tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Emma Morano

Emma Morano (abielus Martinuzzi; 29. november 1899 Civiasco – 15. aprill 2017 Verbania) oli itaalia ülipikaealine naine, alates 12. maist 2016 kuni surmani maailma vanim inimene.
Piemonte maakonnas Verbano-Cusio-Ossola provintsis Verbanias elanud Emma Morano oli pärast Susannah Mushatt Jonesi surma viimane elusolev 19. sajandil sündinud inimene.
Emma Morano oli 1899. aasta 6. juulil sündinud eelmisest maailma vanimast inimesest, ameeriklannast Susannah Mushatt Jonesist enam kui 100 päeva noorem. 2016. aasta 26. märtsil, 116 aasta ja 118 päeva vanusena, sai temast üks kümnest maailma vanimast inimest.
Emma sündis Giovanni Morano ja Matilde Bresciani viiest tütrest ja kolmest pojast vanimana. Tema suguvõsas on olnud veel pikaealisi: ema, üks tädidest ja mitmed tema järglased elasid 90-aastaseks, õde Angela Morano (1908–2011) suri 102-aastaselt.
Emma Morano abiellus Giovanni Martinuzziga 1926. aastal ja oli temaga formaalselt abielus kuni mehe surmani 1978. aastal. Paaril sündis 1937. aastal üks laps, kes kuuekuuselt suri. Abielu ei olnud õnnelik, nii et 1938. aastal otsustas Morano abikaasast lahutada ja ajas mehe elamisest välja. 
Morano elas senini oma kodus Verbanias, umbes 100 meetri kaugusel Lago Maggiore kaldast, kus tähistas nii oma 115., 116., kui ka 117. sünnipäeva.
Emma Morano eluajal:
Emma Morano suri 117 aasta ja 137 päeva vanusena.
Aidu püramiid

Aidu püramiid on Viru Keemia Grupi Aidusse plaanitava püramiidide kompleksi kõrgeim püramiid, mis võiks visiooni kohaselt olla 152 meetrit kõrge.
Planeerimist alustati 2011. aastal, valmimine on plaanitud aastaks 2030. Ojamaa kaevanduse kaevandamisluba saadi 2004. aastal 25 aastaks.
Baladas en español

"Baladas en español" on ansambli Roxette 1996. aastal ilmunud kogumikplaat. Album sisaldab ansambli tuntumate ballaadide hispaaniakeelseid versioone. 
Plaadi andis välja plaadifirma EMI Music. Album oli mõeldud Hispaania ja Ladina-Ameerika turule, aga see anti välja ka näiteks Jaapanis. 
Albumilt avaldati singlitena lood "Un día sin ti", "No sé si es amor" ja "Soy una mujer". Laulu "Un día sin ti" jaoks valmis ka muusikavideo, mille režissöör oli Jonas Akerlund.
Plaati müüdi üle 1,2 miljoni eksemplari. Hispaanias osteti albumit kahe plaatinaplaadi, Argentinas ja Tšiilis plaatinaplaadi ning Venezuelas, Colombias, Mehhikos, Costa Ricas ja Rootsis kuldplaadi normi jagu.
Ain Evard

Ain Evard (sündinud 22. juunil 1962 Jõgeval) on eesti kergejõustiklane (eeskätt kõrgushüppaja) ja spordipedagoog.
Ta on lõpetanud 1980. aastal Põltsamaa Keskkooli ja 1985. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna. 
Aastatel 1981–1995 võitis ta Eesti NSV ja Eesti meistrivõistlustel kõrgushüppes 17 kuld- (sh 5 hallis) ja 2 hõbemedalit ning 1 pronksmedali (hallis) ning kolmikhüppes pronksmedali (1987).
Ta töötas aastatel 1987–1993 Eesti Põllumajanduse Akadeemia (Eesti Põllumajandusülikoolis) kehalise kasvatuse kateedri õppejõuna.
Andrei Luzgin

Andrei Luzgin (sündinud 2. veebruaril 1973 Tallinnas) on Eesti tennisist ja treener.
Ta on tulnud 3 korda (2000–2001, 2004) üksikmängus, 5 korda (1992–1993, 1996–1997, 2001) paarismängus ja 4 korda (1993, 1997, 2001, 2004) segapaarismängus Eesti meistriks.
2003–2007 oli ta Kaia Kanepi ja 2008–2010 Anett Kontaveiti treener.
Käetugi

Käetugi on tooli, diivani või muu istme küljes olev rõhtne tugi käe toetamiseks.
Olenevalt istme funktsioonist ja disainist võivad käetoed olla jäigast materjalist (puust, metallist, plastmassist vm) või polsterdatud.
Käetoed võivad olla istme külge kinnitatud jäigalt või liigendiga, mis võimaldab neid pöörata vertikaalasendisse ajaks, kui neid ei kasutata.
Käetoed on tihti ka bussi-, lennuki- ja autoistmetel.
Mugavat käetugedega tooli nimetatakse tugitooliks.
Suusavabrik Dünamo

Suusavabrik Dünamo (1. jaanuarist 1968 täisnimega "Dünamo" Eesti Vabariikliku Nõukogu Eksperimentaal-suusavabrik) oli ettevõte, mis tootis suuski ning tennise- ja sulgpallireketeid.
Suusavabrik Dünamo asutati 1944. aastal.
1970.–1980. aastatel oli suusavabrik Dünamo üks NSV Liidu suurimaid suusatootjaid. 1977. aastal hakati esimesena NSV Liidus tootma plastiksuuski.
1957. aastast asus ettevõtte põhitootmine Tallinnas Pärnu maantee 160. Ettevõttel oli tsehhid ka Harkus (Paldiski maantee 251) ja Tartus (Tähe tänav 114). Tallinna Suusavabriku "Dünamo" direktorina tegutses Arnold Poolus.
1979. aastal töötas ettevõttes 314 inimest, 1986. aastal 359 inimest.
1989. aastal reorganiseeriti suusavabrik Dünamo tootmisühistuks Desurek, mis 1999. aastal pankrotistus.
Vipratoks

Vipratoks on liniment ja salv, mis sisaldab eri kogustes mitmesuguste madude (0,0001%) mürki, kamprit ja metüülsalitsülaati jt aineid.
Salvi kasutatakse välispidiselt reumaatiliste ja närvivalude, ishiase korral ning pärast traumasid luumurdude, lihasevalude ja liigesepõletike korral.
Olenevalt aine vormist on ka manustamine varieeruv. 
Linimenti (maomürki 0,0001%, kamprit 3% ja metüülsalitsülaati 6%) tuleb enne välispidist kasutamist loksutada. 1–2 teelusikatäit vipratoksi hõõrutakse valutavale kohale naha sisse kaks korda päevas. Raskematel juhtudel on soovitatav lisaks linimendi sissehõõrumisele maomürki sisaldavaid preparaate, näiteks viprasiidi, ka süstida. 
Droogi allikas.
Mis liiki madudelt droogi tarbeks mürki kogutakse, selle kohta täpne teave puudub; medikamendi nimi võib viidata rästiku perekonna madudele.
Jaan Siirak

