Suleiman Kerimov (Venemaa oligarh)

Suleiman Kerimov (lesgi keeles Керимрин Абусаидан хва Сулейман, sündinud 12. märtsil 1966 Derbendis, Dagestanis) on lesgi rahvusest Venemaa suurärimees ja poliitik.
Kerimov on ettevõtte Nafta-Moskva enamusosanik. Talle kuulub jalgpalliklubi Anži.
Alates 2008. aastast on Kerimov Föderatsiooninõukogu liige. Ta oli Riigiduuma kolmanda (Liberaaldemokraatliku Partei fraktsioon) ja neljanda (Ühtse Venemaa fraktsioon) koosseisu liige (1999–2007).
Ta on kõigi Euroopa Liidu riikide, USA, Suurbritannia ja veel mitme riigi sanktsioonide all.
Elulugu.
Tema isa oli jurist ja töötas kriminaaluurijana, ema oli raamatupidaja. Tegeles kooliajal judo ja tõstmisega, erinevate spordialade meister ja matemaatikaolümpiaadide võitja, omab esimest järku males. Lõpetas kiitusega keskkooli ja 1989. aastal Dagestani Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna. Ülikoolis õppides oli ta ülikooli ametiühingukomitee aseesimees. 1984–1986 teenis strateegilistes raketivägedes, vanemseersant. 
Tema äi, Dagestani ANSV ametiühingunõukogu esimees Nazim Hanbalaev aitas tal saada ökonomistiks Mahhatškalas asuvas Eltavi elektroonikatehases, mis tootis teleritele transistore ja pooljuhte. 1995. aastaks jõudis tehase peadirektori asetäitjaks majandusküsimustes. 1993. aastal asutasid Eltav ja temaga seotud ettevõtted Föderaalse Tööstuspanga ja registreerisid selle Moskvas. Kerimov saadeti sinna Eltavi huve esindama, misjärel asus ta elama Moskvasse. Tööstuspank rahastas kriisis olevaid tööstusi. Kerimovist ja tema partneritest said suurte energiavarustusettevõtete laenuandjad. Pärast Venemaa majanduse stabiliseerumist maksti võlad pangale ja seega ka Kerimovile märkimisväärse kasumiga tagasi. Seejärel sai Kerimovist Tööstuspanga omanik. 1995. aastal nimetati Kerimov kaubandus- ja finantsettevõtte Sojuz-Finans juhiks. 1997. aastaks oli Kerimov omandanud 50% osaluse ühes Venemaa suurimas lennufirmas Vnukovo.
1997. aasta aprillist Rahvusvahelise Korporatsioonide Instituudi (Moskva) teadur, 1999. aasta veebruarist asepresident. Samal aastal kaitses ta majandusteaduste kandidaadi väitekirja „Rahvusvaheliste korporatsioonide roll arenenud riikide tööstuspoliitika elluviimisel.”
1999. aastal saavutas kontrolli peaaegu pankrotistunud endise riikliku naftakompanii Nafta Moskva (Nõukogude-aegse riikliku naftamonopoli Sojuznefteeksport järeltulija) üle, mida hiljem nimetati ÜRO programmist "Nafta toidu vastu" (1996. aastal ÜRO käivitatud programm, mis võimaldas embargo all olnud Iraagil müüa piiratud koguses naftat ning osta saadud tulude eest toitu, ravimeid ja muud humanitaarkaupa). ebaseaduslikult kasu saanuks. Samal aastal astus Venemaa Liberaaldemokraatlikku Parteisse. See oli ilmselt rohkem äriline, kui ideoloogiline otsus: sidemed parteijuht Vladimir Žirinovskiga võisid aidata tal pääseda ligi tulusamatele äritehingutele. 2007. aastal astus Venemaa võimuparteisse Ühtne Venemaa.
Alates 1999. aastast Riigiduuma saadik (Venemaa Liberaaldemokraatlik Partei), aastast 2008 Venemaa Föderatsiooninõukogu senaator (Dagestani Vabariigi esindaja). Alates 2014. aastast Föderatsiooninõukogu parlamenditegevuse reglemendi komitee liige (2008–2014 finantsturgude ja raharingluse komitee liige).
2001. aastal saavutas ta kontrolli ärimees Andrei Andrejevile kuulunud Nosta terasetehase (praegu Uralstal, mis kuulub Metalloinvesti koosseisu), kindlustusfirma Ingosstrah ja Avtobanki üle. Andrejev on Kerimovit korduvalt süüdistanud tema äri haaravas ülevõtmises.
2003. aasta lõpus alustas Venemaa suurima gaasifirma Gazprom aktsiate ostmist, võttes selleks 43 miljoni dollari suuruse laenu riigipangast Vnešekonombank, andes tagatiseks Nafta Moskva varad. Gazpromi aktsia hind järgmisel aastal kahekordistus, aidates Kerimovil nelja kuu jooksul esimene laen tagasi maksta. 2004. aastal andis Sberbank Kerimovi struktuuridele laenu kogusummas 3,2 miljardit dollarit, mis investeeriti ka Sberbanki aktsiatesse ja maksti seejärel täielikult tagasi. 2008. aastaks kuulus Nafta Moskvale 4,25% Gazpromi ja 5,6% Sberbanki aktsiatest. 2008. aasta keskel taandus Kerimov täielikult Gazpromi ja Sberbanki aktsiakapitalist hiiglasliku kasumiga (tänu vahetusturu kasvule andis laenatud 3,2 miljardit dollarit kontrolli 21 miljardi dollari väärtuses varade üle). Seejärel omandas u. 3 % Saksamaa suurima panga Deutsche Banki aktsiatest.
