tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Emand Karlsson

Emand Karlsson on episoodiline tegelane Astrid Lindgreni raamatus "Meisterdetektiiv Blomkvisti ohtlik elu". 
Esimest korda mainitakse teda triloogia teise osa kuuendas peatükis, kus Punaste rooside eest põgenev Kalle Blomkvist tema hoovis peidupaika otsib. 
Emand Karlsson elab Timukamäel, see on osa Lillköpingu linnakesest, "kus ei ela just piirkonna koorekiht". Emand Karlsson on samuti Timukamäel elava poisi Jonte sõnul "tige nagu herilane", muuhulgas on daam näiteks oma hooviplangule okastraadi peale tõmmanud. Autor ütleb, et emand Karlsson ei kuulunud nende inimeste hulka, "kes oleks sallinud arusaamatut müra oma tagahoovis"; mööda oma aeda ja koda ringijooksvatele marakrattidele ähvardab ta politsei kutsuda.
Oma väikekodanlikkuses on emand Karlsson siiski tõeline daam, alati uudistest pakatamas ja sensatsioonihimuline. Kui linnakeses levib uudis vana Greni tapmisest, on just tema see, kes purjetab poeuksest sisse, et "kirjeldada kõike, mida ta teadis ja veelgi rohkemgi, nii et suu vahutas". Tänu sellele kuulis juhtunust ka isa poes leti taga soolaheeringaid pakkinud Kalle.
Emand Karlsson on üks humoorikamalt kirjeldatud hetkelisi tegelaskujusid kogu raamatus: üksikute lausetega joonistub lugejale suurepärane portree väikelinna mamslist, kelletaoliseid leidub kõikjal.
Suurmõmmik

Suurmõmmik (rootsi keeles "Stormumriken") on laste Rooside sõja mängus aardena kasutatav kivi Astrid Lindgreni raamatus "Meisterdetektiiv Blomkvisti ohtlik elu". 
See on eriskummalise kujuga kivi, mida õigesti vaadates võis ette kujutada, et ta on väike mõtlik vanamees, kes põrnitseb Buddha kombel oma naba. Benka oli ta leidnud ning Punased roosid ehk Sixten, Benka, Jonte tegid temast oma erilise talismani, millele omistasid hulga väärtuslikke omadusi. Rohkemat polnudki tarvis selleks, et Suurmõmmiku enda valdusse saamisest saaks Valgete rooside ehk Kalle Blomkvisti, Eva-Lotta Lisanderi ja Anders Bengtssoni püha ülesanne. See pool, kes Suurmõmmikut parajasti enda valduses hoidis, oli ka kohustatud andma vaenastele mingi näpunäite, kuskohast seda otsida tuleks – olgu selleks siis kaart, piltmõistatus või lihtsalt lausekatke. 
Valgete rooside poolt mõisa lähedusse peidetud Suurmõmmik satub politsei valve alla, kui tema peidukoha juures tapetakse vana Gren. Kui lapsed ta sealt tagasi saavad, otsustavad Valged roosid peita ta salakavalalt vaenase juurde, peidukohaks valitakse Sixteni lahtikruvitav gloobus. Ka sealt tuuakse ta ära politsei poolt, sest Suurmõmmiku küljes on arseeniga mürgitatud šokolaadi, mida nad proovide jaoks vajavad. Nimelt oli Anders hoidnud Suurmõmmikut samas taskus Eva-Lotta käest saadud šokolaadipoolikuga. Raamatu lõpus juhatab konstaabel Björk nii Valgeid kui Punaseid roose uuringutelt tagasi toodud Suurmõmmiku uut peidupaika otsima: "Otsige kõrgel maa kohal," lausus ta pidulikult, "las taevased linnud näitavad teile teed! Küsige hakkidelt, kas nad on ehk näinud auväärt Suurmõmmikut!"
Audru kihelkond

Audru kihelkond (saksa keeles "Kirchspiel Audern") oli ajalooline kihelkond Pärnumaal ja Liivimaa kubermangus Pärnu kreisis. 
Piirkonna ajalugu.
Muinasajal kuulus Audru ja selle ümbruskond Soontagana muinaskihelkonda ja Läänemaa koosseisu. Vana-Pärnu rajamise järel (1251) aga Vana-Pärnu kihelkonda.
Audru kirikukihelkond eraldati 1636. aastal Pärnu praostkonna Pärnu-Eliisabeti kihelkonna maadest.
Audru kihelkonna suuremad külad Audru ja Lavassaare kõrval olid 20. sajandi alguseks Jõõpre, Oara, Malda, Kõima, Kihlepa, Lindi, Kabriste, Saulepa, Põldeotsa.
Audru kihelkonna mõisad.
Kihelkonnas paiknes viis mõisat: üks kirikumõis, üks rüütlimõisast peamõis koos ühe kõrvalmõisaga ja kaks riigimõisat, lisaks kaks karjamõisat.
Audru kihelkonna pärand.
Esimene Eesti Rahva Muuseumi vanavarakorjaja käis korjamismatkal Audru kihelkonnas 1920. aastal. Sellelt korjamismatkalt pärineb suur osa muuseumi kogudes olevaid esemeid, eelkõige rahvariideid.
Kihelkonna alad tänapäeval.
Kihelkonna maad jäävad tänapäeval tervikuna Pärnu maakonna aladele. Kihelkonna ala kattub kahe kolmandiku ulatuses Pärnu linna maadega. Põhja pool kuulub väike ala Põhja-Pärnumaa vallale.
Halliste kihelkond

Halliste kihelkond (lühend Hls; saksa keeles "Kirchspiel Hallist", mulgi keeles "Aliste") on ajalooline kihelkond Mulgimaal ja Liivimaa kubermangus Pärnu kreisis.
Kaasajal jäävad kihelkonna alad Viljandimaa aladele.
Halliste kihelkonna mõisad.
Sellele lisandus 7 karjamõisat.
Röövlikeel

Röövlikeel on Valgete rooside salakeel Astrid Lindgreni meisterdetektiiv Blomkvisti raamatute sarjas. Esimest korda tehakse sellest juttu sarja teises raamatus "Meisterdetektiiv Blomkvisti ohtlik elu". 
Eva-Lotta Lisander oli saanud selle röövlikeele päranduseks oma isalt. Nii oli tema isa omal ajal sõpradega rääkinud, kui nad ei tahtnud, et teised sellest aru saaks. Õhtu otsa õpetas isa Eva-Lottat ning järgmisel päeval andis tüdruk oma teadmised Kallele ja Andersile edasi. Röövlikeele võtme väljaselgitamisest oli saanud Punaste rooside Sixten, Benka, Jonte üks peamisi sõjaeesmärke. Ise Punased roosid keele olemust välja uurida ei suutnudki, aga raamatu "Meisterdetektiiv Blomkvisti ohtlik elu" lõpus õpetavad Valged roosid selle keele neile ise selgeks.
Võti: iga kaashäälik muudetakse kahekordseks ja vahele pannakse "o". Seega näiteks Kalle = kok-a-lol-lol-e ja kesklinn = kok-e-sos-kok-lol-i-non-non.
Kirjalikult röövlikeelt ei kasutata, sest nii oleks sellest liiga lihtne aru saada, aga kogenud ja järelikult kiire rääkija esitatud röövlikeelset juttu on asjasse pühendamata inimestel väga raske mõista.
Rootsis ja Norras on meisterdetektiiv Blomkvisti raamatute kaudu enamikule inimestele röövlikeel tuttav ja üsna paljud saavad selle rääkimisega hakkama.
Tarvastu kihelkond

