tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
LP

LP (lühend ingliskeelsest fraasist "long play") on teatav vinüülplaat. LP diameeter on 25 või 30 cm ja esialgu mahutas see kummalgi küljel 22 minutit helisalvestist, hiljem mõned minutid enam. LP võeti kasutusele 1948. aastal.
Väikemõisa mõis

Väikemõisa mõis (saksa keeles "Kleinhof") oli Karula mõisa poolmõis Viljandi kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb mõis Viljandi maakonda Viljandi valda.
Mõis rajati 19. sajandi lõpul. 1904. aastal sai mõisa omanikuks Karula mõisa omanik Alexander von Helmersen.
Mõisa heimatstiilis peahoone valmis 1902. aastal arhitekt Rudolf von Engelhardti projekti järgi.
Eesti NSV ajal tegutses mõisahoones Väikemõisa väikelastekodu.
Kajari Klettenberg

Kajari Klettenberg (sündinud 1966) on Eesti sõjaväelane (kolonel).
Ta on lõpetanud 1984. aastal Johann Köleri nimelise Viljandi 4. Keskkooli.
1992. aastast on ta Eesti Kaitseväe tegevteenistuses, teeninud Kuperjanovi Üksik-jalaväepataljoni pioneerirühma ülemana, Kaitseliidu peastaabi pioneeriteenistuse ülemana, Tartu Üksik-jalaväepataljoni ülemana ja Maaväe Staabi pioneeriteenistuse ülemana.
Aastatel 2005–2007 oli ta Kaitseliidu Tallinna Maleva pealik ja 2007–2013 Kaitseliidu peastaabi ülem. 2012. aastal täitis Klettenberg ajutiselt Kaitseliidu ülema kohuseid. 
2014. aastast teenis Klettenberg Eesti kaitseatašeena Ameerika Ühendriikides.
Erinewus

Erinewus (prantsuse keeles "différance") on tõlkija Hasso Krulli poolt eesti keeles kasutusele võetud termin tähenduste ebapüsivuse mõiste jaoks Jacques Derrida teksti "Positsioonid" tõlkes. 
"Erinewus" tähendab Jacques Derridal (1930–2004) ja dekonstruktsionismis, et tekstidel pole täpset ega lõplikku tähendust ja neid saab mitmeti tõlgendada. Derrida hakkas mõistet "erinewus" ("différance") kasutama oma teoses "Grammatoloogia" (1967), kus ta kritiseeris õhtumaa filosoofias metafüüsikalisi süsteeme, milles tähendus taandatakse ühele mõistele või mõtlemisvormile. 
"Erinev" ("différent") ja "erinew" ("différant") tuletuvad prantsuse tegusõna "différer" kahest erinevast kasutusvõimalusest, mille tõttu see võib märkida nii tähenduse erinemist kui ka tähenduse edasilükkamist. 
Edasilükkamine seisneb Derrida järgi binaarsele opositsioonile omases kohalolu edasilükkamises, mis on erinevuse tekkega samaaegne:
Jenni Vartiainen

Jenni Mari Vartiainen (sündinud 20. märtsil 1983 Kuopios) on soome laulja ja laulukirjutaja. 
Ta sai tuntuks tüdrukuteansambli Gimmel liikmena (2002–2004). 
Aastal 2007 alustas ta soolokarjääri ja avaldas oma esimese sooloalbumi "Ihmisten edessä", mille parim koht Soome ametlikus muusikaedetabelis oli kuues. Järgmine album "Seili" (2010) jõudis edetabelis esikohale, seda müüdi rohkem kui 145 000 tükki ja see tõusis Soome muusikaajaloos kõige rohkem müüdud 30 heliplaadi hulka. Oktoobris 2013 ilmus tema kolmas album "Terra", mis läks kohe esimesel nädalal edetabeli tippu.
Vartiainen on saanud 9 Emma auhinda, mis on Soome tähtsaim muusikaauhind, tema plaate on ostetud kokku üle 300 000 ning tema nimi on jõudnud Soome muusikaajaloo 70 kõige populaarsema muusikaartisti hulka.
Beata Szydło

Beata Maria Szydło (sündinud 15. aprillil 1963 Oświęcimis) on Poola poliitik (Õigus ja Õiglus), kes oli 16. novembrist 2015 kuni 11. detsembrini 2017 Poola peaminister. 11. detsembrist 2017 kuni 4. juunini 2019 oli ta asepeaminister Mateusz Morawiecki valitsuses. Alates juulist 2019 on ta Euroopa Parlamendi liige.
Ta sündis aastal 1963 Oświęcimis (asub Väike-Poola vojevoodkonnas). Aastal 1987 abiellus ta Edward Szydłoga; neil on kaks poega. 
Ta lõpetas aastal 1989 Krakówis asuva Jagiełło ülikooli etnograafia teaduskonna. Aastatel 1989–1995 oli ta Jagiełło ülikool filosoofia- ja ajalooteaduskonna aspirant. Aastal 1997 lõpetas ta Varssavis Kõrgema Kaubanduskooli, kus õppis kultuurijuhiks. Aastal 2001 lõpetas ta Krakówi Majandusakadeemia, kus tema erialaks olid territoriaalsed omavalitsused Euroopa Liidus.
Aastail 1987–1995 töötas ta Krakówi ajaloomuuseumis assistendina. Järgmiseks töökohaks oli Libiążi kultuurikeskus. Aastail 1997–1998 töötas ta Brzeszcze kultuuriosakonnas. Aastal 1998 sai temast Brzeszcze linnapea; sellele kohale jäi ta aastani 2005.
Aastal 2005 astus ta erakonda Õigus ja Õiglus. Selle koosseisus valiti ta seimi V, VI, VII ja VIII koosseisu. Aastal 2010 sai temast erakonna asepresident.
Žemaičių Naumiestise vald

Žemaičių Naumiestise vald (leedu keeles "Žemaičių Naumiesčio seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Šilutė rajoonis.
Valla pindala on 89 km². 2011. aasta seisuga elas seal 3281 inimest. Valla keskuseks on Žemaičių Naumiestise alev (2011. aastal oli seal 1373 elanikku), vallamaja asub aadressil Klaipėdos g.1. Vallavanem on Jonas Budreckas.
Armageddon

Harmagedon on Johannese ilmutuse raamatus paik, kus toimub viimsepäeva lahing.
Franz Dahlem

