tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Josemaría Escrivá

Josemaría Escrivá de Balaguer (9. jaanuar 1902 – 26. juuni 1975) oli hispaania katoliku kiriku preester, Opus Dei rajaja. Ta kuulutati 2002. aastal pühakuks.
Elulugu.
Josemaría Escrivá sündis Hispaanias Barbastros 9. jaanuaril 1902. Ta ordineeriti preestriks 28. märtsil 1925. Üheaegselt preestriõpingutega õppis ta tsiviilõigust ning elas 1927. aastast Madridis, kus sai doktorikraadi õigusteaduses. Õpingute kõrvalt töötas ta kaplanina vaeste ja haigete seas, lisaks aitas ta paljusid õpilasi, töölisi ja spetsialiste.
2. oktoobril 1928 koges ta jumalikku ilmutust, milles Jumal palus tal levitada üleüldist kutset pühadusele ja et selleks avaneks uus tee katoliku kiriku sees. Sellest sündis Opus Dei – katoliku kiriku personaalprelatuur, mis levitab seda kutset üle kogu maailma. Seda kinnitas ka paavst Johannes Paulus II apostellik konstitutsioon "Ut Sit." Sellest ajast alates on Opus Deiga liitunud ligikaudu 90 000 inimest üle kogu maailma ning Josemaría Escrivá vaimulik sõnum on jõudnud miljonite inimesteni.
Escrivá vaimulik töö ei piirdunud vaid Opus Deiga. Ta aitas paljudel inimestel avastada endas kutsumuse saada preestriks, mungaks või nunnaks. 1943. aastal asutas ta Püha Risti Preestrite Ühingu – organisatsiooni, mis kuulub lahutamatult kokku Opus Deiga. Sellesse kuulub tuhandeid kogudusepreestreid üle kogu maailma. Escrivá kristlik õpetus abielu kohta on olnud eriliseks abiks loendamatule hulgale abielupaaridele, kes püüavad tema õpetust praktiseerida oma igapäevases elus.
Escrivá oli tugev mõistmise ja dialoogi pooldaja ning 1950. aastast alates oli tal Püha Tooli tunnustus lubada Opus Deil määrata kaasaaitajaid. Nende hulka võisid kuuluda nii katoliiklased kui ka mittekatoliiklased või isegi mitteusklikud.
Inspireerituna Escrivá õpetusest ning tema üleskutsest kristlaste apostellikule ja sotsiaalsele vastutusele, on paljud Opus Dei liikmed ja kaasaaitajad alustanud sadade evangeelsete ning sotsiaalsete ettevõtmistega kogu maailmas. Seda eriti vaeste ja rõhutute hulgas.
Avatud muutustele, kuid olles alati ustav katoliku kiriku õpetusametile, oli Escrivá Vatikani II kirikukogu eelkäija – nii on teda kirjeldanud Rooma paavst, püha Johannes Paulus II.
Josemaría Escrivá on kirjutanud mitu vaimulikku raamatut, mida on tõlgitud paljudesse keeltesse. Tema tuntuim raamat on "Tee", mida on müüdud üle nelja miljoni eksemplari ning mida on tõlgitud 43 keelde, sealhulgas eesti keelde.
Escrivá suri pühakukuulsuses 26. juunil 1975 Roomas. Ta kuulutati õndsaks 17. mail 1992 ja pühakuks Rooma paavsti Johannes Paulus II poolt 6. oktoobril 2002. Tema pühakuks kuulutamise teenistusele Rooma kogunes üle 350 000 inimese kogu maailmast.
Mälestuse jäädvustamine.
Tema auks on nimetatud Tartu Katoliku Hariduskeskuse üks ruum.
Medal of Honor (mängusari)

"Medal of Honor (MoH)" on mängusarja kogumik, mis keskendub Teise maailmasõja lahingutele Euroopas ja Vaiksel ookeanil. Esimene mäng anti välja juba 1999. aastal, see disainiti DreamWorksi (praegu tuntud kui EA Los Angeles) ja arendati Electronic Artsi poolt. Mäng sobib mängimiseks nii arvutis kui ka PlayStationi eri mudelitega.
Mängus saab sõdida ajalooliselt tõetruudes paikades mitmesuguste relvadega, kuna mängus 45 autentset Teise maailmasõja aegset relva. Mängija peab sõdima Ameerika Ühendriikide sõjaväega, vaenlasteks sakslased. Mängu loomisel on toetutud ka paljudele tuntud sõjafilmidele, mille järgi on üles ehitatud lahingukohad. Näiteks on mängu sisse toodud sarnaseid kohti, nagu võime näha filmides "Reamees Ryani Päästmine", "Peenike punane joon", "Vaenlane Väravas" või seriaalis "Relvavennad".
Aizkraukle komtuur

Aizkraukle komtuur (saksa keeles "Komtur von Ascheraden") oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Aizkraukle komtuurkonda.
Esimene komtuur on teada juba aastast 1209, seega Mõõgavendade ordu ajast. Esimene teadaolev Liivi ordu komtuur on teada 1252. aastast. Viimane Aizkraukle komtuur oli ametis 1478. aastal, misjärel komtuurkond likvideeriti ja liideti Liivi ordu maamarssali valdustega.
Aizkraukle komtuur oli ordus küllaltki olulisel positsioonil 13. sajandi algusest 15. alguseni, kuid ei kuulunud siiski ordut juhtivasse kõrgemasse siseringi.
Dobele komtuur

Dobele komtuur (saksa keeles "Komtur von Dobeln") oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Dobele komtuurkonda.
Esimene komtuur on teada aastast 1376; viimane, Mathias von der Recke, keeldus 1562. aastal komtuurivõimu loovutamast ja valitses komtuurkonda kuni 1576. aastani.
Dobele komtuurid polnud kuigivõrd olulised ordukäsknikud ega kuulunud kõrgemasse ordunõukokku. Ühtegi hilisemat ordumeistrit teadaolevate komtuuride seas pole.
Grobiņa foogt

Grobiņa foogt (saksa keeles "Vogt von Grobin") oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Grobiņa foogtkonda.
Esimene teadaolev foogt on teada aastast 1428. Viimane foogt pidi 1560. aastal oma kohast loobuma, kui foogtkond Preisimaa hertsog Albrecht von Hohenzollernile panditi.
Grobiņa foogt polnud kuigi tähtis orduametnik ega kuulunud ordut juhtinud kõrgemasse nõukokku.
Küllike Rooväli

Küllike Rooväli (21. oktoober 1969 Tallinn – 4. juuli 2018) oli eesti ajakirjanik ja fotograaf.
Elukäik.
Küllike Rooväli elas lapsena Tallinnas Kelmikülas. Ta õppis Tallinna 22. keskkoolis, 46. Keskkoolis, Tallinna Vanalinna Täiskasvanute Gümnaasiumis ja lühikest aega Sisekaitseakadeemias. Ta on osalenud Eesti Noorte Mereklubis ja hiljem saanud väikelaevajuhi tunnistuse. 
Töö ajakirjanduses.
Rooväli alustas ajakirjanikutööd 1993. aastal kaastöödega ajalehtedele Post ja Õhtuleht. 
1. augustist 1993 töötas ta põhikohaga kriminaaluudiste toimetajana ajalehes Õhtuleht. Aastatel 1995–1996 oli politseiameti pressiesindaja (vaneminspektor, teenistuja), 1996–1998 Tallinna Politseiprefektuuri pressiesindaja (inspektor, politseiametnik). Politseitöö kõrvalt jätkas ta ajakirjandustööd ja tutvustas politsei tegevust, avaldades artikleid ja fotosid.
1998. aastast oli Küllike Rooväli ajalehe Postimees ajakirjanik, algul reporteri ja hiljem vanemtoimetaja ametikohal, 1. oktoobrist 2008 kuni 30. aprillini 2009 oli uudistetoimetuse juhataja. 2009. aasta sügisest 2012. aasta sügiseni töötas ta TV3 uudistetoimetuses päevatoimetajana. 2012–2014 oli ta ajalehe Postimees fototoimetuse juhataja . Seejärel asus ta tööle Õhtulehte.
Juunist 2012 oli Küllike Rooväli ka Kuku Raadio saate "Meretund" toimetaja ja saatejuht.
Kandava foogt

