid Belgradi pärast Bütsants, Ungari kuningriik ja Bulgaaria kuningriik.
Serblasest valitsejate kätte läks Belgrad kingitusena Dragutinilt, Ungari kuninga äialt.
Aastatel, mil Serbia impeerium oli sunnitud taanduma lõunast peale suruvate Osmanite ees, sai Belgradist Serbia despootide pealinn. 1427. aastal loovutati linn Ungarile, serblaste pealinnaks sai Smederevo.
Juulis 1456, 3 aastat pärast Konstantinoopoli langemist Osmanite kätte, piiras Türgi sultan Mehmed II suurte vägedega Belgradi, kuid ei suutnud Ungari väejuhi János Hunyadi juhitud kristlaste vägesid võita. Paavsti korraldusel pidid kirikud üle Euroopa Belgradi kaitsjate eest palvetama, kutsuma lõunakella lüües. Katoliiklikes kirikutes on selline komme säilinud tänapäevani.
Uusaeg.
1521. aastal vallutas Osmanite riik lõpuks siiski Belgradi. Linnast sai Belgradi pažalíki keskus ja Osmanite riigi suuruselt teine linn Euroopas, suurem oli vaid pealinn Konstantinoopol. 17. ja 18. sajandil vallutasid Belgradi mitu korda Saksa-Rooma riiki kuulunud Austria ertshertsogkonna väed, kuid Osmanitel õnnestus linn alati tagasi võita.
Pärast Serbia osalist iseseisvumist 19. sajandil viidi esialgu Kragujevacis asunud Serbia vürstkonna pealinn 1841. aastal Belgradi üle, olles aastatel 1882–1918 Serbia kuningriigi pealinn. Teisel pool Sava jõge asuv Zemun kuulus Esimese maailmasõjani Austria-Ungarile ja ühendati alles seejärel Belgradiga. 
Uusim aeg.
Aastatel 1918–2003 oli Jugoslaavia pealinn ja 2003–2006 Serbia ja Jugoslaavia pealinn.
Üritused.
Belgradis on toimunud
Haldusjaotus.
Linn jaguneb 17 omavalitsuseks, neist 10 on linnalised ja seitse eeslinna staatusega.
Rahvastik.
2011. aasta rahvaloenduse järgi elas Belgradis 1 659 440 inimest. Rahvuslik koosseis oli järgmine:
Majandus.
2009. aasta seisuga toodetakse 40% Serbia SKP-st Belgradis.
Näljastepp

Näljastepp ehk Lõuna-Näljastepp (kasahhi "Мырзашөл" (Mõrzašöl), usbeki "Mirzacho‘l") on kõrb Aasias. Piirneb lõunas Turkestani ahelikuga, idas Sõrdarja oruga ja loodes Kõzõlkumi kõrbega. Valdavalt lössikõrb.
Ponza saared

Ponza saared (itaalia keeles "isole Ponziane") on vulkaanilise tekkega saarestik Türreeni mere Gaeta lahes. Itaaliale kuuluvate saarte kogupindala on 11,39 ruutkilomeetrit, suurim kõrgus merepinnast 280 meetrit (Guardia mägi Ponza saarel). Kaks saart, Ponza ja Ventotene on asustatud, püsielanikkond on umbes 4000 inimest.
Augustuse ja Mussolini ajal kasutati saari poliitiliselt soovimatute isikute väljasaatmiskohana. Tänapäeval on saared turistide meelissihtkohaks.
Saarestikku kuulub 6 suuremat saart, mis jagunevad kahte rühma:
Saartel on parvlaeva- ja tiiburlaevaühendus Formia, Anzio, Terracina, San Felice Circeo, Napoli, Pozzuoli ja Ischiaga.
George F. Kennan

George Frost Kennan (16. veebruar 1904 – 17. märts 2005) oli Ameerika Ühendriikide diplomaat ja politoloog. Ta on Trumani doktriini ja ohjeldamispoliitika üks autoreid. Tema sugulase George Kennani nime kannab samanimeline uurimisasutus.
Diplomaadina.
Varajane diplomaatiline karjäär.
Ta alustas diplomaatilist teenistust 1925. aastal Genfis, siirdus sealt 1927 Hamburgi ja 1928 Tallinna. Loomulikult ei olnud tavaline kontoritöö Eesti pealinnas tema tõeline ülesanne. Tol ajal olid Ameerika Ühendriikide Tallinna, Riia ja Kaunase saatkonnad koolituspaigaks tulevastele Venemaa-spetsialistidele ning sama huvi oli ka Kennanil. 1929. aasta alguses viidi Kennan üle Riiga, mis oli edutamine. Oma Tallinna saabumist meenutas ta: "Esimene ametisse määramine, mis oli osa minu esialgsest Venemaa-koolitusest, oli asekonsuli amet Tallinnas. Tallinn oli siis, ja ma loodan, et on ka praegu, kaunis hansalinn – Saksa Lübecki põhjamaine jäljend –, mida ümbritses kohatu, kuid mitte ebameeldiv, samas aga puhtalt vene agul."
Külm sõda.
1946. aasta veebruaris saatis Kennan USA riigidepartemangule 5542-sõnalise ehk niinimetatud pika telegrammi. Hiljem avaldas ta sisuliselt sama teksti ajakirjas Foreign Affairs artiklina "The Sources of Soviet Conduct" varjunime X all. Artiklit tuntakse seetõttu ka X-artiklina. Selles väitis Kennan, et Nõukogude Liit otsib võimalusi oma mõjuvõimu laiendamiseks Lääne arvelt ning kutsus USAd Nõukogude Liidu suunal ellu viima "pikaajalist, kannatlikku, kuid kindlat ja valvsat ohjeldamispoliitikat".
1952. aastal nimetati Kennan Moskvasse suursaadikuks, kuid Venemaa kuulutas ta "persona non grata"'ks, kui Kennan oli võrrelnud elutingimusi Moskvas tingimustega Berliinis sel ajal, kui teda Teise maailmasõja alguses seal paar kuud kinni peeti. Ning Nõukogude võimud tõlgendasid seda omakorda Nõukogude riigi samastamisega Natsi-Saksamaaga.
Pajusi vald