Tarvastu kihelkond (lühend Trv; saksa keeles "Kirchspiel Tarwast") oli ajalooline kihelkond Viljandimaal, Rootsi aegses Pärnumaal ja Pärnu kreisis ja Liivimaa kubermangus Pärnu ja Viljandi kreisis.
Piirkonna ajalugu.
Kirikukihelkond asutati 13. sajandi alguses. Tarvastu nime on ürikutes esmamainitud 1234. aastal, kui paavsti kirjas on nimetatud Tartu piiskopkonnas 7 kihelkonda: Viljandi, Tarvastu, Otepää, Palamuse, Moche ja Noremegunde (viimase nimetuse all tuleb vist mõista Põltsamaa ja Pilistvere kihelkondi) ja ka nende preestreid. Tarvastu kihelkond oli sel ajal 200 adramaad suur.
Tarvastu kihelkonnas asutati 1860. aastal laulukoor, mis võttis osa I üldlaulupeost. 1870. aastal tegevust alustanud pasunakoor sai II üldlaulupeol esikoha. Tarvastu muusikakollektiividele pani aluse tuntud rahvusliku liikumise tegelane koorijuht Hans Wühner (1836–1911).
Tarvastu kihelkonna mõisad.
Kihelkonnas paiknes üheksa mõisat: üks kirikumõis, kaks rüütlimõisast peamõisat ning neli riigimõisat koos kaks kõrvalmõisaga. Lisaks viis karjamõisat.
Kihelkonna alad tänapäeval.
Tänapäeval jäävad kihelkonna alad tervikuna Viljandi maakonna koosseisu, moodustades endise Tarvastu valla tuumiku.
Paistu kihelkond

Paistu kihelkond (saksa keeles "Kirchspiel Paistel", lühend Pst) oli kihelkond Mulgimaal, Viljandimaal, Pärnu kreisis ja Liivimaa kubermangus Viljandi kreisis.
Kihelkonnakirik oli Paistu kirik. Kihelkonnas tegutses Paistu kihelkonnakool.
Helme kihelkond

Helme kihelkond (saksa keeles "Kirchspiel Helmet im Kreis Fellin") oli kihelkond Mulgimaal ja Viljandimaal, Rootsi aegses Pärnumaal ja Pärnu kreisis ja Liivimaa kubermangus Viljandi kreisis. 
Haridusasutused.
1810. aasta Pärnu-Viljandi ülemkirikueestseisja von Liphardti korralduse alusel asutas Helme mõisnik Gustav von Rennenkampff Helme vallas asuvasse Vanakoollitare tallu kooli, mis oli esimene haridusasutis Helme kihelkonnas. Vallakoolis õpetati lugemist, katekismust ja kirikulugu. Esimesed kirjalikud andmed kooli kohta on säilinud 1853. aastast. 1920. aasta "Avalikkude algkoolide seadusega" muudeti vallakoolid algkoolideks, 1920. aastal sügisel muudeti Helme algkool 4-klassiliseks ja 1924. aastal 6-klassiiiseks algkooliks ning samal ajal asus kool 1907. aastal Helme endise kihelkonnakooli ruumidesse.
Johann Friedrich Gernet

Johann Friedrich Gernet (12. veebruar 1692 Tallinn – 26. september / 7. oktoober 1771 Tallinn) oli Eestimaa vaimulik.
Ta õppis aastani 1709 Tallinna gümnaasiumis. Usuteadust õppis ta (immatrikuleeriti 3. oktoobril 1710) Jena Ülikoolis. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta koduõpetajana konsistooriumi ilmaliku presidendi von Uexkülli juures. Ordineeriti 20. juunil / 1. juulil 1722 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1722–1768 Vigala Maarja koguduse õpetaja. Pärast Tallinna Toomkoguduse ülemõpetaja Christoph Friedrich Mickwitzi surma aastal 1748 tehti talle ettepanek asuda Tallinna Toomkoguduse ülemõpetajaks, kuid hiljem otsustati ümber. Ta lahkus aastal 1751 Vigalast, kuigi jäi pastoriks edasi (tema eest teenis adjunktõpetaja). Vigala Maarja koguduse õpetaja ametist lahkus ta aastal 1768. Lisaks oli ta aastatel 1722–1771 Eestimaa konsistooriumi assessor. Emerituuri jäi ta 14. veebruaril / 25. veebruaril 1771.
Gernet oli pietistlike vaadetega vaimulik, ta jättis endast maha tähelepandava käsikirjalise kirjandusliku pärandi. Ta oli aastast 1733 Eesti Raamatute Kirjastuskassa konsistooriumipoolse kolleegiumi liige. Lühikest aega tegutses ta esimese eestikeelse täispiibli korrektorina. Eesti Raamatute Kirjastuskassa aruande järgi luges ta aastal 1743 koos konrektor Christoph Erdmann Bieckiga.
Isiklikku.
Gernet oli kolm korda abielus. Tema esimese naise Catharina Sophia isa oli Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja Heinrich Gutsleff, kolmanda naise Anna Caharina isa oli Lääne-Nigula Püha Nikolause koguduse õpetaja Georg Friedrich Schultz, naise vanaisa oli Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja Georg Schultz, naise teine vanaisa oli Haapsalu Püha Johannese koguduse õpetaja Daniel Vick. Tema väimees Anton Friedrich Bornwasser oli Vigala ja Rõuge Maarja koguduse õpetaja, tema tütrepoeg Peter Friedrich Bornwasser oli Rõuge ja Karula koguduse õpetaja, teine tütrepoeg Heinrich Wilhelm Bornwasser oli Võru Katariina koguduse õpetaja; tema tütretütar Dorothea Elisabeth oli abielus Hargla ja Lääne-Nigula koguduse õpetaja Johann Theophilus Gottlieb Kettleriga, tütretütar Charlotte Henriette Catharina oli abielus Juuru Mihkli koguduse õpetaja Samuel Christian Kettleriga.
Grigori Jantševetski

Grigori Jantševetski (vene keeles Григорий Андреевич Янчевецкий; 20. veebruar 1846 – 14. aprill 1903 Peterburi) oli ukraina päritolu vene pedagoog, Eesti koolijuht, ajakirjandus- ja kultuuritegelane.
Jantševetski on Volõõnia vaimulike järeltulija. Ta lõpetas aastal 1871 klassikalise filoloogina Kiievi Ülikooli. Ta oli aastatel 1876–1886 Riias vene gümnaasiumi õpetaja ja inspektor.
Aastatel 1886–1891 oli ta Tallinna Aleksandri Gümnaasiumi ja aastatel 1891–1902 Tallinna Nikolai I Gümnaasiumi direktor. Ta andis aastatel 1888–1900 Tallinnas välja filoloogia- ja pedagoogikaajakirja "Гимназия" (üle 300 autori kogu Venemaalt) ning aastatel 1893–1896 ja 1899–1900 selle nädalalisa "Педагогический еженедельник", mis käsitlesid Venemaal esimestena gümnaasiumihariduse probleeme, eriti humanitaarainete õpetamist.
Ta on avaldanud kirjutisi pedagoogika ning Vana-Kreeka ajaloo ja kirjanduse alalt. Ta on tõlkinud vene keelde antiikkirjandust (Xenophon, Pausanias, Homeros).
Koos abikaasaga toimetasid aastatel 1893–1907 Tallinna vene päevalehte "Ревельские известия".
Isiklikku.
Tema abikaasa Varvara Jantševetskaja oli esimesi vene naisajakirjanikke. Tema poeg Vassili Jantševetski oli kirjanik (pseudonüümiga Vassili Jan), paljude ajalooliste romaanide autor.
Sarah Silverman

Sarah Kate Silverman (sündinud 1. detsembril 1970) on juudi päritolu Ameerika koomik, näitleja, kirjanik, laulja ja muusik.
Peter Friedrich Bornwasser

