tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Castel Volturno

Castel Volturno on linnaks nimetatav omavalitsusüksus ("comune") Itaalias Campania maakonnas Caserta provintsis. Castel Volturno sai linnaõigused vabariigi presidendi 2007. aasta 19. aprilli dekreediga.
3 meetri kõrgusel merepinnast asuva Castel Volturno asustustihedus oli 2012. aasta lõpu seisuga inimest ruutkilomeetri kohta.
Poliitika.
Castel Volturno asub Napolist umbes 35 km loodes ja Casertast umbes 35 km läänes. Maffia sisseimbumise tõttu Castel Volturno võimuorganisse saatis Monti valitsus organiseeritud kuritegevuse vastase seaduse alusel kohaliku võimuorgani laiali ning määras 2012. aasta aprillis asemele valitsuse eriesindaja ("commissario straordinario").
Haldus.
Castel Volturno piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Cancello e Arnone, Giugliano in Campania (NA), Mondragone, Villa Literno.
Castel Volturno halduspiires asuvad järgmised fraktsioonid: Bagnara, Baia Verde, Borgo Domizio, Destra Volturno, Ischitella, Scatozza, Seponi, Villaggio Coppola Pinetamare, Villaggio del Sole.
Geograafia.
Castel Volturno ajalooline keskus asub Volturno paremkaldal, jõe viimasel käänakul enne suubumist edelapiiriks olevasse Türreeni merre. Mereranna pikkus on 25 kilomeetrit, männimetsad kasvavad 10 kilomeetril. Omavalitsusüksuse lõunaosa (Villaggio Coppola, Marina d'Ischitella ja Marina di Lago Patria) on Napoli suurlinna lahutamatu osa. Asula on saanud nime Volturno kaldal oleva kindluse (itaalia keeles "castel") järgi.
Kliima.
Kolmekümne aasta (1961–1990) vaatluste andmetel on kõige jahedam kuu jaanuar (keskmine temperatuur +8 °C) ja kõige soojem kuu august (keskmine temperatuur +22,8 °C). Aasta keskmine temperatuur on +15 °C.
Ajalugu.
Hilis-pronksiajal asustasid piirkonda opicid, hiljem etruskid, kes rajasid alale Volturnumi nimelise asula, ja nende järel oskid. Aastal 194 e.m.a. sai Volturnumist roomlaste koloonia.
841. aastal rüüstasid piirkonda saratseenid.
2008. aasta 18. septembri Castel Volturno veresaun – korraldajaks Casalesi klann (Camorra haru).
Suur osa linna elanikest on illegaalsed immigrandid Aafrikast. Linnas tegutseb nigeeria maffia Must Kirves, kellel on rahuleping Camorraga - makstes osa oma sissetulekutest andamina Camorrale, ei sekku Camorra nende tegevusse.
 Paastumaarjapäeva kiriku ehitamist alustati XVI sajandil
 Linna kaitsepühakule Castresele pühitsetud kabel
 Vanalinnas asuv püha Rochusele pühitsetud kabel valmis 1766. aastal
 Linna kaitseehitiseks olnud kastelli rajamist alustati X sajandil.
45 mm tankitõrjekahur M1937

45 mm tankitõrjekahur mudel 1937, tehasetähisega 53-K (vene keeles "45-мм противотанковая пушка образца 1937 года (53-К)") oli tankitõrje kiirlaskekahur kaliibriga 45 mm, mida toodeti Nõukogude Liidus aastatel 1937–1943.
Ajalugu.
Kahuri looja oli Mihhail Loginov ja see oli mõeldud kiirelt laetavaks tankitõrjekahuriks. Selle eelkäijaks oli 37 mm tankitõrjekahur M1930, mille litsentsi ostis Nõukogude Liit Saksa firmalt Rheinmetall. Seoses selle kehva soomuseläbivusega hakati seda 1942. aastast alates asendama pikema toruga 45 mm tankikahuriga M1942 ja peale 37 354 kahuri valmimist lõpetati selle tootmine 1943. aastal.
Kasutamine.
Eelkäija alusvankrit ja suuremat 45 mm relvarauda kombineerides saadi poolautomaatne tankitõrjekahur, mis võeti 1937. aastal Punaarmee relvastusse. Neid kasutati Idarindel Nõukogude-Saksa konflikti esimestes etappides. Nende tankitõrje võimakus oli piisav kergemate tankide ja soomustransportööride vastu. Lühematel distantsidel saadi jagu ka varajastest PzKpfw III ja PzKpfw IV mudelitest, kuid see seadis kahurimeeskonnad suuremasse ohtu. Nende puuduste tõttu hakati neid asendama uute ja võimsamate M1942 kahuritega.
Igas Punaarmee jalaväepataljonis oli tankitõrje rühm kahe sellise kahuriga. Lisaks oli igas laskurdiviisis üks tankitõrjepataljon kus oli 12 relvameeskonda selliste kahuritega ning samuti kasutati neid tankitõrjepolkudes, kus oli 4-5 patareid, igas 4 kahurit.
Mõhhailo Kotsjubõnski

Mõhhailo Kotsjubõnski (ukraina keeles Михайло Михайлович Коцюбинський; pseudonüüm Zahhar Kozub; 17. september 1864, Vinnõtsja – 25. aprill 1913, Kiiev) oli Ukraina kirjanik.
Ta kirjeldas tüüpilist Ukraina elulaadi 20. sajandi algul. Kotsjubõnski varaseid jutustusi on nimetatud etnograafiliseks realismiks. Hiljem arenes ta stiil keerukamaks ning temast sai üks Ukraina andekamaid impressionistlikke ja modernistlikke kirjanikke. Kotsjubõnski populaarsetest romaanidest tehti Nõukogude ajal mitu filmi.
Tema järgi on nimetatud Mõhhailo-Kotsjubõnske alev Tšernihivi oblastis.
Juri Peroganõtš

Juri Perohanõtš (ukraina keeles Юрій Пероганич; sündinud 11. juulil 1961 Ukrainas Lvivi oblasti Skole rajoonis Smože külas) on Ukraina ühiskonna- ja haridustegelane ning IKT-visionäär, Ukraina IT-ettevõtete liidu peadirektor ning 2009–2013 Wikimedia Ukraina tegevjuht.
Perohanõtš omandas kõrghariduse programmeerijana (1980) ja majandusinsenerina (1986) ning magistrikraadi rahvusvahelises õiguses (2000). Ta on töötanud mitmes Ukraina riiklikus transpordi- ja kommunikatsiooniasutuses ning mitmes IKT-valdkonna nõuandvas organis Ukraina valitsuse juures. Alates 2007. aastast on ta Ukraina Infotehnoloogiaettevõtete Assotsiatsiooni juht.
1984. aastal abiellus ta Ljudmõla Oršanskaga. Neil on 1985. aastal sündinud poeg Roman. 
2011. aastal abiellus Perohanõtš luuletaja, ajakirjaniku ja tõlkija Tetjana Tšerepiga. Neil on 2012. aastal sündinud poeg Bohdan.
Arhitektuuriansambel

Arhitektuuriansambel (ka: ansambel) on kunstilise või ajaloolise väärtusega ehitiste rühm, mis arhitektooniliselt moodustab tervikliku hoonestu.
Mõisaarhitektuuris räägitakse mõisaansamblitest.
Baltisaksa kunst

