tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mõkolajivi valitsushoone õhurünnak

]}&lt;/mapframe&gt;
29. märtsil 2022 sooritasid Vene väed Mõkolajivi lahingu ajal raketirünnaku (väidetavalt Kalibri raketiga) Mõkolajivi oblastivalitsuse peakorterile. Selle tagajärjel hukkus vähemalt 37 ja sai vigastada 34 inimest.
Raketirünnak.
Raketirünnak hävitas pool hoonest, jättes hoone konstruktsiooni sisse tohutu augu ja vallandades arvukalt tulekahjusid. Kuberneri kabinet hävis.
Rünnaku tagajärjel sai surma 37 inimest ja vigastada 34 inimest.
Mõkolajivi oblasti kuberner Vitali Kim magas sel hommikul sisse, mistõttu teda polnud tööl ja ta pääses eluga. Algselt ütles kuberner, et kaheksa inimest on endiselt rusude all lõksus ja kolm sõdurit jäi teadmata kadunuks.
Ukraina president Volodõmõr Zelenskõi kinnitas hiljem video teel Taani Folketingile teateid raketilöögi kohta.
Ohvrid.
""TrO sõjaväelased":
Riigi erisuhtlusteenistuse:
"'Avaliku korra kaitse rügemendi sõjaväelased":
Mõkolaivi piirkonna ärikohtu töötajad:
"ODA töötajad":
'KP töötajad:
Tartu kooliõpilaste pataljon

Tartu kooliõpilaste pataljon oli Eesti Vabadussõja alguses vabatahtlikkuse alusel Tartu vanemate klasside kooliõpilastest moodustatud väeosa.
Eellugu.
Tartu kooliõpilased osalesid Tartus korra- ja julgeoleku hoidmisel linnas, relvade ja laskemoona hankimisel ja peidetud sõjavarustuse avastamisel pärast Saksa okupatsiooni lõppu Tartus. 21. detsembril 1918 taganesid kooliõpilaste salgad Eesti vägedega ja olid sunnitud Tartust lahkuma. Kärevere mõisas võttis leitnant Julius Kuperjanov 22 treffneristi oma juhatuse alla, kes moodustasid põhialuse Julius Kuperjanovi partisanipataljonile.
29. detsembril 1918 nimetati Tartu vabatahtlike pataljoni ülemaks alamleitnant Karl August Einbund ning 30. detsembril algas Viljandis pataljoni formeerimine ja korrastamine. 1. roodu moodustasid treffneristid alamkapten Oskar Elleri, 2. roodu Tartu Kommertskooli õpilased leitnant M. Libese juhatusel.
Osa õppursõdureid osales alamkapten Oskar Elleri juhatusel Tartu vabatahtlike pataljoniga 1919. aasta 6. jaanuaril Kärstna mõisa vabastamisel. 13. jaanuaril liikus kogu pataljon Viljandist põhja poolt Võrtsjärve Vaiblasse, et osaleda Tartu vabastamisel. Tartu vabatahtlike kooliõpilaste pataljon liikus üle Rannu-Valguta-Rõngu, ülesandega välja jõuda punaste seljataha, Palupera (Pritsu) raudteejaama juurde. Teel vabasti Rannu, Valguta ja Rõngu, mille käigus kaotas pataljon langenutena vabatahtlikud O. Ahase, J. Pritsi, E. Nieländeri, veltveebel B. Kofkini, velsker Viili ja varahoidja Reimani ning jõuti peagu välja Palupera jaamani. Palupera jaama suunas toimuva liikumise likvideerimiseks läkitas punavägede juhatus Valgast kohale abijõude, peamiselt läti kommunistlikke kütte, kelle survel pataljon oli sunnitud tagasi tõmbuma Valgutasse.
Jätkates edasiliikumist Tõrva-Hummuli-Roopa suunal Valga poole, vabastas pataljon leitnant Karl August Einbund 30. jaanuaril Hummuli mõisa ning 1. veebruaril jõudis vabatahtlike kooliõpilaste pataljon Valka. 3. veebruaril saadeti pataljon lõunarinde ajutise juhataja Martin Wetzeri käsul Tartusse. Õppursõduritel olid Tartu raudteejaamas lilledega vastas Tartu naisorganisatsioonid eesotsas Tartu Naisseltsi ja Naisühinguga. Hiljem korraldati noortele piduõhtu Vanemuises. 
Õppursõdurid viidi üle formeeritavasse kooliõpilaste reservroodu, mis sai aluseks Tartu kooliõpilaste pataljonile.
Pataljoni moodustamine.
Tartu kooliõpilaste pataljon moodustati 15. mai 1919 ning paigutati Toomemäel olevasse endisesse üliõpilasmajja. Pataljoni koosseisus oli neli roodu.
Aljotta

Aljotta on traditsiooniline Malta kalasupp.
Algselt valmistati seda suppi kalast, mis enam ei olnud müügikõlbulik. Lisati ka kalapäid ja -sabasid, tänapäeval ka väikseid kalu, krevette, kalmaare, kaheksajalgu. Olulised lisandid on küüslauk, tomat ja aedmajoraan, supi paksendamiseks lisatakse riisi.
Serveerimisel supile lisatakse sidrunimahla, kõrvale juuakse jahutatud valget veini. Maltal on "aljotta" väga populaarne eriti paastuajal.
Vaata ka.
Aljotta on sarnane teiste Vahemere maade traditsiooniliste suppidegaː
Lääne-lontmudil

Lääne-lontmudil ("Proterorhinus semilunaris") on väike ahvenaliste seltsi mudillaste sugukonda kuuluv kala.
Pärismaisena elab ta Musta merre suubuvates jõgedes ning Egeuse mere suubuvates Maritsa ja Struma jõgedes. Invasiivse liigina on ta levinud Põhja-Ameerikas Suure järvistu piirkonnas.
Eesti vetest leiti lääne-lontmudil 2020. aastal võõrliigina Sillamäe sadama lähistelt. Varem on teda Läänemeres kohatud ühel korral 2007. aastal Venemaa vetes.
Kirjeldus.
Täiskasvanud kala pikkus tavaliselt 9–10 cm. Keha on pruun ja laiguline, tavaliselt külgedel 5 tumedamat triipu. Ninasõõrmed on torukujulised ning ulatuvad üle alahuule. Esimesel seljauimel samuti tumedamad triibud. Vaagnauim meenutab iminappa. 
Toitumine.
Lääne-lontmudil on segatoiduline, kes tarbib laias valikus põhjaselgrootuid, vahest ka kala- ja putukavastseid, kalamarja ja usse.
Elukoht ja levila.
Asustab mitmesuguseid aeglase vooluga või paigalseisva veega veekogusid alates suudmest kuni väikeste aeglase vooluga ojadeni; tavaliselt tihedas taimestikus või ning sageli väga rohkesti tagaveekogudes ja järvedes. Pesitseb ka veehoidlates ja kanalites. Lääne-lontmudil on invasiivne Doonau ja Reini jões, kus väidetavalt oli leviku põhjuseks peamise jõe ja veehoidlate kanalisatsioon või hüdroelektrijaamade tekitatud aeglaselt voolav vesi. Eelistab makrofüütide poolest rikkaid alasid, kuid teda on leitud ka liivase põhjaga aladelt.
Paljunemine.
Esimest korda koeb 1–2 aastaselt, tavaliselt ainult 1–2 korda, aprillist augustini. Emased võivad kudeda rohkem kui üks kord sigimisaja jooksul ja isased valvavad õõnsustesse ladestunud mune. Vastsed ja noorloomad on põhjaelanikud.
Suhhoi Su-30

