tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Super Bowl XXVII

Super Bowl XXVII oli Ameerika jalgpalli mäng 31. jaanuaril 1993, milles võtsid mõõtu American Football Conference'i (AFC) meister Buffalo Bills ja National Football Conference'i (NFC) meister Dallas Cowboys, et selgitada välja 1992. aasta National Football League'i (NFL) võitja. Mängu võitis skooriga 52:17 Cowboys, see oli klubi ajaloo kolmas Super Bowli võit. Billsi jaoks oli see kolmas Super Bowli mäng järjest ning Billsist sai esimene klubi, mis on kaotanud kolmel aastal järjest. Aasta hiljem sai Billsist esimene ja ainus klubi, mis on mänginud ja kaotanud neljal aastal järjest. Matš peeti Rose Bowli staadionil Pasadenas Californias. See oli esimene mitte-NFLi staadionil mängitud Super Bowl.
Super Bowl XXVII vaheajasõul astus üles Michael Jackson. Sellega sai alguse NFL-i traditsioon kutsuda vaheajasõule nimekaid muusikuid.
Heckler &amp; Koch Mark 23

"Mk 23 Mod 0 kuulipilduja kohta vaata artiklit Stoner 63."
Heckler &amp; Koch Mark 23 on Saksa poolautomaatpüstol. See on suure raamiga ning kasutab moona .45 ACP. Mark 23 USSOCOM-i (Ameerika Ühendriikide Erioperatsioonide Väejuhatuse) mudeli komplektis on ka laser ja summuti. USSOCOM võttis Mark 23 kasutusele erioperatsioonide tarbeks, konkursil osales ka Colt OHWS. Tellimus relva konstrueerimiseks tuli aastal 1991 ning esimesed püstolid Mark 23 valmisid aastal 1996.
Mark 23 juurde käivad laseri ja summuti konstrueerisid vastavalt Ameerika Ühendriikide ettevõtted Insight Technology ja Knight's Armament Company. Relva tsiviilmudeliga neid kaasas ei ole.
The Avalanches

The Avalanches on Austraalia elektronmuusikaansambel. Bänd pandi kokku Melbourne'is aastal 1997. The Avalanches on välja andnud kolm stuudioalbumit: "Since I Left You" (2000), "Wildflower" (2016) ja "We Will Always Love You" (2020). Ansamblisse on kuulunud erinevaid inimesi, aastal 2022 kuulusid kollektiivi Robbie Chater ja Tony Di Blasi.
The Avalanches viljeleb žanrit "plunderphonics", nende esikalbum "Since I Left You" on ekspertide hinnangul selle žanri ehedaim näide.
Psathyrella marquana

Psathyrella marquana on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv liik seeni.
Seen kasvab lubjasel pinnasel, tavaliselt rohumaadel.
Wolf Alice

Wolf Alice on Londonist pärit Inglise rokkbänd. Algselt oli Wolf Alice akustiline duo, kuhu kuulusid laulja Ellie Rowsell ja kitarrist Joff Oddie. 2012. aastal liitusid bändiga basskitarrist Theo Ellis ja trummar Joel Amey.
Wolf Alice andis oma esimese kontserdi Highbury Garage'is 2010. aasta detsembris, esinedes koos ansambliga April in the Shade, kellega nad kohtusid Islingtonis Hope and Anchor'i pubis avatud mikrofoni kontserdil. Nende debüütsingel "Fluffy" ilmus 2013. aasta veebruaris ning sama aasta mais ilmus nende teine lugu "Bros". Nad andsid oma debüüt-EP "Blush" välja 2013. aasta oktoobris ja sellele järgneva EP "Creature Songs" 2014. aasta mais. 2015. aasta veebruaris andis bänd välja singli “Giant Peach”, mis on nende debüütalbumilt “My Love Is Cool”, mis ilmus juunis 2015. Albumil oli ka nende 2014. aasta singel "Moaning Lisa Smile", mis jõudis 2015. aasta augustis USA Billboardi alternatiivlaulude edetabelis 9. kohale ja oli nomineeritud 2016. aasta Grammy auhindade parima rokiesituse auhinnale.
Vara (ehitus)

Vara on palkmajaehituses palkide vahel kulgev spetsiaalne soon või süvend, mis järgib alumise palgi profiili ja täidab konstruktsioonis mitut olulist funktsiooni:
Mac DeMarco

McBriare Samuel Lanyon DeMarco (sünninimega Vernor Winfield McBriare Smith IV; sündinud 30. aprill 1990) on Kanada laulja-laulukirjutaja, multiinstrumentalist ja produtsent. Mac DeMarco hakkas indie-muusikat viljelema 2012. aastal ning on sellest ajast saadik välja andnud kuus täispikka albumit: debüütalbum "2" (2012), "Salad Days" (2014), "This Old Dog" (2017), "Here Comes the Cowboy" (2019), "Five Easy Hot Dogs" (2023) ja "Guitar" (2025). Lisaks on ta välja andnud kaks minialbumit "Rock and Roll Night Club" 2012. aastal ja "Another One" 2015. aastal ning ühe kogumikalbumi "One Wayne G" 2023. aastal. 2018. aastal asutas DeMarco oma plaadifirma nimega “Mac’s Record Label”.
Angela Mortimer

Florence Angela Margaret Mortimer (abielunimi Mortimer Barrett; 21. aprill 1932 – 25. august 2025) oli Suurbritannia tennisist.
Mortimer võitis kolm individuaalset suure slämmi turniiri: Prantsusmaa lahtised 1955. aastal, Austraalia lahtised 1958. aastal ning oma karjääri tipphetkena Wimbledoni meistritiitli 1961. aastal. Lisaks tuli ta 1955. aastal Wimbledoni võitjaks paarismängus koos Anne Shilcockiga.
Pärast sportlaskarjääri lõppu jäi ta tennisemaailmaga seotuks. 1967. aastal abiellus ta endise tennisisti ja BBC spordikommentaatori John Barrettiga. Samal aastal pälvis ta ka Briti impeeriumi ordu liikme tiitli teenete eest spordis. 1993. aastal võeti ta vastu rahvusvahelisse tennisekuulsuste halli.
Carly Rae Jepsen

Carly Rae Jepsen (sündinud 21. november 1985) on Kanada laulja ja laulukirjutaja. Ta sai tuntuks kui saavutas 2007. aastal lauluvõistluse "Canadian Idol" viiendal hooajal kolmanda koha. 2008. aastal andis Jepsen Kanadas välja oma folgimuusika mõjutustega debüütalbumi "Tug of War".
Texcoco järv

Texcoco järv (hispaania keeles "Lago de Texcoco", nahua keeles "Tetzco(h)co") oli looduslik soolajärv "Anahuac"i ehk Mehhiko orus. Texcoco järv on kõige tuntum saare poolest, mis asus järve lääneküljel ning kuhu rajati Tenochtitlani linn, millest kujunes asteekide impeeriumi pealinn. Pärast piirkonna vallutamist hispaanlaste poolt, alustati üleujutuste ohjamisega, mis viis suure osa järve kuivendamiseni.
Tänapäeval asub suurel osal kunagise järve alal México linn, mis on nüüdisaegse Mehhiko riigi pealinn. Järve kuivendamine on kaasa toonud tõsiseid ökoloogilisi ja sotsiaalseid tagajärgi. Muutunud on kohalik kliima ja vee kättesaadavus, mis on süvendanud veepuudust. Põhjavee liigne kasutamine on põhjustanud suures osas linnas maapinna vajumist. Kohalikud liigid, nagu näiteks Mehhiko tömpsuu, mis on piirkonnale endeemilised, on ökosüsteemi muutuste tõttu sattunud väljasuremisohtu või juba välja surnud.
Karistusvise

