tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Saksi-Gotha-Altenburg

Saksi-Gotha-Altenburg (saksa: "Sachsen-Gotha-Altenburg") oli Wettini Ernestiinide haru poolt valitsetud hertsogkond tänapäeva Tüüringis Saksamaal. Liini hääbumine 1825. aastal viis Tüüringi riikide suure ümberkorraldamiseni.
Ajalugu.
Aastal 1640 jaotasid viimase Ernestiinide Saksi-Weimari hertsogi Johann II pojad oma isa päranduse ("Ernestinische Teilung"), mille käigus noorem poeg, hertsog Ernst Vaga sai äsjaloodud Saksi-Gotha hertsogkonna. Aastal 1636 abiellus Ernst Saksi-Altenburgi hertsogi Johann Philippi ainsa lapse Elisabeth Sophiaga. Pärast tema isa surma aastal 1639 läks Saksi-Altenburgi hertsogkond tema onule, hertsog Friedrich Wilhelm II-le, ja tema nõole Friedrich Wilhelm III-le. 
Saksi-Gotha-Altenburgi hertsogkond loodi nimeliselt aastal 1672, kui Saksi-Altenburgi hertsog Friedrich Wilhelm III 14-aastaselt suri ja Ernst Vaga päris abielu kaudu Elisabeth Sophiaga suure osa tema valdustest. Ernsti ühendatud hertsogkond jaotati taas pärast tema surma aastal 1675 ja Saksi-Gotha-Altenburgi hertsogkonna korrektsus jõustus aastal 1680 koos selle jagamise lõpetamise ja jao andmisega vanimale pojale Friedrichile, keskusega Gotha ja Altenburgi linnades.
Friedrich oli aastast 1672 olnud Saksi-Altenburgi regent ja vastutas kaks aastat hiljem oma surnud isa valitsusasjade eest. Tema residents jäi Friedensteini lossi Gothas, ta ehitas naabrusse ka Friedrichswerthi barokkpalee. Friedrich I kaitses otsustavalt oma perekonna valdusi, viies aastal 1685 ellu esmasünniõiguse. Tema poeg ja järglane hertsog Friedrich II omandas veel Ernestiinide territooriume pärast Saksi-Coburgi hertsogi Albrecht V surma aastal 1699 ja Saksi-Eisenbergi hertsogi Christiani surma aastal 1707.
Saksi-Gotha-Altenburg jäi aastast 1732 hertsog Friedrich III valitsemise all üheks võimsaimaks Ernestiinide hertsogkonnaks. Ta ehitas Gothas pillavas barokkstiilis paleesid ja aedu ning toetas hernhuutlikke religioosseid pagulasi Neudietendorfis. Tema õde Augusta abiellus aastal 1736 Walesi printsi Frederickiga, nende esmasündinud poeg George III krooniti aastal 1760 Suurbritannia ja Iirimaa kuningaks. Friedrich tegi oma õukonnast Valgustatuse ("Aufklärung") keskuse, mida jätkas tema poeg ja järglane Ernst II, kes valitses aastast 1772. Johann Wolfgang von Goethe ergutusel propageeris ta Johann Heinrich Wilhelm Tischbeini maaliloomingut; ta nimetas ka Franz Xaver von Zachi aastal 1787 asutatud Gotha observatooriumi direktoriks.
Hertsogkonna lõpp.
Saksi-Gotha-Altenburgi meesliin hääbus 1825. aastaks, kui Emil August (Napoleoni tõusu imetleja) ja tema vend, Friedrich IV meessoost järglasteta surid. Järgluse pärast tekkisid siis tülid kolme ülejäänud Ernestiinide liini vahel. Saksimaa kuninga Friedrich August I vahenduse tulemusena korraldati Ernestiinide hertsogkonnad aastal 1826 ümber ja Saksi-Gotha-Altenburg jaotati taas ümber:
Pärast Saksa monarhiate kaotamist seoses Novembrirevolutsiooniga said kõik endised hertsogkonnad aastal 1920 äsjaloodud Tüüringi osariigi osaks.
Saksi-Gotha-Altenburgi hertsogid.
Jaotati Saksi-Coburg-Saalfeldi ja Saksi-Hildburghauseni hertsogite vahel.
Välislingid.
https://www.historyfiles.co.uk/KingListsEurope/GermanySaxonsGotha.htm
Jarmo Koski

Jarmo Koski (sündinud 2. juulil 1951 Imatral) on soome näitleja.
Enne näitlejatööd õppis Koski õpetajaks.
Koski karjäär algas 1970. aastatel, mil ta töötas laste- ja noorteteatris Ahaa Teatteri ja nukuteatris Vihreä omena. 1990. aastatel oli tema töökohaks Espoos asuv Teater Hevosenkenkä. Ta on näitlejana praegugi aktiivne. 
Koski on näitlejana esitanud multifilmide tegelaste, näiteks karupoeg Puhhi (soome keeles Nalle Puh) ja Teletupsude sarja Tinky-Winky (soome keeles Tiivi-Taavi) teksti. Tema suurim roll on olnud telesarjas "Varjatud elud", kus ta mängis Seppo Taalasmaad aastatel 1999–2013. 
Aastal 2013 otsustas Koski sarjas mängimisest loobuda, hiljem osales aga siiski aeg-ajalt mõnes osas. 2024. aasta jaanuaris eetrisse läinud 4520. osas, kus Seppo ja Ulla kolivad koos Malagasse, lahkus Seppo tegelaskuju sarjast lõplikult.
Natkiškiai

Natkiškiai (saksa keeles "Nattkischken") on küla Leedus Pagėgiai omavalitsuses, Natkiškiai valla halduskeskus. Külas on põhikool ja raamatukogu. 
Küla on kirjalikult esimest korda mainitud aastal 1709. Aastal 1895 sai külast kohaliku kihelkonna keskus. Küla kuulus Memeli piirkonda, mis liideti Leeduga aastal 1923. Sealne uusgooti stiilis luteri kirik hävis aastal 1944. Nõukogude ajal oli Natkiškiai kohaliku sovhoosi keskasula. Aastal 1993 ehitati vana kiriku asemele uus luterlik palvemaja.
Küla nimi tuleneb preisi keelest, kus "natis" = kõrvenõges, ja "kiska" = jõekäär.
Saksi-Marksuhl

Saksi-Marksuhli hertsogkond oli üks Saksi hertsogkondi, mida valitses Wettini dünastia Ernestiinide liin. Loodi aastal 1662 Saksi-Weimari hertsogi Wilhelmi kolmandale pojale Johann Georg I-le. Algselt pidi Johann Georg jagama Saksi-Eisenachi oma vanema venna, Adolf Wilhelmiga. Johann Georg nõustus lõpuks tulu saamisega Saksi-Eisenachi hertsogkonnalt ja tegi oma residentsi Marksuhli väikelinna. Saksi-Marksuhl taasliidendati Saksi-Eisenachiga Johann Georgi tõusmisega Saksi-Eisenachi hertsogiks pärast oma vennapoja surma aastal 1671.
Saksi-Marksuhli hertsog.
"Taasliidendati Saksi-Eisenachiga"
Paavo Talvela

 
Paavo Juho Talvela (aastani 1905 "Paavo Juho Thorén"; 19. jaanuar 1897 Vantaa – 30. september 1973 Helsingi) oli Soome ohvitser (jalaväekindral), kes sai väljaõppe Saksamaal jäägrikoolitusel. Ta võttis osa Soome kodusõjast, hõimusõdadest ning Talve ja Jätkusõjast. 
Ta sündis aastal 1897 Vantaas. Veidi enne kaubanduskooli lõpetamist läks ta Saksamaale, kus sai aastatel 1916–1917 sõjalist õpet Soome jäägripataljonis.
Lumpėnai