Baltisaksa kunst on kunst, mille loojad olid baltisakslased või ajutiselt Baltimaades tegutsenud sakslased. Seda terminit kasutatakse peamiselt 19. sajandi kunstiloomingu kohta. 
19. sajandil koondus baltisaksa kunstnike loominguline tegevus peamiselt Tallinna ja Tartusse, kus taasavatud Tartu Ülikooli juurde oli 1803. aastal asutatud joonistuskool. Joonistuskooli kõrval kujunes mitmete baltisaksa kunstnike õpingute kohaks Saksamaa kunstiakadeemiad või Peterburi, sageli oli tegemist aga lihtsalt iseõppijatega.
Paremate teenimisvõimaluste tõttu valisid paljud baltisaksa kunstnikud Peterburi kas ajutiseks või püsivaks elu- ja töökohaks. Kuni sajandi lõpuni olid peamiselt baltisaksa kunstnikud need, kes vahendasid siinsesse kunstiruumi Euroopas vaheldunud kunstistiile. Kohalike baltisaksa aadlike ja linnakodanlaste õdusale ja turvalisele elulaadile vastas eriti hästi kodu ja perekonda hindav biidermeierstiil, ent stiililt ulatuvad nende teosed klassitsismist impressionismihõngulise vabaõhumaalini. Estofiilide liikumisest kantuna jõudis baltisaksa kunsti eesti talupoja kuju, väga populaarsed olid eri graafilistes tehnikates teostatud linna- ja maastikuvaated. 19. sajandi teise poole baltisaksa kunstisse põimus akadeemilise kunsti elutruuduse nõue.
Mitmed baltisakslased sidusid end sel ajal kas õppejõudude või kunstiüliõpilastena Düsseldorfi Kunstiakadeemiaga, pannes aluse nn Düsseldorfi koolkonnale Eesti kunstis. Seoses rahvusliku liikumise ja eestlastest kunstnike jõudmisega kunstiareenile kaotas baltisaksa kunstikultuur 20. sajandi alguseks tasapisi oma mõjujõu, ent Eesti kunsti ühe arenguliinina on see jälgitav kuni Teise maailmasõja puhkemiseni.
Baltisaksa kunst Eesti Kunstimuuseumis.
Eesti Kunstimuuseumis hakati baltisaksa kunsti koguma juba muuseumi algusaastatel. On iseloomulik, et esimesed muuseumi enda kunstiostud olid tänini populaarsed Gustav Adolf Hippiuse "Eesti pruut" ja "Eesti noorik". Tõhus alus baltisaksa kunsti kogule pandi 1924. aastal, mil Aleksander Tassalt omandati Hermann Eduard Hartmanni, Johannes Hau, Gustav Adolf Hippiuse, Georg Friedrich Schlateri, Woldemar Friedrich Krügeri, Karl August Senffi ja paljude teiste kunstnike teosed. Hiljem on Eesti Kunstimuuseumi baltisaksa kunsti kogu täienenud kunstiostude ja annetuste kaudu.
Baltisaksa kunsti kogu moodustavad Eestist pärit või siinse kunstiajalooga seotud saksa või baltisaksa päritolu kunstnike teosed. Tänu eestlastega jagatud kultuuriruumile ja aktiivsusele siinse kunstielu korraldamisel on baltisakslastest kunstnike loomingut nende rahvusest hoolimata õigusega peetud siinse kunstiajaloo loomulikuks osaks.
Eksponaat

Eksponaat (ladina sõnast "exponere") on avalikus kohas (nt muuseumis, näitusel) välja pandud ehk eksponeeritav kunstiteos vm ese.
Esindustraditsionalism

Esindustraditsionalism oli Eestis aastatel 1934–1940 viljeldud arhitektuuristiil.
Esindustraditsionalistlikus stiilis hoonetele on omane kõrge katus ning sümmeetriline fassaad, mille juures on kasutatud stiliseeritud orderimotiivi ja tihti ka rahvuslikku ornamenti.
Esindustraditsionalismi on esindanud näiteks Alar Kotli ja Elmar Lohk.
Keelehooldekeskus

Keelehooldekeskus oli 17. oktoobril 2007 Haridus- ja Teadusministeeriumi, Tartu linnavalitsuse, Eesti Keele Instituudi ja Tartu Ülikooli koostöös loodud asutus, mille ülesanne oli parandada avalikku keelekasutust. 2020. aastal võttis keelehooldekeskuse ülesanded üle Eesti Keele Instituudi koolituskeskus.
Keelehooldekeskus korraldas keelekoolitusi ja andis välja keelehooldebrošüüre, mis on tasuta allalaaditavad Eesti Keele Instituudi koolituskeskuse lehelt ja leitavad ka DIGARist.
Juhtimine.
Keelehooldekeskuse tööd juhtis nõukogu, kuhu kuulus igast partnerasutusest kaks liiget. Nõukogu esimees oli Peeter Päll.
Keelehooldekeskuse tööd koordineerisid
Jahipidamisvahendid

Jahipidamisvahendid on vahendid, mille abil püütakse ja surmatakse jahiloomi. Nendeks on näiteks tulirelvad, piigid, noad, püünised, lõksud.
Jahisarv

Jahisarv on ventiilideta luu- või metallpuhkpill, millega saab anda jahisignaale. Tänapäeval on need kasutusel pigem muusikainstrumendina.
Jahisarv on metsasarve otsene eelkäija.
Püssirohusarv

Püssirohusarv (ka "jahisarv") on mahuti, milles hoiti jahil või sõjas püssirohtu. Algselt valmistati neid loomasarvedest, hiljem metallist, kuid nimetus säilis. Tänapäeval tarvitatakse käsitulirelvades üldiselt püssirohtu sisaldavaid padruneid, mistõttu pole vajadust kanda kaasas eraldi kuule ja püssirohtu, millega relvi laadida.
Püssirohusarvele sarnaneb kujult jahisarv, millega kütid andsid üksteisele jahi käigus signaale, kuna mõne jahivormi (näiteks ajujahi) ajal olid osalejad üksteisest eemal ning teiste asukohta oli tähtis teada.
Riigikapitalism

Riigikapitalism on ühiskonna organiseerimise viis (majandussüsteem), kus riik kontrollib valdavat osa tootmisvahenditest ja kapitalist.
Riigikapitalismi puhul on majanduses säilitatud kapitalismi ja osaliselt ka turumajanduse põhimõtted, kuid riigil on väga laialdane kontroll tootmisvahendite, kapitali ja tööjõu üle. Traditsioonilises riigikapitalistlikus majandussüsteemis on domineeriv roll riigile kuuluvatel äriettevõtetel. Samas on hakatud riigikapitalismiks nimetama ka süsteemi, kus riigi kontroll majanduse üle on kaudsem. Sel juhul kuuluvad tootmisvahendid küll eraettevõtjatele, kuid riik sekkub aktiivselt majandustegevusse, kontrollides investeerimis- ja laenupoliitikat.
Tänapäeval peetakse tüüpilisteks riigikapitalistlikeks majandussüsteemideks Hiinat ja Singapuri. Ameerika Ühendriikide politoloog Ian Bremmer on juhtinud tähelepanu sellele, et suur osa kiirelt arenevatest riikidest eelistavad läänelikule vabaturumajandusele majandussüsteeme, kus riigil on majanduselu juhtimisel aktiivne roll. Sellele on kaasa aidanud ka Ameerika Ühendriikide ja Euroopa Liidu riikide majandusprobleemid ning nende poliitilise mõju vähenemine maailmas. Peamised neli riigikapitalismi elluviimise vahendit arengumaailmas on riiklikud naftakompaniid, riigiettevõtted, riiklikest soodustustest sõltuvad eraettevõtted ja riiklikud heaolufondid.
Viimasel ajal on üha enam kirjutatud ka Eesti majandussüsteemi aeglasest liikumisest riigikapitalismi suunas.
Riigikapitalismi mõistet on veidi teises tähendusvarjundis kasutatud 20. sajandi sotsialistlikus ja kommunistlikus retoorikas. 1920. aastatest alates hakati riigikapitalismi mõistet rakendama nendele ametlikult sotsialismi või kommunismi omaks võtnud riikidele, kus tootmisvahendid ei läinud tööliste valdusse, vaid jäid riigi omandisse ja riikliku bürokraatia hallata. Sellist riigikapitalismi käsitlust arendasid Nõukogude Liidu ja hiljem selle satelliitriikide kontekstis need vasakpoolsed liikumised (trotskistid, menševikud, vasakkommunistid, anarhistid), kes Nõukogude Liidus toimunud sisemises võimuvõitluses allajäänuna võtsid seal välja kujunenud poliitilis-majandusliku süsteemi suhtes kriitilise hoiaku. Taolise käsitluse kohaselt on kõik seni eksisteerinud sotsialistlikud riigid olnud tegelikult riigikapitalistlikud.
Teised autorid on selliseid riike nimetanud ka riigisotsialistlikeks.
Jalanõu

