tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sergei Skripal

Sergei Viktorovitš Skripal (vene keeles Сергей Викторович Скрипаль; sündinud 23. juunil 1951 Kiievis) on endine Venemaa sõjaväelane (polkovnik) ja topeltagent
, kes mõisteti süüdi spioneerimises Suurbritannia kasuks. 
Skripal oli Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaabi Luure Peavalitsuse (GRU) töötaja (kuni 1999. aastani) ja Venemaa Föderatsiooni Kaitseministeeriumi Sõjaväediplomaatia Akadeemia õppejõud.
Ta vahistati 2004. aasta detsembris ja 2006. aasta augustis mõistis Moskva ringkonnakohus ta 13 aastaks vangi. 
Süüdistuse kohaselt edastas ta Suurbritannia välisluurele MI-6 talle sõjaväediplomaatia akadeemia õppejõuna teatavaks saanud Euroopas tegutsevate Venemaa sõjaväeluurajate isikuandmed, mille eest sai tasuna 100 000 dollarit.
Juulis 2010 vabastati ta Ameerika Ühendriikides vahistatud Venemaa spioonide vahetusprogrammi raames.
Skripal asus Inglismaale elama ja paari aasta pärast Suurbritannia liitlasi koolitama. Ta reisis palju ja jagas Suurbritannia liitlaste (nt Tšehhi, Eesti) luuretöötajatele teavet Venemaa luuretegevuse kohta. 2016. aasta juunis toimus salajane kohtumine Skripali ja rühma väljavalitud Eesti luuretöötajate vahel. Skripali reise hoiti saladuses ja neist teadsid vähesed.
4. märtsil 2018 leiti Sergei Skripal koos tütre Julijaga teadvusetuna Salisburys pargipingilt. Nad viidi kriitilises seisundis haiglasse.
12. märtsil 2018 teatas Suurbritannia valitsus, et GRU endise ohvitseri Sergei Skripali ja tema tütre Julija tapmiskatsel 4. märtsil Salisbury linnas kasutati tugevatoimelist närvimürki Novitšok.
Suurbritannia peaminister Theresa May teatas parlamendi istungil: "See oli kas Vene riigi otsene tegevus meie riigi vastu või siis on Venemaa valitsus kaotanud kontrolli oma potentsiaalselt katastroofilise hävitusjõuga neuroparalüütilise toimega aine üle ja võimaldas selle sattumist teiste kätte."
Aseriaru

Aseriaru on küla Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas. 
Küla on kuulunud Viru-Nigula kihelkonda.
Irvala

Irvala on küla Ida-Viru maakonnas Lüganuse vallas.
Idas piirneb Irvala küla Püssi linnaga. 
2000. aasta rahvaloenduse andmetel oli Irvalas 29 alalist elanikku. Hiljem on elanike arvuks märgitud 28 ja 26, samuti 31 ja 35. 
Varem on Irvala kuulunud Püssi valda. 
Külavanem on Paul Maalma.
Irvalas on kolm kultusekivi (Irvala kultusekivid), mis on kaitsealused arheoloogiamälestised. 
Irvalas on sündinud laulja Jenny Siimon.
Kalvi

Kalvi on küla Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas. 
Kalvis on supelrand ja 50 m üle merepinna ulatuv Kalvi pank, küla keskel asuvad Kalvi vasallilinnuse varemed ja Kalvi mõisasüda.
Küla on kuulunud Viru-Nigula kihelkonda. 
1970. aastatel oli Kalvi asunduse staatuses.
23.-24. juulil 1988 asutati Kalvis Eesti Kristlik-Demokraatlik Erakond (EKDE), mis 1992. aastal ühines koos veel kolme parteiga Rahvuslikuks Koonderakonnaks Isamaa. 
Küla järgi on nime saanud Toila kihistu Kalvi kihistik.
Kestla

Kestla on küla Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas. 
Enne 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi kuulus Kestla küla Ida-Viru maakonna Aseri valla koosseisu.
Nõukogude perioodil oli Kestla küla aastatel 1945–1954 Lüganuse külanõukogu koosseisus, 1954. aastast Aseri külanõukogu koosseisus.
Küla on varem kuulunud Lüganuse kihelkonda.
Koogu

Koogu on küla Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas. 
Koogu küla kohas asus 13. sajandil Paimela küla.
Koogu mõisa peahoone põles maha 1904, sellest on järel vaid varemed.
Küla läbis Sonda–Aseri raudteelõik.
Koogus on tankla ja kohvik.
Rannu (Viru-Nigula)

Rannu on küla Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas. Asub Aserist lõunas.
Rannu on kuulunud Aseri mõisa alla ja Viru-Nigula kihelkonda. 
Rannu küla järgi on nimetatud Pakerordi lademe Kallavere kihistu Rannu kihistik.
Kõrkküla (Viru-Nigula)

Kõrkküla on küla Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas. 
Külas paikneb Kõrkküla kivirist.
Küla on kuulunud Lüganuse kihelkonda.
Kõrtsialuse

Kõrtsialuse on küla Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas.
Oru (Viru-Nigula)

Oru on küla Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas.
Püssi vald

Püssi vald (saksa keeles "Gemeinde Isenhof") oli vald Viru kreisis ja Viru maakonnas, aastatel 1866–1939. Vallamaja asus Lüganuse külas.
Püssi vald hõlmas praeguse Lüganuse valla lõunaosa ning osa endise Sonda valla alast. 1892. aastal liideti Püssi vallaga Aa vald.
Valda kuulusid enne Aa vallaga liitumist Püssi mõis ("Neu-Isenhof"), Purtse mõis ("Alt-Isenhof") ja Hirmuse mõis ("Hirmus").
1913. aastal oli valla koosseisus nimetatud ka Lüganuse kirikuvald, Jabara mõis (Püssi mõisa kõrvalmõis), Suterma mõis ja Varja mõis (Aa mõisa karjamõisad).
1939. aasta vallareformiga kaotati vald 1. aprillil ja selle territoorium jagati Erra, Lüganuse ja Maidla valla vahel. Lüganuse vald sai Püssi valla põhiosa.
Oru (Lääne-Nigula)

Oru on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas.
Muinsuskaitse all on Linnamäe ohvrikivi ja muistsed põllud (mälestised nr. 10073, 10074 ja 10077).
Kuni 2013. aastani kuulus küla Oru valda.
Paul Maalma

Paul Maalma (sündinud 8. märtsil 1962 Kiviõlis) on Eesti munitsipaalpoliitik. 
Ta on lõpetanud Kehtna Näidissovhoostehnikumi. 
Paul Maalma on töötanud Eesti Energias kinnisvara hooldajana ja AS FERREL-is lukksepana. 
Ta on Irvala külavanem. 
Paul Maalma kandideeris 2002. ja 2005. aasta valimistel Lüganuse valla volikokku. 
Aastal 2002 sai ta valimisliidu Koduvalla koostöö kandidaadina 607 häälest 11 ega osutunud valituks. 
Aastal 2005 sai ta valimisliidu Viisik kandidaadina 689 häälest 9 ega osutunud valituks.
Paul Maalma on mänginud Lüganuse võistkonnas võrkpalli.
Jenny Siimon