Karistusvisked on kasutusel mitmel spordialal:
Nõgihaigur

Nõgihaigur ("Egretta ardesiaca") on haigurlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Välimus.
Nõgihaigur on 42,5–66 cm pikk. Kaalub 270–390 g.
Sulestik on üleni must. Silmad on tumepruunid, silma ümbrus on sinine. Nokk on must. Varbad on kollased või oranžid, pulmarüüs muutuvad punaseks.
Noorlinnud on veidi tuhmimad ja heledamad. Udusulis pojad on tumehallid, jalad on rohekaskollased.
Levik.
Nõgihaigrud elavad Sahara-taguses Aafrikas ja Madagaskaril, kuid nad ei ela Kongo nõos ja Kalahari kõrbe läheduses kuivas piirkonnas.
Elavad järvede ja tiikide ääres, padurates, lammidel, riisipõldudel ja mangroovides. Madagaskaril on neid nähtud 1500 m kõrgusel merepinnast.
Toitumine.
Toituvad peamiselt kaladest, kuid ka koorikloomadest ja veeputukatest.
Kala püüdmiseks ajab ta tiivad vihmavarjukujuliselt laiali, ootab 2–3 sekundit jalaga vett segades ja seejärel torkab kala. Toituvad üksikult või 5–50-linnulisetes parvedes. Toituvad päeval või videviku ajal.
Pesitsemine.
Pesitsevad kolooniates. Aafrikas pesitsevad nad tavaliselt koos teiste haigurlaste, iibislaste, kormoranlaste ja madukaellastega. Okstest ehitatud pesa asub kuni 6 m kõrgusel puu otsas, võsas või roostikus.
Tavaliselt pesitsevad vihmahooaja alguses. Lõuna-Aafrika Vabariigis pesitsevad nad novembrist jaanuarini, Madagaskaril veebruarist juunini, Ida-Aafrikas märtsist juunini, Lääne-Aafrikas juulist augustini. Kurnas on 2–4 tumesinist muna mõõtmetega 44 × 33 mm.
Gaza tervishoiuministeerium

Gaza tervishoiuministeerium (ametlikult Palestiina Tervishoiuministeerium – Gaza) on Gaza sektori tervishoiu eest vastutav amet. Gaza tervishoiuministeeriumi aruanded hukkunute kohta on pälvinud Iisraeli-Gaza konflikti valguses palju tähelepanu. Üldiselt on Gaza tervishoiuministeeriumi andmeid pidanud usaldusväärseteks nii ÜRO, Maailma Terviseorganisatsioon kui Human Rights Watch. Gaza sõja kontekstis uuris Gaza tervishoiuministeeriumi statistikat ka Briti teadusajakiri The Lancet, mis ei leidnud ka tõendeid andmete võltsimise kohta, pigem olid tervishoiuministeeriumi käsutuses olnud andmetes hukkunute arvud tegelikest väiksemad.
Johann Polus

Johann Polus (1635 Tallinn, Eestimaa, Rootsi kuningriik – 9. oktoober 1674 Haapsalu, Läänemaa, Rootsi kuningriik) oli Eestimaa vaimulik.
Johann Polus sündis Timotheus Poluse ja Elsken von Wehreni peres.
Johann Polus oli aastatel 1667–1674 Haapsalu Püha Johannese koguduse ja lossikiriku pastor ning Ranna-Lääne praostkonna praost.
Isiklikku.
Tema isa Timotheus Polus oli Tallinna Gümnaasiumi poeesiaprofessor, vend krahv Thomas Polus (1634–1708) oli Rootsi riigitegelane, kantseleinõunik ja Karl XII õpetaja. Poeg Heinrich Polus (1667–1710) oli Tartu raesekretär ja fiskaal Tartus.
Vanimad teadaolevad eluvormid

 
Vanimad teadaolevad eluvormid Maal on 4,1 miljardi aasta vanused, nagu näitab bioloogiselt fraktsioneeritud grafiit üksikus tsirkooniteras Austraalias mäeahelikus nimega Jack Hills. Vanimad tõendid elust, mis on leitud stratigraafilisest üksusest, mitte üksikust mineraaliterast, on 3,7 miljardi aasta vanused grafiiti sisaldavad settemoondekivimitest Isua rohekivimivööndist (Isua rohekildavööst) Gröönimaal. Vanimad otseselt teada olevad elu jäljed Maal on stromatoliidikivistised, mis on leitud 3,480 miljardi vanusest geiseriidist Lääne-Austraaliast Pilbara kraatonist Dresseri formatsioonist. Mitmesuguseid mikroorganismide mikrofossiile on leitud 3,4 miljardi aasta vanustest kivimitest, sealhulgas 3,465 miljardi aasta vanustest Pilbara kraatoni Apexi ränikivimitest ja 3,42 miljardi aasta vanustest hüdrotermide sademetest Barbertonist Lõuna-Aafrika Vabariigist.
Šenov

Šenov (poola keeles "Szonów", saksa keeles "Schönhof") on linn Tšehhis Morava-Sileesia maakonnas Ostrava linnaringkonnas. Šenov asub Ostravast vahetult kagus, Poola piirist 14 km kaugusel.
Küla oli arvatavasti olemas juba 12. sajandil, kuid asula esimene kindel kirjalik mainimine pärineb aastast 1305. Aastatel 1576–1867 kuulus Šenov Skrbenskýte perekonnale. 16. sajandi keskpaiku ehitatud Šenovi loss lammutati 1927. aastal. Linnaks sai Šenov 1998. aastal.
Aurignaci kultuur

Aurignaci kultuur ehk Aurignaci ajastu on noorema paleoliitikumi kromanjooni inimese arheoloogiline kultuur. Weichseli jäätumisest lõunakaarde jäänud Lääne-, Kesk- ja Ida-Euroopas ning Levandis kestis see umbes aastail 43 000 – 26 000 eKr.
Tegu oli kaasaja inimese esmaste rännetega Euroopasse. Saabumisel asendasid nad esimese kultuurina neandertallastele omase Moustier' kultuuri. Aurignaci kultuur kätkes endas esimesi keerukaid luust tööriistasid, helmeid ja merekarpe kasutati ehetena, ilmet võttis kujutav kunst.
Tüüp-leiukoht on Aurignaci koobas, mis asub Haute-Garonne'i departemangus.
Jaan Martinson

Jaan Martinson (sündinud 20. oktoobril 1960 Tallinnas) on eesti golfimängija, sporditreener ja spordiajakirjanik.
Lõpetas 1978. aastal Rakvere Internaatkooli ja õppis aastatel 1982–1985 Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonnas. 
Harrastanud tennist ja korvpalli, alates 1994. aastast golfi. Võitis Eesti meistrivõistlusteltel golfi löögimängus 1996. aastal kulla, 1997. aastal hõbeda ja 2000. aastal pronksi. 
Töötas aastatel 1981–1983 tehase Ilmarine spordimetoodikuna ja 1983–1987 Tallinna 16. Keskkooli kehalise kasvatuse õpetajana.
Aastatel 1987–1990 töötas ta Kalevi pesapallitreenerina, 1990–1993 pesapalliklubi Estonians ja Eesti noorte pesapallikoondise treenerina ning juhendas 1993. aastal noorte Euroopa meistrivõistlusel pronksi võitnud pesapallimeeskonda. 
Töötanud alates 1993. aastast Päevalehe, Õhtulehe, Postimehe ja Delfi toimetuses spordiajakirjanikuna. Olnud ajakirjade Eesti Golfikiri ja Golf toimetaja. 
Isiklikku.
Tema poeg on korvpallur ja spordifotograaf Joosep Martinson.
Carcinomycetaceae

Carcinomycetaceae on kandseente sugukond.
Carcinomyces

Carcinomyces on kandseente perekond.
Rudná (Praha lääneringkond)