Peter Friedrich Bornwasser (3. oktoober 1710 Gross-Pomeiske, Pommeri – 29. juuni / 10. juuli 1777 Rõuge) oli Eesti vaimulik.
Bornwasser sündis Gross-Pomeiskes Bütowi maakonnas Pommeris (praeguse haldusjaotuse ja nimede järgi Pomysk Wielkis Bytówi maakonnas Pomorze vojevoodkonnas), kohaliku pastori perekonnas. Ta õppis Stolpe (praeguse nimega Słupsk) gümnaasiumis. Usuteadust õppis ta (immatrikuleeriti 1. mail 1730) Halle Ülikoolis. Ta töötas ka aastatel 1731–1732 Halle ladina kooli õpetajana. Seejärel tuli ta Urvastesse, kus oli pastor Quandti võõraslaste koduõpetaja. Ordineeriti 25. juulil / 5. augustil 1739 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1739–1743 (kutsuti 3. veebruaril / 14. veebruaril 1739) Paide ja Anna koguduse õpetaja. Aastatel 1743–1777 oli ta Rõuge Maarja koguduse õpetaja. Vaadetelt oli ta pietist.
Isiklikku.
Tema poeg Anton Friedrich Bornwasser oli Vigala ja Rõuge Maarja koguduse õpetaja; tema pojapoeg Peter Friedrich Bornwasser oli Rõuge ja Karula koguduse õpetaja, teine pojapoeg Heinrich Wilhelm Bornwasser oli Võru Katariina koguduse õpetaja; tema pojatütar Dorothea Elisabeth oli abielus Hargla ja Lääne-Nigula koguduse õpetaja Johann Theophilus Gottlieb Kettleriga, pojatütar Charlotte Henriette Catharina oli abielus Juuru Mihkli koguduse õpetaja Samuel Christian Kettleriga.
Kosmiline mikrolaine-taustkiirgus

Kosmiline mikrolaine-taustkiirgus ehk reliktkiirgus on Universumi algusaegadest pärinev kiirgus kosmoses. Kiirguse avastasid 1964. aastal Arno Penzias ja Robert Wilson. Saadud teadmised võimaldasid tõendada teooriat, et Universum oli kunagi väga tihe ja kuum, andes faktilist tuge Suure Paugu kosmoloogiale. Penzias ja Wilson said avastuse eest 1978. aastal Nobeli füüsikaauhinna.
Taustkiirgus tekkis hinnanguliselt 380 000 aastat pärast Suurt Pauku, mil Universumis algas temperatuuri langemise tõttu aatomite moodustumine. Varasem mateeria oli aatomite tekkeks liiga kuum, temperatuuriga suurusjärgus 109 K, ning oli enamasti plasmaolekus. Kiirgus oli ainega soojuslikus tasakaalus. Tekkinud "külmad" aatomid, mille temperatuur oli suurusjärgus 3×103 K, ei suutnud enam kiirgust neelata, seetõttu hakkasid kiirguse footonid ilmaruumis laiali levima. Universum muutus senise läbipaistmatu "gaasikera" asemel läbipaistvaks (nähtavaks).
Reliktfootonid on Universumis jaotunud praktiliselt homogeenselt, iga cm3 kohta ligi 400. Reliktkiirguse energia vastab absoluutselt musta keha kiirguse energiale temperatuuril 2,7 K. (Võrdluseks: 2,7 kelvinit on väga madal temperatuur. See on sama, mis -270.45 kraadi C.)
Edward Titchener

Edward Bradford Titchener (11. jaanuar 1867 Chichester – 3. august 1927) oli inglise strukturalistlik psühholoog.
Elulugu.
Titchener õppis Oxfordi Ülikoolis aastatel 1885–1890. Oxfordis ulatus tema huvidering filosoofiast psühholoogiani. Ta tõlkis Wilhelm Wundti teose "Principles of Physiologial Psychology" (kolmanda väljaande) inglise keelde. Et Titchener ei leidnud Inglismaal kedagi, kes teda psühholoogia alal õpetaks, läks ta 1890. aastal õppima Leipzigisse, kus sai 1892. aastal doktorikraadi.
Pärast lühiajalist töötamist bioloogia lektorina Inglismaal siirdus Titchener Ameerikasse, et õpetada Cornelli ülikoolis, kuhu ta jäi kuni elu lõpuni. Ta muutis Cornelli mentalistlikku psühholoogia kantsiks, kuigi Ameerika psühholoogia fookus oli kõigepealt funktsionalistlik ja pärast 1913. aastat bihevioristlik. Titchener ei liitunud kunagi nende liikumistega, kuigi oli sõber funktsionalisti James Rowland Angelli ja biheiviorismi rajaja John B. Watsoniga.
Titcheneri loetakse saksa psühholooga maaletoojaks Ameerikasse. Seega mängis ta olulist rolli ameerika psühholoogia loomises. 
Teooriad.
Titcheneri psühholoogia esimene ülesanne oli põhiliste aistingu-elementide avastamine, millele kõik komplekssed protsessid on taandatavad. Elemendid olid Titcheneri käsitluses kõige lihtsamad kogetavad aistingud. Titchener introspektsiooni meetod oli keeruline retrospektiivne kogemuste analüüs.
Titcheneri psühholoogia teine ülesanne oli välja selgitada, kuidas elementaarsed aistingud moodustavad keerukaid tajusid, ideid ja kujundeid. Titchener loobus assotsiatsionismist, huvitudes rohkem lihtsatest tähenduseta aistingutest.
Titcheneri psühholoogia kolmas ülesanne oli selgitada, kuidas psüühika töötab. Introspektsioon võib tema sõnul olla vaid psüühika kirjeldus, kuid teaduslik psühholoogia vajab midagi enamat. Vastus peitub tema sõnul füsioloogias, mis võiks seletada, miks sensoorsed elemendid tekivad ja omavahel ühenduvad.
Arno Allan Penzias

Arno Allan Penzias (26. aprill 1933 München – 22. jaanuar 2024) oli juudi päritolu USA füüsik, Nobeli auhinna laureaat.
1964. aastal avastas Penzias koos Robert Wilsoniga reliktkiirguse, 1978. aastal pälvisid nad oma avastuse eest Nobeli füüsikaauhinna.
Elulugu.
Ta sündis Karl ja Justine Penziase (sündinud Eisenreich) pojana. Isal oli nahaäri.
Kui Arno oli kuueaastane, sattus ta nende laste hulka, kes operatsiooni Kindertransport käigus evakueeriti Suurbritanniasse. Hiljem õnnestus ka tema vanematel USA-sse põgeneda ja perekond asus elama New Yorki. 1946 omandas Penzias USA kodakondsuse.
Ta lõpetas 1951 Brooklyni Tehnikakõrgkooli ja sai 1954 New Yorgi linnakolledžist bakalaureusekraadi. Seejärel sai ta Columbia ülikoolist 1958 magistrikraadi ja 1962 doktorikraadi.
Seejärel töötas ta 37 aastat ettevõttes Bell Labs.
Reliktkiirguse avastamine.
1964. aastas hakkas Arno Penzias koos Robert Woodrow Wilsoniga New Jerseys Bell Labsi raadioantenni abil Linnutee kiiratavate raadiolainete intensiivsust mõõtma. Nad avastasid mikrolainelise müra. Nende esimene hüpotees oli see, et see pärineb New Yorgist, aga nad pidid sellest loobuma, sest müra oli suunast sõltumatu. Antennide uurimine näitas, et need olid täis tuvisõnnikut, mida Penzias nimetas valgeks dielektriliseks materjaliks. Pärast seda, kui antennid olid puhastatud ja tuvid likvideeritud (sealjuures kumbki väitis, et käsu tuvid maha lasta andis teine), jäi müra alles. Kui nad ei osanud müra seletada maapealsete allikate mõjuga, siis avaldasid nad oma avastuse. See müra osutus varasest Universumist pärinevaks reliktkiirguseks.
Isiklikku.
Penziasel on poeg David Penzias ja kaks tütart: teadlane Mindy Penzias Dirks ja rabi Shifra (Laurie) Weiss-Penzias.
Robert Woodrow Wilson