Franz Dahlem (14. jaanuar 1892 Rohrbach (tänapäeval Rohrbach-lès-Bitche, Lorraine, Prantsusmaa) – 17. detsember 1981 Ida-Berliin) oli saksa kommunistlik poliitik ja Saksa DV riigitegelane.
Franz Dahlem sündis tol ajal Saksamaale kuulunud Lotringis pöörmeseadja perekonnas. Reaalkooli lõpetamise järel õppis ta aastatel 1911–1913 kaubandust. 1913. aastal astus ta Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse. 1914–1918 võttis Franz Dahlem mobiliseerituna osa Esimesest maailmasõjast. 1917. aastal astus ta Saksamaa Sõltumatusse Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse, mille Keskkomiteesse ta alates 1919. aastast kuulus. Novembrirevolutsiooni ajal valiti Dahlem Kölni Tööliste ja Soldatite Nõukogusse.
1920. aasta detsembris astus Franz Dahlem Saksamaa Kommunistlikku Parteisse. 1921–1924 oli ta Preisi Maapäeva liige. 1925. aastal sai ta kommunistliku partei organisatsiooniosakonna juhatajaks. 1927. aastal sai temast Saksamaa Kommunistliku Partei Keskkomitee Liige. 1928–1933 oli Dahlem Riigipäeva liige. 1929. aastal valiti ta Saksamaa Kommunistliku Partei Keskkomitee Poliitbüroo liikmeks. 1930–1932 oli ta Revolutsioonilise Ametiühinguopositsiooni (Revolutionäre Gewerkschaftsopposition) juhataja.
Natsionaalsotsialistide võimuletuleku järel põgenes Franz Dahlem 1933. aastal Prantsusmaale, kus ta Pariisis juhtis Saksamaa Kommunistliku Partei välismaaorganisatsiooni. 1934. aastal osales põrandaaluses parteitöös Saksamaal, hiljem elas Prahas. 1937–1939 võttis ta osa Hispaania kodusõjast, kus ta kuulus internatsionaalsete brigaadide poliitjuhtkonda. 
1939. aastal interneeriti Franz Dahlem Prantsusmaal ja 1942. aastal anti ta Gestapole välja. 1943–1945 peeti teda kinni Mauthauseni koonduslaagris.
1945. aastal valiti Franz Dahlem Saksamaa Kommunistliku Partei sekretariaati. 1946. aastal etendas ta otsustavat osa kommunistide ja sotsiaaldemokraatide ühendamisel loodud Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei moodustamisel. Alates 1949. aasta jaanuarist oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liige. 1949–1953 oli Dahlem Rahvakoja (parlamendi) liige.
1953. aastal jäi Franz Dahlem parteisiseses võimuvõitluses Walter Ulbrichtile alla ja vabastati kõigilt ametikohtadelt. 1957. aastal ta rehabiliteeriti ja võeti uuesti Keskkomitee liikmeks. 1963–1976 oli ta Rahvakoja liige. Alates 1957. aastast oli ta Kõrg- ja Keskerihariduse Ministeeriumi riigisekretäri asetäitja, 1967–1974 kõrg- ja keskerihariduse ministri asetäitja. 1977. aastal avaldas ta kaheköitelise mälestusteraamatu "Am Vorabend des Zweiten Weltkrieges" ("Teise maailmasõja eelõhtul"). 1982. aastal ilmus postuumselt mälestusteraamat "Jugendjahre. Vom katholischen Arbeiterjungen zum proletarischen Revolutionär." ("Noorusaastad. Katoliiklikust töölisnoorukist proletaarseks revolutsionääriks.").
Arhitektuuribüroo

Arhitektuuribüroo (harvem ka "arhitektibüroo", "arhitektuurifirma") on ettevõte, kes on palganud ühe või rohkem litsentseeritud arhitekti ja tegeleb arhitektuuri valdkonnaga.
Distrikt

Distrikt (ladina sõnast "districtus") on mitmetähenduslik sõna:
Eterniit

Eterniit ehk asbesttsement on portlandtsemendi ja asbesti (10-20%) segust tehtud tsementkivi. 
Eterniidist tehakse näiteks katuse- ja seinakatteplaate, torusid. 
Eestis on eterniiti tootnud Kunda tsemenditehas.
Pariisi terrorirünnakud (november 2015)

Pariisi terrorirünnakud olid 13. novembri 2015 hilisõhtul mitmel pool Pariisis erinevate vahenditega (relvad, käsigranaadid, pommivööd) inimeste elu vastu suunatud ja toime pandud terrorirünnakud. Rünnakutes sai surma vähemalt 129 inimest ja haavata umbes 300 inimest. 17. novembri seisuga oli kahtlustavate tabamisse kaasatud umbes 115 000 julgeolekutöötajat. 
Prantsusmaa president François Hollande, kes evakueeriti Saksamaa-Prantsusmaa jalgpallimatši ajal rahvusstaadionilt Stade de France, mille lähedal õhtul üks esimesi plahvatusi kärgatas, andis allikate sõnul hilisõhtul valitsuskabineti kriisikohtumise järel käsu mobiliseerida sõjavägi ja kasutada kõiki "vajalikke meetmeid", et vältida terroriaktide jätkumist.
CNN-i teatel ründasid džihadistid inimesi rahvusstaadioni lähedal, südalinna Bataclani teatri saalis, Rue de Charonne'il ning Le Carilloni, Le Petit Cambodge ja La Casa Nostra restoranis.
Esialgsetel andmetel loeti kokku 8 terroristi: kaheksas enesetaputerrorist olevat detoneerinud pommivöö Boulevard Voltaire'il.
Karl Schirdewan

Karl Schirdewan (sünninimi Karl Arentz; 14. mai 1907 Stettin (tänapäeval Szczecin, Poola) – 14. juuli 1998 Potsdam) oli Saksa DV riigitegelane.
Karl Schirdewan oli vallaslaps. Ta ema Josephine Arentz loobus pojast ja andis ta kasvatada Schirdewanide perekonda. Rahvakooli lõpetamise järel õppis Schirdewan 1922–1924 Breslaus kaubandust. 1923. aastal astus ta Saksamaa Kommunistlikku Noorsooliitu ja 1925. aastal Saksamaa Kommunistlikku Parteisse. 1926–1929 töötas ta Breslaus jooksupoisi ja bürooabilisena, 1929–1931 oli töötu. Alates 1928. aastast kuulus ta Saksamaa Kommunistliku Noorsooliidu juhtkonda, oli selle Sileesia piirkonna esimees. 1931–1932 juhatas ta Saksamaa Kommunistliku Noorsooliidu kirjastust Junge Garde. Seejärel oli mitmel juhtival ametikohal Saksamaa Kommunistlikus Noorsooliidus.
Natsionaalsotsialistide võimuletuleku järel jätkas Karl Schirdewan põrandaalust poliitilist tegevust. 1934. aastal ta vahistati, 10. mai 1934 karistati teda kolmeaastase vabaduskaotusega. Vabaduskaotuse ärakandmise järel peeti teda 1937–1945 kinni koonduslaagrites. 
Vangilaagrist vabanemise järel sai Karl Schirdewanist Saksamaa Kommunistliku Partei Keskkomitee liige. Kommunistide ja sotsiaaldemokraatide sundliitmise järel 1946. aastal sai ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmeks. Alates 1947. aastast juhtis Schirdewan töögruppi, mis uuris illegaalset parteitööd. Alates 1949. aastast oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Eestseisus läänekomisjoni juhataja asetäitja ja alates 1950. aastast Keskkomitee lääneosakonna juhataja. 1952. aastal sai ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Saksimaa ja Leipzigi piirkonnaorganisatsiooni juhatajaks.
1953. aasta juulis sai Kari Schirdewan Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liikmeks. Ta oli 1953–1958 Keskkomitee juhtivate organite ja kaadri sekretär. 1954–1957 oli ta Keskkomitee julgeolekukomisjoni liige. 1952–1958 oli ta ka Rahvakoja (parlamendi) liige.
1950. aastad olid Karl Schirdewani poliitilise karjääri tippaeg, ta tõusis parteijuhi Walter Ulbrichti järel teiseks võimumeheks riigis. Ent Schirdewan kaotas võimuvõitluse Ulbrichtiga ja Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei 35. pleenumil 6. veebruaril 1958 vabastati ta fraktsioonilises tegevuses süüdistatunata kõigist ametitest.
1958–1965 oli Karl Schirdewan Riikliku Arhiividevalitsuse juhataja Potsdamis. 1965. aastal jäi ta pensionile. 1976. aastal kustutati tema parteiline karistus. 20. jaanuaril 1990 rehabiliteeris Demokraatliku Sotsialismi Partei vahekomisjon Karl Schirdewani ja ta sai partei vanematekogu liikmeks.
Rakvere JK Tarvas III

Rakvere JK Tarvas III oli Eesti jalgpalliklubi Rakvere JK Tarvas teine duubelmeeskond, mis tegutses 2012. aastal.
Pedro Morenés

