tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rigveeda

"Rigveeda" (sanskriti "Ṛgveda" 'hümnide veeda') on vanim ja tähtsaim neljast veedast, Vana-India veedade usundi pühakirjast, suurest hümnide kogumikust.
"Rigveeda" on jaotatud kümneks raamatuks ja sisaldab 1028 hümni. Hümnide vanus pole selge, kuid "Rigveeda" vanimad osad pärinevad tõenäoliselt umbes 15.–13. sajandist eKr. Suurem osa hümnidest on pöördumised jumalate poole või ülistuslaulud. Need on suunatud eelkõige veedade usundi tähtsamatele jumalatele – tulejumal Agnile, sõdalasjumal Indrale ja rituaalsele ohverdamisjoogile Somale. Loodusjõude esindavad jumalused, näiteks koidujumalanna Ušas, on inspireerinud väga kunstiväärtuslikku luulet.
Saamaveeda

"Saamaveeda" (sanskriti keeles सामवेद "Sāmaveda" 'lauluviiside veeda') on üks neljast veedast.
Valdav osa selle tekstidest on pärit "Rigveedast", aga "Saamaveeda" sisaldab ka lauluviise. Neid laulis veedade usundi kultustalitustel eriväljaõppega preester.
Jadžurveeda

"Jadžurveeda" ("Yajurveda" 'ohvriloitside veeda') on üks neljast veedast.
See sisaldab ohvriloitse koos tõlgendusega. Veedade usundi kultusteenistuses lausus eriväljaõppega preester "adhvaryu" ohvritalitusel "Jadžurveeda" loitse.
Trainkos

Trainkos (varem Kosovo Raudtee, albaania keeles "Hekurudhat e Kosovës") on riiklik raudteekompanii, mis haldab Kosovo alade raudteid. Sealne rööpmelaius on Euroopa standartlaius.
Esimene raudtee Kosovo aladel valmis aastal 1873, mil türklased ehitasid Thessalonikist raudtee läbi Skopje Mitrovicësse. Esimese maailmasõja eel kasutas sealseid teid Serbia Raudtee, hiljem Jugoslaavia Raudtee. Uute teede rajamine jätkus piirkonnas aastani 1963.
Aastal 1999 lõpetas NATO vägede sekkumine Jugoslaavia raudtee tegevuse Kosovo aladel. Nii moodustati sealsete raudteede haldamiseks ettevõte Kosovo Railways J.S.C UNMIK Railways. Kosovo põhjaosas taastas Serbia Raudtee hiljem osa teedest ja asus neid haldama. Aastal 2011 eraldus Kosovo Raudteest infrastruktuuriga tegelev firma Infrakos, raudteefirma enese nimeks sai Trainkos.
Trainkose hallata on 430 kilomeetrit raudteid, millest 333 kilomeetrit on avatud nii reisi- kui ka kaubaliikluseks, ülejäänud teed on üksnes kaubarongidele.
Algselt koosnes Kosovo raudteevõrgustik kahest peamisest liinist, mis kohtusid Fushë Kosovë raudteejaamas. Esimene neist on Kosovo esimene raudtee, mis ulatub Kraljevoni. Teine tee algab Nišist, läbib Pristina ja jaguneb kaheks teeks, mis viivad Prizrenisse ning Pejësse. Reisirongiliiklus toimub Pejëst Põhja-Makedooniani. Kaubarongiliikluseks kasutatakse ka veel mõningaid lõikusid, näiteks Fushë Kosovë raudteejaamast Obiliqini, ent ülejäänud teed ei ole praegusel ajal kasutusel.
Raudtee kasutab vedureid EMD G16, mis on pärand Jugoslaavia Raudteelt, ja Norrast imporditud vedureid NSB Di 3. Fushë Kosovë raudteejaamast Pejëni kasutatakse reisiliiklusel rööbasbusse Y1, raudteele kuuluvad ka varem kasutusel olnud rööbasbussid FS ALn 668.
Kaunase kindluse II fort

Kaunase kindluse II fort on endine fort Tsaari-Venemaa Kaunase kindluse koosseisus. Tänapäeval jääb see Kaunasesse Kazliškiai linnaosa Julijanava asumisse.
Fort valmis aastail 1883–1888. Seda rekonstrueeriti aastail 1893–1898 ja 1908.
Esimese maailmasõja ajal jäi II fort Saksa vägede intensiivse suurtükitule alla, mis eelnes Kaunase kindlusele toimunud tormijooksule. Fort kaotas lahinguvõime ja järgnenud jalaväerünnak murdis selle kohal Kaunase kindluse fortide liinist läbi. Nõukogude perioodil kasutati fordi ruume laskemoona- ja moonaladudena. Säilinud on selle kasemattide osa, keskmised ja külgmised maa-alused käigud, nurkmised ja tagumised kaponiirid, glassii, kontreskarpne müüritis ja forti ümbritsev vallikraav. Nähtavad on ka uuenduste käigus rajatud betoonist tornid.
Tänapäeval asub fort eramajade piirkonnas. Fordi hästi säilinud viisnurkne struktuur on sealse piirkonna arengule suurt mõju avaldanud. Algne reljeef on siiski osaliselt kahjustatud. Piirkond on kujunenud pargiks ja aedade alaks.
Fordi aladel elutsevate nahkhiirte kaitseks on loodud Julijanava terioloogiline kaitseala (pindala 5 ha). Fort on 2002. aastast kultuurimälestisena kaitse all.
Robert Picardo

Robert Alphonse Picardo (27. oktoober 1953) on Ameerika Ühendriikide näitleja. Tuntud laiemalt ulmesarjadest "", "Tähevärav SG-1" ja "".
Šumperk

Šumperk (saksa keeles "Mährisch Schönberg") on linn Tšehhis Olomouci maakonnas, Šumperki ringkonna halduskeskus. Šumperk asub Poola piirist 24 km kaugusel, Olomoucist umbes 46 km põhjaloodes.
Šumperk on tõenäoliselt asutatud 13. sajandi teisel poolel, asulat on esmamainitud 1291. aastal. Šumperk sai Magdeburgi linnaõigused 1391. aastal. 19. sajandil kujunes Šumperk tekstiilitööstuse keskuseks. Raudteeühenduse sai linn 1871. aastal.
Šumperki vanalinn on alates 10. septembrist 1992 ajalooline linnakaitseala.
Aastatel 1945–1946 saadeti Šumperki saksa rahvusest elanikkond riigist välja.
Šumperkis on sündinud Tšehhi-Kanada mäesuusataja Jan Hudec (1981).
Suur-Neeva

Suur-Neeva (vene keeles "Большая Нева") on Neeva jõe delta peamine haru, mis suubub Neeva lahte. See algab Peterburi kesklinnas Vassili saare idapoolseima tipu lähedalt. See on 3,62 kilomeetrit pikk, umbes 200–400 meetrit lai ja 8,2–12,8 meetrit sügav. Selle lisajõed voolavad läbi Fontanka, Moika ja Novo-Admiralteiski kanali. Suurt-Neevat ääristavad mõlemal kaldal ajaloolised hooned ning seda ületab kaks silda: Dvortsovõi sild ja Blagoveštšenski sild.
Ina Marija Bartaitė

Ina Marija Bartaitė (1996 Prantsusmaa – 7. aprill 2021 Vilnius) oli leedu filminäitleja.
Ina Marija Bartaitė oli vene filminäitleja Jekaterina Golubeva ja leedu filmirežissööri Šarūnas Bartase tütar.
Oma lühikese karjääri jooksul jõudis ta mängida viies filmis, muuhulgas peaosa isa lavastatud ja Leedu filmifestivalil mitu auhinda võitnud filmis "Peace to Us in Our Dreams" (2015).
Ina Marija Bartaitė hukkus 25-aastaselt jalgrattaõnnetuses, kui talle sõitis otsa sõiduauto Hyundai, mille juht oli joobes.
Kaunase kindluse I fort

