tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vaba Maa

Vaba Maa oli aastatel 1918–1938 Tallinnas ilmunud ajaleht (päevaleht), mida andis välja OÜ Vaba Maa. 
Ajaleht ei ilmunud esmaspäeviti, mil ilmus Esmaspäev. Vaba Maa viimane peatoimetaja oli Eduard Laaman. Aastatel 1918–1932 oli see Eesti Tööerakonna ja 1932–1935 Rahvusliku Keskerakonna häälekandja.
1934. aasta reklaamis on öeldud: 
Ajalehes ilmus 17. veebruaril 1938 nelja Gori poolt joonistatud karikatüüri Adolf Hitlerist, Herman Göringist, Saksa sõjaministrist Werner von Blombergist, marssal Tshiang Kai-shekist ja Saksa välisminister Konrad von Neurathist. Järgmisel päeval Eesti välisminister Friedrich Akel saatis salajase kirja nr. 563 siseminister Kaarel Eenpalule, "et pilkepildid välisriikide riigipeade ja riigi tegelaste kohta on täiesti lubamatud ja et samuti tuleb hoiduda pahakspanevatest kirjutistest välisriikide, eriti meie suurte naabrite aadressil". Samal päeval Akel veel saatis teise salajase kirja nr. 564 siseminister Eenpalule, et karikatuurid "kahjustavad meie suhteid Saksamaaga".
Ajalehe vastutav peatoimeja Olev Soots kuulati üle 28. veebruaril. Siseminister Eenpalu otsustas Kaitseseisukorra seaduse § 9 p. 8 alusel ajalehe "Vaba Maa" ilmumise seisma panna, kuna selle "toimetus on teadlikult kahjustanud Eesti Vabariigi välispoliitika huvisid".
Ajalehe Vaba Maa viimane number ilmus 4. märtsil 1938.
Vagabund

Vagabund oli Eesti kirjastus, mis tegutses aastatel 1991–2008 Kirjastus pidas ennast 1990. aastal ilmunud kultuurilehe Vagabund õigusjärglaseks. 
Kirjastust juhtis ja raamatuid toimetas Joel Sang.
Ettevõte kirjastas luulet, esseesid, filosoofiateemalisi teoseid. Kirjastus on kirjastanud ka raamatuid sarjast "Avatud Eesti raamat".
Õigem Valem

Õigem Valem Tallinnas tegutsev kirjandusrühmitus, mille esimene avalik esinemine leidis aset 1998. aastal.
Rühmituse moodustasid Jan Kaus, Kalju Kruusa, Fagira D. Morti, Juku-Kalle Raid.
Välis-Eesti

Välis-Eestiks nimetatakse väljaspool Eestit elavate eestlaste kogukonda. See on olnud ka mitme väljaande nimi:
Võitleja

Võitleja on aastast 1952 ilmuv eesti sõjameeste ja vabadusvõitlejate globaalne väljaanne.
Leht ilmus asutamisaastast 1979. aastani Saksamaal: 1952–1956 Ettlingenis, 1956–1979 Heidelbergis. Aastast 1980 ilmub leht Torontos. Lehte on välja andnud Eesti Võitlejate Ühing Saksamaal.
 asub lehe toimetus Torontos, lehte aga trükitakse Keilas. Ajaleht ilmub neli korda aastas. Aastast 2009 on ajalehe toimetaja Jaanika Kressa.
Markianos Herakleast

Markianos Herakleast (kreeka keeles; ladina keeles "Marcianus Heracleensis"; 4. sajand pKr) oli hilisantiigi hellenistlik geograaf.
Markianos mainib oma teostes muu hulgas kuskil Eesti lähedal asuvat Turuntese jõge (kreeka "Тουρουντης"), mille asukoht on tänini teadmata. Ptolemaiose ja Markianose järgi sai Turuntes alguse Ripea mägedest ning suubus Sarmaatia ookeani (st Läänemere) Veneedi lahte. Pihkva ajaloolase Anatoli Aleksandrovi arvates võis see nimi tähistada pikemat veeteed, mis kulges Polova jõest mööda Velikaja jõge, üle Pihkva ja Peipsi järve ning lõpuks piki Narva jõge.
Eesti keeles on tema nimest kasutatud ka ekslikke, vene ja inglise keele kaudu tuletatud keelevigaseid vorme, näiteks "Herakleitose Markianus".
Tartu telemast

Tartu telemast on telemast Tartus, mis on ehitatud 1957. aastal. Kõrgus on 192 meetrit.
Asub aadressil Soinaste 8A.Samade parameetritega on ka Tartu teletorn, mis valmis aprillis 1957.
Viited.
Sele

Sele (ladinakeelne nimi "Silarus") on jõgi Edela-Itaalias Campania maakonnas Salerno ja Avellino provintsis. Jõgi on 64 km pikk.
Jõe läte asub Avellino provintsis Caposeles, Paflagone mäe kagunõlval Picentini mägedes. Jõgi suubub Türreeni mere Salerno lahte Eboli lõunanurgas.
Sele peamised lisajõed on Tanagro, Bianco, Melandro, Platano, Pergola ja Calore Lucano.
Sele kallastele, suudmest lätteni, jäävad järgmised omavalitsusüksused: Eboli, Capaccio, Albanella, Serre, Campagna, Contursi Terme, Oliveto Citra, Colliano, Senerchia, Valva, Calabritto ja Caposele.
Sele jõe suudmes ("Foce del Sele"), mõne kilomeetri kaugusel Paestumist põhjas, asus Hera pühamu. Sellest dooria templist (6. sajandi lõpp eKr) on säilinud metoope.
Silaruse lahingus (212 eKr) alistas Hannibali juhitud Kartaago armee preetor Marcus Centenius Penula juhitud roomlaste sõjaväe.
Aastal 71 eKr purustas Marcus Licinius Crassus Silaruse juures Spartacuse juhitud väed.
Hérault' departemangu haldusüksuste loend

Hérault' departemangu haldusüksuste loend toob ära kõik Prantsusmaa Hérault' departemangu haldusüksused (alldepartemangud, kantonid ja vallad). Lisaks on toodud ka INSEE kood. 
Kantonid.
Departemangus on kokku 25 kantonit. Vallad Béziers (kogupindalaga 95,48 km²) ja Montpellier (kogupindalaga 56,88 km²) on jagatud mitme kantoni vahel. Igasse kantonisse mille vahel on vald jagatud kuulub ka kindel territoriaalne osa vallast. Kursiivis on toodud jagatud vallaga kantonite pindala kus puudub jagatud valla osa kantoni kogupindalast. Jagatud vallad mille osad moodustavad ise kantoni jäävad andmete puudusel ilma pindala välja toomata.
Béziers.
Agde'i kanton
Bédarieux' kanton
Béziers' 1. kanton
Béziers' 2. kanton
Béziers' 3. kanton
Béziers' 4. kanton
Capestangi kanton 
Florensaci kanton 
Montagnaci kanton 
Murviel-lès-Béziers' kanton
Olargues'i kanton 
Olonzaci kanton
Pézenas' kanton 
Roujani kanton 
Saint-Chiniani kanton 
Saint-Gervais-sur-Mare'i kanton 
Saint-Pons-de-Thomières'i kanton 
La Salvetat-sur-Agout' kanton
Serviani kanton 
Lodève.
Aniane'i kanton 
Le Caylari kanton 
Clermont-l'Hérault' kanton 
Ganges'i kanton 
Gignaci kanton 
Lodève'i kanton 
Lunas' kanton 
Saint-Martin-de-Londres'i kanton 
Montpellier.
Castelnau-le-Lez' kanton 
Castries' kanton 
Claret' kanton 
Frontignani kanton 
Lattes'i kanton
Luneli kanton
Les Matelles'i kanton
Mauguio kanton
Mèze'i kanton
Montpellier' 1. kanton
Linnaosad:
Montpellier' 2. kanton
Linnaosad:
Montpellier' 3. kanton
Linnaosad :
Montpellier' 4. kanton
Linnaosad:
Montpellier' 5. kanton
Linnaosad:
Montpellier' 6. kanton
Linnaosad :
Montpellier' 7. kanton
Linnaosad :
Montpellier' 8. kanton
Linnaosad:
Montpellier' 9. kanton
Linnaosad:
Mosson
La Paillade
Celleneuve
Les Hauts de Massane (Massane kõrgendikud)
Blayac-Pierres Vives
Malbosc
Le Grand Mail
Les Tritons
Montpellier' 10. kanton
Linnaosad:
Pignani kanton 
Sète'i 1. kanton
Linnaosad:
Sète'i 2. kanton
Linnaosad:
Krista Kiuru

