tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Marsi laavatunnelid

Marsi laavatunnelid on pinnaalused koopad planeedil Marss, need on tekkinud, kui pinnaalune laavavool on väljastpoolt kivistunud ning selle kooriku sisse jäänud laava on ära voolanud. Marsi laavatunnelite hinnangulist suurust saab määrata planeedi pinnal olevate pikkade looklevate süvikute järgi, kuna usutavasti on tegemist kokku varisenud laavatunnelitega. Enamik erialateadlasi on üksmeelel, et Marsil leidub laavatunneleid, kuid planeedi orbiidilt tehtud analüüside abil ei ole võimalik lõplikult tõestada nende olemasolu ega kirjeldada nende omadusi.
Laavatunnelid on üks tõenäolisi asukohti Marsil, kus võiks eksisteerida elu. Tunnelite sisemus pakuks organismidele kaitset UV-kiirguse eest ning vulkaanilised mineraalid oleksid kemosünteetilistele organismidele toitainete allikaks. Teoreetiliselt võiks planeedi sisemusest pärinev soojus teha tunnelites võimalikuks püsiva vedela vee olemasolu.
Marsi koobastes olevad mineraalid võivad sisaldada infot mineviku keskkonnatingimuste kohta või isegi tõendeid elust. 
Marsi koobaste uurimiseks vajalikud tehnoloogiad on praegu alles arendusjärgus ning neid testitakse Maa koobastes.
Võimalused inimkasutuseks.
Laavatunnelites saaksid geoloogid uurida kivimeid, mida planeedi pinnal uurida pole võimalik. Samuti saaks aluskivimeid kasutada seismoloogiauuringuteks. 
Tunnelid pakuvad ka kaitset Päikeselt pärit laetud osakeste, mikrometeoriitide ning tolmu eest. Seega oleks need heaks asukohaks, kuhu rajada astronautide baas.
Venta vald

Venta vald (leedu keeles "Ventos seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Akmenė rajoonis.
Valla pindala on 35,5 km². 2011. aasta seisuga elas vallas 33351 inimest. Valla keskus on Venta linn (aastal 2011 oli seal 2392 elanikku). Vallamaja asub aadressil Bausko g. 11. Vallavanem on Genovaitė Mačiuvienė.
Nakhliit

Nakhliidid on Marsilt pärit meteoriidid, mis koosnevad augiidist, oliviinist ja maatriksist. Praeguseks on leitud 7 nakhliiti: Nakhla (Nak), Governador Valadares (GV), Lafayette (Laf), NWA817, Y00593, NWA998 ja MIL03346. Nakhliitide sarnane kristallstruktuur viitab sellele, et need pärinevad samast kivist Marsil, ning et need paiskusid kosmosesse ühe ja sama kosmilise kokkupõrke tagajärjel.
Stratospheric Observatory for Infrared Astronomy

SOFIA (Stratospheric Observatory for Infrared Astronomy) oli suurim lendav observatoorium maailmas. Tegemist oli 80/20 osalusega partnerlusprojektiga NASA ja Saksa Kosmoseagentuuri vahel. Lendav observatoorium koosnes modifitseeritud lennukist Boeing 747SP ning reflektorteleskoobist, mille diameeter oli 2,5 meetrit ja kaal 17 tonni.
Lennuk kandis enne NASA-poolset kasutuselevõttu (1996) nime Clipper Lindbergh, olles ristitud lendur Charles Lindberghi järgi, ja see oli käigus olnud aastast 1977. 2007. aastal otsustas NASA lennukile endise nime tagasi anda, tähistamaks sellega 80 aasta möödumist Lindberghi kuulsast lennust üle Atlandi ookeani.
SOFIA esimene vaatlus toimus 25. mail 2010 ning kümnetunniste öiste lendude ajal vaatles observatoorium kosmilisi magnetvälju, tähetekkepiirkondi, komeete, udukogusid ja Linnutee keskosa. Tegeleti ka näiteks astrobioloogiaga, sealhulgas mõõdeti fosfaani sisaldust Veenuse atmosfääris.
14. mai 2014 vaatlustulemuste põhjal koostatud uurimuses (avaldatud ajakirjas Astronomy and Astrophysics 27. juulil 2015) anti teada, et pärast 40-aastast vaheaega on õnnestunud taas Marsi atmosfääris hapnikku tuvastada. Tulemusteni viis kasutusel olnud ülitundlik spektromeeter GREAT ("German Receiver for Astronomy at Terahertz Frequencies") SOFIA pardal.
2020. aasta oktoobris andsid NASA teadlased teada, et SOFIA instrumente kasutades on neil õnnestunud Kuu päikesepoolselt küljelt vett leida. Sellekohased vaatlused algasid 31. augustil 2018.
SOFIA-t kasutati lisaks teadustööle haridusprojektiks "AAA" ("Airborne Astronomy Ambassadors"), mille raames lennutati stratosfääri kümneid väljavalitud haridustöötajatest koosnevaid meeskondi. Projekti eesmärgiks oli astrofüüsika ja NASA tegevuse tutvustamine laiemale ringile.
Juulis 2017 lendas SOFIA pardal toona 18-aastane Uus-Meremaa naisõiguslane Alexia Hilbertidou.
SOFIA naasis viimaselt vaatluslennult 29. septembri 2022 varahommikul (732. lend). Projekti lõpetamise põhjuseks oli SOFIA ülalpidamise liigne kallidus.
Teadlased töötlevad veel paar aastat lendudel kogutud andmeid. 8. detsembril 2022 teatas NASA, et SOFIA ja lennuk säilitatakse ning need paigutatakse Arizona osariigis Tucsonis asuvasse muuseumi.
Veenuse koloniseerimine

Veenuse koloniseerimine on teoreetiline protsess, mille käigus loob inimkond planeedile Veenus püsivad elupaigad.
Kuna atmosfäärirõhk ja temperatuur on Veenuse pinnal väga kõrged (vastavalt 92 baari ja 464°C), siis oleks praktiline rajada baasid hoopis aerostaatidena atmosfääri. Umbes 50 km kõrgusel Veenuse atmosfääris on õhurõhk 1 baar nagu Maa pinnalgi ning temperatuur jääb vahemikku 0–50 °C, samuti pakub sealne atmosfäär kaitset kosmilise kiirguse ja meteoriitide eest. Seega atmosfääri tingimuste mõttes on see Päikesesüsteemi Maaga kõige sarnasem koht. Inimesed saaksid sealsetes välitingimustes viibida ilma survestatud skafandrit kandmata, siiski oleks vaja hapnikumaski ning kaitseülikonda väävelhappepiiskade eest.
50 km kõrgusel Veenuse atmosfääris on gravitatsiooni tugevus 90% Maa pinnal valitsevast gravitatsioonist.
Veenuse atmosfäär koosneb peamiselt süsihappegaasist (96,5%) ja lämmastikust (3,5%), seega saaks inimestele hingamiskõlbulikku õhku toota kohapeal leiduvast toorainest. Süsihappegaasist saaks toota hapnikku ja lämmastik on juba puhtal kujul olemas. Inimeste poolt Maal sisse hingatav lämmastiku ja hapniku segu oleks 50 km kõrgusel Veenuse atmosfääris tõstejõudu tekitav gaas. Seega saaks kogu õhuga täidetud aerostaati kasutada elamispinnana. Kuna atmosfääri ja aerostaati gaasi rõhk oleksid enam-vähem ühesugused, siis aerostaati purunemise korral eemalduks gaas aeglaselt ning see annaks aega parandustööde läbi viimiseks.
Üks Veenuse Päikese päev kestab 116,8 Maa päeva, kuid atmosfääris puhuvate kiirete tuulte tõttu, mis hõljukbaase liigutaks, kestaks päev sellises baasis kõigest 50 tundi ja öö sama kaua. Kuigi see on umbes poole pikem ööpäevatsükkel kui Maal, on see siiski inimese jaoks palju sobivam kui Veenuse pinnal valitsev ööpäevatsükkel.
Janno Trump