Kandava foogt (saksa keeles "Vogt von Kandau") oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Kandava foogtkonda.
Esimene Kandava foogt on teada aastast 1383, viimane foogt Christoph von Syburg zum Busch langes Härgmäe lahingus 1560. aastal.
Kandava foogtid polnud kuigi tähtsad ordukäsknikud ega kuulunud ordut juhtinud siseringi ehk ordnõukokku. Siiski sai teisest Heinrich von Galeni nimelisest foogtist hiljem Liivi ordu maameister.
Mariaani süvik

Mariaani süvik on süvik Vaikse ookeani lääneosas. See on kõige sügavam koht maailmameres, olles 2550 km pikk ja keskmise laiusega 69 km. Süvik tekkis ligi 150 miljonit aastat tagasi, mil Maa suurimad laamad – Vaikse ookeani laam ja Filipiini laam – omavahel põrkusid ja esimene neist teise alla sukeldus.
Esimesed andmed selle süviku sügavuse kohta saadi 1875. aasta 23. märtsil, kui briti uurimislaev HMS Challenger sai sügavuseks 8184 meetrit. Kaks aastat hiljem kanti Petermanni ookeaniatlasesse ka koha nimi kui Challengeri sügavik (Challenger Deep). 1899. aastal kordas nende ettevõtmist USA laev USS Nero, saades seekord Mariaani süviku sügavaima koha sügavuseks 9636 meetrit.
1951. aastal kordas süviku sügavuse uuringut tõhusama kajaloodiga varustatud Inglise laev Challenger, tulemuseks saadi 10 900 meetrit. Aastal 1957 mõõdeti Nõukogude laevast Vitjaz sügavuseks 11 022 meetrit, mis on suurim sügavus, mis seni mõõdetud. Aastal 1960 laskusid batüskaafiga Trieste sealsesse sügavaimasse kohta ameeriklane Dan Walsh ja šveitslane Jacques Piccard, kes pärast viit tundi laskumist, said tulemuseks lausa 11 521 meetrit, kuid mis hiljem korrigeeriti 10 916 meetri peale. 
1962. aastal teatas täpsusmõõtmist üritanud alus M. V. Spencer F. Baird süviku sügavuseks 10 915 meetrit. 1996. aastal laskus põhja Jaapani allveelaev Kaikō ja sai tulemuseks 10 911 meetrit. 2009. aastal 31. mail tegi uurimiskeskus HROV Nereus Expedition uue uurimuse Mariaani süvikusse ja saatsid põhja USA allveeroboti Nereuse. Tulemuseks saadi 10 902 meetrit, samas kui emalaeva RV Kilo Moana pardalt (merepinnalt) saadi mõõduks hoopis 10 971 meetrit.
Viimati laskus Mariaani süvikusse 2012. aastal filmirežissöör James Cameron oma allveelaevaga Deepsea Challenger, jõudes sügavusele 10 989 meetrit allpool merepinda.
Veerõhk Vaikses ookeanis paikneva Mariaani süviku põhjas küündib 1086 baarini, mis on rohkem kui tuhat korda suurem atmosfääri standardrõhust merepinna kõrgusel.
Kuigi Mariaani süvikus esineb maavärinaid keskmiselt 100 korda aastas, jääb enamik neist magnituudiga alla 4,0 Richteri skaala järgi.
Muid enam kui kümne kilomeetri sügavusi süvikuid Vaikses ookeanis: Tonga süvik (senistel andmetel Horizoni sügavikus 10 882 meetrit), Filipiini süvik (10 540 meetrit), Kuriili-Kamtšatka süvik (10 500 meetrit), Kermadeci süvik (10 047 meetrit).
Tapani Kinnunen

Tapani Kinnunen (sündinud 18. veebruaril 1962 Joensuus) on soome luuletaja.
John F. Kennedy rahvusvaheline lennujaam

 
John F. Kennedy rahvusvaheline lennujaam on USA rahvusvaheline lennujaam, mis asub New Yorgis Queensi linnaosas, Manhattani saare lõunaosast umbes 19 km kagus. See on kõige suurem rahvusvaheliste lendude sihtpunkt USA-s.
JFK rahvusvahelises lennujaamas tegutseb üle 90 lennundusettevõtte. See lennujaam on JetBlue Airwaysi keskne tegevuskeskus ja see on peamine rahvusvaheline sõlmpunkt American Airlinesile ja Delta Air Linesile. Varem on see olnud sõlmpunkt ka lennufirmadele Ida Air Lines, National Airlines, Pan American World Airways, Trans World Airlines ja United Airlines. 
2009. aastal läbis lennujaama 45 912 430 reisijat, mis tegi lennujaama reisijate arvult 12. lennujaamaks maailmas. 2014. aastal läbis lennujaama 53 254 362 reisijat ja selle näitaja poolest on tegu 18. lennujaamaga maailmas.
Lennujaam nimetati 35. USA presidendi John F. Kennedy järgi 1963. aastal. Varem kandis lennujaam nime Idlewild.
Lennujaama haldab Port Authority of New York and New Jersey, mis haldab ka Newark Liberty ja LaGuardia lennujaama New Yorgis.
Märtsiküüditamine Võrumaal

Märtsiküüditamine Võrumaal oli Nõukogude Liidu okupatsioonivõimude poolt läbi viidud massiline elanike vägivaldne ümberasustamine Eestist Venemaa Siberi piirkonda 1949. aasta 25. märtsist kuni 29. märtsi õhtuni Võrumaal.
1949. aasta märtsis Võrumaalt küüditatutest oli kõige vanem Kõlleste vallast Karaski külast pärit 1858. aastal sündinud Minna Jaani tütar Rosma, kes oli küüditamise 91-aastane. Kõige vanem küüditatud mees oli Urvaste vallast Kultse talust pärit 1859. aastal sündinud Jaan Everti poeg Parts, kes oli 90-aastane.
Võru maakonnas pääses 1577 küüditatute nimekirjas olnust 514 ehk 32,59%. 14. aprillil 1949 andis Eesti NSV siseminister kindralmajor Aleksander Resev välja käskkirja, milles olid toodud "eriülesande täitmisel eriti silmapaistnud" nimed. Võrumaalt olid nendeks leitnant Alfred Käär Augusti p. ja nooremleitnant Heino Oja Jaani p. ning Ivan Malinin Olegi p.
1949. aasta märtsis 1739 Võrumaalt küüditatust, 85 pärast vangistusest vabanemist pere asumiskohta saadetust, 11 vabatahtlikult perele Siberisse järele sõitnust ja 92 Siberis sündinust ei jõudnud kodumaale 279 inimest.
Õde (tervishoid)