Jaan Siirak (14. august 1897 Sangaste kihelkond – 30. jaanuar 1959 Tallinn) oli eesti sisearhitekt ja mööblikujundaja.
Elulugu.
Jaan Siirak sündis Sangaste mõisa metsatöölise Jaani ja Juuli Siiraku pere kuuenda lapsena; ka õde Veera Sarapuust sai kunstnik.
Õppis aastatel 1904–1914 Valga alg- ja linnakoolis ning 1914–1918 Penza kunstikoolis maali- ja tarbekunsti.
1918. aastal naasis ta Eestisse ja andis algul Tartus joonistustunde. Sama aasta sügisel asus Tartu Reaalkooli joonistusõpetajaks, kus töötas 1924. aasta kevadeni, kui otsustas ennast täiendama minna Pariisi.
Siirak viibis Pariisis aastatel 1924–1931, õppis 1926–1929 École des Beaux-Artsis ja teenis selle kõrvalt leiba kujundustöödega. Selle perioodi loomingust on teada vähe, kuigi ta viljeles nii maali kui ka skulptuuri. Teada on, et Siiraku skulptuurid, üks kergelt konstruktivistlik naise pea ja konsul Damasius Treude pea, said 1925. aasta Prantsuse kunstiajakirjades kiitvaid arvustusi. Maalidest on teada ka Siirakule iseloomulikku esteetikat jälgiv maal Eiffeli tornist, kuid säilinud on vaid konstruktivistlike sugemetega maal "Verduni katedraal sõjapurustustes". 1925 organiseeris Pariisi Eesti Seltsi, oli korduvalt selle juhatuses ja esimees. Esindas eestlasi Prantsusmaal 2. ülemaailmsel eestlaste kongressil.
1932. aastal naasis Siirak Tallinna ning pühendus peaaegu täielikult mööbli- ja sisekujunduskunstile. Ta on teinud kujundusi ka müügikioskitele, Tallinna kohvikutele Tallinn ja Moskva ning mitmele kauplusele (nt Araratile). 1936. aastal valmis tema käe alt magusavabriku Kawe esinduskaupluse sisustus Vabaduse väljakul Majaomanike panga majas. 1936–1940 töötas ta ärisisustuse käitises Frankonia sisearhitektuuri tööde ja mööbli kavandajana. 1937. aastal ostis ta koos äripartneritega Frankonialt metallitöökoja ja puutööstuse sisseseade ning nad üürisid vabrikuhoones Narva mnt 13/15 tootmispinna, pannes aluse ruumide sisustuse ja sisedekoratsiooni toodete valmistamise ettevõttele "Vikeri tehased" J. Siirak ja Ko, mis tootis mööblikomplekte ja kauplusesisustust 1940. aastani.
Nõukogude okupatsiooni ajal lõi Siirak kaasa Kunstnike Kooperatiivi organiseerimisel. Sealt kut­suti ta Kergetööstuse Rahvakomissariaati vaneminspektoriks, ülesandeks tööstustoodangu kujundusliku külje kontrollimine ja juhendamine. Saksa okupatsiooni ajal tegutses ta vabakutselise kunstnikuna. 1944. aastast oli ta Eesti Nõukogude Kunstnike Liidu sekretär-korraldaja. 1948. aastal asus ta Tarbekunsti Keskuse Dekoratiivkunsti Ateljee juhatajaks.
Isiklikku.
Oli aastatel 1922–1932 abielus Elma Siigiga. 1940. aastal abiellus kirjandusteadlase Erna Tillemanniga. Tema õepoeg oli kunstnik Lembit Sarapuu.
Narači järv

Narači järv ehk Naratši järv (valgevene keeles "Возера Нарач", vene keeles "Нарочь" (Narotš)) on järv Valgevenes Minski oblastis Miadziełi rajoonis. Järve valgala on 199 km² ja see asub merepinnast 165 meetri kõrgusel. Suurim järve voolav jõgi on lühike Skema, mis voolab välja Miastra järvest.
Narači järv on pindalalt suurim järv Valgevene territooriumil. Aastail 1921–1939 kuulus see Poolale ja oli Poola suurim järv.
Kaldajoone pikkus on 41 kilomeetrit. Järve piirab põhjast Švenčionysi kõrgustik, kohati on oru nõlvade kõrguseks 45–50 meetrit. Lõunakallas on madal, turbane ja soostunud. Kaldad on valdavalt madalad ja liivased, kohati siiski ka kõrged (2–11 meetrit) ja alluvad murrutusele. Narači järve ümbruses asub Narači rahvuspark. Järve kirdeosas asub 6,2 hektari suurune saar, mis on haruldaste linnuliikide pesitsuspaigana range kaitse all.
Järve kaldal leidub kohati ka rannavalle, aga need on sõjategevusest rikutud. 1916. aastal pidas Venemaa keisririik järve ümbruses rünnaku Saksa vägede vastu, ebaõnnestunud Narači operatsiooni ajal toimus järve ümbruses aktiivne lahingutegevus.
Suurim asula järve kaldal on Narač, kus asub ka Narači rahvuspargi administratsioon. 
Järve põhja katab sügavamas osas valdavalt sapropeel, kohati on seal ka liivaseid või saviseid alasid. Madalam osa on osalt liivase, osalt savise põhjaga, kohati ka kivine.
Kaldataimestikus on valdavad harilik pilliroog ja järvkaisel. Loodepoolses osas kasvavad need 1,5–2 meetri sügavuseni, kagupoolses osas aga 3,5–4 meetri sügavuseni. Veetaimestikuga on kaetud vähem kui 3% järve pindalast. Sukeltaimed kasvavad kuni 7,5 meetri sügavuses vees, kattes 15 km² suuruse ala.
Valdavaim kala järves on haug. Järves elavad veel ka nurg, linask, ahven, koger, luts, viidikas, angerjas ja särg. Lindudest elavad järvel Valgevene punasesse raamatusse kantud kalakotkas, väiketiir, kühmnokk-luik ja väikepütt.
Narači järve loetakse üheks seitsmest Valgevene imest.
Hilja Jalviste

Hilja Jalviste (neiuna Hilja Piiper; 1. jaanuar 1918 Tallinn – 3. aprill 2015) oli eesti günekoloog, Tartu Ülikooli õppejõud.
Ta omandas alghariduse Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlaste Gümnaasiumis ja lõpetas 1935. aastal Tartu Tütarlaste Gümnaasiumi. Samal sügisel astus ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas 1942. aastal arsti astme väärilisena. Kuna Nõukogude korra ajal loeti Saksa okupatsiooni aegne diplom kehtetuks, tuli tal 1945. aastal diplom välja vahetada ja lõpetamist loetakse sellest aastast. Ta kuulus üliõpilaskorporatsiooni Filiae Patriae.
Aastatel 1942–1943 töötas ta Nõo-Ropka jaoskonnaarstina. 
1943. aastal asus ta arstina tööle Tartu Ülikooli naistekliinikusse. 1945. aastal sai temast sünnitusabi ja günekoloogia kateedri assistent; selle töö juures valmis tal kandidaadiväitekiri "Vereseerumivalkude nihetest rasedal seoses dieediga, eriti rasedustoksikoosi puhul", mille ta kaitses 1958. aastal ja sai meditsiinikandidaadi kraadi. 1973. aastal anti talle sünnitusabi ja günekoloogia kateedri dotsendi kutse. 1986. aastal jäi ta pensionile.
Isiklikku.
Ta oli 1956. aastast abielus farmatseudi ja Eesti Põllumajanduse Akadeemia keemiakateedri dotsendi Heiti Jalvistega (1915–2005). Tema isa Johannes Piiper oli eesti zooloog, looduskirjanik ja Tartu Ülikooli professor, ema Elviine Mathilde Piiper oli bioloog, vend Johannes Piiper oli füsioloog, Eesti Teaduste Akadeemia välisliige.
Johann Naha

Johann Naha (3. jaanuar 1902 Riia – 16. aprill 1982 München) oli eesti graafik ja tarbegraafik.
Elulugu.
Johann Naha õppis 1923–1929 Riigi Kunsttööstuskoolis, mille lõpetas Günther Reindorffi graafikaklassi õpilasena. Täiendas end Pariisis, Berliinis ja teistes Euroopa linnades (Viinis, Prahas ja mujal), hiljem ka Müncheni Kunstiakadeemias. 1936 sai rakenduskunstniku tunnistuse ja enne Teist maailmasõda töötas Oskar Kilgase tekstiilivabrikus mustrikavandajana. 
Lahkus Eestist 1944. aasta septembris, aastast 1945 jäi elama Münchenisse, kus tegutses vabakunstnikuna. Kuulus rakenduskunstnike koondise Dekoor asutajate hulka, oli aastast 1933 RaKÜ ja aastast 1953 Müncheni Kujutavate Kunstnike Kutseühingu liige. Kuulus erinevatesse ekslibristide seltsidesse mitmetes Euroopa riikides. 
Looming.
Johann Naha meelistehnikateks olid puugravüür ja puulõige. Ta on tuntud eelkõige linnavaadete ja eksliibriste loojana, arvukate mappide koostajana mõlemas žanris. Kunstniku loomingu hulka kuulusid ka akvarellid ning õlimaalid, peamiselt maastikuteemalised, milleks ainet ammutas ta Euroopa reisidel koos abikaasa Dagmariga. 
Aastatel 1955–1969 andis Naha välja 15 seinakalendrit pealkirjaga "Aastaajad", mida illustreeris peamiselt Eesti-aineliste piltidega. Laiemat rahvusvahelist tuntust tõid talle siiski eksliibrised. Neid on ta loonud ligi 400, neist esimesed 60 Eestis. Aastatel 1942–1975 koostas kunstnik oma eksliibristest 16 väiksetiraažilist mappi. 
Mappe koostas Naha ka linnavaadetest – Nahale pakkusid Eesti linnad ja nende arhitektuur väga huvi, ta uuris nii Eestis kui ka Saksamaal arhitektuuri ja kultuurilugu, mõõdistas ja fotografeeris ehitisi. Eesti ehitus- ja kunstimälestisi kujutavate fotode ja jooniste kogu asub Muinsuskaitseameti arhiivis. Naha loomingut leidub Eesti Kunstimuuseumi, Tartu Kunstimuuseumi, Ajaloomuuseumi kogudes.
Indrek Rumma

