Tenerife

Tenerife on Kanaari saarestiku suurim, kõrgeim ja asustatuim saar. Saare pindala on 2058 km². Tenerife on Teide vulkaanikoonuse ülemine osa. Pico de Teide kõrgus merepinnast on 3718 meetrit, mis on Hispaania kõrgeim tipp. 2024 oktoobri seisuga elab saarel 964 021 inimest. 
Olles enimkülastatuim Kanaari saartest, väisab Tenerifet iga aasta üle kuue miljoni turisti. 
Saare kirdeosas asub Kanaari saarte suurim linn Santa Cruz de Tenerife, mis on koos Las Palmas de Gran Canaria'ga Kanaari autonoomse piirkonna ühine pealinn, kus asuvad Kanaari valitsusasutused. 
Santa Cruz de Tenerife'st mööda rannikut päripäeva lugedes on Tenerife ülejäänud suured asulad Güímar, Granadilla de Abona, Costa del Silencio, Los Cristianos, Playa de las Américas, Icod de los Vinos, Realejo Alto, Puerto de la Cruz, Tejina ja San Cristóbal de la Laguna. Saare rannikut mööda kulgeb maantee, mis läbib peaaegu kõiki mainitud asulaid. 
Saare keskel asuv Teide rahvuspark on UNESCO maailmapärand ja saare kirdeosas asuval Anaga looduskaitsealal ("") asuv mäemassiiv on osa UNESCO "Inimese ja biosfääri" programmist, mis innustab looduskaitsealades bioloogilise mitmekesisuse ja inimkultuuri tasakaalustatud koosarengut. Anaga looduskaitsealal on pindala kohta enim endeemseid liike Euroopas. 
Saare põhjaosas asub loomaaed Loro Parque. Saare lõunaosas asub üks maailma suurimaid veeparke Siam Park.
Saare lõunaosas on kuiv kliima, mille põhjustab külm Kanaari hoovus. Põhjanõlvadel 500–2000 meetri kõrgusel on kliima niiskem, seal kasvab ka metsa.
27. märtsil 1977 toimunud Tenerife lennuõnnetuses hukkus kokku 583 inimest.
Toponüümika.
Ajaloo vältel on saart kutsutud paljude nimedega. Vanarooma kirjaniku Plinius Noorema (63–113) väitel saatis Mauretaania kuningas Juba II ekspeditsiooni Kanaaridele ja Madeirale ning nimetas Kanaarid saartelt leitud metsikute koerte (l. k "canaria") järgi. Tenerifet kutsusid Juba II ja vanad roomlased ladina sõnast "nix / nives" (lumi) tulenevalt "Nivaria"'ks Teide vulkaani tippu katva lume tõttu. 14. ja 15. sajandil joonistatud kaartidel on saart kutsutud ka "Isla del Infierno"'ks (h.k põrgusaar) saarel aset leidnud vulkaanipursete järgi.
Saare pärismaalased guantšid kutsusid seda oma keeles "Atšinet"'iks või "Tšenet"'iks, mis tähendas "siin on minu (maa)", "minu oma" või "minu maa". Saare praegune nimi "Tenerife" on tõenäoliselt tulnud tamasikti keelest, kuid üksmeel selle tõlgenduses puudub. Varajaste hispaania ajaloolaste Fray Alonso de Espinosa ja Leonardo Torriani väitel omandasid hispaanlased sõna "Tenerife" naabersaare La Palma pärismaalastelt, kes kutsusid saart sõnapaariga ""tener" ja "fe"", mis tähendas "lumemäge" või "lumist mäge". 17. sajandil oletati ka, et nimi on tulnud guantšide kuninga Tinerfe järgi, kes enne hispaanlaste tulekut saart valitses. "Tenerifet" on kohanimena mainitud juba 1350. aasta paiku, tollal küll kirjapildi "Tenerefiz'ega". 
Ajalugu.
Pärismaalased guantšid.
Guantšid ehk Kanaaride berberitest pärismaalased saabusid saarele oletatavalt 5. sajandil eKr. Vanimad arheoloogilised leiud Icod de los Vinose "Cueva de los Guancheses" (h.k guantšide koopas) viitavad aga asutusele juba 6. sajandi eKr lõpus. Oma oskuste poolest võib guantše liigitada kiviaja inimeste alla — nad olid kultuurselt arenenud kuid tehnoloogiliselt mahajäänud kuna saarel puudusid metallimaagid. Guantšid tegelesid peamiselt koriluse ja kalandusega. 