Kaunase kindluse I fort on endine fort Tsaari-Venemaa Kaunase kindluse koosseisus. Tänapäeval jääb see Kaunase piirile Ringaudai valla Kazliškiai külla Noreikiškėse mõisa lähistel.
Fort valmis aastail 1883–1889. Seda rekonstrueeriti aastail 1893 ja 1908.
Esimese maailmasõja ajal jäi I fort Saksa vägede intensiivse suurtükitule alla, mis eelnes Kaunase kindlusele toimunud tormijooksule. Fort osales lahingutegevuses ja sai kannatada. Saksa mürsud hävitasid osa sidepidamiseks mõeldud maa-aluste käikude võrgustikust, sealjuures ka poolkaponiirideni viivad käigud. Aastail 1938–1940 paiknes seal laskemoonaladu, sinna rajati ka kurjategijate hukkamiseks mõeldud gaasikamber. Nõukogude perioodil kasutas Nõukogude armee raketiväebrigaad fordi ruume majanduslikul otstarbel. Säilinud on selle kasemattide osa, keskmised ja külgmised maa-alused käigud, nurkmised ja tagumised kaponiirid, osaliselt ka glassii, kontreskarpne müüritis ja forti ümbritsev vallikraav. 
I fort on võrreldes teiste fortidega vähem linnastunud, ent sõjategevus on sealse militaarmaastiku rikkunud. Fort tõuseb künkana ümbritsevast alast veidi kõrgemale.
Fordi aladel elavate nahkhiirte kaitseks on loodud Žagariškiai terioloogiline kaitseala (pindala 6 ha). Fort on 2002. aastast kultuurimälestisena kaitse all.
Fordist lõunasse jäävad selle suurtükipatarei laod, mille asupaik võeti muinsuskaitse alla 2012. aastal.
Kietlice

Kietlice (saksa keeles "Kittelwitz", 1936–1945 "Kitteldorf") on küla Poolas Opole vojevoodkonnas Głubczyce maakonnas Głubczyce vallas. Kietlice asub Poola piirist 5 km kaugusel, Głubczycest umbes 9 km põhjas ja Opolest ligikaudu 44 km lõunas.
Tiiu Jaago

Tiiu Jaago (sündinud 16. märtsil 1960) on eesti rahvaluuleteadlane ja õppejõud. 
Ta on uurinud regilaule ja tegelenud pärimusliku ajalooga.
Haridus.
Ta on õppinud aastatel 1978–1983 Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti keelt ja kirjandust ning lõpetanud 1990. aastal aspirantuuri rahvaluuleteaduse erialal. 1991. aastal kaitses Jaago Eesti Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituudi juures doktoriväitekirja "Epiteet eesti regivärsilises regilaulus" (juhendaja Eduard Laugaste).
Teadustöö ja akadeemiline karjäär.
Aastatel 1983–1984 töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli Teadusraamatukogu vanembibliotekaarina, 1984–1991 oli TRÜ/TÜ eesti kirjanduse ja rahvaluule kateedri vanemlaborant ja 1991–1992 sama kateedri vanemõpetaja. 1992. aasta jaanuaris asus ta TÜ eesti ja võrdleva rahvaluule õppetooli professori kohusetäitjaks. 1995. aastast 2001. aasta lõpuni oli ta sama õppetooli juures dotsent ning alates 2001. aasta 1. veebruarist kuni 2020. aasta lõpuni eesti rahvaluule (alates 2016. aastast eesti ja võrdleva rahvaluule) dotsent TÜ kultuuriteaduste instituudis. Alates 2021. aastast on ta eesti ja võrdleva rahvaluule kaasprofessor.
1990.–2000. aastatel korraldas Jaago pärimusliku ajaloo alast uurimistööd Järve külas (nüüdseks Kohtla-Järve Järve linnaosa) ja pidas kirjavahetust kohalike kaastöölistega, kogudes elulugusid, kirju ja fotosid, mille tulemusena koostas piirkonna elu 20. sajandil käsitleva kollektsiooni.
Alates 1991. aastast kuulub ta Õpetatud Eesti Seltsi ja Eesti Teaduste Akadeemia Emakeele Seltsi. 2005. aastast on Jaago Rahvusvahelise rahvajutu-uurijate seltsi liige, alates 2010. aastast Rahvusvahelise Etnoloogia ja Folkloristika Seltsi liige. Vahemikus 2009–2015 oli ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna nõukogu ning 2015–2021 Eesti Kirjandusmuuseumi teadus- ja haldusnõukogu liige. Alates 2020. aastast kuulub ta TÜ humanitaarvaldkonna õppejõudude ja teadustöötajate atesteerimiskomisjoni.
Tunnustus.
2010. aastal anti talle Tartu Ülikooli aumärk ning 26. mail 2011 esmakordselt välja antud Eesti folkloristika aastapreemia. 2020. aastal pälvis ta Rahvaluule kogumispreemia ning 2021. aastal Tartu Ülikooli medali.
Isiklikku.
Tema abikaasa on ajaloolane Kalev Jaago.
Atharvaveeda

"Atharvaveeda" ("Atharvaveda", "atharvan"-preestrite veeda') on üks veedadest. 
"Atharvaveedas" on 731 hümni. Seal on jumalahümne, põhiliselt aga loitse ja manamisi haiguste ja õnnetuste tõrjumiseks.
Braahmanad

Braahmanad ("brāhmaṇa") on veedadega seotud tekstid rituaalide kohta. Laiemas mõttes hõlmavad braahmanad ka aranjakad ja upanišadid.
Braahmanad kitsamas mõttes on preestritele mõeldud käsiraamatud veedade usundi keeruliste ohverdamisrituaalide korrektseks läbiviimiseks. Peale selle selgitavad ja tõlgendavad need nende pühade talituste sümboolset tähendust.
Aranjakad

Aranjakad ("āraṇyaka" 'metsaraamatud') on veedade kirjandusse kuuluvad teosed. Need tekkisid Indias umbes 8. sajandil eKr. 
Need tekitavad veedade usundi rituaalide sümboolseid ja müstilisi rituaale. Seal on ka filosoofilisi lõike, mis on otsekui üleminek upanišadide juurde. 
Nende nimetus tuleb sellest, et esoteerilise sisu tõttu tuleb neid lugeda metsas, eemal asjassepühendamatutest.
Rudolfov

Rudolfov (saksa keeles "Rudolfstadt") on linn Tšehhi Lõuna-Tšehhi maakonnas České Budějovice ringkonnas. Rudolfov asub České Budějovice kesklinnast umbes 5 km idakirdes.
Asulat on esmamainitud 1385. aastal. Hõbeda kaevandamist alustati Rudolfovis 16. sajandi teisel poolel. Linnaõigused sai Rudolfov 1585. aastal. Pärast 1610. aastat hakkas hõbeda kaevandamine maagivarude ammendumise tõttu vähenema. Rudolfov sai Kolmekümneaastases sõja ajal rängal kannatada ega saavutanud enam kunagi endist tähtsust.
Andris Biedriņš

Andris Biedriņš (sündinud 2. aprillil 1986 Riias) on Läti endine elukutseline korvpallur, kes mängis korvpalliliigas NBA kokku 10 hooaega, neist enamiku Golden State Warriorsis.
Karjäär Euroopas.
Biedriņš alustas klubikarjääri 2002. aastal, kui liitus 16-aastaselt kodulinnaklubiga Riia Skonto, kelle kasuks tõi hooajal 2003/04 Läti meistriliigas keskmiselt 18 punkti, 8,9 lauapalli ja 1,9 viskeblokeeringut mängus.
Karjäär NBA-s.
Biedriņš värvati 2004. aasta NBA "draft"'i 11. valikuga Golden State Warriorsi, kelle eest tõi ta oma esimesel, 2004/05. hooajal keskmiselt 3,6 punkti ja 3,9 lauapalli mängus. Warriorsis kokku üheksa hooaega mänginud Biedriņš kogus oma parimal, 2008/09. hooajal keskmiselt 11,9 punkti, 11,2 lauapalli, 2 resultatiivset söötu, 1 vaheltlõike ja 1,5 viskeblokeeringut mängus.
2013. aasta juulis vahetati Biedriņš Utah Jazzi, kelle eest osales ta vaid kuues mängus, kus tõi keskmiselt 0,5 punkti ja 2,8 lauapalli mängus. Jazz lõpetas temaga lepingu 5. aprillil 2014. Biedriņš osales 10-aastase NBA karjääri jooksul 516 mängus, kus kogus keskmistelt 6,3 punkti, 7 lauapalli ja 1,1 viskeblokeeringut.
Rahvuskoondis.
Biedriņš tõi Läti koondise kasuks 2007. aasta Euroopa meistrivõistlustel keskmiselt 15 punkti ja 10 lauapalli ning 2009. aasta Euroopa meistrivõistlustel keskmiselt 7,3 punkti ja 11,7 lauapalli mängus.
Hulja raamatukogu