Lumpėnai (saksa keeles "Lompönen", ka "Groß Lumpönen") on küla Leedus Pagėgiai omavalitsuses, Lumpėnai valla halduskeskus. Külas on põhikool ja raamatukogu. Lumpėnai asub Lumpė jõe kaldal. Külas on sündinud Väike-Leedu kultuuritegelane Enzys Jagomastas.
Külas asub Lumpėnai muinaskalme, mis oli kasutusel esimesel aastatuhandel enne Kristust ja kuhu maeti veel VI sajandil. Küla ennast mainiti kirjalikult esimest korda aastal 1536, kaardile kanti see esimest korda aastal 1665. Aastail 1709–1711 tabas küla katk, 24 sealsest elanikust jäi ellu 9. Aastal 1739 avati Lumpėnais kool. Küla kuulus Memeli piirkonda, mis liideti Leeduga aastal 1923. Nõukogude ajal oli Lumpėnai kohaliku sovhoosi keskasula, tänapäeval tegutseb seal põllumajanduskooperatiiv „Lumpėnų Rambynas“.
Küla nimi tuleneb Lumpė jõest. See on omakorda nime saanud preisi keelest, kus "lumpe" tähendab porist paika, sood.
Žadeikiai

Žadeikiai on küla Leedus Šilalė rajoonis, Žadeikiai valla halduskeskus. Külas on põhikool ja raamatukogu, seal asub ka katoliku kabel.
Palentinis

Palentinis on küla Leedus Šilalė rajoonis, Palentinise valla halduskeskus. Külas on raamatukogu.
Didkiemis

Didkiemis on küla Leedus Šilalė rajoonis, Didkiemise valla halduskeskus. Küla asub Jūra jõe kaldal. Didkiemises on postkontor ja raamatukogu, sealne põhikool on muudetud Šilalė gümnaasiumi filiaaliks. Sealne katoliku kirik valmis aastal 1796.
Bilionys

Bilionys (ka Bilioniai) on küla Leedus Šilalė rajoonis, Bilionysi valla halduskeskus. 
Külas on kultuurimaja ja raamatukogu, sealne põhikool on muudetud Laukuva gümnaasiumi filiaaliks. Küla idaosa kuulub Varniai regionaalparki, seal asuvad Bilionysi maastikukaitseala ja Bilionysi linnamägi. Linnamäe juures asub arhitektuurimälestisena riikliku kaitse all olev talukompleks, kus pajud hooned on autentse Žemaitija taluarhitektuuri näited. Külas on sündinud Leedu poliitik Zenonas Mikutis.
Bijotai

Bijotai on küla Leedus Šilalė rajoonis, Bijotai valla halduskeskus. Küla asub Pela jõe kaldal. Bijotais on postkontor, põhikool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on Dionizas Poška muuseum, vana mõisakompleksi park ja Bardziai mõisa vesiveski.
Sealset mõisa on esmamainitud XVI sajandil, see kuulus algselt Poška-Paškevičiauste suguvõsale. Küla on nime saanud selle esimese omaniku Beata Paškevičienė järgi. Sealses mõisas elas ka leedu kirjanik Dionizas Poška. Kuna ta oma isaga läbi ei saanud, jagunes sealne mõis toona Bijotai ja Bardziai mõisaks. Aastal 1812 avas ta oletatavalt tuhandeaastase tammepuu õõnsuses esimese ajaloomuuseumi Leedu aladel (tamme kõrgus oli 12,5 meetrit). Taolise konstruktsiooni nimetas ta Baublysiks. Lisaks suurimale on muuseumikompleksis veel kaks sama tüüpi ehitist. Aastal 1847 ostsid mõlemad mõisad Volmerid, kes lasid sealsed mõisakompleksid lammutada. Aastal 1819 avati külas kool. Nõukogude ajal oli küla kohaliku kolhoosi keskasulaks.
Mažonai

Mažonai on küla Leedus Tauragė rajoonis, Mažonai valla halduskeskus. Küla asub Šunija ja Irtuona jõe kaldal. Mažonais on kultuurimaja ja raamatukogu, sealne kool on Tauragė keskkooli filiaal. Külas tegutsevad meierei ja kaks saekaatrit. Vaatamisväärsusteks on Dionizas Poška muuseum, vana mõisakompleksi park ja Bardziai mõisa vesiveski.
Mažonaid on kirjalikes allikates esmamainitud 1312. aastal. Aastal 1792 kuulus küla Urbanavičiauste suguvõsa valduses olevale Mažonai-Matiškiai mõisale, aastast 1816 kuulus see aga sama suguvõsa Sungailiškiai mõisale. Aastal 1863 konfiskeeriti mõis, kuna selle omanikku peeti Novembriülestõusu toetajaks, mõisa valdused jagati aga nende ümbruskonna mõisnike vahel, kes jäid tsaarivõimudele lojaalseks. Aastail 1915–1918 läbis küla kitsarööpmeline raudtee, mida kasutati turba ja puidu vedamiseks. Aastal 1920 raudtee demonteeriti ja kasutati selle materjale Tauragė ümbruskonna laiarööpmeliste raudteede parandamiseks. Aastal 1924 ehitati küla kalmistule neitsi Maarjale pühitsetud kabel. Küla läbiv kahe paisjärvega magistraalkraav jagab selle kaheks osaks, mõlemad pooled olid nõukogude ajal kolhooside keskasulateks.
Vladimir Zemljanikin

Vladimir Zemljanikin (vene Владимир Михайлович Земляникин; 27. oktoober 1933 Moskva – 27. oktoober 2016 Moskva) oli vene teatri- ja filminäitleja.
Zemljanikin õppis Štšukini-nimelises teatriinstituudis, mille lõpetas 1956. aastal.
Aastani 1959 töötas Riiklikus Filminäitlejate teatris, seejärel Moskva teatris Sovremennik.
Oma filmidebüüdi tegi 1954. aastal Tatjana Lukaševitši filmis "Küpsustunnistus" ("Аттестат зрелости").
Vladimir Zemljanikin on maetud Babuškini kalmistule.
Saksi-Römhild

Saksi-Römhild (saksa: "Sachsen-Römhild") oli Ernestiinide hertsogkond Tüüringi metsa lõunajalamil. See eksisteeris vaid 30 aastat, 1680 kuni 1710.
Ajalugu.
Pärast Saksi-Gotha hertsogi Ernst Vaga surma 26. märtsil 1675 Gothas jaotati vürstiriik 24. veebruaril 1680 tema seitsme elusoleva poja vahel. Saksi-Römhildi maad läksid neljandale pojale, kellest sai Saksi-Römhildi hertsog Heinrich (1650–1710). Uude vürstiriiki kuulusid Römhildi, Königsbergi (mis kaotati aastal 1683 Saksi-Hildburghausenile) ja Themari kreisid, Behrungeni viinamägi, Milzi kloostrimõis ja mõned Mespelbrunni Echteri perekonna maad, mis kaotati aastal 1665 Saksimaale. Kuid hertsog Heinrich ei saanud kunagi täielikku suveräänsust oma uutes valdustes. Tegelik valitsemine jäi kõrgemale võimule Gothas – niinimetatud "Nexus Gothanus" – kuna see oli Heinrichi vanima venna residents, kes valitses kui Saksi-Gotha-Altenburgi hertsog Friedrich I.
Pärast lastetu Heinrichi surma aastal 1710 jagati tema valdused nelja hertsogkonna vahel – Saksi-Gotha-Altenburg, Saksi-Coburg-Saalfeld, Saksi-Meiningen ja Saksi-Hildburghausen. Saksi-Gotha-Altenburg võttis 7/12 Themari kreisist. Saksi-Coburg-Saalfeld sai 5/12 Themari kreisist ja 1/3 Römhildi kreisist. 2/3 Römhildi kreisist läks Saksi-Meiningenile. Saksi-Hildburghausen sai ülejäänu – Behrungeni viinamäe, Milzi mõisa ja Echteri valdused.
Ernestiinide hertsogkondade ümberkorraldamisega aastal 1826 koondati kõik endise Saksi-Römhildi hertsogkonna territooriumid vaid ühte – Saksi-Melningeni hertsogkonda.
Saksi-Saalfeld