Pedro de Morenés y Álvarez de Eulate (sündinud 17. septembril 1948 Las Arenases) on Hispaania poliitik (Rahvapartei). Ta oli 22. detsembrist 2011 kuni 4. novembrini 2016 Hispaania kaitseminister.
Ta sündis 1948. aastal Las Arenases (asub Bizkaia provintsis Baski autonoomses piirkonnas Hispaanias). Ta on lõpetanud Navarra ülikooli õigusteaduskonna, hiljem on ta õppinud ärijuhtimist Deustu Ülikoolis.
Ta tegeles 1974. aastast ettevõtlusega laevaehituses. 1980. aastatel töötas ta advokaadikontoris, 1990. aastate alguses laevaehitustööstuses.
Aastatel 1996–2000 töötas ta Hispaania kaitseministeeriumis riigisekretärina (Eesti mõttes kantslerina), seejärel töötas ta 2004. aastani Hispaania siseministeeriumis. Aastatel 2004–2011 töötas ta taas laevaehitustööstuses.
22. detsembrist 2011 määrati ta Hispaania kaitseministri ametikohale. See põhjustas kõva kriitikat, kuna ta oli (seoses varasema töökohaga) müünud kobarpomme Liibüa diktaatorile Mu‘ammar al-Qadhdhāfīle, mida too kasutas tsiviilelanikkonna vastu.
Isiklikku.
Ta on abielus ja tal on kolm last.
FCI Tallinn III

Tallinna FC Infonet III oli Eesti jalgpalliklubi Tallinna FC Infonet teine duubelmeeskond.
2017. aastal seoses põhimeeskonna liitumisega FC Levadiaga kadus teine duubelmeeskond.
Pragmadialektika

Pragmadialektika on Frans H. van Eemereni ja Rob Grotendoorsti töödest alguse saanud argumentatsiooniteooria suund.
Pragmadialektika sisu ja eripära.
Arvamuste lahknevused tuleb lahendada, et mitte muutuda intellektuaalselt isoleerituks ja vaimselt loiuks. Arvamuse lahknemise kõrvaldamiseks peavad erinevad vaatekohad olema võimalikult selgelt väljendatud, tavaliselt sõnades. Siis saab põhimõtteliselt igaüks endale selgeks teha, mis on vaidluse all. Kui vaidlejad tahavad arvamuste lahknevust lahendada, siis nad peavad olema valmis mõttevahetuseks. Lihtsaimal kujul tähendab see, et vaatekoha esitaja peab olema valmis seda kaitsma ja selle kahtluse alla seadja seda kaitsma. Iga arvamuste lahknevus saab areneda sõnaliseks vaidluseks. Täisvereline vaidlus eeldab, et keegi on kellegi vaatekoha kahtluse alla seadnud. Arvamuste lahknemise kõrvaldamise eeldus on vaidlus ning ühine jõupingutus lahknevuse lahendamiseks. Vaidlus on lahkheli artikuleeritud kuju, mis saab anda panuse intellektuaalsesse progressi. Tõsi küll, lahendus võib tekitada uusi arvamuste lahknevusi. Ideaaljuhul ongi vaidluse lahendamine ajutine vaheaste pidevas intellektuaalses progressis. Et vaidluse lahendus oleks intellektuaalselt rahuldav, peab vaidlus olema arutelu, milles arutuse all olevat vaatekohta kaitstakse ja rünnatakse, ehk argumenteeritud arutelu. Argumenteeritud arutelus püütakse argumenteeritud väidete abil teineteist veenda arutuse all oleva arvamuse aktsepteeritavuses või mitteaktsepteeritavuses. Argumenteeritud väited on mõeldud arvamust kuulaja veenmiseks õigustama või kummutama. Nendega näidatakse kavatsust ühiselt lahendust leida, usku, et arvamuste aktsepteeritavus ei sõltu, eelarvamustest, traditsioonidest ja kontrollimatutest emotsioonidest, vaid ratsionaalsetest õigustustest ja kuumutustest. Eelarvamustel jne võib arutelus muidugi oma osa olla, kuid mitte kunagi otsustav. Aruteludes võib olla ka muud juttu, eriti kasulikud on näiteks informatiivsed küsimused, täpsustamispalved ja selgitused. (van Eemeren, Grootendorst 1984:1–2)
Pragmadialektikat huvitavad keelekasutuse need aspektid, mis puutuvad vaidluste lahendamisse, ja arutelu täiustamise meetodid. Selle loojad püüdsid vastata järgmistele küsimustele. Kas argumentatsiooni tuleb võtta illokutiivse kõneaktina ja millistel tingimustel saab lausungite jada vaadelda argumentatsioonina? Millises suhtes on argumenteerimine kui illokutsioon ja veenmine kui perlokutsioon? Kuidas analüüsida, kuidas arutelu on kulgenud ja milline osa on kummalgi osapoolel olnud vaidluse lahendamises? Milline lähenemine väljaütlemata eeldustele võimaldab anda head juhised nende väljaütlemiseks? Milline käitumiskoodeks tagaks, et arutlejad käituksid ratsionaalsete arutlejatena: milliseid kõneakte nad peaksid vältima? (van Eemeren, Grootendorst 1984:2–4)
Paide JK

Paide JK oli Eesti jalgpalliklubi, mis tegutses Paides.
Keevise tänav

Keevise tänav on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Ülemiste asumis Tallinna lennujaama lähedal. See saab alguse Suur-Sõjamäe tänavalt ja lõpeb Lennujaama teel.
Keevise tänav sai nime 22. veebruaril 1997. Tänava nimi kuulub metallitööstuseteemaliste nimede sarja.
Aadressil Keevise tänav 2 asub Emili Kool.
Aadressil Keevise tänav 9 asub Tallinna islami keskus.
Mööda tänavat kulgeb lennujaama trammiliin, mis avati 2017. aastal. Teetööde ja Vanasadama trammiliini rajamise tõttu katkestati trammiliiklus 2023. aasta suvel. Katkestust pikendas Rail Balticu terminali ehitus ning trammitee avatakse taas arvatavasti 2026. aasta suvel.
Sepise tänav

Sepise tänav on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Ülemiste asumis, Tallinna lennujaama lähedal.
Sepise tänav sai nime 10. jaanuaril 1997. Tänava nimi kuulub metallitööstuse teemaliste nimede sarja.
Lennujaama tee

Lennujaama tee on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Ülemiste asumis, Tallinna lennujaama lähedal. Tee suundub vana lennujaamahoone juurde.
Lennujaama tee sai nime 1958. aastal.
Lennujaama tee 2, asub Ülemiste Hotell.
Lennujaama tee 12, asub Vana Tallinna lennujaama reisijatehoone. Tallinna Ülemiste lennujaama reisijatehoonet kavandati juba enne teist maailmasõda, kuid kavandatud ehitus lõpetati peale teist maailmasõda. Reisijatehoone interjööris domineerib esinduslik läbi kahe korruse ulatuv saal, sh. on interjööris kaks suurt maali Richard Sagritsa “Tallinna vaade” ja Viktor Karruse “Moskva vaade” ning rikkaliku kujundusega metall-lühtrid .
Nõva kirik

Nõva Püha Olevi kirik on Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Nõva külas asuv puust luteri kirik, ühtlasi Mandri-Eesti vanim puukirik. Kirik ehitati 18. sajandil, hinnanguliselt 1750 paiku.
Kirikut kasutab EELK Nõva Püha Olevi kogudus.
Kirikus asub arvukalt kultuurimälestiseks tunnistatud asju, näiteks kaks tornikella. Kirikust põhjas asub Nõva Vabadussõja mälestussammas.
Karksi-Nuia Püha Aleksei kirik

