Projektipõhine õpe

Projektipõhine õpe on õpetamismeetod, mis ühendab õppijakeskse lähenemise põhimõttega, et õpilased saavad reaalse maailma väljakutsete ja probleemide aktiivse uurimise kaudu omandada sügavamaid teadmisi. Õpilased õpivad teemat, töötades pikema aja jooksul keeruka probleemi, väljakutse või küsimuse kallal ja otsivad sellele vastuseid. See on aktiivõppe ja uurimispõhise õppe meetod.
Ajalugu.
John Dewey on tuntud kui üks projektipõhise hariduse (või vähemalt selle põhimõtete) varajastest pooldajatest oma "tegemise kaudu õppimise" filosoofia poolest. Dewey tõi raamatus "My Pedagogical Creed" (1897) välja oma seisukoha: "õpetaja ei ole koolis selleks, et lapsele teatud ideid peale suruda või harjumusi kujundada, vaid ta on kogukonna liige, kes valib lapsele mõjutusi ja aitab neile õigesti reageerida." 
Haridusuuringud arendasid selle õpetamise ja õppimise idee metoodikaks, mida nimetatakse "projektipõhiseks õppeks". William Heard Kilpatrick tugines oma õpetaja Dewey teooriatele ja tutvustas projektimeetodit kui Dewey probleemõppemeetodi lahutamatut osa. 
Mõned uurijad (nt James G. Greenough) seovad projektipõhist õpet ka Jean Piaget' situatsioonipõhise õppimise vaatenurga ja konstruktivistliku teooriaga. Piaget pooldas õppimisfilosoofiat, mis ei keskendunud meeldejätmisele. Tema teoorias peetakse projektipõhist õpet meetodiks, mis võimaldab õpilastel vaadelda õppimist pigem tulevikuprotsessina kui faktiteadmiste omandamisena. 
Projektipõhise hariduse kui pedagoogika edasiarendamine tugines hiljem kogemusel ja tajul põhinevatele teooriatele, mille arendasid välja mitmed pedagoogid, nt Jan Amos Komenský, Johann Heinrich Pestalozzi ja Maria Montessori.
Kontseptsioon.
2011. aastal kirjeldas Thomas Markham projektipõhist õpet järgmiselt: 
Blumenfeld ja tema töörühm on täpsustanud projektipõhise õppe protsesse: "Projektipõhine õpe on kõikehõlmav perspektiiv, mis keskendub õpetamisele, kaasates õpilasi uurimisse. Selles raamistikus otsivad õpilased lahendusi mittetriviaalsetele probleemidele, esitavad ja täpsustavad küsimusi, arutlevad, teevad prognoose, plaanivad ja/või kavandavad katseid, koguvad ja analüüsivad andmeid, teevad järeldusi, selgitavad oma ideid ja leide, esitavad uusi küsimusi ja loovad artefakte. Projektipõhise õppe vundament seisneb uurimistöö rakendamises reaalses elus. Meeskonnana töötavatele õpilastele antakse nn juhtküsimus, millest tuleks lähtuda ja seejärel suunatakse nad looma artefakti (või artefakte), et omandatud teadmisi teistele tutvustada. Artefaktid võivad hõlmata mitmesuguseid vahendajaid, nt kirjutised, kunst, joonistused, kolmemõõtmelised kujutised, videod, fotograafia või slaidiesitlused.
Teine projektipõhise õppe definitsioon hõlmab teatud tüüpi õpet, kus õpilased töötavad koos, et lahendada reaalseid probleeme oma koolides ja kogukondades. Seda tüüpi probleemide lahendamine nõuab sageli, et õpilased võtaksid mitmelt erialalt õppetunde ja rakendaksid neid väga praktilisel viisil. Lubadus näha väga reaalset mõju motiveerib siis õppima. Lisaks ainealase sisu õppimisele on õpilastel võimalus õppida töötama kogukonnas, võttes seeläbi endale sotsiaalseid kohustusi.
