Keraamikakondensaator

Keraamikakondensaator ehk keraamiline kondensaator on elektriline kondensaator, mille metallelektroode (nn plaate) eraldav dielektrik on keraamilisest materjalist. Dielektrik võib olla paraelektrilisest materjalist (paraelektrikutes ei avaldu paralleelselt suunatud dipoolmoment) või ferroelektrilisest materjalist.
Paraelektrikust dielektrikuga keraamikakondensaatoreid nimetatakse lühemalt klass-1-keraamikakondensaatoriteks ja ferroelektrikust dielektriku kasutamisel klass-2-keraamikakondensaatoriteks (inglise keeles vastavalt "class 1 ceramic capacitor " ja "class 2 ceramic capacitor").
Keraamikakondensaatorid võivad olla ketta-, tableti- ja liistakukujulised, kusjuures plaatideks on õhukese keraamilise aluse mõlemale küljele sadestatud hõbedakiht, mille külge on joodetud väljaviigud. Samuti valmistatakse erikujuga tugi- ja läbiviikkondensaatoreid. Põhiosa keraamikakondensaatoreid valmistatakse mitmekihilistena pindmontaažiks ehk SMD-komponentidena ("Surface-Mounted Device"). Niisuguseid väikeseid risttahukakujulisi MLCC-kondensaatoreid (lühend sõnadest "Multi Layer Ceramic Capacitor") toodetakse elektroonikaseadmetele umbes 1 triljon tükki aastas.
Ajaloost.
Keraamikakondensaatoreid hakati valmistama 1920. aastail, mil algas raadiotehnika kiire areng. Dielektrikuna kasutati kõigepealt paraelektrilist titaandioksiidi. Umbes samal ajal leiutati ja võeti dielektrikuna kasutusele ka ferroelektriliste omadustega baariumtitanaat suhtelise dielektrilise läbitavusega vähemalt 1000. Pooljuhttehnika arenedes töötati 1950. aastail välja tõkkekiht-keraamikakondensaatorid läbitavusega kuni 15 000.
Tolleaegsed kondensaatorid olid pikkade traatväljaviikudega; klass-1-kondensaatorid torukujulise dielektrikuga, "plaatideks" hõbedakiht toru sise- ja välispinnal. Klass-2-kondensaatorid olid mõlemalt poolt hõbetatud seibi kujulised. Niisuguste seibide "virnastamise" teel jõuti 1960. aastail mitmekihiliste MLCC-kondensaatorite loomiseni. Kui 1970. aastail hakati elektroonikatööstuses üle minema pindmontaaži (SMD) tehnoloogiale, kohandati selleks eelkõige MLCC-kondensaatorid.
Klass-1-keraamikakondensaatorid.
Need kondensaatorid on mõeldud kasutamiseks peamiselt ostsillaatorite ja sagedusfiltrite võnkeringides, kus on olulised väike energiakadu, väike temperatuurisõltuvus ja samuti mahtuvuse ajaline stabiilsus.
Dielektriku lähtematerjaliks on paraelektriliste ainete graanulite peeneks jahvatatud segu. Näiteks kui põhimaterjaliks on titaandioksiid (TiO2), võib see soovitud omaduste saamiseks olla modifitseeritud elementidega Zn, Zr, Nb, Mg, Ta, Co ja Sr.
Niisugustel keraamilistel materjalidel, mille läbitavus ei sõltu väljatugevusest (rakendatud pingest) ja millel on väike temperatuuritegur, on aga ka suhteline dielektriline läbitavus võrdlemisi väike (6–200).
Mahtuvuse temperatuuriteguri väärtus võib olla olenevalt dielektriku koostisest positiivne (näiteks P100, α = +100·10−6/K ehk 100 ppm/K), negatiivne (näiteks N470) või nullilähedane (PN0). Neist viimane materjal, täpsemalt PN0/C0G, pakub kõige enam tehnoloogilist huvi. Selliste kondensaatorite mahtuvuse muutus töötemperatuurialas −55…+125 °C on väiksem kui ±0,54%.
Klass-2-keraamikakondensaatorid.
Seda liiki kondensaatorite dielektrik on ferroelektrilisest materjalist, näiteks baariumtitanaadist (BaTiO3) segus lisandainetega (alumiinium- ja magneesiumsilikaadid, alumiiniumoksiidid). Niisuguse dielektriku suur suhteline läbitavus (200 kuni 14 000) võimaldab valmistada kondensaatoreid mahtuvusega 1 nanofarad (nF) kuni 100 mikrofaradit (µF). Kuid et nende mahtuvus sõltub tugevasti plaatidevahelisest pingest ja ka ümbrustemperatuurist, siis saab neid kasutada lülitustes, kus mahtuvusemuutusel pole tähtsust.
Nende kondensaatorite mahtuvushälbed (tolerantsid) on üldiselt suuremad kui klass-1-kondensaatoritel
Temperatuurisõltuvuse järgi liigitatakse klass-2- keraamika kategooriatesse, mida tähistatakse kolmekohalise koodiga, näiteks 
MLCC-kondensaatorid.
Kondensaatori dielektriku lähtematerjaliks on sobiva koostisega ferroelektriku peeneks jahvatatud pulber, millest koos sideainega pressitakse kõrgel temperatuuril paagutamise teel õhukesed plaadid (paksus 1 µm ringis olenevalt kondensaatori nimipingest). Ühelt küljelt metallitatud plaatidest moodustatakse mitmekihiline plokk ja metallelektroodid ühendatakse vaheldumisi väljaviikudega, milleks on metallitatud kontaktpinnad ploki otstes.
MLCC-kondensaatoreid valmistatakse mõõtmetega 0,6×0,3 mm kuni 20,3×15,3 mm, nimipingega alates 4 V ja nimimahtuvusega kuni 100 µF.
Järgmistes tabelites on esitatud MLCC-kondensaatorite nimimahtuvused olenevalt tüüpsuurusest ja nimipingest
Keraamikakondensaatorid raadiohäirete kõrvaldamiseks.
Laialt kasutatavate SMD-kondensaatorite kõrval toodetakse veel ka traatviikudega kettakujulisi keraamikakondensaatoreid. Need on eeskätt mõeldud elektromagnethäirete kõrvaldamiseks elektri- ja elektroonikaseadmetes. Kondensaatorid on nimipingega vähemalt 250 V, kõrge impulsspingetaluvusega ja mittesüttivad ka tugevate vooluimpulsside korral. Juba toodetakse ka niisuguste omadustega MLCC-kondensaatoreid pindmontaažiks.