Jalanõu ehk jalats on (laba)jalga välismõjude (ilmastiku ja vigastuste) eest kaitsev kate. 
Jalanõude liigitusi.
Jalanõude liigitamise aluseks võib olla:
otstarve (nt tänava-, toa-, õhtu-, spordi-, töö-, sõjaväejalanõud);
välimus (king, sandaal, säärik, saabas, plätu);
pealsematerjal (nahk-, tekstiil-, kummijalanõud).
Vanemal ajal kasutatud jalanõud olid viisud, pastlad, padinad, räätsad jne.
Eesti jalgrattasport

Eesti jalgrattasport on Eestiga seotud jalgrattasport.
Ainus Eesti meesjalgrattur, kes olümpiamängudelt medali võitnud, on Aavo Pikkuus, kes 1976. aasta suveolümpiamängudel võitis NSV Liidu meeskonnas meeskondliku maanteesõidu.
Jalgrattur Erika Salumäe on esimene Eesti naissportlane, kes tulnud kaks korda olümpiamedalile, ja ainus Eesti naissportlane, kes võitnud olümpiamedali kahele riigile (1988 kuldmedali NSV Liidule ja 1992 kuldmedali Eestile). Ta on ainus Eesti sportlane, kes on valitud 9 korda Eesti aasta sportlaseks, ja esimene naissportlane, kes on osalenud kolmedel olümpiamängudel.
1992. aasta suveolümpiamängudel tuli meeste grupisõidus kaks Eesti sportlast esikümnesse: Lauri Aus oli 5. ja Raido Kodanipork 9.
Jaoskonnaarst

Jaoskonnaarstid olid endisaegsete arstijaoskondade ametlikult kinnitatud arstid . 
Eesti esimesel iseseisvusajal tegutses aastast 1922 Jaoskonnaarstide Selts.
Sala mõis

Sala mõis oli linnamõis Lätis Jūrmalas Sloka linnaosas. Läti keeles "Salas muiža".
Sala mõisa on esmamainitud 1616. aastal, mil seda rentis Riia linnalt Libbert zur Mühlen, kelle valdusse jäi mõis kuni 1626. aastani. Järgmiseks rentnikuks oli Riia bürgermeister Johann Ulrich (1572–1642). 1661–1673 oli mõis renditud Eberhard Meyerile ning alates 1680. aastast Riia Suurgildi vanemale Bartold Kempele. On teada, et tol ajal oli mõisas üks kahe tiivaga elumaja - üks tiib härrasrahvale ja teine teenijatele. Hiljem lisandusid veel viinaköök, õllekoda ja saun. Veebruaris 1693 sai Sala mõisa uueks rentnikuks Heinrich Haltermann. Mõisa juurde rajati kaks talli. Põhjasõja ajal kuulus mõis Eberhard Bergholtzile. Tema ajast on teada, et mõisas oli olemas teenijate maja.
Bergholtzide kätte jäi mõis aastani 1731. Sel aastal hakkas mõisa Riia linnalt rentima Ernst Johann von Biron, kes rajas sinna hobusekasvatuse. Burchard Christoph von Münnichi tegevus tegi ta hobusekasvatuse plaanidele lõpu, aastast 1740 Sala mõis kui eravaldus likvideeriti. Tekkinud riigimõisas paiknes mõnda aega vene sõjaväegarnison.
Aastal 1742 esitas Riia linn tsaarivõimudele taotluse, et mõis linnale tagastataks, sest Biron, kelle valdused konfiskeeriti, oli siiski vaid rentnik, aga mitte selle tegelik omanik. Mõis tagastati Riia linnale 17. juulil 1745. Kaks aastat hiljem võtsid mõisa rendile Groted, kes rajasid sinna aastal 1750 uue peahoone.
Jeesuse Sõbrad

Jeesuse Sõbrad olid Eesti alal tegutsenud noorte kristlaste ühingud. 
Esimene selletaoline ühing asutati 1920. aastal Kuusalus. Hiljem asutati ühinguid veel Amblas, Võnnus, Saaremaal ja mujal. 
Ühingute häälekandja oli aastatel 1924–1932 ilmunud ajakiri Jeesuse Jälgedel. Ajakirja andis välja Eesti Sisemisjoni Selts.
Bulduri mõis

Bulduri mõis ("Bulduru muiža") on mõis Lätis Jūrmalas Bulduri linnaosas. Saksa keeles "Bilderlingshof". Aadress: Viestura prospekts 6.
Bulduri mõisa esimene omanik oli 16. sajandil Johann Buldrinck. Aastail 1655–1785 oli riigimõis. Mõisa omanikud on olnud Mirbachid, Medemid ja Wolffid. Aastal 1910 avati mõisas kohaliku talurahva jaoks Läti esimene põllumajanduskool. Aastal 1988 ehitati kooli jaoks uus hoone; mõisakompleksist on säilinud 19. sajandil ehitatud ait, saun ja teenijate maja. Praegu asuvad mõisas Bulduri põllumajandustehnikum ja parki rajatud Bulduri dendraarium.
Majori mõis

Majori mõis ("Majoru muiža") on mõis Lätis Jūrmalas Majori linnaosas. Saksa keeles "Majorenhof". Aadress: Konkordijas iela 66.
Majori mõisa omanikud olid 16. sajandist alates Fircksid. Tegemist oli Nurmuiža mõisa kõrvalmõisaga, mis toimis perekonna majoraatmõisana. 
1910. aastal rajati Majori mõisa juugendstiilis hoone, arhitekt oli Wilhelm Bockslaff. Sestsaati kujunes Majori mõis suvemõisaks. Mõis võõrandati 1920. aastal ja 1924. aastal rajati sinna lastekodu.
Vahetuskaubandus

Vahetuskaubandus on vanim kaubandusvorm, mille puhul kaks poolt vahetavad kas üheliigilist kaupa (nt vilja mõõt mõõdu vastu vahetus) või eriliigilist kaupa (nt puunõud vilja vastu).
Vahr

Vahr on kahest palmikust koosnev juustevõru, mis on keeratud ümber pea. Vahru kasutati selleks, et toetada linikut või tanu ning anda neile soovitud kuju.
Vahrud olid levinud Kagu- ja Ida-Eestis.
Vaipseelik

Vaipseelik on ristkülikukujuline riidelaid, mis on mähitud ümber puusade ja kinnitatud vööga; see on vanim seelik . Harilikult kanti vaipseelikuna villast sõba või linast pallapoolt. 
Eestis kanti vaipseelikut II aastatuhande algusest kuni 19. sajandi keskpaigani. Vaipseelikut hakkas järk-järgult alates 17. sajandist asendama kokkuõmmeldud seelik.
Dessantlaev

