tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Erik Obermann

Erik (Erich Daniel) Obermann (27. jaanuaril 1890 Tartu – 12. veebruaril 1911 Marseille) oli eesti kunstnik ja karikaturist.
Elulugu.
Erik Obermann sündis Tartus ettevõtjate peres. Tema isa Otto Obermann omas alates 1887. aastast viiliraiumistöökoda. Koos oma abikaasa Mariega (sünd. Baumann) olid nad Tartu ühistegevuse ja seltsielu alustalasid ning kuulusid Jaan Tõnissoni sõbrana ka tema Rahvaerakonda. Erik Obermann oli noorpõlves väga isepäine ja õppis Tartu reaalkoolis väga kesiselt. Ainus, mis teda huvitas, oli kunstiõpe. Juba 17-aastaselt proovis ta õppima asuma Peterburi Stieglitzi kunsttööstuskooli, kuhu ta sisse ei pääsenud. Seejärel astus ta Kunstide Edendamise Seltsi kooli, mida juhatas tollal Nikolai Roerich, ja sooritas seal 1908. aasta kevadel ka eksamid, kuid jättis siiski ka seal õpingud katki. 1908. aasta septembris läks ta õppima vabakuulajana Münchenisse ja elas aadressil Adalbertstrasse 14.
Juba enne Pariisi minekut joonistas noor Erik Obermanni karikatuure ("kasutades pseudonüümi Hering, Heeringas või Селедка"), mis ilmusid pilkelehtedes – Sädemed (1906, 1908); Meie Mats (1907), Meie Mats Ise (1907); Päevakaja (1907), Ulak (1907), mis olid rahva hulgas populaarsed.
1909. aasta oktoobris suundus ta enda sõnul õppima Pariisi Vitti eraakadeemiasse Montparnasse’il (Académie Vitti), kus ta viljeles sulejoonistust. Sama aasta augustis saatis ta Tartusse "II Eesti kunstinäitusele" suurema koguse karikatuure, mille kohta perekonnasõber K. A. Hindrey Postimehes kirjutas, et need „"mitte küllalt vabalt loova hoo lapsed ei ole"”. Sellise kommentaari peale solvus Erik Obermann niivõrd, et oma eluajal Eesti kunstinäitustel rohkem ei esinenud.
Kui 1910. aastal läks Obermann Pariisi, siis oli ta seal rahatu. Magas bulvaripinkidel ja raudteejaamades. Alles siis kui Rudolf Tassa ta viiulimängu järgi üles leidis, sai ta toa, kus elada ja küünlavalgel oma teosed joonistada. Pariisi keskendus ta suurlinnaelu varjukülgede grotesksele ja erootilisele kujutamisele, tegi stiliseeritud idamaiste motiividega tušijoonistusi, millega hiljem 1912. aastal illustreeriti "Noor-Eesti" IV album. Säilinud teosed on Tartu Kunstimuuseumis. Samal aasta eriti niiskel talvel Pariisis haigestus Obermann tiisikusse ja lootuses paraneda, läks elama Lõuna-Prantsusmaale, Rodzei lähedale. Kuna ka seal oli liiga niiske, siirdus ta oktoobris Alžiiri, kus elas väga viletsates oludes. Obermann suri Marseille’ keskhaiglas 12. veebruaril 1911 ja maeti Püha Peetruse (Saint-Pierre’i) kalmistule.
Briti Raamatukogu

Briti Raamatukogu (inglise British Library) on Suurbritannias Londonis asuv raamatukogu; ühtlasi Suurbritannia rahvusraamatukogu. Raamatukogus on üle 170 miljoni teaviku (sh 25 miljonit raamatut); see on USA Kongressi raamatukogu järel maailma suuruselt teine raamatukogu. Raamatukogu on üks maailma tähtsamaid teadus- ja universaalraamatukogusid.
Raamatukogu asutati 1973, kui liideti 1753. aastal asutatud Briti Muuseumi raamatukogu ja mõned teised raamatukogud.
Francke Asutuste Pearaamatukogu

Francke Asutuste Pearaamatukogu (saksa Bibliothek der Franckeschen Stiftungen) on Saksamaal Halles asuv teadusraamatukogu. Raamatukogu asutas 18. sajandi algul August Hermann Francke ja algselt oli see Francke Asutuste kooli raamatukogu.
Raamatukogus on umbes 200 000 teavikut. Suur osa teavikuid pärinevad 18. sajandist.
Raamatukogus asub mitmeid eestikeelseid trükiseid, mis ilmusid enne 1850.
Taani Kuninglik Raamatukogu

Taani Kuninglik Raamatukogu (ka Kopenhaageni Kuninglik Raamatukogu; taani keeles "Det Kongelige Bibliotek") on Taanis Kopenhaagenis asuv raamatukogu, Taani rahvusraamatukogu. See on Skandinaavia suurim ja tähtsaim raamatukogu. Raamatukogus on umbes 35,4 miljonit teavikut.
Raamatukogu asutas 1648. aastal Taani kuningas Frederik III.
Kaidi Ploomipuu

Kaidi Ploomipuu (sündinud 25. mail 1985) on eesti tekstiilikunstnik.
Elukäik.
Kaidi Ploomipuu on lõpetanud Põltsamaa Ühisgümnaasiumi 2004. ja Tartu Kõrgema Kunstikooli tekstiili erialal 2008. aastal.
Aastatel 2008–2015 töötas ta Narma LV OÜ disainerina.
Alates 2015. aastast ettevõtja. Loonud moekollektsioone, peamiselt kudumitootjale Norrison OÜ.
2016. aastal lõi ettevõtte Unifashion OÜ, mille põhitegevusalaks on koolivormide disain, tootearendus ja müük.
2017. aasta aprilli terroriaktide loend

Siin on loetletud 2017. aasta aprillis aset leidnud terroriaktid.
Ulli järv

Ulli järv on looduslik järv Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Lolu külas.
Järve pindala on 0,2 ha, pikkus 120 m, laius 90 m, kaldajoone pikkus 125 m ja kõrgus merepinnast 62 m.
Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Järv on avalikult kasutatav veekogu.
Balzani auhind

Balzani auhind on iga-aastane rahvusvaheline auhind teaduse ja kultuuri valdkonnas.
Balzani auhindu annab välja Rahvusvaheline Balzani Auhinna Fond eesmärgiga tunnustada väljapaistvaid saavutusi humanitaarteaduste, loodusteaduste ja kultuuri valdkondades, samuti pingutusi rahu tagamisel maailmas. Auhinna asutas Itaalia ajalehemagnaadi Eugenio Balzani (1874–1953) tütar Angela Lina Balzan (1892–1956). Esimesed Balzani auhinnad anti välja 1961. ja 1962. aastal. 
Auhinnaraha suurus ühe auhinna kohta on 750 000 Šveitsi franki (varem, näiteks 2001. aastal, oli auhinnaraha üks miljon Šveitsi franki). Poole auhinnarahast on laureaat kohustatud kulutama noorte teadlaste uurimisprojektide rahastamiseks. 
Valdkonnad ja kategooriad.
Alates 1978. aastast antakse auhindu välja igal aastal, korraga tavaliselt 4 auhinda eri valdkondades. Igal aastal on erinev valdkondade nelik. Iga aasta maikuus teatakse järgmise aasta auhindade kategooriad. Kategooria on valdkonna mingi kitsam uurimisala. Näiteks 2017. aastaks kuulutati välja järgmised kategooriad: kollektiivne mälu, soouuringud, immunoloogiline lähenemine vähiravis ning neljanda kategooriana planeedisüsteem ja eksoplaneedid. Ettepanekuid kandidaatide esitamiseks võeti vastu kuni 15. märtsini 2017. 20-liikmeline Balzani auhinnakomitee teeb oma valikud ja septembris avalikustatakse laureaatide nimed. Auhindade kätteandmise pidulik tseremoonia Itaalia presidendi osavõtul toimub novembris.
2016. aastal olid neli väljakuulutatud kategooriat järgmised: võrdlev kirjandusteadus, molekulaar- ja raku neuroteadus, rakendusfotoonika ning rahvusvahelised suhted: ajalugu ja teooria. Rahvusvahelise suhete alal jäi auhind välja andmata.
Pulli Kõverjärv