 
Janno Trump (sündinud 10. novembril 1990 Tallinnas) on eesti basskitarrist ja muusik. 
Ta mängib basskitarri ja on eelkõige džässmuusik, kuid on musitseerinud ja salvestanud plaate ka koos pop- ja rokkartistidega. 
Elukäik.
Janno Trump on lõpetanud 2004. aastal Aruküla Huvikooli Pääsulind akordioni erialal, 2006. aastal Aruküla Põhikooli, 2009. aastal Tallinna 21. Kooli, 2012. aastal Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli basskitarri erialal ja 2016. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia "jazz"-bassi erialal. Lisaks on ta õppinud Amsterdami Konservatooriumi magistriõppes.
Ta on kirjutanud muusikat nii džässansamblitele kui ka bigbändile, olnud mitme suure muusikaprojekti kunstiline juht. Ta juhib "jazz-funk"-orkestrit JT Conception ja kammerdžässansamblit Janno Trump Clarity Ensemble.
Janno Trump on salvestanud heliplaate ning teinud koostööprojekte teiste eesti pop- ja džässmuusikutega, sh Sofia Rubina, Uku Suviste, Reket, Kristjan Kasearu, Karl-Erik Taukari, Raivo Tafenau, Teele Viira jt. 2020. aastatel musitseerib ta lisaks oma ansamblitele veel bändides Funkifize, Karl-Erik Taukar Big Band, Sofia Rubina Band, Marianne Leibur Trio, Late's 5, Linda Kanter Quartet, Maarja Aarma MA, The Swingin' Sisters jpt.
2018. aastal valiti Janno Trump aktsiooni "Sajandi 100 arukülalast" raames toimunud rahvaküsitluse tulemusel saja meeldejäävama arukülalase hulka.
JT Conception.
2015. aasta kevadel kutsus Janno Trump kokku 10-liikmelise "jazz funk"'i ansambli Trump Conception, millega hakati mängima tema enda komponeeritud muusikat. 2016. aasta aprillis ilmus bändil debüütalbum "One" ning 2017. aasta sügisel kontsertalbum "Wait For It". Bändi kuuluvad lisaks Trumpile Allan Järve, Jason Hunter, Johannes Kiik, Danel Aljo, Keio Vutt, Dmitri Nikolajevski, Caspar Salo, Madis Muul ja Pent Järve. 2018. aastal sai Trump Conceptionist JT Conception. 2019. aastal valisid Jazzkaar ja Eesti Jazzliit JT Conceptioni aasta "jazz"-ansambliks.
Isiklikku.
Janno Trump on pärit muusikute perekonnast. Tema isa Juhan Trump on muusikapedagoog ja helilooja, ema Mae Trump on samuti muusikapedagoog. Tema tädi on Eve Vendt
Risti Jumalailmumise kogudus

Risti Jumalailmumise õigeusu kogudus oli aastatel 1887–1951 Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Risti alevis tegutsenud kogudus. 
Risti Jumalailmumise kogudus avati usuvahetusliikumise käigus 29. jaanuaril 1887.1892. aastal ehitati Ristile õigeusu kirik ja pühitseti see Riia ja Miitavi piiskop Arseni (Brjantsev) poolt Jumala Ilmumise auks. 
Kogudus suleti 15. juunil 1951 maksejõuetuse tõttu, kirikumaa võõrandati. Pärast koguduse sulgemist kasutati pühakoda klubina. Kirikukompleksist on ainsana säilinud preestrimaja. Harju-Risti õigeusu kalmistul asub koguduse viimase preestri Joann Ervarti haud.
Arabia Terra

 
Arabia Terra on mägine piirkond Marsil, mis paikneb peamiselt Arabia nelinurgas, kuid piirkonna väike osa ulatub ka Mare Acidaliumi nelinurka. Ala on tihedalt täis kraatreid ning on tugevalt erodeerunud. Selline topograafia viitab pinnase kõrgele vanusele ning Arabia Terra pinnast peetakse planeedi üheks vanimaks. Ala läbimõõt on kahe kaugeima punkti vahel 4500 kilomeetrit ning keskpunkti asukoha koordinaadid on hinnanguliselt 19.79°N 30°E.
Pinnavormid.
Arabia Terra aladel leidub mitmeid huvitavaid pinnavorme. Näiteks on seal pjedestaalkraatreid. Pjedestaalkraatrist väljapaiskunud aine on kõrgemal, kui seda ümbritsevad alad. Tihti on väljapaiskunud materjalist moodustunud järsk kalju. Tikhonravovi kraatris on vaadeldud nn tumedaid nõlvavööte. Viimased asuvad järskudel nõlvadel ning muutuvad ajas. Alguses on need tumedad, kuid ajapikku muutuvad heledamaks, arvatavasti peenikese heleda tolmu sadestumise tõttu. Teadlased arvavad, et vöödid tekivad nõlvast alla liikuva pinnase tõttu, nähtus sarnaneb lumelaviinidega Maal. Arabia Terra nimetati aastal 1879 vastava albeedoformatsiooni järgi Giovanni Schiaparelli kaardil. Schiaparelli nimetas selle Araabia poolsaare järgi.
Kivimikihid.
Nagu mitmetes Marsi piirkondades, leidub Arabia Terral kihtidena paiknevaid kivimeid. Kivimikihid võivad tekkida vulkaanide, tuule või vee toimel.
Kanalid.
Arabia Terra aladel paiknevad ka erinevate suurustega kanalid, millest paljudes voolas tõenäoliselt minevikus vesi. Ühes HiRISE piltidele tuginevas uuringus leiti Arabia Terralt üle 17 000 km ulatuses kuivanud jõeorgusid, mis suubusid kuivanud järvesängidesse. Ühe järve (hüüdnimega Heart Lake) maht oli suurem, kui Maal asuval Ontario järvel.
Kõrgete tasandike piirkond.
Osa kõrgete tasandike piirkonnast ulatub Arabia Terra aladele. Kõrgete tasandike piirkonnas leidub mitmeid kraatreid ja mesasid. Mõnedel piirkonna aladel esineb suuri kõrgete servadega pinnasepragusid. Teadlased usuvad, et need murrangud on alguse saanud väikestest pragudest.
Võimalik tektonism.
1997. aastal viidi läbi Arabia Terrat käsitlev uuring. Avastati, et ekvaatoril paiknevad kraatrid on märgatavalt nooremad kui piirkonna põhjapoolsete alade pind ning lõunas paikneva Noachis Terra pinnas. See võib olla märk piirkonnas esinenud tektonismist. 
Võimalik vulkanism.
2013. aastal tehtud uuringus toodi välja võimalus, et mitmed kraatrid Arabia Terra aladel võivad olla hilisel Noa ja varasel Hesperi ajastul supervulkaanide pursete tagajärjel tekkinud kaldeerad. Selliste kraatrite hulka kuulub näiteks Eden Patera. Need vulkaanid näivad olevat vanemad kui Hesperi-aegsed kilpvulkaanid Tharsise ja Elysiumi regioonides.
Hiljutine meteoroidikokkupõrge.
30. juuni 2002 ja 5. oktoobri 2003 vahel toimus Arabia Terral meteoroidikokkupõrge. Selle tagajärjel tekkis 22,6-meetrise läbimõõduga kraater.
Kultuurilised mõjud.
Novellis Marslane jääb peategelane Arabia Terra aladel tolmutormi kätte.
Roomav madar