Pajusi vald oli vald Jõgeva maakonnas.
Pajusi vald paiknes Jõgeva maakonna loodeosas, piirnes idas Jõgeva valla, lõunas Põltsamaa valla, kagus Puurmani valla ning loodes Järvamaa Koigi ja põhjas Koeru vallaga. Valda läbis Jõgeva–Põltsamaa maantee.
Pajusi valla pindala oli 232,4 km². Maksimaalne ulatus põhjast lõunasse on 16 kilomeetrit ja läänest itta 23 kilomeetrit.
Pajusi vallavanem oli Reet Alev.
Ajalugu.
Pajusi valla omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1991.
2017. aastal ühines vald Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus Põltsamaa vallaga, välja arvatud Kaave küla, mis liitus Jõgeva vallaga.
Loodus.
Pajusi vald asus Kesk-Eesti lavamaal, kus peamine maastikutüüp on kergelt lainjas moreenitasandik. Valla kirdeosa ulatub Alutaguse madalikule. Seal paiknevad Tapiku ja Kauru soo.
Pajusi valla peamised loodusrikkused olid viljakas põllumajanduslik maa ja mets, maavaradest on olulisemad turba ja paekivi varud. Valla põhjapoolne osa on rikas metsa poolest, asustus on hõre. Omaette vaatamisväärsus on sealne loodus, metsades esineb põtru, metskitsi, metssigu.
Veekogudest asus valla territooriumil Kõpu veehoidla. Vald piirnes läänes ja põhjas Põltsamaa jõega. Pajusi valla territooriumilt said alguse Pikknurme ja Umbusi jõgi.
Rahvastik.
Külad.
Vallas oli 23 küla. Need on:
Aidu, Arisvere, Kaave, Kalana, Kauru, Kose, Kõpu, Kõrkküla, Lahavere, Loopre, Luige, Mõisaküla, Mõrtsi, Nurga, Pajusi, Pisisaare, Sopimetsa, Tapiku, Tõivere, Uuevälja, Vorsti, Vägari, Väljataguse.
Rahvaarv.
Asustuse tihedus Pajusi vallas oli väikseim Jõgeva maakonnas. 2010. aasta 1. jaanuari seisuga oli Pajusi vallas 1422 elanikku. Sarnaselt enamiku Eesti maaomavalitsustega iseloomustas ka Pajusi valla elanikkonda vananemine ja vähenemine.
Kultuur.
Vallas oli 1 rahvamaja – Pajusi Rahvamaja – ning kolm raamatukogu – Aidu, Pajusi ja Tapiku raamatukogud. Tegutseb rahvatantsurühm Kaljaan.
Haridus.
Pajusi vallas töötas kaks lasteaed-kooli – 4-klassiline Aidu Lasteaed-Algkool 9 lasteaialapse ja 19 õpilasega ja 6-klassiline Pisisaare Algkool 32 õpilase ja 15 lasteaialapsega.
Majandus.
Põllumajandusliku tootmisega tegelevatest ettevõtetest tegutsevad AS Pajusi ABF, AS Merix Kinnisvara, OÜ Uuevälja Köögivili. Tööstusvaldkonna ettevõtetest Eltor OÜ – elektritööd, kauba- ja reisijatevedu ning veevarustus- ja kanalisatsioonitööd, Kaltsiit AS – paekivikillustiku tootmine ja jaekaubandus, Luige Kivi OÜ – paekivikillustiku tootmine, Lucisi OÜ – lihasaaduste tootmine, Maitsev OÜ – toiduainete tootmine.
Viimsi vald

Viimsi vald on vald Eestis Harju maakonnas Tallinnast idas. Vald hõlmab Viimsi poolsaare ning Naissaare, Prangli, Aksi, Keri, Kräsuli, Seinakari, Kumbli ja Pandju saare.
Ajalugu.
Viimsi poolsaare vanimad arheoloogilised leiud pärinevad 3. ja 4. sajandist. Need tulid päevavalgele 1990 muinaskalmete väljakaevamistel Pärnamäel, kus avastati üle 200 muinasleiu.
Vanimad kirjalikud teated Viimsi kohta on "Taani hindamisraamatus" 1241. aastast. Sealses nn Suures Eestimaa nimistus on esmamainitud Revala kihelkonna Jõelähtme kirikuringkonnas seitsmeadramaalist küla Uainrat (hääldus: Vianra, Viama).
1219. aastal ristiti külaelanikud Taani vallutajate poolt.
Haabneemet on esimest korda mainitud 1271 ("Apones"), Miiduranda 1588 ("Mitorannes"). Haabneeme asutati rootslaste vallutusretkede ja sisserände tulemusel. Keskajal asustasid Haabneemet rootslased, kellel oli seal väike mõis (Habbinem) ja kindlus.
Viimsi mõisa rajas Pirita klooster 1471. Liivimaa Ordu eraldas (müüs) Pirita kloostrile oma Tallinna linnuse peamised valdused Viimsi poolsaarel ning klooster rajas Viimsi põlisküla maadele mõisa. Pärast kloostri hävitamist 1577 kuulus mõis Rootsi kroonule, alates 1629 Tallinna bürgermeistrile Otto Derenhtalile. 1882 ostis Felix Schottländer Viimsi mõisa ühes Aegna saarega parun Maydellilt.
Viimsi vald asutati Viimsi rahva tahtel Viimsi valla asutamiskoosolekul 26. jaanuaril 1919 ja EV Ajutise Valitsuse loal. Valla koosseisu arvati ka Leppneeme, Tammneeme ja Pirita küla. Valla piires elas 1258 elanikku.
Viimsi vald eraldati 1919 Nehatu vallast ja kaotati 1939 seoses Iru valla moodustamisega. Hilisem Viimsi külanõukogu sai omavalitsusliku valla staatuse 1990. aasta detsembris. 20. detsembril 1990 taastati valla omavalitsuslikud õigused.
Pirita küla (211 ha ja 170 elanikuga) liideti 7. jaanuaril 1923 Tallinnaga.
Viimsi külanõukogu sai 20. detsembril 1990 esimesena Harjumaal taas valla õigused ja staatuse.
Viimsi valla sõprusvallad on Ylivieska Soomes ja Täby vald Rootsis.
Viimsi mõisas tegutseb tänapäeval Eesti Sõjamuuseum – kindral Laidoneri Muuseum, Rannarahva muuseum. 
Asustus.
Viimsi vallas on 2 alevikku ja 20 küla. 
Alevikud.
Viimsi, Haabneeme.
Külad.
Idaotsa, Kelnase, Kelvingi, Laiaküla, Leppneeme, Lubja, Lõunaküla (Storbyn), Lääneotsa, Metsakasti, Miiduranna, Muuga, Pringi, Pärnamäe, Püünsi, Randvere, Rohuneeme, Tagaküla (Bakbyn), Tammneeme, Väikeheinamaa (Lillängin), Äigrumäe.
Loodus.
Maismaa osa on 47 km², poolsaare pikkus 15 km, laius 6 km, kõrgeim punkt on Lubjamägi (51,4 m), merepiir 43,7 km. 
Maastiku kaitsealad: Mäealuse maastikukaitseala, Haabneeme ja Lubja klindiastangu maastikukaitsealad, Krillimäe maastikukaitseala, Leppneeme-Tammneeme maastikukaitseala, Rohuneeme maastikukaitseala, Naissaar on alates 1995. aasta märtsist looduspargi staatuses ning Prangli ja Aksi saared on maastikukaitsealad.
Sõpruslinnad.
Viimsi vallal on väljaspool Eestit järgmised sõpruslinnad ja -vallad:
Euskadi ta Askatasuna