Rudná (vahel ka Rudná u Prahy, saksa keeles "Kirchsassen") on linn Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas Praha lääneringkonnas. Rudná asub Praha kesklinnast ligikaudu 14 km lääneedelas.
Praeguse Rudná territooriumil asusid varem kaks küla – Hořelice ja Dušníky. Hořelicet on esmamainitud 1052. aastal, Dušníkyt 1228. aastal. 1860. aastatel algas piirkonnas rauamaagi kaevandamine, mis kestis sadakond aastat. Hořelice ja Dušníky said mõlemad aleviteks 1936. aastal. 1. jaanuaril 1951 Hořelice ja Dušníky ühendati Rudná nime all. Linnaks sai Rudná 27. oktoobril 2000.
Leo Suonpää

Leo Evald Suonpää (15. juuni 1911 Oulu – 12. märts 1996 Tampere) oli Soome poliitik. Ta oli Soome Rahvademokraatliku Liidu eduskunnaliige (1954–1969), Tampere linnavolikogu ja valitsuse aseesimees; 27. maist 1966 kuni 22. märtsini 1968 Soome transpordi- ja avalike tööde minister (Rafael Paasio esimeses valitsuses), kolm korda presidendi valijamees (1956, 1962, 1968) ja Soome Kommunistliku Partei poliitilise komitee liige (1954–1969, 1970–).
Ta osales poliitikas kommunistide salajastes rakukestes alates 1930. aastatest. Sel põhjusel veetis ta aastatel 1934–1936 kaks aastat vanglas. Pärast sõdu sai temast avaliku Soome Kommunistliku Partei Tampere ringkonnaorganisatsiooni ringkonnasekretär. Ta astus ametist tagasi pärast eduskunda valimist aastal 1954. Samal aastal tõusis ta ka Soome Kommunistliku Partei kõrgeimasse juhtkonda, Poliitilisesse Komiteesse. Veli-Pekka Leppänen on pidanud teda tolle aja olulisemaks "mitte-Helsingi" Soome kommunistiks.
Pärast Soome Kommunistliku Partei lagunemist 1960. aastate lõpus liikus ta partei opositsiooni ridadesse, mille seas ta esindas mõõdukat tiiba. Pärast partei laialisaatmist 1980. aastate keskel oli ta Demokraatliku Alternatiivi ("Demokraattinen Vaihtoehto") esimees aprillist detsembrini 1986.
Elektra (Agamemnoni tütar)

Elektra on üks populaarsemaid mütoloogilisi tegelasi Vana-Kreeka tragöödiates. 
Ta on peategelane kahes Vanakreeka tragöödias, Sophoklese "Elektras" ja Euripidese "Elektras". Ta on keskne tegelane ka Aischylose, Vittorio Alfieri, Voltaire'i, Hugo von Hofmannsthali, Eugene O'Neilli ja Jean-Paul Sartre'i näidendites. 
Perekond.
Elektra vanemad olid Mükeene kuningas Agamemnon ja kuninganna Klytaimnestra. Tema õed olid Iphigeneia ja Chrysothemis ning vend Orestes.
Agamemnoni mõrv.
Elektra ei olnud Mükeenes, kui tema isa, kuningas Agamemnon, Trooja sõjast naasis. Tagasi tulles tõi Agamemnon kaasa oma sõjasaagi, Trooja printsessi Kassandra, kes oli talle juba kaksikud pojad sünnitanud. Peale saabumist mõrvati Agamemnon ja Kassandra kas Klytemnestra enda, tema armukese Aigisthose või nende mõlema poolt. Klytemnestra tundis oma abikaasa peale õigustatud vimma, kuna too ohverdas nende vanima tütre Iphigenia jumalanna Artemisele soodsa tuule saamise eest, et Troojasse purjetada. Mõnes teises versioonis päästis jumalanna aga Iphigenia viimasel hetkel.
Kaheksa aastat hiljem naasis Elektra Ateenast koju Mükeenesse. Vend Orestese päästis mõrvast, mida kavandas tema ema Klytaimnestra, kas Orestese vana lapsehoidja või Elektra ning ta viidi Parnassose mäel asuvasse Fanotesse, kus kuningas Strophius nooruki oma hoole alla võttis. Kui Orestes oli kahekümneaastane, käskis Delfi oraakel tal koju naasta ja isa surma eest kätte maksta.
Klytaimnestra mõrv.
Aischylose järgi tundis Orestes Elektra ära Agamemnoni haua ees, kuhu nad mõlemad olid läinud surnule riitust tegema ning nad leppisid kokku, kuidas Orestes oma kättemaksu täide viib. Orestes ja tema sõber Pylades tapsid Klytemnestra ja Aigisthose (mõnedes allikates oli Elektra abiks). Enne oma surma needis Klytaimnestra Orestese. Erinnüsed, kelle kohus oli karistada perekondlike sidemete rikkumist, täitsid seda needust piinadega. Nad jälitasid Orestest, õhutades teda oma elu lõpetama. Elektrat nad ei jälitanud.
Allikate vahel on erinevusi selle kohta, kuidas Elektrat pärast isa mõrvast teadasaamist iseloomustada. 
Teoses "Iphigeneia Taurises" jutustab Euripides loo mõnevõrra teistmoodi. Selles teoses juhatasid erinnüsed Orestese ja Pyladese Musta mere äärde Taurisesse, kus hoiti kinni Orestese õde Iphigeneiat. Nad kohtusid, kui Iphigeneiat Artemisele ohverdamiseks ette valmistati. Iphigeneia, Orestes ja Pylades põgenesid seejärel koos Taurisest. Perekonna taasühinemise järel rahunenud erinnüsed lõpetasid tagakiusamise ning Elektra abiellus Pyladesega.
Olympic Arms OA-93

Olympic Arms OA-93 on Ameerika Ühendriikide püstol või karabiin. See on ehitatud vintpüssist AR-15, relva toodeti Olympia linnas Washingtoni osariigis.
Jam (Michael Jacksoni laul)

"Jam" on Ameerika Ühendriikide laulja ja laulukirjutaja Michael Jacksoni laul. Selle andis juulis 1992 välja plaadifirma Epic Records, "Jam" on Jacksoni kaheksanda albumi "Dangerous" (1991) neljas lugu. Jackson kirjutas ja produtseeris laulu koos René Moore'i, Bruce Swedieni ja Teddy Rileyga.
Stiililt kuulub "Jam" žanri "new jack swing", selles on räpiosa Heavy D esituses. Laulu muusikavideos astus üles korvpallilegend Michael Jordan. Jordani tollane koduklubi Chicago Bulls kasutas laulu 1992. aasta NBA hooaja video "Untouchabulls" taustamuusikana, NBA kasutas "Jami" samuti mitmetes reklaammaterjalides.
"Jam" pääses top 40-sse üle maailma, Billboard Hot 100-s oli laulu tipp 26. koht. Kriitikutele läks "Jam" üldiselt hästi peale ning see nomineeriti kahele Grammy auhinnale. Briti edetabelisse naasis singel aastal 2006 (22. koht), samal aastal oli see Hispaanias esikohal.
Laul on ka Jacksoni kogualbumil "This Is It" (2009). Aastal 2006 avaldati "Jam" teiskordselt, osana Jacksoni kampaaniast "". Selle remiksi kasutati ka Cirque du Soleili maailmatuuril.
Aukhaudade kultuur

Aukhaudade kultuur ehk Jamna(ja) kultuur kestis hilisest vase-kiviajast kuni varase pronksiajani. Lõuna-Bugi, Dnestri ja Uurali jõe vahelisest Ponto-Kaspia stepist laiunud arheoloogilist kultuuri iseloomustasid enim süvendkambritega kurgaanid, ligikaudu aastaist 3300–2600 eKr.
Dnepri alamjooksul moodustas Mõhhailivka kultuur sellele eelnenud tuumikkultuuri umbes aastail 3600–3400 eKr.
Olemus.
Jamna kultuuri esindajad, kes pärinesid Kaukaasia ja Ida-Euroopa küttidest-korilastest segunenud Läänesteppide karjakasvatajatest, levitasid indoeuroopa algkeelt ning tegelesid ratsutamisega ja kasutasid veoloomadena oletamisi veiseid. Tegu oli esimesena üle Kesk-Euroopa steppide reisida suutvate nomaadidega, mil tekkisid laialdased maismaa-kaubavõrgud. Nendega koos levisid põlluharimine ja ka kanepitarvitamine edasi Põhja- ja Lääne-Euroopasse. Nad tegelesid lisaks kalapüügi, jahilkäimise, loomakasvatusega, kuid valmistasid ka keraamikat, töövahendeid, relvasid ning kärusid ja vankreid.
Rändrahva üle omas tavaliselt võimu pealikkond.
Galiitsia arhitektuurikoolkond