Roomav madar ehk virn (ladina keeles "Galium aparine"; rahvapäraselt karn virn, virnarohi, kiskjarohi, kassitapp) on madaraliste sugukonda kuuluv üheaastane ja ühekojaline rohttaim.
Botaaniline iseloomustus.
Roomav madar on üheaastane 30–120 cm kõrgune 2,5–4 cm pikkuste lehtedega rohttaim. Roomava madara õied on valged. Vili on kaksikvili ja koosneb kahest kerakesest. 
Levila.
Roomav madar on Eestis levinud taim, teda võib kohata kasvamas rannikul, võsastikes, jäätmaal ja umbrohuna põldudel ja aedades. 
Taim on levinud Euroopas, Aasias (eriti Siberis), Põhja- ja Lõuna-Ameerikas. Aga ka Suurbritannias, Kanaari saartel, Jaapanis, Ameerika Ühendriikides, Kanadas, Mehhikos, Kesk-Ameerikas, Austraalias, Uus-Meremaal jm.
Ravimtaim.
Roomavat madarat kasutatakse ravimtaimena. Ürt ("Galii aparinis herva") on taime maapealne osa. Ürti kogutakse taime õitsemise ajal ja kuivatatakse. Droog sisaldab iridoide, flavonoide, antratseene, kumariine, tanniine, orgaanilisi happeid, mineraalaineid (vask, tsink, raud, mangaan, boor, titaan, strontsium, vanaadium, tallium, nikkel, molübdeen), rasvõli jpm.
Droogil on uriinieritust suurendav toime. Kasutatakse düsuuria, kuseteede, lümfisõlme-, mao- ja peensoolepõletiku, haavandtõve ja palaviku korral. Suurendab sapinõristust.
Rahvameditsiinis peetakse teda põletiku-, mikroobi-, oksüdeerumis- ja vähivastaseks.
Murad I

Murad I (osmanitürgi keeles مراد اول "Murad I"; türgi keeles "I. Murat Hüdavendigâr"; hüüdnimi "Hüdavendigâr" pärsiakeelsest väljendist خداوندگار "Khodāvandgār" 'jumalale pühendunud'; 29. juuni 1326 – 15. juuni 1389) oli Osmanite riigi kolmas bei aastatel 1362–1383 ja oli esimene Osmanite riigi sultan aastatel 1383–1389. 
Ta oli Orhan I ja Valide Nilüfer Hatuni poeg.
Serbia tsaari Stefan Uroš V (1355–1371) lagunev Serbia tsaaririik osutas võimsatele Osmanitele vähest vastupanu. Killustatud riigi vägesid võitsid Osmanid aastal 1371 Maritsa lahingus, tehes vasallideks lõunapoolsed kubernerid, ja varsti pärast seda tsaar suri. Kuna Uroš oli lastetu ja aadel ei suutnud kokku leppida õiguspärases pärijas, jätkasid tsaaririigi valitsemist poolsõltumatud provintsiisandad, kes olid sageli üksteisega vaenujalal. Kõige võimsam neist, Lazar, praeguse Kesk-Serbia hertsog (mis ei olnud veel Osmanite võimu all), seisis aastal 1389 Osmanitele vastu Kosovo lahingus, kus Murad kaotas oma elu.
Oskar Kokk

Oskar Kokk VR II/3 (16. jaanuar (vkj 3. jaanuar) 1895 Nõmme, Elistvere vald – 18. mai 1976 Vedu) oli eesti sõjaväelane, taluperemees, Elistvere vallavanem ja abivallavanem.
Esimeses maailmasõjas võttis ta osa lahingutest Saksa vägede vastu. 
Vabadussõjas osales Oskar Kokk lahingutes Punaarmee ja Landesveeri vastu Lõuna-Eestis ja Lätimaal 3. rügemendi (jalaväepolgu) 1. pataljoni ridades.
Vabaduse Risti II liigi 3. järgu kavaler (nr 1023/14.09.1920) isikliku vapruse eest Vabadussõjas (2. novembril 1919 Kudrowa mõisa all ja 28. novembril 1919 Tsernowa küla juures). 
Sai 1919. aasta detsembris kaprali auastme ja 1920. aasta jaanuaris nooremallohvitseriks. 
Hiljem oli ta Veske talu peremees Elistvere vallas Tartumaal. Kuulus Kaitseliitu, oli rühmapealik. Vabaduse Risti Vendade Ühenduse Tartu osakonna liige. 
Ta on maetud Tartu Maarja kalmistule.
Anna-Magdaleena Kangro

Anna-Magdaleena Kangro (sündinud 16. märtsil 1979) on eesti tõlkija ja kultuuriteoreetik.
Ta on tõlkinud lasteraamatuid (Jeff Kinney raamatusari "Ühe äpardi päevik", Christl Vogli "Lillehaldjad ja pöialpoisid", Janet Foxley "Junts Trönn" jt).
Isiklikku.
Tema ema on Leelo Tungal, isa oli Raimo Kangro ning õed on Kirke Kangro ja Maarja Kangro.
Rahu, ainult rahu

"Rahu, ainult rahu" on 2010. aastal avaldatud laul. Laulu autorid on Allan Vainola (muusika) ja Mait Vaik (sõnad), esitajad ansambel Sõpruse Puiestee ja Merili Varik. Laul osales konkursil Eesti Laul 2011, pääses poolfinaali, kus aga jäi kuuendaks ja finaali ei jõudnud.
Kikevere Jumalaema Uinumise kogudus

Kikevere Jumalaema Uinumise kogudus oli õigeusu kogudus Viljandimaal kunagises Kikevere külas praeguse Lõimetsa küla territooriumil ja oli tegev aastatel 1850–1950.
Ajalugu.
Viljandimaal algas usuvahetusliikumine 19. sajandi keskel. Kikevere Jumalaema Uinumise õigeusu kogudus avati 1850. aastal. Riia ja Miitavi piiskopkonna piiskopi Platon I poolt pühitseti 1850. aastal koguduse esimeseks preestriks Mihhail Tšihhatšov. Ta oli lõpetanud Pihkva Vaimuliku Akadeemia 1846. aastal ja oskas suurepäraselt eesti keelt. Tuntuks sai preester Mihhail Tšihhatšov ka vaimuliku kirjanduse tõlkijana. Alates 17. veebruarist 1892 kuni pühakoja hävimiseni 1941. aastal toimusid teenistused Kikevere Jumalaema Uinumise kirikus korrapäraselt.
Pärast sõda avati Kikevere õigeusu kogudus taas 1947. aastal Põltsamaa Pühavaimu koguduse preestri Leo Maidre initsiatiivil ning tollase Venemaa Õigeusu Kiriku usuasjade voliniku Nikolai Karsakovi heakskiidul. Koguduse taastajail oli kavas üles ehitada ka tules hävinenud pühakoda. Riigi kommunistliku kirikuvaenuliku poliitika tõttu ja seoses järgmise usuasjade voliniku Aleksander Tarassovi ametisse astumisega tõusis päevakorda pühakojata jäänud koguduste sulgemine kogu Eesti territooriumil.
Kikevere Jumalaema Uinumise kogudus suleti 2. detsembril 1950. Hingepalvuseid lahkunuile peetakse Kikevere kalmistul.
Koguduses teeninud köstreid.
Köstrid:
Helme-Tõrva Kristuse Sündimise kogudus