Kõverjärv (ka Pulli Kõverjärv) on looduslik järv Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Lolu külas.
Järve pindala on 1,6 ha, pikkus 280 m, laius 110 m, kaldajoone pikkus 713 m ja kõrgus merepinnast 63,5 m.
Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Järv on avalikult kasutatav veekogu.
Venemaa Teaduste Akadeemia Raamatukogu

Venemaa Teaduste Akadeemia Raamatukogu (vene Библиотека Российской академии наук) on Venemaa Teaduste Akadeemia raamatukogu, mis asub Peterburis Vassili saarel. Raamatukogus on üle 20,5 miljoni teaviku.
Raamatukogu avati 1714 Venemaa keisri Peeter Suure ettepanekul.
Veebruaris 1988 toimus raamatukogus tulekahju, mille tagajärjel hävis umbes 400 000 raamatut.
Venemaa Rahvusraamatukogu

Venemaa Rahvusraamatukogu (vene keeles Российская национальная библиотека) on raamatukogu Peterburis. Seisuga 2005 oli raamatukogus 34 miljonit teavikut. See on Venemaa suuruselt teine raamatukogu (esimene on Venemaa Riiklik Raamatukogu). Venemaa Rahvusraamatukogu on üks kolmest Venemaa rahvusraamatukogust. Praegust nime kannab raamatukogu aastast 1992.
Raamatukogu asutas 1795. aastal Venemaa keisrinna Katariina II.
Raamatukogu peahoone valmis 1814. aastal. 
Ajalooliselt on raamatukogu nimetatud "Keiserlikuks Avalikuks Raamatukoguks" (vene keeles Императорская публичная библиотека).
Pahksääsklased

Pahksääsklased ("Cecidomyiidae") on sugukond kahetiivalisi putukaid.
Enamiku pahksääsklaste vastsed elavad taimekudedes, tingides seejuures pahkade moodustumist. Valmikud enamasti ei toitu ja elavad väga lühikest aega (tavaliselt ühe päeva).
Sugukonnas on umbes 6000 liiki kokku ligi 800 perekonnas. Eestis üle 500 liigi.
Riste Laasberg

Riste Laasberg (sündinud 4. augustil 1973 Tallinnas) on eesti tekstiilikunstnik.
Elukäik.
Riste Laasberg on lõpetanud Eesti Kunstiakadeemia tekstiili eriala bakalaureuseõppe 1996. aastal ja magistriõppe 1998. aastal.
Aastatel 1999–2009 töötas Riste Laasberg Tallinna Kunstikoolis projektijuhina ja 2009–2013 õppealajuhatajana. 
2005–2008 oli ta Euroopa koolide koostööprojekti "Europ'art Puzzle" koordinaator. 2013. aastast on ta Lühikese Jala Galerii galerist.
Liikmesus.
Riste Laasberg kuulub 1998. aastast rühmitusse Vaba Tahe.
Ta on 2003. aastast Eesti Tekstiilikunstnike Liidu liige ja 2013. aastast ka liidu juhatuse liige.
Göran Rystad

Nils Göran Rystad (31. juuli 1925 Kristianstadi lään – 18. aprill 2020 Lund) oli rootsi ajaloolane, Lundi Ülikooli emeriitprofessor.
Ta sai Lundi Ülikoolist 1952. aastal litsentsiaadikraadi ja 1955. aastal doktorikraadi.
Ta töötas aastatel 1955–1964 Lundi Ülikoolis ajaloodotsendina, 1964–1968 Stockholmi Ülikooli ja 1969–1972 taas Lundi Ülikooli õppejõuna. Aastatel 1963–1964 oli ta Indiana Ülikooli ning 1966–1967 ja 1970 Harvardi Ülikooli teadur. Aastatel 1972–1975 töötas ta professorina Umeå Ülikoolis ja 1975–1991 Lundi Ülikoolis. 1982. aastal oli ta Nebraska ülikooli külalisteadur.
Tema sulest ilmus arvukalt ajalooraamatud. 2001. aastal Lundis kirjastuses Historiska media ilmunud "Karl XI. En biografi" tõlgiti 2012. aastal eesti keelde ("Karl XI. Biograafia").
Ain Mõttus

Ain Mõttus (10. aprill 1954 Tallinn – 9. jaanuar 2002 Tallinn) oli eesti maadleja.
Saavutused.
Mõttus tulis aastatel 1975 ja 1982 Eesti NSV meistriks vabamaadluses. Ta sai 1971. aasta Nõukogude Liidu noorte meistrivõistlustel pronksmedali vabamaadluses.
Isiklikku.
Tema isa oli maadleja ja maadlustreener Arvo Mõttus.
Ilme-Anu Neemre

Ilme-Anu Neemre (22. juuni 1940 Tallinn – 9. märts 2022) oli eesti tekstiilikunstnik. 
Elukäik.
Ilme-Anu Neemre õppis aastatel 1963–1968 Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis tekstiili eriala. Aastatel 1968–1977 oli ta tekstiilivabriku Keila kunstnik-dessinaator ning 1978–1988 Eesti NSV Kergetööstuse Ministeeriumi Tehnikavalitsuse kvaliteedi kujundamise osakonna insener ja kunstinõukogu sekretär.
Looming.
1988. aastast oli ta vabakutseline kunstnik. Tema teoseid leiab Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumi, Eesti Ajaloomuuseumi ja Tallinna Linnamuuseumi kogust ning Tallinna Jaani kirikust.
Kuulus Eesti Kunstnike Liitu aastast 1978 ja Eesti Tekstiilikunstnike Liitu aastast 1993.
Erik Petersson

 
Erik Petersson (sündinud 1985) on rootsi ajaloolane ja kirjanik, populaarsete ajalooraamatute autor.
Ajaloolasena on ta spetsialiseerunud Põhjamaade 16.–17. sajandi ajaloole. 2008. aastal lõpetas ta Linköpingi Ülikooli kandidaadikraadiga (bakalaureusekraadiga) ajaloo erialal ja 2010. aastal sai ta Stockholmi Ülikoolist magistrikraadi ajaloos ja 2017. aastal Linköpingi Ülikoolist doktorikraadi (kaitstud doktoritöö "Vadstena krigsmanshus: en studie av den svenska kronans inrättning för sårade och gamla soldater cirka 1640–1780"). 
Tema sulest on ilmunud Karl IX, Kristiina ja Per Brahe biograafiad ning mitu raamatut veel teistegi 16.–17. sajandi ajalooliste isikute elust, sealhulgas peapiiskop Angermannusest ja Kristian Türannist.
Ta avaldab regulaarselt kirjutisi ajalehtedes Östgöta Correspondenten ja Axess Magasin. Teda on korduvalt kutsutud esinema Rootsi Raadio P3 hommikusaatesse "Morgonpasset".
Galerii Pallas

Galerii Pallas on Tartus aadressil Riia tänav 11 asuv kunstigalerii. 
Galerii on Kõrgema Kunstikooli Pallas avalik näituste korraldamise koht. Galerii asutati aastal 2009 nime all galerii Noorus. Samas kohas asus varem kauplus Noorus. Nimi muudeti aastal 2020. 
Selle kunstigalerii peamiseks eesmärgiks on üliõpilaste, õppejõudude, vilistlaste ja koostööpartnerite loomingulise aktiivsuse tutvustamine ning kaasaegse kunsti populariseerimine Tartus. 
Galeriil on põhikorrusel avar ja valgusküllane näituseruum (220 m²) ning näitusi saab korraldada ka keldris ja teisel korrusel.
Galerii külastamine on tasuta.
Makarovi püstol