Suhhoi Su-30 (vene keeles Сухой Су-30; NATO koodnimetus Flanker-C/G/H) on kahemootoriline, kahekohaline Nõukogude Liidu mitmeotstarbeline iga ilma hävituslennuk, mis töötati välja Suhhoi konstruktsioobüroos.
Su-30 kasvas välja Suhhoi siseprojektina Su-27 sarjast. Esmalt arendati kahekohalisest õppelennukist Su-27UB püüdurhävitaja SU-27PU, mis hilje sai tüübinimeks Su-30-ks. Samas sarjast on Venemaa kaitseministeerium tellinud ka lennukid Su-27, Su-33, Su-34 ja Su-35. Hiljem arenes erinevate ekspordinõuete tõttu Su-30-st välja kaks haru, mida ehitatakse erinevates Suhhoi tehastes KnAAPO ja Irkut.
KnAAPO ehitab Hiinasse, hiljem ka Indoneesiasse, Ugandasse, Venezuelasse ja Vietnami müügiks Su-30MKK ja Su-30MK2.
Irkutis ehitati lennukeid peamiselt NSV Liidu õhukaitsevägedele ning Su-30 varajases arendusstaadiumis pandi tehasele ülesandeks ehitada kahekohalisi õppelennukeid Su-27UB. Kui India avaldas huvi osta lennukeid Su-30, töötati Irkutis välja Su-27UB järgnev arendus Su-30MKI. Selle lennuki arendused on Su-30MKM, Su-30MKA ja Su-30SM, mis arendati vastavalt Malaisiale, Alžeeriale ja Venemaale. Venemaa lennuväe relvastuses on Su-30 ning lisana tellitud arendus Su-30SM.
Muska lahing

Muska lahing oli Põhjasõja ajal aset leidnud sõjaline kokkupõrge, mis toimus 27. augustil 1701 rkj Rootsi ja Vene vägede vahel. Lahing toimus Kahkva mõisa ja Muska veski juures. 
Eellugu.
Peale Venemaa tsaari Peeter I üle Narva lahingus saavutatud võitu suundus Rootsi kuninga Karl XII peaarmee Laiusele talvekorterisse, kust see 1701. aasta mais Kuramaa poole lahkus. Rootsi peavägede lahkumise järel jäi Eestimaa kaitsmine Wolmar Anton von Schlippenbachile, kelle käsutuses olid vaid väiksemad ja kehvemad väekoondised, mis sisaldasid ka maakaitseväge, aadlilipkondi ja garnisonisõdureid.
Kuigi Rootsi väed Kagu-Eestis olid Karli peavägedest nõrgemad, sooritasid nad mitmeid rüüsteretki Vene territooriumile. Augusti algul sooritas ooberstleitnant Hans Heinrich von Liewen 200 musketäri ja 100 ratsanikuga ühe sellise rüüsteretke Vene aladele. Retke ajal tappis ta palju Vene moonamuretsejaid ning võttis ka hulga hobuseid kaasa. 
Lahing.
27. augustil 1701 sooritas Liewen uue rüüsteretke, seekord oli tal kaasas 200 musketäri ja 50 ratsameest. Selle väega tungis ta Petseri lähedale ja sundis venelaste eelväed oma laagrisse taganema. Osad talupojad süütasid Treski küla põlema, kuna seal olevat vaenlaste magasin olnud. Peale retke lõppu liikus Liewen oma vägedega tagasi, kuid teda hakkas jälitama väidetavalt mitme tuhande mehe suurune Vene ratsavägi.
Mõlemad osapooled said kokku Muska-nimelise veski juures, kus rootslased asusid heale kaitsepositsioonile. Sellest hoolimata pidid Rootsi väed taganema, kuna venelased olid üle jõe tulnud ning neid selja tagant ründama hakanud. Rootsi sõdurid aga suutsid ennast ümber organiseerida, venelaste haardest läbi murda ja alates varahommikust kuni kella kaheni vaenlasi tagasi hoida. 
Lõpuks saabus Rootsi vägedele appi Andreas Ludwig von Rosen Räpinast koos 100 traguniga oma Eesti maatragunieskadronist. Olles abivägede tulekust julgust juurde saanud, hüüdsid Lieweni sõdurid: "Elagu kuningas Karl!" ja asusid vasturünnakule. Venelased olid sunnitud rootslaste surve all põgenema.
Langenud.
Venelaste poolel langes 150 meest, palju hobuseid jäi ka rootslaste kätte.
Rootsi poolel langes 29 meest, 14 sai haavata.
Mõkolajivi kobarpommitamine

13. märtsil 2022 pommitasid Venemaa relvajõud 2022. aasta Venemaa sissetungi ajal Ukrainasse Mõkolajivit kobarlahingumoonaga, tappes üheksa tsiviilisikut.
Ohvrid ja kahjustused.
Rünnakus hukkus üheksa tsiviilisikut, kes seisid tänaval sularahaautomaadi juures järjekorras. Plahvatused kahjustasid ka maju ja tsiviilhooneid. Human Rights Watch analüüsis juhtunut ja leidis, et Vene väed kasutasid Smertši ja Uragani kobarlahingumoona tihedalt asustatud aladel.
Sõjakuritegevuse analüüs.
Kuna need relvad ei vali tiheasustusaladele lastes ohvreid siis kirjeldas Human Rights Watch nende kasutamist kui võimalikku Venemaa sõjakuritegu.
Harald Tikk

Harald Tikk (15. veebruar 1931 Navesti küla, Olustvere vald – 22. aprill 2023) oli eesti loomakasvatusteadlane, põllumajandusdoktor (1976). 
Elulugu.
Tema haridustee algas Reegoldi algkoolis, millele järgnes Tääksi 7-klassiline Kool ja Viljandi 2. Keskkool. Pärast keskkooli lõpetamist 1950. aastal asus Harald Tikk õppima Tartu Riikliku Ülikooli agronoomia teaduskonna zootehnika osakonda, mille lõpetas Eesti Põllumajanduse Akadeemias õpetatud zootehnikuna 1955. aastal. 
Juba õpingute ajal töötas Tikk eriloomakasvatuse kateedri katsetehnikuna ja jäi sellele tööle 1962. aastani. 1962–1965 õppis Tikk aspirantuuris eriloomakasvatuse kateedris ja kaitses edukalt kandidaadidissertatsiooni teemal "Üleskasvatusviiside mõju kalkunibroilerite kasvule ja lihaomadustele". Pärast aspirantuuri EPA eriloomakasvatuse kateedri assistendina ja 1966. aastast vanemõpetajana asus Harald Tikk sügavuti kalkunikasvatusega seotud teemasid uurima ja kaitses 1974. aastal põllumajandusteaduste doktori kraadi eriloomakasvatuse alal "Uurimus kalkuniliha toodangu ja selle kvaliteedi tõstmiseks Eesti NSV tingimustes". 
Aastatel 1974–1979 töötas Harald Tikk EPA zootehnikateaduskonna prodekaanina, 1977–1997 eriloomakasvatuse kateedri professorina, sealhulgas 1980–1991 kateedri juhatajana ja 1992–1997 Eesti Põllumajandusülikooli (EPMÜ) loomakasvatusinstituudi väikelooma ja linnukasvatuse osakonna juhatajana. Seejärel oli ta aastast 1997 surmani EPMÜ emeriitprofessor. 
Tikk on õpetanud erilooma-, linnu- ja karusloomakasvatust, lindude geneetikat, inkubatsiooni ja söötmist. Uurimusi põllumajanduslindude pidamise, söötmise ja aretuse ning karusloomakasvatuse alalt.
Tikk oli 1988. aastal tõuks tunnistatud eesti vuti aretanud autorite kollektiivi juht.
Aastast 1974 Ülemaailmse Linnukasvatuse Teadusliku Assotsiatsiooni liige, aastast 1992 selle assotsiatsiooni Eesti osakonna president.
Aastatel 1959–2009 on Harald Tikk laulnud meeskooris Gaudeamus.
Tunnustus.
Harald Tikku on mitmeti tunnustatud tema suure panuse eest Eesti linnukasvatusteadusse.
Eero Merilind