Helme-Tõrva Kristuse sündimise kogudus oli õigeusu kogudus Valga maakonnas Tõrva vallas Tõrvas aastatel 1880–1950. Kogudusele kuulus Helme-Tõrva Kristuse sündimise kirik aastatel 1905–1950.
Ajalugu.
Helme-Tõrva Kristuse sündimise kogudus registreeriti Riia õigeusu konsistooriumis 1880. aastal. Koguduse esimene preester Simeon Požarski , kes omandas Riia Vaimulikus Seminaris 1864. aastal köstri-kooliõpetaja kutse ja pühitseti Helme-Tõrva Kristuse sündimise koguduse vaimulikuks 1. märtsil 1880. aastal Riia ja Miitavi piiskopkonna ülempiiskop Veniamini poolt.
Helme-Tõrva Kristuse sündimise kirik valmis 1905. aastal ning selle pühitses Riia ja Miitavi piiskopkonna piiskop Agafangel Kristuse sündimise auks. 1944. aastal sai kiriku üks kellatorn mürsutabamuse ja vigastas katust.
Pärast II maailmasõda toimusid jumalateenistused kirikla korteris. Helme-Tõrva õigeusu kogudus registreeriti uuesti 1947. aastal. Valgamaa Täitevkomitee esitas kogudusele nõudmise taastada pühakoda 1. juuniks 1949. Selle nõude täitmine oli väikesele kogudusele võimatu. Koguduse nõukogu pöördus piiskopkonna valitsuse poole palvega eraldada kiriku remondiks 35 000 rubla, kuid see palve jäi rahuldamata. Tõrva rajooni loomise järel 1950. aastal võõrandati kirikla, samuti koguduse viimane tuluallikas – 5 ha maad. Vene Õigeusu Kiriku Nõukogu usuasjade volinik Aleksander Tarassov likvideeris Helme-Tõrva Kristuse sündimise koguduse 16. detsembril 1950. ning koguduse viimane preester Vladimir Olter (surn. 19.08.1951) oli sunnitud erru minema
Pärast koguduse sulgemist kasutati laguneva katusega pühakoda lina- ja tsemendilaona ja Tõrva Piimakombinaadi valmistoodete "jääkeldrina". Selle maja võlvide all on ka võrkpalli mängitud. 1980. aastail tulid kirikuvaremetesse Tõrva Keskkooli noored, kes unistasid sinna kultuuriliseks tegevuseks kooskäimiskoha rajada. Valga KEKi juhtkond (esimees Helmuth Pastarus) tuli Tõrva linnavalitsusele ja noortele appi. Kuna poliitiliselt polnud lubatud kirikut taastada, siis hakati paberite järgi endistele kirikumaadele "noorte väljaõppekeskust" rajama.
Tõrva Täitevkomitee tellimusel hakati 1987. aastal kirikut taastama – restaureerimise käigus loobuti tornidest ja kuplitest. 1990. aastal valminud hoone võeti kasutusele kultuurimajana. EELK ostis 3. augustil 1994 endise kirikuhoone Helme kogudusele, 1997. aastast kuulub endine pühakoda renoveeritud kujul sihtasutusele Tõrva Kirik-Kammersaal.
Kullamaa Püha Nikolai kogudus

Kullamaa (Silla) Püha Nikolai kogudus oli tegev õigeusu kogudus Läänemaal Lääne-Nigula vallas Silla külas aastatel 1895–1957.
Ajalugu.
Kullamaa (Silla) kogudus avati 27. mail 1895 eestlastest õigeusklikele. Jumalateenistusi peeti esialgselt üüritavas talumajas. Nurgakivi pandi kirikule 3. juunil 1907 ja pühitseti Riia ja Miitavi piiskopkonna ülempiiskop Agafangeli ja Läänemaa praosti poolt 14. juunil 1906 püha Imetegija Nikolause auks. Kullamaa Püha Nikolai koguduse esimeseks hingekarjaseks pühitseti Pärnumaal Tõstamaa vallas 1870. aastal sündinud Riia Vaimuliku Seminari kasvandik preester Aleksander Leets. 
Koguduse juures tegutses alates 1895. aastast kihelkonnakool, mis hiljem muudeti ministeeriumikooliks ning Vaikna abikool. Riikliku religioonipoliitika tulemusena soikus Kullamaa (Silla) Püha Nikolai koguduses teenistuste pidamine 1953. aastal ja kirik suleti 1957. aastal liikmete mujale siirdumise tõttu.
Jungi isiksusetüpoloogia

Jungi isiksusetüpoloogia ("Jungian Type Index", JTI) on alternatiiv Myers-Briggsi isiksusetüüpide teooriale ("Myers–Briggs Type Indicator", MBTI). 2001. aastal Optimase poolt tarvitusele võetud JTI töötasid 10 aasta jooksul välja Norra psühholoogid Thor Ødegård ja Hallvard E. Ringstad. JTI aitab mõista, milliseid psühholoogilisi funktsioone inimene eelistab kasutada. Funktsioonid määratles Carl Jung oma raamatus "Psühholoogilised tüübid", nende hulka kuuluvad näiteks mõtlemine "versus" tunnetus ja taju "versus" intuitsioon. 
JTI küsimused ja metodoloogia eelistatud funktsioonide määratlemiseks erineb MBTI meetodist. Näiteks jätab see kõrvale sõnapaarid, mida võib olla keerukas tõlkida inglise keelest teistesse keeltesse. Paljudes keeltes kujundab lause kontekst sõna tähenduse, kuid inglise keeles märgistavad sõnad ise rohkem tähendust.
Ülevaade.
MBTI süsteemi sarnaselt määratleb JTI neli kategooriat, millest on tuletatud 16 isiksusetüüpi: ekstravertne ja introvertne, intuitiivne/sensoorne, mõtleja/tundeinimene, kohaneja/otsustaja. Isiksusetüüp määratakse uurimise abil või nende kategooriate enesevaatluse käigus. Näiteks võib liigitada ekstravertse intuitiivse-mõtleja-otsustaja ENTJ-ina ("Extrovert-Intuiting-Thinking-Judging"). Selle pealiskaudse klassifikatsiooni taga peitub aga komplitseeritus. Igal isiksusetüübil on sellega seotud Jungi kognitiivsed funktsioonid, mille eesmärk on selgitada viise, kuidas üks või teine tüüp tajub reaalsust ja sellega suhtleb. Igal isiksusetüübil on kõik neli kognitiivset funktsiooni (mõtlemine, tundmine, intuitiivsus ja sensoorsus) pandud erinevasse järjekorda ja liigitatud erinevatele introvertsuse/ekstravertsuse tasemetele. Iga isiksusetüübi kahest keskmisest tähest ühel on primaarne funktsioon, mille abil nad suhtlevad maailmaga, ja üks on abistav. Näiteks on ENTJi primaarne funktsioon (ekstravertne) mõtlemine ja nende sekundaarne funktsioon (introvertne) intuitiivsus.
Kommertsialiseerimine.
Kuigi seda süsteem Ameerika Ühendriikides eriti ei kasutata, on sel oma turuosa Skandinaavias, ehkki algupärast MBTI meetodit kasutatakse siiski kõige enam. Norras ja Rootsis kogub JTI samuti kasutajaid seoses teiste meetoditega, mis täiendavad JTI-d, et määratleda karjäärivalikut ja nõustamist. Sellel on edasimüüjaid ka Hollandis, Hiinas ja Saksamaal.
Torgu Apostel Johannese kirik

Torgu Apostel Johannese kirik on õigeusu kirik Saaremaal Sõrve poolsaarel Iide külas. 
Kirikuhoone.
Kirikuhoone ehitati Riia arhitekti Heinrich Scheeli tüüpprojekti alusel. Paekivist viiekupliline kirik pühitseti apostel Johannese auks 1. septembril 1873 Riia ja Miitavi ülempiiskop Venjamini poolt. 
1944. aasta sügisel sai kirik mürsutabamuse tagajärjel rängalt kannatada ja on tänapäeval varemeis. Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik alustas 2017. aastal kiriku ümbruses hooldustöid ja kavandab sinna paigaldada infotahvli.
Kogudus.
Torgu õigeusu kogudus Saaremaal eraldus usuvahetusliikumise käigus Tiirimetsa kogudusest 1849. aastal. Torgu riigimõisast eraldati kogudusele üle 100 hektari maad. 1866. aastal valmis kogudusemaja. Torgu Apostel Johannese koguduses oli 1850. aastal 341 liiget. 
Pärast Teist maailmasõda püüti kogudust taastada. 1948. aastal kirjutas Saaremaa praost Viktor Lind VÕKN-i usuasjade volinikule, et Torgu õigeusklikud paluvad koguduse taas avada ning kasutusele võtta säilinud kogudusemaja koos kõrvalhoonetega. Volinik selleks luba ei andnud. Koguduse hooned anti üle Nõukogude piirivalvele.
Ilmar Raudma