Jenny Siimon (sünninimi Jenny Kossar; 6. veebruar 1905 Irvala – 3. aprill 1982 Tallinn) oli eesti laulja (metsosopran) ja laulupedagoog. 
1926. aastal lõpetas Jenny Narva I Gümnaasiumi. Aastatel 1932–1934 õppis ta Tallinna Konservatooriumis Aleksander Arderi ja Aino Tamme juures laulmist. 
Aastatel 1936–1941 ja 1944–1948 töötas ta Estonia teatri ooperisolistina. Ta esines ka kontsertlauljana. 
Aastatel 1940–1976 õpetas ta konservatooriumis laulmist, 1946. aastast dotsendina. Tema õpilaste seas on olnud Teo Maiste, Mati Palm, Harald Uibo, Lehte Mark, Verner Gerretz, Liidia Panova, Enno Eesmaa, Meta Kodanipork, Georg Metssalu, Harri Vasar ja Ilmar Talvik.
Isiklikku.
Tema isa oli kooliõpetaja. Jenny Kossar abiellus 1926. aastal Teodor Siimoniga. Neil sündisid tütred Aime (1927; Aime Tampere) ja Lully (1928; Lully Mölder).
Põlluküla

Põlluküla nime on Eestis pandud mitmele külale:
Kundun

"Kundun" on Martin Scorsese film aastast 1997. Film kandideeris neljale Oscarile. 
Filmi teljeks on poisi jutt, mis järgib põhijoontes dalai-laama Tenzin Gyatso autobiograafiat "Mu maa ja mu rahvas".
Kultuskivi

Kultuskivi on kivi, mille peal või juures on sooritatud kultustalitusi.
Uskumustega seotud kivirahn, millel on sellele osutav rahvapärane nimi (Ohvri-, Tohtri-, Hiie-, Maalja-, Kabeli-, Tondi-, Uku-, Kõrva-, Litrekivi) või mille pinnal leidub looduslikke või tehissüvendeid (lohke, nn jälgi). Paljude kivide kohta teatakse muistendeid.
Eestis registreeritud rohkem kui 1700 kultuskivist on enamik (1300) väikeselohulised.
Jabara

Jabara (varem: "Jäbara") on küla Ida-Viru maakonnas Lüganuse vallas Tallinna–Narva maantee ja mere vahel, Purtsest ida pool.
Aastal 1970 oli elanike arv 30. Aastal 1977 liideti Jäbara külaga Sope küla. 2000. aasta rahvaloenduse järgi oli alalisi elanikke 27. Hiljem on elanike arvuna mainitud 18, 34 ja 42. 
Jabara lähedal on Jabara kalmed vanemast rauaajast. Nende kalmete alt on leitud venekirveste kultuurile viitavat nöörkeraamikat. Venekirveste kultuuri kuulub ka Sope maa-alune kalmistu. 
Jabara kalmete all on ka pronksiaja asula jälgi. 
Esimesed teated Jabara ja Sope külast pärinevad aastast 1492 ("Rappyarue myt der molen").
Puka (täpsustus)

Puka on mitme geograafilise objekti nimi.
Remniku

Remniku on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas. Asub Peipsi järve kaldal Remniku oja suudme juures.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Alajõe valda.
Külas elas 2000. aasta rahvaloenduse andmeil 58 elanikku ja 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 44 inimest. Eestlasi oli neist 8 (18,2%).
1990–1994 tegutses külas Piirivalve õppekeskus.
Smolnitsa

Smolnitsa on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas. Asub Peipsi järve põhjarannikul.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Alajõe valda.
Külas elas 2000. aasta rahvaloenduse andmeil 19 elanikku ning 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 3 inimest. Eestlasi külas ei elanud.
Külast idas piki Peipsi rannikut on liivaluidete kaitseks rajatud Smolnitsa maastikukaitseala, mis ulatub peaaegu Vasknarvani välja.
Martin Scorsese

Martin Charles Scorsese (sündinud 17. novembril 1942) on USA filmirežissöör. 
Scorsese tuntumad filmid on ilmselt "Goncharov"(1973), "Mean Streets" ("Agulitänavad", 1973), "Taxi Driver" ("Taksojuht", 1976), "Raging Bull" ("Raevunud härg", 1980), "The King of Comedy" ("Komöödiakuningas", 1983), "Goodfellas" ("Omad poisid", 1990), "Casino" ("Kasiino", 1995), "The Departed" ("Kahe tule vahel", 2006), "Hugo" ("Hugo Cabret' leiutis", 2011) ja "The Wolf of Wall Street" ("Wall Streeti hunt", 2013).
Enne 2007. aasta Oscarite jagamist oli Martin Scorsese viiel korral olnud parima režissööri Oscari nominentide hulgas, kuid polnud kunagi kuldmehikese omanikuks saanud. 2007. aastal sai ta lõpuks selle au osaliseks filmi eest "Kahe tule vahel", mis tunnistati lisaks veel parimaks filmiks ning võitis ka parima mugandatud stsenaariumi ja parima montaaži Oscari , olles tol aastal enim Oscareid võitnud film (järgnes film "Paani labürint" kolme Oscariga). See kuldmehike on jäänud tal siiani ainsaks, kuigi nominatsioone on tal nüüdseks juba 8 . 
Tema lavastatud filmid on eri kategooriates kogunud 80 Oscari nominatsiooni ning võitnud nendest 20.
Lisaks filmide lavastamisele on ta olnud ka muusikavideote režissöör. Neist väärib nimetamist eeskätt 16-minutiline video Michael Jacksoni loole "Bad", mida küll televisioonis enamasti näidatakse kärbitud versioonis.
Tunnustus.
Martin Scorsese on võitnud arvukalt filmiauhindu, sealhulgas 2007. aastal Oscari.
Aastal 2008 valiti ta Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.
Isiklikku.
Martin Scorsese on olnud abielus Laraine Brennani, Julia Cameroni, filminäitleja Isabella Rossellini ja filmiprodutsent Barbara De Finaga. 
Tema praegune abikaasa on Helen Morris, kellega tal on tütar Francesca Scorsese. Francesca on kaasa löönud tema 2004. aasta filmis "The Aviator".
Kooselust Laraine Brennaniga on tal tütar Cathy Scorsese ja kooselust Julia Cameroniga tütar Domenica Cameron-Scorsese.
Ula

ULA või Ula võib tähendada järgmist:
Saksimaa kuningas

Saksimaa kuningas oli Saksi kuningriigi valitsejate tiitel aastatel 1806–1918. Kõik kuningad kuulusid Wettini dünastia Alberti liini, mis oli Saksimaad valitsenud alates 1422. aastast. Kuningatiitli võttis endale Saksi hertsog ja kuurvürst Friedrich August III, kellest sai kuningas Friedrich August I. Viimane kuningas Friedrich August III pidi 13. novembril 1918, kui Saksa keisririik kokku varises, troonist loobuma.
Friedrich August I

Friedrich August I (23. detsember 1750 Dresdenis – 31. mai 1827 Dresdenis) oli viimane Saksimaa hertsog ja kuurvürst ning esimene Saksimaa kuningas. Ta kuulus Wettini dünastia Alberti liini. 1763–1806 oli ta Friedrich August III nime all Saksimaa hertsog ja Saksi kuurvürst. Kuni 1768. aastani valitses tema eest regendina ta onu prints Franz-Xavier. 
Friedrich Augusti sisepoliitika riigijuhina.
Friedrich August oli suhteliselt vabameelne ja valgustatud valitseja; kohtureformide läbiviijana sai ta hüüdnime "Õiglane".
Friedrich Augusti välispoliitika riigijuhina.
1789. aastal pärast Prantsuse revolutsiooni sõdis Saksimaa Friedrich Augusti juhtimisel siiski esialgu revolutsionääride vastu (alates 1796. aastast), kuid pärast Napoleon I võitu Preisimaa üle Jena ja Auerstadti lahingus liitus Friedrich August Napoleon Iga. Temast sai Prantsuse keisri Napoleon I üks ustavamaid liitlasi, tänu millele sai temast 1806. aastal lisaks Saksi kuningale ka Varssavi hertsog "Fryderyk August I" nime all (seda ka tänu sellele, et varem olid kaks Saksi kuurvürsti olnud Poola kuningad). Friedrich August jäi Napoleoni liitlaseks kuni 1813. aastani, mil tolle vastased Saksimaa vallutasid. Kuningas langes preislaste kätte sõjavangi. Maal hakkas kehtima Vene okupatsioon ning tundus, et riik annekteeritakse Preisimaa poolt. 
Viini kongressil suutis Friedrich August tänu Austria keisri Franz I ja teiste valitsejate toetusele oma riigi, ehkki tunduvalt vähendatud kujul, siiski säilitada.
Pärast Friedrich Augusti surma sai troonile tema vend Anton.
Isiklikku.
Friedrich August abiellus 1769. aastal Pfalz-Zweibrückeni printsessi Amaliega. Abielust sündis vaid üks tütar.
Jabara kalmed