Saksi-Saalfeldi hertsogkond oli üks Saksi hertsogkondadest, mida valitses Wettini dünastia Ernestiinide liin. Loodi aastal 1680 Saksi-Gotha hertsogi Ernst I seitsmendale pojale, Johann Ernstile. Hertsogkond jäi selle nimega aastani 1699, kui Saksi-Coburgi hertsog Albrecht poegadeta suri. Tema vend, Saksi-Saalfeldi hertsog Johann Ernst sai uueks Coburgi hertsogiks ja hertsogkond nimetati aastal 1735 ümber Saksi-Coburg-Saalfeldiks.
Saksi-Saalfeldi hertsogid.
"Nimetati ümber Saksi-Coburg-Saalfeldiks"
Bronis Ropė

Bronis Ropė (sündinud 14. aprillil 1955 Degutėliais) on Leedu poliitik. Ta kuulub Leedu Talunike ja Roheliste Liitu. Aastatel 2014–2024 oli ta Euroopa Parlamendi liige, ta kuulus fraktsiooni Rohelised/Euroopa Vabaliit.
Ta sündis 1955. aastal Degutėliais, praeguse haldusjaotuse järgi Ignalina rajoonis. Ta lõpetas 1970. aastal Dūkštase keskkoolis 8. klassi ja jätkas seejärel õpinguid Vilniuse Elektromehaanika Tehnikumis, mille lõpetas 1974. aastal automaatika ja telemehaanika erialal. 1979. aastal lõpetas ta Kaunase Polütehnilise Instituudi mehaanikateaduskonna masinaehitusinsenerina.
1979. aastal töötas ta Vilniuse aparaaditehases tootmistehnoloogiainsenerina. Aastatel 1980–1985 töötas ta Dūkštase aparaaditehases tehnoloogiainsenerina, 1985–1990 samas peainsenerina.
1990. aastal oli ta Ignalina rajooni esimehe asetäitja majandus- ja finantsküsimustes ja 1992–1995 Ignalina rajooni esimees. Aastatel 1995–2014 oli ta Ignalina rajooni volikogu liige, seejuures 1995–1997 oli ta Ignalina rajoonivolikogu esimees. Aastatel 1997–2014 oli ta Ignalina linnapea.
Ta oli 2005. aastast Leedu Maarahva Erakonna liige, 2012. aastal sai erakonnast reorganiseerimise tulemusena Leedu Talunike ja Roheliste Liit.
Isiklikku.
Ta on abielus ja tal on kaks poega.
Aatami Kuortti

Aatami Kuortti (15. detsember 1903 Korkankylä Kubanitsa kihelkond – 15. aprill 1997 Helsingi) oli ingerisoomlasest luterlik vaimulik, kes põgenes aastal 1930 Nõukogude Liidust Soome.
Ta sündis aastal 1903 Korkankyläs Kubanitsa kihelkonnas Ingerimaal (praeguse nime ja haldusjaotuse järgi Gorkis Gubanitsa vallas Volossovo rajoonis Leningradi oblastis). Pärast kooli lõpetamist töötas ta aia- ja tehasetöödel. Aastatel 1921–1927 Ingeri kiriku jutlustaja.
Bobby Wellins

Robert Coull Wellins; tuntud kui Bobby Wellins (24. jaanuar 1936 Glasgow – 27. oktoober 2016) oli šoti džässmuusik ja tenorsaksofonist.
Ta kasvas üles muusikute peres ja alustas saksofoniõpinguid juba noorena. Wellins saavutas tuntuse 1960. aastatel koostöös pianisti Stan Traceyga, eriti albumil "Under Milk Wood" (1965), mida peetakse üheks Briti džässi tähtteoseks. Tema mängustiili iseloomustasid lüürilisus, väljapeetus ja sügav emotsionaalne väljendus.
Hiljem esines Wellins mitmete tunnustatud Briti džässmuusikutega ning juhtis ansambleid Bobby Wellins Quartet ja Bobby Wellins Quintet. Ta jäi muusikuna aktiivseks kuni 2010. aastateni.
Erik-Arne Uustalu

Erik-Arne Uustalu (18. juuni 1936 Tallinn – 20. märts 2018) oli eesti metallikunstnik ja disainer.
1955. aastal lõpetas ta Tallinna 2. Keskkooli. 1961. aastal lõpetas ta Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi kiitusega.
Looming.
1965. aastal disainis ta radioola Estonia-4, mida tootis Punane RET.
Tema 1968. aastal loodud söövitustehnikas alumiiniumpannoo "Noored" on kultuurimälestisena muinsuskaitse all.
Albert Peters

Albert Peters VR II/3 (11. veebruar 1893 Viruvere, Vana-Põltsamaa vald, Viljandimaa – 20. märts 1919 Taheva raudteejaama juures, Võrumaa) oli Venemaa keisririigi ja Eesti sõjaväelane (alamkapten), kitsarööpmeliste soomusrongide esimene ülem Vabadussõjas (jaanuarist märtsini 1919).
Elulugu.
Albert Peters sündis 11. veebruaril 1893 Viljandimaal Vana-Põltsamaa vallas Viruvere küla Uuetalu talu pidaja peres. 
Õppis Vana-Põltsamaa vallakoolis, Pilistvere kihelkonnakoolis ja Paide linnakoolis ning Tartu Põllumeeste Seltsi põllu- ja karjakasvatuskursustel. Sooritas Pärnus apteekriõpilase eksami.
Esimeses maailmasõjas.
Mobiliseeriti ja oli Esimese maailmasõja ajal 1914. aasta novembrist alates 172. tagavarapolgus. 1915. aasta maist Oranienbaumi lipnikekoolis, mille lõpetas 1915. aasta juulis. Oli seejärel nooremohvitser ja rooduülem 10. Novoingermanlandi jalaväepolgus. Võttis osa lahingutest Austria-Ungari vägede vastu, kus sai kolm korda haavata. 
Oli 1918. aasta veebruarist aprillini Haapsalus paiknenud 1. Eesti polgu 8. roodu ülem. 
Ülendati 1917. aasta septembrist alamleitnandiks ja 1918. aasta aprillist leitnandiks ja alamkapteniks.
Eesti Vabadussõjas.
Oli Vabadussõjas alates 20. novembrist 1918 läbikäijate komando ülem. Määrati seejärel 15. jaanuaril 1919 kitsarööpmeliste soomusrongide ülemaks – ja oli samaaegselt veebruarist 1919 kuni surmani ühtlasi ka Soomusrongide divisjoni ülema (kapten Anton Irve) abi.
Osales lahingutes Lõuna-Eestis ja Lätimaal. Langes lahingut juhtides 20. märtsil 1919 Võrumaal, Taheva raudteejaama juures. Pärast alamkapten Petersi langemist 20. märtsil 1919 määrati kitsarööpmeliste soomusrongide uueks üldjuhiks kapten Arved Engmaa. Albert Peters on maetud Pilistvere kalmistule, suguvõsa matuseplatsile.
Vabadussõjas langes vaid üks kapten Petersist kõrgemal ametikohal olev ohvitser – tema vahetu ülem kapten Anton Irv.
42 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 42 sõidab Väike-Õismäe ja Priisle vahel.
1. augustil 2023 liideti bussiliiniga 42 bussiliin 68
Liin on käigus kõigil päevil. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS.
Liin on erakordselt suure rahvahulgaga
Peatused.
Väike-Õismäe – Priisle.
Väike-Õismäe parkla – Väike-Õismäe – Kullerkupu – Nurmenuku – Karikakra – Sinilille – Haabersti – Zoo – Looga – Mustjõe – Humala – Pirni – Hipodroom – Mooni – Taksopark – Koidu – Tõnismägi – Vabaduse väljak – Estonia – Kivisilla – Gonsiori – Laulupeo – Vesivärava – Kumu – Paesilla – Kotka kauplus – Laagna – Taevakivi – Mustakivi – K. Kärberi – Reinu – Priisle.
Priisle – Väike-Õismäe.
Priisle – Reinu – K. Kärberi – Mustakivi – Taevakivi – Sabatähe – Laagna – Kotka kauplus – Paesilla – Mehaanikakool – Kumu – Vesivärava – Laulupeo – Gonsiori – Kivisilla – Estonia – Vabaduse väljak – Tõnismägi – Koidu – Taksopark – Hipodroom – Pirni – Humala – Mustjõe – Looga – Zoo – Haabersti – Päevalille – Sinilille – Päevalille - Karikakra – Nurmenuku – Kullerkupu – Väike-Õismäe – Väike-Õismäe parkla.
Enne seda bussiliini sõitis vanal marsruudil 6. trolliliin.
Eesti Heategev Selts Helsingis