Euskadi ta Askatasuna (baski keeles 'Baskimaa ja vabadus', lühendina ETA) oli baskide terroriorganisatsioon, mille eesmärk oli iseseisva sotsialistliku baski riigi loomine seitsmest baski provintsist Hispaanias ja Prantsusmaal ning oma liikmete vanglatest vabastamine. ETA poliitiliseks tiivaks peeti Hispaanias keelatud Herri Batasuna parteid.
20. oktoobril 2011 teatas ETA, et lõpetab täielikult vägivallateod. ETA kutsus avalduses Prantsusmaa ja Hispaania valitsusi üles vastuseks alustama otsedialoogidega. Hispaania kaitseminister Carme Chacon teatas vastuseks, et Hispaania valitsus ei kavatse ETA-ga läbi rääkida.
20. aprillil 2018 palus ETA vabandust valu ja kahju eest, mida ta põhjustas aastakümneid kestnud võitluses iseseisvumise nimel, ning palus ohvritelt andestust. 2. mail 2018 teatas ETA oma kõigi struktuuride täielikust laialiminekust.
Juhid ja tegevus.
ETA loodi 1959. aastal. 1968. aastani oli liikumine suhteliselt rahumeelne. Lõhuti infrastruktuuri ja Hispaania sümboleid ning heisati keelatud baski rahvuslippu avalikes kohtades.
1970. aastatel terrorirünnakute arv tõusis kiiresti. Peamiselt rünnati Hispaania võimuesindajaid. ETA pommirünnakutes on hukkunud 829 inimest, neist 343 tsiviilisikud.
Nende tuntuim ohver on endine Hispaania peaminister Luís Carrero Blanco.
ETA terroriaktid:
Herri Batasuna.
Baski separatistide poliitilise tiiva esindaja Herri Batasuna partei keelustati 2002. aastal ja selle endised juhid viibivad väidetava terroristide toetamise eest vanglas.
Magnus I

Magnus I ja Magnuse nimelisi valitsejaid on olnud mitu.
Vladislav I

Valdislav I nime all on tuntud mitu valitsejat:
Władysław I nime all on tuntud:
Vladislav III

Vladislav III nime all on tuntud mitu monarhi:
Władysław III nimelised monarhid:
Kasepää valla lipp

Kasepää valla lipp on Jõgeva maakonna endise Eesti haldusüksuse Kasepää valla lipp.
Lipp on kinnitatud 22. jaanuaril 1999.
Lipu kirjeldus.
Valla lipp on ristkülikukujuline vapilipp. Kangas on jagatud horisontaalselt kaheks väljaks, ülemine väli, mis moodustab 1/4 lipu kõrgusest on sinine, alumine väli aga moodustab 3/4 ja on kollane. Kollasel väljal on kolm musta kirikukella 2+1.
Lipu normaalmõõtmed on 105×165 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 7:11.
Põhjendus.
Kasepää vald asus Peipsi järve kaldal ning sinine laid tähistabki Peipsi järve. Kollane tähistab Venemaalt usulise tagakiusamise eest siia põgenenud vanausuliste ikoonimaalijate koolkonda, millele pani aluse vanausuliste kunstnik Gavriila Frolov 19. sajandil. lõpul. Frolovi ja tema õpilaste tööd on levinud üle maailma. Kolm kella on seotud vanausuliste kloostri juures asuva kellatorniga, mis on ehitatud 1879. aastal. Kellatornis on 9 erineva kõlaga kella. Tornikellad asuvad ridades ning ka lipul kolmnurkselt asetatud kellad moodustavad kolm rida. Must tähistab viljakt mulda ja põlluharimist.
Alarich I

Alarich I (ladina keeles "Alaricus"; umbes 370 – 410) oli läänegootide kuningas 395–410. Muinaspõhjakeelne "Alrekr" tähendab 'kõige' või 'kõigi valitsejat'.
Elu.
Alarich juhtis 394. aastal Ida-Rooma keiser Theodosius I liitlasena Frigiduse lahingus läänegootide vägesid, kus aitas alistada keiser Eugeniuse vägesid, mida juhtis frangi päritolu väejuht Arbogast. Gootide kaotused olid suured. 
Alarich oli pärast Theodosius I surma 395. aastal pettunud, kui temast ei saanud Rooma armee väejuhti. Ta algatas Balkani poolsaarel mitu röövretke, mida vahel toetasid ka kohalikud roomlased. 401. aastal otsustas ta tungida Itaaliasse, purustas 402. aastal Mediolanumit (Milano) valvanud Rooma väed, asus linna piirama ning pidas kolm lahingut Rooma väepealiku Stilicho vägedega, kus kumbki pool ei saavutanud otsustavat võitu. Alarich lahkus Itaaliast Illyricumi suunas. 405. aastal soovis Stilicho temaga rahu sõlmida ning pakkus talle Rooma armee "magister militium"′i ametikohta, mida aga Konstantinoopoli keisrivõim ei tunnistanud.
Alarich piiras 408. aastal Rooma linna, mis oli kaotanud oma tähtsuse, kuna Lääne-Rooma keisririigi pealinnaks oli 402. aastast olnud Ravenna, sest Lääne-Rooma keiser Honorius andis seal välja seadusi. Temaga liitusid ka endised Stilicho sõdurid. Alarich lahkus pärast väärtesemete ja raha saamist.
410. aasta suvel pöördus ta tagasi Rooma, vallutas linna sama aasta 24. augustil ning lasi seda kolm päeva rüüstata. Lisaks röövis ta Lääne-Rooma keisri (395–423) Honoriuse õe Galla Placidia.
Surm.
Pärast Rooma rüüstamist liikus Alarichi sõjavägi läbi Calabria piirkonna Põhja-Aafrika poole. Teel sinna nakatus Alarich, tõenäoliselt malaariasse, ja suri kõrges palavikus olles Cosenza linnas. 6. sajandil elanud ajaloolase Jordanese järgi maeti Alarich läänegootide kombe kohaselt Busento jõe põhja. Jõgi juhiti orjade abil ajutiselt voolusängist kõrvale ja Alarich maeti koos suure hulga sõjasaagiga (sealhulgas väidetavalt ka 70. aastal Jeruusalemma templist varastatud menoraaga) jõe põhja kaevatud hauda. Hiljem kõik orjad hukati, et nad ei saaks haua asukohta paljastada. Alarich I hauda ja mainitud aardeid on pikka aega otsitud, teiste hulgas ka näiteks SS-i juhi Heinrich Himmleri poolt, kuid seni edutult.
Karula valla lipp