Robert Woodrow Wilson (sündinud 10. jaanuaril 1936 Houstonis) on USA astronoom, Nobeli auhinna laureaat.
1978. aastal pälvis ta koos Arno Penziasega oma avastuse eest Nobeli füüsikaauhinna. Samal aastal sai sama auhinna ka NSV Liidu füüsik Pjotr Kapitsa hoopis teist laadi töö eest.
Wilson õppis Texases Rice'i ülikoolis ja sai doktorikraadi raadioastronoomia alal California Tehnoloogiainstituudis. 1963. aastal läks ta tööle ettevõttesse Bell Labs.
Reliktkiirguse avastamine.
1964. aastal asus Robert Wilson koos Arno Penziasega New Jerseys Bell Labsi raadioantenni abil Linnutee kiiratavate raadiolainete intensiivsust mõõtma. Nad avastasid suunast sõltumatu mikrolainelise müra, mis osutus varasest universumist pärinevaks reliktkiirguseks, kosmiliseks mikrolaine-taustkiirguseks. Selle avastuse abil sai tõestada, et Suure Paugu ajal polnud universum jahe, vaid tulikuum.
Ollanta Humala

Ollanta Moisés Humala Tasso (sündinud 26. juunil 1962 Limas) on Peruu poliitik, 2011–2016 Peruu president.
Humala isa oli Isaac Humala, kes kuulus erakonda Peruu Kommunistlik Partei – Punane Isamaa ja oli õpetanud kirjanikule Mario Vargas Llosale ülikoolis marksismi-leninismi. Ollanta ema on Elena Tasso, Ollanta vennad on Antauro ja Ulises Humala.
Ollanta Humala on endine sõjaväelane. Ta osales muu hulgas 1995. aastal Ecuadori-Peruu piirisõjas ning juhtis aastal 2000 riigipöördekatset Alberto Fujimori vastu.
Ta asutas aastal 2005 Peruu Rahvuspartei ning on siiani selle esimees.
2006. aasta Peruu presidendivalimistel oli Humala oma erakonna presidendikandidaat. Teda toetas ka Ühendus Peruu eest, kuigi viimase asutaja, endine ÜRO peasekretär ja Ühenduse Peruu eest kandidaat 1995. aasta Peruu presidendivalimistel Javier Pérez de Cuéllar ei kiitnud tema toetamist heaks. Humala kogus presidendivalimiste avavoorus 9. aprillil 30,62% häältest ja võitis sellega esimese vooru. Teises voorus oli tema vastane Alan García, kes oli Peruu president olnud 1985–1990 ja kogunud valimiste esimeses voorus 24,32% häältest. Kolmandaks tuli 23,81% kogunud Lourdes Flores. Teises voorus 4. juunil valiti presidendiks umbes 53% häältest kogunud García.
2011. aasta Peruu presidendivalimiste eel ei näidanud avaliku arvamuse küsitlused Humalale algul suurt edu. Paljudes küsitlustes oli tema toetus alla 10%, mis andis alles 4. koha. Edaspidi asi paranes ja 10. aprillil toimunud valimiste esimeses voorus kogus ta 31,7% häältest, mis andis võidu Keiko Fujimori (23,6%) ees, kes on endise presidendi Alberto Fujimori tütar. Endine president Alejandro Toledo, kes mitmes arvamusküsitluses parima koha sai, jäi 15,6%-ga 4. kohale. 5. juunil toimus valimiste teine voor, kus Humala kogus 51,5% Fujimori 48,5% vastu ja valiti presidendiks.
Ollanta Humala abiellus 1999. aasta septembris Nadine Herediaga. Neil on kolm poega Illariy, Nayra ja Samin.
Ta arreteeriti 2017. aastal seoses korruptsioonisüüdistusetega ja ootab kohut.
Jaen Teär

Jaen Teär (ka Jaan Teär; 24. märts 1854 – 16. juuni 1925) oli Saaremaa meremees, suurim laevaomanik ja Vilsandi päästejaama ülem.
Elulugu.
Jaen Teär sündis Saaremaal Kihelkonna vallas Kõõru külas. Ta oli oma vanemate Jüri ja Marie kolmas poeg. Isa suri, kui Jaen oli väike poiss ja ema kolis uuesti abielludes koos pojaga Vilsandile, kus võõrasisa sai Kihelkonna kirikumõisa maadehoidjaks. Lapseeas oli tema tegevus karjas ja kalal käimine. Kuueteistaastaselt läks ta päästejaama aerumehena tööle. Kui kroonuteenistuse aeg kätte jõudis, määrati ta saare tuletorni teenistusse.
1877. aastal abiellus ta rikka lese Julianaga.
Georg Friedrich Schultz

Georg Friedrich Schultz (1. august 1689 Ridala – 27. november/8. detsember 1764 Haapsalu) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis usuteadust (immatrikuleeriti 21. aprillil 1711, oli kohal veel aastal 1717) Halle Ülikoolis. Ordineeriti 12. märtsil/23. märtsil 1718 õpetajaks.
Ta oli aastatel (kutsuti 5. mail/16. mail 1717, introdutseeriti 27. aprillil/8. mail 1718) 1718–1764 Lääne-Nigula Püha Nikolause koguduse õpetaja. 1. veebruarist/12. veebruarist 1752 oli ta "Senior ministerii" (Eestimaa pastorkonna vanem). Ta oli pietistide ja vennastekoguduse liikumise poolehoidja.
Isiklikku.
Tema isa Georg Schultz oli Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja, tema naise Juliana Eleonora isa Daniel Vick oli Haapsalu Püha Johannese koguduse õpetaja. 
Tema väimees Johann Friedrich Gernet oli Vigala Maarja koguduse õpetaja, tema teine väimees Georg Christoph Fuhrmann oli Ambla Maarja koguduse õpetaja, kolmas väimees David Gottlieb Glanström oli Paide ja Anna koguduse õpetaja; tema tütretütar oli abielus Vigala ja Rõuge Maarja koguduse õpetaja Anton Friedrich Bornwasseriga. 
Tema poeg Carl Gustav Schultz oli Lääne-Nigula Püha Nikolause koguduse õpetaja, pojapoeg Carl Gustav Schultz oli Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja.
Georg Schultz

Georg Schultz (20. oktoober 1653 Gallien, Mecklenburg – 15. november/26. november 1710 Haapsalu Läänemaa) oli Eestimaa vaimulik.
Schultz sündis Gallini mõisas, Mecklenburgis (praeguse haldusjaotuse ja nimede puhul Gallin-Kuppentinis, Parchimi kreisis, Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal. Usuteadust õppis ta (immatrikuleerit aastal 1678, oli kohal veel aastal 1680) Jena Ülikoolis. Aastatel 1681–1683 oli ta Eestimaal koduõpetajaks. Ordineeriti 4. märtsil 1683 õpetajaks.
Oli aastatel 1683–1710 (kutsuti 10. jaanuaril 1683) Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja. Sai 16. detsembril/27. detsembril 1706 Ranna-Lääne praostkonna praostiks.
Eestikeelse Uue Testamendi tõlkimisel soovis jääda vana kirjaviisi juurde.
Isiklikku.
Schultz oli kaks korda abielus. Tema esimese naise Dorothea Elisabethi isa Anton Heidrich oli Keila Miikaeli koguduse õpetaja. Tema poeg (teisest abielust Annaga) Georg Friedrich Schultz oli Lääne-Nigula Püha Nikolause koguduse õpetaja, tema pojapoeg Johann Friedrich Schultz oli Lääne-Nigula ja Tallinna toomkiriku Tallinna toomkoguduse õpetaja.
Morris CS9