Eero Merilind (sündinud 20. aprillil 1971) on eesti arst ja poliitik, XV Riigikogu liige.
Haridus.
Merilind on lõpetanud Kadrioru Saksa Gümnaasiumi (endine Tallinna 42. Keskkool) 1989 (hõbemedaliga) ja 1995. aastal Tartu Ülikooli ravi erialal. Ta oli arstiteaduskonna üldinternatuuris 1995–1997, spetsialiseerus perearstiks 1997–2000 ja õppis doktorantuuris 2008–2016. 2016. aastal kaitses filosoofiadoktori (arstiteadus) kraadi.
Töö.
Merilind oli 1997–2000 Harjumaa Vaida ja Lagedi piirkonna üldarst ning 2000–2005 OÜ Meditiim perearst. 2005–2006 oli ta Suurbritannias Kenti maakonnas Swale PCT perearst. Alates 2006. aastast on ta OÜ Meditiim perearst ja Tartu Ülikooli arstiteaduskonna üliõpilaste ja peremeditsiini residentide juhendaja 2006. 2016–2022 oli ta peremeditsiini ja rahvatervishoiu instituudi õppejõud. Ta on Nõmme Tervisekeskus OÜ juhatuse liige alates 2021. aastast.
Poliitika.
Alates 2004. aastast on ta Eesti Reformierakonna liige.
2011. aasta Riigikogu valimistel sai ta valimisringkonnas nr 3 (Tallinna Mustamäe ja Nõmme linnaosa) 504 häält. 
2015. aasta Riigikogu valimistel sai ta samas valimisringkonnas 295 häält.
2019. aasta Riigikogu valimistel sai ta samas valimisringkonnas 258 häält.
2023. aasta Riigikogu valimistel kogus ta valimisringkonnas nr 3 868 häält. Ta pääses Riigikokku Urmas Paeti asendusliikmena.
Ta on olnud 2009–2013, 2019–2021 ja 2022 Tallinna Linnavolikogu liige.
Isiklikku.
Merilind on abielus, tal on kolm last.
Gustave Zédé

Gustave Zédé (15. veebruar 1825 Pariis – 26. aprill 1891 Pariis) oli prantsuse laevaehitusinsener ja allveelaevanduse pioneere. 
Zédé sai erialase tehnilise hariduse École polytechnique'ist ja töötas laevaehitusinsenerina laevastikus, sealhulgas Henri Dupuy de Lôme'i alluvuses. Hiljem ta lahkus laevastikust ja pühendas end allveelaevade loomisele. Tema konstrueeritud olid elektrijõuseadmega allveelaevad Gymonte (1888) ja Sirene (1893).
Gymonte.
Gymonte oli esimene allveelaev Prantsuse mereväes. Selle loomise idee ja esialgsed tehnilised arvestused kuulusid Henri Dupuy de Lôme'ile, kes aga suri 1885. aastal. 
Allveelaev oli 17 m pikkune, mida juhtis viieliikmeline meeskond. Elektrijõuseadmeks oli Arthur Krebsi loodud 60-hobujõuline elektrimootor, mille toiteallikaks olid Commelini ja Desmazuresi akud. Allveelaeva kiirus ulatus veepinnal kaheksa ja vee all nelja sõlmeni.
NSV Liidu Tankitööstuse Rahvakomissariaat

NSV Liidu Tankitööstuse Rahvakomissariaat (vene keeles Народный комиссариат танковой промышленности СССР) oli aastatel 1941–1945 eksisteerinud riigiorgan Nõukogude Liidus; kuulus rahvakomissariaadina NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu koosseisu. Tegeles tankitööstuse juhtimisega.
Septembris 1941 reorganiseeriti NSV Liidu Keskmise Masinaehituse Rahvakomissariaat. Sellest eraldunud struktuuriüksuste baasil moodustati uus eraldiseisev tankitööstuse rahvakomissariaat. Rahvakomissariaadi peakorter asus Tšeljabinskis.
Ümberkujundamine.
Oktoobris 1945 kujundati tankitööstuse rahvakomissariaat ümber NSV Liidu Transpordimasinaehituse Rahvakomissariaadiks.
Sudaani kodusõda (2023–)

15. aprillil 2023 algas Sudaanis kodusõda ‘Abd al-Fattāḩ al-Burhāni juhitud rahvusvaheliselt tunnustatud sõjaväelise valitsuse ja Sudaani relvajõudude (SAF) ning Muḥammad Ḥamdān Daqlū Mūsā (üldtuntud kui Ḥamīdtī) juhitud paramilitaarse rühmituse Rapid Support Forces (RSF) vahel.
Konflikt algas, kui paramilitaarne rühmitus Rapid Support Forces (RSF) ründas valitsusvägede võtmeasutusi. Järgnesid teated õhulöökidest ja suurtüki- ja püssitulevahetustest üle kogu maa, k.a pealinnas. 23. aprillil väitsid nii RSF-i pealik Ḥamīdtī kui ka riigi "de facto" juht ja sõjaväe ülemjuhataja al-Burhān, et kontrollivad võtmetähtsusega valitsusasutusi, nagu sõjaväe peakorterit, presidendi paleed, Hartumi rahvusvahelist lennujaama ja rahvusringhäälingu maja.
Riigis on kodusõja tulemusena puhkenud ulatuslik näljahäda. UNICEF nimetas 2025. aasta märtsis Sudaanis maailma suurimaks ja laastavaimaks humanitaarkriisiks. Nende hinnangul on vajab abi üle 30 miljoni inimese, sh 16 miljonit last, kellest 2025. aastal kannatab tõsise aktuuse alatoitumuse all umbes 770 000. Maailma Toiduprogrammi (WFO) piirkondliku esindaja hinnangul oli aprillikuu seisuga 25 miljonit inimest (pool Sudaani rahvastikust) tõsises näljaohus. UNICEF-i tegevdirektor hoiatas ka riigis lokkava seksuaalvägivalla eest, pidades 12,1 miljonit naist ja tüdrukut (samuti üha enam mehi ja poisse) vahetult ohustatuks.
Üleüldine statistika, mis hõlmab kõiki nälja, vägivalla ja haiguspuhangute ohvreid, on veelgi ulatuslikum. Tuhandeid inimesi on teadmata kadunud või on tapetud massihukkamistes, milles on süüdistatud eeskätt RSF-i ja selle liitlasi, kes oma süüd eitavad. Darfuri piirkonnas RSF-i toimepandud masalittide korduvaid tapmisi on nimetatud etniliseks puhastuseks ja genotsiidiks.
Üksnes Hartumi provintsis oli 2024. aasta novembri seisuga hukkunud 61 000 inimest, kellest 26 000 hukkus otseselt vägivalla tagajärjel. 2025. aasta 5. veebruari seisuga oli konflikti tekkinud 8,8 miljonit sisepõgenikku ja 3,5 miljonit riigist lahkunud sõjapagulast.
NSV Liidu Laevatööstuse Rahvakomissariaat

NSV Liidu Laevatööstuse Rahvakomissariaat (vene keeles Народный комиссариат судостроительной промышленности СССР) oli aastatel 1939–1946 eksisteerinud riigiorgan Nõukogude Liidus; kuulus rahvakomissariaadina NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu koosseisu. Tegeles laevatööstuse juhtimisega.
Jaanuaris 1939 likvideeriti NSV Liidu Kaitsetööstuse Rahvakomissariaat. Selle baasil moodustati neli uut rahvakomissariaati, sealhulgas laevatööstuse rahvakomissariaat.
Ümberkujundamine.
Märtsis 1946 kujundati laevatööstuse rahvakomissariaat ümber NSV Liidu Laevatööstuse Ministeeriumiks.
NSV Liidu Relvastuse Rahvakomissariaat

NSV Liidu Relvastuse Rahvakomissariaat (vene keeles Народный комиссариат вооружения СССР) oli aastatel 1939–1946 eksisteerinud riigiorgan Nõukogude Liidus; kuulus rahvakomissariaadina NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu koosseisu. Tegeles kõigi relvastuseliikide komplekteerimisega.
Jaanuaris 1939 likvideeriti NSV Liidu Kaitsetööstuse Rahvakomissariaat. Selle baasil moodustati neli uut rahvakomissariaati, sealhulgas relvastuse rahvakomissariaat.
Ümberkujundamine.
Märtsis 1946 kujundati relvastuse rahvakomissariaat ümber NSV Liidu Relvastuse Ministeeriumiks.
Ühejuur