Galiitsia arhitektuurikoolkond on Ees-Karpaatia piirkonnas ja Galiitsia vürstiriigis 12.–13. sajandil levinud regionaalne arhitektuuristiil, milles loodud ehitised kannavad nii Lääne-Euroopa romaanika kui ka Kiievi-Vene arhitektuuri jooni.
Kirjeldus.
Eelkõige on teada selles stiilis loodud monumentaalsest sakraalarhitektuurist. Peamiseks erisuseks on Bütsantsi arhitektuurile iseloomulike ristkuppelkirikute ehitamine valgest lubjakivist tahutud kantkividest romaanipärase müüriladumistehnikaga. Arvatud on, et Galiitsia ehitusmeistrid ehitasid esimesed kivikirikud vallutatud Zalesjes, mis omakorda mõjutas Rostovi-Suzdali piirkonna ehituskunsti.
Galiitsia arhitektuurikoolkonna kirikutest on suurem osa hävinud ja üldistused koolkonna stiili kohta pärinevad peamiselt arheoloogiast. Esimese stiililise analüüsi ja kirjelduse koolkonnast andis kunstiajaloolane Josõp Pelenskõi (1879–1957).
Ta loetles koolkonna ehitiste iseloomulikud tunnused:
Pelenskõi võttis oma monograafias 1914. aastal ka kokku kogu teadaoleva info Vana-Halõtši mälestiste kohta ja need kirjeldused on olnud peamiseks allikmaterjaliks järgevatele uurimustele.
20. sajandi jooksul teadmised sellest ehituskoolkonnast laienesid uute ehitiste avastamise ja uurimisega, eelkõige Halõtši peakiriku Jumalaema Uinumise katedraali kohta, Przemyśli Ristija Johannese kiriku kohta, mida peetakse ehituskoolkonna esimeseks esindajaks ja Zvenigorodis leitud mälestiste kohta. Iseseisvas Ukrainas on jätkunud selle ehituspärandi uurimine kaasaegsete arheoloogiliste meetoditega. 1998. aastal taastati Püha Pantaleoni kirik, ehituskoolkonna ainus terviklikult säilinud ehitis.
Roc d'Enclar

Roc d'Enclar (katalaani keeles "roc d'Enclar" 'Enclari kalju') on esiaegne, Rooma-aegne ja keskaegne arheoloogiline leiukoht Andorras Santa Colomas, üks uuritumaid leiukohti Andorras.
See asub kõrgendikul, millelt avaneb vaade kogu Andorra keskorule. Rooma ajal oli seal väike veinivalmistamise keskus. Rooma aja lõpus koht kindlustati, et kontrollida läbipääsu Andorra orust. 9. ja 13. sajandi vahel ehitati kindlustatud asupaik ümber ja seda laiendati.
Õmõjahtahi kultuur

Õmõjahtahi kultuur või Õmi kultuur oli hilisneoliitikumis kestnud ajastu Põhja-Aasias, mida iseloomustavad ümarapõhjaline keraamika, soomusplaadid, nii kivist kui luust nooleotsad, odad ja harpuunid. Leena jõe vesikonnast ja Jenissei jõe äärest laius see arheoloogiline kultuur üle Siberi aastail 2200–1300 eKr.
Vana-Halõtš

Vana-Halõtš on 9. sajandist pärinev kunagine linn, nüüd ajaloolis-kultuuriline kaitseala (ukraina keeles "Національний заповідник «Давній Галич»") Lääne-Ukrainas Halõtši, Krõlosi, Ševtšenkove, Bilšivtsi ja Zalukva asulate territooriumil. Piirkonnas leidub muistiseid ja ehitisi 11.–17. sajandist.
Ajaloost.
Juba 9. sajandil asustatud Halõtši ("Княжий Галич") keskus asus ligikaudu tänapäevase Krõlosi küla kohal ja oli keskaegse Kiievi-Vene oluline kaubandus- ja kultuurikeskus, mis saavutas oma võimsuse tipu 12. sajandi teisel poolel. All-linn ja jõesadam asusid tänapäevase Halõtši linna kohal, Vana-Halõtši välispiiridel paiknesid kloostrid, kirikud ja väikesed kindlustatud asulad. Alates 1144. aastast oli Halõtš Jaroslav Osmomõsli Galiitsia vürstiriigi pealinn, alates 1199. aastast Roman Mstislavitši Galiitsia-Volõõnia vürstiriigi pealinn. 1238. aastal asutas Danõlo Romanovõtš Halõtšisse oma residentsi. Kolm aastat hiljem rüüstasid mongolid linna. 16. sajandi lõpul ehitas kohalik aadlik Marko Šumljansky linna territooriumile uue Jumalaema kiriku.
Halõtši arheoloogiline uurimine algas 20. sajandi algul ja jätkus 1950. aastateni. Välja kaevati kunagise Jumalaema Uinumise kiriku (ehitati 1157) alusmüürid, linnamüür ja vallikraavid, samuti paljud kivimajad all-linnas. Leidude hulgas olid Jaroslav Osmomõsli sarkofaag tema säilmetega, samuti rohkelt metallist, keraamilisi ja klaasesemeid.
Vana-Halõtši kaitseala lähedal paikneb peaaegu ainus Galiitsia arhitektuurikoolkonna mälestis, enne 1200. aastat ehitatud Püha Pantaleoni kirik.
Mälestised.
Vana-Halõtši territooriumil on säilinud enam kui 200 mälestist 11.–17. sajandist. Olulisemad oll loetletud allpool asulate kaupa.
Grels Teir

Grels Olof Teir (26. veebruar 1916 Lapväärtti – 23. juuni 1999 Helsingi) oli Soome jurist ja poliitik; riigikassa peadirektor aastatel 1973–1983. 
Ta oli ka kohtuniku asetäitja, Kokkola ja Helsingi linnavolikogu esimees ning Soome Rootsi Rahvaparteid esindanud Eduskunna liige aastatel 1951–1975 (valitud Vaasa maakonna põhjapoolsest valimisringkonnast (1951–1962) ja Vaasa maakonna valimisringkonnast (1962–1975)). Ta oli presidendi valijamees aastatel 1950, 1956 ja 1968.
Ta lõpetas keskkooli 1934. aastal. 1944. aastal sai ta ülikoolidiplomi õigusteaduse alal ja määrati 1947. aastal kohtuniku asetäitjaks. Ta töötas Kokkolas juristina aastatel 1944–1959, ühtlasi pidas oma bürood 1948–1956, ning Helsingin Osakepankki Kokkola filiaali juhatajana aastatel 1959–1971. Lisaks eduskunnaliikme ja mõnda aega ka riigikassa peadirektori kohustustele töötas ta aastatel 1954–1975 ajalehe Vasabladet parlamendikorrespondendina. Ministri tiitel anti talle 1983. aastal.
Ta oli Soome transpordi- ja avalike tööde minister 12. septembrist 1964 kuni 26. maini 1966 (Johannes Virolaineni valitsuses). Esimest korda oli ta Soome kaubandus- ja tööstusminister 22. märtsist 1968 kuni 13. maini 1970 (Mauno Koivisto esimeses valitsuses) ning teist korda 4. septembrist 1972 kuni 31. detsembrini 1972 (Kalevi Sorsa esimeses valitsuses).
Tema vennad olid professor Harald Teir ja linnavolinik Tor-Erik Teir. Soome energiakontserni Fortum säästva arengu direktor Carola Teir-Lehtinen on tema tütar.
Azili kultuur