Indrek Rumma (sündinud 14. septembril 1969 Tallinnas) on endine eesti korvpallur. 
Ta on mänginud muu hulgas klubis TTÜ KK.
1993–2001 mängis ta Eesti korvpallikoondises.
Darius Šilinskis

Darius Šilinskis (sündinud 18. mail 1984 Mažeikiais Leedus) on leedu korvpallur. 
Aastal 2009 mängis ta Eesti klubis TTÜ KK.
Taavi Rõivase valitsus

Taavi Rõivas on olnud kahe Vabariigi valitsuse juht:
Edward J. Singler

Edward J. Singler (sündinud 6. juunil 1990 Medfordis Oregonis) on USA korvpallur.
Aastast 2014 mängib ta Eesti klubis BC Kalev/Cramo.
Aleksandr Baldin

Aleksandr Baldin (sündinud 31. augustil 1984 Tallinnas) on Eesti ujuja. 
Ta osales 2004. aasta Ateena OM-il, kus sai 100 m rinnuliujumises 49. ja 200 m distantsil 32. koha.
2002–2007 oli ta Eesti ujumiskoondises.
Andrus Kajak

Andrus Kajak (sündinud 11. septembril 1965 Tallinnas) on eesti vehkleja.
Ta sai 1996. aasta Atlanta OM-il individuaalselt 15. ja meeskondlikult 5. koha. Ta sai 2000. aasta Sydney OM-il individuaalselt 33. ja meeskondlikult 9. koha.
Try

"Try" on Ameerika laulja-laulukirjutaja ja muusiku Pinki (stiliseeritult P!nk) esitatud laul, mis anti välja nii singli kui ka muusikavideona. 
"Try" on avaldatud 2012. tema kuuendal stuudioplaadil "The Truth About Love".
Laul saavutas esikoha Hispaania edetabelis ning see kerkis kümne parima hulka Austraalia, Austria, Kanada, Saksa, Itaalia, Uus-Meremaa, Poola, Šveitsi, Inglismaa ja USA edetabelites.
Laulu "Try" kaveri esitas Tanja Mihhailova telesaates "Su nägu kõlab tuttavalt", tehes seda suhteliselt sarnaselt laulu originaalvideos esitatuga.
Rubin Teitelbaum

Rubin Teitelbaum (17. jaanuar 1907 Tapa – 4. september 1941 Tallinn) oli Eesti tõstja.
1927–1933 tuli ta kergekaalus (kuni 67,5 kg) 7 korda Eesti meistriks. 
Ta tapeti Saksa okupatsiooni ajal.
Isiklikku.
Tema õde oli kergejõustiklane, võrk- ja korvpallur Sara Teitelbaum.
Connor Olev Martin O'Brien

Connor Olev Martin O'Brien (sündinud 4. veebruaril 1961 Montréalis) on Kanada mäesuusataja, kes on võistlustel esindanud ka Suurbritanniat ja Eestit.
Ta esindas Eestit 1994. aasta taliolümpiamängudel kiirlaskumises, kuid katkestas võistluse.
Hiljem on ta töötanud Ameerika Ühendriikides investeerimispankurina.
Rae raba

Rae raba on raba Harju maakonna Rae vallas. 
Halduslikult asub Rae raba Rae küla ja Soodevahe küla territooriumil. Raba põhjaosa külgneb Tallinna linnaga, täpsemalt Tallinna lennujaama maandumisrajaga. Lõunas piirneb Rae raba Vaskjala–Ülemiste kanaliga.
Rae raba asub Põhja-Eesti platool madalas nõos. Raba on tekkinud mandrijää taandumise järgse jäänukjärve kinnikasvamisel.
Raba on nime saanud Rae mõisa järgi. Raba pindala on 10,8 km².
Raba lõunaserval, Vaskjala–Ülemiste kanali ääres asub Eesti tõenäoliselt üks vanemaid rauasulatuskohti (Rae rauasulatuskoht), kus toodeti rauda juba varasel rauaajal. Rauasulatuskoht on arheoloogiamälestisena kantud kultuurimälestiste riiklikku registrisse.
Rae raba turbalasundi paksus on keskmiselt 3,2 meetrit, suurim paksus 6,8 meetrit.
1960.–1980. aastatel raba kuivendati kuivenduskraavide rajamisega.
Raba idaosas on turbatootmisalad (Rae ja Rae2), kogupindalaga 370 ha, kus turvast kaevandab AS Ahtol.
Ain-Alar Juhanson

Ain-Alar Juhanson (sündinud 2. oktoobril 1976 Paides) on eesti triatleet.
Ta on tulnud Eesti meistriks triatloni poolpikal distantsil (1998), kaks korda olümpiadistantsil (2000, 2003) ning kaks korda duatlonis (2002, 2003).
Ta on kestvusspordi võistluse IRONMAN Tallinn peakorraldaja.
1994. aastal pääses ta reisijana parvlaeva Estonia katastroofist eluga.
Helju Mikkel

Helju Mikkel (1936. aastani Amberg, 1936–1948 Ambre; 13. märts 1925 – 5. oktoober 2017) oli eesti tantsulooja ja rahvatantsujuht, üks üliõpilaste laulu- ja tantsupeo Gaudeamus algatajaid, üldtantsupeo üldjuht ja liigijuht ning pikaajaline Tartu Ülikooli Rahvakunstiansambli kunstiline juht.
Rahvatantsijad tunnevad Mikkelit ka hellitusnimega Tantsumemm või lihtsalt Memm.
Mikkel on loonud hulgaliselt tantse. Nende seas on näiteks Tedremäng, Vanaisa polka, Otsapandjatse, Lina, Kullaketrajad, Kiigemäng ja Kaksteist kapukat
Helju Mikkel elas Haldja talus Luke külas Tartu maakonnas.
1997. aastast on ellu kutsutud Helju Mikkeli nimeline Tartumaa rahvatantsupreemia.
Tema kirjutatud on rahvatantsija usutunnistus "Olen iva Su algusest...", mille tantsumemm luges esimest korda ette 1994. aasta üldtantsupeol. Katkendit aatetunnistusest kuulati salvestisena 1999. aasta tantsupeol enne Helju Mikkeli tantsudest koosneva kavaosa algust. 2017. aasta noorte tantsupeol "Mina jään", vaid mõni kuu enne tantsumemme surma, lugesid usutunnistuse täispikkuses ette peaosalised Koit ja Hämarik ehk Merit Männiste, Jennifer Marisse Cohen, Jaagup Tuisk ja Hardo Adamson.
Aatetunnistuse tekst.
&lt;poem&gt;
Rahvatantsija aatetunnistus
Olen iva Su algusest, Eestimaa,
olen kild Su paesest pinnast
ja suutäis Su leivakäärust,
olen tõru Su hiietammest
ja sulg Su pääsutiivast,
hell ebe Su rukkilillest
ja Su aadete narmasjuur, Eestimaa.
Olen kummelimuru Su õuel
ja pihlakobar Su väravapuul,
nestepiisk Su kurekella kambris
ja tahiniit Su Koidu-Hämariku lambis.
Olen pisar Su nutus
ja rõõm Sinu naerus,
kõla Su keeles ja õnnistuspalve
ja usk Su lootustes, Eestimaa.
Olen kestmise läkitus Sinust ja Sulle,
tulen ja tantsin Sinust ja Sulle, Eestimaa.
Olen iva Su algusest, Eestimaa.
Haldja talus 1994
&lt;/poem&gt;
Dina Ellermann