"n"-nda astme ("n" on positiivne täisarv) ühejuur on kompleksarv, mille "n"-is aste on 1. Teiste sõnadega, "n"-nda astme ühejuur on võrrandi formula_1 lahend.
x ühejuure kohta on järgmised näited:
Arvu astendaja (n) ühejuured on:
formula_6
Arvu kompleksarv (x) mistahes ühejuure astendaja leidmine:
Esiteks tuleb kasutada Euleri valemit, et leida n mistahes ühejuure astendajat.Definitsioon:
formula_7 
n on positiivne täisarv ja formula_8 on kokku kõik arvu n ühejuured.
Definitsioon:
formula_9
Vastavalt definitsioonile saame ühejuurt leida muutes k-i väärtust avaldises: 
formula_10
Tõestus:
Vastavalt Euleri valemiga:
formula_11
k on positiivne täisarv:
formula_12
Astendaja n tõstame omakorda astmesse valemiga: formula_13 saame:
formula_14
Seetõttu saame, et n-il on olemas erinevad lahendused valemile formula_15, iga x on võrdne valemiga: formula_16, kui formula_17
Tänapäeval kasutatakse ühejuurt RSA krüptograafias kasutatavatel võtmetel. RSA krüptograafias kasutatakse suuri algarve ja nende korrutiste faktoriseerimist, et luua turvalisi võtmeid. Ühejuurte kasutamine võimaldab lahendada kompleksseid tehteid ja teha arvutusi, mis on olulised turvaliste võtmete loomiseks ja krüptimiseks.
Ühejuurt kasutatakse trigonomeetrias ja kompleksarvudega arvutamisel. Samuti on ühejuur seotud Fourier' analüüsiga, mis võimaldab signaale jagada erinevateks sageduskomponentideks, mis on leidnud kasutust mitmesugustes valdkondades, sealhulgas helitehnoloogias ja signaalitöötluses.
Katrin Kuusemäe

Katrin Kuusemäe (sündinud 3. mail 1984) on eesti poliitik, XV Riigikogu liige.
Haridus.
Kuusemäe on lõpetanud Jõhvi Gümnaasiumi 2002, Tartu Tervishoiu Kõrgkooli (endine Tartu Meditsiinikool) 2005. aastal tervisekaitse spetsialistina ning Tartu Ülikooli 2007. aastal rahvatervishoiu erialal.
Töö.
Kuusemäe oli SA Vähi Sõeluuringud juhatuse liige 2008–2015; Eesti Reformierakonna arendusjuht 2013–2020 ning alates 2017. aastast SA Hille Tänavsuu Vähiravifondi Kingitud Elu tegevjuht.
Poliitika.
Alates 2007. aastast on ta Eesti Reformierakonna liige.
2019. aasta Riigikogu valimistel sai ta 640 häält valimisringkonnas nr 6.
2023. aasta Riigikogu valimistel kogus ta 662 häält valimisringkonnas nr 6. Ta pääses Riigikokku Hanno Pevkuri asendusliikmena.
Isiklikku.
Kuusemäe on vallaline, tal on üks laps.
Gianmarco Tamberi

Gianmarco Tamberi (sündinud 1. juunil 1992 Civitanova Marches) on Itaalia kõrgushüppaja, olümpiavõitja ja maailmameister.
Ta võitis 2011. aasta juunioride Euroopa meistrivõistlustel Tallinnas tulemusega 2.25 pronksmedali.
2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel Helsingis sai Tamberi 2.24-ga 5. koha. Suveolümpiamängudel Londonis oli ta kvalifikatsioonis 21. ja finaali ei pääsenud.
2013. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Göteborgis hüppas ta 2.29, millega oli viies.
2014. aasta Euroopa meistrivõistlustel Zürichis hüppas ta finaalis 2.26 ja sai 7. koha.
2015. aastal viis ta Eberstadtis Itaalia rekordi 2.37-ni. Maailmameistrivõistlustel Pekingis oli ta 2.25-ga kaheksas.
2016. aasta sisehooajal võitis Tamberi kõik võistlused, kus ta osales. Sisemaailmameistrivõistlustel võitis ta kuldmedali tulemusega 2.36. Juunis Amsterdamis toimunud Euroopa meistrivõistlustel tuli ta meistriks, hüpates finaalis 2.32. Olümpiamängudel Rio de Janeiros ta vigastuse tõttu ei osalenud.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis hüppas ta kvalifikatsioonis 2.29, millega finaali ei pääsenud.
2019. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Glasgow's võitis ta kuldmedali Konstadínos Baniótise ja Andri Protsenko ees tulemusega 2.32.
2021. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Torunis sai Tamberi Maksim Nedasekau järel hõbemedali. Tokyo olümpiamängudel jagas ta tulemusega 2.37 olümpiavõitu Mu‘taz ‘Īsá Barshimiga. See oli esimene kord pärast 1912. aasta olümpiamänge, kui kergejõustikus läks olümpiakuld jagamisele. Hooaja lõpus tuli ta esimese Itaalia kergejõustiklasena Teemantliiga üldvõitjaks.
2022. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Belgradis jagas ta tulemusega 2.31 Hamish Kerriga pronksmedalit. Euroopa meistrivõistlustel Münchenis tuli ta test korda Euroopa meistriks, ületades ainsana 2.30. 
2023. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis võitis ta kuldmedali maailma hooaja tippmarki kordava tulemusega 2.36.
Tamberi isiklik rekord on 2016. aastal Monacos hüpatud 2.39. Sisetingimustes on tema rekord 2018. aastal Hustopečes hüpatud 2.38. Mõlemad tulemused on ka Itaalia rekordid.
Isiklikku.
Gianmarco Tamberi isa on kergejõustikutreener ja endine kõrgushüppaja Marco Tamberi.
Tamberi on tuntud oma silmatorkava stiili järgi. Ta kannab võistluste kvalifikatsioonides täis- ja finaalides ühe näopoole habet.
Vincent Trocheck

Vincent Trocheck (sündinud 11. juulil 1993 Pittsburghis Pennsylvanias) on USA jäähokimängija, kes mängib keskründajana NHL-i klubis New York Rangers.
Aastatel 2009–2013 mängis ta Ontario Hockey League'i (OHL) klubides Saginaw Spirit ja Plymouth Whalers. Hooajal 2012/13 oli Trocheck OHL-is kõige resultatiivsem mängija (50+59), mis tõi talle Eddie Powers Trophy. Lisaks pälvis ta samal hooajal põhihooaja väärtuslikumale mängijale antava Red Tilson Trophy.
2011. aastal valis Florida Panthers ta NHL-i "draft"is 64. valikuna. Hooajal 2013/14 asus ta mängima American Hockey League'is (AHL) Panthersi tütarklubis San Antonio Rampage. Samal hooajal debüteeris ta ka NHL-is Panthersi meeskonnas ning lõi 14. märtsil 2014 mängus New Jersey Devilsi vastu oma esimese värava NHL-is. 2016. aasta juulis pikendas ta Panthersiga lepingut kuue aasta võrra. Panthersis oli Trochecki resultatiivseim hooaeg 2017/18, mil ta lõi 31 väravat ja andis 44 väravasöötu. Samal hooajal oli ta ka Panthersi suurim väravakütt.
2020. aasta veebruaris kaubeldi Trocheck Erik Haula, Lucas Wallmarki, Eetu Luostarineni ja Chase Priskie vastu Carolina Hurricanesi.
2022. aasta juulis sõlmis ta seitsmeaastase lepingu New York Rangersiga. Esimesel hooajal Rangersis tegi Trocheck NHL-is oma paremuselt teise hooaja (22+42).
2017. aastal valiti Trocheck NHL-i tähtede mängule.
2013. aastal tuli Trocheck USA kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. USA jäähokikoondise koosseisus osales ta 2014. aasta maailmameistrivõistlustel.
Noel Acciari