Õde (varem meditsiiniõde, kõnekeeles medõde, vanemas keeles halastajaõde; inglise keeles "nurse") on iseseisev tervishoiuspetsialist, kes tegeleb haige inimese tervise taastamisega, haiguste ennetamisega, haigete ja tervete inimeste, perede ja üldsuse õpetamise ja nõustamisega.
Õde teeb inimese tervise nimel koostööd teiste tervishoiuprofessionaalidega.
Õdede põhitegevusvaldkonnaks on õendus, mis toetub õendusteadusele, aga ka meditsiin.
Koos perearstidega on õed tegevad perearstiteenuse osutamisel ehk peremeditsiinis pereõdedena.
Terviseõendus.
Terviseõde osutab tervist edendavat ja toetavat õendusabi igas eas inimestele tervishoiu esmatasandil. Terviseõde lähtub oma tegevuses indiviidi, perekonna, kogukonna ja ühiskonna tervise edendamise, haiguste ennetamise ja toimetuleku toetamise vajadusest. Terviseõde osutab iseseisvat ambulatoorset õendusabiteenust perearstikeskuses, tervisekeskuses, koolieelses lasteasutuses, koolis, töötervishoiuteenust pakkuvas asutuses jm ning teeb koostööd perearsti ja teiste tervishoiumeeskonna liikmetega, olles terviseküsimustes vahelüliks erinevate institutsioonide ja perekonna vahel. Terviseõde hoolitseb elanikkonna tervise eest teatud piirkonnas või keskkonnas.
Terviseõenduse valdkonnad:
Kliiniline õendus.
Kliinilise õe tegevus on suunatud kliinilise õenduse valdkonda kuuluva erivajadustega patsiendi abistamisele. Kliinilise õe tegevus on tihedalt seotud meditsiinilise diagnoosi ja raviga vastavalt inimese haigusele, vigastusele või puudele. Kliiniline õde osutab õendusabi igas eas erivajadustega inimestele kliinilise õenduse valdkonnas kõigil tervishoiu tasanditel. Kliiniline õde osutab teenust kas iseseisvalt või koos eriarstiga ja teeb vajadusel koostööd tervishoiuväliste institutsioonidega.
Kliinilise õenduse tegevusvaldkonnad:
Intensiivõendus.
Intensiivõde osutab õendusabi kriitilises terviseseisundis patsiendile, kellel esineb kas reaalseid või potentsiaalseid elutähtsate elundkondade talitlushäireid, tema terviseseisundi stabiliseerimise, parandamise ja säilitamise eesmärgil. Intensiivõde osutab tervishoiuteenust igas eas patsientidele ambulatoorses, haiglaeelses ja haiglaetapis nii koostöös teiste tervishoiumeeskonna liikmetega kui ka iseseisvalt.
Intensiivõenduse tegevusvaldkonnad:
Vaimse tervise õendus.
Vaimse tervise osutab õendusabi reaalsete ja võimalike vaimse tervise probleemide ning psüühikahäiretega isikutele ning nende perekondadele. Vaimse tervise õde omab erioskusi ja -teadmisi tööks psüühikahäiretega isikutega ning elanikkonna vaimse tervise alaseks ennetus- ja edendustööks. Vaimse tervise õde osutab õendusabi kas iseseisvalt või koos eriarstiga ja teeb koostööd teiste tervishoiumeeskonna liikmetega ning vajadusel sotsiaalabi osutavate asutustega.
Vaimse tervise õenduse tegevusvaldkonnad:
Antero Halonen

Tauno Antero Halonen (15. detsember 1938 Hankasalmi vald – 26. oktoober 2016) oli Soome poksija.
Halonen oli kolmekordne Soome meister kergekaalus (kuni 60 kg) aastatel 1962–1964. 
Halonen osales 1964. aasta Tōkyō olümpiamängudel kergekaalus (kuni 60 kg), kuid kaotas I ringis oma kohtumise hilisemale olümpiavõitjale Józef Grudzieńile ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Halonen võitis pronksmedali kergekaalus (kuni 60 kg) 15. Euroopa meistrivõistlustel 1963. aastal Moskvas.
Aloizs Tumiņš

Aloizs Tumiņš (22. märts 1938 – 29. jaanuar 2009) oli Läti ja Nõukogude Liidu poksija.
Tumiņš oli I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) Nõukogude Liidu meister 1961. aastal ning sai 2. koha 1960. aastal ja 3. koha 1963. aastal.
Tumiņš võitis I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 14. Euroopa meistrivõistlustel (Belgrad, 1961) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks ning sai hõbemedali 15. Euroopa meistrivõistlustel (Moskva, 1963), kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Jerzy Kulej'le (Poola).
Kostjantõn Grõštšenko

Kostjantõn Grõštšenko (ukraina keeles "Костянтин Іванович Грищенко"; sündinud 28. oktoobril 1953 Kiievis) on Ukraina poliitik ja diplomaat, Ukraina välisminister 2003–2005 ja 2010–2012. 
Elulugu.
1975. aastal lõpetas Grõštšenko Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi rahvusvahelise õiguse erialal. 
1976–1981 töötas Grõštšenko New Yorgis ÜRO sekretariaadis. 1981–1990 töötas ta NSV Liidu välisministeeriumis. Kuni 1985. aastani oli ta välisministeeriumi konsulaatide valitsuses algul atašee ja siis 3. sekretär, alates 1985. aastast töötas Kanadas NSV Liidu peakonsulaadis algul asekonsuli ja siis konsulina. 
1990–1993 töötas ta Ukraina välisministeeriumis, kuhu siirdus Ukraina välisministri Anatoli Zlenko kutsel. 1993–1998 oli ta Ukraina esindaja rahvusvahelise relvastuse ja desarmeerimise kontrolli protsessi (START-1-leppe) juures. Ta kuulus leppe alalisse konsultatiivkomisjoni ja leppe keskkontrollikomisjoni. Ühtlasi juhtis ta Ukraina delegatsiooni peamistel rahvusvahelise pingelõdvenduse alastel konverentsidel, mis toimusid ÜRO egiidi all. 1996 esindas ta Ukrainat tuumarelvastuse vähendamisele pühendatud G8 tippkohtumisel Moskvas. 1995–1998 oli ta Ukraina välisministri asetäitja relvastuse ja desarmeerimise, Euroopa julgeoleku ning SRÜ koostöö alal. 
1998 sai ta Ukraina saadikuks Belgias, Hollandis ja Luksemburgis ning Ukraina NATO-missiooni juhiks. 2000–2003 oli ta Ukraina saadik USA-s. 
2. septembrist 2003 kuni 2005. aasta veebruarini oli ta Ukraina välisminister. Ta määrati sellesse ametisse president Leonid Kutšma ukaasiga. 2006. aasta augustist 2007. aasta detsembrini oli ta välissuhete nõunik Viktor Janukovõtši valitsuses. Seejärel oli ta 4 kuud parlamendiliige ja varivalitsuse välisminister. 2008. aasta aprillis sai temast Ukraina Rahvusliku Julgeoleku ja Kaitse Nõukogu ("Рада національної безпеки і оборони України") sekretäri esimene asetäitja, sama aasta juunis Ukraina täievoliline suursaadik Venemaal ja 2010. aasta märtsis Ukraina välisminister Mõkola Azarovi valitsuses.
24. detsembrist 2012 kuni 27. veebruarini 2014 oli ta Ukraina asepeaminister.
Ametlik uurimine.
2022. aasta juulis esitas Ukraina Riiklik Juurdlusbüroo Grõštšenkole ja endisele Ukraina justiitsministrile Oleksandr Lavrõnovõtšile kahtlustuse riigireetmises seoses Harkivi lepete ettevalmistamisega.
Isiklikku.
Kostjantõn Grõštšenko valdab ukraina, inglise, prantsuse ja vene keelt.
Tema isa Ivan Grõštšenko oli Nõukogude ajal Ukraina NSV alaline esindaja ÜRO Euroopa osakonnas.
Alates 1974 on Kostjantõn Grõštšenko abielus Natalja Grõštšenkoga, neil on tütar Oksana.
Voldemar Kirotar

Voldemar Kirotar (18. jaanuar 1906 Võru – 3. juuni 1942 hukati Irkutskis Venemaal) oli eesti vaimulik.
Lõpetas aastal 1926 Räpina ühisgümnaasiumi. Õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas 1929–1933. Oli prooviaastal Tartu Pauluse ja Rõuge Maarja koguduses. Ordineeriti pastoriks 10. detsembril 1933. 
Oli Kaarma Peeter-Pauli koguduse õpetaja 1933–1936. 1936–1937 oli Rapla Maarja-Magdaleena koguduses Joosep Liivi isiklik adjunkt. 1937–1941 oli Käina Martini koguduse õpetaja ning aastatel 1939–1941 Kärdla Johannese koguduse ja Pühalepa Laurentsiuse koguduse asetäitja õpetaja. Lisaks oli 1937–1941 Saarte-Lääne praostkonna abipraost ja 1939–1941 Saarte-Lääne praostkonna praosti kohusetäitja. Viidud asumisele Venemaale.
Isiklikku.
Abikaasa isa oli Rapla Maarja-Magdaleena koguduse pastor Joosep Liiv. Abikaasa Salme Kirotar (ja ka abikaasa õe Helga Kibbermanni perekond) said tuntuks saksa-eesti ja eesti-saksa sõnaraamatute koostamisega.
Kaduna osariik