Makarovi püstol (lühendatult PM; vene keeles Пистолет Макарова; ПМ) on Nõukogude Liidu poolautomaatne püstol.
Relva konstrueeris Nikolai Makarov. Püstol võeti ametlikult relvastusse 1951. aastal ning oli Nõukogude Liidu miilitsa ja sõjaväe standardkasutuses teenistusrelvana. Püstol jäi relvastusse Nõukogude Liidu lagunemiseni, kuid relva töökindluse ja lihtsuse pärast kasutavad mitmed riigid seda tänapäevalgi.
Ajalugu.
Pärast Teist maailmasõda hakkas Nõukogude Liit välja vahetama teenistusrelvi, sealhulgas püstoli Tokarev TT33 ja revolvri Nagant M1895. AK-47 ründevintpüssi kasutuselevõtt sõjaväes andis püstolile kerge enesekaitserelva rolli.
TT30/33 aga selleks ei sobinud, olles liiga suur ja raske, lisaks puudus sellel vajalik peatamisjõud. Tokarevidel puudus pealegi (kaitseriiv?) ja padrunisalvesid oli liiga lihtne kaotada. Seetõttu korraldati 1945. aasta detsembris kaks konkurssi uue käsirelva loomiseks ja tootmiseks, nii 7,62 mm kui ka 9 mm kaliibrile. Hiljem otsustati, et (1936. Gustav Genschow &amp; Co 9×18mm Ultra), vastas etteantud nõuetele kõige paremini. Väiksema kaliibriga padrun vähendas tootmishinda ja relva valmistamise keerulisust, samas oli nõrgema tagasilöögiga ja hea peatamisjõuga.
Võistlusest võtsid osa mitmed insenerid, nende seas Korovin, Barõšev, Voivodin, Simonov, Rakov, Klimov, Lobanov, Sevrjugin ja Makarov. Eriliselt rõhuti turvalisusele, kasutajasõbralikkusele, täpsusele, kaalule ja suurusele. Pärast ranget käsitlemis-, vastupidavus- ja muid teste paistis Makarovi püstol, mis põhines Saksa Walther-PP-l, teiste konkurentide seas välja oma lihtsuse, suurepärase vastupidavuse ja kiire montaažiajaga. 1948. aasta aprillis esines Makarovi püstolil 20 korda vähem rikkeid kui võistlevatel Barõševi ja Sevrjugini relvadel ja sellel oli vähem osasid. Seega valiti 1949. aastal püstol edasiseks arenduseks ja tootmiseks. Tootmine seati üles Iževski tehases. Pärast mitmeid suuri konstruktsioonimuudatusi ja seadistusi võeti relv 1951. aastal tootmisse kui Pistolet Makarova ehk PM.
Uus Nõukogude liidu standardkäsirelv PM jaotati laiali Nõukogude armee allohvitseridele, miilitsale, eriüksustele. PM jäi laialdaselt teenistusse nii sõjaväes kui ka miilitsas kuni Nõukogude Liidu lagunemiseni 1991. aastal. PM modifikatsioonid on jäänud tootmisse Venemaal, Hiinas ja Bulgaarias. Ameerika Ühendriikides on Nõukogude Liidu ja Saksa DV sõjaväe Makarovid Ameerika Ühendriikide Alkoholi, Tubaka ja Tulirelvade Büroo poolt märgitud reliikviateks, kuna valmistajariike nagu NSV Liit ja Saksa DV enam ei eksisteeri.
2003. aastal asendati Venemaal ametlikult Makarov PM püstol MP-443 Gratš, kuigi 2012. aasta seisuga on suur hulk Makaroveid veel kasutuses nii sõjaväes kui ka politseis. Makarov PM on siiani teenistusrelv paljudes Ida-Euroopa riikides ja endise NSV Liidu kunagistes liiduvabariikides. Põhja-Korea ja Vietnam kasutavad Makarov PM püstoleid standardkäsirelvana.
Benjamin Franklini medal (APS)

Benjamin Franklini medal on auhind, mida annab välja Ameerika Filosoofiaselts (APS). 
Benjamin Franklini medal asutati mälestusmedalina, millega tähistati Benjamin Franklini 200. sünniaastat. Medali asutamise 1906. aastal kinnitas Ameerika Ühendriikide Kongress. 
Esimene medal määrati USA presidendi otsusega Prantsuse Vabariigile. Järgmiste Benjamin Franklini medalite väljaandmine anti üle Ameerika Filosoofiaseltsile. Aastatel 1937–1983 andis Ameerika Filosoofiaselts medalit välja ebaregulaarselt. Medaliga tunnustati isikuid, kellel oli märkimisväärseid teeneid seltsi ees.
Aastatel 1985–1991 oli Benjamin Franklini medal Ameerika Filosoofiaseltsi kõrgeim autasu teaduse ja humanitaaria valdkonnas. 1987. aastast on Benjamin Franklini medaleid kaks: üks teaduse ja teine avaliku teenistuse valdkonnas.
Kalender (väljaanne)

Kalender on väljaanne (sageli trükis), mis kalendrisüsteemi illustreerib (näiteks lauakalender). Kalender võib sisaldada ka mitmesugust muud infot, näiteks näpunäiteid, milliseid aiatöid vastaval kuul tuleks teha.
Charité

Charité on Saksamaal Berliinis asuv kliinik; ühtlasi linna vanim kliinik. Kliinikumis on üle 3200 voodikoha (seisuga 2010) ja on seetõttu üks suurimaid Euroopa ülikoolikliinikuid. Kliinik on tihedates sidemetes Berliini Humboldti ja Berliini Vaba Ülikooliga.
Kliinikumis töötab 13 200 inimest (sh 220 professorit), kellest 3760 on teadlased ja arstid (seisuga 2015).
Kliinik asutati 1710.
Gregor von Glasenapp

Gregor Johann Hermann von Glasenapp (22. oktoober/3. november 1855 Luutsniku – 24. november 1939 Preisimaa).
Pärast Tartus gümnaasiumi lõpetamist õppis Tartus, Münchenis ja Tübingenis.
Aastast 1881 oli ta kohtuametnik Tartus ja Võrus, rahukohtunik Vilniuses ja Belaja Tserkovis.
1908. aastast oli ta Tartu Ülikoolis itaalia kirjanduse professor ning 1919. aastast itaalia keele lektor ja eradotsent.
World Literature Today

World Literature Today on USA kirjandusajakiri, mida annab välja Oklahoma Ülikool. Ajakiri ilmub üks kord kahe kuu jooksul. Ajakiri asutati 1927 ja esialgu kandis see nime Books Abroad. Praegust nime kannab ajakiri alates 1977. 
Ajakirjas avaldatakse luuletusi, proosat, kommentaare, retsensioone.
Hasmi Liikumine

Hasmi liikumine (ka Hassami liikumine, Hasami liikumine või Hassmi liikumine; araabia keeles:"حركة حسم") on Egiptuses tegutsev islamistlik terrorirühmitus. Rühmitus tekkis aastal 2016 ning tegutseb Egiptuse valitsuse vastu.
Johannes Juhansoo

Johannes Juhansoo (20. mai 1919 Vändra – 16. oktoober 1994 Pärnumaa) oli eesti graafik ja karikaturist.
Elukäik.
Elas Kablis ja oli ametilt mööblimeister, hiljem kellassepp. 1957. aastast alates hakkas ta valmistama peamiselt puugravüüris eksliibriseid, olles üks viljakamaid eksliibrisemeistreid. Hiljem lisandusid ümbrikud, vimplid, karikatuurid. Teadaolevalt on Juhansoo teinud 1457 eksliibrist, millest viiendik asub Häädemeeste muuseumi kogudes. Tema eksliibristest on antud välja mitu raamatut ja kogumikku. Eduard Eljas on teinud temast 1963. aastal ringvaatesse „Nõukogude Eesti” filmiklipi "Johannes Juhansoo". 
Johannes Juhansoo on maetud Häädemeeste luteri kalmistule Pärnumaal.
Bliebernichti õllevabrik

Bliebernichti õllevabrik (ametliku nimega A Bliebernicht'i õllevabriku osaühisus) oli õllevabrik, mis tegutses Pärnus. Vabrik natsionaliseeriti 1940.
Vabrik muudeti osaühisuseks 1922. 
1938 oli vabriku omakapitali summa umbes 360 000 krooni.
Vabrik hakkas esimese õlletehasena Eestis villima limonaadi.
Beton