Ilmar Raudma (kuni 1935 Ilmar Pommer; 23. juuni 1912 Tartu – 19. aprill 1951 Sydney) oli eesti riigiametnik.
Ta lõpetas 1930. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastatel 1930–1935 õppis ta Tartu Ülikoolis õigusteadust; lõpetas ülikooli sellel erialal ning õppis pärast seda veel õigusteaduskonna majandusosakonnas. 
Ta töötas aastatel 1931–1935 Tartu Ülikooli majandusosakonna ametnikuna, hiljem oli ülikooli majandussekretär. Lisaks ta oli kaks korda Eesti ­Üliõpilaste Seltsi esimees ning Tartu Üliõpilaskonna abiesimees, Üliõpilaslehe toimetaja ja Kaitseliidu liige.
Pärast ülikooli lõpetamist 1935. aastal töötas välisministeeriumis, hiljem Riikliku Propaganda Talituses informatsiooniosakonna ametnikuna, aastatel 1937–1940 osakonna juhatajana.
Põgenes 1944 Saksamaale, töötas pärast sõda kohtuprokurörina USA sõjaväevalitsuses. Läks 1948. aastal Austraaliasse. Ta töötas seal hotellinduse alal ning oli Sydneys ajalehe Meie Kodu asutaja, vastutav ja tegevtoimetaja.
Ilmar Raudma suri pärast lühikest ja raske kuluga haigust 19. aprillil 1951 Sydneys leukeemiasse.
Isiklikku.
Tema isa oli Jaan Raudma ja tütar on olnud haridus- ja teadusministeeriumi nõunik Tiia Raudma ja teise tütre Lindu Kaljulaidi tütar on Eesti endine president Kersti Kaljulaid.
Andres Paris

Andres Paris (sündinud 11. juulil 1951) on eesti alpinist. 
Ta on osa võtnud kuuetuhandelise mäetipu esmavallutusest ja tõusnud korduvalt tehniliselt rasketel marsruutidel Kaukasuse mäestikus. Ta täitis 1988. aastal meistersportlase kandidaadi normi alpinismis.
Alpinism.
Mägironimisega hakkas ta tegelema 1977. aastal. Samal aastal astus ta Alpiklubi Firn liikmeks. Aastatel 1988–1990 töötas ta Ullu-Tau alpilaagris instruktorina. 1991. aastal täiendas ta end Elbruse laagris instruktorite koolis, sai seal II-kategooria instruktoriks. Hiljem töötas ta Ullu-Tau alpilaagris päästeülemana.
Kuuetuhandelise esmavallutus.
1982. aastal võttis ta osa Tartu Riikliku Ülikooli 350. aastapäeva auks korraldatud ekspeditsioonist Kesk-Pamiiri Tanõmasi ahelikule. Selle käigus esmavallutati kaks nimeta mäetippu. 6350 meetri kõrgune mägi, mille tippu ronis esimeste seas ka Andres Paris, nimetati Tartu Ülikool 350-ks.
Tehniline alpinism ja talvine alpinism.
Alates 1987. aastast ronis ta tehniliselt raskematel marsruutidel Kaukasuses (5A-marsruut Allo-Uzlovajal). 1988. aastal läbis ta neli 5B-marsruuti, neist tähelepanuväärseim oli koos Urmas Graueniga 5B-tõusumarsruut Džailõkile.
1989. aastal lubati Nõukogude Liidus alpinistidele taas talvine alpinism (oli keelatud aastast 1965). Paris tegi sel talvel kuus tippu, nende seas Ullu-Tau esmaläbimisega 5B-marsruut koos Urmas Graueniga. 1990. aasta suvel juhtis ta tõusu Ullu-Taule 5B-marsruudil.
Pamiiris 1991.
1991. aastal toimus ekspeditsioon Pamiiri Urmas Graueni juhtimisel. Lenini mäetippu (7134 m) tõusis mööda tavamarsruuti 11 inimest, nende seas tõenäoliselt ka Andres Paris. Sama ekspeditsiooni käigus sooritati ka esmatõusud kahele viietuhandelisele mäele, mis nimetati Norma (5467m) ja Paide (5341 m) tipuks.
Kilimanjaro.
1994. aastal võttis ta osa eestlaste teisest retkest Aafrikas Kilimanjaro (5895 m) tippu (ekspeditsiooni juht Urmas Grauen).
Urmas Leppmets

Urmas Leppmets (18. september 1972 – 24. märts 2008) oli eesti sõjaväelane.
Ta määrati 18. novembril 2002 Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste Kõrgema Sõjakooli ülemaks. 
2002. aastal oli tema sõjaväeline auaste major. Leitnandi auastme sai ta 1999. aastal.
Alpinistina on ta osa võtnud Baltikumi aasta parimaks kõrgtõusuks tunnistatud tipputõusust Denalile (1999).
Haridustee.
Ta on lõpetanud Soome Vabariigi Maakaitsekõrgkooli ja läbinud Soome Vabariigi Riigikaitsekõrgkoolis vanemstaabiohvitseride kursused ja kindralstaabiohvitseride kursused.
Teenistuskäik.
Ta on läbinud ajateenistuse piirivalves ning teeninud piirivalve õppekeskustes Remnikul, Pärlseljal, Kuressaares ja Narva-Jõesuus, samuti vanemohvitserina Piirivalveametis. Tema viimane teenistuskoht enne sõjakooli ülemaks määramist oli Piirivalveameti teenistusjaoskonna vanemohvitseri tööpost.
Alpinismiharrastus.
1999. aastal osales ta Mägiekspeditsioonide Klubi korraldatud esimeses Eestist lähetatud ekspeditsioonis Põhja-Ameerika kõrgeimale mäele Mount McKinleyle (Denali). 31. mail tõusis ta koos kuue kaaslasega Tõivo Sarmeti juhtimisel mäe tippu.
Katusekate

Katusekate on katust kattev materjal.
Tüüpiline katusekatte paksus sõltub selle paigalduskohast, vajadustest ja tingimustest. Katusekate on katuse kõige ülemine kiht, mis peab taluma vihma, rahet, füüsiliselt tekitatud kahju ning infrapuna- ja UV-kiirgust.
Katusekatted pole mõeldud inimtegevuse talumiseks, seega pole sõidukite kasutamine katusekattel soovitatav.
Katusekate on õmblusteta ning kui seda paigaldada korrektselt, siis on võimalik peaaegu kõik katuselekked iga materjali puhul ära parandada. Katusekatted võivad pea iga katuse eluiga pikendada ning need kaitsevad päikese ja ilmastikuolude eest. Samas esineb ka erandeid, näiteks spetsialistid ei soovita olemasoleva sindli peal kasutada külmkatteid, sest see meetod võib põhjustada niiskus- ja veekahjustusi.
Lamekatuseliigid.
Lamekatused jagunevad konstruktsiooni järgi järgmiselt:
Kasutuse järgi jagunevad katused kaheks: tavakatusteks, mille kattepinnakalle on 1:40, ja käidavateks katusteks, kuhu kuuluvad katused, kus on ette nähtud inimeste või sõidukite liiklus (terrassid, rõdud, aedkatused), nende minimaalne kalle on 1:100.
Veeäravoolu järgi jagunevad katused samuti kaheks: sisemise veeäravooluga, mille puhul vesi juhitakse katuse pinnalt kogumislehtrite kaudu hoonesisestesse veeäravoolu torudesse, ja välise veeäravooluga, mille korral langeb vesi üle räästaserva või korraldatud veeäravoolu puhul vihmaveerennidesse.
Tiirimetsa Kristuse Sündimise kogudus