Jabara kalmed ehk Jabara kalmistu ehk Jabara kivikalmistu ("Jäbara kalmed", "Jäbara kalmistu") on kalmistu Lüganuse kihelkonnas, tänapäevase haldusjaotuse järgi Jabara külas Lüganuse vallas. 9 kivikalmest koosnev vanema rauaaja kivikirstkalmete ja tarandkalmete rühm asub Jabara lähedal Purtse jõe suudmest 3 km ida pool, mererannast 1,5 km kaugusel. Kalmetest on avastatud Eesti vanimad raudesemed.
Kalmed asuvad keset põlde moreenseljakul (Kärrismägi) 300 m pikkuses reas. See on Kirde-Eestis suurim arheoloogiliselt uuritud vanema rauaaja kivikalmete rühm, millest Marta Schmiedehelm kaevas aastatel 1925–1926 ja 1933–1934 läbi neli kalmet.
Leiud.
Tarandkalmetest on leitud palju ehteid (ambsõlgi, peakilpsõlgi, sõrmuseid, käevõrusid, helmeid ja muud), samuti üksikuid tööriistu ja relvi.
Eestis ainulaadsete leidude hulka kuuluvad baltipärane emailitud hoburaudsõlg, mitu ketassõlge, rauast kamm ja rosetikujulise peaga ehtenõel.
Kalme A.
Kalme A oli kivikirstkalme, mis asetses põllul, teistest kalmetest veidi kaugemal. Seda kaevati 1925.
Kalme oli ümara kujuga. Kalme läbimõõt oli 8–9 m, selle kõrgus oli 0,75 m.
Kalmes oli neli paeplaatidest kirstu laibamatustega. Pealmises kihis, mille paksus oli 20–30 cm, oli pesiti põlenud luid.
Sellest kalmest pärinevad kõige vanemad seni eestist leitud rauast esemed – jäme käevõru ja paar lühimõõgataolist terariista.
Kalme B.
Kalme B oli tarandkalme, mille mõõtmed olid 43 × 17–18 m. Seal oli kaheksa tarandit. Nende müürid olid paekivist. Tarandite sees oli kasutatud ka maakive. Paremini olid säilinud vanemad, keskel asetsevad tarandid (IV–VI). Kalme ümber oli paekiviklibust äärevare.
Kalme C.
Kalme C sisaldas ida pool tarandeid, mis paiknesid üksikult või paariviisi kahes edela–kirdesuunalises reas. Edelanurgast tuli nähtavale lõhutud kivikirstkalme põhi. Nii kirstude kui ka tarandite puhul oli kasutatud paekivi ja raudkive. Tarandite vahedes oli paekiviklibu.
Kalme all on panusteta haudu, mis arvatavasti on pronksiaegsed maahauad. See viitab pronksiaegsele asulale.
Kalme E.
Kalme E oli ümmargune tarandkalme, milles oli üks ruudukujuline paekividest tarand. Kalme läbimõõt oli 9–10 m, kõrgus 0,75 m. Esines nii laibamatust kui ka põletusmatust. Matused pärinesid ajavahemikust 500 e.m.a kuni 500 m.a.j.
Järeldused.
Jabara kalmistu matused hõlmavad ajavahemikku umbes 500 aastat enne ja 500 aastat pärast ajaarvamise vahetust (kuni 6. sajandini).
Paistab, et laibamatus valitses 1.–2. sajandini, 3.–4. sajandil sai valdavaks põletusmatus. 4. sajandi põletusmatustes on tihti isegi pronksehted üles sulanud. 5. sajandil hakkas põletusmatus jälle taanduma.
Ramses I

Ramses I oli Vana-Egiptuse 19. dünastia esimene vaarao, kes valitses umbes vahemikus 1293–1291 eKr. 
Ramses I ei olnud kuninglikku päritiolu, ta oli väepealik Seti poeg ja töötas Horemhebi vesiiri ja Amoni ülempreestrina. Horemheb nimetas ta oma järglaseks, sest tal ei olnud omal lapsi.
Lühikese valitsusaja tõttu ei jõudnud ta palju korda saata, ta on peamiselt tuntud Ramessiidide dünastiale alusepanijana.
Tema naine oli Satra. Ramses I poeg Seti I sai vaaraoks pärast isa surma.
Sope

Sope (ka "Soppe") oli küla Lüganuse kihelkonnas Tallinna–Narva maantee ja mere vahel, Purtsest ida pool.
Aastal 1977 liideti see Jäbara (Jabara) külaga.
Sopest on leitud esiaegne Sope maa-alune kalmistu.
Pärimused.
Sope Hiiemäel olevat pärimuste järgi vanasti kasvanud ringikujuliselt 13 puud. Seda kohta olevat nimetatud vanemate paigaks, sest nõupidamiste ajal istunud iga puu all üks vanem. Rahvavanemad olevat seal elanud. "Kui nad tahtnud, et rahvas kokku tuleks, teinud nad öösel suured tuled üles. Siis tuli rahvas palvele ja pärast seda peeti nõu."
Hiiemäel olevat kasvanud ka ohvripärn. Seal olevat olnud terviseallikas, millel olevat käidud ka truudust vandumas. Otto Liiv täheldas 1924, et Hiiemäge laastatakse, raiutakse sealt puid maha.
Hiiemäe lähedal on ka Annemäe küngas, mis olevat saanud nime Anne-nimelise nõia järgi, kes olevat Sope metsast kõik ussid minema peletanud.
Sope ja Jabara kaluritel on olnud tavaks leida kalaparvesid, ranna äärest vaadeldes. Vaatlejat nimetati kallaspapiks. Ta andis kätega märku, mis suunas noota liigutada ja kus see merre lasta. Üks kuulsamaid kallaspappe olevat olnud Mihkel Sope Sope küla Sope talust. Ta olevat olnud muudest kohustustest mõisa ees vabastatud.
Kurtna (Saku)

Kurtna on küla Harju maakonnas Saku vallas. Asub Kiisa alevikust kagus ja jääb Keila jõe äärde.
Seisuga 1. juuli 2021 elas Kurtnas 312 inimest.
Külas tegutseb Kurtna Kool. Seal asuvad ka lõbustuspark Vembu-tembumaa, Mootorrattamuuseum ja Kurtna hotell.
Kurtnas peetakse ratsavõistlusi Kurtna karikale.
Seal on asunud Kurtna mõis.
Kurtna Linnukasvatuse Katsejaama keskusehoone koos säilinud originaalsisustusega ja ansambli osana kujundatud maastikuga on arvatud ehitismälestiseks.
Külas asub Kurtna paisjärv.
Männiku (Saku)