Azili kultuur on üks Lääne-Euroopa epipaleoliitikumi arheoloogiline kultuur Hispaania põhjaosa ja Prantsusmaa lõunaosa alal. See oli levinud 10 500–8000 eKr ehk 12 500–10 000 BP. 
Tõenäoliselt algas Azili kultuur Allerødi soojaperioodi lõpupoole
ja jätkus hilise drüüase külmaperioodil. Azili kultuur järgnes Madeleine'i kultuurile. Arheoloogide arvates kujutab see endast Madeleine'i kultuuri lõppfaasi ajal, mil kliima soojenemine tõi kaasa olulisi muutusi piirkonna inimeste eluviisis. Jää sulamine vähendas traditsioonilisi toiduvarusid, mis võis põhjustada Madeleine’i kultuurile iseloomulike tööriistade valmistamise oskuste ja kvaliteedi taandarengut. Azili kultuuri tööriistad ja kunst on jämedamad ja lihtsakoelisemad ning vähem levinud või on Madeleine'i kultuuri traditsioonist hoopis erinevad.
Selle määratles esimesena Édouard Piette 1889. aastal 
ja pani sellele nime Ariège'i departemangust Mas-d'Azili koopast avastatud tööriistade järgi. Selles leiukohas on arvukate maalitud veeriskividega ja lamedate harpuunidega kihid Madeleine'i kultuuri ja mesoliitikumi tasandi vahel.
Perioodi alguses hakkas põhjapõder taanduma ning tema asemele tuli punahirv. Hirvesarvedest tehti lamedaid harpuune, mis olid sageli robustsed ja mille aluses oli piklik sälk.
Mudahaigur

Mudahaigur ("Egretta tricolor") on haigurlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Välimus.
Mudahaigur on 50–76 cm pikk. Tiibade siiruulatus on 90 cm. Isaslind kaalub 415 g, emaslind 324 g.
Selg, tiibade ülapool, pea ja kael on tumehallid. Kurgualune, kõht ja tiibade alapool on valged. Valjasriba on kollane. Suhteliselt pikk ja peenike nokk on pruunikaskollane või oranž. Silmad on pruunid. Jalad on hallikaskollased. Pulmarüüs muutub nokk eresiniseks ja nokaots mustaks. Valjasriba muutub siniseks, silmad ja jalad punaseks.
"E. t. ruficollis" on suurem ja tema selg on tumedam. "E. t. tricolor"'il on kaelal punane või pruun triip. Baja California osariigi mudahaigrud on suuremad kui need, kes elavad Põhja-Ameerika idaosas.
Noorlinnu selg ja tiivad on oliivipruunid, kael on pruun. Kurgualune ja kõht on valged. Rind on hallitriibuline. Nokk on kollane, nokaots must. Jalad on rohekaskollased.
Udusulis poegade selg ja tiivad on tumehallid. Kõht on valge. Peas on pikad pruunid suled. Nokk on heleroheline, silmad on helekollased.
Alamliigid ja levik.
Liigil on kaks alamliiki:
Elavad rannikul, soodes ning jõgede ja järvede ääres. Hondurases on neid kohatud kuni 600 m kõrgusel merepinnast.
Toitumine.
Toituvad peamiselt kaladest, kuid ka sisalikest, konnadest, kullestest, koorikloomadest, tigudest ja veeputukatest.
Toituvad sügavamas vees kui teised sama suured haigrud. Toitu otsides kõnnivad, mõnikord seisavad paigal või jooksevad saaklooma järel. Torkavad saaklooma nokaga, mõnikord on löök peaaegu horisontaalne. Toituvad päeval. Tavaliselt toituvad üksi, vahel kuni 25-linnulistes parvedes.
Pesitsemine.
Pesitsevad kolooniates, vahel koos teiste liikidega. Okstest ehitatud ja lehtedega vooderdatud pesa on 25–30 cm lai. Isaslind kogub pesamaterjali ja emaslind ehitab pesa.
USA-s pesitsevad märtsist juunini, Guyanas veebruarist märtsini või juunist augustini, Ecuadoris novembris. "E. t. ruficollis" muneb 3–4 muna, "tricolor" 2–3. Munad on rohekassinised. Põhja-Ameerikas on muna 44 mm pikk ja 32 mm lai, Lõuna-Ameerikas 30 mm lai. Mune hauvad mõlemad vanemad 21–24 päeva. Esimesed kaks nädalat on vanalinnud kogu aeg pesal, hiljem käivad ainult poegi toitmas. Pojad saavad lennuvõimeliseks viie nädala vanuselt.
Looduslikud vaenlased.
Mudahaigru mune söövad varesed ja händturpialid. Poegi söövad viud ja ronkkondorid.
Austraalia Julgeolekuluure Organisatsioon

"Mitte segi ajaga Australian Secret Intelligence Service'iga."
Austraalia Julgeolekuluure Organisatsioon (inglise keeles "Australian Security Intelligence Organisation"; ASIO) on Austraalia siseluure- ja julgeolekuagentuur. Selle ülesanne on kaitsta riiki spionaaži, sabotaaži, välissekkumiste, poliitilise vägivalla, terrorismi ja siserünnakute eest. ASIO on Australian Intelligence Community (Austraalia Luurekogukonna) osa.
ASIO kogub luureinfot üldiselt ise ning politseivõimekusi, nagu inimeste vahistamine, rakendatakse koostöös föderaal- või kohalike politseijõududega. Austraalia Julgeolekuluure Organisatsiooni vasted mujalt maailmast on näiteks Ameerika Ühendriikide FBI, Suurbritannia MI5 ja Eesti KaPo.
ASIO peakontor asub Canberras, lisaks on ametil kontorid kõikides osariikides ja sisealadel. Peaminister Kevin Rudd avas aastal 2013 Canberras uue, 630 miljonit dollarit maksma läinud peakontori, mis on nime saanud ASIO asutanud peaministri Ben Chifley järgi.
Asio (täpsustus)

Asio (räts) on kaklaste seltsi kuuluv lindude perekond.
Asio või ASIO võib tähendada ka järgmist:
Pihkva arhitektuurikoolkond

Pihkva arhitektuurikoolkond on kunagise Pihkva vürstiriigi aladel 13.–14. sajandil kujunenud ja 16. sajandini levinud regionaalne arhitektuuristiil, mida iseloomustavad ühekuplilised kuupja vormiga kirikud. Rida Pihkva arhitektuurikoolkonna kirikuid on kantud UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Kirjeldus.
Varane Pihkva vürstiriigi ehitustraditsioon oli seotud Novgorodi koolkonna traditsiooniga või varieeriti tüüpilise Bütsantsi ristkuppelkiriku traditsiooni. Eripärane Pihkva arhitektuurikoolkonna kirikuehitis kujunes välja 13.–14. sajandil: katuse keskel asetseva üheainsa kupliga ja kuupja mahuga, hoonenurkades madalamad, erikaldeliste katustega hooned nagu Peaingel Miikaeli kirik Kobõlje asulas (1462), Jumalaema Uinumise kirik Meljotovos (1461—1462) või Imetegija Nikolai kirik Kiviaia juures Pihkvas (16. sajand). Pihkva arhitektuurikoolkonna väga eripäraseks tunnuseks on suur hulk juurdeehitisi, mis ümbritsevad kiriku põhikehandit, nagu mitmeavalised kellakaared ja -tornid, nii kinnised kui ka avatud sammastega eeskojad, kinnised eeskojad ja külgkabelid, mis moodustavad koos kirikuga maalilise asümmeetrilise ansambli, näiteks 16. sajandist pärinev Pihkva Nikolai kirik ("церковь Николы со Усохи", 1535—1536).
Iseloomulik dekoor on tambuuri ülaosa ümbritsevad ornamendivööndid kaarfriisi, sakkfriiside ja begunetsiga; sakkfriisid ja begunetsid võivad esineda ka seintel, mille lage pind on liigendatud ümar- või ristikkaarseid petikuid moodustavate liseenidega.
Paljudes neis kirikutes on säilinud ehitamise ajast pärinevad kunstiväärtuslikud seinamaalingud, mistõttu omaette mõistena käsitletakse Pihkva koolkonda ikoonimaalis.
Pihkva arhitektuurikoolkonna ehitistest on säilinud ka kindlusarhitektuuri (13.-14. sajandist pärinev Pihkva kreml ja 1330. aastatel ehitatud Irboska linnus), 16. sajandist keskaegse Pihkva suurim administratiivhoone Pogankinõ Palatõ. 16. sajandil, pärast Pihkva vürstiriigi vallutamist Vassili III ajal 1510. aastal, hakkab Pihkva ehituskoolkonna eripära hääbuma, kuna aina rohkem mõjutab seda Moskoovia arhitektuur, kuid vähesel määral säilib traditsioon 17. sajandini.
Muud.
Pihkva arhitektuurikoolkonna stiili matkiv ehitis on 20. sajandi algul ehitatud Piirissaare Peeter-Pauli kirik.
Winchester Model 1200