Hulja raamatukogu on Kadrina valla raamatukogu filiaal, mis tegutseb Hulja alevikus Lääne-Viru maakonnas.
Ajalugu.
Esimesed teated Huljal tegutsenud raamatukogust on pärit 1837. aastal asutatud Hulja koolist. Hulja valla kassaraamatu järgi on teada, et 1892. aastal on Hulja vald maksnud kooli raamatute köitmise eest. 1926. aastal ehitati koolile vanast orelikerest uus raamatukapp. 1936. aastal kinkis Haridusministeerium koolile raamatuaasta puhul suure Eesti Entsüklopeedia.
1963. aastal ulatus laste raamatukogu 468 raamatuni ja õpetajate raamatukogu umbes 150 raamatuni (andmed Richard Tammiku raamatust “Sinust, mu Hulja“).
1981. a 28. detsembril avati Hulja mõisahoone kahes väikeses toas (kokku 22m2) praegune raamatukogu, tööle asus Ester Urbas. Teeninduspiirkonda kuulusid Hulja alevik (u 500 elanikku) ning Tirbiku ja Vandu küla (kummaski u 50 elanikku). Ajavahemikul 1986–1993 kolis raamatukogu mitu korda: 1986. a kortermaja (Keskuse 1-6) 3-toalisse korterisse, 1989 varem lasteaed-algkoolile kuulunud ruumidesse ja 1993 oma praegusesse asukohta lasteaed-algkooli majas. Raamatukoguhoidjana töötas 1986. a Iiris Jaago, aastast 1987 Kaidi Kalle. 
2002. a alguses sai Hulja raamatukogust Kadrina valla raamatukogu Hulja filiaal.
2003. a ühineti raamatukoguprogrammiga URRAM, aastaks 2010 olid kõik raamatud kantud elektroonilisse kataloogi.
2015. a suvel töötas raamatukogus paar kuud Enely Pilt, 12. oktoobrist asus tööle Gerda Ansi.
2017. a laienes Huljale Kadrina kinoklubi ja raamatukogus hakati näitama filme. 
2018. a tunnistas Eesti Raamatukoguhoidjate Ühing Gerda Ansi 2017. aasta parimaks nooreks raamatukoguhoidjaks.
Alates aastast 2019 töötab raamatukogus Inge Jalakas.
Viitna raamatukogu

Viitna raamatukogu avati 1. aprillil 2006. aastal Kadrina valla raamatukogu neljanda filiaalina. 
Raamatukogu asub korterelamus Puraviku 1-5, endises Lahemaa rahvuspargi kontoris, mis pärast põhjalikku remonti sisustati spetsiaalselt raamatukogule tellitud mööbliga. Raamatukogus on arvutid, printer, koopiamasin ja skanner, toimib Wifi tasuta leviala. Esimese aasta lõpuks registreeriti 56 kasutajat, neist 7 last, külastusi oli 2229, laenutusi 481. 
Järk-järgult on piirkonna elanike arv vähenenud. 2020. aastal oli filiaali teeninduspiirkonnas 240 elanikku ja 79 registreeritud lugejat, sh 25 last. 
Raamatukoguhoidjana töötab Aino Kaljo.
Kelč

Kelč (saksa keeles "Keltsch") on linn Tšehhis Zlíni maakonnas Vsetíni ringkonnas. Kelč asub Vsetínist umbes 20 km põhjaloodes ja Zlínist ligikaudu 31 km põhjaloodes.
Kelči on esmamainitud 1131. aastal. 15. sajandi algul sai Kelč hussiidi sõdade ajal rängalt kannatada. Kelči majanduslik seisund hakkas paranema 16. sajandil, kuid linna õitseaeg lõppes Kolmekümneaastase sõja ajal. 1954. aastal võeti Kelčilt linnaõigused. Kelč sai linnaõigused tagasi 1994. aastal.
Kelčis on sündinud tšehhi filmilavastaja ja stsenarist Vojtěch Jasný (1925–2019).
Väike-Neeva

Väike-Neeva (vene keeles "Малая Нева") on Neeva jõe delta teine (põhjapoolsem) haru, mis suubub Dekabristide saare ja Petrovski saare vahel Neeva lahte. See algab Peterburi kesklinnas Vassili saare idapoolseima tipu lähedalt. See on 4,25 kilomeetrit pikk, 200–375 meetrit lai ja 3–7 meetrit sügav. Sellel on kaks lisajõge Smolenka (vasakpoolne) ja Ždanovka (parempoolne). Väikest-Neevat ületab kolm silda: Börsisild, Tuškovi sild ja Betankura sild.
Peterburi vana börs

Peterburi vana börs on uusklassitsistlik hoone Peterburi kesklinnas Vassili saare idaservas. Börsihoone projekteeris prantsuse arhitekt Thomas de Tomon ja see ehitati aastatel 1805–1810. Pärast revolutsiooni muutus börs tarbetuks ja hoone kohandati mereväe muuseumiks.
Jevíčko

Jevíčko (saksa keeles "Gewitsch") on linn Tšehhis Pardubice maakonnas Svitavy ringkonnas. Jevíčko asub Svitavyst ligikaudu 22 km kagus ja Brnost umbes 50 km põhjas.
Jevíčkot on esmamainitud 1200. aastal. Jevíčko sai Magdeburgi linnaõigused 1258. aastal.
Jevíčko vanalinn on alates 1. novembrist 1990 ajalooline linnakaitseala.
Jevíčkos on sündinud juudi päritolu Austria helilooja Richard Fall (1882–1943).
Tšivruai kuru intsident

Tšivruai kuru intsidendiks (vene keeles "Чивруайская трагедия") nimetatakse kümne suusamatkaja (vanuses 17–26 eluaastat) hukkumist alajahtumise tõttu Koola poolsaarel 27.–28. jaanuaril 1973.
AS Val

AS Val (vene keeles АС «Вал», Автома́т Специа́льный – 'eriautomaat'; koodnimega Вал – 'võll'); GRAU koodiga 6P30) on Nõukogude Liidu sisseehitatud summutiga vintpüss. 
Val arendati välja paralleelselt VSS Vintoreziga, et asendada erioperatsioonide relvastusse kuuluvaid relvi AKS-74UB, BS-1, APB ja PB. Vali arendamine algas pärast VSS Vintorezi 1983. aastal, TsNIITotšMaš võttis aluseks 1981. aastal valminud prototüübi RG-036. Tootmist alustati Tula relvatehases 1987. aastal, kui Nõukogude armee ja KGB olid selleks loa andnud.
Stevens Model 77E