Männiku on küla Harju maakonnas Saku vallas. Piirneb põhjas Tallinna linna Männiku asumiga, idas Kangru ja Luige alevikuga, kagus Saustinõmme külaga, lõunas Kajamaa külaga, edelas Saku alevikuga ning läänes Tänassilma ja Tammemäe külaga.
Männikul asuvad Männiku liivakarjäärid, jahilasketiir, motokrossirada ja Männiku raudteepeatus. Asula territooriumile jäävad Männiku järv, Väikejärv, Valdeku järv ja Rätsepa järv ning Raku järve lõunaosa.
Ajalugu.
Männiku küla moodustasid 20. sajandi algul üksikud asundustalud, kus toodeti peamiselt Tallinna turule piimasaadusi ja marju. 
Strateegilise asukoha tõttu pealinna läheduses on küla territooriumile rajatud Peeter Suure merekindluse maarinde kaitserajatised: laskemoonalaod, kaevikuliinid, Hassani tiigiks kutsutud umbes kilomeetri pikkune vallikraav, suurtüki- ja õhutõrjekahurite positsioonid ja betoonist rooduvarjendid. Esimese Eesti Vabariigi aegu rajati Männikule Tallinna Garnisoni Vahipataljoni ohvitseride suvelaager ja laskemoonalaod. 
15. juunil 1936 toimusid ladudes plahvatused (Männiku plahvatus), õhku lendasid ka laboratoorium ja laadimistöökoda koos nendes viibinud inimestega. Kustutus- ja hädaabitöid koordineerima saabus kindral Johan Laidoner isiklikult. Tragöödiat on peetud 20. sajandi alguse suurimaks õnnetuseks Eestis.
Riigivõimu üleminekul sai Männikust kuni 1970. aastateni peaaegu kinnine militaarküla. Väike-Männikul asusid ohvitseride majad ja sõjaväeosa tööliste barakid. Nõukogude sõjaväeosa ala Suur-Männikul jäi suletuks kuni taasiseseisvumiseni. Tänapäeval asub Männiku külas jahilasketiir, Kaitseliidu lasketiir ja suurem osa Kaitseväe Männiku harjutusväljast.
Männikul asuvad suured liivavarud, mida on aktiivselt kaevandatud. Kaevandamisel tekkinud süvendeisse on moodustunud tehisjärved, mis on populaarseks puhkekohaks lähiümbruse ja Tallinna lõunaosa elanikele. Valdeku järvel tegutseb veelauapark ("wake"-park), järve ümber on kettagolfirada.
Männiku kaguosas Viljandi maantee läheduses asus Tammiku radioaktiivsete jäätmete hoidla, mida Sakus kutsuti Aatomiaiaks.
Sope maa-alune kalmistu

Sope maa-alune kalmistu on venekirveste kultuuri kalmistu endises Sope külas Lüganuse kihelkonnas Tallinna–Narva maantee ja mere vahel, Purtsest ida pool, (praegu Jabara küla) Sope oja kaldal.
Kalmistu sai alguse umbes 2000 eKr.
Leiud.
Leiud on tulnud päevavalgele kõigepealt mitmekümne aasta jooksul põllutööde käigus. 
Nende hulgas on 7 luustikku, luuesemeid ja kivikirveid. Ühe neist andis Karl Normak 1924 üle Otto Liivile Tartu Ülikooli arheoloogiakabinetti toimetamiseks.
Aastatel 1926 ja 1933 korraldati arheoloogilised väljakaevamised. Leiti veel kaks tervet luustikku, savinõu ning luust naaskleid.
Leiud olid vaevalt 35 cm sügavusel.
Luustikud on olnud istuvas asendis.
Ühe luustiku järgi rekonstrueeris Mihhail Gerassimov 1950 Sope naise skulptuurportree.
Pankrot

Pankrot on võlgniku kohtumäärusega väljakuulutatud maksejõuetus, millel on õiguslik tähtsus.
Eesti.
Eestis reguleerib pankrotimenetlust pankrotiseadus. 
Pankroti mõiste Eesti õiguses - kohtumäärusega väljakuulutatud maksejõuetus. Võlgniku varaline seisund, kus võlgnik ei suuda rahuldada võlausaldajate nõudeid ja tulenevalt võlgniku majanduslikust olukorrast ei ole see suutmatus ajutine. Juriidilisest isikust võlgnik on maksejõuetu ka siis, kui võlgniku vara ei kata tema kohustusi ja selline seisund ei ole võlgniku majanduslikust olukorrast tulenevalt ajutine.
Pankroti kuulutab välja kohus. 
Pankrotiavalduse esitab kohtule kas võlgnik ise või tema võlausaldajad. Võlgniku surma korral võib pankrotiavalduse tema vara suhtes esitada ka võlgniku pärija, testamenditäitja või pärandi hooldaja. Seaduses sätestatud juhtudel võib pankrotiavalduse esitada ka eelpool nimetamata isik. 
Juriidilise isiku püsiva maksejõuetuse korral on tema juhatuse liikmed või likvideerijad kohustatud ise pankrotiavalduse esitama. 
Pankrotimenetluse kaudu rahuldatakse võlausaldajate nõuded võlgniku vara arvel pankrotiseaduses ettenähtud korras võlgniku vara võõrandamise või võlgniku ettevõtte tervendamise kaudu. Füüsilisest isikust võlgnikule antakse pankrotimenetluse kaudu võimalus vabaneda oma kohustustest pankrotiseaduses ettenähtud korras. Pankrotimenetluse käigus selgitatakse välja võlgniku maksejõuetuse põhjused.
Pankrot (Toe Tag)

"Pankrot" on eesti hiphopansambli Toe Tag laul ja singel.
Lugu pärineb ansambli 2004. aasta plaadilt "Legendaarne", selle singlit jagas Hansapank meenena. Pala mängiti mais 2006 ka MTV-s.
Laba jõgi

Laba on jõgi Põhja-Kaukaasias Adõgee Vabariigis ja Krasnodari krais.
Algab Suur-Kaukasuse põhjanõlvult. Ülemjooksul voolab mägijõena põhja, seejärel laskub tasandikule ja pöördub loodesse, alamjooksul läände. Suubub vasakult Kubanisse.
Anzer

Anzer on saar Valges meres, üks Solovetsi saartest. 
Pindala 47 km². Saar on künklik, kõrgus kuni 88 meetrit. Kuulub Venemaale.
Jabara mõis

Jabara mõis ehk Jabara kõrvalmõis, kasutusel ka Jäbara mõis (saksa keeles "Jabbaro"), oli mõis Virumaal Lüganuse kihelkonnas. Nüüdisajal jääb mõis Ida-Viru maakonna Lüganuse valla maadele. 
Jabara mõis oli Püssi mõisa kõrvalmõis (karjamõis), mis ehitati 1796 aastal varasema küla kohale. Peahoonet pole säilinud, selle kohale on 1920.–1930. aastatel ehitatud puidust taluhoone. Säilinud on suur kelpkatusega kaetud kivist rehehoone, mis asetseb põllul. 
1924. aastal kirjutati selle koha kohta:Jäbara mõisa kohal olnud kolm küla: Peen-Jäbara (praeguse mõisa kohal), Suur-Jäbara (Peen-Jäbarast maantee pool) ja kolmas küla kõrgustikul, Jäbarast loodesihis umbes 150 sülda. Suur-Jäbara (taluküla) eluasemeid tunnistavad varemed põldudel, ka kinniaetud kaevude kohad. [---] Suur-Jäbara viidud lahutamisel praeguse Lüganuse küla kohale; nii tekkis Lüganuse suurküla.
Pärimus.
Jabara mõisa maadel olnud kirstukujuline kivi. Üks rootslane, kes suvitas mölder Lehtmetsa juures, olevat koos möldriga kaevanud kivi alt välja aardekasti.
Paul Varul