Kaduna on 1. järgu haldusüksus (osariik) Nigeerias. Ta asub riigi keskosas.
Osariigi pealinn on Kaduna. Suuremate linnade seas on ka kunagine hausade kuningriigi keskus Zaria.
Kaduna osariik jaguneb 23 omavalitsusalaks.
John Forsythe

John Forsythe (sünninimi John Lincoln Freund; 29. jaanuar 1918 – 1. aprill 2010) oli Ameerika Ühendriikide näitleja.
Ta mängis muu hulgas telesarjades "Dünastia" ja "Charlie inglid".
2010. aasta Suurbritannia parlamendivalimised

2010. aasta Briti alamkoja üldvalimised peeti 6. mail 649 ühemandaadilises valimisringkonnas. Ühes ringkonnas lükati valimised kandidaadi surma tõttu edasi.
Valimised võitis Konservatiivne Partei, mis aga ei saavutanud alamkojas lihthäälteenamust. See oli alles teine kord pärast Teist maailmasõda, mil üski partei parlamendienamust ei saavutanud.
Vitali Sevastjanov

Vitali Ivanovitš Sevastjanov (vene Виталий Иванович Севастьянов; 8. juuli 1935 Krasnouralsk, Sverdlovski oblast – 5. aprill 2010 Moskva) oli Nõukogude Liidu kosmonaut.
Vitali Sevastjanov lõpetas 1959. aastal Moskva lennundusinstituudi ning töötas seejärel Sergei Koroljovi juhitavas konstrueerimisbüroos, kus osales kosmoselaeva Vostok arendamisel. Ta õpetas ka kosmonautide väljaõppekeskuses füüsikat.
1967. aastal alustas ta kosmonauditreeninguid. Ta käis kahel kosmoselennul: 1970. aastal Sojuz 9-ga ja 1975. aastal Sojuz 18-ga. Ta viibis ka kaks kuud orbitaaljaamas Saljut 4. Kokku oli ta kosmoses 80 päeva 16 tundi ja 19 minutit.
1980. aastatel töötas ta kosmoselennuki Buran kallal. 
Aastatel 1977–1986 ja 1988–1989 oli ta Nõukogude Liidu maleföderatsiooni esimees. Ta juhtis ka kosmoseuuringuid tutvustavat telesaadet.
1994. aastal sai Vitali Sevastjanov kommunistliku partei nimekirjas Riigiduuma liikmeks. Ta valiti ka kolme järgmisse koosseisu.
Ta oli kahekordne Nõukogude Liidu kangelane.
Vitali Sevastjanov on maetud Ostankino kalmistule.
Natalja Lavrova

Natalja Aleksandrovna Lavrova (vene keeles Наталья Александровна Лаврова; 4. august 1984 Penza – 23. aprill 2010 Penza oblast) oli vene iluvõimleja, kahekordne olümpiavõitja.
Ta kuulus kuldmedali võitnud Venemaa naiskonda nii Sydney kui ka Ateena olümpiamängudel.
Ta hukkus liiklusõnnetuses.
T. M. Aluko

Timothy Mofolorunso Aluko (14. juuni 1918 Ilesha – 1. mai 2010 Lagos) oli Nigeeria kirjanik.
T. M. Aluko oli joruba. Ta õppis muu hulgas Londonis ehitust ning töötas seejärel riigiametnikuna.
Ta kirjutas peamiselt satiirilisi romaane ja autobiograafilisi teoseid.
Giorgio Agamben

Giorgio Agamben (sündinud 22. aprillil 1942 Roomas) on itaalia filosoof, kelle tuntumad tööd käsitlevad eriolukorra, eluvormi ja "homo sacer"'i mõisteid. Paljudes tema töödes on olulisel kohal ka Michel Foucault'lt pärinev biopoliitika mõiste.
Agamben õppis Rooma La Sapienza ülikoolis, kus kaitses 1965. aastal väitekirja Simone Weili poliitilise mõtte kohta. 1960. aastate lõpul osales ta Le Thoris Martin Heideggeri seminarides. Teiste oluliste mõjutajate hulka peale Foucault' kuulub ka Walter Benjamin, kelle töid ta on nimetanud "vastumürgiks, mis aitas mul Heideggeri üle elada", aga ka Guy Debordi käsitlus vaatemänguühiskonnast. Agambeni esimesed tööd olidki tugevasti mõjutatud Heideggeri filosoofiast ning käsitlesid keele, kirjanduse ja kunstiga seotud küsimusi.
Alates 1980. aastatest on suur osa tema loomingust olnud seotud mastaapse "Homo Sacer"'i projektiga, mille keskmeks on üheksaköiteline sama pealkirja kandev sari. Kõigi nende tööde objektiks on Lääne võimu genealoogia ning sisuks poliitilise filosoofia traditsiooniliste kategooriate kriitika. Selle teoreetilisteks lähtealusteks on Foucault' biopoliitika mõiste, Carl Schmitti suveräänsuse ja eriolukorra teooriad, Hannah Arendti totalitaarsete režiimide analüüs ning Aristotelese poliitikafilosoofia. Järeldus, milleni Agamben jõuab, on see, et uus poliitika ei saa pöörduda tagasi vanade müütide juurde, vaid peab lähtuma praegusest olukorrast, mida iseloomustab palja elu ja eriolukorra laiendamine tervele poliitilisele ruumile.
Bernhard Steinberg

Bernhard Steinberg (15. märts 1872 Tartu – 26. august 1948 Geislingen) oli eesti vaimulik.
Ta lõpetas Tartus gümnaasiumi ja õppis aastatel 1893–1902 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Pilistvere Andrease koguduses. Ordineeriti pastoriks 16. augustil 1903.
1903. aastal töötas ta Tartu Maarja koguduse abiõpetajana. 1904. aastal oli Berliinis misjonitöö praktikal. Tartu Maarja koguduse adjunkt 1904–1905. Narva Peetri koguduse adjunkt 1905–1906; sama koguduse õpetaja 1906–1910. Pilistvere Andrease koguduse õpetaja 1910–1944. Viljandi praostkonna praost 1920–1935. Praost-emeeritus 1936.
1944. aastal põgenes Saksamaale. Suri 1948. aastal Geislingenis.
Isiklikku.
Vaimulikud olid ka tema poeg Juhan Suurkivi ja väimees Hans Rebane. USA-s Florida osariigis oli vaimulik (Kesk-Florida koguduses) tema tütrepoeg Priit Rebane, kes varem oli Evangelical Lutheran Church in America teenistuses.
Levašovo

Levašovo (soome keeles "Levassova") on alev Venemaal Peterburi haldusalas Viiburi linnarajoonis. 
Asula tekkis 1870 rajatud raudteejaama juurde ja sai nime seal asunud vürst Levašovi valduste järgi.
Levašovo lääneosas asub NKVD salajane matmispaik, kuhu maeti salaja umbes 50 000 sõjaeelsetel aastatel maha lastud inimest, nende seas üle 4000 eestlase. Praegu on seal Levašovo memoriaalkalmistu Sinna on maetud ka nn Leningradi süüasja ohvrid ja Viktor Abakumov.
Alevist edelas asub Levašovo sõjaväelennuväli.
Ernst Rosenstein