Krista Katriina Kiuru (sündinud 5. augustil 1974 Poris) on Soome sotsiaaldemokraatlik poliitik. Ta oli 24. juunist 2014 kuni 29. maini 2015 Alexander Stubbi valitsuse haridusminister ja kommunikatsiooniminister. 6. juunist 2019 kuni 4. veebruarini 2022 oli ta Soome rahvastiku- ja sotsiaalteenuste minister (Antti Rinne valitsuses ja alates 10. detsembrist 2019 Sanna Marini valitsuses). Teist korda oli ta Soome rahvastiku- ja sotsiaalteenuste minister 6. oktoobrist 2022 kuni 20. juunini 2023.
Enne seda oli ta 24. maist 2013 Jyrki Kataineni valitsuse haridusminister ja veelgi varem kommunikatsiooni- ja eluasememinister.
Ta on riigiteaduste magister. Ta on enne Eduskunna liikmeks valimist tegutsenud sotsiaaldemokraatlikes noorte- ja õpilasorganisatsioonides. Samuti oli ta Ulvila lütseumis filosoofia, usundiõpetuse ja draamakasvatuse õpetaja.
Aastal 2007 valiti ta SDP nimekirjas Satakunta valimisringkonnast 5560 häälega Eduskunna liikmeks. Aastal 2011 valiti ta 7786 häälega uuesti Eduskunna liikmeks. 22. juunil 2011 sai ta Jyrki Kataineni valitsuses kommunikatsiooni- ja eluasemeministriks.
Isiklikku.
Krista Kiuru on estofiil ja valdab vabalt eesti keelt. Ta on luterlane. Tema elukaaslane on investeerimisteenuste ettevõtte müügidirektor Simo Rahikainen; 17. märtsil 2022 sündis neil tütar.
Bussento

Bussento on jõgi Edela-Itaalias Campania maakonnas Salerno provintsis. 
Jõe läte asub Cervati mäe nõlval, umbes 900 meetri kõrgusel merepinnast. Jõgi suubub Türreeni merre Policastro lahes, kaks kilomeetrit Policastro Bussentino keskusest edelas.
Umbes 20 km kaugusel jõe lättest asub Sabetta tehisjärv (650 000 km³).
Aastal 194 eKr rajasid roomlased jõe suudmele Buxentumi koloonia.
Raul Vester

Raul Vester (sündinud 13. juunil 1982 Narvas) on eesti laulja (tenor), vabakutseline näitleja, õhtujuht ja graafik.
Raul hakkas muusikaga tegelema 4- ja kunstiga 13-aastaselt. On laulnud 2003–2007 Tartu Akadeemilises Meeskooris ning 2007–2009 Tallinna Tehnikaülikooli Meeskooris tenorina. Töötab MTÜ-s Romantiline Muusika kunstilise juhina. Raul Vesteri juhendamisel tegutseb juba rahva lemmikuks saanud ansambel Meremees.
Vester on algatanud uuenduslikke muusikaprojekte, näiteks "Rahvalik lauluvara", kogudes ja taaselustades ammu unustatud loomingut.
14. veebruaril 2003, kui eesmärgiga populariseerida vanu laule asutati ansambel Romantika, oli ta üks selle asutajaid ja lauljaid. Raul Vesterit peetakse Raimond Valgre heliloomingu asjatundjaks.
Vester on õppinud kunsti Tartu Kunstigümnaasiumis ja seejärel Tartu Kõrgemas Kunstikoolis, kus ta õppis disaini.
Angitola järv

Angitola järv (hääldus , itaalia keeles "Lago Angitola", "Lago dell'Angitola") on tehisjärv Lõuna-Itaalias Calabria maakonnas Vibo Valentia provintsis, Maierato ja Monterosso Calabro territooriumil. Aadria meri jääb järvest umbes 3 kilomeetri kaugusele läände.
Veekogu rajati Agnitola jõele 1966. aastal.
Romantika (ansambel)

Romantika on vokaal-instrumentaalansambel, mis asutati 14. veebruaril 2003 Tartus.
Repertuaariks enamjaolt estraad, romantiline popp, muusikalid, operett, Raimond Valgre looming jt. Traditsiooniks on saanud iga-aastased sõbrapäevakontserdid Elva raekoja saalis.
Veterinaar- ja Toiduamet

Veterinaar- ja Toiduamet (lühend VTA) oli Eesti Põllumajandusministeeriumi hallatav valitsusasutus, mis muu hulgas teostas ja korraldas Eestis riiklikku veterinaarjärelevalvet. 
Veterinaar- ja Toiduamet loodi 2000. aastal ümber organiseeritud "Veterinaar- ja Toiduinspektsiooni" (lühend VTI; kasutati ka nime: "Riigi Veterinaar- ja Toiduinspektsioon" (lühend "RVTI")) baasil. 
Peale riikliku veterinaarjärelevalve olid VTA-l veel näiteks järgmised ülesanded:
Veterinaar- ja Toiduamet oli keskasutus, millele allus 15 maakondade veterinaarkeskust. 
1. jaanuarist 2021 moodustati Põllumajandusameti ning Veterinaar- ja Toiduameti ühendamisel Põllumajandus- ja Toiduamet.
Henna Virkkunen

Henna Maria Virkkunen (sündinud 4. juunil 1972 Joutsa vallas Soomes) on Soome ja Euroopa Liidu poliitik. Ta on alates 1. detsembrist 2024 Euroopa Komisjoni tehnoloogilise suveräänsuse, julgeoleku ja demokraatia eest vastutav juhtiv asepresident von der Leyeni teises komisjonis.
Soome minister.
Henna Virkkunen on Rahvusliku Koonderakonna liige. 
Alates 11. detsembrist 2008 kuni 22. juunini 2011 oli ta Soome haridusminister (nii Matti Vanhaneni teises valitsuses kui ka Mari Kiviniemi valitsuses). Alates 22. juunist 2011 kuni 4. aprillini 2014 oli ta Jyrki Kataineni valitsuses regionaalminister. Pärast Vasakliidu lahkumist valitsusest 4. aprillil 2014 sai temast ühtlasi transpordiminister.
Euroopa Parlamendi liige.
Henna Virkkunen on valitud kolmel korral Euroopa Parlamenti: 2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel, 2019. aasta Euroopa Parlamendi valimistel ja 2024. aasta Euroopa Parlamendi valimistel. Ta on olnud Euroopa Parlamendi liige alates 1. juulist 2014 kuni 30. novembrini 2024. 1. detsembril 2024 sai tema asendusliikmeks Euroopa Parlamendis Sirpa Pietikäinen.
Euroopa Komisjoni volinik.
Pärast 2024. aasta Euroopa Parlamendi valimisi nimetas Soome valitsus Henna Virkkuneni Euroopa Komisjoni voliniku kandidaadiks. 17. septembril 2024 nimetas komisjoni ametisseastuv president Ursula von der Leyen Henna Virkkuneni Euroopa Komisjoni tehnoloogilise suveräänsuse, julgeoleku ja demokraatia eest vastutava juhtiva asepresidendi kandidaadiks. Tema kuulamine Euroopa Parlamendis toimub 12. novembril 2024. Von der Leyeni teine komisjon astus ametisse 1. detsembril 2024.
Isiklikku.
Tema abikaasa on Matti Mäkinen.
Animas Forks