Paul Varul (sündinud 10. detsembril 1952 Valgas) on Eesti jurist ja poliitik. Ta on Tartu Ülikooli tsiviilõiguse professor ja vandeadvokaat advokaadibüroos TGS Baltic (endise nimega VARUL).
Ta lõpetas 1975. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna "cum laude". Kandidaadikraadi sai ta 1976. aastal Peterburi Riiklikus Ülikoolis.
Paul Varul oli aastatel 1992–2015 Tartu Ülikooli tsiviilõiguse korraline professor.
Paul Varul oli justiitsminister Tiit Vähi teises ja kolmandas valitsuses 17. aprillist 1995 kuni 17. märtsini 1997 ning Mart Siimanni valitsuses 17. märtsist 1997 kuni 25. märtsini 1999. Vähi teise valitsuse ametisse astumise ajal ei olnud ta ühegi partei liige.
Ta on olnud Skandinaavia-Balti maksejõuetusõiguse alase koostöövõrgustiku Eesti töögrupi juht, Euroopa Õigusinstituudi asutajaliige ja esimese nõukogu liige, justiitsministeeriumi juures tegutseva maksejõuetuse ekspertnõukogu töögrupi liige ning paljude teiste erialaste nõukogude ja komisjonide esimees või liige Eestis ja Euroopas.
Aastatel 1973–1990 kuulus ta NLKP-sse (teistel andmetel 1973-1989).
Keedika

Keedika (18. sajandi kaartidel "Ködik") on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas.
Siimumetsa talu maadel Palivere–Keedika tee ääres on Keedika linnamägi. Küla juures oli Keedika mõis ("Kedik").
Külas on Keedika bussipeatus. 
Keedika linnus, Keedika kalmistu ja ohvriallikas on kaitstavad muinsusmälestised. Külas asuvad looduskaitsealused Parunite kivi ja Soontaga kivi. Keedika loodeosa jääb Leidissoo looduskaitsealale. 
Kuni 2013. aastani kuulus küla Oru valda.
Koosa osavald

Koosa osavald oli Tartu maakonna Vara valla territooriumi osa, mis tegutses vallavolikogu kinnitatud osavalla põhimääruse alusel.
Osavald moodustati 1992. aastal ja kaotati aastaks 2003.
Saarde valla vapp

Saarde valla vapp on Pärnu maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Saarde valla vapp.
Valla vapp kinnitati Saarde vallavolikogu poolt 2. augustil 2006.
2017. aastal ühinesid Saarde vald ja Surju vald ning ühendvalla vapina jäi kasutusele Saarde valla vapp.
Vapi kirjeldus.
Saarde valla vapiks on roheline heraldiline kilp, millel kuldne ilvesefiguur.
Põhjendus.
Ilvese kolm küünistega jalga toetuvad tugevasti maha, olles samas liikumist väljendavas poosis ning sümboliseerides kolme ühinenud omavalitsuse: Saarde, Tali ja Kilingi-Nõmme soovi koos edasi minna. Neljas käpp (esikäpp) on üles tõstetud, rõhutades dünaamilisust ning valmisolekut uuendusteks. Roheline vapikilbi taustvärv sümboliseerib Saarde valla metsaderikkust. Kuldne värv on Pärnumaa vapivärv, tähistades väärikust, õnne ja heaolu. Vapil või vimplitel võib kulla asendusvärvusena kasutada kollast. 
Vapi ajalugu.
Saarde valla vapp 1994–2005.
Kuldsel kilbil kolm rohelist saare liitlehte, ühendatud harkristina. Saateks neli punast palgina asetatud sõõri. 
Kuld tähistab õnne ja heaolu. Kuld on ka Pärnumaa vapivärvus. Saarelehed märgivad valla metsarohkust ning osutavad kaudselt ka Saarde nimele. Punased sõõrid sümboliseerivad valla rikkalikke marjamaid.
16. oktoobril 2005 ühinesid Saarde ja Tali vald ning Kilingi-Nõmme linn ühtseks omavalitsusüksuseks Saarde vallaks ning kasutusele võeti uus vapp.
Sümboolikakonkurss.
Saarde valla uue sümboolika leidmiseks korraldas Saarde vald konkursi, kuhu sai esitada oma töid 10. märtsini 2006. aastal. Sümboolikakomisjon kutsus osalema kolme kohaliku kooli vanemate klasside õpilasi. Konkursi eesmärk oli kolme omavalitsuse liitumisel tekkinud uue valla sümboolika väljatöötamine, preemia ootas iga kooli kolm parimat kavandit. 
Saarde vallavolikogu sümboolikakomisjoni esimees oli Tihemetsa põhikooli õpetaja Aita Matson.
Kivikalme

Kivikalme (Saaremaal rahvapäraselt ka raun) on kalme, mis on ehitatud põhiliselt kividest.
Eestis on kivikalme ehitusmaterjalina kasutatud peamiselt raudkivi, Põhja-Eestis ja Saaremaal ka paasi.
Ajalugu.
Kivikalmeid hakati ehitama kiviajal (megaliitehitised). Kivikalmete hulka võib arvata ka Egiptuse püramiidid.
Kivikalmed Skandinaavias ja Läänemere maades.
Kivikalmed olid alates pronksiajast valdavad Skandinaavias, Soomes, Eestis ja Põhja-Lätis. Pronksiajal ja vanemal rauaajal kasutati Eestis ja Põhja-Lätis kõigepealt kivikirstkalmeid, mille eeskuju arvatakse olevat Skandinaavias või Soomes. Sõrve poolsaarelt ja Kuramaalt on teada ka laevkalmeid, mille eeskuju oli Skandinaavias. 1. aastatuhande esimesel poolel ilmusid Eestis ja Põhja-Lätis tarandkalmed. 1. aastatuhande teisel poolel levisid Eesti mandriosas korrapäratu ehitusega kivikalmed.
Saaremaalt on 11. ja 12. sajandi kalmetest leitud kiviringe.
Kivikalmed jäid Eestis kasutusele 13. sajandini.
Oonga

Oonga on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Martna valda.
Hõbevalge

"Hõbevalge: Reisikiri tuulest ja muinasluulest" on Eesti kirjaniku ja poliitiku Lennart Meri raamat, mis ilmus esimest korda 1976. aastal. Meri arutles teoses poolteaduslikult ja fantaasiaküllaselt eestlaste ning teiste läänemeresoomlaste mineviku üle. Raamatu esimese trüki illustreeris Heinz Valk.
Autori žanrimääratluse järgi on tegu reisikirjaga, ent enamiku raamatust täidavad siiski visioonid elust muistse Läänemere kallastel, reisikirjeldused puuduvad peaaegu sootuks. 
Raamatu läbivate teemade seas on meri kui eestlaste ilmavaate, kultuuri ja olemuse peamine vormija, Kaali meteoriidiga seostuv problemaatika, mis seotakse antiikaegsete maadeavastuste ja maailmakirjeldustega, Tallinna kaugem minevik ja merenduse areng Läänemere kallastel läbi aegade. Enamiku raamatust moodustab etnoloogiline materjal (põhiliselt eesti rahvalaulud ja tavandid) ning autori tõlgendused nende alusel. Muuhulgas esitab Meri mitu rahva seas populaarseks kujunenud, kuid teaduses vaidlusalust hüpoteesi, nagu Revala/Rävala nime etümoloogia sõnast "rebu", Kaali meteoriidi ulatuslik mõju Euroopa rahvaste mütoloogiale (sh kajastus kreeka müüdis Phaethoni päikesevankri maalekukkumisest), vanakreeka ränduri Pythease kirjeldatud Thule samasus Saaremaaga, araabia ränduri al-Idrisi reisikirjas mainitud linna samasus Tallinnaga jne. Raamatu pealkiri viitab eestlaste kombele ohverdada allikatele hõbedakaapeid, mida nimetati "hõbevalgeks".
1983. aastal ilmus "Hõbevalget" täiendav raamat "Hõbevalgem", mida autor ise nimetas mitte järjeks, vaid sissejuhatuseks ja esimeseks peatükiks oma eelnevale teosele. 20. septembril 2008 ilmus Eesti Päevalehe raamatusarja "Eesti lugu" avaraamatuna "Hõbevalge" uusväljaanne. 
Tõlked.
"Hõbevalge" ilmus soome keeles 1983. aastal pealkirjaga "Hopeanvalkea". 
2016. aasta septembris ilmus teosest itaaliakeelne tõlge. Raamatu tõlkis Daniele Monticelli ja avaldas kirjastus Gangemi. Eessõna kirjutas Rooma La Sapienza ülikooli prorektor Antonello Biagini, tõlkeprojekti kuraator oli Gianni Glinni.
2020. aastal tõlgiti "Hõbevalge" vene keelde. Teose venekeelne tõlge oli ärimees Alexander Tsihilovi heategevusprojekt. Raamatu andis välja kirjastus Alexandra, kirjastaja oli Nelli Abašina-Melts.
2025. aasta maikuus ilmus "Hõbevalge" ingliskeelsena. Teose tõlkis Adam Cullen ning väljastas Londoni kirjastus Hurst Publishers.
Film.
2026. aasta lõpus või 2027. aasta alguses tuleb välja "Hõbevalge" film, mille režissöör on Martti Helde. Film keskendub kuuele soome-ugri perekonnale, nende armastuse- ja jumalaotsinguile ning Läänemere kaldale jõudmisele. Võtted algasid 2025. aastal ning võtteperiood on kaks aastat.
Võntküla