Karksi-Nuia Püha Aleksei kirik on EAÕK haldusalasse kuuluv õigeusu kirik Karksi kihelkonnas Pärnumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Karksi-Nuia linnas Mulgi vallas Viljandi maakonnas.
Ajalugu.
Kirik ehitati 1868. aastal arhitekt Apollon Edelsoni projekti järgi. Pärnumaale on samasuguse projekti järgi ehitatud veel Kalli, Uduvere ja Vändra õigeusu kirik.
Kirikuhoone ehitus maksis 12 000 rubla, ehitaja oli Riia kaupmees Lomonossov ja see valmis 1876. aastal. Kiriku pühitses pärast hoone vastuvõtmist 1876. aastal Riia ja Miitavi piiskop Filaret (Filaretov) Moskva ja kogu Venemaa metropoliidi Aleksei auks.
Kirjeldus.
Kirik on ristkülikukujulise põhiplaaniga. Lääneküljes paikneb eenduv kellatorn, mis allosas on ruudukujulise läbilõikega, ülaosas aga hulknurkne. Ümarkaarte ja ümmarguste aknaavadega torni katab plekk-kiiver. Väike telk-kiivriga tornike paikneb ka pikihoone altaripoolses otsas.
Kirik on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Karksi-Nuia Püha Aleksei kirikut kasutab EAÕK Karksi-Nuia Püha Aleksei kogudus.
Kolu mõis (Türi)

Kolu mõis (saksa keeles "Kollo") oli rüütlimõis Türi kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb mõis Järva maakonda Türi valda.
Mõisa peahoone tunnistati 1998. aastal kultuurimälestiseks.
Ajalugu.
Kolu mõisat on esmamainitud 1639. aastal, mil selle omanik oli Peter Grote. 17. sajandi lõpul mõis riigistati, kuid 1730. aastatest peale oli see jälle Grotenhielmide käes. 18. sajandi lõpul oli mõisal mitmeid valdajaid, kuni Eduard von Middendorff selle 1875. aastal ostis. Mõisa viimane omanik oli tema tütar Elisabeth von Schilling.
Pärast mõisa võõrandamist 1919. aastal asus endises härrastemajas kool.
Alates 1996. aastast on mõisahoone eravalduses.
Mõisakompleks.
Mõisa ühekorruseline historitsistlik peahoone ehitati 1890. aastal (arhitekt Erwin Bernhard). Praegune peahoone ehitati uuesti pärast 1905. aasta mahapõlemist.
Kõrvalhoonetest on säilinud vaid mõned, sealhulgas klassitsistlik sammastikuga ait. Park on segastiilis ja praeguseks ulatuslikult rekonstrueeritud, istutatud on palju uusi puid.
Välislingid.
Karksi mõis

Karksi mõis (saksa keeles "Schloß Karkus") oli rüütlimõis Karksi kihelkonnas Pärnumaal. Nüüdisajal jääb mõis Viljandi maakonda Mulgi valda.
Mõis kujunes purustatud Karksi linnuse juurde pärast Põhjasõda. 1798. aastal oli mõisaomanik Johann von Weidemeier, 1799. aastal pantis krahv Lacy ja 1800. aastal August Friedrich von Sievers pantisid Karksi mõisa krahv Karl Wilhelm von Duntenile (1761–1830), kes 1807. aastal ka ostis mõisa.
1820. aastal krahv Karl von Dunten pantis Karksi mõisa kümneks aastaks, oma vennale krahv Georg von Duntenile (1766–1845), kes ka 1821. aastal ostis mõisa. Georg von Dunteni testamendiga loodi 1838. aastast Karksi mõisast majoraatvaldus. 1895. aastal päris mõisa, krahv Karl Georg Ludwig Eugen von Dunteni (1829–1895), vend krahv Paul Georg Hyacinth Dunten (1833–1904) ning 1905. aastal omandas Karksi fideikomissmõisa krahv Reinhard Wilhelm Eugen Jakob von Dunten, vabahärra Dalwigk-Schauenburg-Lichtenfels (1864−1922).
Mõisa ühekorruseline puidust barokne peahoone on tänapäevaks hävinud. Mõisahoonetest on säilinud valitsejamaja ja ait.
Kärsu mõis

Kärsu mõis (saksa keeles "Kersel") oli Voltveti mõisa kõrvalmõis Saarde kihelkonnas Pärnumaal. Nüüdisajal jääb mõis Pärnu maakonda Saarde valda.
Konrad Szymański

Konrad Krzysztof Szymański (sündinud 6. detsembril 1969 Kaliszis) on Poola poliitik (erakonnas Õigus ja Õiglus). Ta asus novembris 2015 Poola Euroopa asjade ministri ametikohale. Sellel ametikohal oli ta kuni 13. oktoobrini 2022.
Ta on pärit Suur-Poola vojevoodkonnast). Ta lõpetas aastal 1995 Adam Mickiewiczi nimelise Poznańi Ülikooli õigusteaduse magistrina. Aastatel 2004–2014 oli ta Euroopa Parlamendi liige (Euroopa Konservatiivide ja Reformistide fraktsioonis).
Käru mõis

Käru mõis (saksa keeles "Kerro") oli rüütlimõis Vändra kihelkonnas Pärnumaal. Nüüdisajal jääb mõis Järva maakonda Türi valda.
Mõis rajati 18. sajandi keskel. 
Mõisa hilisem uusrenessanss-stiilis peahoone ehitati 1878 (arhitekt Robert Pflug).
Oliver Loode

Oliver Loode (sündinud 19. märtsil 1974 Tallinnas) on eesti ettevõtja ja soome-ugri liikumise aktivist. Ta oli ÜRO põlisrahvaste püsifoorumi (UNPFII) liige (2014–2016).
Haridus.
Oliver Loode on lõpetanud Tallinna 7. Keskkooli 1992 ning Pennsylvania Ülikooli (Wharton School) majandusteaduse alal 1997 "magna cum laude".
Ühiskondlik tegevus.
Aastatel 2011–2013 oli Oliver Loode Eesti esindaja Soome-Ugri Rahvaste Noorte Assotsiatsioonis (MAFUN). Sel perioodil oli ta üks soome-ugri kultuuripealinnade liikumise käivitajatest. Aastatel 2013–2015 oli ta Fenno-Ugria Asutuse juhatuse liige. Aastatel 2014–2016 oli Oliver Loode ÜRO põlisrahvaste püsifoorumi (UNPFII) ekspertliige (nomineeritud Eesti Vabariigi Välisministeeriumi poolt). 2015. aasta aprillis valiti Loode UNPFII 14. istungi aseesimeheks.
2019. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Elurikkuse Erakonna nimekirjas Võru-, Valga- ja Põlvamaal ning kogus 43 häält ja ei osutunud valituks.
Ametikäik.
Aastatel 2013–2015 oli Loode Sangaste Rukki Maja turundusjuht.
Afganistani põhiseadus

Afganistanil on olnud mitu põhiseadust:
JK Narva Trans U21

JK Narva Trans U21 on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Narvas. Tegemist on JK Narva Transi duubelmeeskonnaga.
Ajalugu.
2016 ja 2017 tegutses Transi duublina Narva United FC. 2018. aastal võttis selle rolli üle JK Narva Trans II.
3. koht (1): 2023
Võitjad (1): 2006
2. koht (1): 2021
3. koht (2): 2019, 2022
2. koht (1): 2004
Võitjad (1): 2014
Maardu United

Maardu United on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Maardus.
Tartu FC Merkuur

Tartu FC Merkuur on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Tartus.
FC Tartu

FC Tartu on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Tartus.
JK Väätsa