Animas Forks on Ameerika Ühendriikides Colorado osariigis San Juani maakonnas asuv kummituslinn. See asub Silvertonist 19 kilomeetrit kirdes.
Asukoht.
Animas Forks asub Alpine Loop National Back Country Byway teede võrgustikus. Sellesse võrgustikku kuulub 105 km katteta teid, mis ühendavad mägikülasid Lake Cityt, Ourayd ja Silvertoni. Enamikku sellest piirkonnast haldab kas USA Metsateenistus või Maahaldusbüroo. Aastas külastab Animas Forksi üle 100 000 inimese. Animas Forks asub 3400 m kõrgusel üle merepinna.
Tee Silvertonist Animas Forksi on läbitav suvel läbitav kaherattaveoliste sõidukitega, aga sealt edasi üle Engineeri kuru Lake Citysse sõitmiseks on vaja neljarattavedu.
Asula teke.
Esimene palkmaja ehitati Animas Forksi 1873 ja 1876 sai Animas Forksist kaevandusasula. Tol ajal oli seal 30 maja, hotell, kauplus, kõrts ja postkontor. Aastal 1883 elas asulas 450 inimest ja 1882 hakkas ilmuma ajaleht "Animas Forks Pioneer", mis lõpetas tegevuse 1886. aasta oktoobris. Igal sügisel rändas massiliselt inimesi soojemasse linna Silvertoni. Aastal 1884 oli Animas Forksis 23-päevane lumetorm, lumekihi paksus oli 7,6 meetrit, elanikud pidid kaevama tunneleid, et saada majast majja. Animas Forksi majandus põhines kaevandamisel ning maagi töötlemisel ja saadustega kauplemisel.
Langus.
Kaevandamisest tulev kasum hakkas vähenema ja kuigi 1904 avati Animas Forksis saeveski nimega Gold Prince Mill, oli elu asulas peaaegu lõppenud. Isegi asulat läbiv raudteeliin ei täitnud talle pandud ootusi. Gold Prince Mill suleti 1910 ja 1917 koliti selle seadmed Eurekasse, mis ise samuti hiljem kummituslinnaks muutus. Selle ettevõtte sulgemine andis märku Animas Forksi lõpust ja 1920. aastatel muutus Animas Forks kummituslinnaks.
Linn tänapäeval.
Asulast on saanud turismiatraktsioon. Colorado Osariigi Ajaloofond andis 1997 ja 1998 San Juani maakonnale koostöös Maahaldusbürooga raha järelejäänud hoonete stabiliseerimiseks. Maakond ja Maahaldusbüroo haldavad asulat ühiselt. Selle parklas jagatakse asulat tutvustavaid brošüüre ja kaarte. Kuigi sissepääs hoonetesse ei ole piiratud, on mõne hoone põrand väga hapraks muutunud ja ähvardab kokku variseda.
Colorado kummituslinnade loend

Siin on mittetäielik Colorados asuvate kummituslinnade loend. Colorados on rohkem kui 600 kummituslinna, millest enamus olid varem kaevanduslinnad ja on tänapäeval populaarsed turismiatraktsioonid.
19. sajandi lõpus vallandunud kullapalavikuga tekkisid Colorados kaevanduslaagrid ja linnad otseses mõttes nagu üleöö. Tuhanded mehed saabusid Coloradosse otsima sädelevaid mineraale. Asulad rajati kaljustele nõlvadele, rohustel niitudele ning ojade ja jõgede kallastele – kus iganes arvati olevat kulla või hõbeda leiukoht.
Palju linnad, nagu Central City, Leadville ja Cripple Creek olid nii edukad, et nad kasvasid suurteks linnadeks, mõned linnad olid sel ajal suuremad kui Denver. See kaevandus buum tõi Coloradole riikliku tunnustuse kui ühele kõige tulusamale kohale 19. sajandi lõpus.
Enamik neist linnadest hääbus täielikult, kui kaevandamisega oli maak ammendatud ja kaevandused suleti. Paljud linnad sattusid raskustesse pärast hõbede devalveerimist 1893. aastal. Mõned asulad olid pühendanud täielikult maagi freesimisele või sulatamisele. Kaevanduste sulgedes hüljati ka nemad. Üksikud; siiski ei hääbunud iial, kuna nad pöörasid oma fookuse mõnele muule majanduslikele ettevõtmistele, olid asunud peateedel ja võtnud tulu turistide teenindamisvõimalustest. Nende linnade hulka kuulusid Leadville, Breckenridge ja Idaho Springs.
Ainult kolmes Colorado "kummituslinnas" toimuvad ikka veel aktiivsed kaevandustegevused: Victoris, Lake Citys ja Gold Hillis. Nende hulka kuuluvad ka Colorado fordid. Enamik neist asutati Metsiku Lääne indiaanisõdade ajal ja hüljati, kui neid ei olnud enam vaja. Seal on mitmeid linnu, mis jätkasid näitamist linna vana jäänuseid või rekonstruktsioone. Teised on muutnud kogu linna. Paljudes nendes vanades asulates, võivad endiselt inimesed isegi elada.
Kaevandamine ei olnud alati põhjus linnade saamisel "kummituslinnadeks." Mõned on endised farmilinnad, eriti Ida-Colorado tasandikel, kus mõned linnad on inimtühjad rahvaarvu vähenemise tõttu maapiirkondades; muud linnad hääbusid, kui postitõlla peatuskohad jäeti maha; asulad, mis olid asutatud toetamaks raudteeliine ning mis ei eksisteerinud kaua; vähesed ehitati kuurortlinnadeks ja need lihtsalt ei töötanud; ja mõned jäid vee alla veehoidlate rajamisel.
Need vanad linnad, mis on jätkuvalt mingil viisil ellu jäänud, pakuvad huvitavaid pilguheite ajaloosse, vaateid Vanale Metsikule Läänele, lugusid legendaarsetest isikutest jne.
Howardsville (Colorado)

Howardsville on USA-s Colorados San Juani maakonnas olev kohaliku omavalitsuseta paik.
Howardsville asub piki Animasi jõge Cunningham Creeki oja suudmes 2971 m kõrgusel merepinnast.
Howardsville'i asutas 1874 Bullion City Company ja algselt kandis asula nime Bullion City. Juba 1875 nimetati ta ümber, aga pole teada, kas leitnant Howardi järgi, kes oli sel ajal sealkandis kohaliku tähtsusega tegelane, või George Howardi järgi, kel oli sealkandis majake.
Bullion City oli San Juani maakonna esimene halduskeskus, aga juba 1875 viidi maakonnakeskus sealt ära. Tänapäeval asub San Juani maakonna keskus Silvertonis, kus on ka kogu maakonna ainus kohalik omavalitsus.
Ene-Silvia Sarv