Võntküla (18. sajandi kaartidel "Woinkulla") on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas.
Kuni oktoobrini 2013 kuulus küla Taebla valda.
Ta piirneb põhjas Tagavere ja Väänla külaga, idas Allikmaa külaga, lõunas Turvalepa ja Kedre külaga ning läänes Pälli ja Nigula külaga.
Võntküla läbib Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maantee.
Küla lähistelt kulges kuni 2004. aastani Keila–Haapsalu raudtee ning asus Nigula raudteepeatus.
Bismarck

Bismarck on saksa perekonnanimi, mida enamasti seostatakse Otto von Bismarcki, Saksamaa ühe tuntuima poliitikuga.
Kohad:
Isikud:
Laevad:
Muu:
Louvre

Louvre (prantsuse keeles "Musée du Louvre") on muuseum Pariisis Seine'i jõe kaldal. See on maailma üks suuremaid kunstimuuseume: selle ligikaudu 380 000 museaali eksponeeritakse 72 735 ruutmeetril. Kogusse kuuluvad paljud maailmakuulsad teosed, nagu Leonardo da Vinci "Mona Lisa", "Mílose Venus", "Samothrake Nike", Théodore Géricault' "Méduse'i parv" ja Michelangelo "Surev ori".
2005. aastal külastas muuseumi 7,3 miljonit inimest, 2006. aastal 8,3 miljonit ja 2009. aastal 8,5 miljonit. Koroonapandeemia ajal 2020. aastal oli Louvre 150 päeva suletud ning külastajate arv vähenes 72 protsenti – 2,7 miljonini, kuid siiski jäi see tol aastal maailma enim külastatud muuseumiks. Pandeemia muutuste tuules avas Louvre 2021. aasta märtsis mahukama kodulehe, et muuseumi saaks külastada ka veebi teel. Varasemast mahukamas portaalis on välja pandud 482 000 kunstiteost.
Ajalugu.
Kunstimuuseum asub Seine'i jõe parempoolsel kaldal endises Louvre'i palees, mis ehitati 12. sajandil Philippe II Auguste'i kuningapaleena. Esialgu oli Louvre kindlustus, 1546. aastal taandas François I selle kuninglikuks residentsiks. Koos linna laienemisega kaotas loss ajapikku kaitsefunktsiooni ja kindlustuse osa lammutati. Hoone vanimad seni alles olevad osad, nn Lescot' tiib, on ehitatud 1540. aastate lõpus. Sajandite jooksul on hoonet mitmel korral laiendatud. Enamik tänapäevastest hooneosadest on ehitatud 17. ja 19. sajandil ning liigituvad stiililiselt antiigiks ja Itaalia renessanssarhitektuuriks.
1682. aastal kolis Louis XIV kuningapalee Versailles'sse ning Louvre jäi kasutusele peamiselt kuninglike kogude, sealhulgas antiikskulptuuride kogu säilitamise kohana. 1692. aastal kolisid hoonekompleksi ilukirjaakadeemia ("Académie des Inscriptions et Belles-Lettres") ning kuninglik maalikunsti- ja skulptuuriakadeemia ("Académie Royale de Peinture et de Sculpture").
Prantsuse revolutsiooni ajal andis Rahvuskogu välja käsu kujundada Louvre'ist muuseum, kus eksponeeritakse rahva meistriteoseid. Osa paleest avati muuseumina 10. augustil 1793. Esialgu oli väljas 537 maali. Need olid varem kuulunud kuningale või konfiskeeritud kirikult. Aastail 1796–1801 oli muuseum suletud, seejärel avati Napoleoni muuseumi ("Musée Napoléon") nime all. 1815. aastal sai muuseum tagasi praeguse nime.
1989. aastal ehitati muuseumi sisehoovi klaasist ja metallist püramiid, nn Louvre'i püramiid.
Louvre'i panoraamvaade 2006. aastal:
Kogud.
Louvre'i kogud on jagatud kaheksasse osakonda, millest igaüht juhib oma kuraator:
43

43. aasta
Sajandid: 1. sajand eKr - 1. sajand - 2. sajand
Aastakümned:0. aastad eKr 0. aastad 10. aastad 20. aastad 30. aastad - 40. aastad - 50. aastad 60. aastad 70. aastad 80. aastad 90. aastad 
Aastad: 38 39 40 41 42- 43 - 44 45 46 47 48
44

44. aasta
Sajandid: 1. sajand eKr - 1. sajand - 2. sajand
Aastakümned:0. aastad eKr 0. aastad 10. aastad 20. aastad 30. aastad - 40. aastad - 50. aastad 60. aastad 70. aastad 80. aastad 90. aastad 
Aastad: 39 40 41 42 43 - 44 - 45 46 47 48 49
45

45. aasta
Sajandid: 1. sajand eKr - 1. sajand - 2. sajand
Aastakümned:0. aastad eKr 0. aastad 10. aastad 20. aastad 30. aastad - 40. aastad - 50. aastad 60. aastad 70. aastad 80. aastad 90. aastad 
Aastad: 40 41 42 43 44- 45 - 46 47 48 49 50
46

46. aasta
Sajandid: 1. sajand eKr - 1. sajand - 2. sajand
Aastakümned:0. aastad eKr 0. aastad 10. aastad 20. aastad 30. aastad - 40. aastad - 50. aastad 60. aastad 70. aastad 80. aastad 90. aastad 
Aastad: 41 42 43 44 45 - 46 - 47 48 49 50 51
Hullo