Beton oli Eesti ehitusettevõte, mis asutati 1936 Tallinnas. Ettevõte projekteeris ja püstitas ehitisi. Ettevõte riigistati 1940.
1938 oli ettevõtte aktsiakapital 50 000 krooni.
Vaalamäe

Vaalamäe on paikkond Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Kobruvere ja Vastemõisa küla alal.
1920. ja 1930. aastatel oli asula küla (Aleksandri ja hiljem Vaalamäe küla).
Algkooliõpetajate päev

Algkooliõpetajate päev oli Eesti esimesel iseseisvusperioodil kevaditi tähistatav päev, mida peeti algkooli (sh algkooliõpetajate) tähtsustamiseks Eesti hariduses. Esimest korda tähistati üleriigilist algkooliõpetajate päeva kevadel 1937.
Alko (Eesti ettevõte)

Alko (täisnimega Viljandi likööri- ja veinitehaste o./ü. "Alko") oli Viljandi alkoholiettevõte.
Ettevõte asutati 5. novembril 1920. Pärast 1923. aasta moderniseerimist töötas avarate keldrite ja käärimisruumidega Viljandis Lossi 34. Kolmeliikmelise osaühingu juhatuses olid algusest peale juhatuse esimees Peeter Mets, juhatuse liige Georg Schnurberg ja juhatuse liige Johan Luts. Üks asutajaid oli Ado Tõllasepp. 1920. aastast töötas "Alko" pearaamatupidaja-korrespondendina Mart Ostrov, kellest 1923. aastal sai Viljandi OÜ Alko ärijuht.
Alates 1935 tegutses osaühisusena. Sel ajal toodeti üle 60 liigi peenemaitselist likööri, veini ja konjakit. Esimesena Eestis valmistas ettevõte ka vahuveini.
1935. aastal töötas tehastes 22 töölist. Mitmed aastad järjest oli "Alko" riigile kõige suuremaid aktsiisi maksjaid, mis näitas, et "Alko" tooted läksid turul hästi ja muutusid nõutuks Eesti suuremates kauplustes, restoranides ja einelaudades ning ettevõttel õnnestus kindlustada laialdane turg. 1937. aastal pakkus "Alko" peale veinide juba 70 liiki likööre ja napse, nende hulgas "Alkonjak, Brandy, Estonjak" (eht Prantsuse Cognaci lisandusega 50%), "Mandariit, Creme de Orange, Muraka" ja "Prunelle" (ploomi).
1939. aastal töötas ettevõttes 41 inimest. 1940. aastal "Alko" riigistati, 12. oktoobril 1940 nimetati natsionaliseeritu direktoriks Vladimir Mölder. Saksa okupatsiooni ajal jätkas tegevust eraettevõttena. "Alko" pearaamatupidaja ja juhataja oli Jüri Põru. Teise maailmasõja ajal 1944. aastal rüüstati tehas täielikult. Ettevõte riigistati pärast sõda uuesti ja 1945. aastal tegutses Viljandis lühikest aega likööri- ja veinitehas "Alko". Seejärel veinitootmine Viljandis lõpetati ja seal hakati tootma konserve.
Seejärel nimetati tehast järgmiselt:
Mirkka Lappalainen

 
Mirkka Marjaana Lappalainen (sündinud 26. novembril 1975 Helsingis) on soome ajaloolane, Tieto-Finlandia auhinna laureaat.
Ta on 2014. aastast Helsingi Ülikooli lektor. Ajaloolasena uurib ta Soome Rootsi aja ajalugu, aadelkonna ja aadlisuguvõsade ajalugu, isikuajalugu, õigusajalugu, kuritegude ajalugu, väikest jääaega ning näljahädasid.
Ta sai Helsingi Ülikoolist 1998. aastal magistrikraadi ja 2001. aastal litsentsiaadikraadi. 2005. aastal kaitses ta doktoriväitekirja "Suku, valta, suurvalta", mis käsitles Creutzi aadlisuguvõsa ajalugu Rootsi suurvõimu ajastul. 
Ta töötab 2001. aastast Helsingi Ülikoolis: aastatel 2001–2009 Soome ja Põhjamaade ajaloo assistendi, 2009–2014 teaduri ja 2014. aastast Soome ja Põhjamaade ajaloo ülikoolilektorina. 
2014. aastal Tieto-Finlandia auhinna saanud kirjastuses Siltala ilmunud "Pohjolan leijona" tõlgiti 2016. aastal eesti keelde ("Põhjala lõvi. Gustav II Adolf 1611–1632", tõlkija Ants Paikre).
Täppiskülvik

Täppiskülvik on põlluharimisagregaat (külvik), mis on rippes, kinnitatud kolme punkti kinnitusega või haakes ehk järelveetav. Täppiskülvik külvab seemned kindlate vahede ja laiustega põllule. Seemned jaotatakse seemnekastidest seemenditesse kindlates kogustes. Seemendid asuvad taga pikki külvikut. Seemendite vahe on muudetav, enamasti kasutatakse 70 cm laiust vahet. Täppiskülvikute suurused on varieeruvad 1–48 reaskülvikuni. Viimane on suurim täppiskülvik, mille tootja on John Deere ja mis kannab nime DB120.
Masinad mõõdavad välja seemnete külvamise vahemiku. Suuremate seemnete külvamiseks kasutatakse täppiskülvikuid ning väiksemate seemnete külvamiseks kasutatakse teraviljakülvikuid ja heinaseemnekülvikuid. Täppiskülvikuga külvatakse maisi, uba ja hernest.
Vanematel ja väiksematel külvikutel on äärtes markiirid, mille otstes on randaalid, mis lõikavad triibu põldu. Markiir on seadistatud poole külviku laiuselt, et markiiri triip jääks järgmisel ringil traktori keskele. Suuremad ja moodsamad külvikud, mida kasutavad ka moodsamad traktorid ning millel on GPS-navigatsioon ja automaatroolimine kaob vajadus markiiri järele. Tänapäevane põllumajandustehnika kasutab GPS-i ning arvuti kontrollitavat külvikut, mis külvab seemneid 2 cm täpsusega. Põllule, mis on ebakorrapärane, rohkete takistustega ning liigse ülekattega ei külva täppiskülvik seemneid enam sinna, kuhu on juba külvatud.
Vanematel külvikutel on tavaliselt seemnekast igale seemendile ja väetisekast kahe või enama seemendi jaoks. Iga seemnekasti all asuvale seemne jaotustaldrikule on kinnitatud kindel arv hambaid, kuhu seeme kukub ja kindel hammaste vahe vastavalt seemnele, mida külvatakse. Hammaste vahe peab olema seadistatud nii, et üks seeme läbiks selle vahe. Tänapäeva külvikutel on sageli üks suur seemnekast, kust jagatakse seemned igasse seemendisse, mida kutsutakse keskjaotussüsteemiks.
Külviku juhtimissüsteemid.
Tänapäeval on olemas kolme tüüpi külvikut: mehaaniliselt, hüdrauliliselt ja elektriliselt juhitav. Mehaaniline külvik töötab nii öelda pöörleva ratta põhimõttel, kus külvikul on lisaratas, mis on kontaktis maaga ning hakkab seemneid seemenditesse jaotama. Külviku külvinormi reguleeritakse käsitsi. Hüdrauliline süsteem võeti kasutusele, et edasi arendada pöörleva ratta süsteemi. Hüdraulilisel süsteemil on võimalik seemnete kogust jooksvalt töö käigus muuta ning on võimalik arvutile ette anda ka õige külvinorm konkreetse põllu kohta.
John Deere on tootnud seemendi, John Deere ExactEmerge, millega on võimalik külvata varasemast kiiremini. Precision Planting käis John Deere jälgedes ja lõi vDrive süsteemi. Mõlemad süsteemid on elektrilised ja on abiks kiiremaks külviks põllul. Erinevatel tootjatel oli varem välja töötatud elektrilised süsteemid, kuid puudusid lisanduvad uuendused seadmetele. Külvamisel on kiiruseks 7–9 km/h, et tagada optimaalne jõudlus. Elektriliste süsteemide lisandumisel ühildusid elektrimootorid traktori kiirusega. Tänu sellele tagati parem seemnete jaotamine seemenditesse läbi seemnetaldrikute. Vanematel külvikutel lasti seeme peale igat meetrit otse vakku.
Valgejõe lahing