Eesti Heategev Selts Helsingis oli 1903. aastal Soomes Helsingis asutatud Helsingi eesti kogukonna heategevusselts. Selts tegutses aastani 1918. 
Seltsi põhikiri võeti vastu ja kinnitati 9. veebruaril 1903. Esimene üld- ehk peakoosolek toimus
vkj 26. aprillil/ukj 9. mail Helsingis. 
Seltsil oli oma raamatukogu. 
Seltsi kuulusid teiste seas Gustav Suits, Hella Murrik (Wuolijoki), Johannes Aavik, Johan Pitka.
Ruberoid (ettevõte)

Ruberoid (vene keeles Русское акционерное общество "Рубероид") oli aastail 1913–1919 Venemaal Peterburis tegutsenud ettevõte (aktsiaselts), mis tootis ruberoidi ja selle kõrvalsaaduseid.
Alates 1914. aastast oli ettevõte Vene aktsionäride käes, ent seotud Saksa kapitaliga. 
30. jaanuaril 1917 algatas Venemaa Ajutine Valitsus firma likvideerimise. Enne ettevõtte riigistamist 1918. aastal töötas ettevõtte kontoris 19 teenistujat ja tehases 9 töölist.
16 (Tallinna bussiliin)

16 on Tallinna bussiliin, mis sõidab Väike-Õismäe ja Tallinn-Väikese vahel.
Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS. Väljumised 10-25 minuti tagant
Peatused.
Väike-Õismäe – Tallinn-Väike
Väike-Õismäe parkla – Väike-Õismäe – Rukkilille – Meelespea – Sinilille – Karikakra – Meistri – Kadaka Selver – Joostimägi – Laki – Aiandi – Löwenruh – Marja – Välja – Hipodroom – Mooni – Taksopark – Koidu – Vabaduse väljak – Estonia – Keskhaigla – Liivalaia – Veerenni – Õilme – Varre – Veskiposti – Viadukti – Veduri – Tallinn-Väike.
Tallinn-Väike – Väike-Õismäe
Tallinn-Väike – Auru – Luite – Viadukti – Veskiposti – Varre – Õilme – Veerenni – Liivalaia – Hotell Olümpia – Estonia – Vabaduse väljak – Tõnismägi – Koidu – Taksopark – Hipodroom – Välja – Marja – Löwenruh – Aiandi – Laki – Joostimägi – Kadaka Selver – Autobussikoondis – Meistri – Karikakra – Sinilille – Meelespea – Rukkilille – Väike-Õismäe – Väike-Õismäe parkla.
43 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 43 sõitis Väike-Õismäe ja Balti jaama vahel.
Alates 1. augustist 2023 ühendati bussiliiniga nr 8.
Liin oli käigus kõigil päevil. Liini teenindas Tallinna Linnatranspordi AS.
Peatused.
Väike-Õismäe – Balti jaam.
Väike-Õismäe parkla – Väike-Õismäe – Kullerkupu – Nurmenuku – Karikakra – Sinilille – Haabersti – Zoo – Looga – Mustjõe – Humala – Pirni – Lille – Ristiku – Tehnika – Toompark – Balti jaam.
Balti jaam – Väike-Õismäe.
Balti jaam – Kelmiküla – Ristiku – Lille – Hipodroom – Pirni – Humala – Mustjõe – Looga – Zoo – Haabersti – Päevalille – Sinilille – Karikakra – Nurmenuku – Kullerkupu – Väike-Õismäe – Väike-Õismäe parkla.
Enne seda bussiliini teenindas sama marsruuti 7. trolliliin.
Willa Holland

Willa Johanna Chance Holland (sündinud 18. juunil 1991 Los Angeleses) on Ameerika Ühendriikide näitleja ja fotomodell.
Willa Hollandi isa on filmioperaator Keith Holland ja ema filminäitleja Darnell De Palma. Hiljem lahutasid vanemad abielu ning Willa Hollandi kasuisaks sai filmilavastaja Brian de Palma. 
Fotomodellina hakkas ta tegutsema juba 1998. aastal seitsmeaastaselt. Esimese filmirolli mängis ta 2001. aastal. Laiemalt tuntuks sai ta 2006.–2007. aastal osatäitmisega telesarjas "O.C.".
41 (Tallinna bussiliin)

41 on Tallinna bussiliin, mis sõidab marsruudil Balti jaam – Landi. 
Liini teenindas kuni 31. oktoobrist 2017 MRP Linna Liinid. Alates 1. novembrist 2017 läks liin Tallinna Linnatranspordi aktsiaseltsi kätte. Väljumised 30-80 minuti tagant.
68 (Tallinna bussiliin)

68 oli Tallinna bussiliin, mis sõitis marsruudil Estonia – Priisle.
Liin oli käigus tööpäevadel ja laupäeval ning alates 01.03.19 ka pühapäeval. Alates esimesest augustist 2023 oli marsruut 68 asendatud 42ga, uus liin Priisle - Väike-Õismäe.
Liini teenindas Tallinna Linnatranspordi AS.
Peatused.
Estonia – Priisle
Estonia – Kivisilla – Gonsiori – Laulupeo – Vesivärava – Kumu – Paesilla – Kotka kauplus – Laagna – Taevakivi – Mustakivi – K. Kärberi – Reinu – Priisle.
Priisle – Estonia
Priisle – Reinu – K. Kärberi – Mustakivi – Taevakivi – Sabatähe – Laagna – Kotka kauplus – Paesilla – Mehaanikakool – Kumu – Vesivärava – Laulupeo – Gonsiori – Kivisilla – Estonia.
Bob Newhart

Bob Newhart (õieti George Robert Newhart; 5. september 1929 Oak Park, Illinois – 18. juuli 2024) oli Ameerika Ühendriikide näitleja, sealhulgas ka püstijalakoomik.
1960. aastal ilmus tema koomilistest monoloogidest koosnev album "The Button-Down Mind of Bob Newhart", mis jõudis Billboardi plaadimüügi edetabelis esikohale. 1961. aastal võitis see parima albumi Grammy auhinna. Samal aastal pälvis Newhart Grammy auhinna ka parima uue artisti kategoorias.
1970.–1980. aastatel mängis Newhart peategelast – psühholoogi – omanimelises televisiooni meelelahutussaates "The Bob Newhart Show" (1972–1978, kokku 142 saadet) ja "Newhart".
Newhart on mänginud ka mitmes filmis, näiteks filmides "Catch-22" (1970), "Päkapikk" ("Elf"; 2003) ja "Raamatukoguhoidja" ("The Librarian"). Ta on lugenud Bernardi tegelaskuju teksti Walt Disney animastuudio joonisfilmides "Päästesalk" ("The Rescuers"; 1977) ja "Linn merepõhjas" ("The Rescuers Down Under"; 1990).
2013. aastal esines ta külalisena situatsioonikomöödiasarjas "Suure Paugu teooria" ("The Big Bang Theory"), pälvides selle eest Primetime Emmy auhinna.
Absalon

Absalon (1128 – 21. märts 1201) oli Taani vaimulik (peapiiskop) ja poliitik. Aastatel 1158–1191 oli ta Roskilde piiskop ja Lundi peapiiskop (1178 kuni surmani). Ta oli Taani kuninga Valdemar I olulisimaid nõustajaid. Ta oli Taani Läänemere ekspansioonipoliitika võtmeisikuid.
Tema juhtimisel alustati 1170. aastatel Roskilde toomkiriku ehitust.
Antonov An-12