Winchester Model 1200 (aastast 1978 Winchester Model 1300) on Ameerika Ühendriikide haavlipüss. Seda tootis aastatel 1964–2006 Olin Corporationile kuuluv relvatootja Winchester Repeating Arms Company (hilisem U.S. Repeating Arms Company), mis läks aastal 2006 pankrotti. Ameerika Ühendriikide maavägi kasutas Model 1200-t Vietnami sõjas. Relv on ka 21. sajandil mitmete riikide sõjavägedes kasutusel olnud.
Komatsu Limited

Komatsu Ltd. (jaapani keeles 株式会社小松製作所, "Kabushiki-gaisha Komatsu Seisakusho") on Jaapani hargmaine ettevõte, mis toodab rasketehnikat ehituse, kaevanduse, metsanduse ja sõjanduse tarbeks, diiselmootoreid, masinpresse, lasereid ja generaatoreid. Komatsu peakontor asub Tokyo Minato linnaosas. Ettevõte asutati aastal 1921 Komatsu linnas Ishikawa prefektuuris, sealt on see ka nime saanud. Sõna "komatsu" tähendab jaapani keeles kasekest. Komatsu grupi alla kuulub üle 250 ettevõtte üle maailma.
Komatsu on pärast Ameerika Ühendriikide Caterpillarit maailma suuruselt teine ehitus- ja kaevandustehnikatootja. Mõnel pool maailmas, näiteks Hiinas ja Jaapanis on Komatsul Caterpillaristki suurem turuosa. Komatsu masinaid toodetakse Jaapanis, mujal Aasias, Ameerikas ja Euroopas.
Charter Arms Bulldog

Charter Arms Bulldog on Ameerika Ühendriikide revolver. See on viielasuline ning kahetoimelise päästesüsteemiga ("double-action"). Bulldogi toodab Connecticuti osariigi relvatootja Charter Arms.
Vöökott

 
Vöökott ehk kõhukott on keha ümber kinnitatav vööl kantav kott.
Sigismund (ertshertsog, 1826–1891)

Sigismund Leopold Maria Rainer Ambrosius Valentin (7. jaanuar 1826 – 15. detsember 1891) oli Habsburg-Lotringite dünastiast pärit Austria ertshertsog ning sõjaväelane. 
Elulugu.
Ertshertsog Sigismund sündis 7. jaanuaril 1826 ertshertsog ning Lombardia-Veneetsia asekuningas Raineri ja Savoia printsess Elisabethi perekonda. 
1847. aastal ülendati ertshertsog Sigismund feldmarssal-leitnandiks. Lisaks sai temast jalaväerügemendi nr 45 inhaber. Brigaadijuhina osales ta 1848.–1849. aastal lahingutes Sardiinia kuningriigi vägede vastu. 
1859. aastal ostis Sigismund Gmündi lossi Alam-Austrias Waldviertelis. Botaaniku ja dendroloogina rajas ta oma maavaldusele parke ja aedu.
Ertshertsog Sigismund suri 15. detsembril 1891 vallalise ning lastetuna.
Hrodna vürstiriik

Hrodna vürstiriik oli 12. ja 13. sajandil Must-Vene slaavlaste vürstiriik keskusega Grodnas.
Kirjeldus.
Vürstiriigi territoorium moodustas ajaloolise Must-Vene piirkonna tuumiku. Riik piirnes põhjas balti hõimude jatvingide ja aukštaitidega, läänes Poola kuningriigiga, edelas Volõõnia vürstiriigiga, kagus Turaŭ-Pinski vürstiriigiga ning idas Polotski vürstiriigiga. Lisaks Grodnale olid vürstiriigi tähtsamad linnad Navahrudak ja Vaŭkavysk.
Ajaloost.
Hrodna vürstiriik eraldus Polotski vürstiriigist 12. sajandi alguses ja kroonikate järgi olid sel omad vürstid Rjuriku dünastiast. Tihedas liidus Kiievi vürstiriigiga pidas see vürst Vsevolodko ja tema järglaste juhtimisel sõdu Polotski vastu.
1240. aastatel hääbus vürstiriik mongolite invasioonis Venemaale, hiljem liideti selle alad Leedu suurvürstiriigiga. 
Arhitektuuriajaloolased koondavad Hrodna vürstiriigi ehitised omanäolisesse omaette arhitektuurikoolkonda, mille kõrgaeg oli 12. sajandi lõpus. Ehitusmeistritest on nimeliselt tuntud Petr Miloneg. Hrodna vürstiriigi ehitistest on tänapäevaks säilinud vaid üks, 1183. aastal valminud, Barõssile ja Hlebile pühitsetud Kaloža kirik. Arheoloogilise ainese najal on teavet siiski rohkematest ehitistest, muuhulgas on kunagise Grodna detinetsi territooriumilt kaevatud välja Hrodna vürstide palee jäänused.
Sirpnoklased

Sirpnoklased ("Ibidorhynchidae") on kurvitsaliste seltsi kuuluv lindude sugukond.
Sugukonda kuulub perekond sirpnokk, mille ainus liik on sirpnokk ("Ibidorhyncha struthersii").
Sirpnokk (perekond)

Sirpnokk ("Ibidorhyncha") on sirpnoklaste sugukonda kuuluv lindude perekond.
Perekonna ainus liik on sirpnokk ("Ibidorhyncha struthersii").
Hrodna arhitektuurikoolkond

Hrodna arhitektuurikoolkond on kunagise Hrodna vürstiriigi aladel 12.–13. sajandil levinud regionaalne arhitektuuristiil, millele olid iseloomulikud polükroomse dekooriga telliskirikud.
Piirkonnast on teada kuus mälestist, neist neli Grodnas, üks Navahrudakis ja üks Vaŭkavyskis. Hooned on valdavalt tänapäevaks hävinud, osaliselt on säilinud ainult üks ehitis, 12. sajandi lõpul valminud Kaloža kirik Grodnas.
Myles Lewis-Skelly

Myles Anthony Lewis-Skelly (sündinud 26. septembril 2006 Londonis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib vasakkaitsja või poolkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Arsenal ja Inglismaa jalgpallikoondises.
Ta liitus Arsenali akadeemiaga 2015. aastal.
Ta tegi oma debüüdi Arsenali eest Premier League'is 22. septembril 2024 Manchester City vastu, mis lõppes seisuga 2-2.
Ta tegi oma Meistrite Liiga debüüdi 11. detsembril 2024 Monaco vastu, mis lõppes seisuga 3-0 Arsenali kasuks.
Ta lõi enda esimese värava Arsenali eest 2. veebruaril 2025. Ta lõi värava mängus Manchester City vastu, mis lõppes seisuga 5-1 Arsenali kasuks.
Lewis-Skelly tegi oma debüüdi Inglismaa jalgpallikoondise eest 21. märtsil 2025 Albaania vastu, kus ta ka lõi värava. Mäng lõppes seisuga 2-0.
2025. aasta juunis sõlmis ta uue lepingu Arsenaliga, mis kehtib 2030. aastani.
Arsenalis kannab ta särginumbrit 49. Inglismaa jalgpallikoondises kannab ta särginumbrit 3.
Karjääri statistika.
Klubi.
 "Seisuga 4. november 2025"
Rahvusmeeskond.
"Seisuga 14. oktoober 2025"
Boriss ja Gleb