Dessantlaev on sõjaväelaste, relvasüsteemide ja muu sõjatehnika veoks ning hõlpsaks maalesaatmiseks (dessandiks) valmistatud sõjalaev-abilaev. 
Kirjeldus.
Dessantlaevad on tavaliselt kere ehituselt kas süvislaevad või hõljuklaevad. Valmistatud on ka ekranoplaan-kerega dessantlaev.
Süvis-dessantlaevadel on sageli vähemalt vööriosas väiksem süvis ja tugevam põhi, võimaldamaks sõitu võimalikult kalda lähedale ning vööriluugid ja ramp dessandi maabumiseks. Hõljuklaevad on mõeldud sõiduks otse veekogu laugele kaldapealsele ja seejärel dessandi maaletoimetamiseks.
Tänapäevased suured dessantlaevad võivad olla ka dessantlaev-kopterikandjad (dessant transporditakse maale helikopteritel), dessandiemalaevad (ujuvdokid väiksematele dessantlaevadele) või universaalsed (eri funktsioone hõlmavad).
Dessantlaevadel on tavaliselt kerge relvastus enesekaitseks või ka maismaasihtmärkide ründamiseks dessandi tegevuse toetamise eesmärgil. Merel liiguvad ja dessanti toimetavad maale nad üldjuhul siiski teiste sõjalaevade (hävitaja, fregatt, korvett) kaitse all.
Dessantlaevu võidakse kasutada ka (sõjalise otstarbega) praamidena isikkoosseisu ja tehnika mereülevedudeks sadamate vahel. Sageli kasutatakse dessantlaevu merejalaväelaste veoks ja maabumiseks.
Ajalugu.
Purjelaevade ajastul ja kuni 1. maailmasõjani kasutati laevadelt üksuste kaldale transportimiseks suuremaid sõudepaate. 
Esimesed spetsiaalsed dessantlaevad ehitati Inglismaal 1915. aastal. Laevad olid esimest korda vöörirambiga ja 135 t veeväljasurvega. Nimeks sai X-lihter. Neid kasutati esimest korda samal aastal Dardanellide operatsioonil (Galipoli lahing). 
Esimene dessantlaev, mis suutis transportida soomusmasinat või tolleaegset keskmist tanki, valmistati 1920. aastatel ja samuti Inglismaal.
Raats

Raats ehk linaraats on kammi meenutav riist, millega vanasti eemaldati linataime kupraid varte küljest (kupardamine).
Raats oli tavaline kupardamisriist, kuid kupardati ka vikati teral lõigates või kirvega raiudes. Varased raatsad olid puust, aga ka luust, piid sisse lõigatud. Raats kinnitati ühe otsaga maha toetuva pingi külge, millel teises otsas oli kaks jalga.
Linaraatse oli erinevaid: 
Kuprad eemaldati, kui linapeosid mitu korda terade vahelt läbi tõmmati..
Rabamispink

Rabamispink on spetsiaalne pink, mida vanasti kasutati rehepeksul rabamisalusena. Rukkivihu pead löödi vastu pinki, terad veeresid mööda kaldpinda hunnikusse.
Eesti alad.
Eestis oli üldtuntud kaldpink, millel rabas üks inimene. Sellel oli üks ots jalgadeta või olid jalad lühemad. Kahele rabajale mõeldud rõhtsad pingid olid 3–4 meetrit pikad ning kasutusel Lääne-Eestis ja saartel. Põhja-Eestis tehti rabamispingi pealispind sooniliseks.
Kraejalad

Kraejalad (ka: raejalad) on jalgadega alus, mida vanasti kasutati erinevate nõude hoidmiseks. Sellel aluse jalgade arv sõltus sellest, mida sellega hoiti. Nt leiva- ja pesuküna hoidmiseks kasutati nelja jalaga alust.
Rahaauk

Rahaauk on mütoloogias kuhugi (nt maapinnasesse) peidetud varanduse (enamasti rahapaja) asukoht. Eesti mütoloogia kirjanduse järgi valvasid rahaauku rahahaldjad, -tondid või -kuradid.
Doylestown

Doylestown on mitme koha nimi Ameerika Ühendriikides:
Ingrid Kõrvits

Ingrid Kõrvits (sündinud 16. märtsil 1968) on eesti koorijuht ja muusikapedagoog.
Ingrid Kõrvits on lõpetanud Tallinna Muusikakeskkooli koorijuhtimise erialal 1986. aastal Ede Kõrgemäe juhendamisel ning Tallinna Konservatooriumi 1992. aastal Merike Toro ja Elo Üleoja juhendamisel.
Aastatel 1987–2011 töötas Ingrid Kõrvits lastekoori Ellerhein dirigendina, alates 2011. aasta märtsist ka tütarlastekoori Ellerhein dirigendina. Ta on alates 2012. aasta septembrist tütarlastekoori Ellerhein peadirigent.
Alates 1992. aastast on ta Tallinna Muusikakeskkooli solfedžoõpetaja ja lastekoori dirigent. 2008. aastal kasvas lastekoorist välja noortekoor, mis Kõrvitsa juhendamisel on saavutanud auhinnalisi kohti vabariiklikel ja rahvusvahelistel koorikonkurssidel. Kõrvits töötab ka Muusikakeskkooli koorijuhtimise eriala õpetajana ning koorijuhtimise ja vokaali osakonna juhatajana.
Lauljana on Kõrvits osalenud Mainori kammerkoori, Tallinna raekoja kammerkoori, Haapsalu vanamuusika festivali koori ja segakoori Vox Europae töös. 
Ingrid Kõrvits on lastekoore dirigeerinud IX noorte laulu- ja tantsupeol, XXV üldlaulupeol, XI noorte laulu- ja tantsupeol, XXVI üldlaulupeol, XII noorte laulu- ja tantsupeol ja XXVII üldlaulupeol.
2007. aasta noorte laulupeol oli Ingrid Kõrvits lastekooride üldjuht.
Isiklikku.
Tema abikaasa on helilooja Tõnu Kõrvits, kes kuulub Eesti tuntud muusikutedünastia hulka. Neil on tütred Paula ja Greete.
Haanja Kool

Haanja Kool on põhikool-lasteaed Võru maakonnas Rõuge vallas Haanja külas.
Õppetöö toimub Haanjas aadressil Võru tee 5 asuvas hoones, kus on põhikool-lasteaed, ning Ruusmäel aadressil Tammiku 13 asuvas Rogosi mõisas, kus on lasteaia teine rühm.
Ajalugu.
1944. aastal asutati Haanja Turistide Kodu hoonesse Haanja Mittetäielik Keskkool. Kuna koolil puudus aastatel 1944–1964 oma hoone, tuli ruume jagada tihti turistidega nii, et öösel olid ruumides turistid, päeval õpilased. Klassiruumides harjutasid ka rahvamajas tegutsenud ringid. Suvel olid ruumid täiesti turistide käsutuses. 1964. aastal sai kool oma käsutusse Haanja külanõukogu hoone ja selle äsjavalminud juurdeehitise.
1974. anti koolile Kasaritsa vallast pärit revolutsionääri, Ukraina NSV haridusministri asetäitja Jaan Räppo nimi.
Aastatel 1981–1986 tegutses koolis Hendrik Juurika juhtimisel õpilasorkester. Aastatel 1985–2008 töötas koolis kehalise kasvatuse õpetajana Harri Neem, kes kujundas ka kooli staadioni. 2019. aastal avati Harri Neeme 100. sünniaastapäeva puhul staadioni kõrval ka tema mälestuspink.
1988. aastal nimetati kool ümber Haanja 9-klassiliseks Kooliks ja alates 1991. aastal Haanja Põhikooliks.
1994. aasta sügisel pärast kooli 50. aastapäeva tähistamist hakati koolimajale ehitama juurdeehitist. See valmis 1996. aasta detsembris ja avati pidulikult 15. jaanuaril 1997.
2000. aastal liideti Haanja Põhikool ja Ruusmäe Põhikool ning 1. septembril 2000 alustas tööd ühendatud Haanja-Ruusmäe Põhikool, mis tegutses nii Haanjas kui ka Ruusmäel.
2001. aastal avati Haanja koolis treener Laur Lukini käe all suusaklass, mille eesmärgiks on noorte tippsportlaste kasvatamine.
2005. aastal valmis kooli söökla. Samast aastast on Haanja kool Tervist Edendav Kool. Aastatel 2005–2009 töötas koolis Võru Muusikakooli filiaalina pärimusmuusikaklass. 2006. aastal valmis kooli juurdeehitisena külmsaal, mida kasutatakse ka spordisaalina.
2011. aastal valmisid koolimaja sööklaosa peale ehitatud lasteaiaruumid ning Haanja-Ruusmäe Põhikool ja Haanja lasteaed liideti üheks haridusasutuseks, mille nimeks sai Haanja Kool. Juba 2008. aastal oli Ruusmäe koolis (Rogosi mõisakoolis) ainult kuus klassi. 2011. aastal jäi Haanja Kooli Rogosi mõisas olevasse õppekohta järele kolm klassi ja lasteaiarühm. Paari aasta pärast õppis kolmes algklassis kokku neli last, mis tegi Rogosi mõisas tegutsevast koolist Eesti väikseima õpilaste arvuga mõisakooli. 2020. aasta kevadel lõpetas kooliosa Rogosi mõisas tegevuse ja seal on veel ainult üks lasteaiarühm.
Õppeaastast 2024/25 liidetakse kooli lasteaiaosa Rõuge Lasteaiaga ning kooliosa Rõuge Põhikooliga.
Evi Juhkam