Guantšid oli polüteistlikud ja animistlikud uskudes mitmetesse loodusjumalatesse. Pühapaikadeks olid neil kivid ja mäed ning surnuid mummifitseeriti.
Guantšid kutsusid oma valitsejaid "mencey"'deks ning nende haldusüksusi "menceyato'"deks. Hispaania vallutajate maabumisel oli saarel üheksa "menceyato"'t, mis pole aastasadade jooksul palju muutunud, sarnanedes oma territooriumilt, jaotuselt ja nimede poolest tänapäevase Tenerife maakondadega — tollal olid "menceyato"'deks Taoro, Güímar, Abona, Anaga, Tegueste, Tacoronte, Icode, Daute ja Adeje. 
Hispaanlaste võimuletulek.
1492. aastal üritas Gran Canaria kuberner Francisco Maldonado Tenerifele sõjasalka läkitada, kuid põrus Anaga sõdalaste tugeva vastupanu tõttu. Hispaania valitsejad Fernando II ja Isabel I andsid 1493 Alonso Fernandez de Lugole käsu Kanaarid vallutada.
1494. aasta mais maabus Fernandez de Lugo tänapäevase Santa Cruz'i kaldal 2000 jalaväelase ja 200 ratsaväelasega. "Menceyato"'d jagunesid kahte leeri: rahu pooldajateks ja sõja pooldajateks — esimeste hulgas olid Anaga, Güímar, Abona ja Adeje, viimaste hulgas Tegueste, Tacoronte, Taoro, Icoden ja Daute.
Tenerife oli viimane Kanaari saartest, mis allus Hispaania vallutajatele, langedes lõplikult alles 1496. aastal.
Nagu teistelgi saartel, orjastati pärismaalasi, eriti neid, kes elasid sõdinud "menceyato"'des. Paljud surid ka omandatud immuunsuse puudumise tõttu hispaanlastelt saadud haigustesse, peamiselt grippi ja rõugetesse. Ülejäänud integreeriti usupöördega koloniaalühiskonda.
Kaubateed ja emigratsioon Ameerikasse.
18. sajandi alguses hakati läbi Kanaaride Ameerikasse sõitma ning Hispaania-Ameerika kaubandust arendama. Enim kaupa ja laevu käis Kanaaridel läbi Tenerife — üle 50% laevadest ja 60% kaubast, La Palmal ja Gran Canarial olid vastavad arvud 19% laevadest ja 7% kaubast. Peamisteks transporditavateks kaupadeks olid suhkruroog, rumm ja košenill, mida viidi enim La Guiarasesse, Havannasse, Campechesesse ja Veracruzi. 
Üks tähelepanuväärsemaid meremehi antud kaubateel oli La Lagunas sündinud mereröövel ja orjakaupmees Amaro Rodríguez Felipe (1678–1741).
Alates Uue Maailma kolonisatsioonist, peatusid Hispaania ekspeditsioonid Tenerifel, et täiendada oma varusid pikaks meresõiduks üle Atlandi ookeani — tihti lisandusid nendel peatustel laevameeskonnaga tenerifelased, kes otsisid paremat elu. Peamisteks emigratsiooni põhjusteks oli maaomandi vähesus saare kasvava rahvastikuga ja viljaka maa pindala vaegus.
Lisaks olid mitme sajandi jooksul tenerifelaste põhiliseks tulutoojaks muutunud veinid oma head turuseisu kaotamas Portugali iseseisvumisega ja Inglise kuninga Charles II abieluga Portugali printsessi Catherine'iga — britid hakkasid eelistama portugali veine ning saarel kanda kinnitanud monopoliseisus briti laevakompaniid ajasid tenerifelaste veinihinnad alla. 3. juulil 1666 toimus Garachicos viinamarjakasvatajate ülestõus inglaste vastu, kus maskeeritud mehed murdsid veinikodadesse sisse ja kangutasid veinitünnid lahti, uputades tänavad veiniga üle.