Ene-Silvia Sarv (sündinud 6. veebruaril 1945 Võrus) on Eesti kasvatusteadlane, õpetaja ja õppejõud.
Haridus.
Keskhariduse omandas Tartu 8. ja 7. Keskkoolis, kõrghariduse Moskva Riiklikus Pedagoogilises Instituudis (1969, füüsik, keskkooli füüsika õpetaja). 1990–1992 õppis Ühendkuningriigis Emerson Kolledžis Waldorfi pedagoogikat ja täiskasvanukoolitust. Magistrikraadi kasvatusteaduses omandas 1998. aastal Tallinna Pedagoogikaülikoolis. Magistritöö "Kümme aastat paradigmamuutust" käsitles Eesti haridusreformi 1987–1997.
Tööelu.
Ene-Silvia Sarv on töötanud füüsikaõpetajana Moskvas, Tartus, Kadrinas ja Tallinnas nii üld- kui kutseharidussüsteemis ja Tallinna Bakalaureuse Erakoolis (1966–1997). 1975–1979 metoodik, juhtivspetsialist, kooliinspektor Riiklikus Kutsehariduse Komitees ja Kutsehariduse Riiklikus Inspektsioonis, 1981–1983 asedirektor õppealal Kutsehariduse Juhtivtöötajate Instituudi Tallinna Filiaalis, 1983–1989 füüsika kabineti juhataja, hiljem asedirektor õppealal Vabariiklikus Õpetajate Täiendusinstituudis, 1992–1996 juhtivmetoodik Haridustöötajate Koolituskeskuses, 1997–2006 teadur, projektijuht Tallinna Pedagoogilise Ülikooli Õppekava Uuringute laboris, hiljem Haridusuuringute Instituudis, 2006–2014 kasvatusfilosoofia lektor Tallinna Ülikooli Kasvatusteaduste Instituudis. 2014–2016 nõustanud Gruusia ülikoole õpetajahariduse õppekavade koostamisel ja täiendamisel INNOVE eksperdina.
Akadeemiline tegevus.
Teadustöö põhisuundi: koolifüüsika, õppekava- ja kooliarendus, kool teadmustjuhtiva õppiva organisatsioonina õpetaja vaatekohalt, õpetajate ja koolide tüpoloogiad, muutuv haridus- ja õppimiskäsitlus (-paradigma) kui filosoofiline ja praktiline probleem. Loengulise töö põhisuundi: kasvatusfilosoofia, alternatiiv- ja holistlikud pedagoogilised süsteemid, teadmusringlus ja teadmusjuhtimine hariduses, haridusasutus kui õppiv organisatsioon.
Alates 1999. aastast Euroopa Haridusuuringute Seltsi (EERA) õpetaja pidevhariduse sektsiooni ("Network 1, Continuing Professional Development: Learning for Individuals, Leaders, and Organisations") liige, alates 2006 – sektsiooni kaasjuhataja, 2012–2014 – juhataja ("link convenor"). Alates 2015 aastast EERA auliige
Olnud tegev Eesti Koolifüüsika Ühingus (asutajaliige), Eesti Haridusfoorumi asutajaliige ja toimkondade liige (al 1995), Humanistliku hariduse keskuse Künnis asutaja ja rahvusvaheliste kursuste korraldaja (1991–2002). Eesti Akadeemilise Pedagoogika Seltsi liige (al 1994), Balti Haridusajaloo seltsi liige (al 2010).
Avaldanud üle 100 teadusartikli, 2 monograafiat, loonud mitmeid e-kursuseid ja õpiobjekte , toimetanud ja retsenseerinud pedagoogilisi ja teadusväljaandeid, juhendanud üle 30 magistritöö.
Trasimeno järv

Trasimeno järv (ladinakeelne nimi "Trasimenus"; itaalia keeles "Lago Trasimeno", ), tuntud ka kui Perugia järv ("Lago di Perugia"), on järv Kesk-Itaalias Umbria maakonnas Perugia provintsis. Madalaveelise, laminaarse voolusega järve kõrgus merepinnast on 258 meetrit, pindala 128 km², valgala pindala 309 km². Järv on pindalalt Apenniini poolsaare suurim ning Garda, Maggiore ja Como järel Itaalia suuruselt neljas järv.
Saared.
Järves on kolm saart: Polvese, Maggiore ja Minore.
Suurim saar Polvese asub järve kaguosas ning selle pindala on 69,60 hektarit. Saar on Perugia provintsi halduspiirides alates 1973. aastast. 1995. aastal rajati saarele teadus- ja hariduspark, mis tegeleb teadusliku uurimistöö, katsete ja keskkonnaalase hariduse andmisega. Saare ida- ja lõunaosas on suur märgala, mis on koduks paljudele linnuliikidele ja kahepaiksetele.
Maggiore on järve ainus püsiva asustusega saar (18 elanikku 2011. aastal) ning selle pindala on 24 hektarit. Saarel on parvlaevaühendus Tuoro sul Trasimeno, Passignano sul Trasimeno ja Castiglione del Lagoga.
Minore kõrgus järvepinnast on umbes 20 m. Komakujulise saare mõõtmed on umbes 450×260 m, pindala 0,05 km². Saar on kaetud tiheda taimestikuga, mis pakub varju arvukatele kormoranidele.
Asulad.
Trasimeno kallastel asuvad San Feliciano, Monte del Lago, Torricella, Passignano sul Trasimeno, Tuoro sul Trasimeno, Borghetto, Castiglione del Lago, Panicarola, Sant'Arcangelo ja San Savino.
Ajalugu.
Esimesed jäljed inimasustusest järve kallastel pärinevad esiajast.
Aastal 217 eKr toimus järve ääres II Puunia sõja tähtsaim lahing, Trasimenuse järve lahing. Lahingus said konsul Gaius Flaminius Nepose juhitud Rooma leegionid Hannibali vägedelt lüüa.
Wellesto

Wellesto on kultuuriinimeste rühmitus, mis on asutatud 1988. aastal Tallinnas.
Ajalugu.
Selle rühmituse esimene avalik üritus oli 3. märtsil 1988 Tallinna Kirjanike Maja musta laega saalis. Ettevalmistavad kohtumised olid aga juba varem aset leidnud, arvatavasti detsembris 1987. aastal, kuid allikad pole kindel, kas 7., 25., 25. või 26. või 26. detsembril. Kogunemiskoht oli Ott Rauna tuba Loomingu toimetuses.
Algul nimekuju oli «Vellesto», kuid hiljem sai sellest Wellesto järgmistel põhjustel: "1) vastu tulles seltsi välisliikmete soovile eelistada rahvusvahelist kirjaviisi; 2) suurem kirjapildiline erinevus EÜS «Veljesto» nimest; 3) sõnamängu võimalus «Well, Esto»; 4) kultuurilooline traditsioon."
Wellesto oli Kultuurifondis registreeritud ning ei ole teatavasti kunagi ametlikult oma tegevust lõpetanud, kuigi ta oli juba 1994. aastal "praktiliselt soikunud". Aktiivne tegevusaeg oli aastatel 1988–1989.
Liikmed.
Asutajaliikmed, kes enamasti võtsid osa 1988. aasta 3. märtsi üritusest, olid:
Ülev Aaloe, Maimu Berg, Sven Grünberg, Mati Hint, Indrek Hirv, Merle Jääger, Doris Kareva, Peet Kask, Sirje Kiin, Hasso Krull, Rein Kruus, Madis Kõiv, Toomas Liiv, Ülo Mattheus, Paul Mõtsküla, Linnart Mäll, Ott Raun, Olev Remsu, Mati Sirkel, Sergei Stadnikov, Mihkel Tiks, Haljand Udam, Udo Uibo, Jaan Undusk ja Märt Väljataga.
Hiljem liitusid: Tapio Mäkeläinen, Toomas Raudam, Peeter Puide, Cornelius Hasselblatt, Astrid Ivask, Ivar Ivask, Toomas Hendrik Ilves, Lia Peet ja Juhan Kristjan Talve.
Mihkel Tiks lahkus rühmitusest 1988. aasta jooksul.
1. augustil 1989 lahkusid Wellestost Doris Kareva, Indrek Hirv ja Ott Raun.
Tegevus.
Avaüritusel loeti ette kaks manifesti, üks Doris Kareva sulest, teine Mati Hindi sulest. Neist esimene oli lüürilisem, teine programmilisem. Doris Kareva sõnastas rühmituse soove järgnevalt: "Ei märgi me maha mandrit, me alus on arhipelaag. Vilkugu tuhat tähte ja tähendust, valgus on vaba ja üks. Tuulisui, tulisõna saagu sild üle mere!" Mati Hint rõhutas oma tekstis eesti kultuuri tähtsust ja tähendust Wellesto liikmetele: "Me ei taotle kramplikku eestlust. Eesti kultuuris elamine ja selle eest seismine on meie jaoks enesestmõistetav. […] Me ei saa soovida tulevikku, kus eesti keel muutub Eestis teisejärguliseks keeleks ja eestlased ise teisejärguliseks rahvaks, samal ajal aga laulab, tantsib ja naeratab inturistidele ja propagandaameti fotograafidele eesti laulu- ja tantsuansambel."
Rühmitus korraldas väljasõite ja kirjandusõhtuid mitmes paigas üle Eesti. Kavas oli hakata regulaarselt välja andma infolehte, kuid ilmunud on vaid üks number (detsembris 1988). Kõige suurem saavutus on oma almanahhi avaldamine, mis õnnestus Soome sõprade toe abil. Koguteos "Wellesto" ilmus 1989. aastal Oulus. Selle 152 leheküljel on tekste rohkem kui 30 autorilt, nende hulgas ka luuletused Kalju Lepikult ja kolm kirja Uku Masingult Linnart Mällile.
Varak