Evi Juhkam (17. märts 1932 Harju-Madise – 1. detsember 2023 Tallinn) oli eesti keeleteadlane, murrete koguja ja uurija.
Elukäik.
Evi Juhkam kasvas kuuelapselises peres. Tema ema on pärit Hiiumaalt Pühalepast, isa Harjumaalt Harju-Madise Rannakülast. Isa Theodor Kalve oli talupidaja ja kultuurihuviline, ema Hilda Kalve armastas luuletusi kirjutada. Tänu vanemate kultuurihuvile tekkis huvi murde- ja sõnavara kogumise vastu. 
Evi Juhkam on käinud murdekogumismatkadel, meelispaikadeks on olnud Läänemaa, Pärnumaa ja Loode-Eesti ning ta armastas matkata kas jalgsi või jalgrattaga. 1957. aastal alustas ta murdekogumist Harju-Ristil ja Harju-Madisel. 
Haridus.
Aastatel 1953–1958 õppis ta Tallinna Pedagoogilises Instituudis ning sai keskkooli eesti keele ja kirjanduse õpetaja kutse. 1998. aastal lõpetas Tallinna Pedagoogikaülikooli magistriõppes ja kaitses magistritöö "Eesti-rootsi murdekontaktid". 
Töökohad.
Eesti Keele Instituudi (kuni 1993 Keele ja Kirjanduse Instituut) murdesektoris (2000. aastast eesti murrete ja lähisugukeelte sektor):
Teadustöö.
Tema teadustöö põhisuunad olid leksikograafia; eesti murrete kogumine, uurimine ja publitseerimine; keelekontaktid; eestirootsi murrete kogumine ja uurimine (1998. aastal kaitstud magistritöö "Eesti-rootsi murdekontaktid").
Alates 1963. aastast oli Evi Juhkam Emakeele Seltsi liige ja uurinud eesti ja rootsi keele sarnasust ja keelelaene.
Angelika Mikk

Angelika Mikk (sündinud Tendermann ; 8. september 1973 ) on eesti ooperilaulja ja näitleja. 
Mikk on lõpetanud 2004. aastal Eesti Muusikaakadeemia magistriõppe Nadia Kuremi juures. Ta on täiendanud end laulupedagoogide Ileana Cotrubase (Rumeenia), Judith Beckmanni (USA), Eva Märtsoni (Saksamaa) ja Paolo De Napoli (Itaalia) juures ning professor Hartmut Hölli Liedi meistrikursustel. 2004. aastal osales Angelika X Julián Gayarre lauluvõistlusel Pamplonas (žürii esimees oli José Carreras) Hispaanias, kus ta pääses poolfinaali, ning 2005. aastal Klaudia Taevi nimelise ooperilauljate konkursil Pärnus, kus valiti kuue finalisti hulka. Aastatel 2007–2013 oli Angelika Mikk rahvusooperi Estonia solist. Alates 2013. aastast on ta vabakutseline ooperilaulja. 
Suurvormide solistina on ta laulnud sopranipartiid järgmistes teostes: Mozarti „Missa c-moll“, Schuberti „Missa G-duur“, Carl Orffi „Carmina Burana“ (Birgitta Festival 2005, 2006, 2007, 2008), Urmas Sisaski „Missa nr 2“, Rutteri „Gloria“, Webberi „Reekviem“. Ta on andnud soolokontserte ja esinenud ooperikavadega. Angelika Mikk on teinud koostööd selliste Eesti muusikutega nagu Helin-Mari Arder, Jakko Maltis jt. Koos Jakko Maltisega tegi Mikk aastatel 2015 ja 2016 menuka kontserdisarja. 
Angelika Mikk on esinenud Bulgaarias, Soomes, Lätis, Poolas, Saksamaal ja teinud koostööd paljude tunnustatud dirigentidega, nagu Vello Pähn, Eri Klas, Zhorzh Dimitrov, Arvo Volmer, Risto Joost, Tõnu Kaljuste, Ari Angervo, Andris Veismanis, Anu Tali, Wojciech Michniewski, Paul Mägi, Kiyotaka Teraoka jpt. 
Angelika Mikk on osalenud näitlejana sellistes teleseriaalides nagu „Kättemaksukontor“, „Kelgukoerad“ ja „Tupiktänava mehed“ ning mitmel hooajal ka seriaalis „Pilvede all“ ja “Padjaklubi”.
Isiklikku.
Tema abikaasa on Rahvusooper Estonia turundusjuht Rein Mikk. Neil on tütar Ingel Marlen Mikk (lauljanimi An-Marlen) ja kaks poega Joonas ja Ingmar Mattias.
Rolle.
Angelika Mikk tegi lavadebüüdi 2003. aastal Rahvusooper Estonia laval Julieti rolliga Benjamin Britteni lasteooperis „Väike korstnapühkija“. Tema rollide hulka kuuluvad samuti Sofia Rossini „Sinjoor Bruschinos“, Lucy Gian Carlo Menotti „Telefonis“, Öökuninganna Mozarti „Võluflöödis“, Amina Vincenzo Bellini „La Sonnambulas“, Adina Donizetti „Armujoogis“, Adele Straussi „Nahkhiires“, Elvira Rossini ooperis „Itaallanna Alžiiris“, Clorinda Rossini „Tuhkatriinus“, Roxane Tambergi „Cyrano de Bergeracis“, Frasquita Bizet’ „Carmenis“, Clarice Haydni ooperis „Elu kuu peal“, Pepi Straussi operetis „Viini veri“, Gilda Verdi „Rigolettos“, Jemmy Rossini „Wilhelm Tellis“, Oscar Verdi „Maskiballis“, Ninetta Prokofjevi „Armastuses kolme apelsini vastu“, Lilleneiu Wagneri „Parsifalis“, Susanna Mozarti ooperis"Figaro pulm". 
Tunnustus.
Angelika Mikk oli nomineeritud 2007. aasta Eesti teatri aastaauhinnale muusikalavastuse valdkonnas. Ta on olnud Eesti Rahvuskultuuri Fondi Miliza Korjuse stipendiumi laureaat.
Jana Trink Erakool