Ernst Rosenstein (26. november 1915 Lehu küla – 27. detsember 1998 Pärnu-Jaagupi) oli eesti vaimulik.
Lõpetas aastal 1930 Pööravere algkooli. Pärast seda töötas isatalus. Sundaega teenis 1936–1937 Eesti kaitseväes suurtükiväelasena. 15. juulil 1945 valiti Pärnu-Jakobi koguduse jutlustajaks. 22. juulil 1954 õnnistati Ernst Rosenstein Tallinna Piiskoplikus Toomkirikus diakoniks. 1950–1960 käis peale kogudusetööd veel kolhoosis tootmishooneid ehitamas. 1958–1962 täiendas end üldhariduslikult. 1960–1975 võttis osa EELK Usuteaduse Instituudi usulistest loengutest. Ordineeriti aseõpetajaks 27. novembril 1962 Tallinna Jaani kirikus. Õpetajaõigustesse arvati ja õnnistati Tallinna Piiskoplikus Toomkirikus 7. märtsil 1976.
Huvialadeks lisaks kogudusetööle olid aiandus ja mesindus.
Emerituuri läks Ernst Rosenstein 1. jaanuarist 1998. Ta suri 27. detsembril 1998 ja maeti 2. jaanuaril 1999 Pärnu-Jaagupi kalmistule.
Isiklikku.
Munitsipaalpoliitik Mati Rosenstein on ta poeg.
Vahur Keller

Vahur Keller (sündinud 2. jaanuaril 1976) on eesti teatrilavastaja.
Haridus.
Vahur Keller on lõpetanud 1995. aastal Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli saksofoni erialal, 1996. aastal Eesti Muusikaakadeemia saksofoni erialal, 2000. aastal Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli lavastaja erialal (19.lend). 2003. aastal kaitses ta Eesti Muusikaakadeemia Kõrgemas Lavakunstikoolis muusikateatri lavastaja erialal magistrikraadi.
Töökohad.
Aastatel 2000–2002 töötas Vahur Keller Vanemuise teatris lavastajana, seejärel aastatel 2002–2010 Nukuteatris lavastaja ja dramaturgina. Aastatel 2011–2013 oli ta Eesti Nuku- ja Noorsooteatri kunstiline juht, seejärel aastatel 2013–2018 samas lavastaja. Aastatel 2019–2020 oli Vahur Keller vabakutseline lavastaja. Alates 2020. aastast on ta Kellerteatri kunstiline juht.
Vahur Keller oli aastatel 2009–2018 Tallinn Treff Festivali (alates 2017. aastast kannab festival nime Nuq Treff) kunstiline juht.
Isiklikku.
Tema abikaasa on teatrikunstnik ja disainer Britt Urbla Keller.
Hageri Lambertuse kogudus

EELK Hageri Lambertuse kogudus on luterlik kogudus Hageris, mis kasutab Hageri kirikut ja kasutas Saku alevi palvemaja (praegu kasutab Saku alevi palvemaja Saku Toomase kogudus).
Kogudus kuulub EELK Lääne-Harju praostkonda.
Koguduse õpetaja on Jüri Vallsalu, abiõpetaja on Jukka Repo, organist Mai Mänd, juhatuse esimees Agu Kaljuste.
Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 12.00 Hageri kirikus.
Oware

Oware ehk oua on Ghana rahvusmäng, strateegiamäng, mis kuulub "mancala"-mängude perekonda.
Mäng on saanud nime akanikeelsest sõnast "ɔware". Seda mängitakse Lääne-Aafrikas ja Kariibi mere saartel. Sarnaseid mänge erinevate nimedega mängitakse kõikjal Aafrikas ja läheduses. Taolisi mänge hakati mängima juba Vana-Egiptuses. Euroopasse tõid need mängud inglased 17. sajandil. Tänapäeval korraldatakse ka rahvusvahelisi võistlusi.
"Oware" oli algselt mõeldud meelelahutuseks. See mäng ja selle variatsioonid on olnud olulised ka Aafrika lastele aritmeetika õpetamises.
Mänguvahendid.
Mängu mängimiseks on vajalik mängulaud ja 48 seemet. Tüüpilisel mängulaual on kuus pesa, mida nimetatakse majadeks, kahes reas ja mõnel mängulaual ka suurem kogumispesa kummalegi mängijale. Kumbki mängija kontrollib oma poole maju. Mängu alguses on igas majas neli seemet. Kariibi mere saartel kasutatakse seemneteks pähkleid, mis on väga siledad ja läikivad. Kasutatakse ka helmeid, kivikesi ja klaaskuule, mõnes turistidele mõeldud komplektis teo- või merikarpe. Mängida saab ka lihtsalt maapinnal, kuhu on pesadeks süvendid tehtud.
Külvamine.
Mängijad käivad kordamööda. Mängija valib ühe oma majadest, võtab kõik selle seemned ja paneb vastupäeva liikudes igasse järgnevasse majja ühe seemne. Vähemalt üks kivike peab sealjuures sattuma mõnda vastase majja. Seda tegevust nimetatakse külvamiseks. Pärast külvamist vaadatakse maju alates sellest majast, kuhu külvati viimane seeme, päripäeva, ning külvaja saab nendes majades, kus on kuni kolm seemet, olevad seemned endale. Seemnete võtmine lõpeb selle pesa juures, mis kuulub külvajale endale või mis sisaldab vähemalt nelja seemet – sellest pesast ei võeta midagi.
Mängu lõpp.
Mäng on läbi, kui üks mängijatest on kogunud 25 või rohkem seemet. Mäng lõpeb ka sel juhul, kui üks mängija ei saa teha määrustepärast käiku. Sel juhul võidab mängija, kellel on rohkem seemneid. Mäng lõpeb viigiga, kui mõlemal mängijal on mängu lõpus ühepalju seemneid.
Mari Ronimois

Mari Ronimois (sündinud 13. detsembril 1990) on eesti laulja, laulukirjutaja, lauluõpetaja ja hääle- ja reikiterapeut. 
Ta lõpetas aastal 2010 Tartu Kivilinna Gümnaasiumi ja 2014 Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli. 
Mari osales "Eesti otsib superstaari" 2008. aasta saates, kus pääses stuudiovooru 20 viimase osaleja sekka. 
Aastal 2010 mängis ta naispeaosa (Gabriella Montez) "Keskkoolimuusikali" Nukuteatri versioonis. 2012 astus üles Nukuteatri muusikalis "Kevadine ärkamine" Anna rollis. 
Aastatel 2017–2021 elas Mari USA-s ja õppis San Francisco Muusika Konservatooriumis () produktsiooni ja helikompositsiooni (TAC - technology and applied composition). 
Mari tegeleb meditatsiooni ja joogaga.
Krupp

Krupp (eesti keeles ka Ruuba, Suure-Krupi, Suur-Krupa, Kruuba, setu keeles ka Krupa) on küla Venemaal Pihkva oblastis Petseri rajoonis. Küla on Krupi valla keskus ja see asub Pihkva järve läänekaldal Eesti ja Venemaa kontrolljoone lähedal.
1944. aastani kuulus Petserimaa Eesti Vabariigi koosseisu.
Peajõgi

Peajõgi on jõgi, millesse suubuvad lisajõed.
Libertaarsotsialism

Libertaarsotsialism on libertarism, mis peab õigeks ühiskonda, milles pole jõudu kasutavaid hierarhiaid.
Libertaarsotsialistid peavad ühiskonna eneseregulatsiooni tähtsaks vahendiks otsedemokraatiat.
Esindajaid.
Libertaarsotsialistid on olnud näiteks George Orwell ja Noam Chomsky.
Sestroretski Razliv

Sestroretski Razliv (soome keeles "Roslivajärvi, Siestarjoenjärvi") on tehisjärv Venemaal Peterburi haldusalas Sestroretski linnas, 32 km kaugusel Peterburi kesklinnast.
Järv rajati Peeter I ajal Sestra jõe ja Tšornaja oja paisutamise teel.
Sestroretski Razlivi kaldalt on leitud neoliitikumi ja varase rauaaja asulakohti.
Järve pindala on 12,2 km² ja suurim sügavus 5,5 m.
Koit (ajaleht)