Karula valla lipp on Valga maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Karula valla lipp.
Lipp kinnitati 14. septembril 1994. Lipu kavandi autor on kunstnik Linda Tamm.
Lipu kirjeldus.
Karula valla lipuks on ruudukujuline vapilipp. Valge, pealt poolt laineline laid kolme laineharjaga jagab kanga horisontaalselt roheliseks ja siniseks väljaks. Ülemine väli on roheline ning sellel on kõrvuti kolm valget kuuske, iga laineharja kohal üks. Lipu alumine väli on sinine.
Lipu normaalmõõtmed on 105×105 cm.
Lipu kasutamise kord.
Valla lipp heisati järgmise korra alusel: 
Kasutamiskõlbmatuks muutunud valla lipp kuulub sündsal viisil hävitamisele.
Vetla

Vetla küla on küla Harju maakonnas Anija valla idaosas Jägala jõe ääres.
Vetla küla on kirjalikult esmamainitud 1379. aastal. Toona saksakeelse nimega Vettevilge, tõenäoliselt Veteviljast tuletatuna, viitega vesiveskile – veski järgi sai küla hiljem nime. 1694. aastal oli küla nimi juba Wetla, 1844 Wätla. 1977. aastal liideti Vetla külaga Taganurga küla. Küla läbivad Perila–Jäneda tee ja Paunküla–Vetla tee.
Veski ja hüdroelektrijaam.
Vesiveski omanikuks sai 1920. aastatel Hugo Pärnamäe, kes renoveerimistööde käigus asendas vesiratta Rootsist tellitud veeturbiinidega, mis töötasid Nõukogude aja lõpuni: suurem turbiin andis elektrit ning aitas jahvatada jahu ja hoida töös saekaatrit, väiksema turbiini vooluga varustati talud kahe kilomeetri raadiuses. Veskimehe hooned asuvad veski vastas, kõrgel vasemkaldal. 2003. aastal ehitati veski juurde hüdroelektrijaam. Paisu tõttu on Vetlas paisjärv.
Sõjad.
Külas asuvad Vabadussõja mälestussammas ja Vabadussõjas hukkunute ühishaud, mis on arvatud ajaloomälestisteks. Sammas püstitati esimest korda 1932. aastal, 1940. aastal see lõhuti ja uputati jõkke, 1942. aastal toodi sammas välja ja pandi uuesti püsti, kuid nõukogude võimu ajal hävitati taas. Vetla lahingu 71. aastapäevaks jaanuaris 1990 paigaldati sammas uuesti vanale kohale.
Sild.
Vetla raudbetoonist sild valmis 1932. aastal. Varem kasutati jõeületuseks koos veskipaisuga ehitatud puusilda, kuid too lagunes. Uus sild ehitati paisust eemale, tänapäevasele asukohale, Jüri–Peningi maanteele, mistõttu muutus ses kohas ka tee sirgemaks. Sild õhiti taganeva punaväe poolt 1941. aastal ja liiklus toimus veepaisule rajatud ajutisel sillal. Praegune sild valmis 1960. aastatel.
Loodus.
Piirkonda ümbritsevad soised metsad. Läheduses asuvad Kakerdaja raba ja Kõrvemaa maastikukaitseala, Taganurga (Rootsipere) mõhnastik, Eestis ainulaadne mandrijää servakuhjatiste vormi esinemine. Vetla külas asub Anija valla kõrgeim tipp, 104 meetri kõrgune Määrasmägi. Vetlas asub Kaeramäe Silmaallikas.
Kultuur.
Vetlas filmiti 2019. aasta veebruaris mängufilmi "Hüvasti NSVL" stseene ning 2021. aasta augustis Serbia telesarja "Besa" märulistseene.
Matkarajad.
Vetlat läbivad ja selle läheduses on mitu matkarada: Kakerdaja loodusrada (7 km), Peraküla–Aegviidu–Ähijärve matkatee (870 km), Oandu-Aegviidu-Ikla matkarada (372 km), Penijõe–Aegviidu–Kauksi matkatee (615 km).
Kasepää vald

Kasepää vald oli kohalik omavalitsusüksus Jõgeva maakonna idaosas Peipsi rannikul.
Vald liideti 2017. aastal Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus moodustatud Mustvee vallaga.
Vald piirnes idas Peipsi järvega, lõunas Pala vallaga, läänes Saare vallaga, põhjas Torma valla ja Mustvee linnaga. Vald asus Eesti ja seega ka Euroopa Liidu maismaa idapiiritsoonis.
Kasepää vallavanem oli Jüri Vooder.
Looduslik asend.
Naabervaldadest eraldasid Kasepää valda suured metsa- ja soomassiivid. Metsa- ja metsastuvate maade osakaal oli üle poole valla territooriumist. Kasepää vald oli pinnamoelt madal ja tasane, puudusid kõrgemad pinnavormid. Valla maad olid üldiselt liigniisked. Kohati olid need ajutiselt Peipsi poolt üle ujutatud. Valla lõunaosas suubus Peipsi järve Kullavere (Omedu) jõgi.
Asustus ja rahvastik.
Valla elanikkond vähenes pidevalt. Kui 1970. aastal elas vallas 2058 inimest, siis 1996. aastal oli elanikke 1580. 1996. aastal prognoositu kohaselt pidi elanike arv langema 2011. aastaks 1490-ni Tegelikult elas juba 2000. aastal vallas vaid 1485 elanikku.
Külad: Kaasiku, Kasepää, Kükita, Metsaküla, Nõmme, Omedu, Raja ja Tiheda.
Ajalugu.
Vald moodustati 1992. aasta 30. aprillil. Aastatel 1992–1998 kandis Kasepää vald "Raja valla" nime.
Eesti omavalitsuste haldusreformiga moodustati 2017. aastal Avinurme valla, Kasepää valla, Lohusuu valla, Mustvee linna ja Saare valla ühinemisel uus haldusüksus – Jõgeva maakonda kuuluv Mustvee vald.
Stimsoni doktriin

 
Stimsoni mittetunnustamisdoktriin on USA välispoliitiline doktriin, mille kohaselt USA ei tunnusta sõjalise jõu kasutamise või sellega ähvardamisega saavutatud territoriaalseid muutusi.
Stimsoni doktriin sai alguse 7. jaanuaril 1932, kui Ameerika Ühendriikide riigisekretär Henry Stimson saatis Hiina ja Jaapani valitsustele noodi, milles teatas muu hulgas, et USA ei kavatse tunnustada Kelloggi-Briandi pakti rikkumise tulemusena toimunud territoriaalseid muudatusi (Jaapan oli osa Hiinast okupeerinud).
Stimsoni doktriin oli aluseks Eesti, Läti ja Leedu iseseisvuse taastamisele 1991. aastal.
Düsseldorf