Varak oli Eesti kirjastus, mis tegutses aastatel 1925–1941 Tallinnas. Selle asutas Bernhard Linde.
Varak kirjastas tõlkeilukirjandust, elulugusid, mälestusi.
Eesti Vabadusliit (1945)

Eesti Vabadusliit oli 1945. aasta veebruaris Saksamaal loodud eesti organisatsioon. Selle patrooniks valiti Heinrich Himmler.
Varamu

Varamu oli aastatel 1937–1940 Tallinnas ilmunud kuuajakiri. Aastal 1940 hakkas ajakirja asemel ilmuma ajakiri Viisnurk.
Ajakirja andis välja K/O.-Ü. “Kultuurkoondis” Tallinnas, vastutav ja tegevtoimetaja oli Henrik Visnapuu, kunstiosakonna toimetaja Rudolf Paris. Aastas ilmus kümme numbrit, iga number vähemalt 142 lehekülge. Ajakiri avaldas luuletusi, romaani- ja näidendikatkeid, novelle, probleemartikleid humanitaar- ja rakendusteaduste ning muusika (koos noodilisadega) alalt, teatri-ja kunstikroonikat, arvustusi, eesti ja väliskunstnike reproduktsioone, käsitles ka poliitilisi päevaprobleeme..
Varangu järvelubjamaardla

Varangu järvelubjamaardla on endine üleriigilise tähtsusega järvelubjamaardla, mis asub Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas. Maardla pindala on 73 ha. 
Tootsa kihi paksus on 1,6 m ja geoloogiliselt on see Kvaternaari ladestu järvelubi. Maardla katendi paksus on 0,4 – 2 m. 
Maardlast ei kaevandata
SA Theatrum

SA Theatrum (ametliku nimega Sihtasutus THEATRUM) on aastal 2005 asutatud sihtasutus, mis jätkab aastal 1994 asutatud stuudioteatri Theatrum tööd.
Stuudioteatri asutasid 1994 Eesti Humanitaarinstituudi teatriõppetooli üliõpilased ja õppejõud (Lembit Peterson, Juhan Viiding) ning Vanalinna Hariduskolleegiumi teatriprogrammist osavõtjad. 
Sihtasutus peab oma ülesandeks:
• toetada ja jätkata selle sajandi olulisemate teatritegijate loomingulisi ja metodoloogilisi otsinguid režii- ja näitlejatehnika vallas, mis aitaksid leida klassikalise dramaturgia mängimiseks ja neis sisalduvate väärtuste edasiandmiseks tänasele vaatajale arusaadavaid vahendeid ja mängulisi kujundeid;
• süveneda dramaturgiliste ja teiste tekstide kaudu erinevate ajastute vaimu-, mõtte- ja tundemaailma ning haridus- ja kultuuritegevuse kaudu hoida alles neis sisalduvaid vaimseid väärtusi;
• õppida tundma, loovalt edasiarendada õhtumaade varajase teatri traditsiooni, sidudes seda väärtusliku ja mõistetavaga kogu maailma teatritraditsioonis, otsides kultuuridevahelisi süvaseoseid (interkulturaalsus ühendavatest juurtest lähtudes);
• näitlejatele treeningutundide ja teoreetiliste teadmiste andmist.
Sihtasutus kasutab oma tegevuseks Tallinna Dominiiklaste kloostri aidahoone III korrust.
Teleteater

Teleteater oli Eesti Televisiooni struktuuriüksus, kus alates 1956. aastast toodeti telelavastusi.
2006. aasta seisuga oli Teleteatri töö ja loominguna teleekraanile jõudnud 400 telelavastust.
Esimene telelavastus oli Eduard Vilde jutustuse "Nimekiri" instseneering. 
Teleteatri kaudu on ETV ekraanile jõudnud ka telemuusikale (esimene aastal 1959), teleoopereid (esimene aastal 1963) ja lastelavastusi.
Võrukeste lipp

Võrukeste lipp või ka Võru (võro) lipp on lipp, mis on mõeldud sümboliks võru keelele, selle kõnelejaile ja nende maale – vanale Võrumaale, mis on võru keele- ja kultuuriala. Valge kaheksakannaga roheline lipp valiti lipukonkursi paljude kavandite hulgast võrukeste lipuks 2013. aastal. 
Tähendus.
Võrukeste lipul on kujutatud valge kaheksakand tumerohelisel taustal. Seda märki on näha rahvarõivastel, kinda- ja vöökirjades ja mujal. Usutakse, et märk kaitseb halva eest ja toob õnne.
Kaheksakanna kaheksa nurka tähendavad vana Võrumaa kaheksat kihelkonda (Urvaste, Kanepi, Põlva, Räpina, Vastseliina, Rõuge, Hargla, Karula).
Roheline värv tähendab vana Võrumaa rohelist metsa ja võrukeste loodusega koos elamist. Valge värv tähendab võrukese puhast ja ausat hinge. Valge on ka rahvarõiva särgi värv.
Ajalugu.
Vajadus võrukeste oma lipu järele tekkis koos võru keele ja kultuuri liikumisega, mis algas suurema hooga 1980. aastate lõpus. Suurem nõudmine võru lipu järele tekkis võru keele tähistamiseks Interneti keelevalikutes ja võrukeelsetel suurematel ettevõtmistel, nagu Kaika suveülikool ja Uma Pido.
Kuniks polnud ametlikku Võru lippu, pakuti välja kavandeid, millest üht esimest, 2004. aastal loodud kavandit – kolla-sinine ring sinirohelisel taustal – hakati ka juba mitmel veebilehel kasutama.
Nastiklased

Nastiklased ("Colubridae") on madude liigirohkeim sugukond. Neid on väga mitmesugustes elupaikades kõigil mandritel peale Antarktise. Eesti looduses on ainsa liigina esindatud harilik nastik. Nastiklaste levila piiriks on üldiselt 55 kraadi põhjalaiust, erandiks vaid Euroopa, Loode-Venemaa ja Skandinaavia maad, kus levila ulatub 65. laiuskraadini Soomes. Nii puuduvad nad suuremal osal Venemaast ja Kanadast, Austraaliast ja ka Iirimaalt ja Uus-Meremaalt.
Klassifikatsioon.
Zaheri klassifikatsioon (1999).
Zaher süstematiseeris sugukonna "Colubridae" järgmisteks alamsugukondadeks:
incertae sedis
Enamik "Colubridae" sugukonna madusid on mürgitud või poolmürgised (liivamadu, bumslang jt), kuid seda tuleb mõista nii, et nad pole üldjuhul inimesele ohtlikud peamiselt oma suu ja hammastiku ehituse tõttu – neil puuduvad suu eesosas nn mürgihambad.Aga nende hulgas on ka päris mürgiseid madusid.
Samas on paljude liikide sülg ja nn mürk (toksiin) toksiline nende saakloomade jaoks.
Mõned Aafrikas levinud liigid on põhjustanud ka inimeste mürgistusi ja surma. Teadlased püüavad seletada neid juhtumeid iga mao eripäradega ja ka madude süljenäärmete eritiste väga varieeruva keemilise koostisega, mis võib erineda isegi ühe pesakonna madudel. 
"Colubridae" sugukonda liigitatud maod on enamasti saledad, suurim neist on Kagu- ja Lõuna-Aasias levinud kuni 3,5-meetrine suursilmmadu, väikseim aga kuni 10 cm pikkune kääbusmadu Malai saartel. Enamik nastiklasi on ovipaarsed ehk munejad. Nad toituvad peamiselt pisiimetajaist, lindudest, kaladest, kahepaikseist ja selgrootuist.
Teatrielu