Morris CS9 (ka Morris CS9/Light Armoured Car või Morris CS9/LAC) oli neljarattaline Briti soomusauto, mida toodeti 1930. aastate lõpus. Briti armee kasutas seda tüüpi soomusautosid Teise maailmasõja ajal.
Ajalugu.
Soomusauto põhines Morris Commerciali C9 4×2 15-cwt veoauto šassiil. Kere koosnes kokku needitud soomusplaatidest ja kere peal paiknes pealt lahtine kahe mehe torn. Relvastus koosnes Boysi tankitõrjepüssist ja Breni kergekuulipildujast (mõlemat sai tornist eemaldada ja jalgsi kasutada) või Vickersi kuulipildujast. Sõidukis oli veel raadiojaam nr. 19. 
Meeskond oli neljaliikmeline, koosnedes ülemast, juhist, radistist ja pardalaskurist. Radist istus juhi kõrval, ülem ja pardalaskur paiknesid tornis.
Morris CS9 oli ainus moodne soomusauto Briti armee teenistuses vahetult enne Teist maailmasõda. Prototüüpi katsetati 1936. Lisaks prototüübile telliti veel 99 masinat, mis anti üle 1938. Prantsusmaa kampaania ajal 1940 oli neist 38 masinat 12. kuningliku ratsaväerügemendi ("12th Royal Lancers") käsutuses. See oli ainuke soomusautorügement Briti ekspeditsioonivägedes ja soomusautosid kasutati üldiselt edukalt ekspeditsioonivägede tiibade kaitseks. Kõik Prantsusmaa kampaanias osalenud masinad kas hävisid või jäeti maha pärast Dunkirki lahingut. 
Veel 30 masinat oli kasutusel 11. husaarirügemendis ("11th Hussars") Põhja-Aafrika kampaania ajal. Kuigi Morris CS9-l oli ainult üks vedav sild, said need masinad pärast kõrberehvide paigaldamist ka pehmel liival edukalt hakkama. Sõiduki puudusteks olid nõrk soomus ja relvastus. Nende kasutamine lõpetati keset kampaaniat, 1943. aastal.
Gustav Axel Conrad Oehrn

Gustav Axel Conrad Oehrn (9. juuni / 21. juuni 1855 Võnnu – 24. september 1922 Riia) oli baltisaksa päritolu Eesti vaimulik ja Liivimaa kindralsuperintendent.
Algõpetuse sai ta aastatel 1862–1866 koduõpetaja käest. Aastatel 1866–1874 õppis ta Tartus gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1874–1878. Oli aastatel 1878–1879 prooviaastal Räpina Miikaeli koguduses Friedrich Gustav Heinrich Wilhelm Masingi juures. Ordineeriti 25. märtsil 1879 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1879–1892 Võnnu Jakobi koguduse õpetaja. Aastatel 1892–1901 oli ta Tartu Jaani koguduse ülemõpetaja. Lisaks oli ta aastatel 1890–1897 Võru praostkonna praost. Aastatel 1901–1906 oli ta Liivimaa kindralsuperintendent ja Liivimaa konsistooriumi asepresident. Aastatel 1907–1918 oli ta Venemaa luterlike koguduste toetusfondi Lõuna-Liivimaa piirkonnakomitee direktor.
Isiklikku.
Tema isa Gustav Oskar Oehrn oli Võnnu Jakobi koguduse õpetaja, poeg Gustav Hermann Axel Oehrn oli Kärla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja ning hiljem Saksamaal Posenis Stolpi kreisis (praeguse haldusjaotuse järgi Mikorowos Słupski kreisis Pomorze vojevoodkonnas) Mickrow koguduse õpetaja.
Gustav Hermann Axel Oehrn

Gustav Hermann Axel Oehrn (13. detsember / 25. detsember 1884 Võnnu – 18. juuli 1970 Bad Salzuflen, Nordrhein-Westfaleni liidumaa) oli Eesti ja saksa vaimulik.
Oehrn õppis aastatel 1895–1901 Tartus eragümnaasiumis; aastatel 1901–1904 õppis ta Riia linnagümnaasiumis. Usuteadust õppis ta aastatel 1904–1910 Tartu Ülikoolis; aastatel 1905–1906 täiendas ta ennast Berliini Ülikoolis. Prooviaastal oli ta Kursi Maarja-Eliisabeti koguduses Gustav Punga juures. Ordineeriti 13. novembril / 26. novembril 1911 Riias õpetajaks.
Ta oli aastatel 1911–1918 Kärla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja ning 1915–1917 Moskva kubermangu välja saadetud.
Ta lahkus aastal 1919 Saksamaale. Aastatel 1920–1945 oli ta Mickrow' koguduse (Lauenburgi kreisis, Pommeris; praeguse haldusjaotuse ja nimede järgi Mikorowo Lęborki maakonnas Pomorze vojevoodkonnas) viimane luterlik vaimulik(Praegu on selles hoones Püha Kasimiri (katoliku) kirik). Jäi seejärel emerituuri. Emerituuris olles elas aastatel 1946–1955 Jössenis (Minden-Lübbecke kreisis Detmoldi ringkonnas Nordrhein-Westfaleni liidumaal) ning 1955–1970 Bad Salzuflenis (Lippe kreisis Detmoldi ringkonnas Nordrhein-Westfaleni liidumaal), kus ta ka suri.
Isiklikku.
Tema isa Gustav Axel Conrad Oehrn oli Võnnu ja Tartu Jaani koguduse õpetaja ning Liivimaa kindralsuperintendent, vanaisa Gustav Oskar Oehrn oli Võnnu Jakobi koguduse õpetaja.
Frenoloogia

Frenoloogia on pseudoteadus, mis põhineb ideel, et psüühika erinevad moodulid ja funktsioonid asuvad erinevates aju osades. Frenoloogid usuvad, et kolju kuju põhjal on võimalik hinnata inimese vaimseid võimeid ja omadusi. See idee põhineb oletustel, et kui mingi psüühiline funktsioon on hästi arenenud, on sellele vastav aju osa suurem ning et aju kühmude kuju kajastub ka kolju kujus. Need oletused on osutunud valeks.
Frenoloogia rajas Saksa arst Franz Joseph Gall 1796. aastal. Tema lähenemine oli väga populaarne 19. sajandil, eriti aastail 1820–1850.
Gall uskus, et aju koosneb 27 eraldi elundist, millest igaüks mõjutab inimese isiksust. Ta uskus, et 19 neist eksisteerivad ka teistel loomadel, aga 8 üksnes inimestel. Igal ajuosal on kindel koht ning frenoloogid väitsid teadvat iga ajuosa ülesannet. Need hõlmasid enamikku inimelu aspekte alates lõhnatajust kuni religioossuseni ja kalduvuseni mõrvaks.
Kui keegi tuli frenoloogi juurde konsultatsioonile, siis katsus frenoloog tema pead sõrmeotste ja peopesadega, pöörates erilist tähelepanu peas olevatele kühmudele ja mõhnadele. Samuti mõõtis frenoloog inimese pea suurust – seda vahel isegi nihikuga. Seejärel jutustas frenoloog kliendile, missugused kalduvused tollel on ja kuidas ta oma edaspidist elu peaks elama.
Edukad frenoloogid olid tavaliselt tänapäeva mõistes head psühholoogid. Nende isikukirjeldused võisid praktikas olla silmapaistvalt täpsed, kuid see ei tulnud aju uurimisest, vaid kliendi välimuse ja jutu põhjal tehtud järeldustest. Eriti täpsed olid frenoloogi soovitused siis, kui neid anti oma tuttavatele.
Kuigi frenoloogia teooria tunnistati hiljem valeks, on Galli oletus, et isiksus, mõtted ja emotsioonid asuvad ajus, olnud psühholoogia ajaloos oluline samm neuropsühholoogia suunas.
Kālī

Kālī (ka Kālikā) on hindu jumalanna, keda seostatakse igavese energiaga. 
Nimi Kālī tuleb sanskriti keele sõnast "kāla", mis tähendab musta, aega või surma.
Tihti kujutatakse Kālīt tumeda ja vägivaldsena, ta varaseimal hävitava tegelase kehastusel on siiani mõju. 
Kālīt peetakse aja ja muutuste jumalannaks.
Metüültert-butüüleeter

Metüültert-butüüleeter ehk MTBE on värvitu vedelik keemilise valemiga (CH3)3COCH3 / C5H12O, mida kasutatakse kütustes oktaaniarvu tõstjana. 
Aine sulamistemperatuur on –109 ºC ja keemistemperatuur 55 ºC. Isesüttimine toimub temperatuuril 375 ºC.
Fróði Benjaminsen