Stevens Model 77E on Ameerika Ühendriikide pump-haavlipüss, mida tootis relvatehas Stevens Arms. Selle sõjaväeversioon oli Vietnami sõja enimkasutatud haavlipüss. See on 12-kaliibrine lühikese toruga ning tüübi poolest lahing-haavlipüss või märuli-haavlipüss. Sõjaväe versioonil on muudest, Ithaca Gun Company, Remington Armsi ja Winchester Repeating Arms Company USA sõjaväe haavlipüssidest märgatavalt lühem kaba. Lühikesed kabad olid mõeldud Lõuna-Vietnami sõduritele, 77E oli esimene USA lahing-haavlipüss, millel oli kummist tagasilöögipadi. 
Mõni prototüüp oli ka täägikinnitiga, kuid neid teadaolevalt teenistusse ei võetud. Vietnami sõjas kasutati ka mõnda Stevens Model 69R haavlipüssi. Model 77E oli teenistuses rahuldav, kuid vähem vastupidav kui Ithaca 37. Kõige tüüpilisem oli purunemine lae kinnitamisel raami külge.
Kuigi Model 77E on tuntuim Vietnai sõja aegse lühikese toruga variandi pärast, on selle pikema toruga variandid endiselt levinud.
Tüüp 63 (rünnakpüss)

Tüüp 63 (hiina keeles 63式7.62mm自动步枪; vahel Lääne allikates vääralt Tüüp 68) on Hiina vintpüss, mis sarnaneb Nõukogude Liidu SKS-ile. Sellel on Tüüp 56-lt pärit täisautomaatne pöörlev relvalukk, mitte SKS-i kaldus lukuga süsteem. Relv on kokku pandud Tüüp 56 karabiini (Hiina SKS-i) ja Tüüp 56 rünnakpüssi eeskujul.
FARA 83

FARA 83 (hispaania keeles "Fusil Automático República Argentina", 'Argentina Vabariigi automaatpüss') või FAA 81 (hispaania keeles "Fusil Automático Argentino", 'Argentina automaatpüss') on Argentina automaatvintpüss, mis töötati välja 1980. aastatel kasutuseks Argentina armees. See oli üks esimesi Lõuna-Ameerika rünnakupüsse.
RPD kuulipilduja

RPD (vene keeles "ручной пулемёт Дегтярёва – rutšnoi pulemjot Degtjarjova") on Nõukogude Liidu 7,62-millimeetrise kaliibriga kergekuulipilduja, mille konstrueeris padrunile 7,62×39 mm Vasili Degtjarjov. RPD, mille laskemoonaks oli 7.62×54 mm R padrun, asendas Degtjarjovi varasema kuulipilduja DP ("Dektjarjov pehotnõi" – jalaväe-Degtarjov). RPD on enamiku tänapäevase jalaväe jao automaatrelva eelkäijaks. RPD järeltulija Nõukogude armees on RPK."
Arnold Vaide

Arnold Vaide (kuni 4. jaanuar 1940 Arnold Weidebach; 17. aprill 1926 Salla vald, Simuna kihelkond, Virumaa – 5. juuni 2011 Halmstad, Rootsi) oli Rootsi kergejõustiklane (pikamaajooksja). 
Ta lõpetas Salla algkooli ja õppis tööstuskoolis. Hakkas Salla koolis Elmar Liivi õhutusel harrastama suusatamist. Põgenes 1944. aastal Eestist. 
Süstemaatiliselt hakkas ta sportima 1953. aastal Rootsis. Tuli maratonijooksus 1958. ja 1960. aastal Rootsi meistriks, võitis Rootsi meistrivõistlustel medaleid ka muudel pikamaajooksu muudel ja murdmaajooksus. Ületas maratonijooksus eestlastest esimesena Jüri Lossmanni tippaja. Suusatajana osales ta alates 1949. aastast 19 korda Vasaloppetil, parim saavutus oli 1956. aastal 27. koht. 
Ta sai maratonijooksus 16. suveolümpiamängude kergejõustikuvõistlusel (Melbourne, 1956) 11. koha, 17. suveolümpiamängude kergejõustikuvõistlusel (Rooma, 1960) 21. koha ja 6. Euroopa meistrivõistlustel (Stockholm, 1958) 7. koha.
Töötas 36 aastat Halmstadis spordirajatiste meistrina ja spordikeskuse juhatajana. Tegutses ka jalgpallitreenerina. 
Ta on maetud Halmstadi Söndrumi kalmistule.
Isiklikku.
Tema vend oli Eesti spordipedagoog Karl Vaide.
Järuska sild

Järuska sild on Eesti esimene katusega puitsild. Sild asub Ida-Virumaal Lemmaku külas Rannapungerja jõel, ühendades Rakvere-Rannapungerja maanteed ja Lemmaku metsateed. 
Sild on 26,4 meetrit pikk, 4,7 meetrit lai, 6,7 meetrit kõrge. Suurem osa (umbes 80%) sillast koosneb liimpuidust, ühenduskohad valdavalt raudpoltidega kinnitatud, katusekonstruktsioon tappühendustega. Jõe kallastele valatud betoontugede peal seisval Järuska sillal ei ole talasid, selle asemel on võreseinad. Sild peab arvestuste kohaselt vastu vähemalt 35 meetrit sekundis puhuvale tormile.
Ehitise projekteeris Illimar Kalk, valmis MTÜ Vanaajamaja ja OÜ Hobbitoni koostöös 2013. aastal ning puitosa püstitamisel osales 20 vabatahtlikku üle maailma: USA-st, Suurbritanniast, Prantsusmaalt ja Eestist. Järuska sillalt mahuvad üle ka autod.
Väliselt meenutab Järuska sild piirkonnas elanud vadja päritolu poluvernikute aita. Piirkondlikule kultuurile oli eripärane kaugele esileküündiv katus.
Ajalugu.
Rannapungerja jõele 1930. aastal ehitatud 71-meetrine puitsild hävis Teises maailmasõjas ning kui Nõukogude võimud otsustasid ehitada Järuskast allavoolu kulgevale Mustvee-Jõhvi maanteele uue silla, siis otsustati selleks muuta jõesängi. Uus sild tehti esmalt veidi põhja poole kuivale maale, siis suleti jõevool iidses sängis, lammutati vana sild ja jõgi juhiti uue silla alla kaevatud kraavi. Uus jõesäng muutis nii üleujutuste ilmet kui ka jõe laevatatavust. Kui varem sõideti Rannapungerja jõe sadamasse ka suuremat sorti reisilaevadega Tartust, siis pärast jõe ümbersuunamist ei pääse enam laevad enam jõe suudmest sisse, sest see on setteid täis. Ka uus sild kannatas tulvavete tõttu – autoga ei saanud sillast üle 2004. aastast ning 2010. aastal viis suurvesi vana silla ära, mistõttu sai üle jõe vaid parvega või ringiga läbi Rannapungerja.
2010. aastal võeti plaani ka uue silla ehitamine. Ehituse tingis eelkõige kogukonna reaalne vajadus tagada ühendus valla keskuse Tudulinnaga. Silla paigaldus korraldati MTÜ Vanaajamaja poolt rahvusvahelise seminarina, milles lõid kaasa silla peaehitaja, osaühing Hobbiton ja puusepatöö kogemusega vabatahtlikud USA-st, Suurbritanniast, Prantsusmaalt ja Eestist. Seminari juhendas pruss-sõrestikehituse meister USA-st. Laastukatuse löömisel osales kokku viiskümmend üliõpilast, põranda ehitusel, tellingute mahavõtmisel, harjalaudade ja otsalaudise löömisel aga veel paarkümmend vabatahtlikku. Puidust ja katusega silda ehitama inspireerisid mitmed positiivsed näited Ameerikast ja Šveitsist, kus katusega puitsillad on teeninud juba sajandeid.
Divna Veković