Dina Ellermann (sündinud Dina Radha'a; 20. detsembril 1980 Bagdadis Iraagis) on Eesti ratsutaja. Dina Ellermann on ratsutaja, kes tegeleb koolisõiduga. 
Ta lõpetas aastal 2000 Tallinna 21. Kooli ja aastal 2005 Tallinna Ülikooli rekreatsioonikorralduse erialal.
Aastatel 2012, 2013 ja 2014 tuli ta Eesti meistriks ning 2008 Eesti sisemeistriks. Aastal 2013 oli ta Eesti parim koolisõitja. Ta osales 2020. aasta suveolümpiamängudel ning oli seal koos Tõnu Endreksoniga avadefilee lipukandja.
Isiklikku.
Tema isa on iraaklane ning ema eestlanna.
Friedrich Issak

Friedrich Issak (20. november 1915 Petrograd – 11. mai 1991 Tallinn) oli Eesti kergejõustiklane, korv- ja jalgpallur ning spordiajakirjanik.
Ta lõpetas aastal 1935 Tartu Linna Poeglastegümnaasiumi. Aastatel 1936–1941 õppis ta Tartu Ülikoolis matemaatikat, loodusteadusi ja õigusteadust; ühelgi erialal ta ülikooli ei lõpetanud. Akadeemiliselt kuulus ta Üliõpilaste Seltsi Raimla.
Ta võitis Nõukogude Liidu meistrivõistlustel odaviskes 1943., 1944. ja 1947. aastal kuldmedali, 1945. aastal hõbemedali ja 1946. aastal pronksmedali. 1945 võitis hõbemedali ka granaadiviskes. 1940, 1946–1947 tuli ta odaviskes kolm korda Eesti meistriks. 1938–1940 tuli ta Eesti meistriks ka korvpallis, mängides EASK meeskonnas.
Aastatel 1944–1951 oli ta ajakirja Kehakultuur vastutav toimetaja.
Friedrich Issak suri 11. mail 1991 Tallinnas ja maeti 18. mail 1991 Pärnamäe kalmistule.
Isiklikku.
Tema abikaasa Aino Issak on tennisist ja kehalise kasvatuse õpetaja; nende poeg Jaak Issak on tennisist ja treener.
Piazza del Duomo

Nimega Piazza del Duomo tähistatakse mitmes Itaalia linnas asuvat väljakut:
Õismäe raba

Õismäe raba on raba Tallinnas Haabersti linnaosas Õismäe asumis. 
Raba on tekkinud mandrijää taandumise järgse jäänukjärve kinnikasvamisel.
Raba pindala on 40 ha.
Õismäe raba turbalasundi paksus on keskmiselt 2 meetrit, rabas on mitmeid endisi turba lõikamise auke. Raba on kuivendatud kuivenduskraavide rajamisega.
Õismäe raba läbivatele metsateedele rajati 2019. aastal 2 km pikkune valgustatud terviserada, mis kuulub SA Eesti Terviserajad võrgustikku.
Kakumäe raba

Kakumäe raba on raba Tallinnas Haabersti linnaosas Kakumäe asumis Kakumäe poolsaarel.
Raba pindala on 27 ha.
Kakumäe raba servas asuvad Peeter Suure merekindluse rannakaitsepatarei nr 4 rajatised.
Bioloogiline isolatsioon

Bioloogiline isolatsioon on liigi isolatsioon, mille puhul ristumist liigikaaslastega soodustavad ja ristumist võõra liigi isenditega (või järglaste saamist hübriidil) takistavad asjaolud, mis ei tulene kokkupuute geograafilisest võimatusest, (ristumisbarjäär).
Tegu võib olla näiteks liigiomaste sigimispaikade või -aegade erinevusega või sigimiskäitumise kokkusobimatusega. Hübriidid hukkuvad varakult või on viljatud.
Grete Ayache

Grete Püvi (aastatel 2006–2014 Barake; aastast 2017 Ayache; sündinud 12. märtsil 1982 Tallinnas) on eesti ratsutaja. 
Aastal 2006 tuli ta Eesti meistriks ja aastal 2007 Eesti sisemeistriks. Ta on Eesti parim koolisõitja 2007, 2011, 2012 ja 2014. 
Aastal 2015 võitis ta CDI3* tasemega rahvusvahelise koolisõiduvõistluse Grand Prix.
Aastast 2004 on ta ratsaklubi Black Stallion Equestrian Club juhatuse liige.
Isiklikku.
2017. aastal abiellus ta prantsuse koolisõitja Alexandre Ayachega. Tema õde on ooperilaulja Pirjo Jonas.
Heino Kurvet

Heino Kurvet (12. september 1941 Mõisaküla – 9. aprill 2020 Viljandi) oli eesti aerutaja ja treener . 
1960–1977 tuli ta 53 korda Eesti NSV meistriks: 24 ühe-, 20 kahe-, 5 neljasüstal ja 4 teatesõidus . 
Töötas 1965–91 Pärnus treenerina.
Irina Kikkas

Irina Kikkas (aastast 2011 Kikkas-Nõomaa; sündinud 22. juulil 1984 Tallinnas) on Eesti iluvõimleja ja iluvõimlemistreener.
Ta sai 2008. aasta Pekingi OM-il mitmevõistluses 20. koha. 
Aastatel 1998–2008 on ta tulnud Eesti meistriks iluvõimlemises kokku 44 korda: 33 individuaalaladel, 8 mitmevõistluses ja 3 iluvõimlemise rühmakavas.
Borivske

Borivske on alev Ukrainas Luhanski oblastis Sjevjerodonetski haldusalas, umbes 2 km kaugusel Sjevjerodonetski lennujaamast lõunakagus.
Tuba järve ja Siverskõi Donetsi kallastel asuva Borivske kõrgus merepinnast on 52 meetrit.
Borivske asutati 1640. aastal, alevi õigused alates 1938. aastast. 
2012. aasta 1. jaanuaril elas asulas 5928 inimest, asustustihedus inimest ruutkilomeetri kohta.
Tiit Tikerpe

Tiit Tikerpe (sündinud 7. septembril 1965 Tartus) on eesti aerutaja. 
Ta lõpetas 1983. aastal Tartu 3. Keskkooli. 
Ta sai 1992. aasta Barcelona OM-il ühekanuul 500 m ja 1000 m distantsil 18. koha. 
Aastatel 1981–1995 tuli ta 22 korda Eesti meistriks: 15 korda ühe- ja 7 korda kahekanuul.
Svetlana Zainetdinova

Svetlana Zainetdinova (sündinud 19. oktoobril 1962 Ufas Venemaal) on Eesti maletaja ja maletreener.
Ta tuli 1985. aastal Eesti naiste meistrivõistlustel males esikohale ja 2000. aastal hõbedale.
UBUNTU Partei

UBUNTU Partei on Lõuna-Aafrika Vabariigi partei, Ubuntu Vabastusliikumise poliitiline väljund. See on esimene ubuntu ideoloogial põhinev partei. Partei rajas 2012. aastal Michael Tellinger. 
2014. aastal osaleti Lõuna-Aafrika Vabariigi üldvalimistel, kus koguti 8234 häält (0.04%).
Eesti NSV teeneline looduskaitsja

Eesti NSV teeneline looduskaitsja on Eesti NSVs välja antud aunimetus.
Aunimetust andis Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidium teenete eest "looduskeskkonna kaitse ja kontrolli ning loodusvarade ratsionaalse kasutamise korraldamisel, keskkonna mittesaastava tehnoloogia väljatöötamisel ja juurutamisel ning looduskaitse propageerimisel."
Steal My Girl