Düsseldorf on linn Saksamaa lääneosas, Nordrhein-Westfaleni liidumaa pealinn ja Düsseldorfi ringkonna halduskeskus. Asub Reini jõe ääres Düsseli jõe suudmes.
Düsseldorfi on esmamainitud 1135. aastal, linnaõigused sai 1288.
Dō

Dō (道, "dō" 'liikumine, kulgemine, tee'; hiina sõnast "dào", jaapani keeles) on nimetus mitmesugustele Jaapani rahvuslikele kunstidele, milles püütakse saavutada täiuslikkust nii vaimses kui ka füüsilises mõttes. "Dō" on seotud zen-budismiga ja põhineb suures osas selle arusaamadel.
Tuntumad "dō"'dest on jaapani teetseremoonia "sadō" (茶道), lilleseadekunst "kadō" (華道), sõjakunst "budō" (武道) ja samuraikoodeks "bushidō" (武士道), mitmesugused võitluskunstid: "aikidō" (合気道), "jūdō" (柔道; džuudo), "karate-dō" (空手道; karate), "kendō" (剣道) jne.
Korea keeles vastab sellele sõnaosale "do" (도; näiteks korea võitluskunst taekwondo (태권도, 跆拳道) jne).
Dofään

Dofään (prantsuse keeles "le dauphin" 'delfiin') on Prantsuse kuninga troonipärija nimetus Valois'de ja Bourboni dünastia ajal. 
Nimetus kuulus algselt Alboni krahvi Guigues IV järeltulijale, kelle vapil oli kujutatud delfiini. 1349. aastal müüs tema järeltulija, Vienne'i dofään Humbert II oma maad Prantsusmaa kuningale Philippe VI-le lisatingimusega, et troonipärija peab kandma dofääni tiilit.
Dofääni abikaasa on dofiin.
Esimene Prantsuse kroonprints, kes kandis dofääni tiitlit, oli Charles V.
1084

1084. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 1030. aastad 1040. aastad 1050. aastad 1060. aastad 1070. aastad - 1080. aastad - 1090. aastad 1110. aastad 1110. aastad 1120. aastad 1130. aastad
Aastad: 1079 1080 1081 1082 1083 - 1084 - 1085 1086 1087 1088 1089
1181

1181. aasta
Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand
Aastakümned: 1130. aastad 1140. aastad 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad - 1180. aastad - 1190. aastad 1200. aastad 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 
Aastad: 1176 1177 1178 1179 1180 - 1181 - 1182 1183 1184 1185 1186
1105

1105. aasta
Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand
Aastakümned: 1050. aastad 1060. aastad 1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad - 1100. aastad - 1110. aastad 1120. aastad 1130. aastad 1140. aastad 1150. aastad
Aastad: 1100 1101 1102 1103 1104 - 1105 - 1106 1107 1108 1109 1110
Urmas Puhkan

Urmas Puhkan (sündinud 20. veebruaril 1967 Nadalamas) on eesti keraamik.
Ta lõpetas 1992. aastal Eesti Kunstiakadeemia keraamika erialal. Juba õpingute ajal osales näitustel ning on 1988. aastast tegutseva kunstirühmituse Neoeksprepost asutaja.
Ta on loonud skulpturaalset keraamikat, kureerinud keraamikanäitusi nii Eestis, kui ka välismaal, olnud üks ARS Keraamikakeskuse algatajaid.
Puhkan on üks varasemaid stuudiokeraamika viljelejaid Eestis, tema eestvedamisel avati Tallinna vanalinnas 1993. aastal Asuurkeraamika – esimene omataoline keraamika töökoda-galerii Eestis, kus külastajad said tutvuda nii keraamika kui ka selle valmimisprotsessiga. Ühiselt on arendatud keraamika eriala ja korraldatud näitusi nii Eestis kui ka välismaal. 2008. aastast MTÜ-na tegutsev Asuuritorn jätkab keraamikakeskusena vanalinnas alustatut keskaegses linnamüüris asuvas Loewenschede tornis, kus korraldatakse keraamikanäitusi, -esitlusi ja -koolitusi.
Puhkan on olnud Kohila rahvusvahelise keraamikasümpoosioni korralduskomitee liige.
Ta on ka kaasaegsele tarbekunstile ja disainile keskendunud Hop galerii nõukogu liige. 1993. aastast on Urmas Puhkani loomingut eksponeeritud enam kui 60 näitusel nii Eestis kui ka välismaal. 1996. aastast on ta Eesti Keraamikute Liidu liige.
Urmas Puhkan on 2005. aastast Eesti Kunstiakadeemia keraamikaosakonna juhataja.
Kullastandard

Kullastandard on rahasüsteem, kus omavaluuta vahetuskurss on kulla suhtes fikseeritud. Tänapäeval ei ole kullastandard enam rahasüsteemina kasutusel. 
Rahvusvahelise kullastandardi loomine.
Prantsuse-Preisi sõja järel võttis ning vastühendatud Saksamaa kasutusele Reichsmarga ning läks üle kullastandardile, kasutades rahapakkumise suurendamiseks Lõuna-Aafrikas kaevandatud kulda. Peagi läks ka enamik teisi maailma riike üle kullastandardile.
Kullastandardi kasutuselevõtt eri maades:
Judo 1976. aasta suveolümpiamängudel

Judo 1976. aasta suveolümpiamängudel Montréalis 27.–31. juulil.
Kergekaal (kuni 63 kg).
32 võistlejat.&lt;br&gt;
Olümpiavõitja 1972: T. Kawaguchi (Jaapan).
Kergekeskkaal (kuni 70 kg).
29 võistlejat.&lt;br&gt;
Olümpiavõitja 1972: T. Nomura (Jaapan).
Keskkaal (kuni 80 kg).
31 võistlejat.&lt;br&gt;
Olümpiavõitja 1972: S. Sekine (Jaapan).
Poolraskekaal (kuni 93 kg).
35 võistlejat.&lt;br&gt;
Olümpiavõitja 1972: Šota Tšotšišvili (NSV Liit).
Raskekaal (üle 93 kg).
20 võistlejat.&lt;br&gt;
Olümpiavõitja 1972: Wilhelm Ruska (Holland).
Absoluutne kategooria.
30 võistlejat.&lt;br&gt;
Olümpiavõitja 1972: Wilhelm Ruska (Holland).
Minimalism