Antonov An-12 (NATO koodnimega Cub) oli Nõukogude Liidus Antonovi konstrueerimisbüroos loodud nelja turbopropellermootoriga sõjaväe transpordilennuk, mida aastatel 1959–1973 ehitati kokku 1248. An-12 esmalend toimus 16. detsembril 1957.
AN-12 konstruktsioon.
An-12 on täis-metallkonstuktsiooniga vabaltkandva ülatiivaga. Lennuki kere tagumine osa lõpeb rambiga, sõjaväeveeremite peale/mahalaadimise lihtsustamiseks. Lastiruumi (kõrgus 2,6 m, laius 3,5 m) põrand on tugevdatud teras-titaankonstruktsiooniga. An-12 hinnati vastupidavuse ja tugevuse pärast paljudel kasutusaladel.
Relvastus: lennuki ahtris, kohe kõrge kiilu taga, asub kaheraudne (2 × 23 mm) automaatkahur 225 laskemoonaühikuga.
Meeskond: 6 lennuväelast, lastiruum oli arvestatud kuni 100 langevarjurile.
Nõukogude-Afganistani sõjas kasutati lennukit AN-12 lahingute sidepidamis-elektroonilisel juhtimisel, mistõttu tulistati hulk sellise varustusega lennukeid alla. Lisaks kasutati lennukit palju ka Lasti 200 transpordiks - ehk hukkunute tagasitoomiseks kodumaale, mistõttu sai lennuk endale hüüdnime "Must Tulp («Чёрный тюльпан»).
An-12 asendamiseks disainiti 1990nendatel transpordilennuk An-70, kuid toodangusse pole see jõudnud.
Baieri Teaduste Akadeemia

Baieri Teaduste Akadeemia (saksa keeles "Bayerische Akademie der Wissenschaften"; akronüüm BAdW) on Saksamaa vanimaid teadusorganisatsioone, üks kaheksast Saksamaa regionaalsest teadusakadeemiast, mis kuuluvad Saksamaa Teaduste Akadeemiate Liitu.
Teadusakadeemia asutati 1759. aastal Münchenis. Akadeemia paiknes 1783. aastast Wilhelminumis, mis Teises maailmasõjas sai kannatada. 1959. aastast asub akadeemia Müncheni residentsi kirdetiivas.
Akadeemia liikmeskond.
Akadeemial on kolm liikmestaatust: tegevliige, korrespondentliige ja auliige. Tegevliikmeid valitakse Baieri teadlaste hulgast. Teadlasi Saksamaa ülejäänud liidumaadest ja väljastpoolt Saksamaad saab valida korrespondentliikmeteks. Kuni 70 aasta vanuste akadeemia liikmete arv on piiratud 30 tegevliikme ja 30 korrespondentliikmega igas sektsioonis (sektsioone on neli) .
Airi Kukk

Airi Kukk (sündinud 7. mail 1970) on eesti kasvatusteadlane. 
Ta lõpetas 1988. aastal Põltsamaa Keskkooli ja 1993. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli. Ta kaitses 1998. aastal Tallinna Pedagoogikaülikoolis väitekirja "Hindamine õpitulemuste mõjutajana" (juhendaja Leida Talts) ning sai magistrikraadi. Ta kaitses 2010. aastal Tallinna Ülikoolis väitekirja "Õppekava eesmärkide saavutamine üleminekul lasteasutusest kooli ning I kooliastmes õpetajate hinnanguil" (juhendaja Leida Talts) ning sai doktorikraadi.
Ta töötas aastatel 1993–2000 õpetajana Tallinna Pelgulinna Gümnaasiumis. Ta on alates 2000. aastast õppejõud Tallinna Ülikoolis, sealhulgas alates 2014. aastast dotsent Haridusteaduste instituudis.
Norcia

Norcia (ladina keeles Nursia ) on vald ("comune") Itaalias Umbria maakonnas Perugia provintsis.
Norcia kõrgus merepinnast on keskmiselt 604 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt 17,91 inimest ruutkilomeetri kohta.
Norcia piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Accumoli (RI), Arquata del Tronto (AP), Cascia, Castelsantangelo sul Nera (MC), Cerreto di Spoleto, Cittareale (RI), Montemonaco (AP), Preci
Haldusjaotus.
Norcia halduspiirides on peale keskuse ka järgmised osavallad ("frazioni"): Agriano, Aliena, Ancarano, Biselli, Campi, Capo del colle, Casali di Serravalle, Castelluccio, Cortigno, Forca Canapine, Fontevena, Forsivo, Frascaro, Legogne, Nottoria, Ocricchio, Ospedaletto, Paganelli, Pescia, Piè del colle, Piè la Rocca, Piediripa, Popoli, San Marco, San Pellegrino, Sant'Andrea, Sant'Angelo, Savelli, Serravalle, Valcaldara.
Loodus.
Norcia asub kõrge seismilise aktiivsusega alal. Piirkond sai tugevaid kahjustusi 2016. aasta oktoobri lõpul Kesk-Itaaliat tabanud maavärinas ja selle järeltõugetes.
Ajalugu.
Esimesed jäljed inimasutusest pärinevad hilisest kiviajast.
Henri (Julma-Henri)

"Henri" on Julma-Henri hiphopi ja "dubstep"'i stuudioalbum, mis ilmus 16. veebruaril 2011. Selle produtseeris RoopeK. Plaadi avaldas Mörssi. 
Album oli Soome ametlikus edetabelis kaks nädalat ja tõusis 23. kohale .
Andries Nieman

Andries Christiaan Nieman (perekonnanimi ka Niemann; 11. september 1927 – 13. august 2009) oli Lõuna-Aafrika poksija.
Nieman sai raskekaalus (üle 81 kg) 1952. aasta Helsingi olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Edward Sandersile (USA). 
Elukutselisena.
Nieman poksis novembrist 1952 kuni novembrini 1956 elukutselisena. Ta osales kokku 10 kohtumisel, millest võitis 8 (neist 6 nokaudiga) ja kaotas 2 (need mõlemad nokaudiga) kohtumist.
Gyalzen Norbu

Gyalzen Norbu, ka Gyalzen Norbu Sherpa, (surnud 11. mail 1961 Langtangis Nepalis) oli Nepali šerpa alpinist.
Ta oli esimene mägironija, kes vallutas kaks kaheksatuhandelist mäetippu.
Ta on üks neljast Ang Tharkay, Tenzing Norgay ja Pasang Dawa Lama kõrval väljapaistvamaid šerpasid 20. sajandil.
Tipputõusud kaheksatuhandelistele.
Ta võttis osa 1955. aastal Prantsuse Himaalaja ekspeditsioonist Makalu (8485 m) tippu sirdarina (šerpadest kõrgkandjate juht).. Tugeva mägironijana kaasati ta tipumeeskonna koosseisu ja 16. mail 1955 tõusis ta koos prantslastega mäe tippu. Päev varem olid ekspeditsiooni liikmed Jean Couzy ja Lionel Terray teinud esmatõusu. 
Ta osales ka 1956. aastal Jaapani Himaalaja ekspeditsioonis, mille käigus tõusis seongus Toshio Imanishiga 9. mail Manaslu (8163 m) tippu. See oli esmatõus sellele mäele.
Hukkumine.
1961. aasta mais võttis Gyalzen Norbu osa Jaapani ekspeditsioonist Himaalajas Langtang Lirung (7234 m) tippu, mille käigus hukkus 11. mail koos kahe jaapanlasega III vahelaagris, mis mattus lumelaviini alla.
Bathi ordu

Kõige Auväärsem Bathi ordu ("The Most Honourable Order of the Bath") on Suurbritannia rüütliordu, mille asutas 18. mail 1725 kuningas George I.Ordul on kolm klassi ja kaks kategooriat: tsiviil- ja sõjaväeteened.
Bathi ordul on kolm klassi:
Ordu kahe kõrgema klassi omanikele annetatakse automaatselt rüütliseisus (naisisiku puhul tiitel "dame)."
Ordu nimi tuleneb keskaegsest rüütlikslöömise tseremooniast, mille üks osa oli vette kastmine (inglise keeles "bathing").
Ordu liikmed on teiste seas Toomas Hendrik Ilves ja Briti mereväelane Edwyn Alexander-Sinclair.
Tiina Tamm