JK Väätsa on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Türi vallas.
2012, 2013 ja 2014 aastatel mängis klubi rahvaliigas. 2015 alustati liiga mängimist IV liiga ida piirkonnas, kus saavutati 3. koht ja edasipääs III liigasse. 2016 alustati mängimist III liiga ida piirkonnas. Varem kandis nime JK Väätsa Vald, mis muudeti 2018. hooaja eel.
Harju JK Laagri

Harju JK Laagri on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Harjumaal Laagris.
Raasiku Valla FC

Raasiku Valla FC on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Raasikul.
Tallinna JK Augur

Tallinna JK Augur on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Tallinnas.
Võru FC Helios

Võru FC Helios on 2010. aastal loodud Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Võrus ja mängib Eesti meistrivõistlustel II liigas. 
Eesti meistrivõistlustel debüteeris Võru FC Helios 2014. aastal ja mängis esimesed kolm hooaega IV liigas. 2016. aasta lõpul ühines Võru FC Heliosega Võru JK, kelle II liiga koha Helios endale sai. 2017. aastal sai Võru FC Helios II liiga ida-põhjapiirkonnas kolmanda koha ja tõusis Esiliiga B-sse, kus mängis kolmel hooajal aastatel 2018–2020. 2024. aastal mängis Võru FC Helios II liiga ida-põhjapiirkonnas.
Mängijad.
Praegune koosseis.
"Seisuga 27. märts 2024.
Tabivere RSK

Tabivere RSK on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Tabiveres. 
Tabivere RSK on FC Tabivere õigusjärglane.
FC Jõgeva Wolves

FC Jõgeva Wolves on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Jõgeval. FC Jõgeva Wolves on loodud 2014. aastal. 2015. aastal alustati mängimist Eesti Meistrivõistluste IV liigas, kus võideti ainult kaks kohtumist ning lõpetati hooaeg viimase ehk kümnenda kohaga. 2016. aasta hooajal hoitakse kaks vooru enne lõppu III.S liiga üleminekukohta. Lisaks FC Jõgeva Wolves esindusmeeskonnale, võistlesid Rahvaliiga B tasandil ka FC Jõgeva Wolves II ja FC Tallinna Wolves.
Pärnu JK Poseidon

Pärnu JK Poseidon on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Pärnus ja Pärnumaal. 
2021. aasta alguse seisuga treenib klubis 250 noorjalgpallurit. Treeningud toimuvad Pärnu linnas, Sindi linnas, Kilingi-Nõmme linnas, Uulus, Häädemeestel, Ares, Audrus ja Surjus. Treeningud toimuvad vastavalt vanusele 1–4 korda nädalas. Klubi esindusmeeskonna peatreener on Ivar Lepik ja noortesuuna juht on Hendrik Toots. Noortetreenerina töötavad Martin Kuldmägi, Joonas Einfeldt, Janar Larin, Ivar Lepik ja Martin Kaskla. Klubi tegevjuht on Martin Kuldmägi ja finantsjuht Joonas Mengel. 
2016. aasta Eesti noorte meistrivõistlustel osales klubil 10 noortevõistkonda U9 vanusest U16 vanuseni. 2017. aasta Eesti noorte meistrivõistlustel osales klubil 7 noorte võistkonda, esimest korda ka duubelmeeskond, kes alustas IV liigas. Klubi esindusmeeskond võitis III liiga lääne tsooni ja duubelvõistkond sai IV liiga lõuna tsoonis teise koha. Mõlemad tulemused tagasid tõusu vastavalt II ja III liigasse. 2018. aastal mängis seega Poseidoni esindusmeeskond II liigas ja duubelmeeskond III liigas. Noorte meistrivõistlustel osalesid rekordilised 12 võistkonda. 2019.aastal jätkas esindusmeeskond II liigas ja duubelmeeskond III liigas. Noorte meistrivõistlustel osales 10 noorte võistkonda. Aastal 2020 jäi meeste esindusmeeskond II liigas viimaseks, duubelmeeskond mängis IV liigas. Noorte meistrivõistlustel osales 11 noorte võistkonda, seal hulgas ka U12 tüdrukute võistkond. 
Aastal 2021 mängib JK Poseidoni esindusmeeskond III liiga lääne tsoonis ja duubelmeeskond IV liiga põhja tsoonis. Noorte meistrivõistlustel mängib 8 noorte võistkonda (U9–U16), seal hulgas ka U12 tüdrukute võistkond.
Tallinna FC Zenit

FC Zenit Tallinn on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Tallinnas.
Raplamaa JK Märjamaa

RJK Märjamaa on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Märjamaal.
Karel Mejta

Karel Mejta (18. juuni 1928 Třeboň – 6. november 2015 České Budějovice) oli Tšehhoslovakkia sõudja, olümpiavõitja.
Mejta võitis roolijaga neljapaadil paadimeeskonna koosseisus Jiri Havliš, Jan Jindra, Stanislav Lusk ja Miroslav Koranda 1952. aasta suveolümpiamängudel Helsingis kuldmedali.
Kavastu mõis

 
Kavastu mõis (saksa keeles "Kawast") oli rüütlimõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb mõis Tartu maakonda Luunja valda.
Mõis kuulus Rehbinderitele, Wahlidele, von Middendorffidele, von Richterile, von Mensenkampffile, von Oettingenile, von Wolffidele ja von Knorringile.
Mõis riigistati 1919. aasta maareformiga. 58°22'44.10"N 27° 2'43.16"E
Mõisaansambel.
Kavastu mõisa park, tall, ait ja piirdemüür on arvele võetud kultuurimälestisena ja mõisa park, maastikukaitseala kaitsealuse pargina. Kavastu mõisa aidahoone on Eesti vanema mõisaarhitektuuri majandushoone iseloomulik näide, millel on säilinud algupärane hoonemaht, arhitektuursed kujunduselemendid ja ehituskonstruktsioonid. 
Mõisapark rajati algselt terrassidel asuva barokkaiana peahoone ja Emajõe vahelisele alale ja jõeäärsel madalal alal asus tiikide ja kanalite süsteem. Mõisapargi esiväljak oli avar, piiratud majandushoonete, puudegruppide ja puudereaga. 19. sajandi keskel rajati parki üle 2 kilomeetri pikad pärnaalleed ja istutati tihe puistu fooniks peahoonele ja terrassidele. Peahoonest ja seda ümbritsevast pargist avanesid vaated Emajõele. 
Kirjandus.
Loodi mõis

Loodi mõis (saksa keeles "Kersel") oli rüütlimõis Paistu kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb mõis Viljandi maakonda Viljandi valda.
Mõis asutati 16. sajandi keskel. Mõisa omanik O. Tödwen sai sõjavangis surma ja mõis jäi ta õele, kes oli abielus A. Klot'iga. Sellenimelise perekonna valduses oli mõis kuni 1679. aastani ja sai omanike järgi ka eestikeelse nime Loodi (1782, 1900).
Mõisa omanikeks olid 19. sajandist Bockid.
Mõisa puidust barokne peahoone ehitati 18. sajandi keskel.
Bruno Vesterberg