Valgejõe lahing toimus Vabadussõjas 1918. aasta 22.-24. detsembrini Valgejõe külas ja selle lähiümbruses. 
Lääne poole taganesid Eesti Rahvaväe 4. polgu 1.,2., 3., 4., 5. rood ja 1. eskadron ning 5. polgu 1., 2.,3. rood ja 4. roodu poolrood. Peale tungisid Tallinna Kommunistliku Kütipolgu 4. ja 5. roodu võitlejad koos madruste salgaga. 4. polgu 1. rood jõudis Läsna külast taandudes Valgejõe külla 21. detsembri õhtul, kus võeti Narva maanteel kaitse sisse jõe idakaldal. 22. detsembri pärastlõunal löödi tagasi vaenlase kerge rünnak. 23. detsember möödus vaikselt. 24. detsembril hakkas vaenlane pärast suurtükitule ettevalmistust vasakul tiival peale tungima seades üles neli kuulipildujat. Vaenlane tungis läbi 5. polgu positsioonide 4. polgu 1. roodu selja taha, mispeale viimased said käsu mööda Narva maanteed taganeda Männiku liinile, mis sama päeva öö hakuks ka täideti. 
Umbes kümne kilomeetrisel lõigul Kolgakülast kuni Valgejõe küla lõunaservani oli Eesti Rahvaväes väljas 234 meest, kes olid paigutatud gruppidena Kotka–Valgejõe teele, põhiliselt siiski Valgejõele ja Vanakülasse. Gruppide vahesid valvasid patrullid. Jõgi oli osaliselt jäätunud, kohati lahti. Mets asus jõe mõlemast kaldast 100–200 meetri kaugusel. Eesti Rahvaväes võidelnuist langes Valgejõel 22. detsembril 1918 Sõmeru vallast pärit Karl Nurk (suri Tallinna 1. Sõjaväehaiglas) ning 24. detsembril 1918 Kalvi vallast pärit Jakob Johani poeg Lokutar. Punaste poolel sai Vanaküla hõivamisel haavata 5. roodust laskur Andrei Andriainen, kes hospitaliseeriti 24. detsembril 1918.
Longi oja

Longi oja (ka Rabi peakraav) on peakraav Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Mulgi ja Viljandi vallas.
Kirjeldus.
Kraavi pikkus on 2,7 km, valgla suurus 13,6 km², langus 2 m ja lang 1,35 m/km. Kraav kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Kraav saab alguse 98 m kõrguselt Muti järvest ja suubub 96 m kõrgusel Mäeküla järve.
Annoncenblatt

Annoncenblatt oli mitme Eesti alal ilmunud väljaande nimi:
Annoncenblatt (ajaleht, 1865)

Annoncenblatt oli ajaleht, mis 1865–1882 ilmus Kuressaares. Ajalehel puudus pealkiri ja pole teada, kes ajalehte välja andis. Ajaleht ilmus korra nädalas. Ajalehed on säilinud vaid Saaremaa Koduloomuuseumis.
Astronomische Beyträge

Astronomische Beyträge oli astronoomiaajakiri, mis 1806–1807 ilmus Tartus. 
Ajakirja andis välja Johann Wilhelm Andreas Pfaff.
Auf der Wacht

Auf der Wacht (alapealkiri Stimmen aus der deutschen evangelischen Jugend Dorpats) oli usuajakiri, mis 1924–1925 ilmus Tartus. Ajakirja väljaandja ja toimetaja oli P. R. Luther.
Aus deutscher Geistesarbeit

Aus deutscher Geistesarbeit (alapealkiri Wochenblatt für wissenschaftliche und kulturelle Fragen der Gegenwart) oli ajakiri, mis 1924–1934 ilmus Tallinnas. Ajakirja andis 1932–1934 välja Alfred Heinrich Hermann Piers Walter.
Ajakiri ilmus ka Revaler Bote ja Revalsche Zeitungi lisana.
Alfonso XII

Alfonso XII ("Alfonso Francisco de Asís Fernando Pío Juan María de la Concepción Gregorio Pelayo"; 28. november 1857 Madrid – 25. november 1885 El Pardo Madridi lähedal) oli aastatel 1874–1885 Hispaania kuningas, kes pärast riigipööret taastas kuningavõimu ja lõpetas lühikest aega kestnud Esimese Hispaania vabariigi.
Pärast seda, kui tema ema Isabel II revolutsiooni tulemusena troonilt tõugati, õppis Alfonso Austrias ja Prantsusmaal. Isabel II loobus troonist Alfonso kasuks 1870. aastal. Neli aastat hiljem naasis Alfonso pärast sõjaväelist riigipööret kuningana Hispaaniasse. 
Alfonso XII suri 27-aastaselt 1885. aastal, troonipärijaks sai tema veel sündimata poeg Alfonso XIII.
Kertu Sillaste

Kertu Sillaste (sündinud 24. oktoobril 1973 Tallinnas) on eesti illustraator, pildiraamatute autor, raamatukujundaja, kunstiõpetaja ja tekstiilikunstnik. 
Elukäik.
Kertu Sillaste on lõpetanud Eesti Kunstiakadeemia tekstiili eriala 1996. aastal. 1997. aastal õppis ta Pariisis Duperré Kõrgemas Tarbekunstikoolis (École Supérieure des Arts Appliqués Duperré) gobelääni. Aastal 2009 õppis ta Eesti Kunstiakadeemia Avatud Akadeemias Viive Noore illustratsioonikursusel. 2017. aastal lõpetas Sillaste Tallinna Ülikooli magistriõppe kunstiõpetajana. 2002–2014 töötas Tallinna Keskraamatukogus kunstnikuna, alates 2014. aastast juhendab Eesti Lastekirjanduse Keskuse kunstikambrit.
Liikmesus.
Kertu Sillaste kuulub Eesti Tekstiilikunstnike Liitu, Eesti Kujundusgraafikute Liitu ja Rahvusvahelise Noorsookirjanduse Nõukogu Eesti osakonda (on IBBY Eesti osakonna sekretär).
Metsa kõlakojad

Metsa kõlakojad on 2015. aastal valminud kolmest hiidruuporist koosnev installatsioon Võrumaal Haanja-Karula puhkealal, millega saab võimendatult kuulata looduse hääli.
Kõlakojad valmisid Eesti Kunstiakadeemia sisearhitektuuri osakonna esimese kursuse üliõpilaste ja Riigimetsa Majandamise Keskuse koostöös ning avati 18. septembril 2015. Üliõpilased püüdsid kursuseprojekti käigus mõtestada metsaraamatukogu mõistet: milline objekt rikastaks matkalise teekonda ja kus lugeda looduse raamatut. Valminud kursusetööde seast valiti ehitamiseks välja metsakõlakojad, kus istudes saab kuulata metsa helisid – nii vaikust kui ka helirikkust – tavalisest võimendatumalt. Kõlakodasid saab kasutada ka väliõppeklassina või väiksemate kultuuriürituste läbiviimiseks, vähenõudlik matkaja võib neis ka öö mööda saata (kõlakodade läbimõõt on 3 meetrit).
Installatsiooni autor on Birgit Õigus. Kõlakojad ehitasid Eesti Kunstiakadeemia puidutöökoja juhataja Avo Trageli juhendamisel sisearhitektuuri osakonna esimese kursuse üliõpilased Mariann Drell, Ardo Hiiuväin, Lennart Lind, Henri Kaarel Luht, Mariette Nõmm, Johanna Sepp, Kertti Soots, Sabine Suuster ja Birgit Õigus. Tööd juhendasid Aet Ader, Karin Tõugu, Kadri Klementi ja Mari Hunt (arhitektuuribüroost b210) ning Tõnis Kalve ja Ahti Grünberg (loomeettevõttest Derelict Furniture). Konsultandid olid Valdur Mikita, Hannes Praks ja Tõnu Peipman. Ehitusmaterjalina on kasutatud lehist ja kasevineeri.
Türilane