Tiina Tamm (sündinud 23. augustil 1963) on eesti alpinist ja esimene eestlanna, kes on tõusnud üle 7500 m kõrguse mäe tippu.
Ta töötab Telia Eesti klienditoe osakonna kõnegrupi juhina ja viib läbi eripaketialaseid koolitusi.
Haridus.
Ta lõpetas 1981. aastal Haapsalu I keskkooli. Hiljem on ta on õppinud eripedagoogikat Tallinna Ülikoolis eripedagoogi-nõustaja erialal, mille lõpetas 2014. aastal.
Mägironimine.
Ta harrastab mägironimist 1998. aastast. Alpinismi algteadmised omandas ta Jaan Künnapi alpinismiklubis. Tema alpinistikarjäär algas 1998. aastal tõusuga Kaukasuses Elbrus (5642 m) tippu. Järgmistel aastatel ronis ta Alpides ja Dolomiitides.
Tõusud Pamiiris.
2007. aastal võttis ta osa J. K. Alpinismiklubi mägiekspeditsioonist Pamiiris asuva Lenini mäetipule (7134 m). Tippu jõudis viis eestlast, sealhulgas Tiina Tamm. Ta on pärast Helme Suuki (1979) teine eestlanna, kes on tõusnud üle 7000-meetrise mäe tippu.
4. augustil 2009 tõusis ta koos Üllar Põlluga esimeste eestlastena Xinjiangi territooriumile jääva Pamiiris asuva Muztagata (7509 m) tippu.
2011. aasta augustis osales ta Eesti alpinistide grupi koosseisus Pamiiri ekspeditsioonis (Hiina alal), mille käigus kuus eestlast, sealhulgas Tamm, tõusid 3. augustil Muztagata mäemassiivis asuva Koskulaki (7028 m) tippu.
2013. aastal oli ta uuesti Eesti mägironijatega Pamiiris, seekord Tadžikistani poolel. Augustis üritas kuueliikmeline grupp tõusta Ismoili Somoni (7495 m) tippu, kuid IV laagrist (6600 m) edasist tõusu takistas alanud tugev lumesadu ja halb nähtavus. Tõus tuli katkestada ja alustada laskumist. 
2015. aastal sooritas ta eduka tipputõusu Pamiiris seitsmetuhandelisele. Seekord tõusis ta 18. augustil Korženevskaja (7105 m) tippu. 2016. aastal tõusis ta ka teist korda Korženevskaja tippu, olles teine eestlanna, kes on tõusnud viis korda seitsmetuhandeliste mägede tippu (esimene oli Helme Suuk).
Isiklikku.
Tema abikaasa on näitlejaharidusega ja alpinisti kogemustega Üllar Põld. Koos on nad mägedes käinud enam kui 10 hooajal. Ühel Alpide tõusul 1999. aastal oli neil kaasas toona 10-aastane tütar Ivonne, kes jaksas tõusta 4200 m kõrgusele.
ABC mõrvad

"ABC mõrvad" (originaalpealkirjaga "A.B.C. Murders") on 1936. aastal ilmunud Agatha Christie kriminaalromaan, mille andis välja Collins Crime Club. Teoses astub üles belglasest detektiiv Hercule Poirot. 
1993. aastal ilmus romaan kirjastuse Kupar sarjas "Kupra kriminaalromaan" ka eesti keeles.
Lauksargiai

Lauksargiai (saksa keeles "Laugszargen") on küla Leedus Tauragė rajoonis, Lauksargiai valla halduskeskus. Küla asub Pagėgiai ja Šiauliai vahelise raudtee ääres, seal asub Lauksargiai raudteepeatus. Lauksargiais on postkontor ja raamatukogu. Külas puuritakse naftat.
Aastal 1857 ehitati Lauksargiaisse luteri kirik, millest sai aastal 1864 kihelkonnakirik. Tänapäevase kuju sai see aastal 1887. XIX sajandi lõpus valmis Riia–Tilsiti raudtee Lauksargiaid läbiv osa. 
Kuni I maailmasõjani asus külas ka tollipunkt. Küla kuulus Memeli piirkonda ja liideti koos sellega Leeduga. II maailmasõja ajal oli külas sakslaste koonduslaager. Nõukogude ajal oli Lauksargiai kohaliku sovhoosi keskasulaks.
Avokaadopuu

Avokaadopuu ehk ameerika pirnloorber ("Persea americana") on puuliik pirnloorberi perekonnast.
Liik on pärismaine Mehhikos.
Ameerika pirnloorberi vili on avokaado.
Pirnloorber

Pirnloorber ("Persea") on puude perekond loorberiliste sugukonnast.
Perekonda kuulub umbes 150 liiki igihaljaid puid. Neist on laialdasemalt tuntud ameerika pirnloorber, kelle viljad on avokaadod.
Girdžiai

Girdžiai on küla Leedus Jurbarkase rajoonis, Girdžiai valla halduskeskus. Külas on postkontor, põhikool ja raamatukogu. Girdžiai asub Mituva jõe kaldal.
Girdžiaid on kirjalikes allikates esimest korda mainitud aastal 1554. Aastal 1813 põles see maha. Aastast 1842 kuulus küla riigile. XIX sajandi lõpus ehitati sinna kabel, aastal 1926 valmis sealne katoliku kirik. Nõukogude ajal oli Girdžiai kohaliku sovhoosi keskasulaks.
Juodaičiai

Juodaičiai on küla Leedus Jurbarkase rajoonis, Juodaičiai valla halduskeskus. Külas on postkontor, põhikool ja raamatukogu. 
Juodaičiaid on kirjalikes allikates esimest korda mainitud aastal 1614. Aastal 1780 ehitati külla esimene kabel, aastal 1862 aga esimene katoliku kirik. Aastal 1915 põles see maha, uus kirik valmis aastal 1931. Teise maailmasõja järel tegutsesid küla ümbruses Leedu metsavennad. Nõukogude ajal oli Juodaičiai kohaliku kolhoosi keskasulaks.
Jurbarkai

Jurbarkai on küla Leedus Jurbarkase rajoonis, Jurbarkai valla halduskeskus. Külas on postkontor, seltsimaja, lasteaed-algkool ja raamatukogu. Jurbarkai asub Jurbarkasest loodes Mituva jõe kaldal. Nõukogude ajal oli Jurbarkai kohaliku sovhoosi keskasulaks. Aastal 2005 anti seal käiku hüdroelektrijaam, mille võimsuseks on 0,675 MW.
Skirsnemunė

Skirsnemunė on küla (endine linn ja alev) Leedus Jurbarkase rajoonis, Skirsnemunė valla halduskeskus. Külas on postkontor, põhikool, seltsimaja ja raamatukogu. Külas kaevandatakse kriiti ja merglit.
Vaatamisväärsusteks on Bisenė linnuse ase, aastal 1849 ehitatud luteri kirik ja katoliku kirik aastast 1903. Külast on pärit leedu luuletaja ja esseist Jurgis Baltrušaitis, samuti ka Gelgaudaste suguvõsa.
Ajalugu.
Skirsnemunė kohal asus muistne Skirsnemunė linnamägi, millele ristisõdijad aastal 1312 Karl von Trieri juhtimisel Christmemeli linnuse ("Christi Memela", "Kyrsmemel", "Kirsmomela") rajasid (selle asukohta on oletatud ka Nemunase lõunakaldal ja Panemunė lossi juures). Sellest ülevalpool asus teine, Bisenė ("Bisena", "Bisin") muinaslinnus, mis oli esimene leedulaste linnus, mis ristisõdijate teele jäi. See põles maha aastal 1283 ja 1316 põletasid selle maha ristisõdijad. Aastal 1315 ründasid leedulased Vytenise juhtimisel edutult Christmemelit. Aastal 1324 ründasid leedulased taas Christmemelit, ent ka seekord polnud neil edu. 1328 jätsid ristisõdijad Christmemeli maha, kuna "vappuv maa" hävitas linnuse müürid.
Aastal 1431 sõlmisid Saksa ordut esindav Paul von Rusdorff ja Švitrigaila Skirsnemunės rahulepingu, millega Leedu loovutas ordule Palanga ümbruskonna. XV sajandil on mainitud sealset mõisa. XVI sajandil oli Skirsnemunė kujunenud aleviks. Aastal 1523 oli seal juba ka kirik. Aastal 1549 sai alevist Barbara Radziwiłłówna valdus. 
Aastal 1792 sai Skirsnemunė linnaõigused, ent Poola jagamise järel kaotas ta need. Vene ajal kandis alev vene keeles nime Скирстымоне.
Nõukogude ajal oli Skirsnemunė kohaliku kolhoosi keskasulaks, aleviks jäi see aastani 1970.
Vello Vengerfeldt