Bruno Vesterberg (24. juuni 1928 Tallinn – 16. jaanuar 1995) oli eesti tarbekunstnik ja kunstipedagoog. 
Elulugu.
Bruno Vesterberg sündis Tallinnas. Ta õppis aastatel 1936–1944 Nõmme algkoolis ja 1944–1947 Tallinna 10. Keskkoolis. Töötas seejärel lukksepana Tallinna mõõteriistade tehases Helios (1948–1949) ja Tallinna Kontroll-Mõõduriistade Tehases (1949–1950). Detsembrist 1950 kuni oktoobrini 1952 oli ta ajateenijana Nõukogude armees Eesti Laskurkorpuse nooremleitnantide kursusel Tallinnas, edasi kaadrisõjaväelane Tallinnas, Jõhvis ja aastatel 1954–1958 Viljandis. Augustis 1958 demobiliseeriti. Seejärel töötas ta Tallinnas Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis instruktori ja laborandina. Aastatel 1960–1966 oli ta statsionaarne üliõpilane samas õppeasutuses metallehistöö erialal, lõpetas kooli kiitusega. Aastatel 1966–1994 oli ta Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis (alates 1989. aastast ümbernimetatud Tallinna Kunstiülikoolis) korraline õppejõud, õpetades joonistamist ja kompositsiooni põhiliselt tööstuskunsti- ja arhitektuuriüliõpilastele. Aastatel 1965–1970 töötas ta kohakaasluse alusel tehase Estoplast eksperimentaaltsehhis konstruktorina. 
Bruno Vesterberg suri 16. jaanuaril 1995 ja ta maeti 21. jaanuaril 1995 Rahumäe kalmistule.
Looming.
Vesterberg oli viljakas metallikunstnik, kelle loomingu hulgas on ka ehteid ja rinnamärke, kuid eriti palju seinaplaate (kohrutus, emailmaal), millega ta esines ülevaatenäitustel Tallinnas ja Tartus ja mitmel isikunäitusel Tallinnas. Tema tehases Estoplast disainitud üle pooleteisesajast valgustist püsis aastakümneid masstootmises vähemalt tosinkond, neist tuntuim 1965. aastal kavandatud suveniirlamp Vana Toomas. Vesterberg viljeles ka akvarellmaali. Suurem osa tema töödest on sugulaste-sõprade valduses või (kunstniku elu lõpuaastail) Tallinna kunstikaupluste kaudu müüduna tundmatuid kodusid kaunistamas. Pärast surma ateljeest leitud ligi 160 akvarellmaalist (Eesti maastikud ja linnavaated) korraldati juulis 2000 valiknäitus Tartus.
Ohtlikud kurvid

"Ohtlikud kurvid" on Eesti mängufilm aastast 1961. 
See on mängufilmi "Vallatud kurvid" mõningate sisuliste muudatustega panoraamvariant ja ühtlasi maailma esimene kunstiline panoraamfilm.
Taastamine.
Film taastati 2010. aastal Gosfilmofondi poolt.
"Ohtlikud kurvid" taasesilinastus digitaalselt taastatuna 14. novembril 2015 Tallinna kinos Coca-Cola Plaza.
Aralkum

Aralkum on uus soolakõrb, mis on tekkinud Araali mere endise merepõhja alale. See paikneb Usbekistani ja Kasahstani territooriumil Karakumi ja Kõzõlkumi kõrbest loode pool. 
Aralkumi kutsutakse ka Akkumiks (Valge kõrb). Kõrbe pindala on üle 38 000 km².
Pärsti mõis

Pärsti mõis (saksa keeles "Perst"; ka Uue-Pärsti mõis (saksa keeles "Neu-Perst")) oli rüütlimõis Viljandi kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb mõis Viljandi maakonda Viljandi valda.
Ajalugu.
Mõisat on esmamainitud 16. sajandi keskel. Pärstis oli mõis olemas juba enne Liivi sõda, seda on mainitud nimega Perschmoise. 16. sajandi lõpul oli valdus Kurzide valduses, 1601. aastal läks see Scwartzidele ja 1622. aasta suvel Rootsi kuninga kingitusena vendadele Engelhardtidele. Engelhardtide kätte jäi mõis kuni 1783. aastani. Kuni 1850. aastani kuulus mõis Belowide suguvõsale, siis kaheksa aastat Gunderstruppidele ja seejärel Strykidele. Lasteta Friedrich von Stryk andis Pärsti mõisa 1898. aastal oma abikaasa (Jenny, sündinud Clapier de Colongue) vennale. 
Mõisa viimased omanikud enne selle konfiskeerimist olid Clapier de Colongued ja viimane mõisnik oli Peter Georg von Colongue.
Mõisahoone.
Mõisa historitsistlik peahoone, mis ehitati 1872. aastal, on tunnistatud kultuurimälestiseks. Mõis kaotati 1918. aastal, 1920. aastal koliti peahoonesse Pärsti külakool. Peahoones hiljem töötanud Pärsti Põhikool suleti 2008. aastal, kuid lasteaed-algkool tegutseb edasi.
Soome-ugri köök

Soome-ugri keeli kõnelevatel rahvastel puudub ühine toidutraditsioon. Põhiliseks erisuste allikaks on erinev geograafiline asend. Asukohast tulenevad erinevad klimaatilised tingimused ja vegetatsiooniperioodi pikkus. Päikselisi päevi jagub põhja pool elavatele rahvastele oluliselt napimalt kui näiteks Euroopa keskosas elavatele ungarlastele. Samuti on elupaiga merelisus või mandrilisus toidusedelile määrava mõjuga. Rannarahvaste kööki on võimatu ette kujutada ilma kalata.
Liivi köök

Liivi köök on liivlastele omaste toiduvalmistamisega seotud traditsioonide kogum ja valik toite, mida liivlastel on olnud tavaks süüa.
Peamiselt randlastest koosneva liivi rahva hulgas on ajast aega söödud rohkesti kala. Eelistatuim on lest, kuid palju tarbitakse ka räime, silku, turska. Nii nagu enamusel soomeugrilastel ei ole liivlaste köök olnud eriti rikkalik. Valmistatud on peamiselt kohalikest hooajaliselt kättesaadavatest toiduainetest toite, mille valmistamiseks ei kulunud palju aega.
Kuramaa liivlastelt Läti läänerannikult pärineb köögiviljapirukas sklandrausis (sūr kak), millele Euroopa Komisjon andis 2013. aasta sügisel geograafilise tähise. Päikest sümboliseeriva kujuga sklandrausise pirukas on ümar ja porgandivärvi kollakas-oranž. Kevadise pööripäeva pidustuste toidulaual kehastab sklandrausis päikese loomingulist energiat.
Turaani madalik

Turaani madalik on madalik, mis ulatub Türkmenistani lõunaosast läbi Usbekistani Kasahstanini umbes 2000 km kaugusele. Ta paikneb Kaspia merest ida pool ja Araali merest kagu pool ja on Araali-Kaspia madaliku osa. 
Turaani madalik on maailma üks suurimatest liivaga kaetud piirkondadest. Turaani madaliku lõunaosas paikneb Karakumi kõrb. Mõned kohad on meretaseme all: Karagije nõgu (-132 m) Kasahstanis ja Aktšanaja nõgu (-81 m) Türkmenistanis. 
Aastane sademete hulk on alla 381 mm. 
Turaani madaliku läbib kagust loode suunas Amudarja jõgi.
Turaani madalikul paiknevad suurimad linnad on Daşoguz Türkmenistanis ning Nukus ja Urganch Usbekistanis.
Handi köök

Handi köögis, nagu kõigil soomeugrilastel, on au sees kodu ümbrusest saadav toit: nii see, mida loodus pakub kui ka see, mida ise põllul või laudas kasvatatakse.
Handid, nagu teisedki põhjarahvad, on põhjapõtrade kasvatajad, põllundus on neil vähetähtis. Seda suurem on aga loodusandide osakaal, toiduks korjatakse metsamarju ja jahitakse ulukeid. Jõgedest püütav kala on handi köögis peamiseks toiduaineks. Kalu tarvitatakse mitmel moel: küpsetatakse, soolatakse, külmutatakse, suitsutatakse, kuivatatakse, süüakse toorelt või keedetult. Hantide kõige igapäevasem söök on kalasupp.
Kõmmaste mõis