Jana Trink erakool on erahuvikool Pärnus aadressil Johann Voldemar Jannseni tänav 7a. Kooli juhataja on Jana Trink.
Kool sai alguse 1991. aastal, kui asutati noorte perspektiivselts "Juku ja Juhan". Alguses olid koolis inglise keele huviringid lastele ja täiskasvanutele, hiljem lisandusid muusikaringid. 15. septembril 1999 sai kool Haridusministeeriumilt esimest korda koolitusloa.
Tänapäeval on lastel, koolinoortel ja täiskasvanutel võimalik omandada teadmisi ja täiendada oma oskusi võõrkeeltes (inglise, saksa, soome, rootsi, norra, vene, eesti, hispaania, itaalia ja prantsuse keel) ja muusikaosakonnas (instrumendiõpe, bändid ja ansamblid, laulustuudiod, solistiõpe ning nooditundmine). Pakutakse ka õpiabi ja konsultatsioone reaal- ja humanitaarainetes.
Konguta kool

Konguta kool on kool Tartu maakonnas Elva vallas Annikoru külas. 
Konguta kool koosneb lasteaia osast ja põhikooli osast, kusjuures põhikoolis õpetatakse lapsi kahes astmes: 1.–3. klass ja 4.–6. klass. Vajadusel moodustatakse liit- ja väikeklasse ning pakutakse tugiteenuseid. Õppetöö toimub eesti keeles. Konguta Kooli direktor on (2025. aasta seisuga) Liina Tamm. 
Kooli vapiloom on viinamäetigu.
Ajalugu.
1850. aastal töötas Konguta vallas 8 kooli. 1976.–1991. aastal ei olnud Konguta vallas ühtegi kooli, lapsed õppisid naabervaldade või Elva linna koolides. 1991. aasta 1. septembril alustati õppetööd 2 õpetaja ja 11 õpilasega lasteaia ruumides. Konguta Algkooli hoone avati 1992. aasta sügisel. Kooli esimeseks juhatajaks sai Vilma Pabbo. 1991.–1995. aastal oli kool viieklassiline, 2000. aasta septembrist kuueklassiline. 2001. aastal lõpetas klassijuhataja Kaie Tali käe all 6- klassilise Konguta Algkooli 1. lend, kus oli 13 õpilast. 1. septembril 2004 alustas tööd Konguta Kool, kui omavahel ühendati lasteaed Punamütsike ja Konguta Algkool. 2021. aastal tähistas kool oma 30.sünnipäeva, avades mälestuspingid kooli rajajatele: Ülo Lepikule ja Vilma Pabbole ning Konguta Kooli sõpradele Rootsi- ja Soomemaalt.
2002 sai koolimaja juurdeehituse näol spordihalli. 2009 rajati kooli mänguväljak “Hansula” ja samast aastast kuulub kool tervist edendavate koolide võrgustikku.
2005 avati koolis kultuurilooklass ja pandi alus kohaliku kultuuripärandi tundmaõppimisele. Klass kannab naha- ja köitekunstnik Eduard Taska nime. 2010 pandi alus robootikaringile ning 2012 alustati programmeerimise algtõdede õpetamist. Konguta Kool oli ProgeTiigri pilootkool. 2011 pandi alus JukuAkadeemiale ja alustati Teaduskonverentside korraldamist, 2013 alustas lasteaias tegevust JukuAkadeemiake. 
Ühiskondlik tegevus.
Konguta Kool on UNESCO ühendkoolide võrgustiku liige (2013), Samsungi Digiakadeemia pilootkool (2014), alustavat õpetajat toetav kool (2016), tiitli “Digiaktiivne kool” kuldtaseme omanik (2016) ja Liikuma kutsuva kooli võrgustiku liige (2017)
Põlva rahvakool

Põlva rahvakool on täiskasvanutele mõeldud õppeasutus Põlvas aadressil Kesk tänav 16. Kooli haldab Jakob Hurda nimeline Põlva Rahvahariduse Selts. 
Kool asutati 1999.
Rewilli huvikool

Rewilli huvikool oli huvikool Tallinnas aadressil Narva maantee 38. Kooli haldas MTÜ Eesti Nukk.
Koolis õpetati muu hulgas mitmesugust käsitööd (nt kudumist, heegeldamist), maalimist.
Kool asutati 2007.
Campitello di Fassa

Campitello di Fassa (ladiini: "Ciampedèl", saksa: "Kampidel im Fasstal") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 70 km Trentost kirdes (maanteed pidi 100 km).
2001. aasta rahvaloenduse andmetel kõneles 625 asukat 732-st (85,4%) emakeelena ladiini keelt.
Geograafia.
Valla pindala on 25,1 km² ja 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 741 inimest.
Campitello di Fassa külgneb järgmiste valdadega: Santa Cristina Gherdëina, Sëlva, Kastelruth, Canazei, Tiers ja Mazzin.
Campodenno vald

Campodenno (ladiini keeles "Ciampdaden", saksa keeles "St. Michael" või "Gampden") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 20 km Trentost loodes. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 1454 inimest ja valla pindala on 25,4 km².
Vallas on järgmised "frazione"-d (alljaotused): Dercolo (Dercol), Lover, Quetta (Chèta) ja Termon.
Campodenno külgneb järgmiste valdadega: Ville d'Anaunia, Denno, Ton, Sporminore ja Spormaggiore.
Canal San Bovo

Canal San Bovo (saksa keeles "Kanal St. Buf") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, umbes 90 km Trentost kirdes. Canal San Bovo on tüüpiline alpiküla; aastatel 1401 kuni 1918 oli see Austria-Ungari valdus.
Saluste

Saluste on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Saluste uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Allikoff, Arrobaum, Arubaum, Bergmann, Blum, Bränningk, Heringas, Hermann, Jürgenson, Jürisson, Kangermann, Kleesman, Kleesmann, Kolk, Korkmann, Lodeson, Märtin, Mathisesen, Mattiisen, Moonap, Neudorf, Osmin, Pedoson, Persmann, Peru, Peterson, Saabas, Saksakulm, Salmann, Sakskulm, Saul, Saviauk, Schäfer, Schäffer, Schmidt, Schönberg, Seelim, Sempelson, Senbusch, Sidron, Siimon, Siimson, Simrod, Simtmann, Simtmann-Sittmann, Sketschuss, Sommer, Sprenk, Stärn, Stern, Stupper, Summer, Teinfeldt, Tumm, Vildo, Vinkel, Zängov ja Zeitung. Jaan Saluste palvel kanti Saluste perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 197 all.
2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli perekonnanimi Saluste 100 mehel ja 122 naisel. Perekonnanimede levikult oli Saluste meeste puhul 816. ja naiste puhul 697. kohal. 2017. aasta 1. jaanuari seisuga oli perekonnanimi Saluste Eestis 104 mehel ja 135 naisel.
Salveste

Salveste on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati salveste uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Sandt. Johannes Salveste palvel kanti Salveste perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 24 all (Siseministeeriumi teadaanne 24. veebruarist 1935).
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Salveste alla viiel mehel ja alla viiel naisel.
Saral

Saral on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Saral (Sarral) on pandud Soontaga mõisas Rõngu kihelkonnas Tartumaal. Nimede eestistamisel määrati Saral uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Bauermann, Steiberg ja Stümper. Karl Sarali palvel kanti Saral perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 311 all (Siseministeeriumi teadaanne 11. veebruarist 1937).
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Saral 19 mehel ja 14 naisel.
Sarand

Sarand on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Sarand uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Saarvelt. Alfred Sarandi palvel kanti Sarand perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 151 all (Siseministeeriumi teadaanne 4. septembrist 1935).
1. jaanuaril 2017 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Sarre

Sarre on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Sarre uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Blumenfeldt ja Blumenvelt. Nikolaus-Amandus Sarre palvel kanti Sarre perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 204 all.
1. jaanuaril 2017 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Selmet