Divna Veković (serbia keeles Дивна Вековић; 1886 Lužac – 1944) oli Montenegro arst ja tõlkija. 
Elulugu.
Divna Veković sündis aastal 1886 Lužacis, olles oma pere seitsmest lapsest kuues. Hariduse omandas ta Đurđevi Stupovi kloostris, edasi õppis ta Skopjes ja Cetinjes. Tüdruku talent tagas talle Nikola I Petrović poolt määratud stipendiumi hariduse omandamiseks Prantsusmaal. Aastal 1917 sai temast Pariisi Ülikoolis arst, edasi õppis ta aasta Amiensis, spetsialiseerumaks hammaste ravile. Divna oli esimene Montenegro naisarst (stomatoloog). Doktorikraadi omandas ta aastal 1926. Arstina töötas ta kuni surmani aastal 1944. 
Aastal 1918 suundus ta arstina vabatahtlikult esimesse maailmasõtta. Seal sai ta Saloniki rindel haavata. Seejärel suundus ta Pariisi, kus elas aastani 1939. Seal töötas ta Berane haiglas. Sõja ajal oli ta Beranes paikneva itaalia garnisoni ja kohaliku rahva vahel vahendajaks, uskudes, et taoliseid isikuid on vaja, vältimaks eksitustest tulenevaid asjatuid ohvreid.
Sõja lõpuaastatel asusid itaalia väed taganema, sellal kui maal võtsid võimust kommunistlikust ideoloogiast haaratud partisanid. Nende jaoks oli Divna ebasoovitatav isik, kuna ta oli monarhistlikult meelestatud ja tegi itaallastega koostööd. Divna suundus koos teiste pagulastega läbi Bosnia ja Horvaatia läände. Põgenemisel ta ka hukkus. Tema surma täpsed asjaolud pole teada, kuid on oletatud, et ta hukkus Zidani Mostis, kus partisanid hukkasid kohtuprotsessita tuhandeid põgenikke.
Teosed.
Aastal 1917 tõlkis Divna prantsuse keelde Petar II Petrovići teose "Mägipärg". Tõlkimisega tegeles ta ka hiljem, seades prantsuse keelde Jovan Jovanović Zmaj ja Vuk Karadžići teoseid. Divna koostas ka esimese serbia-prantsuse vestlussõnastiku.
Seniava

Seniava on küla Leedus Kaunase rajooni Garliava maavallas. Küla asub Kaunase piiril Fredast lõunas.
Külast põhjas asub Kaunase piiridesse jääv Seniava kalmistu. Seniavas asub Kaunase kindluse III fort.
Christine Böhm

Christine Böhm (19. veebruar 1954 Viin – 5. august 1979) oli Austria teatri- ja filminäitleja. 
Christine Böhm sündis Viinis tuntud kabareeartisti Maxi Böhmi peres. Näitekunsti õppis Max Reinhardti Seminaris.
1971. aastast töötas ta näitlejana Josefstadti teatris. Esimese filmirolli tegi aga juba 1970. aastal Otto Schenki filmis "Liliom", aastatel 1970–1974 mängis telesarjas "Arsène Lupin".
Christine Böhm hukkus 25-aastaselt autoõnnetuses.
Georgia Ülikool

Georgia Ülikool (inglise keeles "University of Georgia") on avalik teadusülikool Ameerika Ühendriikides Georgia osariigis. See on Georgia Ülikooli süsteemi lipuülikool. Georgia Ülikooli põhilinnak asub Atlanta kesklinnast 110 kilomeetrit kirdes Athensi linnas. See asutati 1785. aastal ja on üks vanimaid avalikke ülikoole riigis.
Georgia Ülikool oli esimene riigi asutatud ülikool Ameerika Ühendriikides. Esimesed õpilased lõpetasid kooli alles 1804. aastal, 19 aastat pärast selle asutamist. 
Ülikooli spordimeeskonnad kannavad nimetust Georgia Bulldogs (naiste spordivõistkondi nimetatakse Lady Bulldogs). Georgia Ülikool on USA üliõpilasspordi organisatsiooni NCAA konverentsi Southeastern Conference'i liige. Ametlik maskott on inglise buldog nimega Uga (tuletatud Georgia Ülikooli ingliskeelsest lühendist).
Georgia Ülikoolis õppimise ajal on tulnud kümnevõistluses USA üliõpilasmeistriks ka kolm eestlast: Maicel Uibo 2014. ja 2015. aastal, Johannes Erm 2019. aastal ning Karel Tilga 2021. aastal.
Kaunase kindluse III fort

Kaunase kindluse III fort on endine fort Tsaari-Venemaa Kaunase kindluse koosseisus. Tänapäeval jääb see Kaunase piirile Garliava maavalda Seniava külla, asudes aadressil Titnago Rato g. 43A.
Fort valmis aastail 1883–1889. Seda rekonstrueeriti aastail 1892–1893, 1900–1901 ja 1908. Fort on üldjoones kuusnurkse põhiplaaniga, mille keskmeks on vall. Forti iseloomustavad rinnatised, millel on suurtükkide positsioonid ja jalaväe positsioonid, millel asusid ka kergemad suurtükid. Fordi ees on glassii ja vallikraav, selle ees omakorda esplanaad. Vallikraavi julgestamiseks rajati selle külgedele kaponiirid. Struktuuri kuuluvad ka punastest tellistest kasematid, punastest tellistest on ka fordi kontreskarpne tugimüür. Säilinud on ka kasarmud ja osad laohooned, mis on samuti punastest tellistest. Fordi moderniseerimisel rajati uued struktuurid betoonist. 
Fordi tehismaastik on üldjoontes hästi säilinud, kuigi võsastub. Asustus selle ümbruskonnas pole kuigi tihe, linnastunum on selle läänekülg ja põhjakülg.
Esimese maailmasõja ajal jäi III fort Saksa vägede intensiivse suurtükitule alla, mis eelnes Kaunase kindlusele toimunud tormijooksule. Sellele järgnes jalaväerünnak, millele fort pidas vastu 10 päeva. Fordi kaitsjad olid ühed viimased kindlusest taganenud Vene väeosad. Fort sai lahingutegevuses kannatada. Lahingutegevusest on jäänud fordi aladele mürsulehtrid ja põlenud hoonete asukohti tähistavad lohud. Pärast sõda rajati forti odavad üürikorterid. Saksa väed rajasid sinna toidumoonalaod, Nõukogude sõjavägi kasutas forti 1985. aastani laskemoonalaona. 
Fordi aladel elavate nahkhiirte kaitseks on loodi 1991. aastal Naujoji Freda terioloogiline kaitseala (pindala 6 ha). Fort on 2002. aastast kultuurimälestisena kaitse all.
Athens

Athens, ametlikult Athens - Clarke'i maakond, on konsolideeritud linn - maakonna ja kolledži linn USA-s Georgia osariigis. Athens asub Atlanta kesklinnast kirdes umbes 70 miili (110 kilomeetrit). 
Georgia ülikool, osariigi lipulaev avalik ülikool ja R1 (Carnegie kõrgkoolide klassifikatsioon) uurimisasutus, asub Athensis ja aitas kaasa selle esialgsele kasvule. 1991. aastal loobus Athensi linn pärast eelmise aasta hääletust põhikirjast, et moodustada Clarke maakonnaga ühtne valitsus, mida edaspidi nimetatakse Ateena-Clarke maakonnaks. Alates 2019. aastast USA Rahvaloendusbüroo hinnanguline elanikkond konsolideeritud linnas-maakonnas (kogu Clarke maakonnas, välja arvatud Winterville ja osa Bogartist) oli 126 913; kogu maakonnas, kaasa arvatud Winterville ja Bogart, oli elanikke 127 064. Athens on Georgia suuruselt kuues linn ja Athensi pealinna piirkonna peamine linn, mille elanike arv oli 2017. aastal hinnanguliselt 209 271, vastavalt USA Rahvaloendusbüroo andmetele. Metropolitan Athens on suurema Atlanta-Athens-Clarke maakonna-Sandy Springsi kombineeritud statistilise piirkonna osa.
Georgia Bulldogs