Noel Acciari (sündinud 1. detsembril 1991 Johnstonis, Rhode Islandis) on USA jäähokimängija, kes mängib keskründjana NHL-i klubis Toronto Maple Leafs.
Aastatel 2012–2015 mängis ta Providence College'i jäähokimeeskonnas. 2015. aastal tuli ta Providence College'iga ülikoolide meistriks.
2015. aasta juunis sõlmis ta kaheaastase lepingu NHL-i klubiga Boston Bruins. Hooaja 2015/16 alguses asus ta mängima American Hockey League'is (AHL) Boston Bruinsi tütarklubis Providence Bruins. NHL-is debüteeris ta 1. märtsil 2016 mängus Calgary Flamesi vastu. Esimese värava lõi ta liigas 28. märtsil 2017 mängus Nashville Predatorsi vastu. 2017. aasta juunis pikendas ta Bruinsiga lepingut kahe aasta võrra. Acciari resultatiivseim hooaeg Bruinsis oli 2018/19, mil ta lõi kuus väravat ja andis kaheksa väravasöötu. Samal hooajal jõudis ta Bruinsiga Stanley karikavõistlustel finaali, kus kaotati St. Louis Bluesile.
2019. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu NHL-i klubiga Florida Panthers. Hooajal 2019/20 tegi Acciari NHL-is seni oma resultatiivseima hooaja (20+7).
2022. aasta juunis sõlmis ta üheaastase lepingu St. Louis Bluesiga. 2023. aasta veebruaris kaubeldi ta koos Ryan O'Reillyga Bluesist Toronto Maple Leafsi.
Joel Remmel

Joel-Rasmus Remmel (sündinud 11. detsembril 1989) on eesti muusik.
Haridus.
2009. aastal lõpetas Remmel Jakob Westholmi Gümnaasiumi. 2011.–2012. aastal õppis ta Göteborgi ülikooli muusika- ja draamaakadeemias, 2014. aastal lõpetas Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia jazzosakonna klaveri eriala magistriõppe.
Tegevus muusikuna.
Joel Remmel musitseerib koos Heikko Remmeli ja Ramuel Tafenauga kollektiivis Joel Remmel Trio.
Ta on pianistina koostööd teinud paljude Eesti muusikute ja kollektiividega, teiste hulgas Anna Kaneelina, Raivo Tafenau kvartett ja Liisi Koikson. Viimasega ilmutasid nad 2023. aastal ühise albumi "Põimumised". Lisaks on ta kaastööd teinud näiteks Liina Saare, Tiit Kalluste ja Marianne Leiburi albumitel. 
Remmel osaleb Draamateatri lavastuses "Lehman brothers" ning on lavastuse muusika üks autoreid.
Albumid.
Sooloalbumid:
Joel Remmel Trio albumid:
Muu tegevus.
Remmel töötab Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias lektorina ning Tallinna Muusika- ja Balletikooli rütmimuusika osakonnas klaveripedagoogina. Ta on amatöörjalgpallur Tallinna FC Reaal ridades ning ERR-i jalgpalliülekannete kaaskommentaator.
Isiklikku.
Joel-Rasmus Remmeli vanemad on muusikud Taavo Remmel ja Varje Remmel, tema vend on jazzmuusik Heikko-Joseph Remmel. 
Aastail 2013–2016 oli ta abielus laulja Laura Põldverega. 2021. aastal abiellus näitleja Liis Remmeliga.
Ülikerglennuk

Ülikerglennuk on väike, hästi kerge, fikseeritud tiivaga/tiibadega, ühe või kahe istekohaga lennuk. (Riigiti on määrangud erinevad) 
Ülikerglennuki maksimaalne stardimass (MTOM):
Ajalugu.
Üheks ülikerglennuki revolutsiooni algatajaks oli John Moody, insener Ohio osariigist, kes paigaldas 1976. aastal Icarus II deltaplaanile kahetaktilise sisepõlemismootori. Sel ajal muutus tavaliste väikelennukitega lendamine harrastajaile üha kallimaks. Paljudel soovijatel ei jätkunud raha, et osaleda lennukursustel, rentida või osta väikelennuk. Innukad lennuharrastajad, nagu Moody, kes soovisid lennata odavamalt, alustasid lendamist deltaplaanidega.
1970. aastatel oli deltaplaaniga lendamine popp. Nendega lennati kõrgemate rannikualade kohal, mille muutlik reljeef seda võimaldas. Kui harrastus laiemalt levis, hakati deltaplaanidele paigaldama mootoreid. Ülikerglennunduse levikut võimaldasid kerged kompaktsed kahetaktilised sisepõlemismootorid.
Ülikerglennukite kasutus.
1. maist 2004 väljastatakse ülikerglennukitele lennundustegevuse tehnilise teostamise lubasid, mis ei anna õigust lennuki kasutamiseks ärilistel eesmärkidel. Lennukõlblikkussertifikaate väljastatakse üksnes õhusõidukitele, millel on tüübisertifikaat. Kuna ülikerglennukite ehitus ei vasta Rahvusvahelise Tsiviillennunduse Organisatsiooni nõuetele, siis ei anta neile ka tüübisertifikaati.
Väikeste mõõtmete ja massi tõttu sõltuvad ülikerglennukid suuresti ilmastikust ning ei sobi seetõttu hästi äritegevuseks. Vajalike regulatsioonide puudulikkusele viitasid Euroopa Liidu ühinenud lennuametite ametnikud. Ärilistel eesmärkidel on ülikerglennukeid kasutatud näiteks põllumajanduses ja huvilendude korraldamisel.
Mark Giordano

Mark Giordano (sündinud 3. oktoobril 1983 Torontos) on Kanada jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Toronto Maple Leafs.
Aastatel 2002–2004 mängis ta Ontario Hockey League'i klubis Owen Sound Attack.
2004. aasta suvel osales Giordano NHL-i klubi Calgary Flamesi treeninglaagris ja sõlmis seejärel klubiga lepingu. Aastatel 2004–2006 mängis ta American Hockey League'is (AHL) Flamesi tütarklubides Lowell Lock Monsters ja Omaha Ak-Sar-Ben Knights. Hooajal 2005/06 paistis ta AHL-is silma suure resultatiivsuse poolest (16+42). NHL-is debüteeris ta Flamesi meeskonnas 30. detsembril 2006 mängus St. Louis Bluesi vastu. Hooajal 2005/06 sai ta Flamesi meeskonnas kirja kokku seitse mängu. Järgmisel hooajal mängis ta juba põhiliselt Flamesis. 14. oktoobril 2006 lõi ta mängus Toronto Maple Leafsi vastu oma kaks esimest väravat NHL-is.
Hooajal 2007/08 mängis Giordano Venemaa kõrgliigaklubis Moskva Dinamo. 48 mänguga sai ta seal kirja seitse väravat ja kaheksa väravasöötu.
Hooaja 2008/09 eel naasis Giordano Calgary Flamesi. Seejärel mängis ta Flamesi põhimeeskonnas kokku kolmteist hooaega. Aastatel 2013–2021 oli ta Flamesi kapten. Oma resultatiivseima hooaja tegi ta 35-aastaselt 2018/19, kui lõi liigas 17 väravat ja andis 57 väravasöötu. Hooaja lõpus pälvis ta liiga parimale kaitsemängijale antava James Norris Memorial Trophy ning valiti liiga sümboolsesse koosseisu ("NHL All-Star team"). Aastatel 2015, 2016 ja 2020 osales Giordano NHL-i tähtede mängul. 2020. aastal pälvis ta Mark Messier Leadership Award'i.
2021. aasta juulis valis NHL-is esimest hooaega alustav klubi Seattle Kraken Giordano "Expansion Draft"is. Hooaja eel valiti Giordano Krakeni kapteniks. Ta asus hooaja alguses ühes kaitsepaaris mängima koos Jamie Oleksiakiga.
2022. aasta märtsis kaubeldi Giordano koos Colin Blackwelliga Toronto Maple Leafsi. 2022. aasta mais pikendas ta Maple Leafsiga lepingut kahe aasta võrra. 2023. aasta veebruaris sai Giordano NHL-is enim lööke blokeerinud mängijaks (2045) ning möödus selles arvestuses Kris Russellist.
Kanada jäähokikoondise koosseisus osales Giordano 2010. aasta maailmameistrivõistlustel.
Superkart