"Teatrielu" on aastatel 1961–1985 ja aastast 1995 ilmuv teatriteemaline kogumik.
Esimene kogumik, mis kajastas 1961./1962. aasta hooaega, kandis pealkirja "Teatrimärkmeid". Pärast seda hooajani 1978/1979 kandis pealkirja "Teatrimärkmik". Aastatel 1980–1985 ilmus kogumik aastaraamatuna, kandes pealkirja "Teatrielu". Aastast 1995 kannab pealkirja "Teatrielu".
Eesti Rahvusteater

Nime Eesti Rahvusteater on kandnud mitu väljaspool Eestit tegutsenud või tegutsevat teatrit.
Eesti Harrastusteatrite Liit

Eesti Harrastusteatrite Liit (lühend: EHL) on aastast 1989 Tallinnas tegutsev Eesti harrastusteatreid ühendav liit. 
EHLi asutasid 1989 kuusteist harrastusteatrit. 
EHL korraldab üleriigilisi ja rahvusvahelisi teatrifestivale ja -projekte, teatritevahelist välissuhtlust, aastast 2000 (loodi õpikeskus) ka koolitust. 
Aastast 1991 kuulub EHL Ülemaailmsesse Harrastusteatrite Liitu (International Amateur Theatre Association, IATA).
Balaruc-le-Vieux

Balaruc-le-Vieux ["bala'rük le vjöö"] on asula ja vald Lõuna-Prantsusmaal Oksitaania piirkonnas Hérault' departemangus. 
Asula saub Thau basseini kirdenurgas, ning vald on surutud Gardiole mäemassiivi ja järve vahele. Valda lahutab Sète linnast 6 kilomeetrit.
11. detsembril 1886 jagati Balaruci vald kaheks eraldi vallaks: Balaruc-le-Vieux ja Balaruc-les-Bains. Nimi "Balaruc-le-Vieux" tähendab vana Balaruci.
Tippmeloodia

"Tippmeloodia" oli aastatel 1971–1975 Jüri Roomere eestvõttel korraldatud lauluvõistlus.
Eelvoorus osalenud laulud esitati raadios, ja nende seast valiti lõppvooru pääsevad laulud. Lõppvoor toimus Estonia kontserdisaalis avaliku kontserdina, kus selgitati aasta tippmeloodia. 
Võistluse võidulaulude seas olid näiteks Rein Rannapi laul "Sa tule nüüd" ja Arne Oidi "Nii kaugel kõik".
Castelnau-de-Guers

Castelnau-de-Guers ["kastel'noo de ger"] on asula ja vald Lõuna-Prantsusmaal Oksitaania piirkonnas Hérault' departemangus. 
Vallas asub gooti stiilis Saint-Sulpice kirik (XIII-XIV sajand).
Tubin ja tema aeg

"Tubin ja tema aeg" on alates 2001. aastast toimuv rahvusvaheline muusikafestival, mis keskendub Eduard Tubina loomingu tutvustamisele ja mängimisele. Festival jätkab 1990. aastal ja aastatel 1995–1996 toimunud Eduard Tubina muusikapäevade järjepidevust.
Festivali korraldavad Rahvusvaheline Tubina Ühing ja Eesti Kontsert.
Festivali on peale Tallinna korraldatud ka näiteks Tartus, Viljandis, Peterburis.
Saint-Pons-de-Thomières

Saint-Pons-de-Thomières ["sen pons de tomiee're"] on asula ja vald Lõuna-Prantsusmaal Oksitaania piirkonnas Hérault' departemangus. 
Tänapäevane vald on tekkinud kahe küla – Thomières' ja Saint Ponsi – kokkukasvamisel.
Saint-Pons de Thomières' klooster rajati Toulouse'i krahvi Raymond III Ponsi poolt märter Saint Pons de Cimiezi auks.
Vallaga on seotud olnud järgmised isikud:
Tudengijazz

Tudengijazz (TUJA) on Eesti džässmuusikafestival.
Ajalugu.
Esimene festival toimus 1982. aastal – Eesti NSV ajal, mil džässmuusika mängimine oli avalikult keelatud –, keskendudes džässi õppivatele üliõpilastele. Festivali eesmärk on pakkuda noortele muusikutele võimalust esineda, et tuua publikuni üliõpilaste omaloomingut, kompositsioone ja arranžeeringuid Eestist ja mujalt Euroopast.
Esinejate seas on olnud näiteks Jaak Sooäär, Tanel Ruben, Oleg Pissarenko, Villu Veski, Kadri Voorand, Raul Sööt, Raivo Tafenau, Virgo Sillamaa, Siim Aimla, Sofia Rubina, Joel Remmel, Laura Põldvere, Janno Trump, Jana Kütt Group, Johannes Laas Kvintett, Rita Ray, Anna Lea Haamer, Reti Niimann, The Crosslegs, SEPT ja paljud teised. Festivali korraldustiimi on juhtinud Villu Veski, Eero Raun, Anne Erm, Reigo Ahven jne. 
Alates 2011. aastast on Tudengijazzi ametlik korraldaja Eesti Jazzliit. 2004. aastal loodud Eesti Jazzliit kuulub alates 2006. aastast European Jazz Networki.
Nézignan-l'Évêque

Nézignan-l'Évêque ["nesin'ja lev'ek"] on asula ja vald Prantsusmaal Oksitaania piirkonnas Hérault' departemangus.
Tallinna keelpillikvartett

Tallinna keelpillikvartett on 1984. aastal asutatud keelpillikvartett. 
Kvarteti esimesse koosseisu kuulusid Urmas Vulp (I viiul), Toomas Nestor (II viiul), Andrus Järvi (vioola) ja Teet Järvi (tšello). Hiljem on mitmed mängijad vahetunud. Asutamise ajal kandis kvartett nime Tallinna Riikliku Konservatooriumi keelpillikvartett (TRK keelpillikvartett).
Keelpillikvartett on esinenud rahvusvahelistel muusikafestivalidel, näiteks Torontos "Sound Pressure'il" ja Pariisis "Saison Balte'il". Üles on astutud ka üleriigilistel muusikafestivalidel NYYD, David Oistrahhi Festival jm.
2003. aastal pälvis keelpillikvartett Heino Elleri nimelise muusikapreemia.
Eesti Keelpilliõpetajate Ühing

Eesti Keelpilliõpetajate Ühing (rahvusvahelise nimega ka: "ESTA Estonia") on aastal 1989 asutatud Eesti keelpilliõpetajaid ühendav mittetulundusühing.
Põhikirja järgi on ühingu eesmärgid muu hulgas "laste ja noorte keelpillimängu arendamise Eestis ning keelpilliõpetajatele täienduskoolituste korraldamine".
Aastast 1992 on ühing Euroopa Keelpilliõpetajate Ühingu (ESTA) liige.
Saint-Gervais-sur-Mare

Saint-Gervais-sur-Mare on asula ja vald Prantsusmaal Oksitaania piirkonnas Hérault' departemangus. 
Prantsuse kuningriigi ajal kandis vald nime Saint-Gervais-Ville, et erineda vallast Saint-Gervais-Terre (või ka Saint-Gervais-Terre-Foraine) viimasest on tänapäeval saanud Rosis' vald.
Vallaga on seotud järgmised isikud:
Tallinna Riikliku Konservatooriumi keelpillikvartett

Tallinna Konservatooriumi keelpillikvartett (lühemalt: TRK keelpillikvartett) oli aastatel 1944–1968 (vaheaegadega) tegutsenud keelpillikvartett.
Kvarteti esimesse koosseisu kuulusid Evald Turgan, Vladimir Alumäe, Herbert Laan ja August Karjus. 
Aastatel 1956–1959 oli kvartett Eesti NSV Riikliku Filharmoonia koosseisus (sel perioodil nimega "Eesti NSV Riikliku Filharmoonia keelpillikvartett").
FC Jazz

FC Jazz on Soome jalgpalliklubi, mis hooajal 2013 mängib riigi kolmandas liigas Kakkonen. Klubi kodulinn on Pori. 
Aastatel 1934–1991 oli klubi nimi Porin Pallo-Toverit (PPT). FC Jazz on tulnud Soome meistriks aastatel 1993 ja 1996.
La Salvetat-sur-Agout