Türilane oli reklaami- ja naljaleht, mis ilmus 15. detsembril 1929 Türil. Väljaandja ja vastutav toimetaja oli A. Puusaag.
Ajaleht trükiti Türil A. Michelsoni trükikojas.
Ilmus ainult üks number.
Naljaleht (Tallinn)

Naljaleht oli huumoriajaleht, mis ilmus (9. november 1929 – 17. aprill 1930) Tallinnas sagedusega kaks korda kuus.
Väljaandja ja vastutav toimetaja oli Hendrik Saar. Ajalehte trükiti Tallinna trükikojas Estotrükk. Kokku ilmus neli numbrit.
Ralf Sauter

Ralf Sauter (sündinud 16. juunil 1991 Tallinnas) on eesti ajakirjanik ja filmikriitik. 
Tema artikleid on ilmunud väljaannetes Sirp, Postimees, Teater. Muusika. Kino, Müürileht, Maaleht, Lääne Elu, Reaktor. 2022. aastast töötab Sauter ajakirjanikuna ajalehe Postimees kultuuritoimetuses.
Ta on üks filmisaate "Kinovärgiga mandariin" juhte. Saade oli Raadio 2 eetris aastatel 2016–2023 ning kolis 2024. aasta septembris Retro FM eetrisse. Sauter juhtis aastaid ka Raadio 2 hommikusaate "Hommik!" neljapäevast filmirubriiki "Filmisoovitused".
Postimehes juhib Sauter koos ajakirjanik Tuuli Põhjakasega taskuhäälingut "Kultuuris kuum", mis alustas tegevust 2022. aasta aprillis.
2023. aastal võitis Sauter Postimehele tehtud filmiteemaliste välkarvustuste eest Jaan Tõnissoni meediaauhinna (parima videoloo-videoprojekti kategoorias).
Sauteri luulet on ilmunud ajakirjas Vikerkaar. Ta on kirjanik Peeter Sauteri vennapoeg.
Eesti Laul 2018

Eesti Laul 2018 oli kümnes Eesti Laulu võistlus ja 25. Eurovisiooni lauluvõistluse Eesti eelvoor. Poolfinaalid toimusid 10. ja 17. veebruaril ETV stuudiotes ning finaal 3. märtsil 2018 Saku Suurhallis.
Võistluse võitis Elina Netšajeva lauluga "La forza", kes esindas Eestit 63. Eurovisiooni lauluvõistlusel Portugali pealinnas Lissabonis ning sai kaheksanda koha.
Tegu oli viimase Eesti Lauluga, mille produtsendiks oli Mart Normet, kes oli olnud saate ja sündmuse produtsent alates aastast 2009. Koos Normetiga lahkus pärast seda aastat ka kaasprodutsent Ruth Heinmaa.
1. poolfinaal.
1. poolfinaal toimus 10. veebruaril 2018. Saatejuhid olid Kristel Aaslaid ja Martin Veisman.
2. poolfinaal.
2. poolfinaal toimus 17. veebruaril 2018. Saatejuhtid olid Kristel Aaslaid ja Martin Veisman.
Žüriisse kuulusid Lenna Kuurmaa, Eeva Talsi, Hanna Parman, Mariliis Mõttus, Kristjan Hirmo, Tomi Rahula, Jaanus Nõgisto, Dave Benton, Rainer Ild, Aleksandr Zemzurov ja Erik Morna.
Finaal.
Finaal toimus 3. märtsil 2018 Saku Suurhallis. Saatejuhid olid Ott Sepp ja Meelis Kubo.
Issad

Issad (vene keeles Исад; varem "Issadi") on küla Venemaal Pihkva oblastis Petseri rajoonis Krupi vallas. See asub Pihkva järve kaldal valla keskuset Krupist umbes 1,5 km kaugusel idas Moložva jõe suudme lähedal. Ajalooliselt jäi küla Setumaale.
2000. aastal elas külas 11 inimest.
Eesti esimesel iseseisvusperioodil jäi Issadi küla Satserinna valda.
Štšemeritsõ

Štšemeritsõ (eestipäraselt ka Sõmeritsa, Semeritsa, Štšemeritsa; vene keeles Щемерицы) on küla Setumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Venemaal Pihkva oblastis Petseri rajoonis.
Eesti esimesel iseseisvusperioodil jäi küla Laura valda.
Albaania Teaduste Akadeemia

Albaania Teaduste Akadeemia, ka Albaania TA, (albaania keeles "Akademia e Shkencave e Shqipërisë") on Albaania teadusakadeemia, riigi tähtsaim teadusasutus.
Albaania TA on Euroopa akadeemiate ühenduse ALLEA liige. Akadeemia asutati 1972. aastal Tiranas.
Akadeemia loomise eestvedaja oli ajaloolane Aleks Buda. Temast sai ka akadeemia esimene president.
Akadeemia jaguneb organisatsiooniliselt kaheks sektsiooniks:
1975. aastal asutatud teaduste akadeemia raamatukogu on riigi suurim. 2008. aastal ühendati akadeemia struktuuri kuulunud neli uurimisinstituuti (ajaloo-, arheoloogia-, lingvistika- ja folklooriinstituut) Albanoloogiauuringute Keskuseks.
Akadeemia liikmeskond.
Akadeemia liikmeskonda kuulub 25 tegevliiget, 18 üle 75 aasta vanust liiget, 10 assotsieerunud liiget ja 26 välisliiget.
Liin (transport)

Liin on maa-, vee- või õhutee, mida kasutatakse enamasti korrapärase liiklusena ("liiniliiklus") kahe või enama punkti vahel.
Sõltuvalt otspunktide asukohast eristatakse:
Sõltuvalt liiklusvahendist eristatakse järgmisi liine:
Audrey Azoulay

Audrey Azoulay (sündinud 4. augustil 1972, La Celle-Saint-Cloud) on Prantsusmaa poliitik, ta on Sotsialistliku Partei liige. Ta on aastast 2017 UNESCO peadirektor. Ta oli 12. veebruarist 2016 kuni 10. maini 2017 Prantsusmaa kultuuriminister.
Ta sündis aastal 1972 Pariisis Maroko päritolu juutide perekonnas. Tema isa André Azoulay on olnud Maroko kuningate Hassan II ja Mohammed VI nõunik; lapsepõlves veetis ta koolivaheajad Marokos kuningalossis. Ta sai Pariisi Dauphine Ülikoolist magistrikraadi teaduse alal ja Lancasteri ülikoolist ärijuhtimise magistrikraadi. Ta lõpetas veel Pariisi Poliitikauuringute Instituudi ja Rahvusliku Juhtimiskooli (pr. "École nationale d’Administration").
Ta oli 12. veebruarist 2016 kuni 6. detsembrini 2016 Prantsusmaa kultuuriminister (Manuel Vallsi teises valitsuses). 6. detsembrist 2016 kuni 10. maini 2017 oli ta Prantsusmaa kultuuriministri ametis (Bernard Cazeneuve'i valitsuses).
Isiklikku.
Tema isa André Azoulay on olnud Maroko kuningate Hassan II ja Mohammed VI nõunik.
Bülent Tezcan

Bülent Tezcan (sündinud 18. mail 1965 Havzas) on Türgi poliitik, ta kuulub Vabariikliku Rahvapartei ridadesse. Ta on aastast 2011 Türgi Suure Rahvuskogu liige (Aydıni provintsist).
Ta sündis aastal 1965 Havzas Samsuni provintsis. Ta on lõpetanud Ankara Ülikooli juristina. Ta on aastast 2012 Vabariikliku Rahvapartei aseesimees.
Ta on aastast 2011 Türgi Suure Rahvuskogu liige; ta on kuulunud Türgi Suure Rahvuskogu 24., 25. ja on 26. koosseisu liige.
101 kiri