Vello Vengerfeldt (sündinud 15. juunil 1952) on eesti sotsiaalametnik.
Haridus.
Ta lõpetas 1976. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia põllumajanduse mehhaniseerimise teaduskonna insener-mehaanikuna.
Töö.
1990. aastast töötas Eesti NSV Tervishoiuministeeriumi Tartu Ravitootla juhina. Aastatel 1993–2013 oli ta Tartu Vaimse Tervise Hooldekeskuse juhataja. 
Ta on pälvinud tunnustust psühhosotsiaalse rehabilitatsiooni edendajana.
Isiklikku.
Tema tütar on sotsiaalteadlane Pille Pruulmann-Vengerfeldt.
Raguva vald

Raguva vald (leedu keeles "Raguvos seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Panevėžysi rajoonis. 
Raguva valla pindala on 9332 hektarit. 2011. aasta seisuga elas vallas 1683 inimest. Valla keskus on Raguva alev (2011. aasta seisuga 533 elanikku). Vallamaja asub aadressil Šilojų g. 1. Vallavanem on Juozas Skorulskis. Vallas asub veel [[Šilai] alev (2011. aasta seisuga 252 elanikku).
[[Pilt:Raguva, seniūnija.JPG|pisi|Vallamaja]]
[[Pilt:Raguva.JPG|pisi|Raguva õigeusuliste kirik Ferma külas]]
[[Pilt:Sentikių_cerkvė_Kritižyje.JPG|pisi|Raguva vanausuliste kirik Kritižise külas]]
[[Pilt:Raguvos kapinių koplyčia 2.JPG|pisi|Kabel Raguva surnuaial]]
Lisaks küladele on vallas ka mitmed [[huutor]]id:
Viited.
[[Kategooria:Leedu vallad]]
[[Kategooria:Panevėžysi rajoon]]
Birgitta Jónsdóttir

 
Birgitta Jónsdóttir (sündinud 17. aprillil 1967 Reykjavíkis) on Islandi poliitik, ta kuulub aastast 2012 Piraadiparteisse. Ta oli aastatel 2009–2017 Alþingi (Islandi parlament) liige.
Lignosulfonaat

Lignosulfonaadid, või sulfoonitud ligniini, (CAS number 8062-15-5) on vees lahustuvad anioonsed polüelektrolüütsed polümeerid: nad on paberitootmise sulfiittöötlemise kõrvalprodukut.
Aliit

Aliidiks nimetatakse trikaltsiumsilikaati, Ca3SiO5, mõnikord tähistatud kui 3CaO·SiO2 (C3S tsemendikeemikute tähistus, CCN). See on peamine ja iseloomulik, mineraalfaas portlandtsemendis.
Kristallile, mis identifitseeriti portlandtsemendi mikroskoopilise uurimise käigus, nimetas Törneborn 1897. aastal. Aliidi nimetus on kasutusel tsemenditööstuses, aga see ei ole tunnustatud mineraalinimetus.
Vesitsementtegur

Vesitsementtegur on suhe vee ja tsemendi massisuhe betoonisegus. Madalam suhe toob kaasa suurema tugevuse ja vastupidavuse, kuid raskendab betooni segamist ning vormimist. Töödeldavust saab parandada kasutades plastifikaatoreid või super-plastifikaatoreid.
Betoon kivistub vee ja tsemendi omavahelise keemilise reaktsiooni tulemusena. Iga massiühiku tsemendi kohta on vaja umbes 0,42 massiühikut vett, et reaktsioon saaks kulgeda lõpuni.
Tytuvėnai

Tytuvėnai () on linn Leedus Kelmė rajoonis. Linn on Tytuvėnai valla ja Tytuvėnai regionaalpargi halduskeskus.
Linn on tuntud seal asuva frantsisklaste kloostri järgi, kompleksi kuulub ka aastal 1663 valminud katoliku kirik. Vaatamisväärsusteks on veel aastal 1875 valminud õigeusu kirik ja Pagryžuvyse mõisa omanike kabel-mausoleum. Linnas on gümnaasium ja raamatukogu.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli linnas 2302 elanikku, kellest 98,83% olid leedulased, venelasi oli 0,6% ja teiste rahvaste esindajaid 0,56%.
Ajalugu.
Tytuvėnaid mainitakse esimest korda 1500. aastal. Algselt asus seal mõis, mille juurde püstitati aastal 1555 kirik, selle juurde omakorda tekkis alev (esimest korda mainitud aastal 1581). Aastal 1633 rajati sinna klooster, ühtlasi valmis kloostri juurde ka praegune katoliku kirik. Klooster suleti aastal 1864. 
XX sajandi alguses kujunes Tytuvėnai kuurortasulaks. Nõukogude okupatsiooni ajal oli linn turbatööstuse keskus. Ka tegeleti seal metsandusega ning linnas oli õmblusvabrik.
Mereäärne regionaalpark

Mereäärne regionaalpark (leedu keeles "Pajūrio regioninis parkas") on regionaalpark Leedus Klaipėda rajoonis ja Palanga linnas.
Mereäärne regionaalpark asub Leedu lääneosas Läänemere kaldal. Regionaalpark asutati 1992. aastal, et kaitsta Läänemere rannikumaastikke ja kultuuripärandit.
Regionaalpargi territooriumil asuvad Plazė jäänukjärv ja pankrannik (kõrgeim koht on Olando kepurė – 24,4 meetrit). Regionaalpargi territooriumil asuvad kaitstavad luited ja rannaiidud, sisemaal asuvad aga järved, mis on tähtsad peatuskohad veelinude rändel. Plazė järve ümbrus on reservaat, kus liikumine on keelatud.
Kultuurimälestistest asuvad regionaalpargis Nemirseta kuursaal Palangas, vana mõisakompleks Kalotės, vanad Saksa betoonkindlustised Giruliai ümbruskonnas. Mereäärse regionaalpargi keskus asub Karklės, vanapärase välimuse säilitanud külas. 
Mereäärse regionaalpargi pindala on 5602 hektarit. Sellest on erinevate kaitsealade all 79,4%, reservaat hõlmab aga 4% regionaalpargi territooriumist.
Nemunase delta regionaalpark