La Salvetat-sur-Agout ["la salve'ta sür a'guu"] on asula ja vald Prantsusmaal Oksitaania piirkonnas Hérault' departemangus. 
Vald on pindala suuruselt Hérault' departemangu teine vald. Selle alal asub üle 139 külakese. Valla keskus asub Vèbre ja Agout' jõe kokkujooksul.
Vallaga on seotud Jacques-Maurice de Saint-Palais, kes oli 19. sajandil Vincennes'i piiskop (USA).
Psühhonaut

Psühhonaut (kreeka keeles ψυχή "psychē" 'hing/vaim/meel' ja ναύτης "naútēs" 'meremees/navigaator') on isik, kes aktiivselt uurib psüühikat, kasutades hallutsinogeene ja/või transsi või nägemusi tekitavaid, taju avardavaid ning meelt uurivaid tehnikaid, nagu näiteks meditatsioon, šamanistlikud rituaalid, enesesisendus, hüpnoos, sensoorne deprivatsioon, teadlikud unenäod jne.
Torma pasunakoor

Torma pasunakoor (ka Torma puhkpilliorkester) on aastast 1848 Tormas Jõgeva vallas tegutsev puhkpilliorkester. 
Aastatel 2006–2018 tegutses Torma pasunakoor koostöös Kaitseliiduga, oli registreeritud mittetulundusühinguna ja kandis nime Kaitseliidu Jõgeva Maleva ja Torma Valla Ühisorkester. 2018. aastal muudeti nimi uuesti Torma puhkpilliorkestriks, sest haldusreformi tulemusel lakkas Torma vald eksisteerimast.
Torma pasunakoor on Eesti vanuselt teine pasunakoor. Eesti esimene pasunakoor on Väägvere pasunakoor, mis asutati 1839. aastal.
Torma pasunakoorile pani 1848. aastal aluse Torma kihelkonnakooli õpetaja Adam Jakobson. 
Pasunakoor on osalenud kõikidel Eesti üldlaulupidudel (v.a 1965).
Dirigendid.
Alfred Õunapuu jäi dirigeerimisest kõrvale tegelikult 1998. aastal, kuid lõi pillimehe ja organisaatorina orkestri tegevuses kaasa kõrge vanuseni. 1998. aastal andis ta dirigendikepi üle Enno Tublile. Seejärel on orkestrit juhtinud Kaido Järvsoo, Raino Kubjas, Veronica Lass, Vairi Niinep ja Kristi Talistu.
Saint-Chinian

Saint-Chinian ["sen ši'nian"] on asula ja vald Prantsusmaal Oksitaania piirkonnas Hérault' departemangus. 
Vallaga on seotud järgmised isikud:
Greta Wieselgren

Margareta "Greta" Viola Wieselgren (kuni 1928 Greta Håkansson; 18. veebruar 1901 Karlskrona – 19. mai 1998 Lidingö vald) oli rootsi filoloog ja ajaloolane.
Ta õpetas Tartu Ülikoolis rootsi keelt.
Toronto Eesti Meeskoor

Toronto Eesti Meeskoor on aastal 1950 August Kiilaspea Torontos asutatud meeskoor.
Aastal 1964 tegi koor kontserdireisi Euroopasse, lauldes näiteks Rootsis ja Prantsusmaal. Aastal 1965 tegi koor samalaadse reisi USA-s.
Helene Jakobson

Helene Jakobson (sündinud Helene Väär; 16. juuni 1907 Peterburi – 25. märts 1992 Stockholm) oli eesti arst.
Elulugu.
Helene Väär lõpetas aastal 1926 Otepää Gümnaasiumi. Aastatel 1926–1933 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, mille lõpetas arsti astme väärilisena "cum laude". Akadeemiliselt kuulus ta Eesti Naisüliõpilaste Seltsi.
Ta töötas juba üliõpilasena Tartu Ülikooli kohtuarstiteaduse instituudis subassistendi ja assistendina, samuti naistehaiguste ja sünnitusabi kliinikus. 31. jaanuaril 1935 registreeriti ta arstina. 
Helene Jakobson kolis 1939. aastal seoses abiellumisega Tallinna, kus hakkas ravima suu- ja hambahaigusi. Ta töötas peamiselt eraarstina, kuid ka Tallinna Ühise Haigekassa ambulantsi arstina. Aastal 1940 tunnistas Arstide Koja Eriarstide Toimkond ta suu- ja hambahaiguste eriarstiks.
Aastal 1944 põgenes ta Suure põgenemise lainega koos abikaasa ja vanema pojaga Rootsi. Ta sai ka seal tööloa arstina ja töötas hambaarstina erapraksises Stockholmis.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli (alates 1939) Elmar Jakobson, neil oli kaks poega.
Toronto Eesti Segakoor

Toronto Eesti Segakoor on aastal 1951 Torontos asutatud segakoor.
1960. aastatel oli see väljaspool Eestit suurim laulukoor, kus laulis üle 110 inimese.
Koori on dirigeerinud näiteks Mahta Söödor, Udo Kasemets ja Roman Toi.
Vabariiklik Noorte Viiuldajate Ansambel

Vabariiklik Noorte Viiuldajate Ansambel oli aastatel 1964–1994 tegutsenud peamiselt noortest viiuldajatest koosnev ansambel. Ansamblis mängis kuni 250 viiuldajat.
Ansambli initsiaatoreid ja ühtlasi kunstiline juht oli Erich Loit.
Ansambli repertuaar oli mitmekesine, eriti palju mängiti Eesti heliloojate palasid, ka esmaettekandes.
Ansambel pälvis auhindu, sealhulgas 1980. aastal Üleliidulise Leninliku Komsomoli preemia.
Haapsalu Keelpillifestival

Haapsalu Keelpillifestival (varem ka "Viiulimängud") toimub Haapsalus aastast 1994. 
Festivali korraldab MTÜ Haapsalu Kontserdiühing.
Festivali kontsertidel mängitakse keelpillidel (peamiselt viiulite ja tšellodega) mitmekesist muusikat, sh džässi ja popmuusikat.
Väntorel (ansambel)

Väntorel oli ansambel, mis tegutses Eestis aastatel 1970–1971.
Ansambel sündis Andres Valkoneni ja Andres Talviku eestvõtmisel Tallinna Polütehnilise Instituudi juures, kandes algul nime Keldriline Heli. 1971. aasta kevadel keelustasid Nõukogude võimud selle nime kasutamise ning ansambli uueks nimeks sai Väntorel.
Ansambli repertuaari moodustasid Andres Valkoneni, Andres Talviku ja Viljar Rähni lood, samuti tehti välisansamblite lugudest töötlusi.
Ansambli ülimalt ajakohane kõla põhines olulisel määral Härmo Härmi meisterdatud elektroonsete muusikavahendite, sealhulgas süntesaatori kasutamisel.
Timothy Leary

