Ehitusgeoloogia

Ehitusgeoloogia on rakendusgeoloogia haru, mis on tihedalt seotud ehitusega ja tähtis tsiviilehituses, kaevandamises ja naftatööstuses. Selle eesmärgiks on anda geoloogilist ja geotehnilist nõu, samuti uurida maapinna ja ehitise vahelisi vastastikmõjusid ning kuidas maapinnas toimuvad protsessid sellele mõju avaldavad. Ehitusgeoloogia on seotud pinnasemehaanikaga, keskkonnageoloogiaga ja hüdrogeoloogiaga. Ehitusgeoloogia peamiseks küsimuseks on, et kuidas saavutada olemasolevate geoloogiliste tingimuste juures optimaalsed ehituslikud lahendused. 
Ajalugu.
Geoloogia kui modernne teadus on eksisteerinud alates 18. sajandist, kuid ehitusgeoloogia kujunes teadusharuna välja alles 19. sajandi lõpus. Selle aitasid kaasa linnastumine ja industrialiseerimine. Ehitati keerulisemaid ehitisi, mille tulemusena sagenesid ka õnnetused. 
Esimesed teooriad pinnasemehaanikast loodi 1773. aastal, kui Charles Coulomb töötas välja meetodi, kuidas määrata sõjalistele vallidele mõjuvaid pinnase poolt põhjustatud surveid. Ta leidis, et maksimaalne nihketugevus sõltub pinnase sidususest ja hõõrdetegurist.
Esimene ehitusgeoloogia raamat, mille autor oli William Penning, anti välja 1880. aastal. Seal kirjeldati, kuidas ehitus ilma geoloogilise uuringuta on ebatäielik ja kui tihedalt on need omavahel tegelikult seotud.
1856. aastal töötas Henry Darcy välja Darcy seaduse, mis kirjeldab vedeliku voolamist poorses pinnases. Albert Attenberg arendas savide koostise indeksid, mis on kasutusel ka tänapäeval pinnase määramisel. Osborne Reynolds avastas 1885. aastal, et pinnase nihkumine suurendab tihedust ja osakeste kokkutõmbumist teralistes materjalides.
Austria insener ja geoloog Karl Terzaghi seletas ära pinnasemehaanika tähtsuse ehitusgeoloogias ja pidas seda üheks alldistsipliiniks. Ta kirjutas mitmeid sellega seotud artikleid, mis 1925. aastal ka avaldati. Teda peetakse ka pinnasemehaanika isaks. Ta arendas välja efektiivpinge teooria ja tegi kindlaks, kuidas see mõjutab pinnase nihketugevust. Terzaghi töötas välja ka erinevate vundamentide kandevõimed ja teooria, kuidas ennustada ehitise põhjustatud vajumite kestvust ja suurust savikihtide konsolideerumisel.
Mitmed paljude inimohvritega õnnetused näitasid, et ehitustel on vaja geoloogilisi uuringuid. Näiteks 1918. aastal toimunud õnnetus Rootsis Getås, kus maalihe purustas rongitee ja selle tulemusena sõitis reisirong teel välja. Selle pärast loodi Rootsis ka maailma esimene geotehnika komisjon, mis tegi süstemaatilist tööd.
Pinnasemehaanika.
Pinnaseteadus tegeleb enamasti pudeda pinnase füüsikaliste omaduste uurimisega. Nendest omadustest sõltuvad omakorda pinnase mehaanilised omadused, nagu tugevus, vajumite teke, vee läbilaskvus ja muud ehitustegevuse seisukohalt olulised näitajad. Pinnas koosneb kolmest faasist: tahke osa, õhk ja vesi. Pinnasepoorid, mis asuvad osakeste vahel, on täitunud õhu või veega.
Pinnaseomadusi mõjutavad neli peamist tegurit: osakeste valdav suurus, osakeste tüüp, lõimiseline koostis ning osakeste, õhu ja vee suhteline hulk pinnases.
Pinnase omadused.
Mõned tähtsamad pinnase omadused, mida kasutatakse analüüsimaks pinnase tingimusi:
Ehitusgeoloogilised uuringud.
Ehitusgeoloogilisi uuringuid viivad läbi vastava haridusega ja sellel alal kogenud geoloogid, kes mõistavad looduslike protsesside käiku ja nende ohtusid ehitistele. Uuringud on vajalikud ehitiste projekteerimisel, ehituse erinevates faasides ja ka pärast selle lõpetamist. Saamaks aru asukoha eripäradest puuritakse ja tehakse pinnase omadusi selgitavaid nii välis- kui laborikatseid. 
Põhilised punktid, millele pööratakse tähelepanu:
Uuringutel saadav informatsioon võimaldab valida ehitisele soodsaimate geoloogiliste tingimustega asukoht ning valida optimaalne vundamendi ja ehitise konstruktsioon. Samuti saab anda soovitusi ehitamise tehnoloogia valikuks ja ehitise alla jääva pinnase omaduste parandamiseks
Ehitusgeoloogilise uuringuid tehakse kõikidel rajatavatel ehitusobjektide projekteerimisel, näiteks:
Tüüpilised geoloogilised ohud, millega tuleb arvestada: seismilised ohud, vulkaanilised ohud, maalihked, mudavoolud, ebastabiilsed nõlvad, erosioon ning nõrgad ja vajuvad pinnased.
Eesti ehitusgeoloogilised tingimused.
Ehitustegevus on seotud maapinna ülemise osaga. Ehitusgeoloogilised tingimused olenevad sellest, kas paljandub pinnakate või aluspõhi.
Aluspõhja kivimid.
Aluspõhja kivimid on tugevad ja tsementeerunud ning neid nimetatakse kaljupinnasteks. Ehitusalusena väga head, sest neil on suur kandevõime ja nad on peaaegu kokkusurumatud. Kuid karbonaatsete kivimite avamusalal võib tekkida probleeme karstinähtustega ja survelise põhjaveega ning liivakivide puhul tuleb vaadata tsementeerituse astet. Aluspõhja kivimitele saab ehitada ainult siis, kui pinnakate on õhuke või puudub üldse.
Pinnakatte pinnased.
Pinnakatte pinnased on pehmed, pudedad ja tsementeerumata. Need on väga lihtsasti kokkusurutavad. Pinnakate on liigestatum ja muutlikumate tingimustega. Seetõttu on ehitustingimused ka mitmekülgsemad. Ehitusalusena kasutatavad pinnakatte tüübid jagunevad neljaks: moreenid, liiv, nõrgad savid ja eripinnased.
Moreenis esinevad tihti külmakerked, mille käigus pinnasesse jääv vesi külmub jääläätsedena ja toimub mahu suurenemine. See põhjustab pinnase kerkeid ja on ohtlik ehitise vundamendile ja võib põhjustada selle purunemist.