Superkart on kartauto tüüp, millega sõidetakse pikematel ringradadel. Superkardid on üldiselt suuremad, kiiremad ja võimsamad kui tavalised kartautod.
Superkarte iseloomustab: 
Superkardid saavutavad enamasti paremaid ringiaegu kui palju kallimad ja tehniliselt arenenumad võidusõidumasinad. Suure kiiruse ja tundlikkuse tõttu on nad väljakutset pakkuvad, ent nõuavad juhilt kõrget oskuste taset ja kogemusi.
Superkartidega sõidetakse kogu maailmas. Euroopas korraldab CIK-FIA Euroopa superkartide meistrivõistlusi (250-kuubikulistele superkartidele). Varem on korraldatud ka maailmameistrivõistlusi, viimati 1995. aastal.
Superkardid Eestis.
Eestis superkartidele võistlusi ei korraldata. Teadaolevalt on Eestis ehitatud ja hetkel toimiv üks supertkart (valminud 2022, omanik Ranno Kallas). Superkarti tutvustati huvilistele Eesti Kardispordi 60. juubeli puhul toimunud võistlusel Põltsamaal Kuningamäe kardirajal, kuid halva ilma tõttu see rajale tol päeval ei jõudnud. Superkart läbis esimesed katsetused mõni aeg hiljem Pärnumaal Porche ringil saavutades mitteametlikuks ajaks 1:15.99.
Neusiedl am See

Neusiedl am See [ˈnɔɪ̯ˌziːdl̩ am ˈzeː] on linn ("Stadtgemeinde") Austrias Burgenlandi liidumaal, Neusiedl am See ringkonna halduskeskus.
Neusiedl am See asub Neusiedli järve põhjakaldal.
Ajalugu.
"Sumbotheili" on esmamainitud (viidates selle õigusele korraldada laupäeviti turge) 1209. aastal. 13. sajandi keskpaigas hävitasid linna mongolid ja 1282. aastaks asustati linn "Niusideli" nime all ümber. 1517. aastal sai Neusiedl turuõiguse. 1683. aastal oli Neusiedl Türgi teises piiramisrõngas ja 1708. aastal laastasid linna kurutsid. Neusiedl am See sai 1926. aastal linnaharta, mida uuriti juba 1824. aastal.
Koos ülejäänud Burgenlandiga oli see 1920/1921. aastani Ungari kuningriigi osa. Pärast Esimese maailmasõja lõppu anti see Saint-Germaini ja Trianoni rahulepingutega Austriale. 1921. aastast kuulub see Burgenlandi liidumaa koosseisu. 
Linnas on sündinud eksperimentaalne kitarrist ja helilooja Christian Fennesz, kes on tuntud oma keerlevate, ruumiliste teoste ja koostöö poolest jaapani pianisti Ryūichi Sakamotoga.
Helve Kotli

Helve Kotli (sündinud Helve Labi, hiljem Helve Ohak; 27. juuni 1934 Pärnu – 1. aprill 2023) oli eesti sünoptik ja hüdroloog.
Sündis Pärnus ja lõpetas 1958. aastal Tartu Riikliku Ülikooli geograafiaosakonna okeanograafina. Tema lõputöö käsitles Pärnu lahe hüdroloogilist seisundit. Esimene töökoht oli Narva-Jõesuu ilmajaamas. Hiljem on ta töötanud Tallinna ilmajaama insener-sünoptikuna (1967), vanemsünoptikuna (1976), sünoptik-okeanoloogina (1978), Tallinna Ilmajaama ülemana (1983), Eesti Hüdro-Meteoroloogiakeskuse peasünoptikuna (1984), vabariikliku hüdrometeoroloogiliste prognooside osakonna juhatajana(1988), Meteoroloogiakeskuse direktorina (1994) ja Eesti Meteoroloogia- ja Hüdroloogia Instituudi meteoroloogiakeskuse direktorina (1999). 21. sajandi algul alustati EMHI-s automatiseerimist ning 2001. aastal koondati ka Helve Kotli. Pärast mida, jätkas ta loengute pidamist Eesti Mereakadeemias.
Ilmaprognooside ja -kommentaaridega esines ta sageli ka televisioonis ja raadios. 
Aastatel 2002–2010 oli Helve Kotli Eesti Geograafia Seltsi teadussekretär. 1980. aastail võttis ta sünoptikuna osa purjelaeva Krusenstern Atlandi-reisist ja purjeregatist.
Helve Kotli sulest on ilmunud kümneid populaarteaduslikke artikleid ja raamat "Vaata ilma".
Ülikoolipäevil tantsis ta rahvatantsu ja laulis kooris. 2019. aastal osales ta VENÜ naiskooris Vanaemad lauljana laulupeol "Minu arm". Ta harrastas koorilaulu kõrge eani, kokku ligikaudu 80 aastat.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli Aalar Kotli (sündinud 1934).
Tokyo maraton

Tokyo maraton (jaapani keeles 東京マラソン, Tōkyō Marason) on iga-aastane maratonivõistlus Jaapani pealinnas Tokyos. See on World Athletics Platinum Labeli maraton ja üks kuuest World Marathon Majorsist. 2023. aastal toimus see võistlus näiteks 5. märtsil. Seda sponsoreerib Tokyo metroo.
Esimene Tokyo maraton peeti 18. veebruaril 2007. Kuid ammu enne seda koosnes Tokyo maraton kahest maratonist: Tokyo rahvusvahelisest maratonist, mis toimus paarisaastatel, ja Tokyo – New Yorgi sõpruse rahvusvahelisest maratonist, mis toimus paaritutel aastatel. Ava-aastal, 1981, toimusid mõlemad maratonid. Kuna aga samas linnas ei olnud võimalik toetada kahte kuuajase vahega maratoni, hakkas alates 1982. aastast kehtima vahelduv formaat. 
2007. aasta maraton oli ühtlasi 2007. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistluste esinduslik valikvõistlus Osakas. Osalejate koguarvuks määrati 30 000 inimest. Sellest 25 000 inimest registreerus maratonile ja 5000 inimest 10 km jooksule.
Masakazu Fujiwara tuli neljandal võistlusel esimeseks jaapanlasest võitjaks. 
2014. aasta veebruaris võitis Dickson Chumba rekordilise ajaga 2:05.42. See oli vaid teine ​​kord, kui jooksja jooksis Jaapanis alla 2 tunni ja 6 minuti pärast Tsegaye Kebedet Fukuoka maratonil (6. detsember 2009). Teiseks tulnud Tadese Tola jooksis samuti alla 2:06, ajaga 2:05.57. 
2020. aasta jaanuaris avaldas rokkmuusik Hyde üritusest inspireeritud singlina loo "Believing in Myself". Koroonapandeemia tõttu kutsuti 2020. aasta Tokyo maratonile ainult eliitjooksjad. Kõigile teistele osalejatele anti võimalus osalemiseks 2021. aastani. 
2021. aasta Tokyo maraton lükati pandeemia tõttu edasi 17. oktoobrile 2021. Seejärel lükati see uuesti 6. märtsile 2022 ja võistlust nimetati endiselt 2021. aasta Tokyo maratoniks. 2022. aasta Tokyo maratoni ei toimunud. Lisaks keelati kõigil ülemere jooksjatel võistlemine ja nende võistlused kanti automaatselt üle 2023. aastasse.
Kurm

Kurm on eesti perekonnanimi. 
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kurm 830 inimesel: 174 mehel ja 161 naisel. Perekonnanimede levikult on Kurm meeste puhul 372. kohal ja naiste puhul 471. kohal. Perekonnanime Kurm kandja oli keskmiselt 43 aasta vanune (mediaanvanus oli 42). Nimi on levinuim Pärnu maakonnas, kus seda on maakonna 10 000 elaniku kohta 14,69 inimesel.
Naast (botaanika)