Tiirimetsa Kristuse Sündimise kogudus on endine õigeusu kogudus Saaremaal, mille kodukirik oli Tiirimetsa Kristuse Sündimise kirik.
Ajalugu.
19. sajandi keskel Liivimaal alanud usuvahetusliikumise ajal tekkis Anseküla kihelkonda luteri kogudusele lisaks ka apostliku õigeusu kogudus. Aastatel 1846–1848 salviti siin õigeusku 304 inimest, seega 15% kihelkonna elanikest.
Üks Saaremaa väiksemaid õigeusukogudusi – Anseküla Kristuse Sündimise kogudus – asutati Riia Sinodi otsusega aprillis 1848. aastal ja see hõlmas peale Anseküla kihelkonna ka Abruka saart. 
Esimene jumalateenistus peeti Tiirimetsa mõisa küünis 21. novembril 1847 preester Joann Veleiski poolt, kes teenis kogudust kuni 1850. aastani. Seejärel rajati kirik ja koolihoone Järvele, Niidiotsa talu maadele ning koguduse kasvades rajati kihelkonna õigeusu keskuseks Tiirimetsa. Uus kirik valmis 1873. aastal ja pühitseti Kristuse sündimise auks.
1913. aastal oli koguduses 599 ja 1933. aastal 244 liiget.
1919. aastal sai kogudus endale uue nime – Tiirimetsa Kristuse Sündimise kogudus. Koguduse maad reformiti koos Tiirimetsa mõisaga 1920. aastal ja asundati 1921. aastal, rajati ka Läätsa ja Salme küla vahele Massinõmme kalmistu, mis on kasutusel tänaseni. 
Enamik Tiirimetsa koguduse preestreid ja köster-kooliõpetajaid oli Riia Vaimulikust Seminarist saadud hea haridusega ning osales kohalikus elus.
Koguduse jaoks saatuslik aeg algas Teise maailmasõjaga. Nõukogude ja Saksa sõja ajal maeti suvel 1941 kiriku müüride äärde lahingutes hukkunud Saksa sõdureid. Saksa sõjavägi rekvireeris 1943. aastal kirikukellad. Sügisel 1944 maeti kirikuaeda hukkunud Nõukogude sõdureid. 
1944. aastal rüüstasid kiriku Nõukogude sõjaväelased. Viimane jumalateenistus kirikus peeti 1. oktoobril 1944, seejärel võõrandas Nõukogude sõjavägi kirikla hooned ja varad.
Pärast sõda taastati kogudus 1945. aastal. Kogudus oli vähenenud 50 inimeseni, ülempreester Vladimir Paivel oli sunnitud elama Lümandas. Kirikuhoone kordategemiseks oleks kulunud kuni 30 000 rubla, seega puudusid kogudusel hoone uuesti kasutuselevõtmiseks majanduslikud võimalused.
Kogudus likvideeriti ametlikult 26. juunil 1952 VÕKNi usuasjade voliniku P. Kapitonovi avalduse alusel. Likvideerimise peapõhjendusena toodi kirikuhoone puudumine. Riigimakse koguduselt ei nõutudki, kuna kohalikud võimuorganid ei tundnud hääbuva koguduse vastu mingit huvi.
Koguduse preestrid.
Joann Veleiski, Pjotr Festinski, Aleksei Bellavin, Kirill Venger, Vassili Hvoinski, Martin Podrjadtšikov, Andronik Teppaks-Pavlov, Nikolai Lebedev, Aleksander Tamm, Aleksander Vassiljev, Vsevolod Mutovozov, köster-preester Timoteus Roi. Ülempreester Vladimir Paivel oli koguduse viimane preester – ta teenis kogudust aastatel 1898–1900 ja uuesti 1913–1952.
Koguduse koolid.
Usuvahetusliikumise algusjärgus kinnitas Vene keiser 25. aprillil 1845 instruktsiooni, mis nägi ette usuvahetajatele õigeusu kirikute juures kihelkonnakoolide loomist.
Selim I

Selim I (osmanitürgi keeles سليم اول "Salim I"; türgi keeles "I. Selim"; 10. oktoober 1470 – 22. september 1520), tuntud kui Selim I Julm (Sünge), oli Osmanite impeeriumi 9. sultan 1512–1520. Ta oli Bayezid II ja Gülbahar Hatuni poeg.
Selim sai 1481. aastal Osmanite riigi Trabzoni piirkonna asevalitsejaks ning valitses seal kuni 1510. aastani. Trabzoni piirkonna asevalitsejana vallutas ta Karsi, Erzurumi ja Artvini.
1512. aastal kukutas ta janitšaride toetusel oma isa Bayezid II võimult ning sai sultaniks.
Valitsejana jätkas ta oma vanaisa Mehmed II, Konstantinoopoli vallutaja ja Bütsantsi alistaja vallutuspoliitikat. Sultan Selim I valitsusajal vallutasid Osmanid 1514. aastal Lähis-Idas Pärsia Safaviidide käest Mesopotaamia ja Kurdistani. Safaviidide Iraani šahh (1502–1524) Ismail I oli ühendanud Iraani ja naaberalade väikeriigid tugeva keskvõimu alla. Ismaili katse tungida Osmanite riiki lõppes 1514. aastal lüüasaamisega Çaldırani lahingus Eufrati jõel Osmanite sultani Selim I vastu.
1517. aastal vallutasid Osmanid Mamelukkide sultanaadi Süüria ning Egiptuse alad ja Levanti, Jeruusalemma, viimane sultan al-Muttawakil III vangistati ning Selim I Sünge viis kaliifitiitli Istanbuli. al-Muttawakil III pidi kaliifitiitlist loobuma ning andma türklastele üle tema valduses asuvad reliikviad: prohvet Muhammadi rüü ja mõõga. Pärast mõningast resideerimist Osmanite pealinnas lasi Selim kaliifi korruptsiooni tõttu vangi heita ning omastas tema tiitli. Selimi poeg Suleiman Tore lasi kaliifi küll vangist välja, ent sundis teda vandega kõigist kaliifi õigustest loobuma. Seejärel oli kaliifi tiitel Osmanite sultanite käes kuni 20. sajandi alguseni.
Oma vallutustega kahekordistas Selim I Osmanite impeeriumi territooriumi, ta saavutas kontrolli ida-läänevaheliste kaubateede üle ning hoidis kontrolli all ka muslimite pühasid linnu, Mekat ja Mediinat.
Selim II

Selim II (osmanitürgi keeles سليم ثانى "Selīm-i sānī"; tuntud ka kui Selim II Joodik ja Selim Blond; 28. mai 1524 – 12. detsember 1574) oli Osmanite riigi sultan aastatel 1566–1574. 
Ta oli Süleiman I Toreda ja Haseki sultani Hürrem Sultaana poeg. Ta ei hoolinud riigiasjadest, vaid oli tuntud luuletajana ja kunstide soosijana. Ta oli lasknud ehitada Edirne Selimiye mošee. Põhiliselt juhtis riiki suurvesiir Mehmet Sokollu. Tema ajal kaotas Türgi mõju Vahemerel Lepanto merelahingus.
Aschaffenburgi vürstkond

Aschaffenburgi vürstkond (saksa: "Fürstentum Aschaffenburg") oli Saksa-Rooma riigi vürstkond ja Reini Liidu liikmesriik aastatel 1803–1810. Selle pealinn oli Aschaffenburg.
Seoses Mainzi peapiiskopkonna sekulariseerimisega aastal 1803 anti Karl Theodor von Dalbergile kompensatsiooniks äsjaloodud Aschaffenburgi ja Regensburgi vürstkonnad ning Wetzlari krahvkond. Koos Aschaffenburgi linnaga sisaldas Aschaffenburgi vürstkond ka Klingenbergi, Lohri, Aufenaud, Stadtprozeltenit, Orbi ja Aurat.
Vürstkonnast sai Reini Liidu osa aastal 1806 pärast Saksa-Rooma riigi kaotamist. Aastal 1810 andis Napoleon Dalbergi Regensburgi vürstkonna Baieri kuningriigile ja kompenseeris selle Hanau ja Fuldaga. Dalberg ühendas oma järelejäänud territooriumid Aschaffenburgi, Frankfurdi, Wetzlari, Hanau ja Fulda uueks Frankfurdi suurhertsogkonnaks, Aschaffenburgi vürstkonnast sai uue suurhertsogkonna departemang. Kuid Aschaffenburgi linn jäi Dalbergi residentsiks. Baieri annekteeris piirkonna aastal 1814.
Walter Alvarez