Koit (1951–1953 Bolševistlik Lipp) oli Põlva maakonna ajaleht. Ajaleht asutati 1951. aastal, viimane number ilmus 28. juunil 2019.
2011. aasta seisuga ilmus väljaanne kolm korda nädalas, 2019. aastal kaks korda nädalas. 2019. aastal oli tiraaž teadmata, kuna Koit polnud Eesti Ajalehtede Liidu liige, kuid tellijate arv jäi alla tuhande. Toimetuses oli 12 töötajat, lehte kirjastas 1994. aastal asutatud Osaühing Põlva Koit.
Ajalugu.
Põlva rajooni leht Bolševistlik Lipp asutati aastal 1951, selle esimene number ilmus 8. märtsil 1951 kaheküljelisena. 1. jaanuarist 1953 sai ajalehe nimeks Koit. Alates 1. detsembrist 1954 hakkas ta ilmuma neljaküljelisena. Lehe esimene kirjanduslik kaastööline oli Paul Haavaoks. Aastal 1979 oli ajalehe trükiarv 16 000.
Koit on andnud välja lisa- ja erilehti ning erilehekülgi Nädal Mitte Ainult Teleris, Tele Raadio Kava, Setomaa, Agu, Uma Leht, Tarbijaleht, Keskkond, Kodukant, Metsaleht, Messileht, Kompass ja Militarist.
Koorküla looduskaitseala

Koorküla looduskaitseala paikneb Valgamaal Tõrva vallas Sakala kõrgustiku lõunaosa moreenmaastikul.
Põhilised andmed:
Looduskaitsealal on kokku viis järve. Udsu järv (sügavus 30,2 m, millega on Eestis kolmas) ja Valgjärv (sügavus 26,8 m, millega on Eesti neljas) on kaitse all alates 1964. aastast. Ülejäänud järved on Kadastiku järv, Kiisjärv ja Saudikjärv.
Ajalugu.
Koorküla kaitseala praegused piirid ja staatus on aastast 2005. Kaitseala ajalugu ulatub aastasse 1964, mil kaitse alla võeti Valgjärv ja Udsu järv koos neid ümbritseva maastikuga (Koorküla Valgjärve ja Udsu järve kaitseala).
Erifond

Erifond ehk erihoiuosakond (ka "spetsfond") ehk erihoiuhoidla on raamatukogu osakond, kus hoitakse trükiseid või muid allikaid, millele üldsuse juurdepääs puudub või on piiratud või ajutine. Sellistes hoidlates – olgu need raamatukogude või muude asutuste juures – võib peale trükiste olla ka filme, helisalvestisi, salvestisi internetist jm.
Nõukogude Liidus võidi erihoiuks kasutada ka terveid raamatukogusid (nn kinnised raamatukogud). Erihoiuhoidlate asutamine sõltus Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei organitest ja NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuvast tsensuuriasutusest (Glavlit). Tsensuuriuurija Kaljo-Olev Veskimäe sõnul pidas Glavlit erifonde "oma käsualusteks ja isegi käsukirjad saatis ta otse eriosakonnale, raamatukogu direktorist mööda minnes." Okupatsiooni ajal võidi erihoiule saatmisel ka osa raamatuid hävitada.
Erihoid okupeeritud Eestis.
Nõukogude okupatsioon. NSV Liidus olid 1938. aastal loodud erihoiuosakonnad suurtes Moskva ja Leningradi raamatukogudes ning liiduvabariikide pealinnade riiklikes raamatukogudes. Erihoidu kasutati poliitilistel põhjustel, et hoida üldsuse eest varjul kirjandusteoseid, perioodikat, dokumente, käsikirju, fotosid jm. materjale, mis olid täiesti keelatud või võimule ideoloogiliselt ebasobivad. Keeld või ebasobivus võis olla tingitud käsitletud teemast, avaldatud andmetest, autori isikust, väljaandmise ajast jm. 
Eestis algatati erihoiuosakonna loomine hariduse rahvakomissari Jüri Nuudi 18. mai 1945 käskkirjaga nr. 589. Esimene selline osakond loodi Tartu Riikliku Ülikooli raamatukogus 1. juunil 1945 . Riiklikul Kirjandusmuuseumil tuli loovutada sinna erihoiule 54 kasti ja pakki eri materjale nii raamatukogust, bibliograafia osakonnast kui ka käsikirjade osakonnast. 
22. augustil 1945 võttis EK(b)P Keskkomitee büroo aga vastu otsuse "Eesti NSV muuseumide olukorrast ja selle parandamisest". Otsuses leiti, et Nuut oli andnud kahjuliku kirjanduse hävitamise asemel "vale käskkirja" ning EK(b)P linnakomiteedel tuleb koos NKVD ja Glavlitiga korraldada muuseumide ja dokumentide täielik revisjon, valida välja see, mis kuulub säilitamisele NKVD arhiivides ning puhastada muuseumide fondid "fašistlikust ja nõukogude-vastasest kirjandusest." 
Revideerimise ja puhastamisega loodi esimesed erihoiuosakonnad Eesti NSV Teaduste Akadeemia Keskraamatukogu ja Ajaloomuuseumi juurde Tallinnas ning Kirjandusmuuseumi juurde Tartus. Hiljem lisandusid kinnised raamatukogud Partei Ajaloo Instituudis ja Eesti NSV Välisministeeriumis. 1961. aastaks moodustati ENSV ORKA Tallinnas ja ENSV RAKA Tartus.
Maarja Kaaristo

Maarja Kaaristo (sündinud 24. detsembril 1980) on eesti etnoloog, tõlkija ja toimetaja.
Haridus.
Ta lõpetas 2004. aastal Tartu Ülikooli etnoloogina ja kaitses 2008. aastal sealsamas teadusmagistri kraadi etnoloogia alal tööga "Kodulooma käsitlemine eesti etnoloogias 20. sajandi algusest tänapäevani". Aastail 2010–2014 oli ta Tartu Ülikooli doktorant.
Ta katkestas õpingud ja astus 2014 doktorantuuri Suurbritannias Manchester Metropolitan Universitys. 2018. aastal kaitses ta seal turismiuuringutealase doktoritöö, ("Mundane tourism mobilities on a watery leisurescape: Canal boating in North West England") mis käsitleb mobiilsusteooriatest lähtudes paaditurismi Põhja-Inglismaa siseveeteedel.
Teadustegevus.
2008–2020 töötas ta Tartu Ülikooli kultuuriteaduste ja kunstide instituudi etnoloogia osakonna teadurina. Alates 2018 on ta Manchester Metropolitan University turismi- ja turundusuuringute osakonna teadur. Tema peamised uurimisteemad on kanalid ja jõed, maaturism, liikuvus, kohaloome ja -identiteet, avalik ruum, materiaalne kultuur, inimese ja keskkonna suhted, etnograafilised meetodid ja Eesti etnoloogia ajalugu. Koos Aet Annistiga on ta esimese eesti autorite kirjutatud eestikeelse sotsiaal- ja kultuuriantropoloogia õpiku koostaja ja kaasautor. Ta on Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia ajakirja Studia Vernacula etnoloogiavaldkonna toimetaja.
Kirjastustegevus.
Aastail 2004–2007 oli ta kirjastuse Varrak toimetuse assistent, 2007–2014 toimetaja. Ta on tõlkinud ja toimetanud teaduskirjandust, populaarteadust ja ilukirjandust. Ta on Tallinna ülikooli kirjastuse sarja Bibliotheca Anthropologica toimetuskolleegiumi liige.
Bibliomaania