Terry Heick kirjutas ajaveebis TeachThought, et projektipõhist õpet on kolme tüüpi. Esimene on väljakutsepõhine õpe/probleemõpe, teine kohapõhine õpe ja kolmas tegevuspõhine õpe. Väljakutsepõhine õpe on "kaasav multidistsiplinaarne lähenemine õpetamisele ja õppimisele, mis julgustab õpilasi kasutama igapäevaelus kasutatavat tehnoloogiat, et lahendada reaalseid probleeme, tehes jõupingutusi oma kodudes, koolides ja kogukondades." Kohapõhine õpe "kastab õpilasi kohalikku pärandisse, kultuuridesse, maastikesse, võimalustesse ja kogemustesse; kasutab neid keelekunsti, matemaatika, ühiskonnaõpetuse, loodusteaduste ja muude õppekava ainete õppimise alusena ning rõhutab kohalikule koolile ja/või kogukonnale teenusprojektides osalemise kaudu õppimist." Tegevuspõhisel õppel on omamoodi konstruktivistlik lähenemine, mille ideeks on, et õpilased konstrueerivad oma tähenduse praktiliste tegevuste kaudu, sageli koos käsitsemis- ja katsetamisvõimalustega.
Struktuur.
Projektipõhine õpe rõhutab õppetegevusi, mis on pikaajalised, interdistsiplinaarsed ja õpilasekesksed. Erinevalt traditsioonilistest õpetajate juhitud klassiruumi tegevustest peavad õpilased projektipõhises klassis sageli oma tööd ise organiseerima ja oma aega ise juhtima. Projektipõhine õpe erineb traditsioonilisest uurimistööst selle poolest, et see keskendub õpilaste koostööle või individuaalsele artefakti konstrueerimisele, et esitleda õpitut. Disainipõhimõtted rõhutavad seega "õpilaste kommunikatsiooni, autentsust ja koostööd". 
Projektipõhine õpe annab õpilastele ka võimaluse uurida probleeme ja väljakutseid, millel on reaalseid rakendusi, suurendades võimalust, et oskused ja kontseptsioonid jäävad pikemaks ajaks meelde. 
Elemendid.
Projektipõhise õppe põhiidee seisneb selles, et kui õpilased omandavad ja rakendavad uusi teadmisi probleemide lahendamiseks, siis need reaalsed probleemid köidavad õpilasi ja panevad tõsiselt mõtlema. Õpetaja täidab juhendaja rolli, töötades koos õpilastega, et koostada väärtuslikke küsimusi, struktureerida sisukaid ülesandeid, juhendada nii teadmiste arendamist kui ka sotsiaalseid oskusi ning hinnata hoolikalt, mida õpilased on kogemusest õppinud. Tüüpilised projektid kujutavad endast lahendamist vajavat probleemi (nt mis on parim viis kooliõue tiigi reostuse vähendamiseks?) või uuritavat nähtust (nt mis põhjustab vihma?). Projektipõhine õpe asendab õppekava põhiteemade eelistatud edastamismeetodina teisi traditsioonilisi õpetamismudeleid, nagu loengud ning õpiku- ja töövihikupõhised tegevused. See on juhendamisraamistik, mis võimaldab õpetajatel hõlbustada ja hinnata sügavamat mõistmist, selle asemel, et seista ja edastada faktilist teavet. Projektipõhine õpe arendab teadlikult õpilaste probleemide lahendamise oskust ja loovate toodete koostamist, et edastada sügavam arusaam põhimõistetest ja 21. sajandi oluliste õpioskuste, nagu kriitiline mõtlemine, kasutamist. Õpilastest saavad aktiivsed digiuurijad ja oma õppimise hindajad, kui õpetajad suunavad õpilaste õppimist nii, et õpilased õpiksid projekti tegemise protsessist. Projektipõhine õpe koosneb selles kontekstis õpilaste tegevusest lähtuvatest enesejuhitud õppimise üksustest. Projektipõhine õpe ei ole lihtsalt "tegevus" (projekt), mis jääb tunni või õppetüki lõppu kinni. 
Põhjalik projektipõhine õpe:
Näited.