Georgia Bulldogs on spordivõistkonnad, kes esindavad Georgia Ülikooli ("UGA või Georgia"). Ülikooli naiste spordivõistkondade nimi on sageli "Lady Bulldogs". Georgia Ülikool on USA üliõpilasspordi organisatsiooni NCAA konverentsi Southeastern Conference'i liige.
Ametlik maskott on inglise buldog nimega Uga (tuletatud Georgia Ülikooli lühendist), samas kui Uga kostüümiga tegelaskuju versioon on Hairy Dawg.
Ülikool toetab üheksateist spordiala: pesapall, meeste ja naiste korvpall, meeste ja naiste murdmaasuusatamine, naiste ratsutamine, Ameerika jalgpall, meeste ja naiste golf, naiste võimlemine, naiste jalgpall, pehmepall, meeste ja naiste ujumine ja vettehüpped, meeste ja naiste tennis, meeste ja naiste kergejõustik ning naiste võrkpall.
Georgia Ülikooli spordivõistkonnad on võitnud 47 USA ülikoolide meistrivõistlust. Southeastern Conference'i meistriks on tuldud kokku 173 korda. 2006. aastal registreerisid Bulldogid riigi kõigi spordiprogrammide kõrgeima kasumimarginaali (vastavalt EADA aruandele), tuues sisse 23,9 miljonit dollarit.
Tuntumate Georgia Ülikooli õpilaste või vilistlaste hulka kuuluvad meeskergejõustiklaste seas 1936. aasta suveolümpiamängudelt Berliinis 110 m tõkkejooksus olümpiakulla võitnud Forrest Towns ja 2012. aasta suveolümpiamängudelt Londonis kuulitõukes pronksmedali saanud Reese Hoffa. Georgia Ülikooli naiskergejõustiklaste seas on olümpiakullad võitnud Gwen Torrence ja Shaunae Miller-Uibo, hõbemedali Hyleas Fountain ning pronksmedali Debbie Ferguson.
Meistritiitlid.
Georgia Ülikooli spordivõistkonnad on tulnud USA üliõpilaste meistriks järgmistel spordialadel:
Kaunase kindluse IV fort

Kaunase kindluse IV fort on endine fort Tsaari-Venemaa Kaunase kindluse koosseisus. Tänapäeval jääb see Kaunasesse Rokai linnaossa, asudes aadressil Plytinės g. 15.
Fort valmis aastail 1883–1888. Seda rekonstrueeriti aastail 1892–1894, 1904–1908 ja 1914.
Fort on asümmeetriline nelinurkse põhiplaaniga rajatis (praktiliselt on see muutunud kolmnurkseks). Selle keskmeks on maa-alune ühenduskäik. Säilinud on selle väravad ja kasarmud, kasemattide osa, kaponiirid ja poolkaponiirid, laskemoonalaod, üks tulepesa, kontreskarpne tugimüür ja forti ümbritsev vallikraav koos esplanaadiga. Fordi muudavad unikaalseks selle külgedel asuvad betoonist poolkaponiirid. Need rajati esmakordselt ventileeritavatena ja olid esmakordselt Tsaari-Venemaal varustatud kuulipildujatega. Ka muutis fordi ainulaadseks tõstemehhanism, mis võimaldas suurtükke hoidlast tulepositsioonidele liigutada.
Esimese maailmasõja ajal jäi IV fort Saksa vägede rünnakust kõrvale. Kui sakslased fortide liinist läbi murdsid, jõudis forti valeteave, et sakslased on kolmanda fordi vallutanud. Nii asusid sealsed suurtükid kolmandat forti tulistama, et Vene väed saaksid positsiooni tagasi vallutada. Taganedes lasid venelased fordi õhku, nii et osad sealsed laskemoonalaod ja suurtükid hävisid. Leedu iseseisvudes kavandati fort Leedu sõjaväe treeninguväljakuks. Teise maailmasõja ajal koondati sinna juute, ka kasutati forti juutide hukkamispaigana. Nõukogude perioodil oli fort sõjaväe territoorium, seda kasutati laskemoonalao ja lasketiiruna. 
Fordi aladel elavate nahkhiirte kaitseks asutati aastal 1988 Kaunase terioloogiline kaitseala (pindala 8 ha). Selle alal elab 7 liiki nahkhiiri. Aastail 1998–1999 alustati fordi puudest puhastamist ja drenaažisüsteemi taastamist, ent kui raha otsa sai, lõppesid ka tööd. Aastal 2012 eemaldati fordilt puud, et tagada nahkhiirtele paremat ligipääsu nende talvitumispaikadele, ühtlasi õhiti ka leitud lõhkemata jäänud laskemoon. Fort ise on aastast 2002 kultuurimälestisena kaitse all.
Lana Bastašić

Lana Bastašić (sündinud 27. augustil 1986 Zagrebis) on Bosnia ja Hertsegoviina kirjanik. 
Elulugu.
Lana Bastašić sündis aastal 1986 Zagrebis. Ta kasvas üles Banja Lukas, õppides ka sealses ülikoolis filoloogiat. Tema õpingud jätkusid Belgradi ülikoolis, kus õppis politoloogiat. Hiljem suundus Prahasse, seejärel Barcelonasse. Seal juhatab ta Escola Bloomi loova kirjutamise kooli.
Aastal 2021 oli ta üks manifesti Dialogue for Catalonia autoritest, nõudes Kataloonia iseseisvumist pooldavate poliitvangide vabastamist.
Smiřice

Smiřice (saksa keeles "Smirschitz") on linn Tšehhis Hradec Králové maakonnas Hradec Králové ringkonnas. Smiřice asub Elbe (Labe) jõe ääres, Hradec Králové kesklinnast umbes 10 km põhjas.
Smiřicet on esmamainitud 1361. aastal, linnaõigused sai 1659. aastal.
Kinnipidamiskohtade Amet

Eesti Vabariigi Riiklik Kinnipidamiskohtade Amet oli Eesti Vabariigi Valitsuse 16. augustil 1991. aasta määruse nr 156 alusel, Eesti Vabariigi siseministri valitsemisalas moodustatud riigiasutus.
Riiklik Kinnipidamiskohtade Amet moodustati senise Eesti Vabariigi Siseministeeriumi Kohtuotsuste Täitmise Ameti baasil. Kinnipidamiskohtade Amet oli moodustatud ENSV Siseministeeriumi 17.05.1990. a käskkirjaga nr 67, millega moodustati Eesti NSV Siseministeeriumi Parandusliku Töö Valitsuse baasil Kohtuotsuste Täitmise Amet. Eesti Vabariigi Riikliku Kinnipidamiskohtade Ameti haldusse viidi üle Eesti Vabariigi Siseministeeriumi parandusliku töö asutused, uurimisisolaatorid, erikomandantuurid ning Kohtuotsuste Täitmise Ameti Õppekeskus.
Eesti Kinnipidamiskohtade Ameti põhiülesanneteks olid:
Ameti peadirektor oli Rein Laid (1992–1993).
1994. aastal reorganiseeriti Kinnipidamiskohtade Amet Täitevametiks Eesti justiitsministri valitsemisalas, 1. juuniks 1997. aastal korraldati Täitevamet ümber Justiitsministeeriumi Vanglate Ametiks.
Marva fort

Marva fort on endine fort Tsaari-Venemaa Kaunase kindluse koosseisus. Tänapäeval jääb see Akademija alevisse. Fort jääb Via Baltica lähedusse.
Fort oli kavandatud olema kindluse XI fort. Selle ehitustööd algasid aastal 1909 ning seda kavandati teiste fortidega sarnaseks. Aastal 1913 otsustati aga, et kindlus vajab modernsete suurtükkide tulele vastupidavamaid rajatisi ja nii asuti punastest tellistest müüritiste asemele rajama betoonist ja raudbetoonist massiivsemaid konstruktsioone. Selleks ajaks oli valminud 75% fordist, kaevatud olid süvendid kasarmute tarvis ja valminud oli vallikraav. Alanud ümberehitustööde käigus valmisid teed, betoonmüüritised ei olnud aga aastaks 1915 veel lõpetatud. Puhkenud sõja tarbeks rajati pooleli oleva fordi juurde kaevikud. Lahingutegevuse käigus rajatud kindlustised hävisid.
Fort on aastast 2005 muinsuskaitse all. Säilinud on kindlustist ümbritsev vallikraav, mis on veega täitunud.
Därciä Appaqova