101 kiri on 2016. aasta septembris avaldatud 101 eesti kultuuritegelase kiri, milles põhjendatakse kiirraudteeprojekti Rail Baltic mittemõistlikkust Eestile ja soovitatakse ehituskava oluliselt muuta. 
Kirja pealkiri on: "Avaliku elu tegelaste pöördumine: Eesti rahva ja maa tuleviku nimel tuleb peatada Rail Balticu rajamine kavandatud kujul". 
Kirja esimese variandi koostas Toomas Kiho. Kiri ilmus 30. septembri 2016 ajalehes Postimees. 
Kirjale järgnes järjest elavnev arutelu ajakirjanduses raudtee ehitamise kavade üle. Samuti organiseeriti mitu miitingut. 
Hakati välja andma ajalehte Avalik Eesti, mille peatoimetaja on Maarja Lõhmus. Ka selle esimeses numbris (9. detsembril 2016) avaldati 101 kiri.
Allakirjutanud.
Kirjale on alla kirjutanud järgmised 101 inimest.
Anzori Barkalaja, Anne Daniel-Karlsen, Jaan Einasto, Eenok Haamer, Lehte Hainsalu, Vootele Hansen, Toomas Haug, Mati Hint, Indrek Hirv, Aapo Ilves, Kärt Johanson, Jaak Jõerüüt, Arvo Järvet, Toomas Jüriado, Fred Jüssi, Mart Jüssi, Ain Kaalep, Jaak Kangilaski, Mihkel Kangur, Jaan Kaplinski, Ülle Kauksi, Toomas Kiho, Mart Kivastik, Ülo Krigul, Hasso Krull, Kalev Kukk, Toomas Kukk, Kalevi Kull, Mihkel Kunnus, Marju Kõivupuu, Urmas Kõljalg, Tõnis Kõrvits, Tõnu Kõrvits, Tõnu Laigu, Karli Lambot, Anu Lamp, Raho Langsepp, Peeter Laurits, Jüri Leesment, Marju Lepajõe, Leida Lepik, Märt-Matis Lill, Pille Lill, Silvia Lotman, Viivi Luik, Tõnis Lukas, Regina Lukk-Toompere, Valdeko Lukken, Alo Lõhmus, Asko Lõhmus, Maarja Lõhmus, Heino Mardiste, Raik-Hiio Mikelsaar, Valdur Mikita, Sulev Mäeltsemees, Tõnis Mägi, Peeter Oja, Mart Orav, Taavi Pae, Peeter Pere, Aare Pilv, Martti Preem, Margus Punab, Ivar Põllu, Peeter Päll, Tiit Pääsuke, Juhani Püttsepp, Rea Raus, Elisabet Reinsalu, Hendrik Relve, Jaan Riis, Tiit Riismaa, Jaanus Rohumaa, Riina Roose, Remo Savisaar, Jüri-Karl Seim, Kalev Sepp, Gennadi Skromnov, Kärt Summatavet, Marek Tamm, Tõnu Tannberg, Andres Tarand, Urmas Tartes, Ene-Margit Tiit, Toomas Tiivel, Tiia Toomet, Kalle Toompere, Hans-Voldemar Trass, Helena Tulve, Jaan-Eik Tulve, Leelo Tungal, Erkki-Sven Tüür, Jaak Uibu, Jaan Undusk, Tiit Vaasma, Maarja Vaino, Heiki Valk, Kalle Vellevoog, Kaupo Vipp, Peeter Volkonski, Hannes Võrno.
Järg.
26. jaanuaril 2017 avaldati 152 kiri, milles oldi seisukohal, et Rail Balticu rajamine praegusel kujul tuleb peatada ja asuda kavandama Eesti vajadustest lähtuvat raudteed.
12. juunil 2017 avaldati 222 kodaniku kiri, millega paluti jätta Rail Balticu leping ratifitseerimata.
222 kodaniku kiri pälvis Eesti Kultuuri Koja auhinna Kultuuri Tegu 2017.
Avalik Eesti

Avalik Eesti on Eesti ajaleht ja võrguteavik, mis ilmub alates detsembrist 2016.
Ajalehe peatoimetaja on Maarja Lõhmus, lehe väljaandmist ajendas 101 kiri. Leht ilmub ka ajalehe Õhtuleht vahel.
Léon Foucault

Jean Bernard Léon Foucault (18. september 1819 – 11. veebruar 1868) oli prantsuse füüsik, Foucault' pendli leiutaja.
Foucault' pendel on pikk vabalt võnkuv pendel, mida kasutatakse Maa pöörlemise demonstreerimiseks. Foucault viis läbi esimesed valguse kiiruse mõõtmised, avastas põhivoolule vastupidises suunas liikuvad voolud (hoovused) ning on saanud tunnustust güroskoobile ehk vurrile nime andmise eest.
Lapsepõlv ja noorus.
Foucault sündis Pariisis 18. septembril 1819 kirjastaja peres. Pärast peamiselt kodus omandatud haridust õppis ta meditsiini, mille ta hülgas füüsika kasuks verekartuse tõttu. Ta oli esimene, kes suunas tähelepanu Louis Daguerre'i fototöötlusele. Kolm aastat oli ta Alfred Donné (1801–1878) katsete assistent mikroskoopilise anatoomia loengusarjadel.
Koos Hippolyte Fizeauga viis ta läbi uurimisi päikesevalguse intensiivsusest võrreldes seda süsielektroodidega kaarlampides ning kaltsiumoksiidiga.
Edasised avastused.
1850. aastal tegi Foucault eksperimendi, kus ta kasutas Fizeau-Foucault' seadeldist, et mõõta valguse kiirust. Seda hakati kutsuma Foucault'-Fizeau eksperimendiks. Antud eksperimenti peeti lõpetuseks Newtoni teooriale, mille kohaselt valgus liigub aeglasemini vees kui õhus.
1851. aastal tegi ta demonstratsiooni Maa tiirlemisest ümber oma telje. Sellise eksperimendi ülesehitust oli varem kasutanud Vincenzo Viviani juba 1661. aastal, kuid sai üldsuse poolt suurema tähelepanu just läbi Foucault.
1855. aasta septembris avastas Foucault, et vaskketta pöörlemiseks vajalik jõud suureneb, kui seda pannakse pöörlema servapidi magneti pooluste vahele. Samal ajal kuumeneb ketas metalli juhitud Foucault' voolude abil.
Foucault leiutas 1857. aastal polarisaatori, mis kannab tema nime. Aasta hiljem kavandas ta meetodi, mille abil on võimalik katsetada peegelteleskoobi peeglit.
Elu lõpuaastad.
Foucault määrati 1862. aastal Bureau des Longitudesi (Mõõtude Büroo) liikmeks ja Auleegioni ohvitseriks. 1864. aastal sai ta Londoni Kuningliku Seltsi liikmeks.
Surma eel pöördus ta tagasi Rooma-Katoliku usku, mille ta oli varem hüljanud.
Surm.
1868. aasta 11. veebruaril suri Foucault Pariisis arvatavasti polüskleroosi tagajärjel. Ta maeti Pariisis asuvasse Montmartre'i surnuaeda.
Foucault' järgi on nimetatud asteroid 5668 Foucault.
Foucault' nimi on üks 72 Eiffeli tornile graveeritud nimest.
Kautsjon