Kuigi projektid on projektipõhise õppe juhendamise peamine vahend, puuduvad ühised kriteeriumid selle kohta, milline projekt on vastuvõetav. Projektid on väga erinevad uuritavate küsimuste sügavuse, õpieesmärkide selguse, tegevuse sisu ja ülesehituse ning õpetajapoolsete juhiste osas. Samuti on tõlgenduse küsimus, milline on projektide roll õppekavas. Projektid võivad suunata kogu õppekava või koosneda lihtsalt mõnest praktilisest tegevusest. Need võivad olla multidistsiplinaarsed või põhineda ühel õppeainel (tavaliselt loodusteadused ja matemaatika). Mõned projektid hõlmavad kogu klassi, samas kui teised tehakse väikestes rühmades või individuaalselt. Näiteks Perrault ja Albert selgitavad projektipõhise õppeülesande tulemusi kolledžis, mis oli seotud ülikoolilinnaku kestlikkuse büroo teavituskampaania loomisega, leides, et pärast projekti lõpuleviimist väikestes rühmades, oli õpilastel oluliselt positiivsem suhtumine jätkusuutlikkusesse, kui enne projektidega töötamist.
Teine näide on Manor New Technology High School, avalik gümnaasium, mis alates avamisest 2007. aastal on täielikult projektipõhisel õppel. Õpilased teevad aastas õppeainete peale kokku keskmiselt 60 projekti. Teadaolevalt lõpetab õpilastest 98 protsenti ja 100 protsenti lõpetajatest võetakse kolledžitesse.
Väljaspool Ameerika Ühendriike on Euroopa Liit rahastanud elukestva õppe programmi 2007–2013 raames ka projektipõhise õppe projekte. Hiinas on projektipõhise õppe rakendamine olnud ajendatud peamiselt rahvusvaheliste koolide pakkumistest, kuigi ka mõned riigikoolid kasutavad projektipõhist õpet. 
Ugandas on alates uue õppekava kehtestamisest kutsutud õpilasi ja õpetajaid omaks võtma projektipõhist õpet, eriti Uganda valitsuse ja UNELTA koolituste kaudu.
Rollid.
Projektipõhine õpe tugineb sageli õpperühmadele, kuid mitte alati. Õpilasrühmad võivad oma projekte määrata ja seda tehes kaasavad nad õpilasi, julgustades nii oma õppimise eest täit vastutust võtma.
Kui õpilased kasutavad tehnoloogiat teistega suhtlemise vahendina, võtavad nad aktiivse rolli võrreldes passiivse rolliga teabe omandamisel õpetaja, raamatu või saate kaudu. Õpilane teeb pidevalt valikuid, kuidas teavet hankida, kuvada või sellega ümber käia. Tehnoloogia võimaldab õpilastel aktiivselt mõelda oma tehtud ja sooritatavate valikute üle. Igal õpilasel on võimalus osaleda, kas individuaalselt või rühmana.
Juhendaja roll projektipõhises õppes on abistav. Nad ei loobu kontrollist klassiruumi ega õpilaste õppimise üle, vaid pigem arendavad jagatud vastutuse õhkkonda. Juhendaja peab kavandatava küsimuse/probleemi struktureerima nii, et suunata õppimist sisukate materjalide poole. Varasem planeerimine on ülioluline, sest juhendaja peaks planeerima projekti struktuurielemendid ja logistika palju varem, et vähendada õpilaste segadust, kui nad on projekti enda omaks teinud. Juhendaja peab reguleerima õpilaste edukust vahelduvate üleminekueesmärkidega, et õpilaste projektid oleksid sihipärased ja õpilased mõistaksid uuritavaid mõisteid sügavuti. Õpilased vastutavad oma eesmärkide saavutamise eest pideva tagasiside ja hindamise kaudu. Sageli hindamine ja tagasiside on olulised tagamaks, et õpilane jääb juhtküsimuse ja põhistandardite piiresse, mida projekt püüab avada. Andrew Miller Bucki haridusinstituudist kirjeldab seda nii: "Selleks, et olla vanematele ja õpilastele läbipaistev, peate suutma jälgida käimasolevaid kujundavaid hindamisi, mis näitavad selle standardi saavutamist." Juhendaja kasutab neid hinnanguid päringuprotsessi suunamiseks ja selle tagamiseks, et õpilased õpivad vajalikku sisu. Kui projekt on lõppenud, hindab juhendaja valmistoodet ja selle käigus toimunud õppimist.