Hullo (rootsi "hũllu", kohalikus pruugis "Holo (hulu)", varem ka ("Horro (hurru)") on küla Lääne maakonnas Vormsi vallas, Vormsi valla halduskeskus.
Külas asub kaks kirikut: Vormsi Olavi kirik, kus tegutseb EELK Vormsi Püha Olavi kogudus, ja õigeusklik Vormsi Ülestõusmise kirik, mis on tänapäeval varemetes. Püha Olavi kiriku läheduses paikneb Vormsi kalmistu, mis on tuntud oma 18. sajandist pärit rõngasristide poolest. Hullo põhjaosa kannab nime Håkabackan (Haagiküngas), kirjakeelestatult Hakebacken, mis on endine Vormsi kirikumõisa asula. Päris küla põhjaotsas, muude külade piiril, oli varem väike asula Nyby (Uusküla).
Muinsuskaitse all on II maailmasõjas hukkunute ühishaud, õigeusu kirik, Olavi kirik, selle kirikuaed ja piirdemüür, kalmistu, Vabadussõja mälestussammas ja Otto Friedrich Fromhold von Stackelbergi mälestuskivi ehk Parunikivi (viimane on ka looduskaitse all).
Külas tegutseb Vormsi Raamatukogu.
Nimi.
Küla kohta kasutati aastal 1540 nime "Hully", aastal 1564 "Hulleby", aastal 1565 "Hwllaby, Hwlloby", aastal 1637 "Hulu" ja aastal 1642 "Hurru".
Nime päritolu on vaadelnud eeskätt Per Wieselgren ja E. Lagman. Mõlemad lähtuvad vanarootsi sõnast "hul", mis tähendab auku või koobast. Maa kerkimise tulemusel tekkisid saarele Prästvike järv ja väljapoole Hullo laht (rootsi "Hulloviken"). Nimekäsitlustes on viidatud võrdluseks teistele kohanimedele, näiteks Ahvenamaa külanimele Hullaby (1537), Uusimaa Hulloszby (1540) ja Skåne lahenimele Höllwijk (1684). Wieselgren peab olulisemaks siiski 1642. aasta nimekuju "Hurru", mida ta olevat ka oma keelejuhilt kuulnud. Taolisi nimesid, milles l ja r vahelduvad, leidub Taanis, kus Lollandi saarel asuv Holeby on aastal 1449 üles kirjutatud kui Horeby. Sõna "*horu" Skandinaavia keeltes ei tunta, ent vanas alamsaksa keeles tähendas see soomaad. Wieselgreni arvates on Hullo nime ehk andnud alamsaksa päritolu isikud. Sel juhul oleks esmalt nimi pandud soodest ümbritsetud Hullo lahele, millelt omakorda võis nime saada ka küla.
Loodus.
Küla asub Hullo lahe ääres. 
Küla idaosas asub Prästvike järv, kust voolab lahte Prästvike oja (Prestviigi oja). Järv koos seda ümbritseva alaga kuulub Vormsi maastikukaitseala koosseisu. Laheäärne ala kuulub Väinamere hoiuala koosseisu.
Sealne puurauk nr 385 on Vormsi lademe laiendatud stratotüübiks ja Hullo kihistiku stratotüübiks. Kihistik on küla järgi ka nime saanud.
Transport.
Külas on Hullo bussipeatus.
Külas asub Vormsi lennuväli.
Emmaste

Emmaste on Hiiumaa lõunaosas asuv küla.
Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini oli küla Emmaste valla halduskeskus. Haldusreformiga liideti kõik Hiiumaa vallad ja uueks vallakeskuseks sai Kärdla. 
2000. aasta rahvaloenduse andmetel oli külas 289 püsielanikku.
Emmastes asuvad Emmaste Põhikool, lasteaed ja avatud noortekeskus. Külas on raamatukogu, rahvamaja, apteek ja postkontor. Lisaks asuvad Emmastes kirik, kalmistu ning Teises maailmasõjas hukkunute ja terroriohvrite ühishaud, mille juures on nõukogudeaegne mälestusmärk.
Nimi.
Emmaste nime aluseks oli tõenäoliselt germaani mehenimi Emme(rich). Lauri Kettunen esitas vasteks sõna "emane", mitmuse omastav "emaste", aga see on arvatavasti rahvaetümoloogia.
Ajalugu.
Seda kohanime on esmamainitud 1564. aastal, kui on nimetatud talupoega "Emeste Matt(hias)". Emmaste mõis eraldati Suuremõisa mõisast 1796. aastal.
Mõisa maadele tekkis 1920. aastatel asundus, millest 1977. aastal sai küla. Samal aastal liideti Emmastega Viiterna. Mõisa hoonestusest on säilinud Emmaste mõisa magasiaida ja viinaköögi varemed.
Mõisa viinatööstuse ruumid soetas 1925. aastal Emmaste Piimaühing, kes rajas sinna Emmaste koorejaama. 1936. aastal soetati ka Agapää ja Jausa koorejaam. Vahepeal kuulusid majandusühistule ka Keina ja Männamaa koorejaam.
Nõukogude okupatsiooni ajal paiknes asulas kolhoosi kanala.
Emmaste idaosa oli tuntud Nõmme nime all. Seda kohanime on esmamainitud 1811. aastal, kui on nimetatud talupoega "Nöme Michel". 1920. ja 1930. aastail peeti Nõmmet omaette külaks, siis olid seal ka kõrts ja koolimaja.
Loodus.
Loodusobjektidest asub külas Tärkma ohvritamm.
Mäeküla

Mäeküla on mitme Eesti koha nimi:
Ühtri

Ühtri on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa valla keskosas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Käina valda.
Ühtrist põhjas asub Pärnselja, läänes Lelu, lõunas Aadma, idas Kleemu ja kirdes Kaigutsi küla.
Ühtri küla rahvast koos Pärnselja, Taterma ja teiste Hiiumaa metsakülade inimestega kutsuti hiidlaste seltside jaotuses toobrihiidlasteks, kuna nendes külades elasid tuntud puust esemete valmistajad. 
Nimi.
Kohanime päritolu on teadmata. Kohanime on esmamainitud 1665. aastal kujul "Vchtry".
Loodus.
Ühtri lõunaosa läbib Luguse jõgi.
Ajalugu.
Ühtri küla kuulus ajalooliselt algselt Putkaste mõisa alla ja hiljem Aadma mõisa alla. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel elasid külas talunikud Uchtri Peet, Knuti Siemo ja Siemona Matz.
1835 oli Ühtris kuus talu, mille elanikud said omale perekonnanimeks nimed Ernes, Jaakson (Jakson), Jõemets, Kaev (Kaew), Lapp, Lipp, Maasik, Maripuu (Marripu), Roasto (Rooasto), Saarna, Sooster, Uusman, Wardas ja Wihhor.
Taristu.
Ühtri küla läbib kagust loodesse Käina–Ühtri–Aadma–Kuriste tee, kus asuvad Ühtri ja Lelu teeristi bussipeatus. Teest suundub edelasse Ühtri–Lelu tee ja loodesse Pärnselja tee.
Kultuur.
Ühtri külas Pendi talus on sündinud kunstnik Ülo Sooster. Tema sünnikodu tähistab mälestuskivi. Külas asub baptistide palvela. Nõukogude ajal tegutses külas Tarbijate kooperatiivi kauplus.
Rando Aav

Rando Aav (sündinud 20. juunil 1974) on eesti ralliajakirjanik ja -fotograaf, võrguajakirja rally.ee tegevtoimetaja. 
Saaremaa muuseumis Kuressaare linnuses oli 21.–30. oktoobril 2005 väljas fotonäitus "Autoralli", mida kureeris Rando Aav.
Külaküla

Külaküla on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Ta jääb Hiiumaa edelarannikule. Kuni 2017. aasta haldusreformini kuulus küla Emmaste valda.
Külaküla piirneb põhjas Kitsa, kirdes Nurste, idas Leisu ja lõunas Prähnu külaga.
Nimi.
Kohanimi on tekkinud kas lisanimest või talunimest, mille aluseks oli sõna "küla". Kohanime on esmamainitud 1726. aasta Läänemaa adramaarevisjonis kui "Külla". 1913. aastal on mainitud "Külla" küla. Hiljem kandis asula nime "Küla-küla küla" ja 1977. aastast kannab asula praegust nime.
Külaküla lõunaosa, mis varem kuulus Kassari mõisa ja Prähnu küla alla, kutsutakse Saksakülaks.
Loodus.
Külast läände jääb Küla lõugas, küla läbib Leetselja peakraav.
Ajalugu.
Külaküla kuulus ajalooliselt Emmaste mõisa alla. 1726. aastal on mainitud Hagapäe vakuses talunikku Külla Laas. 1835. aastal said taluelanikud omale perekonnanimeks Lund.
Külaga oli aastatel 1977–1997 liidetud Prähnu.
Taristu.
Küla läbib Emmaste–Luidja maanteelt algav külatee.
Kultuur.
Kaitsealune Külaküla tuulik asub Külama külas. Külas on sündinud Vaino Väljas.
Eesti fotograafide loend