Bibliomaania on obsessiiv-kompulsiivse häire sümptom, mis väljendub vajaduses koguda raamatuid koguses, mis häirib suhteid teiste inimestega ja võib kahjustada tema tervist.
Bibliomaaniat ei tohi segamini ajada bibliofiiliaga, mille korral inimene lihtsalt armastab raamatuid, aga see ei ole haiglaslik kogumiskirg.
Bibliomaan kogub raamatuid, millel pole väärtust kollektsionäärile ega ka tavalisele raamatute kogujale. Näiteks võib bibliomaan osta endale sama raamatu sama väljaande mitu eksemplari. Tema raamatute kogu kuhjub nii suureks, et neid pole võimalik nautida ega kasutada ning nende kogus võib hakata segama ruumis liikumist. 
Termini "bibliomaan" võttis kasutusele Manchesteri kuningliku haigla arst John Ferriar (1761–1815) 1809. aastal luuletuses, mille ta pühendas oma bibliomaanist sõbrale Richard Heberile (1773–1833). XIX sajandi alguses kasutati terminit "bibliomaania" populaarses diskursuses (näiteks perioodikaväljaannetes ilmunud esseedes ja luuletustes), tähistades sellega obsessiivseid raamatukogujaid.
Aastal 1809 avaldas reverend Thomas Frognall Dibdin teose "Bibliomania; or Book Madness" ('Bibliomaania ehk raamatuhullus'), mis on kirjanduskriitiku Philip Connelli sõnul "veidrate dialoogide sari omamoodi dramatiseeritud pilkepatoloogiaga, ilmekalt illustreeritud ja ulatuslike joonealuste märkustega täiendatud bibliograafia raamatute kogumise ajaloost." Selle teose järgi kuuluvad sümptomite hulka kinnisidee saada töötlemata või selliseid eksemplare, kus on peenest paberist või vellumist (naturaalsest nahast) lehed, ainulaadseid eksemplare, esimesi väljaandeid, toimetusvigadega raamatuid, illustreeritud eksemplare, raamatuga seotud inimestele kuulunud eksemplare ning ärakeelatud teoseid.
Konrad von zur Mühlen

Konrad Johann Gottwald von zur Mühlen (8. märts (vkj 25. veebruar) 1868 Tallinn – 1. veebruar 1945 Posen) oli baltisakslasest Eesti vaimulik.
Elulugu.
Konrad von zur Mühlen sündis Vidruka ja Hardu mõisniku Gottwald von zur Mühleni (1825–1907) ja Anna von Grünewaldti (1837–1914) pojana.
Lõpetas Tallinna Toomkooli. Õppis aastatel 1887–1893 Tartu ülikooli usuteaduskonnas. Lõpetas ülikooli "cand. theol." astmega. Oli prooviaastal Tallinnas, Kullamaal ja Raplas. Ordineeriti õpetajaks 10. juunil 1894.
Aastatel 1895–1909 oli ta Järva-Peetri ning 1909–1939 Tallinna Niguliste koguduse õpetaja. 1911–1919 oli ta Konsistooriumi assessor. Esimese maailmasõja ajal oli ta aastail 1915–1917 sundasumisel Siberis, küüditati 1918 Krasnojarskisse. 
Aastatel 1921–1939 oli Konrad von zur Mühlen Saksa praostkonna praost.
Aastal 1919 oli ta Tallinna Toomkooli kuraator. 1921–1939 tegutses Mühlen "Deutsches Kirchenblatti" väljaandjana.
Lahkus aastal 1939 Saksamaale ning suri 1945 Posenis.
Perekond.
Konrad von zur Mühlen abiellus 6. märtsil (vkj 22. veebruaril) 1900 Sara von Gernetiga (sünd. 1872), kes oli Seljaküla mõisniku Friedrich von Gerneti (suri 1909) ja Katharina von Grünewaldti tütar. Abielust sündisid:
Esivanemad.
Viited:
Margit Adorf

Margit Adorf (pseudonüüm Fagira D. Morti; sündinud 14. veebruaril 1974 Tallinnas) on eesti ajakirjanik ja luuletaja.
Ta on avaldanud kolm luulekogu: "Libamaailm" (1995), "Normaalsuse etalon" (2001) ja "Pöörane kiskjaloom" (2018).
Abruka looduskaitseala

Abruka looduskaitseala asub Liivi lahe Abruka, Kasselaiu ja Linnusitamaa saarel. Halduslikult kuulub looduskaitseala Saare maakonna Saaremaa valda.
Looduskaitseala pindala on 412 hektarit ja see moodustati 2007. aastal.
Kaitseala loomine.
Abruka saarel on loodust kaitstud alates 1937. aastast, kui Abruka salumets (98,1 ha) kanti metsa uurinud Teodor Lippmaa eestvõttel looduskaitseregistrisse Abruka salumetsa kaitsealana. Kaitseala on 92 hektari suurune, hõlmates pisut üle kümnendiku saare üldpindalast. 1959. aastal moodustati Abrukal botaanilis-zooloogiline keeluala (103 ha) ning praegustes piirides asuv looduskaitseala loodi 2007. aastal.
Vabariigi Valitsuse otsus 3. detsembrist 1937 maa-ala looduskaitse alla võtmise kohta.
RT 1937, 98, 793.
Alus: Looduskaitse seaduse (RT 106 – 1935) § 7.
1. Võtta looduskaitse ala ja kanda looduskaitse registrisse Abruka saare riigimetsa kvartaal nr. 26 terves ulatuses lehtmetsa kaitsealana. Tähendatud maa-alal on keelatud igasugused metsamajanduslikud tööd, karjatamine, taimede kogumine ja loomade ning lindude püüdmine, kusjuures jääb Riigi Maade ja Metsade Valitsusel õigus tähendatud kvartaalil pidada jahti rebastele ja haigetele metssokkudele, samuti anda välja oma äranägemise järgi igal aastal kohalikkude nõuete rahuldamiseks surnud, tuulemurtud ja vigastatud kuuski ning kasvavast metsast valiku teel kuni 25 tm kuuse tarbepuid, tingimusel, et metsamaterjalide et metsamaterjalide äravedu metsast toimuks võimalikult taliteega.
2. Eelmises punktis (1) tähendatud maa-ala täpsete piiride määramises ja tähistamises looduses Riigiparkide Valitsuse Direktoril leppida kokku Riigi Maade ja Metsade Valitsusega.
Riigihoidja K. Päts.
Põllutööminister A. Tupits.
Riigisekretär K. Terras.
Abruka salumets.
Abruka saart läbival madalal seljandikul kasvab reliktne liigirikas laialehine salumets, mis on jäänuk meil 5000–7000 aastat tagasi valitsenud soojemast atlantilisest kliimaperioodist. Salumetsas on valitsevaks puuliigiks harilik pärn ("Tilia parvifolia"), kellega põhiliselt jagavad metsa harilik jalakas ("Ulmus campestris") ja harilik saar ("Fraxinus excelsior"). Vähem esineb arukaske ("Betula pendula"), harilikku haaba ("Populus tremula"), harilikku kuuske ("Picea abies") ja harilikku tamme ("Quercus pedunculata"). Puude keskmine vanus on ligi 100 aastat, vanimad jalakad ja pärnad on 160–200 aasta vanused. Alusmetsas valitseb harilik sarapuu ("Corylus avellana"), rohurinne on lopsakas ja liigirikas.
Kaitseala territooriumil asub ka omapärane pärn, mida kutsutakse Lippmaa pärnaks. Abruka salumetsas viis botaanik Teodor Lippmaa läbi mitu taimeökoloogiaga seotud eksperimenti.
Kasselaid ja Linnusitamaa.
Looduskaitsealale jäävatel Kasselaiul ja Linnusitamaal on väärtuslikud looalad ja rannaniidud, kus pesitseb palju linnuliike, nende hulgas kivirullija ("Arenaria interpres"), niidurüdi ("Calidris alpina schinzii") ja naaskelnokk ("Recurvirostra avosetta"). Läbirändel peatuvad väikesaartel või lähimerel väikekosklad, räusktiirud, väikeluiged ja tõmmukajakad.
Roomav akakapsas

Roomav akakapsas ("Ajuga reptans") on akakapsa perekonda ja huulõieliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Eestis looduslikult väga haruldane.
Puulane ja Tohtlane

"Puulane ja Tohtlane" on Friedrich Reinhold Kreutzwaldi kirjutatud lugu, mis räägib mehest, kes tahtis kiiresti rikastuda.
Ants Nuut