Õpilase roll on esitada küsimusi, luua teadmisi ja leida esitatud probleemile/küsimusele reaalne lahendus. Õpilased peavad tegema koostööd, laiendades oma aktiivset kuulamisoskust ja nõudes neilt intelligentset ja keskendunud suhtlemist, võimaldades neil seega probleemide lahendamise üle ratsionaalselt mõelda. Projektipõhine õpe sunnib õpilasi oma edu eest vastutama.
Digi- ja kaugõppeajastul on traditsioonilised rollid kohanenud virtuaalse koostööga. Juhendajad tegutsevad nüüd digitaalsete juhendajatena, kasutades veebiplatvorme, et jälgida edusamme ja anda asünkroonset tagasisidet, samal ajal kui õpilased peavad arendama nii projekti- kui ka digitaalse juhtimise oskusi. See ümberkujundamine on toonud kaasa meeskonna uue dünaamika, kus õpilased on võtnud endale spetsiifilisi digitaalseid kohustusi, nagu veebihoidlate haldamine ja virtuaalse suhtluse koordineerimine.
Tulemused.
Projektipõhise õppe pooldajad nimetavad selle strateegiate rakendamisel mitmeid eeliseid, sealhulgas sügavam arusaamine mõistetest, laiem teadmistebaas, parem suhtlemisoskus ja sotsiaalsed oskused, hea juhtimisoskus, suurenenud loovus ja hea kirjutamisoskus.
Projektipõhise õppe kõige olulisem panus on olnud suhteliselt ebasoodsas olukorras olevate koolide puhul, kus seda seostatakse enesehinnangu tõusu, paremate tööharjumuste ja positiivsema suhtumisega õppimisse. Pedagoogiline praktika on seotud ka õiglase juhendamise ümber keerlevate vestlustega, kuna see pakub võimalusi pakkuda õppimiskogemusi, mis on "igale õpilasele õiglased, asjakohased ja tähendusrikkad, toetades samal ajal mitte ainult õpilaste akadeemilise õppimise, vaid ka nende sotsiaalse, emotsionaalse ja identiteedi arengut." 
Projektipõhist õpet rakendavad õpetajad väidavad, et õpetajad aitavad õpilastel jälgida ja arendada oma mõtlemisprotsesse, muutes nad teadlikumaks probleemide lahendamise strateegiatest, mida nad saavad ka tulevikus kasutada. 
Blumenfeld ja Krajcik (2006) tsiteerisid uuringuid, mis näitavad, et projektipõhise õppe korral saavad õpilased kõrgemaid testide tulemusi kui traditsioonilises klassiruumis õppivad õpilased. 
Teadlased avastasid 2019. aasta uuringus, milles nad hindasid õpilaste kaasamist projektipõhisesse koolijärgsesse programmi, et õpilaste valikuvõimalus ja autonoomia aitavad kaasa sellele, et õpilased tunnevad vastava teema vastu suuremat huvi. Pärast seda, kui õpilased otsisid keskkonnaprobleemide kohta lisateavet ja viisid ellu väikesemahulise kogukonnaprojekti, teatasid õpilased positiivsematest hoiakutest teaduse ja kirjaoskuse suhtes. 
Kriitika.
Projektõppe vastased hoiatavad negatiivsete tulemuste eest eelkõige projektides, kus puudub fookus, sest halvasti välja töötatud ülesanded või õppetunnid võivad viia tunniaja raiskamiseni ja õppe-eesmärkide saavutamata jätmiseni. Kuna projektipõhine õpe keerleb õpilase autonoomia ümber, on õpilase enesemotivatsioon ja võime tasakaalustada tööaega nii koolis kui ka väljaspool seda, eduka projekti jaoks ülioluline ning õpetajatel võib olla väljakutse pakkuda õpilastele piisavalt aega, paindlikkust ja ressursse. Veelgi enam, "nende keeruliste projektide õigel kursil hoidmine, võttes samal ajal arvesse õpilaste individuaalseid õppimisvajadusi, nõuab nii oskuslikku õpetamist kui ka tugevat projektijuhtimist." 
Välislingid.