"Steal My Girl" on Briti-Iiri poistebändi One Direction esitatud laul, mis anti välja singli ja muusikavideona.
Videos esineb ka Danny DeVito.
Eesti NSV teeneline koor

Eesti NSV teeneline koor on Eesti NSVs välja antud aunimetus.
Aunimetust andis Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidium kooridele eriti kõrge taseme, loomingulise tegevuse ja suurte teenete eest eesti nõukogude koorikultuuri arendamisel.
Eesti NSV teenelise koori aunimetust anti välja 1956. aastast. 1987. aasta alguseks oli selle aunimetuse saanud 23 koori.
Koljaadatsaarid

Koljaadatsaarid (valgevene keeles "Цары Каляды") on traditsiooniline uusaastapidustus Valgevenes Minski oblasti Kapyli rajoonis Siemiežavas. 
Üritus on kantud UNESCO inimkonna suulise ja vaimse pärandi meistriteoste nimekirja. Pidustused leiavad aset Juliuse kalendri järgi enne uut aastat, 13. ja 14. jaanuaril.
Ühe oletuse kohaselt said pidustused alguse 18. sajandil, mil Siemiežava lähedal peatus tsaariarmee väeosa. Kohaliku loo põhjal käisid sõdurid ja ohvitserid uusaasta eel lõbusat etendust andes majast majja, kogudes koljaadatavade kohaselt ande. Pärast väeosa lahkumist jätkasid seda kohalikud noored, kellele pakkus lõbu end sõjaväevormiga ehtida. See versioon ei ole aga kinnitust leidnud. Küll aga on andmeid, mis kinnitavad, et traditsioon pärineb ajast enne tsaarivägede tulekut. 
Pidustusel osalevad valges mundris noormehed ("tsaarid"), kelle rinnal on punase Siemiežava tikandiga vööd ja kel on peas lintidega mütsid. Tsaare saadavad sõdurid ja koomilised tegelased Baba (eit, kehastab mees) ja Dzed (taat, kehastab naine). Rongkäik külastab Siemiežava maju, etendades näidendit "Tsaar Maximilian". Rongkäik toimub tõrvikute valgusel.
Traditsioon kestis 1960. aastateni, siis katkes, kuid 1996. aastal taastati kohalike elanike initsiatiivil. 2009. aastal lisas UNESCO selle inimkonna suulise ja vaimse pärandi meistriteoste nimekirja.
Eesti NSV teeneline sotsiaalhooldustöötaja

Eesti NSV teeneline sotsiaalhooldustöötaja on Eesti NSVs välja antud aunimetus.
Aunimetust andis Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidium sotsiaalhooldussüsteemis vähemalt 15 aastat töötanud ja oma töös eriti silma paistnud töötajatele, "kellel on suuri teeneid sotsiaalhoolduse parandamisel vabariigis".
Eesti NSV teenelise sotsiaalhooldustöötaja aunimetust anti välja 1978. aastast. 1987. aasta alguseks oli selle aunimetuse saanud 26 inimest.
Johanna Lahesalu

Johanna Lahesalu (10. märts 1899 – 8. märts 1979 Tallinn) oli Keila elanik; sai tuntuks ajaloolise kirjutisega Keila minevikust.
Johanna Lahesalu esitas ajaloolise uurimistöö "Killukesi Keilast" Etnograafiamuuseumi XVII teatmematerjali kogumise võistlusele 1975. aastal. Seda tööd säilitatakse Eesti Rahva Muuseumis, selle koopia asub Harjumaa Muuseumi kogus. Teose katkendeid on ilmunud Delfi portaali rubriigis "Eesti elu".
Lahesalu isa oli Keila ettevõtja, kaupmees ja fotograaf Gustav Kulp. Lahesalu omandas Keila raudteejaamas telefonisti elukutse. Aastatel 1940–1954 töötas ta telegrafistina Keila raudteejaamas. Kümme aastat pärast Gustav Kulbi maja natsionaliseerimist tõsteti maja omanik ja tema tütar perekonnaga majast välja. Pensionärina elas Lahesalu Pääskülas tütre peres.
Tema abikaasa Eduard Lahesalu (sündinud Lammas) oli kooliõpetaja.
Johanna Lahesalu on maetud Tallinna Liiva kalmistule.
Anna Ovsjankina

Anna Ovsjankina (ka Estonianna; neiupõlvenimega Anna Novožilova; sündinud 1. märtsil 1986) on Eesti venekeelne videoblogija, moe- ja kosmeetikaekspert.
Ovsjankina on õppinud Tallinna Tehnikaülikoolis transporti ja logistikat ning töötanud selles vallas neli aastat.
2015. aasta alguse seisuga oli Ovsjankina kanal Youtube'is nimega Estonianna Eesti kanalitest kõige suurema püsijälgijate arvuga, tema postituste vaatajate arv ulatus keskmiselt 200 000-ni ning populaarseim postitus oli kogunud üle miljoni vaataja. Anna Ovsjankina alustas videoblogi pidamist 2011. aasta mais. Kokku vaadati tema videoid nelja aasta jooksul 32 ja pool miljonit korda. Vaatajate koguarvult edestasid teda vaid Lasteka, lauljatar Kerli ja muusikat tootva Raido Ojametsa kanalid, kuid püsitellijaid ehk fänne oli Estoniannal rohkem kui Eesti videoblogijate esikümne ülejäänud kanalitel kokku. Ligikaudu pooled ta vaatajad tulid Venemaalt, pooled mujalt maailmast, Eesti vaatajaid oli 5–10%.
Ehkki Ovsjankina alustas videoblogimist hobina, on sellest saanud tema põhitöö; ta sissetuleku moodustavad Youtube'i kanaliga seotud sponsorlepingud ning kaastööd kosmeetikafirmadele. Üks esimesi koostööettepanekuid tuli kosmeetikafirmalt L'Oréal 2012. aastal. Samal aastal jõudis ta esimest korda ajakirjanduse vaatevälja, püsijälgijaid oli tal sel ajal 25 000, 2013. aastal juba 86 000.
Anna Ovsjankina populaarsus on leidnud kajastust nii Eesti ajakirjanduses kui ka erialameedias väljaspool Eestit. Temast on kirjutanud ajakirja Marie Claire venekeelne veebiväljaanne, Fashionschoolonline.ru, Postimehe venekeelne portaal Limon.ee, Global Blue, veebiportaali Buduaar vene väljaanne, Beauty Insider, Global Blue jps. 2015. aasta märtsis tehti temaga intervjuu ETV saates "Pealtnägija". Arvustustes nimetatakse Estonianna tugevustena detailitäpset tööd videotega, positiivsust ja ausaid hinnanguid toodetele.
2023. aastal asusid Anna Ovsjankina ja Anton Ovsjankin koos lastega elama Venemaale.
Isiklikku.
Anna Ovsjankina on abielus, ka tema abikaasa Anton osaleb videoblogimises.
Ehkki Ovsjankina blogib vene keeles, suhtleb ta vabalt ka eesti keeles.
Tartu Hansapäevad 2015

Tartu Hansapäevad 2015 on 11.–12. juulil 2015 Tartus toimuv festival. Kuna tegu on 20. Tartu hansapäevadega, kannavad need alapealkirja "Juubeldavad hansapäevad".
Nagu viimastel aastatel kombeks, on Tartu kesklinn ka 2015. aasta Tartu Hansapäevadel jagatud eri aladeks. Jaanilinnas asuval Antoniuse õue laval esinevad muusikud ja tantsijad, Jaani kiriku ümbruses on käsitöö ja töökojad. Toomemäel Tartu Tähetorni ja Tartu Ülikooli Ajaloo Muuseumi läheduses on Teaduslinn, kus korraldatakse katseid, tutvustatakse leiutisi ja tehnikat. Toomkiriku varemetes asuval Toomelaval toimuvad ka kontserdid ning õhtuti näidatakse välikino. Lastelinnas toimuvad lasteüritused: muinasjutuvestmine, õpikojad jms, mängitakse laua-, spordi- ja osavusmänge ning näidatakse loomi. Tasku keskuse ümbruses asub Raualinn, kus toimuvad spordi- ja tehnikaüritused, sealhulgas amatöör-rammumeeste karikasari. Avatud on Jõelinn, kus toimuvad kontserdid ja tantsuõhtud Lodjakoja Jõekohvikus. Pirogovi platsil seatakse üles Maitseelamuste linn. Raekoja platsil, Rüütli ja Küüni tänaval ning nende ümbruses toimub tavapärane hansalaat.
Hansapäevadega samal ajal toimub ka muusikafestival Klaaspärlimäng 9.-14. juulil.
Nagu ka eelmisel aastal, juhib Tartu 2015. aasta hansapäevade korraldustoimkonda Jaanus Tepomees.
Eesti 1920. aasta suveolümpiamängudel