Naast ehk naastuke on õie kroonlehe ülemine osa, mis on reeglina laiem kroonlehe alumisest osast ehk pinnust.
Kokkukasvanud kroonlehtedest õiekrooni kroonlehtedel kasvavad harilikult kokku pinnukеsed ning moodustavad krooniputke; kroonlehtede naastud jäävad kokku kasvamata ja ümbritsevad krooniputke suuet ehk neelu. Mõnikord moodustavad kroonlehe pinnu ja naastu piiril arenevad püstised väljakasved lisakrooni.
Ojala

Ojala on perekonnanimi.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Ojala 489 inimesel: 231 mehel ja 258 naisel. Perekonnanimede levikult oli Ojala meeste puhul 233. kohal ja naiste puhul 228. kohal. Perekonnanimi Ojala oli kõige sagedasem Lääne maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 12 inimest.
Ola Solbakken

Ola Selvaag Solbakken (sündinud 7. septembril 1998 Melhusis) on Norra jalgpallur, kes mängib Jaapani kõrgliigaklubis Urawa Red Diamonds ja Norra jalgpallikoondises.
Ta alustas jalgpalli mängimist kohalikus klubis Melhus IL. Aastatel 2013–2017 kuulus ta Rosenborgi noorteakadeemiasse. Norra kõrgliigas debüteeris ta 2018. aastal Ranheimi meeskonnas.
2020. aasta jaanuaris liitus ta Norra kõrgliigaklubiga Bodø/Glimt. Aastatel 2020 ja 2021 tuli ta klubiga Norra meistriks.
2023. aasta jaanuaris liitus ta AS Romaga, kellega oli eelmise aasta lõpus sõlminud lepingu, mis kehtib kuni 2027. aasta juunini. Itaalia kõrgliigas lõi ta esimese värava 19. veebruaril 2023 mängus Verona Hellase vastu. 2023. aasta septembris läks ta Romast laenule Kreeka kõrgliigaklubisse Olympiakós. 2024. aasta jaanuaris siirdus ta laenule Urawa Red Diamondsi.
Norra jalgpallikoondises debüteeris Solbakken 13. novembril 2021 MM-i valikmängus Läti vastu.
NASA X-43A

NASA X-43A oli eksperimentaalne mehitamata hüperhelikiiruseline, osaliselt aerodünaamiliselt kandva kerega, otsevoolureaktiivmootoriga katselennuk (inglise keeles "scramjet"), mille eesmärk oli testida erinevaid hüperhelikiirusel lendamise aspekte. 
Lennuk kavandati mitmes mõõtkavas ning see kuulus NASA X-lennukite sarja Hyper-X programmi. 16. novembril 2004 püstitati X-43-ga reaktiivlennukite lennukiiruse rekord 9,6 Machi (11 850 km/h).
Loomise ajalugu.
NASA lennundustehnoloogia valdkonna üks peamisi eesmärke, nagu on sätestatud NASA strateegilises plaanis, on "õhku hingavate" ülehelikiirustelendude tehnoloogiate arendamine ja demonstreerimine. Pärast Rahvusliku Kosmoselennuki programmi (NASP) katkestamist 1994. aasta novembris puudus Ameerika Ühendriikidel ühtne hüperhelikiirustetehnoloogiate arendamise programm. Üks programmidest, mille NASA arendas välja 1990. aastate lõpus, Hyper-X, kasutati National Aerospace Plane'i tehnoloogiat ja liiguti selle järgmise sammu suunas, mis oli hüperhelikiiruse "õhku hingava" propulsiooni demonstreerimine lennul. Hyper-X programmi eesmärk oli kinnitada "õhku hingavate" hüperhelikiiruste lennukite tehnoloogia võimalikust. Esimesed kaks X-43 lennukit kavandati lendama kiirusega Mach 7, mis ületas oluliselt kõigi senini "õhku hingavate" lennukite saavutatud kiirust.
Lennukatsetused.
X-43A oli väike, piloodita katselennuk, pikkusega veidi üle 3,7 meetri. Selle kere kujundus võimaldas õhus püsimiseks kasutada kere tekitatud tõstejõudu. Lennuk kaalus umbes 1400 kg ning oli suurel kiirusel täielikult juhitav ka lauglemisel seiskunud mootoriga. Siiski polnud see loodud maandumiseks ja taaskasutamiseks ning katselennud lõppesid X-43 plaanitud kukkumisega Vaiksesse ookeani.
X-43 mootori käivitamiseks oli vajalik suur algkiirus (u 5 Machi) ja lennukõrgus umbes 30 km, mille andis üheastmeline rakett-kiirendi Pegasus. Katselennuk X-43 viidi ligikaudu 13 km stardikõrgusele kinnitatuna kandelennuki B-52 tiiva all.
Esialgsed testid.
Esimene lend.
Esimese X-43A viis stardikõrgusele NASA kandelennuk B-52B 2. juunil 2001. Pärast Pegasus rakettkiirendi starti kaldus see lennutrajektoorist kõrvale, mis sundis lennuoperaatorit lülitama X-43 enesehävitusele.
Teine lend.
Teine X-43A lendas edukalt 27. märtsil 2004. Pärast eraldumist Pegasusest käivitus X-43A "scramjet" mootor, mis arendas piisavalt tõukejõudu, et ületada X-43-le mõjuv õhutakistus ja seda algkiiruse ületamiseks kiirendada, mis oli üks lennu uurimise eesmärkidest. X-43A saavutas rekordkiiruse 6,83 Mach ehk umbes 8350 km/h, mis oli esimene kord, kui "scramjet" mootor lennu ajal töötas. Pärast mootori seiskumist tegi X-43A manöövreid, et koguda ülehelikiiruselisi aerodünaamilisi andmeid ja lõpuks kukkus see Vaiksesse ookeani planeeritud alas.
Kolmas lend.
Kolmas X-43A lend toimus 16. novembril 2004 kus 10 sekundi jooksul saavutati ühtlane Mach 9,6 kiirus ehk peaaegu 11 850 km/h, mis oligi katsetuse eesmärk. "Scramjet" mootor töötas ootuspäraselt, mis näitas, et varasemad simulatsioonid olid õiged.
Naast

Naast on plaadikest või liistakut tähistav sõna, mille täpne tähendus võib olla üks järgnevast:
Ka on Naast linn Belgias.
Albert Sambi Lokonga

Albert-Mboyo Sambi Lokonga (sündinud 22. oktoobril 1999 Verviers's) on Belgia jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Hispaania kõrgliigaklubis Sevilla.
Ta alustas klubikarjääri Belgia klubis Anderlecht, mille noortesüsteemiga liitus ta 2010. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Belgia kõrgliigas 2017. aasta detsembris. Anderlechti põhikoosseisu kindlustas ta koha hooajal 2019/20.
2021. aasta juulis sõlmis ta pikaajalise lepingu Inglismaa kõrgliigaklubiga Arsenal. 2023. aasta jaanuaris läks ta kuni hooaja lõpuni laenule Crystal Palace'i. Sama aasta juunis läks ta üheks hooajaks laenule Luton Towni. 11. mail 2024 lõi ta hooaja eelviimases mängus West Ham Unitedi vastu oma esimese värava Inglismaa kõrgliigas. Kuigi Luton Town langes Inglismaa kõrgliigast välja, paistis Sambi Lokonga hooaja jooksul positiivselt silma.
2024. aasta juulis läks ta Arsenalist üheks hooajaks laenule Sevillasse.
Aastatel 2016–2020 mängis Sambi Lokonga Belgia noortekoondistes. Esimest korda kutsuti ta Belgia jalgpallikoondise juurde 2021. aasta märtsis. Koondisedebüüdi tegi ta 2. septembril 2021 MM-i valikmängus Eesti vastu. Ta sekkus mängu 74. minutil Eden Hazardi asemele.
Isiklikku.
Ta on Kongo päritolu. Tema vanem vend Paul-José M'Poku on samuti jalgpallur ning on kuulunud Kongo DV jalgpallikoondisse.
Brooke Andersen