Minimalism on stiil, vool ja suund kunstis, kirjanduses, muusikas ja arhitektuuris, mille iseloomulikuks tunnuseks on võimalikult vähene kaunistuste, ilustuste ja detailide kasutamine ning keskendumine ainult hädavajalikule.
Kunst, disain ja arhitektuur.
Kuigi minimalismile ehk minimaalkunstile omaseid jooni – lihtsust, askeetlikkust, selgust – võib leida juba Vene konstruktivistide loomingus, loetakse traditsiooniliselt minimalismi alguseks 1964. aastat, mil esimest korda eksponeeriti Dan Flavini minimalistlikku installatsiooni "Monument V. Tatlinile", mis oli neoonvalgustitest loodud konstruktsioon, pühendatud vene konstruktivistlikku suunda esindavale kunstnikule.
1960. aastate kunstis vastandus minimalism populaarsele abstraktsele ekspressionismile, selle vaba eneseväljenduse ideele. Minimalistlik kunstiteos on teos iseeneses, sellel puudub tavaliselt sümboolne või narratiivne tähendus ja sisu. Sageli kasutati lihtsaid geomeetrilisi kujundeid, kompositsioonid on lihtsad, puhtad.
Minimalismi võib lugeda üheks opkunsti eellaseks.
Minimalismi kujutavas kunstis on Barbara Rose'i eeskujul nimetatud ka ABC-kunstiks. 
Arhitektuuris on kuulsaim minimalistliku idee kandja Mies van der Rohe, kes on tuntud minimalismi põhiidee "Less is more" ("Vähem on rohkem") populariseerijana. 
Minimalistlik sisekujundus on paljus inspireeritud Jaapani traditsioonilisest sisekujundusest. Kasutatakse lihtsaid (geomeetrilisi) vorme, avatud ruumi, tihti musta ja valget, dekoratsioone ja kaunistusi on minimaalselt. Viimase kümne aasta jooksul on minimalistlik sisekujundus taas olnud populaarne kogu maailmas.
Muusika.
"Minimalism muusikas" tekkis 1960. aastate alguses ja tähendab oma ehedas vormis üksikute muusikaliste ideede (järkjärgulist, astmelist) kordamist pika aja jooksul.
Tuntuim minimalismi esindaja ja üks loojatest on Steve Reich. Ta kasutas esimesena eksperimentaalseid tehnilisi võtteid, kus lasi linditsüklitel omavahelisest faasist kergelt välja libiseda ("It's Gonna Rain" 1966).
Kiiresti hakkasid minimalismist huvituma ka traditsioonilisse klassikalisse muusika ringkonda mittekuuluvad inimesed, mis omakorda nõudis heliloojatelt mahukamaid teoseid.
Philip Glassi lavatriloogia (Einstein on the Beach, Satyagraha, Akhnaten) 1970. aastate lõpus ja järgmise kümnendi alguses liitis tema loodud muusikale avangardismi alged. 21. sajandil käsitletakse minimalismi, avangardismi ja elektronmuusikat üheskoos.
Tydeus

Tydeus oli vanakreeka mütoloogias Oineuse ja Periboia poeg, Diomedese isa.
Tydeus sündis väljaspool abielu. Oineus ei hoolinud ei temast ega ta emast, võib-olla sellepärast, et Periboia oli madalast soost. Tema sugulaste ega päritolu kohta pole midagi teada. Oineus abiellus Althaiaga.
Periboia asus elama Argosesse, kus Tydeus üles kasvas. Ta tegi sõjaväes kiiret karjääri, kuni Argose kuningas Adrastos talle oma tütre Deipyle naiseks andis. Neil oli üks laps, poeg Diomedes.
Tydeus hukkus sõjakäigus Seitse Teeba vastu, olles kaotajate poolel. Melanippos haavas teda surmavalt. Jumalanna Athenale Tydeus meeldis; ta hankis kõiki haavu raviva eliksiiri ja jooksis sellega Tydeuse juurde. Vahepeal oli Amphiaraos Melanippose tapnud ja tema pea Tydeusele toonud. Tydeus lõi kolju lõhki ja sõi Melanippose ajusid. Seda ilgust nähes virutas Athena eliksiiripudeli puruks ja Tydeus suri.
Adrastos pidas langenute matusetuleriida juures kõne, milles nimetas Tydeust heaks vaikseks meheks, kes oskas mõõka ja kilpi targalt tarvitada. Tal olevat olnud avar hing ja oma väärtust näitas ta mitte sõnade, vaid tegudega. Teised allikad nimetavad teda seevastu metsikuks võitlejaks; seesuguste lahknevuste puhul on matusekõne harilikult vähem usaldusväärne.
Nimetatud sõjas ja järgnenud epigoonide sõjaretkel, ehkki tagumise neist Argos võitis, langes niisugusel hulgal Argose ülikuid, et kui Adrastos oma poja surma üle kurvastades hinge heitis, polnud paremat troonipärijat kui Tydeuse poeg Diomedes.
Homeros on "Iliases" Tydeusele nii sageli ja detailselt vihjanud, et on oletatud, et ta koostas veel ühe eepose sõjast Seitse Teeba vastu, mille peategelane pidi olema Tydeus.
Tulemaa provintsi lipp

Tulemaa provintsi lipp on Argentina Tulemaa provintsi (ametlikult Tulemaa, Antarktise ja Lõuna-Atlandi saarte provintsi) lipp. 
See võeti kasutusele 1999 pärast avalikku konkurssi. 
Lipp koosneb oranžist laiust, sinisest laiust ja valgest albatrossikujulisest äärisest nende vahel. Oranž laid kujutab stiliseeritult Tulemaa saare Argentina-osa kontuuri. Sinine laid kujutab saart ümbritsevat merd ning taevast, millel on Lõunarist. Viimase tähed kujutavad ka Lõuna-Atlandi saari, mida Argentina nõudleb. Albatross kuulub kohalikku faunasse ja tema lend sümboliseerib vabadust. 
Tulemaa provintsi lipp on Argentina nõudluse kohaselt ka Falklandi saarte lipp, samuti Argentina Antarktise lipp.
Tulemaa provintsi vapp

Tulemaa provintsi vapp on Argentina Tulemaa provintsi (ametlikult Tulemaa, Antarktise ja Lõuna-Atlandi saarte provints) vapp. 
See võeti kasutusele 1990, kui tollane föderaalala ("Territorio Nacional") tõsteti seadusega 23.775 provintsi staatusesse. Varem kasutati ala sümbolina Argentina vappi. 
Vapi keskel on ovaal, mille alumisel väljal on neljast keiserpingviinist kujund. Kaks pingviini vaatavad vasakule, kaks paremale. Nende taga on meri. Ovaali ülemisel väljal on lumine mäetipp, mille kohalt paistab kümne kiirega tõusev päike. 
Ovaali ümbritseb stiliseeritud punane joon, mis kujutab kümmet leeki, viis kummalgi pool ovaali. Vapp on ääristatud siniste joontega, mis moodustavad lendava albatrossi, piirkonna sümboli kujutise. Albatrossi kujutis on ka Tulemaa provintsi lipul. 
Argentina nõudluse kohaselt on see vapp ka Argentina Antarktise ja Lõuna-Atlandi saarte ametlik vapp, sest Argentina loeb neid ametlikult provintsi osaks.
Kolga-Jaani valla lipp