Nemunase delta regionaalpark (leedu keeles "Nemuno deltos regioninis parkas") on regionaalpark Leedus Šilutė rajoonis.
Nemunase delta regionaalpark asub Väike-Leedus Kura lahe rannikul Nemunase jõe alamjooksul. Regionaalpark asutati 1992. aastal, et kaitsta Nemunase suudme ökosüsteeme, sealset rahvusvahelise tähtsusega märgala ning kultuuripärandit.
Nemunase delta on üks Ramsari rahvusvahelise tähtsusega märgaladest. Regionaalpargi territooriumil asuvad mitmed sood, nende seas ka Aukštumalė - esimene teaduslikult kirjeldatud raba maailmas. Hargnev Nemunase jõgi loob piirkonnas saarte, kanalite ja vanajõgede suure kompleksi. Regionaalpargi territooriumil asub ka Krokų Lanka järv. Piirkonda tabavad sageli üleujutused.
Regionaalpargi territooriumil asub Skirvytėlė küla-muuseum (praegu Rusnė osa). Kaitse all on sealne poldrite ja pumbajaamade süsteem. Omalaadne on Minija ehk Mingė küla, mille peatänavaks on Minija jõgi. Tehnikamälestisena on kaitse all on Ventė neeme tuletorn. Regionaalpargi territooriumil asub ka seitse linnamäge.
Nemunase delta regionaalpargi keskus asub Šilutės, kuigi see ise regionaalpargi territooriumil ei asu. Tähtsaim asula regionaalpargi territooriumil on Rusnė.
Nemunase delta regionaalpargi pindala on 28 870 hektarit. Sellest moodustavad reservaadid 9,2% ja erinevad kaitsealad 44,1 %.
Ilja Ilf

Ilja Ilf (sünninimi Iehiel-Leib Fainzilberg; 15. oktoober (vkj 3. oktoober) 1897 Odessa – 13. aprill 1937 Moskva) oli 1920. ja 1930. aastatel tegutsenud populaarne juudi rahvusest nõukogude kirjanik, kes kirjutas tavaliselt paaris koos kirjanik Jevgeni Petroviga. Nende kohta kasutataksegi koondnime Ilf ja Petrov.
Ilf asus 18-aastaselt tööle ajakirjanikuna. 1923. aastal kolis ta Moskvasse, kus töötas ajakirjas Gudok ja kirjutas peamiselt satiirilisi esseid.
Tema ja Jevgeni Petrovi koos kirjutatud satiirilised romaanid "12 tooli" (Двенадцать стульев, 1928) ja "Kuldvasikas" (Золотой теленок, 1931) olid Nõukogude Liidus väga populaarsed.
Ilja Ilf suri 1937. aastal tuberkuloosi.
Jevgeni Petrov

Jevgeni Petrov (sünninimi Jevgeni Katajev; 13. detsember (vkj 30. november) 1903 Odessa – 2. juuli 1942 Rostovi oblast) oli 1920. ja 1930. aastatel tegutsenud populaarne nõukogude kirjanik, kes kirjutas teoseid tandemis kirjanik Ilja Ilfiga. Neid tuntaksegi peamiselt koondnime Ilf ja Petrov all.
Pere ja töö.
Jevgeni Petrov oli õpetaja poeg. Ka tema vend Valentin Katajev oli tuntud kirjanik. Petrov alustas oma töist elu uudistekorrespondendina ning töötas põgusalt ka kriminaaluurijana.
1923. aastal asus ta elama Moskvasse, kus hakkas tööle ajakirjas Krasnõi Perets. 1926. aastal asus ta tööle ajalehte Gudok.
Hilisem töö ja surm.
Ilja Ilfi surma järel 1937. aastal hakkas Petrov tegema kaastööd ajalehele Literaturnaja Gazeta ja ajakirjale Ogonjok. Ta kirjutas ka filmistsenaariume.
Pärast seda, kui Saksamaa Nõukogude Liidule kallale tungis, sai Petrovist sõjakorrespondent Krimmis. Ta sai surma lennuõnnetuses, kui naasis Sevastopolist.
Talle on pühendatud 2012. aastal Ameerika Ühendriikides valminud lühifilm "Ümbrik", milles teda mängib Kevin Spacey.
Staryja Darohi

Staryja Darohi (poola keeles "Stare Dorohi", leedu keeles "Staryja Darohos", valgevene-eesti transkriptsioonis Starõja Darogi) on linn Valgevenes Minski oblastis, Staryja Darohi rajooni halduskeskus. Linna läbib Asipovičy ja Baranavičy vaheline raudtee.
Haridust annavad neli keskkooli, spordikool ja kunstikool. Linnas on kaks raamatukogu, kultuurimaja ja teater.
Staryja Darohis on kergetööstus ja toiduainetetööstus (valmistatakse võid ja leiba, toodetakse mineraalvett). Linnas on ka metsamajand.
Vaatamisväärsusteks on veel XX sajandi alguses ehitatud raudteejaama kompleks koos veetorniga, samuti ka XIX sajandi lõpus ehitatud postijaama hoone.
Ajalugu.
Esimest korda mainitakse asulat aastal 1524, toona asus seal "Дарогі" nime kandev küla. Darohist sai aastal 1582 alev. Darohi oli osa Słucki vürstiriigist, mis kuulus Olelkowiczitele, seejärel aga Radziwillidele. Uputuse ajal rüüstasid alevi Moskva väed. Linna elanikkond vähenes märkimisväärselt, aastal 1647 asus seal 98 maja, aga aastal 1668 vaid 34 maja.
XVII sajandi lõpus rajati alevist ida poole veel teine Darohi asula. Nende eristamiseks hakati alevit kutsuma Staryja Darohiks.
Poola jagamisel läks Staryja Darohi aastal 1793 Venemaa koosseisu. Ühtlasi sai alevist küla. Aastal 1828 läks see Wittgensteinide valdusse. Aastast 1846 hakkas asula kuuluma riigile.
Aastal 1896 valmis kitsarööpmeline raudtee, mille äärde, Staryja Darohi jaama juurde, hakkas kerkima uus asula, millest on praktiliselt kujunenud ka tänapäevane linn (vana Staryja Darohi asub administratiivselt küll linna koosseisus). Aastal 1897 ehitati sinna saekaater ja vineerivabrik.
Pärast Esimest maailmasõda kuulus Staryja Darohi Valgevene NSV koosseisu, kus sellest sai aastal 1925 taas alev. Aastal 1933 asusid seal tellisetehas, saekaater, elektrijaam. Aastast 1938 on Staryja Darohi linn.
Riina Laev

Riina Laev (sündinud 25. mail 1963) on eesti orienteeruja ja lasteaiaõpetaja.
Haridus.
Lõpetas 2002. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli alus- ja esiõpetuse õpetaja eriala bakalaureuseõppe ja kaitses bakalaureusetöö „Lapse ettevalmistus kohanemiseks sõimerühmas emade ja lasteaiaõpetajate hinnangutes“. 
Töö.
Töötab Tallinna Lasteaia Pallipõnn õppejuhina. 
Sporditulemused.
Orienteerumisjooksus tulnud veteranide vanuseklassides Eesti meistriks 2005. aastal öisel tavarajal (N40) ja 2009. aastal tavarajal (N45).
Rogaini Euroopa meistrivõistlustel võitis 2005. aastal Nõval naiskondade arvestuses koos Airi Alnekiga hõbeda. 2007. aasta rogaini EMil saavutas naiskondade arvestuses koos Maris Roosipuuga 4. koha (naisveteranide klassis hõbe).
Tunnustus.
Tallinna haridusasutuste kvaliteediauhind "Hea õpetaja 2006" 
Viited.
]
Luuküla kalmistu

Luuküla kalmistu (ka Luuküla uus kalmistu) on kalmistu Luukülas. 20. sajandi alguse haldusjaotuse järgi oli see Rämeda vallas Oudova maakonnas Peterburi kubermangus, tänapäevase haldusjaotuse järgi on see Samolva vallas Oudova rajoonis Pihkva oblastis Venemaal. 
Luuküla on üks vanemaid eesti asunike külasid Venemaal, mis pärimuse järgi asustati suure põhjasõja ajal. Arvatavasti oli külas algusest peale olemas kalmistu, mis tõenäoliselt paiknes keset küla. Arvatavasti asutati pärast keisrinna Katariina II 1772. aasta ukaasi uus kalmistu külast kaugemale. Seega oli olemas nii Luuküla vana kui ka uus kalmistu. Ka 2013. aastal kohalikult elanikult saadud teate järgi oli külas olnud pärimus, et seal on olnud ka vana kalmistu.
Kiriklikult oli Luuküla enne 1920. aastat otse Räpina kihelkonna koosseisus, nagu ka selle kalmistu. 2013. aasta teate järgi maeti sinna viimati umbes 1960. aastatel.