Brooke Andersen (sündinud 23. augustil 1995 Vistas Californias) on Ameerika Ühendriikide vasaraheitja, maailmameister. 
Ta võitis 2019. aasta Panameerika mängudel Limas kaasmaalase Gwen Berry järel hõbemedali. Maailmameistrivõistlustel Dohas sai ta kvalifikatsioonis 20. koha ja finaali ei pääsenud.
2021. aastal toimunud Tokyo olümpiamängudel heitis ta finaalis 72.16 ja oli kümnes.
2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is tuli ta tulemusega 78.96 maailmameistriks.
Price'i isiklik rekord on 2023. aastal heidetud 79.80, millega ta on kõigi aegade edetabelis kolmas.
Isiklikku.
Andersen on õppiniud Põhja-Arizona Ülikoolis keskkonnateadust.
Jekaterinburgi teletorn

Jekaterinburgi teletorn (Екатеринбу́ргская телеба́шня) oli lõpetamata jäänud teletorn Jekaterinburgis.
Torni hakati ehitama 1983. aastal tollase nimega Sverdlovski linnas, kuid rajamine jäi 1991. aastal pooleli ja see lammutati viimaks 2018. aastal. See sai maailmas tuntuks kui kõige kõrgem mahajäetud ehitis.
1980. aastate alguses alustatud ning 361 meetri kõrguseks planeeritud torn ehitati vaid 220 meetri kõrguseks. 1990. aastate alguses tekkinud finantsprobleemid ja NSV Liidu lagunemine seiskasid plaani. Samasse ajajärku jäävad sama ehitusettevõtte (Spetzželezobetonstroi) poolt loodud Tallinna (1980), Vilniuse (1980), Ostankino (1975) ja Bakuu (1995) teletorn saavutasid aga oma kavandatud otstarbe ning täidavad tänini tele- ja raadioside funktsiooni.
Ekstreemsused tornis.
Ometi oli tornil oluline roll linnaruumis ning see moodustas unikaalse osa linnasiluetist. Mahajäetud hoone tõmbas aga ligi ekstremiste, ekstreemsportlasi, telkijaid, seiklejaid ja armunuid, aga ka suitsiidiharrastajaid, mistõttu torn sai kurikuulsa nime “Surmatorn”. Pärast mitmeid traagilisi sündmusi pandi torni 2017. aastal valvama turvamehed, kuniks torn 24. märtsil 2018 linlaste vastuseisust hoolimata oma vaatemängulise lõpu leidis. Torn elab edasi kohalike meenutustes ja paljude inimeste mälestustes, kuid virtuaalsel kujul on võimalik veel praegugi osa saada Jekaterinburgi teletorni panoraamvaatest. Loodud on ka interaktiivne lahendus, mis võimaldab tornis ronida ning näha, milline vaade avaneb kõrgusest linnale.
Ehitise funktsionaalsus.
Sverdlovski teletorn pidi hakkama kandma kogu linna televisiooni- ja raadiosidet. Projektikõrgus oli ette nähtud 361 meetrit, kus 220 meetri kõrguse betoonsamba allosasse pidi tulema kuuekorruseline lisahoone. Sarnaselt Ostankino teletornile, plaaniti 188 meetri kõrgusele teha pöörleva põrandaga restoran, mille pöörlemiskiirus olnuks 360 kraadi ühe tunni jooksul. 
Ehitist ei suudetud aga lõpetada ning torni mittesihipärastest tegevustest tingitud õnnetus- ja surmajuhtumite ja ebaõnnestunud renoveerimisplaanide tõttu otsustasid linnavõimud torni 2018. aastal enne jalgpalli MM-i toimumist õhkida.
Teletorni ehituslugu.
Sverdlovski teletorni rajamine oli tolle piirkonna Nõukogude aja kõige ambitsioonikam projekt. Ehitust alustati 1983. aastal, selleks löödi 8–16 meetri sügavusele 2400 vaia, millele valati 4500 m³ betooni. Nii nagu ka Tallinna teletorni ehitamisel, mis valmis mõni aasta varem Moskva olümpiamängude Tallinna purjeregatiks, kasutati ka Sverdlovski teletorni ehitamisel mitmeid haruldasi lahendusi. Raudbetoontüve valmistamisel kasutati liugraketist. Raketis paigaldati 2,5 m kõrguseni, millele monteeriti sarrus ja valati sisse betoon. Konstruktsioonilt koosneb torn kolmest osast: vundamendist, raudbetoontüvest ja terasantennist.
Kasutati eriti tugevat betooni M-400 (vastab tänapäeva betooniklassile B30), sama marki kasutati ka Tallinna teletorni ehitamisel. Selle koostis oli välja töötatud Tallinna Polütehnilise Instituudi professori Verner Kikase juhtimisel, kes kasutas betoonis portlandtsemendiga segatud põlevkivituhka. Raudbetoonist torni seina paksus alaosas on 500 mm ja ülaosas 300 mm.
NSV Liidu Teede Rahvakomissariaat

NSV Liidu Teede Rahvakomissariaat (vene keeles Народный комиссариат путей сообщения СССР) oli aastatel 1923–1946 eksisteerinud riigiorgan Nõukogude Liidus; kuulus rahvakomissariaadina NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu koosseisu. Tegeles raudteede ja teiste transpordiliikide korraldamisega.
Pärast Nõukogude Liidu moodustamist (detsembris 1922) kujundati juulis 1923 Vene SFNV Teedeministeerium ümber "NSV Liidu Teede Rahvakomissariaadiks".
Ümberkujundamine.
Märtsis 1946 kujundati teede rahvakomissariaat ümber NSV Liidu Teedeministeeriumiks.
Ildikó Pécsi

Ildikó Pécsi (21. mai 1940 Polgár – 5. detsember 2020 Gödöllő) oli ungari näitleja. Alates 1961. aastast on ta osalenud enam kui sajas filmis.
Igor Cobileanski

Igor Cobileanski (sündinud 24. veebruaril 1974 Comratis) Moldova filmilavastaja.
Nicolae Gh. Lupu

Nicolae Gh. Lupu (24. veebruar 1884 – 30. aprill 1966) oli Rumeenia arst. 1948. aastal valiti ta Rumeenia Akadeemia titulaarliikmeks.
Pärast õpingute lõpetamist Bukaresti ülikooli arstiteaduskonnas töötas Lupu aastatel 1907–1913 dr Ioan Cantacuzino eksperimentaalmeditsiini laboris. 1931. aastal määrati ta arstiteaduskonna anatoomilise patoloogia osakonna professoriks ja 1936. aastal Filantropia haigla professoriks.
Oleksandr Kulõk

Oleksandr Vasõlovõtš Kulõk ( 24. mai 1957 – 1. märts 2022) oli Ukraina jalgrattatreener, 1988. aastast Ukraina teeneline treener. Ta hukkus lahingus 1. märtsil 2022 Venemaa sissetungi ajal Ukrainasse. Kulõk sündis 1957. aastal Sumõ oblastis Seredõna-Buda külas. 1979. aastal lõpetas ta Kiievi Riikliku Kehakultuuri Instituudi. Ta on Ukraina jalgrattameistri Andri Kulõki isa.
Sumõs töötades treenis ta Oleksandr Kiritšenkot, kes oli 1988. aasta Souli suveolümpiamängude olümpiavõitja 1000 meetri sõidus NSVLi koondisega, ning 2000. aasta Sydney olümpiamängude hõbemedalisti Oleksandr Fedenkot.
Ta töötas organisatsiooni "Sumbud" OJSC laste- ja noorte spordikooli "Ukraina" direktorina.
Ta hukkus 1. märtsil 2022 lahingus Nõzõ lähedal Sumõ oblastis Venemaa sissetungi ajal Ukrainasse.