Kolga-Jaani valla lipp on Viljandi maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Kolga-Jaani valla lipp.
Lipp kinnitati 14. novembril 1995.
Lipu kirjeldus.
Valla lipu valgel kangal on vardapoolsest servast lehviva serva keskele ulatuv sinine teravik, milles Kolga-Jaani valla vapi tunnus – valge kotkapea kollase noka ja oreooliga.
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:9 ning normaalsuurus 105×135 cm.
Põhjendus.
Pühapaistega kotkas on evangelist Johannese tunnus.
Londoni Majandus- ja Poliitikateaduste Kool

Londoni Majandus- ja Poliitikateaduste Kool (inglise keeles "London School of Economics and Political Science", sageli lihtsalt "London School of Economics" või "LSE") on 1895. aastal asutatud kõrgkool, kus saab õppida interdistsiplinaarseid programme.
1900. aastast oli see Londoni Ülikooli kolledž, alates 2008. aastast annab ta teaduskraade välja oma nime all ja 2022. aastal sai ta iseseisvaks ülikooliks Londoni Ülikooli koosseisus.
Kool on olnud pidevalt Suurbritannia nelja parima kõrgkooli hulgas ning on eriti tugev majandusteaduse ja teiste sotsiaalteaduste alal.
Kooli asutasid 1895. aastal Fabiaanlaste Ühingu liikmed Sidney Webb, Beatrice Webb, Graham Wallas ja George Bernard Shaw. Nad pidid otsustama, mida teha Henry Hunt Hutchinsoni poolt ühingule pärandatud 20 000 naelaga, ja otsustasid, et kõige mõistlikum on selle raha eest asutada kool. Esimestel aastatel tegutses see töörahva õhtukoolina.
2016. aastal õppis koolis ligi 10 000 üliõpilast, kellest ligi 70% olid välismaalased, ja 3300 töötajat, kellest 44% olid välismaalased.
Veebruaris 1922 võeti kasutusele kooli vapp, maskott ja moto. Maskott on kobras, kes on kujutatud ka vapil. Kooli moto "Rerum cognoscere causas" on pärit Vergiliuse "Georgicast".
Nobeli auhinna on pälvinud paarkümmend Londoni Majandus- ja Poliitikateaduste Kooliga seotud inimest, neist esimesena George Bernard Shaw, kes sai 1925. aastal Nobeli kirjandusauhinna. Temalt pärineb ka esimene tähelepanuväärne Londoni Majandus- ja Poliitikateaduste Kooli mainimine kirjanduses: 1912. aastal ilmunud näidendis "Pygmalion" saadetakse naispeategelane Eliza Doolittle just sellesse kooli õppima.
Risoto

Risoto on traditsiooniline Itaalia riisiroog. Pärit on risoto Põhja-Itaaliast, eeskätt Piemonte idaosast ja Lombardia lääneosast, kus laiuvad Itaalia suurimad riisipõllud. Risoto on Milano ja Torino köögi alustala.
Risoto valmistamiseks kasutatakse ümarat risotoriisi (nt Arborio või Vialone Nano), mida enne vedeliku lisamist veidi aega õlis kuumutatakse. Riisi segatakse pidevalt, vedelik lisatakse aegamisi, ja lastakse see enne järgmist lisamist pea täiesti imenduda. Sellise valmistusviisi tulemuseks on kreemjas, kuid mitte pudrune riis, sest tärklise vabanemisel muutuvad riisiterad kleepuvaks, kuid jäävad terveks.
Risoto variante on sadu vastavalt sellele, milliseid maitsekomponente kasutatakse, kuid reeglina kuulub iga risoto juurde nn "soffritto" ehk passeeritud köögiviljad, puljong, maitseained ja risotoriis. Tihti lisatakse risotole peale köögiviljade mereande, kana, seeni, juustu, vorsti ning veini ja ürte.
Kuulsaimad risotod on
Koonga valla lipp

Koonga valla lipp on Pärnu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Koonga valla lipp.
Lipp kinnitati riigisekretäri poolt 26. aprillil 1996.
Lipu autor on Priit Herodes.
Lipu kirjeldus.
Valla lipuks on ruudukujuline vapilipp, sinine kangas on ääristatud kahekordse äärisega, sisemine on valge ja välimine sinine. Lipu keskel on kollane tammeoks, mis koosneb kahest lehest ja kolmest tõrust.
Kandelipu suurus on 105×105 cm.
Põhjendus.
Sinine värvus tähistab vallale iseloomulikke soid ja rabasid. Valge märgib paekivi. Kollane (kuldne) on Pärnumaa vapivärvus. Valge siseääris sümboliseerib paekiviaedu ja looduskaitseala. Tammeoks tähistab tugevust ja elujõudu. Tõrud rõhutavad tulevikulootust. 
Lipu kasutamise kord.
Valla lipp heisatakse:
Jorge Alessandri

Jorge Alessandri Rodríguez (19. mai 1896 Santiago – 31. august 1986 Santiago) oli Tšiili president 1958–1964. 
Tema isa oli Arturo Alessandri Palma, Tšiili president 1920–1925 ja 1932–1938. 
Pärast Tšiili Ülikooli lõpetamist insenerina 1919. aastal töötas ta valitsusametites. Ta rajas riigi suurima paberi- ja tselluloosivabriku.
1947. aastal nimetati ta rahandusministriks. 1957. aastal valiti ta senatisse esindama Santiagot ja järgmisel aastal osales ta sõltumatuna presidendivalimistel. Ta võitis valimised ja astus ametisse 3. novembril 1958. Presidendina tegeles ta edukalt riigi majandusega. Ta stabiliseeris riigi eelarve ja viis Tšiili majanduse ajaloo kõige stabiilsemasse perioodi.
Kui tema aeg presidendina otsa sai, võttis presidendiameti üle kristlik demokraat Eduardo Frei Montalva. Alessandri osales 1970 uuesti valimistel ja sai ülekaalukalt lüüa sotsialistilt Salvador Allendelt.
Pärast sõjaväelist riigipööret 11. septembril 1973, mil Augusto Pinochet võttis võimu, nimetati Alessandri 1976 Riiginõukogu presidendiks. Tema tööks sai uue põhiseaduse väljatöötamine, mis seadustaks uue sõjaväelise valitsuse. Põhiseadus kiideti heaks rahvahääletusel septembris 1980 ja jõustus märtsis 1981.
Pärast seda tõmbus Alessandri poliitilisest elust tagasi. Ta juhtis oma paberivabrikut kuni surmani. 
Tema onupoeg Arturo Alessandri Besa oli Konservatiivse Partei presidendikandidaat 1993. aasta presidendivalimistel, kuid kaotas kristlikule demokraadile Eduardo Frei Ruiz-Taglele.
Martin Gore