Boriss ja Gleb (vanaslaavi "Борисъ и Глѣбъ"), ristinimedega Roman ("Романъ") ja David ("Давꙑдъ") olid kannatajad ("страстотерпцы"), mõrva ohviks langenud Kiievi-Vene vürstid ja esimesed Kiievi-Venes ristiusustamise järgselt kanoniseeritud pühakud. Nende mälestuspäeva tähistatakse 24. juulil. Katoliku kirikus mälestatakse neid ristinimede Romanus ja David all.
Kahe 11. sajandil kirjutatud eluloo andmetel, mis on omistatud kroonik Nestorile ja munk Jakobile, olid Boriss ja Gleb Vladimiri nooremad pojad, kes soosis neid oma teistest lastest enam. Nestori kroonika järgi oli nende ema Bulgaaria naine. Boriss oli abielus ja valitses Rostovis, ning võis olla tulevane Kiievi trooni pärija, Gleb valitses Muromis.
Vennad mõrvati 1015. aastal, 1015.-1019. aastate Kiievi dünastilise troonijärglusvõitluse käigus. Ühe levinud versiooni järgi oli mõrvariks nende poolvend Svjatopolk. Nad maeti Võšhorodi Püha Vassili kirikusse, mis on praeguseks hävinud.
Borissi ja Glebi tapmine andis nende vanemale vennale Jaroslavile esitada oma troonile pürgimine Svjatopolki asemele kättemaksu ja karistusena vennatapu eest. Pärast võimule tõusmist taotles Jaroslav aktiivselt Borissi ja Glebi kanoniseerimist, et lisada oma valitsemisele legitiimsust. Õigeusu kirik kanoniseeris nad pühade kannatajatena 1071. aastal ja nende säilmed viidi Võšhorodi katedraali, mis pühitseti ümber nende nimele.
Anonüümse 11.-12. sajandi autori kirjapandud lugu vendade mõrvamise kohta "Сказання і страсть і похвала святую мученику Бориса и Гліба" on hagiograafia meistriteos ja üks vanimaid ukraina kirjanduse mälestusmärke. Borissile ja Glebile on sellest ajast peale pühitsetud rohkelt Ukraina ja Venemaa kirikuid.
1095. aastal viidi osa nende säilmetest Tšehhi hertsogkonda Sázava kloostrisse ja paigutati ühte altarisse. Katoliku kirik kanoniseeris vennad 1724. aastal paavst Benedictus XIII ajal.
Muud.
Boriss ja Gleb hoidmas kolmepõikpuulist risti on kujutatud Võšhorodi vapil.
Ladinaameeriklased

Ladinaameeriklased ehk ladina-ameeriklased on inimesed, kes on mõne Ladina-Ameerika riigi kodanikud või on mõne sealse riigi päritoluga. 
Ladina-Ameerika riikideks loetakse kõiki Ameerika riike (ja territooriume), mille põhiliseks suhtluskeeleks on ladina keelest arenenud keel: hispaania, portugali või prantsuse. Ladinaameeriklasteks kutsutakse üldjuhul kõiki nendest riikidest pärit inimesi, olenemata sellest, kas nende kodune keel on sama kui nende riigikeel.
Ladinaameeriklasteks ei kutsuta Ameerika maailmajao inglis- ja hollandikeelsete riikide (Jamaica, Belize, Guyana, Suriname jt) elanikke. Üldjuhul ei kasutata terminit ka Põhja-Ameerika mandril elavate prantsuskeelsete kogukondade (nt Quebec) kohta, küll aga prantsuskeelsete Kariibi saarte (nt Haiti) elanike kohta.
Kuna määrav tegur on seos päritolumaaga, siis võivad ladinaameeriklased olla väga erinevatest etnilistest, rassilistest või usulistest taustadest. Nende hulgas on nii põlisameeriklasi, eurooplaste järeltulijaid, mestiitse, mulatte, mustanahalisi, kui ka Aasia juurtega inimesi. Levinuim konfessioon peaaegu kõigis Ladina-Ameerika riikides on katoliiklus.
Josef Frais

Josef Frais (24. jaanuar 1946 Milenov – 10. jaanuar 2013 Hranice) oli Tšehhi kirjanik.
Elu.
Sündis viiest õest-vennast kolmandana. Õppis kaevuriks ning kaevandustega on seotud ka suur osa ta kirjutatust, muuhulgas 1977. aasta debüütjutustus „Mehed maa-aluselt mandrilt“ ("Muži z podzemního kontinentu") ning 1979. aasta romaan „Šibík 505“.
Frais kuulus Praha estofiilide seltsi Läänemere Liit. Tema nime alt avaldati tšehhi keeles Jaan Krossi luuletused „Söerikastajast“, mida tollase Tšehhoslovakkia toimetused eesti luule tõlkimise hirmus ei tahtnud avaldada.
Sirpnokk

Sirpnokk ("Ibidorhyncha struthersii") on sirpnoklaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Välimus.
Sirpnokk on 39–41 cm pikk. Noka pikkus on 68–82 mm. Kaalub 270–320 g.
Pealagi ja nägu on mustad või tumepruunid. Kukal, kael ja ülaselg on sinakashallid, alaselg on pruunikashall. Sabal on mustad vöödid. Kõht on valge. Rinnal on lai must triip. Tiivad on pruunikashallid. Nokk on punane, jalad on hallikaslillad. Silmad on tumepunased.
Noorlinnud on täiskasvanutest pruunimad. Selg ja tiivad on pruunid või pruunikashallid. Nokk on hall, jalad on roosad või rohekashallid, silmad on helepunased.
Udusulis poegade ülapool on hall mustade triipudega. Kõht on valge. Kurgualune, kukal ja kaela küljed on hallid. Pruunikas nokk on 18 mm pikk ja peaaegu sirge. Silmad on pruunid. Jalad on rohekashallid. Varbad on suured, keskmine varvas on 25 mm pikk.
Levik.
Levila ulatub Kazahstanist Kirde-Hiinani, lõunas Kashmirini.
Elavad mägijõgede ääres, kus kasvab väga vähe taimi. Pesitsevad 500–4400 m kõrgusel merepinnast, talvel võib neid kohata ka 100 m kõrgusel.
Toitumine.
Toituvad putukatest ja nende vastsetest, koorikloomadest ning kaladest. Võivad süüa ka närilisi.
Toituvad üksi, vahel paarides. Sooja ilmaga, kui putukad on aktiivsemad, püüavad nad neid veepinnalt, külma ilmaga otsivad putukaid kivide vahelt. Toituvad päeval. Suvel on nad kõige aktiivsemad hommikul, talvel pärastlõunal.
Pesitsemine.
Pesa asub maapinnal 30 cm laiuses ja 6 cm sügavuses lohus, mis on mõnikord vooderdatud kuni 1 cm suuruste kivikestega.
Emaslinnud munevad aprilli lõpust mai keskpaigani. Kurnas on 2–4 rohekashalli pruunitäpilist muna mõõtmetega 51 × 37 mm. Muna kaalub 37 g. Mune hauvad mõlemad vanemad 28–32 päeva. Pojad saavad lennuvõimeliseks 45–50 päeva vanuselt.
DR (ringhääling)