Fróði Benjaminsen (sündinud 14. detsembril 1977) on Fääri saarte jalgpallur, Fääri saarte jalgpallikoondise kapten. Ta on kaitsemängija.
Ta mängib alates 2008. aastast klubis HB Tórshavn.
Koondisekarjäär.
Benjaminsen hakkas Fääri saarte koondises mängima 1999. Esimese värava koondises lõi ta 21. augustil 2002 sõprusmängus Liechtensteini jalgpallikoondise vastu. 2012. aasta seisuga on ta löönud koondises 5 väravat, kõik eri meeskondadele.
9. septembri 2011 seisuga on Benjaminsen Fääri saarte koondises pidanud 69 kohtumist ja on Fääri saarte rekordinternatsionaalide arvestuses teisel kohal. Esikohal on Óli Johannesen 83 kohtumisega. Koondise resultatiivseimate mängijate arvestuses on Benjaminsen 5. kohal, liider on Rógvi Jacobsen 10 väravaga.
2000. aasta EM-valikturniiril kogusid Fääri saared 3 viiki ja jäid viimaseks.
2002. aasta MM-valikturniiril kogusid Fääri saared 2 võitu ja 1 viigi ning edestasid kõik mängud kaotanud Luksemburgi jalgpallikoondist. Kodus viigistati ka Sloveenia jalgpallikoondisega.
2004. aasta EM-valikturniiril piirdusid Fääri saared üheainsa viigiga, mis saadi naaberriigi Šotimaa jalgpallikoondise vastu kodus, ja jäid viimaseks.
2006. aasta MM-valikturniiril said Fääri saared samuti ühe viigi, võõrsil Küprose jalgpallikoondise vastu, ja jäid alagrupis viimaseks.
2008. aasta EM-valikturniiril kaotasid Fääri saared kõik mängud.
2010. aasta MM-valikturniiril saavutasid Fääri saared ühe võidu Leedu jalgpallikoondise üle ja ühe viigi Austria jalgpallikoondise vastu, mõlemad kodus. Alagrupis jäädi endiselt viimasteks.
7. juunil 2011 lõi Benjaminsen 2012. aasta EM-valikmängul Eesti jalgpallikoondisega penaltist 1:0. Ta lõi ka teise penalti, mille Sergei Pareiko küll tõrjus, kuid Arnbjørn Hansen lõi palli väravasse. Kohtumine lõppes Fääri saarte 2:0 võiduga. Fääri saared saavutasid koduviigi ka Põhja-Iirimaa jalgpallikoondisega, teised mängud nad kaotasid ja jäid alagrupis viimaseks. 6. septembril 2011 lõi Benjaminsen värava ka Serbia jalgpallikoondise vastu, aga see kohtumine lõppes Serbia 3:1 võiduga.
Arnbjørn Hansen

Arnbjørn Hansen (sündinud 27. veebruaril 1986) on Fääri saarte jalgpallur, Fääri saarte jalgpallikoondise ründaja.
Ta mängib alates 2004. aastast klubis EB/Streymur.
9. septembril 2009 lõi ta kohtumises Leedu jalgpallikoondisega oma esimese värava koondises.
7. juunil 2011 lõi ta kohtumises Eesti jalgpallikoondisega mängu teise värava.
Alleks Vallner

Alleks Vallner (kuni 1935. aastani Aleksander Wallner; 9. detsember 1911 Kaagjärve vald, Karula kihelkond, Võrumaa – 2. märts 1986 Valga) oli eesti õpetaja ja kodu-uurija.
Ta lõpetas 1929. aastal Valga Poeglaste Gümnaasiumi, õppis aastatel 1929–1930 Võru Õpetajate Seminaris ning 1930–1932 Tartu Õpetajate Seminaris, lõpetas viimase algkooliõpetaja kutsega.
Alan S. Kaufman

Alan S. Kaufman (sündinud aprillis 1944) on Ameerika psühholoogiaprofessor, kes on mitme intelligentsustesti autor. 
Alan Kaufman on sündinud Brooklynis ja kasvanud üles Long Islandil. Ta sai oma bakalaureusekraadi Pennsylvania Ülikoolist (1965), magistrikraadi hariduspsühholoogias Columbia Ülikoolis (1967) ja doktorikraadi Columbia Ülikoolis (1970), spetsialiseerumisega psühhomeetriale. Tema õpetajad on olnud teiste seas Robert L. Thorndike ja David Wechsler.
Alates 1964. aastast on ta abielus psühholoog Nadeen L. Kaufmaniga. Ta tegi koostööd David Wechsleriga, et redigeerida Wechsleri Laste Intelligentsuseskaalat (Wechsler Intelligence Scale for Children – WISC) ja superviseeris redigeeritud versiooni (WISC-R) standardiseerimist.
TimoCom

TimoCom Soft- und Hardware GmbH on Düsseldorfis asuv Saksa IT-ettevõte. See rajati 1997. aastal ja osutab elektroonilise turu teenuseid transpordiettevõtetele. 
Nimi „Timo” on tulnud ettevõtte asutajate Jens Thiermanni ja Jürgen Moorbrinki nime algustähtedest.
TimoCom on koos veo- ja laobörsiga TC Truck&amp;Cargo Euroopas turuliider. Sihiks on transporditeenuste nõudmise ja pakkumise vahendamine internetiturul. Ettevõte turuks on 44 Euroopa riiki ja töötatakse 24 keeles.
TimoComi peakorter asub Düsseldorfis, esindused asuvad ka Poolas, Tšehhis ja Ungaris ning harukontorid Hispaanias ja Prantsusmaal.
Karl August Wilde

Karl August Wilde (ka Carl August Wilde; 24. november / 5. detsember 1773 Põltsamaa – 27. juuni / 9. juuli 1834 Pilistvere) oli Eesti vaimulik.
Algõpetuse sai ta koduõpetaja käest. Usuteadust õppis ta aastatel 1792–1796 Jena Ülikoolis. Töötas aastatel 1796–1803 koduõpetajana Tartus ning 1804–1810 kreiskooli inspektorina Viljandi ja Pärnu kreisis. Ordineeriti 19. juunil / 1. juulil 1810 õpetajaks.
Oli aastatel 1810–1834 (introdutseeriti 17. juulil / 29. juulil 1810) Pilistvere Andrease koguduse õpetaja.
Isiklikku.
Tema isa Peter Ernst Wilde oli Põltsamaa arst ja esimese eestikeelse ajakirja Lühhike öppetus väljaandja.
Tema onu Johann Heinrich Maximilian Mylius oli Vaivara ja Laiuse õpetaja.
John Cotton Dana

John Cotton Dana (19. august 1856 Woodstock – 21. juuli 1929 Newark) oli mõjukas USA raamatukoguhoidja ja muuseumidirektor, kelle peamine eesmärk oli muuta raamatukogu vastavaks inimeste igapäevaelu vajadustele ja edendada lugemise populaarsust. 
Elu.
1878. aastal lõpetas ta Dartmouth College'i õigusteaduse alal. 1880. aastal suundus ta Denverisse, kus 1889–1898 oli raamatukogu juhataja. Seal tegi ta lugejatel võimalikuks avada raamaturiiuleid, nii et nad said ise endale meelepäraseid raamatuid valida, enne oli see õigus vaid raamatukoguhoidjal. Tema sooviks oli viia raamatukogud 20. sajandisse, muutes nad pulbitsevateks kogukonnakeskusteks, mitte muististe kogudeks, mis pakuvad huvi ainult väiksele ringkonnale. Samuti korraldas ta eraldi ruumi lasteraamatute jaoks.
1898–1902 oli ta raamatukoguhoidja Springfieldis, kus ta jätkas Denveris alustatud tegevust. Ühe muudatusena lasi ta raamatukoguhoones eemaldada mitmed piirded ja muutis seega ruumikujundust avatumaks. Ta pööras palju tähelepanu raamatukogu kasutusmugavuse ja tingimuste parandamisele.
1902. aastast kuni surmani töötas ta Newarki raamatukogus. Ta lõi võõrkeelse kirjanduse kogud immigrantidele ning eraldi ärialase raamatuvaliku. 1909. aastal asutas ta Newarki Muuseumi, mille juhataja ta oli kuni surmani. Muuseumis eksponeeriti ka kaasaegset kunsti ja rahvakunsti. Danale isiklikult moodne kunst ei meeldinud, kuid ta uskus kõikehõlmava muuseumi ideesse.
Dana oli Ameerika Raamatukoguühingu president, mis nüüd annab välja temanimelist auhinda.
Isiklikku.
John Cotton Dana abiellus 1888. aastal, kuid tema naine Adine Rowena Wagener ei olnud hea tervisega ja neil ei olnud lapsi.
Urmas Sepp