2007. aastal asutas ta heategevusliku Suleiman Kerimovi fondi. Ta on olnud Venemaa Maadlusföderatsiooni hoolekogu esimees alates selle asutamisest 2006. aastal. Kerimovi fond oli aastaid Venemaa Maadlusföderatsiooni peasponsor. Ajakirja Forbes andmetel jõudis ta 2020. aastal 10 rikkaima venelase hulka. Tema varanduseks hinnati 2020. aasta augusti seisuga 24,7 miljardit dollarit.
2009. aastal sai Venemaa suurima kinnisvaraarendaja – PIK grupi – 25% aktsiate omanikuks. Samal aastal ostis Nafta-Moskva Vladimir Potaninilt 1,3 miljardi dollari eest 37% Venemaa suurima kullatootja Poljus Zolota aktsiatest. 2010. aastal ostis 53% osaluse Venemaa suurimas kaaliumitootmisettevõttes Uralkal. Järgmisena osteti ja liideti ettevõttega tema ainus kodumaine konkurent Silvinit. 2011 ostis 100% Anži jalgpalliklubist. Kaks aastat hiljem võidab meeskond Venemaa meistrivõistlustel pronksmedali. 2013. aastal andis õigused kogu oma vara üle Suleiman Kerimovi Fondile. Samal aastal müüs osaluse Uralkalis Mihhail Prohhorovile ja Dmitri Mazepinile ning osaluse PIK grupis Sergei Gordejevile ja Aleksander Mamutile. 2014. aastal ostis Kerimovi 19-aastane poeg Said Venemaa suurima kinoketi Cinema Park.
Sanktsioonid ja vara konfiskeerimine lääneriikides.
6. aprillil 2018 kanti ta USA sanktsioonide "Kremli nimekirja" 17 Venemaa ametniku ja seitsme Vladimir Putinile lähedase ärimehe seas.
15. märtsil 2022 kanti ta Venemaa sissetungi taustal Ukrainasse kõigi EL-i riikide sanktsioonide nimekirja, kuna ta "sai suuri summasid Vladimir Putini säästude hoidjalt Sergei Rolduginilt" ja "on Vladimir Putinile lähedaste oligarhide siseringi liige". 16. märtsil 2022 kandis USA Kerimovi nende venelaste nimekirja, kelle sanktsioonide kontrolli teostatakse prioriteedina. 14. novembril 2022 kanti “Suleiman Kerimovi võrgustik” USA sanktsioonide nimekirja: tema naine Firuza, tütred Amina ja Gulnara ning poeg Said lisati sanktsioonide nimekirja koos 28 Kerimovi perekonnaga seotud ettevõttega.
23. märtsil 2022 kanti ta Kanada sanktsioonide loetellu "režiimi kaaslastele" seoses "abi andmisega Ukraina suveräänsuse ja territoriaalse terviklikkuse rikkumistel."
15. märtsil 2022 kanti ta Ühendkuningriigi sanktsioonide nimekirja "Ukrainat destabiliseerivate, Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust või iseseisvust kahjustavate või ohustavate tegude eest." Ukraina määras 19. oktoobril 2022 talle sanktsioonid selle eest, et ta „toetab fiktiivsete referendumite korraldamisega Venemaa ebaseaduslikke katseid annekteerida Ukraina suveräänne territoorium". 16. märtsil 2022 kehtestas talle sanktsioonid Šveits, 18. märtsil 2022 Jaapan, 6. aprillil 2022 Austraalia, 3. mail 2022 Uus-Meremaa.
7. juunil 2022 hõivas USA KleptoCapture'i töörühm Fidžil 325 miljonit dollarit maksnud superjahi Amadea, mida seostatakse Kerimovi perekonnaga. 30. juunil 2022 blokeeris USA rahandusministeerium Heritage Trusti enam kui 1 miljardi dollari suuruse vara. Heritage Trust loodi 2017. aasta juulis eesmärgiga hoida ja hallata Kerimovi USA-s asuvaid varasid.
Konflikt Ramzan Kadõroviga.
Septembris 2024 puhkes tal avalik konflikt Tšetšeenia president Ramzan Kadõroviga Venemaa suurima internetikaubamaja Wildberries omanikuõiguse üle. Eksabikaasade Tatjana ja Vladislav Bakaltšuki tüli firma omandiõiguse üle lahvatas tulistamiseks, kui Vladislav Bakaltšuk läks 18. septembril 2024 Moskvas kadõrovlaste abiga üle võtma bürood, mida kaitsesid Kerimovi ingušid. Kaks ingušši sai tulevahetuses surma.
10. oktoobril 2024 teatas Tšetšeenia president Ramzan Kadõrov oma kõnes Tšetšeenia julgeolekujõududele, et grupp inimesi, nende hulgas Kerimov, on tellinud tema mõrva. "Kui nad vastupidist ei tõesta, kuulutan ametlikult välja verevaenu Barahojevi, Kerimov Suleimani ja Kurbanov Rizvani vastu."