Selmet on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Selmet uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Schmid ja Schmidt. Ants Selmeti palvel kanti Selmet perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 328 all (Siseministeeriumi teadaanne 15. juulist 1937).
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Selmet Eestis 9 mehel ja 14 naisel.
Sihvre

Sihvre on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Sihvre (Shiffre) on pandud Kessulaiul Muhu kihelkonnas Saaremaal. Nimede eestistamisel määrati Sihvre uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Siffer (Tallinnas 1939. aastal). Enn Sihvre palvel kanti Sihvre perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 379 all (Siseministeeriumi teadaanne 7. veebruarist 1939).
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Sihvre Eestis alla viiel mehel ja 5 naisel.
Canazei vald

Canazei (ladiini keeles "Cianacèi", saksa keeles "Kanetschei", "Kanzenei" või "Kanascheid") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes Val di Fassa ülemises osas, umbes 110 km Trentost kirdes. Nimi tuleb ladinakeelsest sõnast "cannicetus" (rootihnik).
Demograafia.
2001. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 1498 asukat 1818-st (82,4%) emakeelena ladiini keelt.
Sport.
Canazei on baasjaam paljudele huvireisidele ja kaljuronimisele Sella, Marmolada ja Sassolungo grupis.
Vald võtab osa jäähoki Serie A-st meeskonnaga HC Fassa, kes mängib Stadio del Ghiaccio Gianmario Scolas. Canazei võõrustas koos Bolzano ja Milanoga 1994. aasta jäähoki maailmameistrivõistlusi.
Canazei on ka traditsiooniline suusakuurort Sella Ronda ringil (42 km suusanõlvu).
Siimre

Siimre on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Siimre uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Siemer, Siimann, Siimer ja Simberg. Harry-Leopold Siimre palvel kanti Siimre perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 296 all.
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Siimre Eestis alla viiel mehel ja 5 naisel.
Punane (perekonnanimi)

Punane on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Punane (Punnane) on pandud Sutlema mõisas Hageri kihelkonnas Harjumaal, Lihula mõisas Lihula kihelkonnas Läänemaal ja Kohala mõisas Rakvere kihelkonnas Virumaal. Nimede eestistamisel määrati Punase-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Lumiste, Pikkmaa ja Tamm.
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Punane Eestis 12 mehel ja 12 naisel.
Leendi

Leendi on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Leendi uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Lenin (Kose vallas 1937. aastal).
1. jaanuaril 2017 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Murdlaine (perekonnanimi)

Murdlaine on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Murdlaine uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Jurtom, Landmann, Martinson, Muddas, Münter ja Pankrot. 
1. jaanuaril 2017 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Bathumi rahvusvaheline lennujaam

Bathumi rahvusvaheline lennujaam (gruusia ბათუმის ალექსანდრე ქართველის სახელობის საერთაშორისო აეროპორტი; IATA: BUS, ICAO: UGSB) on Gruusia rahvusvaheline lennujaam.
Kuressaare Raegalerii

Kuressaare Raegalerii on kunstigalerii Saare maakonnas Kuressaares aadressil Tallinna tänav 2. Galeriid haldab Kuressaare Kultuurivara. Galerii juhataja on Lii Pihl.
Eesti Kultuuriseltside Ühendus

Eesti Kultuuriseltside Ühendus (lühend EKSÜ) on Eesti organisatsioon, mis ühendab Eestis ja välismaal tegutsevaid eesti kultuuriseltse.
Eesti Pensionäride Ühenduste Liit

Eesti Pensionäride Ühenduste Liit (lühendatult EPÜL) on Eesti pensionäre ühendav organisatsioon.
27. septembril 1990 asutati Eesti Pensionäride Ühendus (lühendatult EPÜ). 3. oktoobril 1990 asutati Eesti Pensionäride Liit (lühendatult EPL). 2007 need organisatsioonid ühinesid ja moodustati Eesti Pensionäride Ühenduste Liit.
Eesti Lapitöö Selts

Eesti Lapitöö Selts on Eesti selts, mis ühendab lapitööga kui omapärase käsitöökunstiga tegelevaid inimesi.
Selts asutati 1999.
Seltsi juhatuse esimees on Anni Kreem.
Juhan Kunderi Selts

Juhan Kunderi Selts on Eesti selts, mille eesmärk on tutvustada eesti kirjaniku ja õpetaja Juhan Kunderi ideesid ja pärandit.
Selts on asutatud 1992. aastal.
Aastast 2012 annab selts välja Juhan Kunderi nimelist vaimsuse auhinda.
Järva-Jaani Tuletõrje Selts

Järva-Jaani Tuletõrje Selts on Järva maakonnas Järva vallas Järva-Jaani asulas tuletõrje valdkonnaga tegelev selts.
Selts asutati 1899.
Selts taasasutati 1998.
Seltsil on järgmised allüksused:
Henn Vallimäe

Henn Vallimäe (sündinud 19. aprillil 1955 Tartus) on eesti kergejõustiklane, sporditegelane ja -pedagoog.
Henn Vallimäe lõpetas aastal 1973 Tartu 5. Keskkooli ja aastal 1977 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna, aastatel 1978–1981 oli samas aspirantuuris, edasi läks ta õppima Moskva Oblasti Riiklikusse Kehakultuuriinstituuti ning õppis seal ühe aasta. Kaitses kandidaadiväitekirja teemal „Kõrge klassiga kümnevõistlejate jõu ja vastupidavuse seosed aastases treeningprotsessis“ (1988). Aastal 1989 asus õppima Tartu Ülikooli õigusteaduskonda. 
Aastatel 1977–1989 oli ta Tartu Ülikooli kergejõustikukateedris õppejõud ja treener.
Aastatel 1989–1995 oli Tallinna Tehnikaülikooli dotsent ja lektor. 1996–2000 Kultuuriministeeriumi asekantsler. Ta on elanud ja töötanud nii Tartus, Tallinnas kui ka Pärnus. 2009–2018 töötas Vallimäe Tartu Ülikooli Pärnu Kolledži direktorina. 
Ta tuli teivashüppes 1975. aastal Eesti NSV juunioride meistriks ja sai 1980. aastal Eesti NSV täiskasvanute meistrivõistlustel 3. koha. kergejõustiklane Ta on kogunud kümnevõistluses 7470 punkti.
Sajandi alguses otsustas ta aga võrkpalli kasuks. Ta on olnud Eesti võrkpalliföderatsiooni tegevjuht aastatel 2001–2009. Vallimäe oli Tallinna Spordiliidu asutajaid ja esimees, samuti Ida-Euroopa Võrkpalliassotsiatsiooni peasekretär, SA Eesti Spordikoolituse- ja Teabe nõukogu liige, Eesti Töötukassa nõukogu liige ja paljude muude organisatsioonide rahastaja.
Vallimäe on Eesti Antidopingu ja Spordieetika Sihtasutuse juhatuse liige.
Claudia Lynx

 
Shaghayegh Claudia Lynx (pärsia keeles: شقایق کلدیا لینکس; sündinud 8. juuni 1982) on Iraani fotomodell ja endine poplaulja. Eriti Iraanis ja Lähis-Idas on ta tuntud ja edukas laulja, aga seal kasutab ta pseudonüümi Shaghayegh.
Lynxi vanemad on pärslased. Tema ema suri varsti pärast sünnitust (24-aastaselt). Claudia perekond kolis Norrasse, kui ta oli viieaastane, ja hiljem Ameerika Ühendriikidesse. Tal on vanem vend. 
Kui Lynx oli kolmeaastane, osales ta lastetoidu telereklaamis. 
15-aastaselt modelleeris Claudia eratöötlemisega tegeleva äriühingu Levi Strauss &amp; Co. jaoks. Ta mängis maailmamissi Ameerika populaarses telesaates "The West Wing".
Shaghayegh