Eesti osales 1920. aasta suveolümpiamängudel 14 sportlasega ja 3 spordialaga. See oli esimene kord, kui Eesti esines olümpiamängudel eraldi riigina.
ESS Kalev saatis Belgia Olümpiakomiteele osavõtutaotluse, millele saabus küllalt lootusetult kõlav vastus: võistlejate ülesandmine olümpiamängudeks võib toimuda Venemaa Olümpiakomitee kaudu, kuna Eesti Vabariik ei ole ROK-i liige. Johannes Villemsoni juhtimisel asuti otsima muid võimalusi. Ühendusse astuti Eesti tolleaegse saadikuga Londonis, Kalevi seltsi liikme Ants Piibuga, kes omakorda saatis kirja Belgia OK-le, et taotleda eestlaste osavõttu olümpiamängudest. Sealne olümpiakomitee andis meie taotluse edasi ROK-i presidendile Pierre de Coubertinile. Pariisis oleva kalevlase, Eesti saadiku Karl Robert Pusta ja P. de Coubertini läbirääkimiste tulemustest informeeris ROK-i president belglasi, kes teatasid ametlikult, et Eesti soov on rahuldatud, kuid tuleb luua sporditegevust juhtiv keskne organisatsioon. 
Eestit esindasid olümpiamängudel.
Võistkonna esindajad olid Ado Anderkopp, William Fiskar, Karl Metti, Leopold Tõnson. 
kergejõustiklased.
Eduard Hermann (käimine), Aleksander Klumberg (odavise, viie- ja kümnevõistlus), Jüri Lossman (maraton), Johann Martin (teivashüpe), Reinhold Saulmann (200 m ja 400 m jooks), Harald Tammer (kuulitõuge), Johannes Villemson (800 m ja 1500 m jooks);
maadlejad.
Herman Kruusenberg, Artur Kukk, Mihkel Müller, Eduard Pütsep; 
tõstjad.
Karl Kõiv, Alfred Neuland, Alfred Schmidt. 
Eestlaste teekond olümpialinna kulges Tallinnast aurikul Viola Helsingisse, sealt koos Soome koondislastega aurikul Oihonna Antwerpenisse. 
Võistlusvorm oli valge õlgkübar, sinine ülikond, kollased kingad, valge särk ja lips (kodumaalt sõideti välja tollases kaitseväeriietuses ja võistlusvorm muretseti alles kohapeal).
Eesti lippu kandis avadefileel kuulitõukaja Harald Tammer. 
Sõiduraha kogumiseks korraldati ülemaalised korjandused ja anti välja loteriipiletid üldtiraažiga 30 000 (á 10 marka). Valitsuselt kaubeldi välja 18 000 Soome marka ja 20 000 Prantsuse franki. Sõjaministeeriumist saadi teemoonaks mitu kasti lihakonserve, biskviite ja paar puuda võid.
Eesti sportlased võitsid 3 medalit: Alfred Neuland tõstmises kulla, Jüri Lossmann maratonis hõbeda ja Alfred Schmidt tõstmises hõbeda.
Eesti 1924. aasta suveolümpiamängudel

Eesti osales 1924. aasta suveolümpiamängudel 44 sportlasega ja 5 spordialaga.
Läti koondises.
Eestlasest kergejõustiklane Juhan Oja ja Kreeka-Rooma maadleja Rudolf Rone võistlesid Läti koondise koosseisus.
Mängude käik.
Olümpiamängude avatseremoonial kandis Eesti lippu maratonijooksja Jüri Lossmann. 
Eesti sportlased võitsid 6 medalit: Eduard Pütsep Kreeka-Rooma maadluses kulla, Alfred Neuland tõstmises hõbeda ja lisaks võideti 4 pronksi.
Taavi Rõivase teine valitsus

Taavi Rõivase teine valitsus oli Eesti Vabariigi 48. valitsus 9. aprillist 2015 kuni 23. novembrini 2016. Valitsuse nimetas ametisse president Toomas Hendrik Ilves.
Valitsuse moodustasid Reformierakond, Sotsiaaldemokraatlik Erakond ja Isamaa ja Res Publica Liit. Kabinetti kuulusid 7 Reformierakonna, 4 Sotsiaaldemokraatliku Erakonna ja 4 Isamaa ja Res Publica Liidu ministrit. Ministritest 2 olid naised ja 13 mehed.
Taavi Rõivase teine valitsus moodustati 2015. aasta Riigikogu valimiste tulemusel.
9. novembril 2016 avaldas Riigikogu Taavi Rõivase valitsusele umbusaldust häältega 63:28.
Valitsus lahkus ametist 23. novembril 2016, kui ametisse astus Jüri Ratase valitsus.
Eesti 1928. aasta suveolümpiamängudel

Eesti osales 1928. aasta suveolümpiamängudel 5 spordialal kokku 20 sportlasega.
Mängude käik.
Olümpiamängude avatseremoonial kandis Eesti lippu kettaheitja Gustav Kalkun. 
Eesti sportlased võitsid 5 medalit: Osvald Käpp vabamaadluses kulla, Voldemar Väli Kreeka-Rooma maadluses kulla, Arnold Luhaäär tõstmises hõbeda ja lisaks võideti 2 pronksi.
Eesti 1932. aasta suveolümpiamängudel

Eesti osales 1932. aasta suveolümpiamängudel 2 sportlasega 2 spordialal. Eesti vähene esindatus oli tingitud rahalistest raskustest.
Eesti sportlased jäid medalita.
Olümpiamängude avatseremoonial kandis Eesti lippu maadleja Osvald Käpp.
Dünaburgi maakond