Timothy Francis Leary (22. oktoober 1920 Springfield, Massachusetts – 31. mai 1996 Beverly Hills, California) oli ameerika psühholoog, kirjanik, mõtleja ja psühhonaut.
Ta oli tuntud psühhotroopsete ainete uuringute ja propageerimise tõttu ning oma tohutu mõju tõttu popkultuurile. Ajal, kui uimastid, näiteks LSD ja psilotsübiin, olid USA-s seaduslikud, viis Leary Harvardi ülikoolis Harvardi psilotsübiiniprojekti ("Harvard Psilocybin Project") raames läbi eksperimente, mille tulemuseks olid Concordi vangla eksperiment ("Concord Prison Experiment") ja Marshi kiriku eksperiment ("Marsh Chapel Experiment"). Mõlemad uuringud andsid kasulikku teavet, kuid sellegipoolest vallandati Leary ja tema partner Richard Alpert ülikoolist.
Leary arvas, et LSD-l on psühhiaatrias ravipotentsiaali. Ta kirjutas ja pidas loenguid transhumanistlikest ideedest, mis hõlmasid kosmosemigratsiooni, intelligentsuse kasvu ja elu pikendamist (SMI ² LE) ning arendas oma raamatus Exo-Psychology (1977) välja 8-ringilise teadvusemudeli. Ta arreteeriti 1960. ja 1970. korduvalt eri maades, mille tõttu ta nägi seestpoolt 29 vanglat üle maailma. USA president Richard Nixon on nimetanud Learyt "kõige ohtlikumaks meheks Ameerikas".
Leary on üle 20 raamatu autor või kaasautor ning temast on rohkem kui tosin helisalvestist. Tema näitlejakarjääri moodustavad üle tosina esinemise filmides ja telesaadetes, üle 30 esinemise endana teiste toodetud filmides, ta produtseeris ja/või osales nii multimeedia esitlustel kui ka arvutimängudes.
New York Times teatas 2011. aasta juunis, et New Yorgi avalik raamatukogu omandas Leary isiklikud arhiivid, kaasa arvatud paberid, videokassetid, fotod ja muud Leary arhiivimaterjalid, sealhulgas kirjavahetuse ja dokumendid, mis on seotud Allen Ginsbergi, Aldous Huxley, William Burroughsi, Jack Kerouaci, Ken Kesey, Arthur Koestleri, G. Gordon Liddy ja teiste tuntud kultuuritegelastega.
Varajase ja nüüdismuusika festival

Varajase ja nüüdismuusika festival oli aastatel 1978, 1986, 1987 ja 1998 toimunud muusikafestival.
Esimese festivali (1978. aastal) korraldaja oli Eesti NSV Riiklik Filharmoonia, kunstiline juht oli Andres Mustonen. Esimesel festivalil kõlasid nt Arvo Pärdi, Uno Naissoo, Lepo Sumera palad, esindatud oli ka välismaiste heliloojate looming. Muusikakollektiividest oli nii Eesti (nt ERSO puhkpillikvintett, Hortus Musicus) kui ka välismaa ansambleid.
IV festival (1998. aastal) kandis sümboolset nime "20 aastat I varajase ja nüüdismuusika festivalist".
Virumaa Muuseumid

SA Virumaa Muuseumid on aastal 2002 loodud sihtasutus, mis on Kultuuriministeeriumi haldusalas.
Sihtasutus haldab kaheksat Lääne-Virumaal asuvat objekti:
Esimesed 18 aastat oli sihtasutuse juhatajaks Ants Leemets. 
2020. aasta märtsis valiti uueks Virumaa Muuseumide juhatuse liikmeks Viljar Vissel.
Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum

Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum (lühend ETMM või TMM) on Tallinnas asuv muuseum. 1. veebruaril 2019 ühinesid riigiasutused Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum ning Eesti Ajaloomuuseum sihtasutuseks Eesti Ajaloomuuseum.
Muuseum asub Tallinna vanalinnas ja paikneb ajaloolise linnamüüri ja aastatel 1370–1380 rajatud Assauwe kaitsetorniga seotud hoones. Lisaks on muuseumil sisehoov – Karjase hoov.
Muuseum sai alguse helilooja ja organisti Peeter Süda pärandi kogumisega seotud liikumisest. 22. märtsil 1924 asutasid Mart Saar, Cyrillus Kreek ja August Pulst Peeter Süda Mälestuse Jäädvustamise Ühingu. 1931. aastal nimetati see ümber Muusikamuuseumi Ühinguks. 
Muuseumi teatrikogude aluseks on näitleja Heino Vaksi pärand. 1937. aastal asutatud Teatrimuuseumi Ühing liideti 1941. aastal Muusikamuuseumi Ühinguga.
Muuseumi esimene asukoht oli Kadrioru lossis Tallinna Eesti Muuseumi ruumides. Esialgu sisaldas see üksnes Peeter Süda kogu. 1. märtsil 1934 viidi muuseum üle Tallinna Konservatooriumi ruumidesse Assauwe torni aadressil Müürivahe 12. Samas majas elas aastatel 1923–1933 konservatooriumi direktor Jaan Tamm.
Muuseumis on muusika- ja teatriosakond, muusika- ja teatrialased raamatukogud, samuti näiteks noodikogu, fonoteek. 
2017. aasta kevadel avatud püsinäitus "Lood ja laulud" tutvustab Eesti ajalugu läbi teatri ja muusika ning räägib eri ajalooperioodidest kaheksa tuntud eesti kirjandusteose ja laulu kontekstis. 
Heino Elleri pärandihoidja.
Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum päris Heino Elleri abikaasa Ellu Elleri testamendiga kogu Heino Elleri pärandi ja autoriõigused. 
Alates 1998. aastast annab muuseum välja Heino Elleri nimelist muusikapreemiat. Preemia saab noor helilooja või Heino Elleri loomingu tutvustamisel olulise panuse andnud isik.
2007. aastal asutas Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum Heino Elleri 120. sünniaastapäeva puhul Heino Elleri Suure auhinna, mille saab isik, kellel on eesti muusika auks ja kuulsuseks erilisi teeneid, ja seda pidi antama välja iga viie aasta tagant. Auhinna esimene laureaat oli dirigent Neeme Järvi.
William Burroughs

William Seward Burroughs II (hääldus: /ˈ"bʌroʊz"/; tuntud ka kui William Lee; 5. veebruar 1914 Saint Louis, Missouri – 2. august 1997 Lawrence, Kansas) oli Ameerika Ühendriikide kirjanik, kunstnik ja elava sõna etendaja.
Ta oli koos Jack Kerouaci, Allen Ginsberg´i ja Gregory Corso´ga üks peamisi biitnike põlvkonna juhtfiguure ja postmodernistlikke autoreid, keda peetakse "üheks kõige poliitiliselt teravamaks, kultuuriliselt mõjukamaks ja uuenduslikumaks kunstnikuks 20. sajandil". Tema mõju popkultuurile ja kirjandusele oli suur.
Paljud tema teosed on osaliselt autobiograafilised, põhinedes eelkõige kogemustele heroiinisõltlasena, kui ta elas Mexicos, Londonis, Pariisis, Berliinis, Lõuna-Ameerikas Amasoonase piirkonnas ja Tangieris Marokos.
Burroughs kirjutas 18 romaani ja muud pikemat teost, kuus lühijutu- ja neli esseekogu. Tema intervjuudest ja kirjavahetustest on avaldatud 5 raamatut. Ta tegi mitmesugustes projektides koostööd paljude esinejate, etendajate ja muusikutega ning on osalenud mitmes filmis.
Teiste autorite teostes.
Burroughsi teine abikaasa oli Joan Vollmer, kes figureerib mitme autori loomingus kõrvaltegelasena ning kellest sai tänu Jack Kerouaci romaanidele William Burroughsi abikaasana legendaarne kuju. Nimelt tappis alkoholijoobes Burroughs 1951. aastal Bounty baaris Méxicos ühe peo käigus oma abikaasa, matkides Wilhelm Telli. Ootamata ära venima hakanud kohtuprotsessi tulemust, põgenes ta Ameerika Ühendriikidesse ning tagaselja mõisteti tapmises süüdi. See traagiline sündmus jättis sügava jälje tema ellu ja loomingusse. Sedasama juhtumit on käsitletud ka 2000. aastal valminud Gary Walkowi filmis "Beat", kus William Burroughsi kehastab Kiefer Sutherland.
Burroughsil oli teisest abielust üks poeg – William S. Burroughs, Jr. (1947–1981), keda John Giorno nimetab 1983. aastal valminud dokumentaalfilmis "Burroughs" "viimaseks biitnikuks".
Burroughs suri 1997. aastal oma kodus Lawrence'is Kansase osariigis südamerabandusse.
Biitkirjanduse tuntumaid teoseid on Burroughsi "Alasti lõunasöök" (1959), millest David Cronenberg tegi 1991. aastal samanimelise filmi.
Eesti keeles ilmunud.
Eesti keeles on ilmunud tema romaan "Alasti lõunasöök" ("Naked Lunch"""), Koolibri 2011, tõlkija Olavi Teppan.