Urmas Sepp (29. aprill 1956 – 31. august 2002) oli eesti majandusteadlane. 
Urmas Sepp lõpetas 1978. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna raamatupidamise erialal ökonomisti kutsega, 1983. aastal sai majandusteaduskandidaadiks (väitekiri teemal "Majandusefektiivsuse määratlemine tootmispotentsiaali alusel") ning 1988. aastal majandusdoktoriks (doktoritöö teemal "Majanduskasvu sünteetiliste komponentide kompositsioon").
Aastatel 1980–1984 oli Urmas Sepp Eesti Teaduste Akadeemia Majanduse Instituudi nooremteadur, 1984–1985 grupijuhataja, 1985–1990 vanemteadur, 1990–1991 juhtivteadur ning 1991–1993 makroökonoomika osakonna juhataja. Aastatel 1989–1991 oli ta ühtlasi Tallinna Tehnikaülikooli professor. Alates 1993. aastast oli Urmas Sepp Eesti Panga keskpangapoliitika osakonnajuhataja asetäitja ning hilisem makromajanduse (alates 1999. aastast majandusuuringute) osakonna juhataja. 
Urmas Sepp osales Eesti iseseisvuse algusaastatel majandussüsteemi taasloomises, kuuludes valitsuse majanduskomisjoni, hinnakomisjoni, statistika metoodikakomisjoni ja majandusreformi komiteesse ning osaledes Eesti Tuleviku Kongressi tegevuses.
Urmas Sepp on avaldanud uurimusi erinevates majandusvaldkondades. Oma varasemas teadustöös käsitles ta tootmise efektiivsusega seotud küsimusi. Hiljem keskendus Urmas Sepp peamiselt makromajanduse modelleerimisele, sh käsitledes raha- ja vahetuskursipoliitikaga seotud teemasid. Samuti koostas ta koos professor Vello Venseliga inglise-eesti ja eesti-inglise majandussõnastiku.
Urmas Sepp suri 31. augustil 2002 ja ta maeti 11. septembril 2002 Liiva kalmistule.
August Kirsel

August Kirsel (9. aprill 1891 – 13. aprill 1964) oli eesti õpetaja.
Ta sündis Paistu kihelkonnas Loodi vallas Laane talus. Aastatel 1907–1909 õppis ta Tartu Õpetajate Seminaris ja sai õpetajakutse eksternina Peterburis 1910. Ta täiendas end Tartu Ülikooli kaheaastastel suvekursustel.
August Kirsel oli loodusloo õpetaja Paldiski Ühisreaalgümnaasiumis (1922–1935) ja Paldiski Linna 6-klassilise Algkooli juhataja (1926–1940). Pärast Paldiski linna sundloovutamist Vene sõjaväele oli ta Tääksi 6-klassilise Algkooli juhataja Viljandimaal (1940–1950) ja samas vene keele õpetaja (1951–1961). Tema huvialadeks olid filateelia, male, ravimtaimed.
Johann Heinrich Maximilian Mylius

Johann Heinrich Maximilian Mylius (27. oktoober/7. november 1721 Jena – 9. märts/20. märts 1779 Laiuse) oli Eesti vaimulik.
Mylius immatrikuleeriti 1. veebruaril 1734 alaealisena Jena Ülikooli. Ta oli aastatel 1745–1750 koduõpetajaks Liivimaal (Saaremõisas ja Ropka mõisas). Pärast oma venna, Tartu sündikuse surma läks ta Saksamaale tagasi, kuid mitte kauaks. Ordineeriti 12. mail/23. mai 1753 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1753–1754 (kutsuti 22. jaanuaril/2. veebruaril 1753) Vaivara koguduse õpetaja. Aastatel 1754–1756 oli ta adjunktõpetajaks (Eberhard Reimersi käe all) ning aastatel 1756–1779 õpetajaks Laiuse Püha Jüri koguduses, hooldades aastatel 1756–1758 ka Palamuse Püha Bartholomeuse kogudust.
Laiuse kirikuraamatutes on säilinud tema kirjapandud põhjalikud Laiuse koguduse ajaloolised teated.
Isiklikku.
Tema õepoeg oli Pilistvere Andrease koguduse õpetaja Karl August Wilde, väimees Gottfried Ludwig Philipp Postels oli Maarja-Magdaleena ja Helme koguduse õpetaja. Tema abikaasa Lonetta Sophia isa Ernst Gottlieb Laamann oli Viru-Nigula koguduse õpetaja, abikaasa vanaisa Eberhard Reimers oli Laiuse Püha Jüri koguduse õpetaja.
Poeg med. dr. Carl Gottlieb Mylius (1767–1844) oli Narva linnaarst 1791–1793.
Eberhard Reimers

Eberhard Reimers (19. jaanuar 1687 Tallinn Rootsi kuningriik – 24. veebruar/6. märts 1756 Laiuse Tartu kreis Liivimaa kubermang Venemaa keisririik) oli Eesti vaimulik.
Eberhard Reimers sündis 1687. aastal Tallinnas, Hamburgist pärit kaupmehe, Tallinna raehärra ja bürgermeistri Die(t)rich Reimersi (1646–1710) ja Anna Christina (sünd. Eckholtz) (1658–1690) peres.
Ta lõpetas Tallinnas gümnaasiumi. Usuteadust õppis ta aastast 1705 (immatrikuleeriti 25. mail 1705) Kieli ülikoolis, aastatel 1709–1712 (immatrikuleeriti 28. mail 1709) Halle ülikoolis ja aastatel 1712–1713 (ei immatrikuleeritud) Jena ülikoolis, kus kaitses aastal 1713 magistriväitekirja. Oli aastatel 1714–1715 Tallinna Linna Keiserlikus Gümnaasiumis kreeka keele professor. Ordineeriti aastal 1716 Tallinnas õpetajaks.
Ta oli aastatel 1716–1756 Laiuse Püha Jüri koguduse õpetaja, ent hoolitses ka Palamuse Püha Bartholomeuse koguduse ning aastal 1725 Maarja-Magdaleena koguduse eest. 1748. aastal nimetati ta Tartumaa III praostkonna praostiks, selles ametis oli ta surmani. Ühtlasi tegutses ta ka Tartu ühendatud kroonu- ja linnakooli inspektorina. Ta suri aastal 1756 ning maeti Laiuse kirikusse altari ette.
Isiklikku.
Tema tütre Juliana mees Ernst Gottlieb Laamann oli Viru-Nigula koguduse õpetaja, tütretütre mees Johann Heinrich Maximilian Mylius Laiuse Püha Jüri koguduse õpetaja. Tema tütre Margarethe Dorothea mees oli Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja Christoph Mertzig.
Itaú Unibanco

Itaú Unibanco on Brasiilia suurim pank ja suuruselt kümnes pank maailmas.
Panga peakontor asub São Paulos. Lisaks on pangal esindused New Yorgis, Paraguay pealinnas Asunciónis, Argentinas Buenos Aireses, Uruguay pealinnas Montevideos, Santiago de Chiles, Kaimanisaartel, Bahama pealinnas Nassaus, Lissabonis, Londonis, Luxembourgis, Dubais, Hongkongis, Shanghais ja Tokyos.
Itaú Unibanco aktsiaid noteeritakse São Paulo BM&amp;F Bovespa börsil (sümbolid ITUB3, ITUB4), aktsia hind kuulub börsi indeksi Bovespa indeksi koosseisu. Samuti noteeritakse Itaú Unibanco aktsiaid New Yorgi börsil (sümbol ITUB).
Tamron