Dünaburgi maakond (läti keeles "Daugavpils apriņķis"; vene keeles "Динабургский уезд", aastast 1893 "Dvinski maakond", aastast 1920 "Daugavpilsi maakond") oli Venemaa Keisririigi ja Vene SFNV Vitebski kubermangu haldusüksus, hiljem Läti ja Läti NSV haldusüksus.
Ajalugu.
Maakond rajati 1772. aastal. Algselt kuulusid selle alad Pihkva kubermangu koosseisu. Aastal 1776 hakkas maakond kuuluma Polotski kubermangu, 1796. aastal Valgevene kubermangu ja aastast 1802 Vitebski kubermangu. Maakond piirnes põhjas Liivimaa kubermangu ja Vitebski kubermangu Režitsa maakonnaga, idas Drissa maakonnaga, läänes ja lõunas Kuramaa kubermanguga. Vitebski kubermangus oli maakonna pindala 4393 km².
Aastal 1913 oli maakonna territooriumil üks linn (Dvinsk ehk Daugavpils), seitse alevit ja 16 valda.
Aastal 1920 läksid Dünaburgi maakonna alad Läti koosseisu. Maakond (idas Drissa maakonna arvelt veidi laienenuna) sai ka Läti haldusüksuseks ja oli kuni aastani 1949 Läti NSV haldusüksus.
Aastal 1940 oli maakonna territooriumil 6 linna, lisaks Daugavpilsile ka Gostiņi (tänapäeval Pļaviņase osa), Krāslava, Krustpils, Līvāni ja Preiļi. Toona oli maakonna koosseisus 25 valda.
Aastal 1941 liideti Krustpilsi ja Gostiņi ümbrus Jēkabpilsi maakonnaga. Aastal 1947 eraldati maakonnast Krāslava maakond. Aastal 1949 maakond likvideeriti, selle territoorium jagunes Daugavpilsi, Līvāni ja Preiļi rajooni vahel.
Rahvastik.
Aastal 1897 elas maakonnas 237 000 inimest, tegemist oli rahvarohkeima maakonnaga Vitebski kubermangus. Elanikest moodustasid enamiku lätlased (39%), juute oli 20%, venelasi 15,3%, valgevenelasi 13,8%, poolakaid 9,1% ja sakslasi 1,8%.
Aastal 1928 moodustasid lätlased maakonna elanikest 55%. Venelasi oli 18%, juute 10%, valgevenelasi 9% ja poolakaid 8%.
Haldusjaotus.
Viciebski kubermangu osana.
Venemaa keisririigi koosseisus jagunes maakond haldusüksusteks, mida nimetatakse volostiteks (vene keeles "Волость"), aga mille kohta lätlased on kasutanud sõna vald (läti keeles "pagasts"). Maakonna keskuseks oli maakonnalinn (Dünaburg, mis kandis hiljem nime Dvinsk), lisaks oli maakonnas aastal 1913 veel 7 alevit ja 16 valda.
Alevid olid: Glazmanka, Kreutzburg, Livenhof, Kreslau, Višķi, Osūne ja Dagda.
Haldusjaotus Läti Vabariigis.
Pärast seda, kui Läti vabadussõda oli lõppenud rahulepinguga, liideti Daugavpilsi maakonna nime kandma hakanud maakonnaga ka osa Drissa maakonnast. Daugavpilsi maakonna osadeks said Piedruja vald ja Pustiņa vald, osaliselt ka Suški vald. Aastal 1924 liideti maakonnaga ka seni Rēzekne maakonda kuulunud Rudzāti vald. Läti Vabariigis muudeti valdade piire korduvalt, mitmed vallad nimetati ka ümber.
Halduslike muudatuste tagajärjel oli maakonnas aastaks 1940 lisaks Daugavpilsile veel kuus linna: Gostiņi, Krāslava, Krustpils, Līvāni ja Preiļi. Toona oli maakonna koosseisus 25 valda.
Eesti 1936. aasta suveolümpiamängudel

Eesti osales 1936. aasta suveolümpiamängudel 37 sportlasega 8 spordialal.
Eesti sportlased võitsid 7 medalit: Kristjan Palusalu Kreeka-Rooma maadluses ja vabamaadluses kulla, Nikolai Stepulov poksis hõbeda, August Neo vabamaadluses hõbeda ja lisaks võideti 3 pronksi.
Olümpiamängude avatseremoonial kandis Eesti lippu korvpallur Erich Altosaar.
Eesti 1928. aasta taliolümpiamängudel

Eesti osales 1928. aasta taliolümpiamängudel 1 spordialal kokku 2 sportlasega. 
See oli esimene kord, kui Eesti esines taliolümpiamängudel eraldi riigina.
Mängude käik.
Olümpiamängude avatseremoonial kandis Eesti lippu delegatsiooni ametnik ja endine sportlane Eduard Hiiop.
Eesti sportlased jäid medalita.
Eesti 1936. aasta taliolümpiamängudel

Eesti osales 1936. aasta taliolümpiamängudel Garmisch-Partenkirchenis 5 sportlasega neljal spordialal.
Eestit esindasid murdmaasuusataja Vello Kaaristo (Vassili Krassikov), mäesuusataja Karin Peckert-Forsman, iluuisutajad Helene Michelson ja Eduard Hiop ning kiiruisutaja Aleksander Mitt. Eesti sportlased jäid medalita.
Karin Peckert-Forsman ja Helene Michelson olid esimesed Eesti naissportlased olümpiamängudel, neist esimesena võistles Karin Peckert-Forsman.
Olümpiamängude avatseremoonial kandis Eesti lippu Eesti Panga direktor Johannes Rosenfeldt, kes sportlasena ei osalenud.
Eesti 1992. aasta taliolümpiamängudel

Eesti osales 1992. aasta taliolümpiamängudel 20 sportlasega ja 5 spordialaga.
Eesti sportlased jäid medalita.
Olümpiamängude avatseremoonial kandis Eesti lippu Ants Antson, kes sportlasena ei osalenud.
Eesti 1994. aasta taliolümpiamängudel

Eesti osales 1994. aasta taliolümpiamängudel 26 sportlasega ja 6 spordialaga.
Eesti sportlased jäid medalita.
Olümpiamängude avatseremoonial kandis Eesti lippu kahevõistleja Allar Levandi.
Marju Mutsu

Marju Mutsu (kodanikunimega Mutso, 6. juuli 1941 Tallinn – 4. jaanuar 1980 Tallinn) oli eesti graafik ja aforist.
Haridus.
Ta lõpetas 1960. aastal Tallinna 7. Keskkooli ja õppis aastatel 1962–1969 Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis.
Töö.
Lühemat aega töötas Mutsu ajakirjas Noorus, instituudi lõpetamise ajal ja järel Eesti Reklaamfilmis. Suurema osa loometegevuse aktiivsemast perioodist oli vabakutseline kunstnik.
Looming.
Peamiselt oforditehnikas looming paistab silma spontaanse eneseväljenduse ja erilise tundlikkusega, iseloomulikud on avatud kompositsioon, vaba joonekäsitlus ja valge paberipinna oskuslik kasutamine. 1970. aastate alguse teoseis valdab lüüriline tundetoon, kümnendi keskpaiga portreekompositsioonides on inimeste suhestatus keerukam. Viimaste eluaastate loomingus on unistuslik meeleolu taandunud argisema ees, küllalt suur osa on huumoril, mis teoseti võib ulatuda sarkasmini.
Kirjutanud ja illustreerinud lasteraamatu "Vappu ja valge hobune" (1973). Illustreerinud "Tasuja" ja "Villu võitlused" 1971, "Timm Thaler ehk müüdud naer" (James Krüss) jt. Teinud kaanekujundusi raamatutele, näiteks teostele "Herzog" (Saul Bellow).
Marju Mutsu kirjutas ka aforisme ja luuletusi. Tema aforisme on ilmunud ajakirjades Kunst (1976, nr 48/1, lk 48-53) ja Noorus (1972, nr 11, lk 73; Noorus 1973, nr 1 lk 76; 1978, nr 1, lk 33), käsikirja jäi illustreeritud aforismikogumik. Osa luuletusi ilmus raamatus "Marju Mutsu" 2009. aastal.
Isiklikku.
Marju Mutsu sündis Hilja ja Aadu Mutsu esimese lapsena. Tal on vend, arhitekt Aadu Mutso (jun).
Aastatel 1968–1971 oli ta abielus kunstnik Mati Vaitmaaga, nende poeg on Mikk Mutsu.
Aastatel 1977–1980 oli ta abielus kunstnik Herald Eelmaga, sellest abielust on kaks poega: Kaarel Eelma ja Pärtel Eelma.
Eesti 1998. aasta taliolümpiamängudel

Eesti osales 1998. aasta taliolümpiamängudel 20 sportlasega ja 5 spordialaga.
Eesti sportlased jäid medalita.
Olümpiamängude avatseremoonial kandis Eesti lippu laskesuusataja Kalju Ojaste.
Eesti 2002. aasta taliolümpiamängudel

Eesti osales 2002. aasta taliolümpiamängudel 17 sportlasega ja 5 spordialaga.
Eesti sportlased võitsid 3 medalit: Andrus Veerpalu 15 km kulla ja 50 km murdmaasuusatamises hõbeda ning Jaak Mae 15 km murdmaasuusatamises pronksi.
Olümpiamängude avatseremoonial kandis Eesti lippu Allar Levandi, kes sportlasena ei osalenud.
Eesti 2006. aasta taliolümpiamängudel

Eesti osales 2006. aasta taliolümpiamängudel 26 sportlasega ja 6 spordialaga.
Eesti sportlased võitsid 3 medalit: Andrus Veerpalu 15 km klassikasõidus kulla ja Kristina Šmigun 15 km suusavahetusega sõidus ja 10 km klassikasõidus kulla.
Olümpiamängude avatseremoonial kandis Eesti lippu laskesuusataja Eveli Saue.
Eesti 2010. aasta taliolümpiamängudel