Martin Lee Gore (23. juuli 1961 Dagenham, Essex, Inglismaa) on ansambli Depeche Mode kitarrist, klahvpillimängija ja helilooja. 
Martin Gore on olnud bändi liige alates selle asutamisest aastal 1980.
Depeche Mode'i kõrvalt on ta avaldanud ka kaks sooloplaati.
Kullamaa valla lipp

Kullamaa valla lipp on Lääne maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Kullamaa valla lipp.
Lipp kinnitati 16. juunil 1995.
Lipu kirjeldus.
Ristkülikukujulise kollase lipu ülemises ja alumises servas roheline laid. Kumbki laid moodustab ühe ühiku lipu kogulaiusest. Kollase laiu keskel on roheline pügalrist, mille keskel samasuunaline ja -kujuline väiksem kollane pügalrist.
Lipu normaalsuurus on 100 x 150 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 6:9.
Põhjendus.
Kahekordne pügalrist sümboliseerib ümbruskonna kaht peamist keskust: Kullamaad (muistne linnamägi ning kirik, mille vaimulikud on jätnud püsiva jälje eesti kultuurilukku) ning Koluvere lossi (omapärane, sündmusterohke ajalooga feodaallinnus). Pügalrist osutab ühtlasi kohalike inimeste vaimuerksusele ning kultuuritraditsioonidele. Lipu kollane värvus on Kullamaa nimetuse võrdkuju, roheline aga meenutab, et maa on läbi aegade toitnud ja jõukust toonud valla elanikele.
Lipu kasutamise kord.
Valla lipp heisatakse:
Valla lippu võib kasutada ka laualipuna. Kasutamiskõlbmatuks muutunud valla lipp kuulub sündsal viisil hävitamisele.
David Gahan

 
David Gahan (sünninimi David Callcott; sündinud 9. mail 1962 Eppingis Essexi krahvkonnas Inglismaal) on laulja. 
Ta on ansambli Depeche Mode solist. 
1980 nägi Vince Clarke teda esinemas kohalikus pubis ja otsustas võtta ta oma bändi Composition of Sound solistiks. Dave'i soovitusel muudeti ansambli nimi Depeche Mode'iks. Selle nime võttis ta prantsuse moeajakirjalt Dépêche-mode.
Aastal 2003 avaldas ta oma sooloalbumi "Paper Monsters" ja 2007 albumi "Hourglass".
Autostrada

Autostrada on Itaalia kiirtee. Sama nimetus on kasutusel ka Poolas ja Rumeenias. Itaalia autostradad on tuntud Euroopas suurima lubatud kiiruse poolest; kiiruspiirangud varieeruvad, kuid 130 km/h on tavaline.
Autostradade võrgustikku hakati looma 1950. aastatel.
Əbülfəz Elçibəy

Əbülfəz Elçibəy [äbülf'äzz eltšib'äi] (24. juuni 1938 Kələki küla, Nahhitševan – 22. august 2000 Ankara) oli Aserbaidžaani poliitikategelane.
Tema sünninimi oli Əbülfəz Qədirqulu oğlu Əliyev, kuid ta muutis oma nime 1990. aastal, kui asus Aserbaidžaani Rahvarinde etteotsa. Ta ei ole Heydər Əliyevi sugulane: Əliyev on Aserbaidžaanis sageduselt teine perekonnanimi Maqomedovi (Magomedov) järel.
Nõukogude-aegsest dissidendist Elçibəyst sai Aserbaidžaani rahvarinde juht ning ta valiti 7. juunil 1992 esimeseks Aserbaidžaani mittekommunistlikuks presidendiks. Tollaseid presidendivalimisi peetakse seni ainsateks demokraatlike normidele vastavateks valimisteks Aserbaidžaanis.
Ametisse astus ta 16. juunil. Tema valitsus langes riigi sügava kriisi ajale. Paljud tema valitsuse töötajad osutusid korrumpeerunuteks ja ebakompetentseteks; sõjas Mägi-Karabahhi pärast saatis Aserbaidžaani ebaedu; rublatsoonis oli väga suur inflatsioon. Elçibəy tegevus põhjustas meelehärmi ka Venemaal. Tema valitsemisajal võeti kurss SRÜ-st eemaldumisele ning hakati lähenema Türgile, võeti kirillitsa asemel kasutusele ladina tähestik ja rubla asemel Aserbaidžaani manat (sõna "manat" tähistas varem ka rubla). 1993. aasta juunis oli Aserbaidžaan alla kirjutamas olulist lepet Lääne naftatootjate konsortsiumiga.
Enne kui nimetatud leping teoks sai, võttis isehakanud kolonel Suret Hüseynov (Venemaa jõustruktuuridesse kuuluvate isikute oletataval mahitusel) ette riigipöördekatse. Gəncə linnas toimunud relvavõitluses hukkus üle 60 inimese. Elçibəy kuulutas, et ei soovi Bakuud muuta "teiseks Tbilisiks" ja hoidus täiendavast verevalamisest. Türgi valitsuse soovitusel kutsus ta Bakuusse endise Aserbaidžaani Kommunistliku Partei juhi (1969–1982), NLKP Keskkomitee Poliitbüroo liikme (1982–1987) ja Nõukogude riigitegelase (1982–1987) Heydər Əliyevi, kes suurest poliitikast pagendatuna oli end sisse seadnud Nahhitševani Autonoomse Vabariigi eesotsas. Əliyev valiti seadusi rikkudes erakorraliselt Rahvusassamblee ("Milli Məclis") liikmeks ja (tagasiastumisest teada andnud İsa Qəmbəri asemel) esimeheks.
Kuulnud, et tal pole mõtet loota armee toele Hüseynovi vastu, pages Elçibəy kodusesse Nahhitševani. Põhiseaduse järgi sai presidendi kohusetäitjaks seega Rahvusassamblee esimees Əliyev. Əliyev nimetas Bakuusse jõudnud Hüseynovi peaministriks, koormates ta ülesannetega, mida täita oli võimatu. Augustis korraldas Əliyev rahvahääletuse, mis avaldas Elçibəyle umbusaldust ja Elçibəy tagandati 1. septembril 1993.
1995. aastal süüdistati Elçibəyd kavatsuses kukutada president, Rahvarinne keelustati mõneks kuuks.
1997. aastal sai Elçibəy Əliyevilt loa Bakuusse naasta. Ta valiti opositsioonilise alliansi juhiks.
1998. aasta presidendivalimistel osalemisest Elçibəy protestiks protseduuri ebademokraatlikkuse vastu loobus.