Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei

Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei (lühend ERSP) oli Eesti NSV-s 20. augustil 1988 asutatud rahvuslik erakond, üks esimesi mittekommunistlikke parteid Nõukogude Liidus. Erakonna asutasid rahvuslikult meelestatud eesti dissidendid.
ERSP programmiline eesmärk oli Eesti Vabariigi taastamine õigusliku järjepidevuse alusel. ERSP esindas rahvusliku iseseisvusliikumise radikaalset tiiba ja kasutas antikommunistlikku retoorikat. Sellega ta erines Rahvarindest, mis tegi koostööd Gorbatšovi reformipoliitikat toetavate kommunistidega ja taotles esialgu üksnes suuremat iseseisvust Nõukogude Liidu koosseisus, hiljem ka Nõukogude Liidust lahkulöömist, kuid mitte kunagi Eesti Vabariigi taastamist õigusliku järjepidevuse alusel. Eesti Vabariigi taastamine õigusliku järjepidevuse alusel oli Endel Ratase ja erakonna teiste asuajate nõudmisel ERSP poliitika põhialus.
ERSP algatas 24. veebruaril 1989 (koos Eesti Muinsuskaitse Seltsi ja Eesti Kristliku Liiduga) Eesti kodanike komiteede liikumise, mis päädis Eesti Vabariigi õigusjärgsete kodanike esinduskogu Eesti Kongressi valimistega 24. veebruaril 1990 ja kokkukutsumisega 11. märtsil 1990.
ERSP ühines 2. detsembril 1995 Rahvusliku Koonderakonnaga Isamaa. Parteide ühinemisel sündis Erakond Isamaaliit.
Ajalugu.
Ettepanek Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei loomiseks.
7. novembril 1987 tuli Vello Väärtnõu Pärnus välja ideega luua Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei. Ta ütles tol ajal esimesena üldsuse ees välja mõtte, et Eestis on vaja luua rahvuslik partei ja võtta kommunistidelt võim.
Väärtnõu välja töötatud esialgsest programmis sai ERSP loomise alus.
ERSP loomise ja poliitilise tegevuse ajal olid abiks Tiina Hallik, Anu Rootalu, samuti Eve Pärnaste, kes oli siis Eestimaa Budistliku Vennaskonna (Taola) sekretär.
21. jaanuaril 1988 kirjutas 14 inimest Väärtnõu algatusel alla "Ettepanekule Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei loomiseks". Need olid:
Et erakonna algatajail puudus ligipääs kohalikule meediale – raadiole, televisioonile, ajalehtedele –, siis kasutati vabaduse ja iseseisvuse idee levitamisel Lääne meediat.
30. jaanuaril 1988 toimus Väärtnõu eestvedamisel pressikonverents Moskvas, et näidata Läänele kommunismi kantsi NSV Liidu lagunemist ja tutvustada seda kiirendavat Eesti budistide kogukonna tegevust. Pressikonverentsil viibisid ka Eke-Pärt Nõmm ja Ärvi Orula. Kohal olid New York Timesi, Washington Posti, Chicago Tribune'i jt ajalehtede esindajad ning Ameerika Ühendriikide telejaama ABC võttegrupp jt.
Moskva pressikonverentsil tutvustatud ERSP loomise ettepanek saavutas suurt tähelepanu, leides laialdast äramärkimist ja kommenteerimist Lääne meedias. Ettepanek loeti ette ka Ameerika Hääle ja Raadio Vaba Euroopa eestikeelseis saateis.
New York Timesi esilehel avaldati kirjasaatja Philip Taubmani koostatud teade 14 kodaniku käsikirjalisest dokumendist, milles kutsuti üles looma "esimene sõltumatu poliitiline partei Nõukogude Liidus".
Nõukogude ajalehed avaldasid samal ajal paskville Väärtnõu kohta, süüdistades teda koostöös Ameerika Ühendriikide Luure Keskagentuuriga.
Rahvusvahelise pressikonverentsiga sai KGB mõõt täis. 6. veebruaril tegi KGB läbiotsimise Väärtnõu kodus ja juba 13. veebruaril 1988 saadeti ta NSV Liidust välja.
Nõukogudevastase teabe levitamine ERSP asutamise eel.
Eesti Vabariigi 70. aastapäeva eel korraldas Taola nõukogudevastaste lendlehtede trükkimise ja massilise levitamise. Kogu Eestis levitati lendlehti, mis kutsusid eestlasi üles täitma oma kodanikukohust ning astuma vastu kommunistidele ja Nõukogude okupatsioonile.
Sellesisulist teavet aitas usinasti levitada Võrust pärit südikas ja kartmatu 19-aastane rahvuslane Ain Saar koos Võru Noortekolonniga, kes noil aegadel tekitas sensatsiooni Vabadussõjas langenute kalmistute taastamisega. Ain Saare grupp aitas ka Taolal kommunistide vastaseid lendlehti trükkida ja levitada Võrumaal.
ERSP asutamine.
30. jaanuaril 1988 avalikustati "Ettepanek Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei loomiseks", millele oli alla kirjutanud 14 isikut. Nende seas oli ka Erik Udam, kes oli korraldanud 23. augustil 1987 Hirvepargi miitingu ja kuulus Molotov-Ribbentropi Pakti Avalikustamise Eesti Gruppi (MRP-AEG). Aprillis 1988 alustas tööd ERSP korraldav toimkond, mis valmistas ette partei põhikirja.
20. augustil 1988 toimus Pilistvere kirikus ERSP asutamise kongress. Asutajaliikmeid oli 104. Juhatusse valiti Mati Kiirend, Lagle Parek, Eve Pärnaste, Vello Salum, Erik Udam.
27. oktoobril 1988 oli Tallinnas Kirjanike Maja saalis ERSP esimene pressikonverents.
ERSP nägi oma põhieesmärgina tagada tingimused eestlaste püsimajäämiseks rahvusena oma ajaloolisel kodumaal. Selleks peeti vajalikuks taastada Eesti Vabariik õigusliku järjepidevuse alusel. Tolleaegset Eestit käsitas ERSP okupeeritud ja annekteeritud maana.
24. veebruaril 1989 algatas ERSP koos Eesti Muinsuskaitse Seltsiga ja Eesti Kristliku Liiduga Eesti kodanike komiteede liikumise, mis tipnes Eesti Kongressi valimistega 24. veebruarist 1. märtsini 1990 ning kokkukutsumisega 12. märtsil 1990.
Eesti Kongress oli Eesti Vabariigi õigusjärgsete kodanike esinduskogu, mis nõudis Eesti Vabariigi taastamist õigusliku järjepidevuse alusel, olles seega ERSP tähtsaima eesmärgi kandja ning deklareerija. Eesti Kongressi 465 saadikukohast kuulus ERSP-le ligikaudu sada.
1992. aasta Riigikogu valimistel sai ERSP kümme kohta ning moodustas valitsuskoalitsiooni koos Rahvusliku Koonderakonnaga Isamaa ja Mõõdukatega. ERSP-le kuulus uues valitsuses (Mart Laari esimene valitsus) siseministri portfell (Lagle Parek, hiljem Heiki Arike).
1992. aasta Vabariigi Presidendi valimistel kandideeris ka ERSP esimees Lagle Parek, kes kogus 19837 häält (4,23%), kuid ei osutunud valituks.
1995. aasta Riigikogu valimistel sai Isamaa ja ERSP liit kaheksa kohta, neist kaks kohta kuulusid ERSP-le.
ERSP ühines 2. detsembril 1995 Rahvusliku Koonderakonnaga Isamaa. Parteide ühinemisel sündis Erakond Isamaaliit.