Tamron (Tamron Co., Ltd.) on Jaapani optikaettevõte, mis toodab fotoobjektiive, läätsesid ja optiliste seadmete elemente. 
Ettevõtte peakontor asub Saitama prefektuuri Saitama linnas. Suurim aktsiapaketi hoidja on Sony. 
Tamroni objektiivid sobivad nii Canoni, Nikoni, Pentaxi kui ka Sony peegelkaameratele. Ligi pooled Tamroni objektiividest on kasutatavad kõigi digipeegelkaamerate ning ka 35 mm filmi kasutavate peegelkaamerate ees. Pooled valikus olevad objektiivid on aga valmistatud spetsiaalselt APS-C mõõdus sensoritega digitaalsetele peegelkaameratele.
Ettevõtte nimi on tuletatud ettevõtte asutaja ja peaoptiku Uhyoue Tamura perekonnanimest.
Tamroni ametlik importija Eestis on Nordic Digital AS, millele kuulub tehnikapoodide kett Photopoint.
Innovaatilised lahendused.
Tamroni objektiivides on kasutusel palju innovaatilisi lahendusi.
Frans Sammut

Frans Sammut (19. november 1945 Ħaż-Żebbuġ, Malta – 4. mai 2011 Malta) oli Malta kirjanik.
Elu.
Frans Sammut õppis Zebbugi algkoolis, St Aloysiuse kolledžis, St Michaeli õpetajate kolledžis, Malta Ülikoolis (bakalaureus teoloogia alal, magister pedagoogika alal) ja Perugia Ülikoolis (diplom itaalia keele õpetamiseks välismaal).
Sammut pälvis esimese tunnustusavalduse 1960. aastate lõpus, olles Moviment Qawmien Letterarju ('kirjandusliku taassünni liikumine') kaasasutaja. Hiljem töötas ta Akkademja tal-Malti (Malta keeleakadeemia) sekretärina. Aastatel 1996–1998 oli ta Malta peaministri konsultant.
Ta oli abielus Catherine Cachiaga, neil sündis kaks poega: Mark A. Sammut ja Jean-Pierre.
Teosed.
Sammut avaldas arvukalt teoseid, sealhulgas bestsellerist romaani "Il-Gagga" ("Puur"), millel põhineb Mario Azzopardi 1971. aastal lavastatud film; Rothmani preemia võitnud "Samuraj"; "Paceville", mis võitis valitsuse kirjandusmedali, ja "II-Ħolma Maltija" ("Malta unistus"), mille kohta kirjanduskriitik Norbert Ellul-Vicenti kirjutas: "Malta kirjanduses ei ole midagi suuremat."
Endine peaminister ja näitekirjanik Alfred Sant loeb seda Sammuti tippteoseks ja briti autor ning luuletaja Marjorie Boulton nimetab seda kolossaalseks tööks.
Sammut on avaldanud ka rea lühijutte: "Labirint" ("Labürint"), "Newbiet" ("Aastaajad") ja "Ħrejjef Żminijietna" ("Meie aja lood").
Tema mitteilukirjanduslike tööde hulka kuuluvad "Ir-Rivoluzzjoni Franċiża: il-Ġrajja u t-Tifsira" ("Prantsuse revolutsioon: ajalugu ja tähendus"), "Bonaparti f'Malta" ("Bonaparte Maltal"), mille tõlge prantsuse keelde "Bonaparte à Malte" avaldati aastal 2008 ja "On The Da Vinci Code" (2006), kakskeelne (inglise ja malta) kommentaar rahvusvahelisele bestsellerile. Samuti toimetas ta Mikiel Anton Vassalli "Lexiconi". Vassalli (surn. 1829) loetakse malta keele isaks. 2006. aastal avaldati Sammuti Vassalli "Motti, Aforismi e Proverbii Maltesi" tõlge pealkirja "Għajdun il-Għaqal, Kliem il-Għerf u Qwiel Maltin" all. Aastal 2007 esindas tema "Il-Ħolma Maltija" tõlge ("La Malta Revo") Maltat esperanto klassikaliste kirjandustööde kogumikus, mille avaldas New Yorgis Mondal. 2008. aastal anti tema "Il-Gaġġa" viiendat korda välja. 2009. aastal esitles Sammut Pietru Caxaro poeemi "Xidew il-qada" (tuntud ka kui "Il-Kantilena"), kõige vanema malta keeles kirjutatud dokumendi revolutsioonilist interpretatsiooni.
Viimased sõnad.
Frans Sammuti kuulsad viimsed sõnad on: "Minu naine ja mina peaksime minema Jeruusalemma, aga näib, et plaanid on muutunud. Nüüd lähen taevasesse Jeruusalemma."
Endine Malta Ülikooli rektor, filosoofiaprofessor ja üks tähtsamaid Malta intellektuaale Peter Serracino Inglott reageeris sellele järgmiste sõnadega: "Ma mõistsin, et vahel on pisarad ja naer võrdväärsed."
Tõnu Keskküla

Tõnu Keskküla (29. detsember 1938 Paide – 1. juuni 2011) oli inseneriteadlane ja õppejõud.
Tõnu Keskküla lõpetas 1957. aastal Paide Keskkooli. 1962. aastal lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonna ja 1968. aastal kaitses ta TPI-s tehnikateaduste kandidaadi väitekirja "Metallist silindriliste katusekattekoorikute töö uurimine", mille juhendaja oli professor Johannes Aare.
1969. aastast töötas ta Eesti Põllumajanduse Akadeemias, õpetades algul ehituskonstruktsioone, hiljem ka muid ehitusega seotud aineid. 1988. aastal sai tal kaante vahele doktoritöö teemal "Põllumajanduslike tootmishoonete töövõime ENSV-s", mille ta kaitses Moskvas. Hiljem oli Eesti Maaülikooli maaehituse professor.
Tema projekteerimistöödest on tuntumad Tartu Ülikooli Botaanikaaia palmimaja, mis tunnistati 1984. aasta parimaks ehitiseks Eestis, ja Võru-Kubija laululava. Ta oli hästi kursis reaalse elu probleemidega ja pakkus välja uusi lahendusi, millest kaks said patendid.
Eleanor Gibson

Eleanor J. Gibson (7. detsember 1910 Peoria, Illinois, USA – 30. detsember 2002 Columbia, Lõuna-Carolina, USA) oli Ameerika psühholoog.
Töö ja õpingud.
Õppis Kurt Koffka, Fritz Heideri ja James Gibsoni käe all. Viimasega neist hiljem ka abiellus. Lõpetas Yale'i Ülikooli Ph.D kraadiga 1938. aastal ja töötas õpetajana Cornelli Ülikoolis kuni 1980. aastani, mil ta pensionile läks.
1982 kutsuti ta Pekingisse, et õpetada Hiinas psühholoogidele viimaseid uurimisteooriaid ja -tehnikaid.
1992 sai autasu.
Tema panus on väga oluline just imikute ja väikelaste taju uurimise osas. Ta on tuntuks saanud "visuaalse kuristiku" ("visual cliff") eksperimendiga, milles loomad ja imikud tajusid visuaalse kuristiku äärt ning vältisid seda. Uuringu tulemusena leiti, et taju on oma olemuselt kohanemisvõimeline protsess või nagu Gibson seda selgitas: "Me tajume, et õppida, ja õpime, et tajuda."
Koos abikaasa James J. Gibsoniga töötas välja tajulise õppimise kontseptsiooni, mis toimub läbi diferentseerumise.
Perekond.
17. septembril 1932 abiellus James Gibsoniga. Neil on kaks last: James J. ja Jean Grier.
Artiklid.
Otsingumootori "Publish or Perish" kohaselt on Eleanor J. Gibson osalenud 255 artikli kirjutamisel. Tema publikatsioonidele on viidatud 10 711 korda, see teeb ligikaudu 42 viidet iga artikli kohta. Tema mõjukuse indeks (h-indeks) on 46. Kõige mõjukamat artiklit "The Visual Cliff" on tsiteeritud 487 korral.