Walter Alvarez (sündinud 3. oktoobril 1940) on Ameerika Ühendriikide geoloog.
Ta on Berkeleys asuva California Ülikooli maa- ja planetaarteaduste osakonna professor ("Professor of the Graduate School"). Tema peamised teadushuvid on seotud stratigraafia ja Maa ajaloo (eeskätt impaktsündmustega ja nende rollist massiliste väljasuremiste põhjustajana ja bioloogilise evolutsiooni mõjutajana), Vahemere regiooni tektoonika, globaaltektoonika, Kvaternaari Rooma vulkaanilise provintsi geoloogia ja pelaagiliste lubjakivide stratigraafiaga.
Haridustee.
Ta lõpetas 1962. aastal Carleton College'i geoloogia erialal bakalaureusekraadiga. Doktorikraadi geoloogias sai ta 1967. aastal Princetoni Ülikoolist. 
Töökäik.
Ta töötas naftaettevõttes American Overseas Petroleum Limited Hollandis ja Liibüas ajal, kui Mu‘ammar al-Qadhdhāfī võimu haaras (1969). Mõne aja pärast jättis töö naftaettevõttes, et tegeleda geoarheoloogiaga Itaalias. Seejärel töötas ta Columbia Ülikooli juures observatooriumi Lamont-Doherty Earth Observatory teadurina ning uuris Vahemere piirkonna tektoonikat laamtektoonika kui uue teadusteooria valguses. Tema Itaaliaga seotud paleomagnetismialased teadustööd soodustasid tolle piirkonna geomagnetiliste inversioonide uurimist.
Alvareze hüpotees.
1980. aastal ilmus Luis Alvareze ja Walter Alvareze ning kahe Lawrence'i Berkeley kiirguslabori tuumakeemiku ühisartikkel Science'is "Extraterrestrial Cause for the Cretaceous-Tertiary Extinction: Experiment and Theory", milles esitati uurimustulemuste tõlgendusena väide, et dinosauruste ja paljude teiste liikide massilise väljasuremise Kriidi ajastu lõpul põhjustas kokkupõrge suure meteoroidiga. Seda nende tõlgendust hakati hiljem nimetama Alvareze hüpoteesiks.
Tunnustus.
1985. aastal avastatud väikeplaneet Alvarez on nimetatud 1988. aastal Luis Alvareze ja Walter Alvareze auks.
Isiklikku.
Tema isa oli Nobeli auhinna laureaat Luis Alvarez ja vanaisa Minnesota Ülikooli meditsiiniprofessor Walter Clement Alvarez.
Alvareze hüpotees

Alvareze hüpotees väidab, et dinosauruste ja paljude teiste liikide massilise väljasuremise Kriidi ajastu lõpul põhjustas kokkupõrge suure meteoroidiga. Hüpotees on nime saanud Luis ja Walter Alvareze järgi, kes esitasid esimestena selle väite 1980. aastal.
Eellugu.
1970. aastate teisel poolel uuris geoloog Walter Alvarez Itaalias kivimeid, mille geoloogiline vanus oli umbes 66 miljonit aastat. Oli teada, et just sellel ajal (Kriidi ajastu lõpus) surid välja dinosaurused. 1977. aastal leidis ta Gubbio linna lähistelt Kriidi-Paleogeeni piirilt õhukese savikihi, millest allpool olevates kihtides leidus dinosauruste fossiile, ülevalpool aga mitte. Alvareze ette kerkis küsimus – kui kiiresti need olevused Maa pealt ära kadusid? Ta leidis, et vastus peitub selles õhukeses savikihis ning arvas, et selle kihi keemilise koostise analüüs võimaldab määrata kihi moodustumise kiiruse.
Selle küsimusega pöördus ta oma isa Luis Alvareze poole, kes samuti töötas Berkeleys. Vajalikud uuringud tehti Lawrence'i Berkeley kiirguslaboris. Tulemus üllatas neid mõlemaid. Uuritava savikihi iriidiumisisaldus oli kümneid kordi kõrgem kui tavalistes maakoore kivimites. Maakoores on iriidium küllaltki haruldane, küll aga leidub seda rohkelt komeetides ja asteroidides. Sai arusaadavaks, et meteoroidid ei lange Maa peale alalise sagedusega. Aeg-ajalt langevad Maale suuremad taevakehad. Alvarezed leidsid, et 66 miljonit aastat tagasi tabas Maad Kriidi-Paleogeeni vahetusel iriidiumi sisaldav meteoroid, mis põhjustas Kriidi ajastu lõpul toimunud suure väljasuremise. Hävis suur osa maa- ja meretaimestikust ning neist toituvad organismid.
Artikkel Science'is (1980).
1980. aastal ilmus Luis Alvaraze ja Walter Alvareze ning kahe Lawrence'i Berkeley labori tuumakeemiku Frank Asaro ja Helen V. Michaeli ühisartikkel Science'is "Extraterrestrial Cause for the Cretaceous-Tertiary Extinction: Experiment and Theory", milles nad esitasid oma uurimuste tulemused ja andsid teoreetilise tõlgenduse neile.
Luis Alvarez ja tema kolleegid esitasid ka väljasuremise võimaliku mehhanismi. Suure meteoroidi langemine tekitas plahvatuse, mille tulemusena õhku kerkinud tolmu- ja suitsupilved varjutasid taeva niivõrd pikaks ajaks, et suur osa taimestikust hävis. See aga põhjustas teiste elusorganismide hukkumise.
Tammelaane kraav

Tammelaane kraav on kraav Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Kalvre külas, Kõpu jõe parempoolne lisajõgi.
Kraavi pikkus on 1,9 km, langus 12,5 m ja lang 6,58 m/km.
Kraav saab alguse 58,5 m kõrgusel Kalvre külas ning suubub samas külas 46 m kõrgusel paremalt poolt Kõpu jõkke. Kraav kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Kraav asub Õisu maastikukaitseala piiril. Kraavi on suunatud Õisu biotiikide väljalask.
Erftstadt

Erftstadt on linn Saksamaal Nordrhein-Westfaleni liidumaal Kölni ringkonnas Rhein-Erfti kreisis. Asub 20 km Kölnist edelas.
Praegune linn moodustati mitme valla ja Lechenichi linna liitmise teel 1969. aastal kommunaalreformi käigus.
Black Velvet (kokteil)

Black Velvet ('must samet') on õllekokteil, mis koosneb "stout"-tüüpi õllest (sageli Guinnessist) ja valgest vahuveinist (traditsiooniliselt šampanjast). 
Kokteili valmistas esimesena 1861. aastal kuninganna Victoria abikaasa prints Alberti leina ajal Londoni Brooks's Clubi baarmen. Jook sümboliseeris leinajate musti ja purpurseid käesidemeid.
Kokteili saamiseks segatakse võrdses osas "stout" ja vahuvein ning serveeritakse seda pilsneriklaasis.
Kihilise versiooni saamiseks täidetakse šampanjaklaas pooles ulatuses vahuveiniga ning valatakse peale jahutatud "stout"'i. Jookide erineva tiheduse tõttu need eriti ei segune ning kokteil jääb kihiline.
TRAPPIST-1

TRAPPIST-1, tuntud ka kui 2MASS J23062928-0502285, on planeedisüsteem, mis asub Päikesesüsteemist 12 parseki (ligikaudu 39 valgusaasta) kaugusel Veevalaja tähtkujus.
22. veebruaril 2017 teatas NASA, et on tähe ümber avastanud seitse Maa-tüüpi planeeti, millest vähemalt kolm asuvad elukõlbulikus tsoonis.
Alguses avastati 2015. aastal tähe orbiidilt kolm Maa suurust planeeti. Belgias, Liège'i Ülikooli juures töötav Michaël Gilloni juhitud uurimisgrupp avastas planeedid ülemineku (transiidi) meetodil, kasutades teleskoopi TRAPPIST (ingliskeelne akronüüm nimest Transiting Planets and Plenetesimals Small Telescope) La Silla observatooriumis, Tšiilis. 2017. aasta 22. veebruaril teatasid astronoomid, et on avastanud veel 4 eksoplaneeti, mis tiirlevad ümber tähe TRAPPIST-1. Nende avastamisel oli muuhulgas kasutatud ka NASA teleskoopi Spitzer ja "Very Large Telescope"'i (VLT, est. Väga Suur Teleskoop) Paranalis. See avastus tõstis TRAPPIST-1 ümber tiirlevate planeetide arvu seitsmele, millest eeldatavalt kolm asuvad elukõlbulikus tsoonis. Arvatakse, et teised planeedid võivad samuti olla elukõlbulikud, kuna nende pinnal võib olla vedelas olekus vett.
Nõo Püha Kolmainu kogudus