Därciä Appaqova (tatari kirillitsas Дәрҗия Сәйфулла кызы Аппакова; 14. märts 1898 – 28. mai 1948 Kaasan) oli tatari lastekirjanik ja ajakirjanik, 1935. aastast NSV Liidu Kirjanike Liidu liige.
Õppis õpetajaks Kaasanis ristitud tatarlaste koolis, seejärel töötas õpetajana Kaasanis ja oma kodukülas.
Aastail 1922–1923 õppis Kaasani Suure Draamateatri draamastuudios. 
Aastail 1928–1943 elas ja töötas õpetajana Kesk-Aasias. 1943. aastal naasis Kaasanisse ja pühendus raamatute kirjutamisele. 
Kirjandusdebüüdi tegi Usbekistanis 1932. aastal.
Sadská

Sadská on linn Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas Nymburki ringkonnas. Sadská asub Nymburkist umbes 7 km edelas ja Praha kesklinnast ligikaudu 41 km idas.
Sadskát on esmamainitud 993. aastal. Alevi staatuse sai Sadská 1562. aastal ja linnaõigused omandas 1784. aastal.
Sadskás asub Kosmonosy psühhiaatriahaigla filiaal.
Kaunase kindluse V fort

Kaunase kindluse V fort on endine fort Tsaari-Venemaa Kaunase kindluse koosseisus. Tänapäeval jääb see Kaunasesse Zuikinė linnaossa, Kaunase veehoidla regionaalparki.
Fort ehitati aastail 1883–1888.
Fort on asümmeetriline kuusnurkse põhiplaaniga rajatis. Säilinud on selle kasemattide osa, osa maa-alusest käigustikust, kaponiirid (kaks poolkaponiiri ja kaks kaponiiri), kontreskarpne tugimüür, glassii ja forti ümbritsev vallikraav. Säilinud on ka kaks tulepesa. Fordi eripäraks on looduslik uhtorg, mis jagab fordi territooriumi kaheks.
Ehitamisel rajati forti 9 kasematti, mis täitsid ka kasarmute funktsioone. Lisaks rajati komandantuuri tarbeks keskne kasematt. Selle toetuseks rajati neli suurtükipatareid. Sealsed kasarmud olid ka kindlusele ebatüüpiliselt osaliselt moonaladudeks.
Esimese maailmasõja ajal jäi V fort Saksa vägede rünnakust kõrvale. Taganedes lasid laskemoonalao õhku, nii et hävis ka seda kasarmutega ühendav maa-alune tunnel. Leedu iseseisvudes kasutati forti Leedu sõjaväe lasketiiru ja töökojana. 1939. aastal hoiti seal mõnda aega interneeritud Poola sõdureid. Teise maailmasõja ajal koondati sinna juute, ka kasutati forti juutide hukkamispaigana. Nõukogude perioodil oli fort sõjaväe territoorium, seal asus õhutõrjerügement. Territooriumi ümber rajati betoonplaatidest müüritis, barakkidese rajati veaoautode garaaž, juurde ehitati laod õhutõrjerakettide ja kütuse hoidmiseks.
Libochovice

Libochovice on linn Tšehhis Ústí maakonnas Litoměřice ringkonnas. Libochovice asub Litoměřicest umbes 16 km lõunaedelas, Ústí nad Labemist ligikaudu 28 km lõunas ja Praha kesklinnast 54 km põhjaloodes.
Linn asub Ohře jõe kaldal.
Libochovicet on tõenäoliselt esmamainitud 1272. aastal. Esimene korda on Libochovicet päris kindlasti mainitud 1336. aastal. Linnaõigused sai Libochovice 7. augustil 1560.
Libochovice on sündinud tšehhi füsioloog ja anatoom Jan Evangelista Purkyně (1787–1869).
Maltatal

Maltatal (sloveeni: "Dolina reke Malte") on org Kesk-Ida-Alpide Kõrg-Tauerni mäestikus. See järgib Malta jõe sängi kuni suubumiseni Lieserisse, mis on Drava vasakpoolne lisajõgi. Enamik alast kuulub Malta valda Austria Kärnteni liidumaal.
Ülemine Maltatal lõpeb Kölnbreini paisuga Ankogeli rühmast idas, kust Malta oja voolab piki Reißecki rühma mägesid u 38 km kagu suunas Gmündini ja Lieseri jõkke. Org on lumesulamisperioodil tuntud oma paljude jugade poolest, seetõttu nimetatakse seda ka 'langevate vete oruks'. 18 km pikk maaliline marsruut, Malta-Reißecki elektrijaamade kontserni endine ehitustee koos arvukate juuksenõelakurvide ja 6 tunneliga viib üles paisuni (1933 m), hotelli ja hüdroenergia näituseni.
Pärast Austria "anšlussi" Natsi-Saksamaasse oli Malta org alates 1941. aastast töölaagri asukoht, kus Nõukogude Liidust pärit küüditatud sõjavangid olid sunnitud töötama graniidikarjääris, mis varustas "Reichsautobahni" ehitusplatsi lähedalasuvas Spittal an der Draus (tänapäeva Tauern Autobahn). Vähemalt 21 kinnipeetavat suri ebainimlike töötingimuste tõttu; mälestusmärk tähistab nende matmispaika lähedalasuvas kabelis.
Sisekaitse Valverügement

Sisekaitse Valverügement oli Eesti Vabariigi kaitsejõudude koosseisu kuulunud sisekaitseüksus, aastail 1991–1993.
Sisekaitseüksused: Sisekaitse Valverügement ja Sisekaitse Operatiivrügement moodustati Eesti Vabariigi kaitsejõudude koosseisus, Vabariigi Valitsuse määrusega Nr. 65 5. märtsil 1992. Sisekaitse Valverügement allus otseselt ja vahetult Eesti Vabariigi Riikliku Kinnipidamiskohtade Ameti peadirektorile ja viimase kaudu Eesti Vabariigi siseministrile.
Sisekaitse Valveügemendi I pataljon asus Tallinnas Magasini tänav 31 ja II pataljon Rummu alevikus endises Vene armee kasarmus (Rummu vangla jt välisvalves). 
Sisekaitse Valverügemendi ajutise põhimääruse kohaselt oli rügemendi funktsioonid:
22. jaanuaril 1993 taasloodi Vabariigi Valitsuse määrusega nr 20 Sisekaitse Valverügemendi baasil Üksik-vahipataljon. Üksik-vahipataljo allutati Kaitsejõudude Peastaabile.
Lynda La Plante

Lynda La Plante, CBE (sünninimega Lynda Titchmarsh; sündinud 15. märtsil 1943) on inglise kirjanik, stsenarist ja näitleja, kes on tuntud Briti telesarja "Peamine kahtlusalune" ("Prime Suspect", 1991–1996 ja 2003–2006) looja ja stsenaristina.
Liverpoolis sündinud ja kasvanud La Plante õppis näitlemist Kuninglikus teatriakadeemias (Royal Academy of Dramatic Art, RADA). Lavanime Lynda Marchal all mängis ta mitmetes Royal Shakespeare Company lavastustes ning telesarjades nagu "Z-Cars", "Educating Marmalade", "The Sweeney", "The Professionals", "Bergerac" ja "Rentaghost". 
1983. aastal kirjutas ta Thames Televisionile kuueosalise lühisarja "Lesed" ("Widows"). 
Tema debüütromaan "Pärand" ("The Legacy") ilmus 1987. aastal ja sellest sai menuk. Neile järgnesid romaanid "The Talisman" (1987), "Bella Mafia" (1990) ja "Entwined" (1993), mis kõik said rahvusvahelisteks menukiteks. 1990. aastal alustas La Plante tööd telesarja "Peamine kahtlusalune" stsenaariumi kallal, mis linastus 1991. aastal Helen Mirreniga peaosas.
1993. aastal asutas La Plante oma teleproduktsioonifirma La Plante Productions ning kirjutas ja produtseeris terve rea telesarju: "The Governor" (ITV, 1995–1996), "Supply &amp; Demand" (ITV, 1997–1998), "Killer Net" (Channel 4, 1998), "Trial &amp; Retribution" (ITV, 1997–2009), "Mind Games" (ITV, 2001) ja "The Commander" (ITV, 2003–2008). 
Eesti keeles on ilmunud tema romaanid "Peamine kahtlusalune", "Külm suhtumine", "Külm veri" ja "Külm süda".
Aastatel 1979–1996 oli ta abielus muusik Richard La Plantega. 2003. aastal adopteeris ta poja Lorcan La Plante.
Jonas Valančiūnas