Kõmmaste (Kömmaste) mõis (saksa keeles "Kemnast") oli rüütlimõis Risti kihelkonnas Harjumaal. 
1622 läänistas mõisa (tollal Kõmmaste küla) Rootsi kuningas Gustav II Adolf Tallinna raehärrale bürgermeister Heinrich Lohnile. 1758 sai mõisa omanikuks Berend Otto Mohrenschildt.
Karjala köök

Karjalaste köögi tuntuim roog on rukkitainast küpsetatud Karjala pirukad (soome keeles "karjalanpiirakka", vene keeles "калитки"), mida peavad oma rahvustoiduks ka karjalaste naabrid soomlased. Sellist rahvustoidu jagamist esineb teistegi soome-ugri roogadega.
Head pirukad on küpsetajale uhkuseks, eriti oluliseks peetakse vanadest traditsioonidest kinnipidamist. Karjalas on käibel kõnekäänd „Kalittoa kyzyy kaheksoa“. Pirukate tegemiseks on tarvis 8 komponenti: rukkijahu, vett, petti, soola, piima, võid, hapukoort ja täidist. Täidiseks kasutatakse kartuli-, tangu- või riisiputru, aga ka köögivilju. Kokku on teada üle 50 liigi Karjala pirukaid.
Karjalaste toidulaual on kindel koht kalal. Eriti soositud on kuivatatud kala, kuid levinud on ka soolakala. Soolamiseks kasutatakse männipuust pütte, kuhu puhastatud kalad laotakse kihiti jämeda soolaga. Soolamiseks roogitakse kalu hoolega, rääbistelgi võetakse pea ära ja kalu pestakse mitu korda järvevees. Kuivatamiseks puhastatakse seevastu ainult suuremaid kalu, väikestel jäetakse sisikond rookimata, sest see kuivab iseenesestki.
Väga palju süüakse seeni. Neidki kuivatatakse, soolatakse, marineeritakse ja hapendatakse.
Üldlevinud toiduks on pudrud, mida süüakse hapukoore ja suhkruga. Piimasuppe keedetakse vähe. Ka liha tarbimine on piiratud. Liha säilitatakse peamiselt soolatult.
Vadja köök

Vadja köök on tarvitab sarnaselt teiste soome-ugri rahvastega peaasjalikult kohalikke põllukultuure ja metsaande. 
Seoses vadjalaste usutraditsioonide ja nendega seotud paastudega on traditsiooniliselt söödud palju taimetoitu. Liha on enamasti soolatud, kuivatatud ja suitsutatud.
Vadja köögis on au sees kalad ja seened, mida soolatakse ja kuivatatakse. Traditsiooniliseks toiduks on ka pirukad, need kuuluvad laupäeva ja pühapäeva juurde. Üldlevinud on pudrud, mida tavaliselt valmistatakse ahjus.
Kui võõras siseneb kööki, kus vadjalased söövad, soovib ta: "Leib-sool!" Sellele vastatakse harilikult: "Kiitos!" või "Istuit ka parve!"
Keedika mõis

Keedika mõis (saksa keeles "Kedik") oli rüütlimõis Lääne-Nigula kihelkonnas Läänemaal. 
Keedika mõis eraldati 1800 Uugla mõisast. Mõisa viimased omanikud enne 1919. aasta võõrandamist olid Knorringud.
Mõisa peahoone on hävinud.
Auaste mõis

Auaste (saksa keeles "Wiesenau") oli rüütlimõis Lääne-Nigula kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Lääne maakonda Lääne-Nigula valda.
Auaste mõis eraldati 1843 Uugla mõisast. 
Mõisa peahoone on hävinud.
Saastna mõis

Saastna mõis (saksa keeles "Sastama") oli rüütlimõis Karuse kihelkonnas Läänemaal. 
Saastna mõis rajati 1663 Lihula mõisa kõrvalmõisana. 
Mõisa viimased omanikud enne 1919. aasta mõisate võõrandamist olid Rennenkampffid.
Mõisa pargis asub Saastna nõiamänd.
Komi köök

Komi köök jaguneb laias laastus piirkondlikult kaheks, kuna komide söömisharjumustes on suur erinevus põhja- ja lõunapiirkondade vahel. Põhjas asuvates põdrakasvatus- ja jahipidamispiirkondades on liha igapäevane toidus, põllumajanduslikus lõunas aga mitte. Seal on söögilaual tähtsal kohal kala, sigu ja kodulinde peetakse vähe. 
Võrreldes teiste soomeugrilaste köökidega sarnaneb komi köök kõige rohkem naabrite udmurtide köögiga.
Pühade, aga ka perekondlike tähtpäevade puhul, nagu matused, pulmad, sünnipäevad, armastavad komi naised küpsetada kalaleiba, komi keeles "Черинянь".
Udmurdi köök

Udmurdi kööki iseloomustab kohalike toiduainete rikkalik tarvitamine. Vanad traditsioonid on jahust ja tangainetest toidud, rohkesti kasutatakse rukki-, odra-, nisu- ja tatrajahu. Tuntuimaks udmurdi rahvusroaks on pelmeenid, udmurdi keeles пельнянь: пель − kõrv, нянь − leib. Kõrvaleibu valmistatakse eri täidistega, seentest ja marjadest liha ning kapsani. Traditsiooniliselt on pelmeenitegu olnud sügisene töö. Neid valmistati suur kogus, säilitati külmas ning söödi talve jooksul.
Pelmeenide tähtsust rõhutab tõsiasi, et 2004. aastal avati Udmurtia pealinnas Izhkaris (Izhevsk) monument, mis kujutab kolmemeetrise kahvli otsa torgatud meetrise läbimõõduga pelmeeni.
Saami köök

Saami köögis moodustavad sarnaselt teiste põhjarahvastega peatoiduse põhjapõdraliha ja kala. 
Kui läänemeresoomlased söövad liha- ja kalaroogade juurde enamasti kartuleid, siis põhjapoolsed soomeugrilased, sealhulgas ka saamid, valmistavad liha- ja kalatoite vitamiinirikaste metsamarjadega. Armastatuimad on kukemarjad, pohlad, jõhvikad, mustikad ja murakad. Hooajal valmistatakse nii seentest kui ka marjadest pirukatäidiseid ja kooke. Jõe- ja järvekalu keedetakse või küpsetatakse. Traditsiooniliseks viisiks on küpsetada kala sütel, täites selle soolatud murakatega.
Saamide köök kogub hoogsalt ülemaailmset tuntust. Slow Food Sapmi andis 2014. aastal välja esimese saami kokaraamatu, 2015. aastal võitis see raamat Gourmand World Cookbooki auhinna kohaliku toidutraditsiooni kategoorias.
Isuri köök

Isuri köögis kasutatakse palju tangaineid, aed- ja juurvilja, võimaluse korral liha. Suur tähtsus on kartulil. Kartulitoitudest levinuim on olnud perunavelli ehk kartulipuder.
Isurite toitumistavad on nagu teistelgi soome-ugri rahvastel olnud väga looduslähedased, aga ka praktilised: vanad toidud "uuendati" värskete komponentide lisamisega.
Enamik toite küpsetatakse ahjus, mis on hõlpsaim moodus hautamist vajavate toitude (lihaga pudrud) valmistamiseks.
Omaette osa on olnud sellegi hõimurahva toidus metsaandidel. Metsast koguti kõike söödavat.
Küpsetistest on tunnustatumad pirukad, mida valmistati nelinurksetena või ümmargustena.
Isurid peavad lugu oma rahvustoitudest. Nende ütluse järgi "viiras maa on veripunane, oma maa on omenkukka" (vanade isurite õpetus lastelastele).
Mari köök