Ants Nuut (sündinud 27. septembril 1950) on eesti trombonist ning laulja. 
Ta on lõpetanud Tallinna Riikliku Konservatooriumi 1978. aastal.
Kuulub ansambli Apelsin algkoosseisu.
Õhtumaade muusikalugu I

"Õhtumaade muusikalugu I" on 1998. aastal ilmunud Toomas Siitani muusikaajaloo õpik, mis käsitleb muusikalugu kuni Ludwig van Beethovenini.
Raamatu andis välja kirjastus Avita.
Loometsad

Loometsad kasvavad õhukestel muldadel, mis asuvad vahetult paekivist aluspõhjal või sellel lasuval rähal. Nad moodustavad umbes 3% Eesti metsadest ning on põhiliselt levinud Lääne- ja Põhja-Eestis (kaasa arvatud saared). 
Kasvupinnas.
Muld on väga õhuke (alla 30 cm) ning kohati esineb ka paepaljandeid. Koos nõmmemetsadega on loometsad Eesti kõige kuivemad metsad. Põhjavesi asub väga sügaval ning pole taimedele kättesaadav. Mida rohkem on pinnases paekivi murenenud, seda paremad on taimede kasvutingimused.
Metsade kooslus.
Tüüpilised loometsad on hõredad ja valgusküllased. Ebasoodsate kasvutingimuste tõttu pole loometsades oluliselt domineerivaid liike ning taimkate on küllaltki liigirikas. Metsadest on ülekaalus männikud, sest harilik mänd ("Pinus sylvestris") kasvab hästi põuakartlikel muldadel. Parematel kasvupinnastel esineb hariliku männi kõrval rohkelt ka harilikku kuuske ("Picea abies"), vähem arukaske ("Betula pendula"). Alusmets on hõre või keskmise tihedusega, kus kasvab tihti harilik kadakas ("Juniperus communis"), vähem esineb harilikku pihlakat ("Sorbus aucuparia"), harilikku kuslapuud ("Lonicera xylosteum"), harilikku tuhkpuud ("Cotoneaster scandinavicus"), harilikku kibuvitsa ("Rosa vosagiaca") ja põõsasmaranat ("Potentilla fruticosa"). Kohati (eriti Saaremaal) moodustab tiheda põõsarinde harilik sarapuu ("Corylus avellana"). Loometsad on madala tootlikkusega. 
Alustaimestik on hõre ja üsna liigrikas. Sagedamini esinevad liigid: verev kurereha ("Geranium sanguineum"), leesikas ("Arctostaphylos uva-ursi"), kassikäpp ("Antennaria dioica"), nõmm-liivatee ("Thymus serpyllum"), värv-varjulill ( "Asperula tinctoria"), hobumadar ("Galium verum"). Puude all tüvede ümber leidub pohla ("Rhodococcum vitisidaea"), palu-härgheina ("Melampyrum pratense"). 
Sambliku-samblarinne on katkendlik. 
Loometsa kasvukohatüübid.
Kasvukohatüübid:
Johann Gottlieb Konrad Bergwitz

Johann Gottlieb Konrad Bergwitz (18. juuni 1839 Riia – 20. september 1909 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Johann Gottlieb Konrad Bergwitz lõpetas Riia Kubermangugümnaasiumi. Aastatel 1860–1864 õppis Tartu Ülikooli ajaloo-, filosoofia- ja usuteaduskonnas, prooviaastal töötas Viljandi Pauluse koguduses pastor Ferdinand Dietrich Nicolai Hörschelmanni juures. Ordineeriti 19. novembril 1867 pastoriks.
Ta töötas aastatel 1867–1868 Tartu Maarja koguduses vikaarpastorina, oli 1868–1871 Tallinna Toompea Kaarli koguduse pastor ning 1872–1876 Tallinna Rüütli- ja Toomkoguduse pastor, 1868–1876 ühtlasi Toompea vangla pastor. 1877–1897 oli Tallinna Püha Vaimu koguduse pastor. 1897–1909 oli ta Diakonisside asutuse direktor ja pastor. Et 20. sajandi alguses allus Diakonisside asutus Tallinna Oleviste kogudusele, siis on Bergwitz märgitud ka Tallinna Oleviste koguduse diakonpastor. Oli alates 1905. aastast Eestimaa Konsistooriumi assessor.
Aastatel 1872–1876 oli ta religiooni ja saksa keele ülemõpetaja Eestimaa Rüütli- ja Toomkoolis, kuni 1892. aastani oli samas eraõpetaja.
Alamo lahing

Alamo lahing (23. veebruar – 6. märts 1836) oli Texase revolutsiooni kõige kuulsam lahing. Pärast seda, kui revolutsiooniline Texase uusasukate ja seiklejate armee kõik Mehhiko sõdurid Texasest välja ajas, juhtis Mehhiko president Antonio López de Santa Anna sissetungi, et tagada piirkonna kontroll. Mehhiko jõud saabusid San Antonio de Bexari 23. veebruaril ja alustasid Alamo mõisa kaitsvate Texase vägede ümberpiiramist.
6. märtsi varastel hommikutundidel alustas Mehhiko armee rünnakut Alamole. Arvulises vähemuses olevad teksaslased tõrjusid tagasi kaks rünnakut, aga ei suutnud tõrjuda kolmandat. Kui Mehhiko sõdurid ületasid müürid, taganes enamik Texase sõdureid pikkadesse barrikaadidesse või kabelisse. Mitmed väikesed rühmad, kes ei suutnud nendesse kohtadesse jõuda, hukkusid põgenemisel.
Mihhail Lavrentjev

 
Mihhail Lavrentjev (vene keeles Михаил Алексеевич Лаврентьев "Mihhail Aleksejevitš Lavrentjev"; 19. november (vkj 6. november) 1900 Kaasan – 15. oktoober 1980 Moskva) oli vene matemaatik ja mehaanikateadlane, NSV Liidu Teaduste Akadeemia Siberi osakonna rajaja. Ta oli 1946. aastast NSV Liidu Teaduste Akadeemia akadeemik ja 1971. aastast Prantsuse Teaduste Akadeemia välisliige.
Lavrentjev oli kompleksse variatsioonianalüüsi funktsioonide ja matemaatilise füüsika asjatundja. Tema avastused aitasid kaasa lennukitööstuse arengule. Teise maailmasõja ajal uuris ta plahvatuste füüsikat ja arendas konformsete kujutuste teooriat. Ta uuris ka osatuletistega diferentsiaalvõrrandeid.
Ta oli üks Novosibirski Akademgorodoki idee autoreid ja asutajaid. Aastatel 1957–1975 oli ta NSV Liidu Teaduste Akadeemia Siberi osakonna esimees ja NSV Liidu Teaduste Akadeemia asepresident. Ta suri 1980. aastal Moskvas ja on maetud Lõunakalmistule Novosibirskis.
Lavrentjevi idee USA-le sõjalise löögi andmiseks.
Pärast 58-megatonnise tuumapommi lõhkamist 1961. aastal Novaja Zemlja kohal esitas 1962. aastal akadeemik Lavrentjev Nikita Hruštšovile ametialase kirja, milles ta tegi ettepaneku tekitada 100-megatonnise tuumaseadme abil maavärinajärgse tsunami sarnane kunstlik hiigellaine ja suunata see Põhja-Ameerika rannikule. Lavrentjev leidis, et USA-ga sõja puhkedes tekitaks säärane sõjaline löök vastasele korvamatut kahju. Ettepanek pandi varsti kalevi alla, sest asja uurimisel tõdeti, et New Yorki ja teisi suuri USA rannikulinnu kaitseb hiidlaine eest mandrilava.
Mälestuse jäädvustamine.
Venemaa Teaduste Akadeemia annab välja Lavrentjevi auhinda.
Isiklikku.
Ka tema poeg Mihhail Mihhailovitš Lavrentjev oli tunnustatud matemaatik.