Jonas Valančiūnas (sündinud 6. mail 1992 Utenas) on Leedu korvpallur, kes mängib 2021. aastast NBA klubis New Orleans Pelicans. 
Leedu koondisega Euroopa meistrivõistlustel kaks hõbemedalit võitnud Valančiūnas on valitud neli korda Leedu aasta parimaks korvpalluriks.
Karjäär Euroopas.
Valančiūnas alustas profikarjääri 2008. aastal Vilniuse Rytase duubelmeeskonnas Perlases. Hooajal 2008/09 Leedu esiliigas mänginud meeskond tõusis järgmiseks, 2009/10. hooajaks meistriliigasse. Vilniuse Rytase esindusmeeskonnaga 2010. aasta jaanuaris liitunud Valančiūnas tuli klubiga samal aastal Leedu meistriks ja karikavõitjaks.
Karjäär NBA-s.
Valančiūnas valiti 2011. aasta NBA "draft"'ist viiendana Toronto Raptorsisse, kelle kasuks kogus debüüthooajal keskmiselt 8,9 punkti ja 6 lauapalli mängus. Raptorsis mängis ta kokku kuus ja pool hooaega ning tõi selle ajaga keskmiselt 11,8 punkti ja 8,4 lauapalli mängus.
2019. aasta veebruaris vahetati Valančiūnas Marc Gasoli vastu Memphis Grizzliesesse, kus ta on seni visanud keskmiselt 16,1 punkti ja hankinud 11,6 lauapalli mängus.
Rahvuskoondis.
Valančiūnas on Leedu koondises mänginud 2011. aastast ning on võitnud hõbemedali 2013. ja 2015. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Põhja-Taurach

Põhja-Taurach (saksa: "Nördliche Taurach"), ka Pongau Taurach (saksa: "Pongauer Taurach"), on jõgi Austria Salzburgi liidumaal.
Põhja-Taurach on Ennsi parempoolne lisajõgi Radstadti juures. See on üks kahest Taurachi-nimelisest jõest, millest mõlemad algavad Radstadti Tauerni kuru juurest, kuid voolavad vastassuundades – teist kutsutakse Lõuna-Taurachiks. Kahte Tauerni kurult laskuvat orgu kutsutakse samuti Taurachi oruks ("Taurachtal"). Koos ühendavad nad põhja–lõuna suunas Ennsi oru Muri oruga.
Põhja-Taurach on u. 20 km pikk ja seega tunduvalt lühem kui Lõuna-Taurach, kuid suurem kõrguste erinevus lähtest suudmeni on üle 900 m.
Schladmingi Tauern

Schladmingi Tauern (saksa: "Schladminger Tauern") on Austria Kesk-Alpide alammäestik Ida-Alpides. Koos Radstadti Tauerni, Rottenmanni ja Wölzi Tauerni ning Seckau Tauerniga moodustab Schladmingi Tauern suurema Madal-Tauerni mäestiku. Mäed asuvad Austria Salzburgi ja Steiermargi liidumaadel. Selle kõrgeim tipp on Hochgolling (2862 m).
Schladmingi Tauern asub Madal-Tauerni keskosas Sölki kuru (idas) ja Radstadti Tauerni kuru (läänes) vahel. Nimi tuleb Schladmingi linnalt Ennsi orus.
Schladmingi Tauern külgneb järgmiste teiste Alpide mäestikega:
Alamrühmad.
Schladmingi Tauern jaguneb kuueks alamrühmaks (läänest itta):
Täitevamet

Täitevamet oli Justiitsministeeriumi valitsemisalas asuv riigivalitsemisasutus, kelle põhiülesandeks on ellu viia riigi poliitikat täitmisele pööratud kohtuotsuste ja -määruste, samuti muude lahendite täitmise korraldamisel vastavalt täitemenetluse seadustikule ja muudele õigusaktidele.
Täitevamet moodustati senise Eesti Vabariigi Riikliku Kinnipidamiskohtade Ameti baasil.
Täitevameti põhiülesanneteks olid:
Ameti peadirektor olid Heikki Sikka (27. augustini 1996) ja Olavi Israel.
1. juuniks 1997. aastal korraldati Täitevameti kinnipidamiskohtade haldusasutus ümber Justiitsministeeriumi Vanglate Ametiks.
Triton (soomusauto)

Triton (ukraina keeles "Тритон") on Ukrainas toodetud soomusauto.
Märt Müür

 
Märt Müür (12. juuli 1942 – 10. aprill 2021) oli eesti ajakirjanik ning dokumentaalfilmide režissöör ja stsenarist.
Ta sündis Viljandimaal Suislepa vallas Kivilõppe külas. Lapsepõlve veetis ta küüditatuna Siberis. Märt Müür oli kuueaastane, kui 25. märtsil 1949 tuldi talle ning tema vennale ja õele, vanaisale ja emale järele ning viidi nad Novosibirski oblasti Tšanõ rajooni Baraba steppi. Tema isa oli tol ajal metsavend. 
Seitsmenda klassi lõpetas Märt Müür Viljandi Vene koolis, kuna ta ei osanud eesti keelt. Aastatel 1957–1961 õppis Märt Müür Olustvere Põllumajandustehnikumis, aastatel Eesti Põllumajanduse Akadeemias ja 1980–1984 kaugõppes stsenaristikat Üleliidulises Riiklikus Kinematograafiainstituudis. 1962–1965 oli ta Nõukogude armees Kaliningradis. 
Märt Müür töötas aastatel 1965–1971 Tänassilma kolhoosis brigadirina ja peaagronoomina, 1972–1974 Eesti NSV Põllumajandusministeeriumi informatsiooni valitsuses toimetajana ning 1974–1989 Eesti Televisioonis toimetaja ja kommentaatorina. 
Müür töötas ka Tallinnfilmis ja Eesti Telefilmis. 
Aastatel 1989–1995 oli Müür Eesti Ajakirjanike Liidu ja 1990–1995 ühtlasi Eesti Ajakirjandustöötajate Liidu esimees. 1996. aastast tegeles filmidokumentalistikaga. 
2001. aastast kuulus ta Keskerakonda.
Isiklikku.
Tema onupoeg oli Jüri Müür.
Olivier Véran

Olivier Véran (sündinud 22. aprillis 1980 Isère'i departemangus) on Prantsusmaa arst (neuroloog).
Ta on lõpetanud neuroloogina Grenoble'i I ülikooli. Hiljem lõpetas ta Pariisi Poliitikauuringute Instituudi tervishoiu juhtimise alal.
Ta on 16. veebruarist 2020 Prantsusmaa tervishoiuminister.
Isiklikku.
Tal on esimesest abielust kaks last. Aastast 2020 on ta suhtes poliitiku ja juristi Coralie Dubost'ga.
Tristan Koskor

Tristan Koskor (sündinud 28. novembril 1995 Tartus) on Eesti jalgpallur (ründaja). Ta mängib Eesti Premium liiga klubis Fc Flora. 
Koondisekarjäär.
A-koondise debüüdi tegi Koskor 11. jaanuaril 2019 sõpruskohtumises Soome vastu. Samas mängus debüteerisid veel Henrik Pürg, Rasmus Peetson, Robert Kirss ja Markus Poom.
Karjääri statistika.
Klubi.
"Uuendatud seisuga 11. aprill 2021"
Koondis.
"Uuendatud seisuga 11. aprill 2021"