Shaghayegh on Claudia Lynxi esimene stuudioalbum. See anti välja 17. august 2003 Taraneh Enterprises Inc plaadifirma poolt. Album jõudis Iraani edetabelis kohale #1, mis tegi temast noorima esikohale tõusnud laulja kolmekümne aasta jooksul. Albumi esimene singel "Oh,Daddy" on Fleetwood Maci 1977. aastal ilmunud laulu kaver. Teiseks singliks sai "Chera Chieh".
Võidula rahvamaja

Võidula rahvamaja on rahvamaja Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas Võidula külas. Rahvamaja juhataja on Lea Toom.
Rahvamaja asub 1872 ehitatud Võidula mõisa hoones. Hoone on arvele võetud kultuurimälestisena.
Võiste rahvamaja

Võiste rahvamaja on rahvamaja Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas Võiste asulas.
Hargla kultuurimaja

Hargla kultuurimaja (ka Hargla maakultuurimaja) on kultuurimaja Valga maakonnas Valga vallas Hargla asulas.
Hellenurme kultuurimaja

Hellenurme kultuurimaja (ka Hellenurme maakultuurimaja) on kultuurimaja Tartu maakonnas Elva vallas Hellenurme külas.
Kultuurimajas tegutseb teiste seas MTÜ Tantsuklubi Mathilde.
Lüllemäe kultuurimaja

Lüllemäe kultuurimaja on kultuurimaja Valga maakonnas Valga vallas Lüllemäe külas. Kultuurimaja juhataja on Ene Kaas.
Riidaja kultuurimaja

Riidaja kultuurimaja on kultuurimaja Valga maakonnas Tõrva vallas Riidaja külas. Kultuurimaja tööd korraldab administraator Anne Jaakson.
Rahvamaja tegutseb endisaegses Riidaja mõisa magasiaidas. See kohandati rahvamajaks 1929.
Tõrva kultuurimaja

Tõrva kultuurimaja on kultuurimaja Valga maakonnas Tõrvas aadressil Männiku tänav 5. Kultuurimaja juhataja on Pille Ilisson. Kultuurimaja haldab ka Tõrva Tantsumäel asuvat vabaõhulava.
Eesti Rahvusraamatukogu seadus

Eesti Rahvusraamatukogu seadus (lühend ERRS) on Eesti Vabariigi seadus, mis võeti vastu 22. veebruaril 2011 ja jõustus 1. aprillil 2011. Seadusega sätestatakse Eesti Rahvusraamatukogu õiguslik seisund, eesmärk, ülesanded, juhtimine, finantseerimine ja haldusjärelevalve tegevuse üle.
Khuthaisi rahvusvaheline lennujaam

Khuthaisi rahvusvaheline lennujaam (gruusia ქუთაისის საერთაშორისო აეროპორტი; IATA: KUT, ICAO: UGKO) on Gruusia rahvusvaheline lennujaam.
Aste klubi

Aste klubi on Saare maakonnas Saaremaa vallas Aste asulas tegutsev klubi. Klubi juhataja on Triino Lest.
Klubi juures tegutsevad teiste seas rahvatantsurühm Aste Antsakad, käsitööring, noorte bändikool, rahvatantsurühm Kaarma Kargus, keraamikaring.
Mimaansa

Mimaansa (sanskriti keeles "mīmām´sā"; uurimine, peegeldus või kriitiline uurimine), tuntud ka kui Pūrva-Mīmāṃsā või Karma-Mīmāṃsā, on üks Hinduismi kuuest klassikalisest ortodokssest süsteemist ehk daršanast, mida peetakse vanimaks. Mimansa õpetus tekkis umbes 3. sajandil e.m.a. ning selle eesmärgiks oli veeda tekstide interpretatsiooni põhimõtete loomine. Hiljem kujunes veedade filosoofiliseks põhjenduseks ja sai vedanta aluseks.
Kool on põhiliselt tuntud oma Veedade tõlgendusel (vt hermeneutika) põhinevatest filosoofilistest teooriatest Dharma'dest. India seaduste tekkimist on see filosoofia tugevalt mõjutanud. Mimansa keskendus veedade kõige varajastematele osadele, Karmakandadele. Teiste nimetustega tuntud ka kui Pūrva-Mīmāṃsā (eelnev uuring) või Karma-Mīmāṃsā (tegevuse uuring). Purva-mimansa või Karma-mimansa on süsteem, mis uurib Veedade käskude loomust. Keskseks mõisteks on dharma – kohustus, mis esineb Veedade tekstides.
Süsteemi varaseim töö Mimansa-sutra on kirjutatud Jaimini (u 4 saj e.m.a) poolt. Kommenteeritud hiljem Shabarasvamini (u 1. saj e.m.a) poolt. Keda interpreteeriti rohkelt järgnevatel sajanditel.
Mimansast lähtuvad kuus õige teadmise vahendit, mida eristab teadmisõpetus (epistemoloogia): Pratyaksa, Anumana, Upamana, Arthapatti, Anupalabdhi ja Sabda. Dharma on eesmärk, mille poole liigutakse ja antud hetkes ei eksisteeri, siis pole ta ka tajutav (pratyaksa). Teadmiste teised viisid: interferents (anumana), analoogia (upamana) ja oletus (arthapatti) sõltuvad otseselt tajust. Kõne ehk sabda on ainsaks otseselt mittetajutavate objektide teadmise viisiks – seega dharmade teadmise viisiks.
Lümanda kultuurimaja

Lümanda kultuurimaja on kultuurimaja Saare maakonnas Saaremaa vallas Lümanda külas. Kultuurimaja juhataja on Ulvi Põld.
Pärsama kultuurimaja

Pärsama kultuurimaja on kultuurimaja Saare maakonnas Saaremaa vallas Pärsama külas. Kultuurimaja juhataja on Aina Tomson.
Kultuurimaja asutati 1927.
Sandla kultuurimaja

Sandla rahvamaja on rahvamaja Saare maakonnas Saaremaa vallas Sandla külas. Rahvamaja juhataja on Annely Õisnurm.
Tali seltsimaja

Tali seltsimaja on kultuurikeskus Pärnu maakonnas Saarde vallas Tali külas.
Seltsimaja asutati 1905.
Vihtra külakeskus

Vihtra külakeskus on kultuurikeskus Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas Vihtra külas. Külakeskuse administraator on Reelika Arumäe.
Külakeskus avati 2009.
Ahtme klubi

Ahtme klubi on Ahtme linnaosas Kohtla-Järvel Ida-Viru maakonnas aadressil Mardi tänav 5 tegutsev klubi.
Klubi asutati nime all "Gornjak". Aastani 1993 oli klubi omanik Eesti Põlevkivi. 1. veebruaril 1993 hakkas klubi haldama kohalik omavalitsus ja klubi nimetati ümber Ahtme klubiks.
Narva kultuurimaja Rugodiv

Narva kultuurimaja Rugodiv on Ida-Viru maakonnas Narvas aadressil Puškini tänav 8 asuv kultuurimaja. Kultuurimaja juhataja on Jelena Kaljadina.
Oru Klubi

Oru klubi on Ida-Viru maakonnas Kohtla-Järvel aadressil Vikerkaare tänav 2 tegutsev klubi. Klubi direktori kohusetäitja on Stanislav Bet.
Püssi kultuurimaja

Püssi kultuurimaja on kultuurimaja Ida-Viru maakonnas Püssis aadressil Kooli tänav 5. Kultuurimaja juhataja on Tiit Aruvee.
Uus Eesti (1930)

Uus Eesti (kuni 29. augustini 1931 Tallinna Teataja; alates 5. septembrist 1931 Uus Eesti) oli 6. septembrist 1930 kuni 27. septembrini 1933 Tallinnas ilmunud ajaleht, kaupmeeste ja töösturite häälekandja.