Eesti osales 2010. aasta taliolümpiamängudel 30 sportlasega ja 4 spordialaga.
Eesti sportlased võitsid ühe medali: Kristina Šmigun-Vähi vabatehnikas hõbeda.
Olümpiamängude avatseremoonial kandis Eesti lippu laskesuusataja Roland Lessing.
Eesti 1992. aasta suveolümpiamängudel

Eesti osales 1992. aasta suveolümpiamängudel 37 sportlasega ja 13 spordialaga.
Eesti sportlased võitsid 2 medalit: Erika Salumäe trekisõidus kulla ning Toomas ja Tõnu Tõniste purjetamises pronksi.
Olümpiamängude avatseremoonial kandis Eesti lippu Heino Lipp, kes sportlasena ei osalenud.
Eesti 1996. aasta suveolümpiamängudel

Eesti osales 1996. aasta suveolümpiamängudel 43 sportlasega ja 13 spordialaga.
Eesti sportlased jäid medalita.
Olümpiamängude avatseremoonial kandis Eesti lippu sõudja Jüri Jaanson.
Eesti 2000. aasta suveolümpiamängudel

Eesti osales 2000. aasta suveolümpiamängudel 33 sportlasega ja 11 spordialaga.
Eesti sportlased võitsid 3 medalit: Erki Nool kümnevõistluses kulla, Aleksei Budõlin judos pronksi ja Indrek Pertelson judos pronksi.
Olümpiamängude avatseremoonial kandis Eesti lippu purjetaja Tõnu Tõniste.
Eesti 2004. aasta suveolümpiamängudel

Eesti osales 2004. aasta suveolümpiamängudel 42 sportlasega ja 10 spordialaga.
Eesti sportlased võitsid 3 medalit: Jüri Jaanson sõudmises hõbeda, Indrek Pertelson judos pronksi ja Aleksander Tammert kettaheites pronksi.
Olümpiamängude avatseremoonial kandis Eesti lippu kümnevõistleja Erki Nool.
Home (Michael Bublé laul)

"Home" on Kanada laulja Michael Bublé esitatud ja loodud (kaasautor) laul, mis salvestatuna anti välja singli ja muusikavideona.
T-14

T-14 Armata on vene relvajõudude põhirelvastusse kuuluma hakkav valmimisjärgus lahingutank.
Tank töötati välja Kartsevi-Venedikovi konstrueerimisbüroos Uurali Vagunitehases (Uralvagonzavod) Nižni Tagilis. Armata roomikveermikul tankide esimese partii tarnetähtajaks oli 2015. aasta veebruar. Kitsamale ringile (peaminister Dmitri Medvedevile) esitleti toodet 2013. aasta sügisel. Armata veermikul tooteid esitleti avalikult 2015. aasta Teise maailmasõja võidupüha paraadil Moskvas.
Väidetavalt jõudis tank seeriatootmisse 2021. aasta lõpul.
Uue põlvkonna tanki torn ja kahur on arvutijuhtimisega ning torni ei ole ette nähtud meeskonda.
Tüümuseabstsess

Tüümuseabstsess ehk tüümusemädanik ("abscessus thymi") on osadel loomadel (sh inimestel) esineda võiv tüümuse patoloogline seisund, mis võib esile kutsuda tsüstide teket keskseinandis. 
Tänapäeval liigitatakse tüümuseabstsess rahvusvahelises haiguste klassifikatsiooni 10. versioonis tüümuse- ehk harkelundihaiguste hulka.
Kaasasündinud süüfilis.
20. sajandi esimesel poolel seostati tüümuse abstsesse kaasasündinud süüfilisega, neid kirjeldas esimesena Dubois 1850. aastal. Eri autorid on hiljem vaielnud nende kollete tekkemehhanismide üle, need olevat tekkinud kas Hassalli kehade infiltratsiooni või tüümuse säsi nekroosi tulemusel, mille tulemusel sai häiritud veresoonte areng nimetatud üksuses ja moodustus tüümuse tsüst.
Emmanuel Bove

Emmanuel Bove (kodanikunimega Emmanuel Bobovnikoff; 20. aprill 1898 Pariis – 13. juuli 1945 Pariis) oli prantsuse kirjanik.
Emmanuel Bove sündis Pariisis Venemaalt väljarännanud juudist isa ja Luksemburgist pärit ema pojana; isa oli klient hotellis, kus töötas ema. 1906. aastal hülgas isa pere ja asus kokku elama inglise maalikunstniku Emily Overwegiga. Emily Overweg spondeeris Emmanuel Bove'i õpinguid erakoolides École alsacienne'is ja lycée Calvinis Genfis, 1915. aastal saadeti ta internaatkooli Inglismaal, kust ta sai keskhariduse. 
1916. aastal tuli ta Inglismaalt tagasi, tema isa oli tuberkuloosi surnud ja kasuema Emily Overweg rahalistesse raskustesse sattunud. Ta töötas kõikvõimalikes ameteis: kelnerina, nõudepesijana, vabrikutöölisena ja trammijuhina. Segastel aegadel kandis ta kuu aega ka vanglakaristust, kuna tal ei olnud püsivat töökohta ja ta nimi kõlas kahtlaselt. Aastal 1918 mobiliseeriti ta Esimesse maailmasõtta, kuid kuna mobiliseerimine toimus hilja, pääses ta lahingutegevusest.
Pärast sõja lõppu ta abiellus ja asus elama Austriasse, seal sündis esimene laps ja valmis esimese raamatu "Minu sõbrad" ("Mes amis") käsikiri. Aastal 1922 naasis ta Pariisi, ta püüdis leida tööd ajakirjanikuna ja kirjutas "Jean Vallois"' pseudonüümi all rämpskirjandust. Aastal 1923 saatis ta ajalehele Le Matin ühe novelli, mida toimetaja Colette soovis avaldada. Ta andis toimetajale lugeda ka romaani "Minu sõbrad", romaan ilmus aastal 1924 ja sellest sai alguse tema tähelend tõsiseltvõetava kirjanikuna.
Eesti keeles on Emmanuel Bove'ilt ilmunud aastal 2015 Loomingu Raamatukogus ilmunud romaan "Minu sõbrad", mille on tõlkinud Indrek Koff.
Mustasõstra tänav

Mustasõstra tänav on tänav Tallinnas Kristiine linnaosas Lilleküla asumis.
Mustasõstra tänav on Keemia tänavalt algav umbes 100 meetrit pikk umbtänav, mis sai nime 2014. aastal. Tänav oli varem Sõstra tänava lõpuosa.
Tänavalt on juurdepääs eramutele ja maa-alustele garaažidele.
Jānis Kurelis

Jānis Kurelis (6. mai 1882 Härgmäe vald – 5. detsember 1954 Chicago) oli läti kindral. Võttis osa Vene-Jaapani sõjast, I ja II maailmasõjast, Läti Vabadussõjast. Läti Kesknõukogu memorandumile (Latvijas Centrālās padomes memorands; 17. märts 1944) üks 189-st allakirjutanust. 1944. aastal kindral Kurelise grupi ametlik juht.
Karutapja ordeni kavaler. 
Jānis Kurelis sündis aastal 1882 Härgmäe vallas sulase perekonnas. Aastal 1899 lõpetas ta Pihkva reaalkooli, aastal 1901 lõpetas ta Odessa sõjakooli.
Aastatel 1904–1905 võttis ta osa Vene-Jaapani sõjast. Aastal 1910 sai ta kapteni auastme ja ta viidi üle kindralstaabi peavalitsusse. Esimese maailmasõja ajal (aastal 1915) osales ta pataljonikomandörina lahingutes Rumeenia rindel; alates 15. jaanuarist 1916 sai temast roodukomandör 5. Zemgale pataljonis (pataljoni ülemaks oli Jukums Vācietis).
Tõnu Tamm (füüsik)

Tõnu Tamm (25. märts 1946 – 4. aprill 2015) oli eesti füüsik.
Ta töötas TA füüsika instituudis. Ta sai teaduste kandidaadi kraadi aastal 1973.
Pere.
Tema isa oli Nõukogude sõjaväelane ja marksismi õppejõud, Tallinna Polütehnilise Instituudi prorektor ja professor Boris Tamm.