"Siin on loetletud kutselisi või näitustel esinenud fotograafe, kes on eesti rahvusest või Eestis elanud, ning Eesti fotograafia ajaloo seisukohast huvi pakkuvaid eesti ja Eesti fotograafe.
Metsküla

Metsküla on mitme koha nimi Eestis:
47

47. aasta
Sajandid: 1. sajand eKr - 1. sajand - 2. sajand
Aastakümned:0. aastad eKr 0. aastad 10. aastad 20. aastad 30. aastad - 40. aastad - 50. aastad 60. aastad 70. aastad 80. aastad 90. aastad 
Aastad: 42 43 44 45 46 - 47 - 48 49 50 51 52
48

48. aasta
Sajandid: 1. sajand eKr - 1. sajand - 2. sajand
Aastakümned:0. aastad eKr 0. aastad 10. aastad 20. aastad 30. aastad - 40. aastad - 50. aastad 60. aastad 70. aastad 80. aastad 90. aastad 
Aastad: 43 44 45 46 47 - 48 - 49 50 51 52 53
49

49. aasta
Sajandid: 1. sajand eKr - 1. sajand - 2. sajand
Aastakümned:0. aastad eKr 0. aastad 10. aastad 20. aastad 30. aastad - 40. aastad - 50. aastad 60. aastad 70. aastad 80. aastad 90. aastad 
Aastad: 44 45 46 47 48 - 49 - 50 51 52 53 54
Katase

Katase on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Alajõe valda.
Külas oli 2000. aasta rahvaloenduse andmeil 75 elanikku ning 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 49 elanikku. Neist eestlasi oli 7 (14,3%).
Katase küla on kirjalikult esmamainitud 1419. aastal.
Alajõe

Alajõe (vene keeles "Олешница", Olešnitsa) on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas. Asub Peipsi järve kaldal Alajõe suudmes.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli küla samanimelise valla halduskeskus.
Külas oli 2000. aasta rahvaloenduse andmeil 147 elanikku ning 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 117 elanikku. Eestlasi oli neist 24 (20,5%).
Ajalugu.
Alajõe küla (Allajocki) on kirjalikult esmamainitud 1583. aastal.
Historitsistlik Alajõe Jumalaema Sündimise telliskirik Iisaku kihelkonnas valmis 1889. aastal.
Xanthippe

Xanthippe [ksant'ipe] ("Ξανθίππη"; 4. sajandi lõpp – 3. sajandi algus eKr) oli vanakreeka filosoofi Sokratese naine. 
Arvatakse, et ta oli Sokratesest palju (võib-olla 40 aastat) noorem, sest kui Sokrates 70-aastaselt suri, olid nende kolm poega alles lapsed. Arvatakse, et Xanthippe oli Sokratese teine abikaasa. 
Ta oli kuulus oma terava keele poolest. On väidetud, et ta oli ainuke inimene, kes Sokratesest vaidluses võitu sai. Kord olevat ta pärast tüli tühjendanud ööpoti Sokratese pähe. Sokrates olevat öelnud: "Pärast äikest tuleb tavaliselt vihm."
Teated Xanthippest pärinevad põhiliselt Xenophonilt ("Mälestused Sokratesest"), kes kujutab teda erakordselt riiakana ja leppimatu abikaasana. On arvatud, et Sokrates abiellus Xanthippega selleks, et praktiseerida kannatlikkust. Lühidalt mainib Xanthippet ka Platon dialoogides "Sokratese apoloogia" ja "Phaidon". 
Xanthippe riiakus ja halvatujulisus on saanud kirjanduses üldkohaks. Feministlikud autorid on sageli kujutanud Xanthippet Sokratese käitumise ohvrina. 
Platoni dialoogis "Phaidon" on kujutatud Sokratese naise ahastust Sokratese eesseisva surma puhul. 
Xanthippe esineb tegelasena näiteks Pekka Himaneni raamatus "Himeros". 
Abielu Sokratesega.
Xanthippe oli Sokratesega abielus ning neil oi kolm poega: Lamprokles, kes oli nooruk, kui Sokrates mürgipeekri tühjendas, ning Sophroniskos ja Menexenos, kes olid sel ajal alles lapsed. Mõne allika järgi pärinesid Sophroniskos ja Menexenos Sokratese suhtest vaesunud lesknaise Myrtoga, kelle ta oli oma majapidamisse võtnud. 
Sokrates oli vanematelt pärinud väikese varanduse ning kinnisvara eeslinnas Alopekes, mis võimaldas talle ja tema perekonnale tagasihoidliku, kuid sõltumatu äraelamise. 
Xenophon on Xanthippe halvatujulisust korduvalt mõjusalt kirjeldanud 
Friedrich Nietzsche on siit tuletanud ebasoodsa iseloomustuse: "Sokrates leidis naise, keda ta vajas, – aga ka tema poleks teda otsinud, kui oleks teda küllalt hästi tundnud: nii kaugele ei oleks isegi selle vaba vaimu kangelaslikkus läinud. Tegelikult tõukas Xanthippe teda tema omapärasesse elukutsesse üha rohkem sisse, tehes maja ja kodu talle ebahubaseks ja ebakoduseks: ta õpetas teda elama tänavatel ja kõikjal seal, kus sai lobiseda ja jõude olla, ning koolitas ta sellega välja Ateena suurimaks tänavadialektikuks, kes pidi lõpuks ise end võrdlema tüütu parmuga, kelle üks jumal oli ilusale hobusele Athenosele kukla peale asetanud, et too rahu ei leiaks."
Žukovski

Žukovski on linn Venemaal Moskva oblastis. Linn asub Moskva jõe ääres, 40 km Moskvast edelas. Linn on ümbritsetud Ramenskoje rajoonist, kuid 1959. aastal eraldati rajoonist ja allub otse Moskva oblastile.
Moskva–Kaasani raudtee äärde hakkas elamuid ja suvilaid tekkima 19. sajandi lõpul. Enne Esimest maailmasõda kavandati Prozorovskaja (praegu Kratovo) raudteejaama ümbrusse suur aedlinn. Sõda katkestas linnaehituse, säilinud ehitised asuvad praegu Kratovo alevis. Ametlikult loodi asula 1939. aastal Stahhanovo alevina. Linnaõigused ja tänapäeva nime sai 1947. aastal. Linn on saanud nime vene aerodünaamika pioneeri Nikolai Žukovski järgi.
Žukovskis asub Gromovi nimeline Lennu-uurimisinstituut ja Aerohüdrodünaamika Keskinstituut. Linnas peetakse lennundusnäitusi MAKS.
Žukovskist on pärit mitu tuntud kergejõustiklast (Andrei Jepišin, Juri Borzakovski jt).
Ridala (Läänemaa)

Ridala on endine küla Haapsalu rajoonis Ridala külanõukogus.
Küla moodustati 1977. aastal Vilkla, Lõbe, Liivaküla, Kolila, Lannuste, Jõõdre ja Vätse külast. 
Ridala külas asus Külvaja kolhoosi keskus.
1997. aasta asulareformiga kaotati Ridala küla kohanimede nimistust.