Kautsjon (ladina keeles "cautio"; ettevaatus) on varaline või mittevaralise kohustuse täitmist tagav rahasumma, millest maksja kohustuse täitmata jätmisel ilma jääb. 
Eestis.
Ajalugu.
1918–1940.
1918–1940 toimis Eestis nn "Ladina notariaadi" mudel: notareid loeti küll avaliku teenistusse kuuluvaiks riigiametnikeks kohtuministeeriumi võimkonnas, kuid riigikassast nad palka ei saanud ning vastutasid oma varaga. Kahjunõude tagamiseks oli sisse seatud kautsjon, mille maksmata jätmine võis kaasa tuua ametist tagandamise. Kautsjoni summad olid kõrged, samas polnud notari vastutus piiratud kautsjoni summaga. NSV õiguses (1940–1991) kautsjonit ei rakendatud.
Kriminaalõiguses.
Inimesel on õigus taotleda enda vahistamise asendamist kautsjoniga, mis tasutakse kohtu hoiuarvele. Selleks tuleb esitada kohtule taotlus. Pärast seda langetab kohtunik otsuse, kas süüaluse võib vabastada kautsjoni vastu. Kautsjoni suuruse määramisel lähtub kohtunik võimaliku karistuse raskusest, kuriteoga põhjustatud kahju suurusest ning inimese varalisest tagatisest. Kui kohtunik taotluse rahuldab, vabastatakse inimene pärast kautsjonisumma laekumist. Kautsjon tagastatakse, kui inimene ei riku ettekirjutatud tingimusi, menetlus lõpetatakse või inimene mõistetakse õigeks. Vastasel juhul kantakse raha riigituludesse. Alates 1. juulist 2014 tuleb kautsjon tasuda rahandusministeeriumi arveldusarvele. Selgitusse tuleb märkida, kelle eest kautsjon tasutakse. Kautsjoni miinimumsuurus on viissada päevapalka.
Tsiviilõiguses.
Tsiviilkohtumenetluse seadustiku järgi tasutakse kassatsioonkaebuselt (ringkonnakohtu otsuse edasikaebamine riigikohtusse) kautsjoni 1% tsiviilasja hinnast, arvestades kaebuse ulatust. Kautsjoni suurus ei saa olla alla 100 euro ja ei saa olla suurem kui 3000 eurot. Hagita asjas, mittevaralise hagi asjas, tasutakse määruskaebuselt kautsjoni 50 eurot. Eesti Vabariik kui menetlusosaline on kautsjoni tasumisest vabastatud.
Valimistel.
Riigikogu valimistel ja Euroopa Parlamendi valimistel tuleb kautsjon tasuda iga kandidaadi kohta. Kautsjoni suuruseks Riigikogu valimistel on ühekordne kuupalga alammäär ja Euroopa Parlamendi valimistel viiekordne kuupalga alammäär.
Riigikogu valimistel kautsjon tagastatakse kui kandidaat osutub valituks või saab valimisringkonnas hääli vähemalt poole lihtkvoodi ulatuses või kui erakonna kandidaadid kogusid üleriigiliselt kokku vähemalt 5 protsenti häältest.
Euroopa Parlamendi valimistel kautsjon tagastatakse kui üksikkandidaat või erakond kogus üleriigiliselt kokku vähemalt 5% häältest.
Maarja Lõhmus

Maarja Lõhmus (kuni 1987 Maarja Pärl; sündinud 16. veebruaril 1960) on eesti ajakirjanik ja meediateadlane. 
Ta lõpetas 1984. aastal Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna žurnalistikaosakonna.
Ta on olnud Tartu Ülikooli ajakirjanduse õppejõud.
Ta on ajalehe Avalik Eesti peatoimetaja.
Isiklikku.
Ta oli abielus kirjaniku ja tõlkija Aivo Lõhmusega.
Slimsi jõgi

Slimsi jõgi oli jõgi Kanadas Yukonis.
Jõgi on 24 km pikk ja on voolanud Kluane järve. Jõgi sai alguse Kaskawulshi liustikust.
2016. aastal jõgi kuivas.
Treeger

 
Treeger on abivahend maamõõduseadme (näiteks teodoliidi, tahhümeetri, GNSS-seadme, reflektori) kinnitamiseks statiivi külge.
Treeger koosneb kolmest kõrgusi tellitavast kruvist. Kinnituskruvi on vajalik tahhümeetri kinnitamiseks statiivi külge. Treegeri all asub 5/8–11 suurune auk, mis on tsenseeritud treegeri keskele, et seda saaks kinnitada statiivile kinnituskruviga. Treeger on mõeldud instrumendi loodimiseks ja tsentreerimiseks punktile. Täpse mõõtmistulemuse saamiseks peab treeger olema loodis ja stabiilselt statiivi külge kinnitatud.
Treegeri konstruktsioon.
Treegeri konstruktsiooni osad:
Treegeri kasutus.
Treeger kinnitatakse statiivile kruviga ja asetatakse geodeetilisele punktile. Läbi optilise sihiku vaadates sihitakse niitristik täpselt punktile, kasutades peenliigutuskruvisid. Kui niitristik paigas, tuleb treeger loodi ajada. Vesiloodi loodi ajamiseks tuleb muuta statiivi jalgade kõrgust, kuni vesiloodi mull asub ringi keskel. Pärast loodiajamist tuleb taas kontrollida treegeri asendit läbi optilise sihiku punkti suhtes. Kui treeger on tsentreeritud punktile ja loodis, võib sellele kinnitada tahhümeetri. Treegeri asendit peab kontrollima ka mõõtmiste ajal, sest kui treeger on paigast liikunud, on ka mõõtmistulemused ebatäpsed või mõõdetud tulemused ületavad lubatud mõõtevea.
Optilise loodi kontrollimine.
Optilise loodi nõue – optilise loodi viseerimistelg peab kokku langema tahhümeetri põhiteljega.
Kontrollimiseks kinnitatakse tahhümeeter statiivile ja horisonteeritakse silindrilise vesiloodi järgi. Seejärel kinnitatakse põrandale paberileht nii, et paber on kontrolli ajal liikumatu. Abiline märgib paberilehele vaatleja ütluse abil optilise loodi niitristiku keskpunkti järgi punktid loodi kolmes asendis (120° vahedega). Nendest kolmest punktist tekib vigade kolmnurk. Kui kolmnurga külje pikkus jääb alla 2 mm, on lood korras, vastasel korral tuleks seda justeerida. Optilise loodi jaotiste keskpunkt justeeritakse kolmnurga keskele, kasutades optilise loodi justeerimiskruve. Pärast justeerimist kontrolli korratakse.
Bui keel

Bui keel ehk boji keel on kami-tai keelkonda kuuluv keel.
Bui keelt räägib bui rahvas. Keel on elujõuline, kõnelejaid kokku on ligikaudu 2 649 100, kellest umbes 2 600 000 elab Hiinas. Keelt kõneldakse Hiina idaosas ning Põhja- ja Loode-Vietnamis. Hiina idaosas elavad buid lähistroopilises ja mägises Guizhou provintsis. Buid on suuruselt üheteistkümnes etniline vähemus, mis on saanud Hiina Rahvavabariigi ametliku tunnustuse. Ka Vietnamis elavad buid on ametlik etniline rühm.
Hiinas on keel jagunenud kolmeks: "qiannan", "qianzhong" ja "qianxi". "Qiannan"’i arvatakse standardiks, sest selle kasutajaskond on kõige suurem. Vietnamis kasutusel olev bui keel sarnaneb kõige enam "qianxi" dialektiga.
Algselt ei olnud keelel oma kirjaviisi ja kasutati hani kirja. Pärast 1949. aastat aitas Hiina valitsus buidel kujundada oma kirjastiili, toetudes ladina tähtedele. 
Fonoloogia.
Bui keeles on . Bui on toonikeel, kasutusel on 8 tooni.
Morfoloogia.
Buikeelsed sõnad on morfoloogiliselt liht- ja liitsõnad. Liitsõnad koosnevad kahest või enamast lihtsõnast. Liitsõnad moodustatakse kolmel erineval viisil: 1) juurde lisamisel, 2) lihtsõnade liitmisel, või 3) sama sõna kordamisel. 
Lihtsõnad:
Liitsõnad:
Mall (eesnimi)

Mall on vanem eesti naisenimi. Mall on arvatavasti lühendvorm nimest Magdaleena.
1. jaanuari 2017 seisuga oli Eestis eesnimi Mall 570 naisel. Mall on Eestis populaarsuselt 281. naisenimi.
Mall oli keskmiselt 67 aasta vanune (mediaanvanus oli 70). Kõige populaarsem on eesnimi Mall vanuserühmas 75–79, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 23,12 ning Pärnu maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 6,62.
1. jaanuari 2021 seisuga oli Eestis eesnimi Mall 523 naisel. Mall oli levikult 299. naisenimi. Mall oli keskmiselt 71 aasta vanune (mediaanvanus oli 73). Kõige populaarsem on eesnimi Mall vanuserühmas 75–79, kus neid on 10 000 elaniku kohta 22,26.