Nõo Püha Kolmainu kogudus on õigeusu kogudus, mis asub Tartu maakonnas Nõo alevikus.
Nõo Püha Kolmainu kogudus avati 1852. aastal eestlastest õigeusklikele ja pühitseti Riia ja Miitavi ülempiiskopi Platon I poolt. Koguduse esimene vaimulik Nikolai Verhoustinski sündis 1799. aastal Värskas ning oli Pihkva Vaimuliku Seminari kasvandik. Usuvahetusliikumise kõrgajal suunati Nikolai Verhoustinski Riia ja Miitavi piiskopkonna poolt Lõuna-Eestisse ja pühitseti 1846. aastal Pihkva piiskopkonna Riia vikaarpiiskopi Filaret I poolt Tartu Jumalaema uinumise kirikus preestriks. Kuni Nõo Püha Kolmainu kiriku valmimiseni 1873. aastal kasutati jumalateenistusteks üüriruume. 1890. aastal oli koguduses 525 ja 1938. aastal 160 liiget. 1962. aastal liitusid Nõo kogudusega äsja suletud Elva Peetri ja Pauli koguduse peamiselt venelastest liikmed ning teenistused toimusid kirikuslaavi keeles.
Tänapäeval teenib kogudust preester Miikael Raissar ja teenistused toimuvad üks kord kuus.
Naudvaris

Naudvaris on küla Leedus Kelmė rajoonis, Kelmė valla halduskeskus. Praktiliselt on küla Kelmė linnaga kokku kasvanud ja kujunenud selle edelapoolseks eeslinnaks.
Kukečiai

Kukečiai on küla Leedus Kelmė rajoonis, Kukečiai valla halduskeskus. Küla asub Kražantė jõe kaldal, külast lõunas asub Kražantė hüdrograafiline kaitseala. Kukečiais on raamatukogu ja postkontor. Nõukogude ajal oli see kohaliku kolhoosi keskasulaks.
Osmanid

Osmanid olid Osmanite riigi rajajad ja valitsejad aastatel 1299–1922. 
Dünastia sai alguse Osman I-st. Kolmekümne seitsmest valitsenud sultanist olid tähtsaimad Orhan, Bayezit I Yldırın, Mehmet II Suur, Selim I, Süleiman I Tore, Selim III, Mahmut II ja Abdülhamit II. Aastal 1517 võtsid Osmanid kui võimsaima sunniitliku riigi valitsejad endale kaliifi tiitli. 
1. novembril 1922 sultanaat kaotati ja viimane sultan Mehmet VI lahkus riigist 17. novembril 1922 pagendusse. Kuid 18. novembril 1922 valis Türgi Rahvusassamblee kroonprints Abdülmecit II kaliifiks, kes astus ametisse 24. novembril 1922 İstanbulis. 
Aastal 1923 kuulutati välja Türgi Vabariik. Kalifaat likvideeriti ametlikult 3. märtsil 1924. Koos viimase kaliifi Abdülmecit II-ga pagendati aastal 1924 riigist kõik dünastia liikmed.
Antsla-Kraavi Prohvet Eelija kogudus

Antsla-Kraavi Prohvet Eelija kogudus on Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Tartu piiskopkonna kogudus Võru maakonnas Antsla vallas Kraavi külas.
Ajalugu.
Antsla-Kraavi Prohvet Eelija kogudus asutati Võrumaal usuvahetusliikumise käigus 1847. aastal. Koguduse esimene preester Ilja Solovski oli Pihkva Vaimuliku Seminari kasvandik ning pühitseti Antsla-Kraavi Prohvet Eelija koguduse vaimulikuks Pihkva piiskopkonna Riia vikaarpiiskopi Filaret I poolt. Esialgu peeti teenistusi kõrtsihoones, karjamõisa heinaküünis ja 1866. aastal ehitatud kool-palvemajas. Kuni 1919. aastani oli kogudusel umbes 140 ha maad, millest laekus renditulu. Antsla-Kraavi Prohvet Eelija koguduses oli 1900. aastal 1622 ja 1938. aastal 1403 liiget. Oma vaimulik oli kogudusel kuni 1964. aastani, seejärel teenisid kogudust naaberkoguduste vaimulikud.
Pühakoda ja kogudus hakkas lagunema 1970. aastate lõpul. Riikliku religioonipoliitika mõjul lõpetati koguduse tegevus Antsla külanõukogu otsusega 1986. aastal, koguduse varad anti üle Nõukogude riigile. Antsla-Kraavi Prohvet Eelija kirik anti üle EELK Urvaste kogudusele ja oli luteri koguduse hallata kuni 2010. aastani. Kirik tagastati Eesti Apostlik-Õigeusu Kirikule 2011. aastal.
Koguduse jaoks rajati Kraavi kalmistu.
Arussaare Issanda Taevaminemise kogudus

Arussaare Issanda Taevaminemise kogudus on EAÕK Tartu piiskopkonna kogudus Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas. Kogudus kasutab Arussaare külas asuvat Arussaare Issanda Taevaminemise kirikut.
Ajalugu.
Pilistvere Issanda Taevaminemise kogudus asutati Põhja-Viljandimaa piirkonna õigeusuliste lahutamisel Pilistvere ja Põltsamaa koguduseks 3. märtsil 1848. Pilistvere kogudus nimetati 12. oktoobril 1871 ümber Arussaare koguduseks.
Aastatel 1848–1852 ja 1854–1857 peeti teenistusi Kõo kroonumõisas ja Kangrussaare sõdurite kasarmus, seejärel Loopre mõisa endises viinaköögis aastatel 1852–1854 ning alates 1857. aastast kuni kiriku valmimiseni Arussaare kroonumõisa aidas. Uus kirik valmis ja pühitseti 1873. aastal Riia ja Miitavi ülempiiskopi Veniamini poolt Issanda taevaminemise auks.
1852. aastal avati koguduse juurde neli õigeusu abikooli: Kurlas, Villeveres, Sageveres ja Laeva külas. 1855. aastal avati ka õigeusu kihelkonnakool.
Kogudusel ei olnud oma kalmistut. Esialgu kasutati lahkunute muldasängitamiseks Pilistvere kalmistut. Esimene kalmistu võeti kasutusele 1855. aastal, uus kalmistu rajati kiriku kõrvale 1920. aastal.
1902. aastal eraldati Kabala kogudus. Kuna kirikuhoonet ega kalmistut ei suudetud endale soetada, siis ühineti 1918. aastal taas oma emakogudusega. Preestritena teenisid Kabala kogudust Nikolai Skromnov, Vassili Polistovski ja Fjodor Troitski.
Koguduses teeninud preestrid.
Arussaare Issanda Taevaminemise koguduse esimeseks hingekarjaseks pühitseti Riia ja Miitavi ülempiiskop Platon I poolt Pihkva Vaimuliku Akadeemia kasvandik – suurepärase eesti keele oskusega preester Mihhail Tšihhatšov. Esimene eesti soost preester oli Tartumaal Laiusel 1867. aastal sündinud ja Riia Vaimulikus Seminaris hariduse omandanud Nikolai Poska. Tänapäeval teenib kogudust EAÕK piiskop Eelija.
Griniai

Griniai on küla Leedus Kelmė rajoonis, Pakražantise valla halduskeskus. Küla asub Kražantė jõe kaldal. Griniais on keskkool, kultuurimaja, raamatukogu ja postkontor. Nõukogude ajal oli see kohaliku kolhoosi keskasulaks. 
Külas on sündinud Leedu filosoof Zenonas Norkus.