DR (ehk Danmarks Radio (taani keelest "Taani Raadio")) on Taani rahvusringhääling. DR asutati aastal 1925 ning on riigi suurim elektroonilise meedia firma. DR on üles ehitatud Briti BBC eeskujul ning sarnaneb seetõttu BBC-le. DR on Euroopa Ringhäälingute Liidu asutajaliige.
Kuni aastani 2022 rahastati DR-i täielikult telelitsentside eest saadud tulust, alates 2022. aastast on DR-i eelarvesse panustatud ka tulumaksust.
2025. aasta seisuga on DR-l kolm telekanalit, mis kõik on vabalevis DVB-T2 võrgus. DR-l on ka seitse raadiokanalit. Kõik seitse on kuulatavad DAB-raadios ja veebis ning neli vanemat ka FM-raadioringhäälingus. Alates augustist 2025 on DR-i peadirektor Bjarne Corydon.
Sergei Prokudin-Gorski

Sergei Mihhailovitš Prokudin-Gorski (vene Сергей Михайлович Прокудин-Горский; 18. august 1863 Funikova Gora, Vladimiri kubermang, Venemaa Keisririik – 27. september 1944 Pariis) oli vene keemik ja fotograaf, üks esimesi värvifotograafiaga tegelejaid.
Eluloost.
Sergei Prokudin-Gorski õppis keemiat Peterburis Dmitri Mendelejevi juures, samuti kuulsate professorite juures Berliinis ja Pariisis. Tema oma uuringute tulemuseks olid värvidiapiltide valmistamise protsessi ja selleks sobiva kaamera patendid. 1905. aasta paiku hakkas ta oma leiutatud meetodiga süstemaatiliselt jäädvustama Venemaa keisririigi elu. Üheks oma töö eesmärgiks pidas ta värvifotode kasutamist laste hariduses, õppetundideks Venemaa minevikust ja olevikust.
Prokudin-Gorski värvifotod on väärtuslik ajalooline materjal Venemaa elu-olust ajast enne Esimest maailmasõda. Arvatavasti hariduslikul eesmärgil on ta pildistanud keskaegseid kirikuid ja kloostreid ning toonase kõige uuema tööstuse raudteesid ja vabrikuid, samuti tuntud inimesi, näiteks üks tema esimesi fotosid on tehtud Lev Tolstoist.
Sergei Prokudin-Gorski alustas oma süsteemsemat fotograafitööd 1909. aastal, olles saanud tsaar Nikolai II-lt ühte raudteevagunisse sisse seatud pimendatud ruumi ilmutamiseks ja load piiratud juurdepääsuga aladele sisenemiseks. Oma töö lõpetas ta 1915. aastal. Pärast oktoobripööret põgenes ta 1918. aastal Norra ja Inglismaa kaudu Prantsusmaale, kuhu ta elama jäi ja 1944. aastal suri. Tema fotode täieliku kogu omandas Ameerika Ühendriikide Kongressi raamatukogu ja tegi selle 1948. aastal kõigile avalikuks.
Tema värvifotomenetlus.
Näiteks 1911. aastal Mohammed Alim Khanist (pilt paremal) tehtud foto tarbeks tegi ta kolm kiiresti üksteisele järgnenud mustvalget ülesvõtet, igaüks läbi eri värvi filtri – punase, rohelise ja sinise filtri. Tema kaamerasse oli sisse ehitatud mehhanism, mis vahetas kiiresti fotoplaate ja filtreid. Ilmutamisel projitseeris ta iga üksikpildi klaasile läbi sama värvi filtri. Nii tekkis fotografeeritud originaalkaadri värviline kujutis kolme värvuse aditiivsel segunemisel. Seda menetlust polnud võimalik tekitada toonasele fotopaberile.
Antonio Roldán (kirjanik)

Antonio Jesús Roldán Muñoz (sündinud 16. oktoobril 1958 Conil de la Fronteras) on Hispaania poliitik ja kirjanik. Ta kuulub Hispaania Sotsialistlikku Töölisparteisse (PSOE) ning on tegutsenud nii kohaliku kui ka regionaalse tasandi poliitikas.
Poliitiline karjäär.
Roldán Muñoz oli aastatel 1995–2012 Conil de la Frontera linnapea. Tema juhtimisel viidi ellu mitmeid kohaliku arengu projekte, mis keskendusid peamiselt turismi, keskkonna ja infrastruktuuri edendamisele.
Aastatel 1987–2011 kuulus ta Cádizi provintsivolikogusse. Ta töötas seal aseesimehena ning oli aastatel 2003–2011 provintsi keskkonna- ja spordivolikogu liige. Lisaks kuulus ta Hispaania Omavalitsuste ja Provintside Föderatsiooni territoriaalvolikogusse ning osales riiklikus ja kohaliku halduse komisjonis. Samuti juhtis ta munitsipaalturismiametit.
Aastatel 2012–2015 oli ta Andaluusia regionaalvalitsuse turismi- ja kaubandusministri asetäitja. Sellel perioodil kuulusid valitsuskoalitsiooni PSOE ja Ühinenud Vasakpoolsed (Izquierda Unida). 
Kirjanduslik tegevus.
Antonio Jesús Roldán Muñoz on avaldanud esseid, luulet ja ühiskondlikke käsitlusi. Tema looming käsitleb poliitikat, kohaliku omavalitsuse arengut ning sotsiaalseid ja isiklikke teemasid.
COP .357

COP .357 on Ameerika Ühendriikide püstol. See on tüübilt "derringer" ning kasutab moona .357 Magnum. Relv on neljalasuline ning kahetoimeline, umbes kaks korda laiem ning märgatavalt raskem tüüpilisest moonale .25 ACP mõeldud püstolist. Kuna COP .357 on oma mõõtmete kohta üsna võimas, sobib see enesekaitseks või politsei tagavararelvaks.
Ceraceomyces serpens

Ceraceomyces serpens on seltsi "Amylocorticiales" kuuluv liik seeni.
Seen kasvab kõdunevatel lehtpuudel ja on puuviljase lõhna ja maitsega.
Loduriisikas

Loduriisikas ("Lactarius obscuratus") on pilvikuliste sugukonda riisika perekonda kuuluv seeneliik.
Seen kasvab märjal pinnal leppade all. See meenutab mõneti lehterriisikat.
Ferdinand Karl (ertshertsog, 1821–1849)

Ferdinand Karl Viktor (21. juuli 1821 – 15. detsember 1849) oli Austria-Estede dünastiast pärit Austria ertshertsog ja Modena prints. 
Elulugu.
Ertshertsog Ferdinand Karl Viktor sündis 21. juulil 1821 Modena-Reggio hertsog Francesco IV ja Maria Beatrice'i perekonda. 
Ferdinand Karl alustas kahuriväeohvitserina teenistust sõjaväes, kus paistis välja oma teadmistega. 1843. ja 1844. aastal viibis ta Galiitsias oma onu, ertshertsog Ferdinand Karl Josephi juures, kes oli ka selle provintsi kuberner. Keiser Franz Joseph I trooniletõusmisega usaldati ertshertsog Ferdinand Karlile ülesanne see uudis Berliini, Preisimaa kuninga õukonda viia. 1848. aastal osales ta sõjategevuses Itaalias ja Ungaris ning tõusis feldmarssal-leitnandi auastmeni. 
1849. aastal viibis ta Brünnis. Sama aasta 10. detsembri öösel külastas ta koos oma adjutantidega sealsed sõjaväehaiglat. Ertshertsog soovis laatsareti sanitaarolukorda kontrollida. Seetõttu käis ta koos arstidega iga sealse patsiendi juures ning nägi pealt mitme surma. See visiit sai ertshertsog Ferdinand Karlile saatuslikuks, kuna ta haigestus seal tüüfusesse ja suri viis päeva hiljem. Kaks päeva varem oli juba surnud üks teda saatnud adjutante. 
Perekond.
Ertshertsog Ferdinand Karl Viktor abiellus 1847. aasta 4. oktoobril ertshertsog ning Ungari palatiin Joseph Antoni tütre, ertshertsoginna Elisabeth Maria Franziskaga. Abielust sündis üks laps.