Mari köögis valmistatakse palju toite piimast ja piimasaadustest, näiteks kohupiimast. Samuti on Mari köögile iseloomulik suur jahu-, kaera-, odra-, tatra-, odrakruubi- ja hernetoitude osakaal. Toidu juurde kuulub ühe kindla komponendina kartul, mida marilased nimetavad oma "teiseks leivaks". 
Mari köögi eripäraks on toidud, kus hapu või soolakas maitse on tugevalt tunda. Ühed ja samad road erinevad piirkonniti nii nime kui ka valmistusviisi poolest.
Kõik soomeugrilased on usinad küpsetajad. Ahjus küpsetatavate pirukate kõrval on teatud rahvastel populaarsed ka keedutainapirukad. Maride rahvusroaks ongi just sellised poolkuukujulised nisujahust keedupirukad (Подко́гыльо) ehk pajakuklid (под, пад − pada, pott; когыльо, кагыль − kukkel, pirukas). Täidiseks kasutatakse erinevaid toiduaineid, üheks lemmikuks on kohupiim. Podkogõljo olulisest annab tunnistust tõik, et Marimaa pealinna Joškar-Ola rahvustoitude restorani nimi on Podkogõlnaja (Подкогольная).
Vepsa köök

Vepslaste toidulaual esineb vähe liha, rohkem on seal aedvilja-, tangu-, kala- ja seenetoite.
Kartuli kõrval tarvitatakse rohkesti kapsast, kaalikat, naerist ja hernest. Kartulist valmistatakse nii vormiroogi kui ka pirukatäidiseid, hernejahust valmistatakse herneleiba. 
Palju keedetakse suppe, millele liha lisatakse vaid pühade ajal. Tavaliselt pannakse supp hommikul potiga ahju, kus see haudub õhtuni.
Kala süüakse nii värskelt, kuivatatult kui ka soolatult. Tunnustatud kala on säinas.
Peolaua juurde kuulusid varem kindlasti valge leib ja kalitsad, mis meenutavad korpe, samuti mitmesuguse täidisega pirukad.
Palju joodi kalja. Nii on Kesk-Vepsas üldtuntud naerikali (repoi), mida peeti laupäeva- ja pühapäevajoogiks. Kindlalt kuulus aga toidukordade juurde tee. Kolm korda päevas teed juua oli Äänisvepsas lausa seadus.
Traditsioonilistest pulmatoitudest on teada lihasupp, puder või munanitš (munavormiroog) ning kohupiim, mis vahel asendati hapupiimaga. Peojoogid olid õlu ja viin.
Narva–Musta rongiliin

Narva–Musta rongiliin oli liin Ida-Virumaal Narva ja Musta (Eesti soojuselektrijaam) vahelisel raudteelõigul. 
Peamiselt elektrijaama töölistele mõeldud raudteeliinil opereeris diiselrongidega viimasena Edelaraudtee. 2000. aasta sõiduplaani kohaselt kestis sõit algpunktist lõppjaama umbes 45 min. Liin suleti 2001. aastal.
Neeme Vaarpuu

Neeme Vaarpuu (sündinud 12. mail 1957 Tallinnas) on eesti arhitekt.
Ta on lõpetanud 1975. aastal Tallinna 4. Keskkooli ning õppinud aastatel 1975–1982 Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis, mille lõpetas arhitektina. 
Aastatel 1975–1990 töötas ta projekteerimisinstituudis Eesti Maaehitusprojekt. Alates 1990. aastast töötab ta arhitektuuribüroos Vaarpuu &amp; Kõll (koos arhitekt Hans Kõlliga). 
Ta on Eesti Arhitektide Liidu liige 1983. aastast.
Tagavere mõis

Tagavere mõis (saksa keeles "Tackfer") oli rüütlimõis Lääne-Nigula kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Lääne maakonda Lääne-Nigula valda.
Mõisat on esmamainitud 1493. aastal. Jorge Hoeseden müüs 1563. aastal Tagavere Läänemaa stiftifoogtile Klaus Aderkasile, kellele mõis 1568 üle anti. Kui Rootsi vallutas Läänemaa, siis Aderkas põgenes ja mõis riigistati. 1564. aastal läänistas Rootsi kuningas Erik XIV 24 adramaad 35 adratalupoja ja 24 üksjalaga Heinrich Ruuthile, Heinrich von Fuldale ja Hans Crafftile. 1584. aastal Kärbla mõisniku Klaus Aderkasi ja Johann Maydelli vahel koostatud väljaostulepingu alusel valdas mõisa viimatimainitu. 1589. aastal müüs Klaus Aderkas oma naise Elisabeth Schlippenbecki nõusolekul mõisa Johan Zöge lesele Margaretha Gilsenile.
1616. aastal pärandas Otto von Zöge kogu oma vara, sealhulgas Tagavere mõisa Tallinna ja Eestimaa asehaldurile Gabriel Bengtsson Oxenstiernale. 1650. aastal müüs Gabriel Bengtsson Oxenstierna Tagavere ooberstleitnant Fabian von Aderkasile Salajõelt. 1688. aasta reduktsioonikomisjoni otsusega vabastati Tagavere reduktsioonist ja jäi Fabian von Aderkasi pärijatele. 1699. aasta pärandavara jagamise lepinguga sai poeg Otto Reinhold von Aderkas Tagavere mõisa, surnud tütre Anna Sophia lapsed aga Kirimäe mõisa. 1730. aasta pärandavara jagamise lepinguga jäi Tagavere mõis Georg Gustav von Aderkasile (1699–1774). 1782. aasta pärandavara jagamise lepinguga oli pärija tema poeg Reinhold Wilhelm von Aderkas (1729–1814), kes sai alloodimõisa Tagavere ja meesläänimõisa Salajõe mõisa. 1812. aasta pärandavara jagamise lepinguga sai Tagavere mõisa ja Suureniidu heinamaa rittmeister Wilhelm Fabian von Aderkas (1771–1838).
1841. aastal omandas mõisa avalikul müügil Gotthard Eugen von Ungern-Sternberg (1811–1902), kes 1852. aastal müüs Tagavere mõisa Alexandrine von Ungern-Sternbergile (sünd von Rosenbaum).
1884. aastal asutas Alexandrine von Ungern-Sternberg, oma surnud mehe Karl Gustav Andreas von Ungern-Sternbergi (1821–1876) testamendi täiteks fideikomissi. Tagavere liideti krahv Ewald Ungern-Sternbergi poolt asutatud fideikomissiga Võnnu-Jõesse-Keskvere-Ungru. 
1904. aastal päris Tallinna Ringkonnakohtu nõusolekul fideikomissi, Karl Gustav Andrease vennapoeg krahv Ewald von Ungern-Sternberg. 1910. aastal kinnitati, pärast krahv Ewald Ungern-Sternbergi (1863–1909) surma fideikomissi pärijaks on tema vend krahv Klaus von Ungern-Sternberg (1877–1934). Talle kinnistati Tagavere, Võnnu, Ungru, Vidruka, Keskvere ja Jõesse mõis.
Mõisa viimased omanikud enne 1919. aasta mõisate võõrandamist olid Ungern-Sternbergid. 
Mõisa peahoone on hävinud.
Are mõis

Are mõis (saksa keeles "Arrohof") oli rüütlimõis Pärnu-Jaagupi kihelkonnas Pärnumaal. 
Veel 1782 oli mõis Vene keisririigi omanduses, rentnik oli kornet Lorenz Johann Löschern von Herzfeldt. 1797 oli mõis Fischbachide omanduses. Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Walter Jacob Konstantin von Baggehufwudt (Baggo).