tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vivaldi (brauser)

Vivaldi on priivaraline platvormideülene veebibrauser. Sellel on sisseehitatud e-posti klient ning seda arendab Norra ettevõte Vivaldi Technologies, mille kaasasutaja Jon Stephenson von Tetzchner pani alguse ka tarkvaratootjale Opera Software, mille toodete hulka kuulub Opera veebilehitseja.
Kuigi Vivaldi on mõeldud kõigile kasutajatele, kasutavad seda pigem tehnikateadlikumad inimesed ning Opera brauseri muudatustega rahulolematud ekskliendid. Vivaldi üks eesmärkidest on pakkuda endise Opera brauseri sarnast kasutajakogemust.
Veebruaris 2024 kasutas Vivaldit üle 2,9 miljoni inimese. See on Manjaro Cinnamoni sisseehitatud veebibrauser.&lt;ref&gt;&lt;/ref
Charli XCX

Charlotte Emma Aitchison (sündinud 2. augustil 1992), esinejanimega Charli XCX, on Suurbritannia laulja ja laulukirjutaja.
Ta sündis Cambridge'is ja kasvas üles Essexis; tema ema sündis Ugandas gudžarati päritolu peres ja isa on šotlane. 2008. aastal hakkas Charli XCX postitama oma laule Myspace'i ning esinema reividel. 2010. aastal kirjutas ta alla lepingule Asylum plaadifirmaga ning avaldas mitmeid singleid ja "mixtape"'e samuti ka oma esimese albumi "14".
2012. aastal tegi Charli XCX kaasa Icona Pop laulul "I Love It", mis oli üle maailma edukas. Järgmisel aastal avaldas Charli XCX debüütstuudioalbumi "True Romance", mida kriitikud kiitsid, kuid oodatud publikumenu jäi saabumata. 2014. aastal laulis ta Iggy Azalea singlil "Fancy", mis on üks aegade suurema läbimüügiga singleid ning oli nomineeritud kahele Grammy auhinnale. Samal aastal avaldas Charli XCX soolosingli "Boom Clap" filmist "Süü on tähtedel", mis jõudis edetabeli Billboard Hot 100 esikümnesse. Tema teisel albumil "Sucker" olid ka edukad singlid "Break the Rules" ja "Doing It".
Kolmanda albumi tegemise ajal ilmusid EP "Vroom Vroom" (2016) ning "mixtape"'id "Number 1 Angel" ja "Pop 2" (mõlemad 2017). Kriitikud kiitsid tema kolmandat ja neljandat albumit "Charli" (2019) ja "How I'm Feeling Now" (2020). Viies album "Crash" (2022) jõudis edetabelite tippu Austraalias, Iirimaal ja Suurbritannias ning esikümnesse Uus-Meremaal ja Ameerika Ühendriikides. 2023. aastal avaldas ta singli "Speed Drive" filmi "Barbie" heliribalt. Tema kuues album "Brat" (2024) on kriitikute poolt kõrgeimalt hinnatud 2024. aasta album, see jõudis 12 riigis edetabelite esikümnesse.
Lisaks sooloprojektidele on Charli XCX kirjutanud laule teiste hulgas Iggy Azaleale, Selena Gomezile, Blondie'le, Camila Cabellole ja Shawn Mendesile.
British racing green

British racing green (BRG) on tumeroheline värvitoon, mis meenutab kuuserohelist, mirdirohelist või RAL 6005 samblarohelist ja mis esmakordselt oli Suurbritannias võidusõiduautode värvina kasutusel 1903. aastal Iirimaal Gordon Bennetti karikavõistlusel. Nimetus ei tähista üht kindlat värvitooni, vaid pigem sügav-tumeroheliste toonide värvivahemikku.
Pale Moon

Pale Moon on priivaraline ja avatud lähtekoodiga veebibrauser. See on MPL-2.0 litsentsi all ning rõhub kasutajapoolsele kohandamisele. Ametlikult on see saadaval operatsioonisüsteemidele Microsoft Windows, FreeBSD, macOS ja Linux. Pale Moon arendati välja Firefoxist.
2024. aasta Wayanadi maalihked

2024. aasta 30. juulil toimus Indias Kerala osariigis Wayanadi ringkonnas mitu maalihet, mille tagajärjel hukkus vähemalt 420 inimest.
Schliengeni lahing

Schliengeni lahing oli 24. oktoobril 1796 Esimese koalitsiooni sõja Reini sõjakäigu ajal aset leidnud lahing ertshertsog Karli (Habsburgid/Austria) ja Jean Moreau (Prantsusmaa) vägede vahel. Lahing toimus tänapäeva Baden-Württembergi liidumaal Schliengeni küla ümber ja lõppes Habsburgide võiduga.
Eellugu.
1796. aasta augustis-septembris saavutas ertshertsog Karl võidud Jean-Babtiste Jourdani armee üle, pärast mida liikus ta oma armeega Lõuna-Saksamaale, kus astus Moreau vastu. 18. septembril hõivas Franz Petrasch Kehli ning takistas Moreau taganemisteed üle Reini jõe.
19. oktoobril kohtusid osapooled Emmendingeni lahingus, kust Karl võitjana välja tuli. Moreau taganes ligi 50 km edela pool asuva Schliengeni küla juurde, kus moodustas uue kaitseliini. Parem tiib Pierre Marie Barthélemy Ferino juhatusel paiknes Kanderni ja Sitzenkirchi külade ümber. Vasak tiib Louis Desaix all võttis positsioonid üles Steinstadti juures. Armee tsenter hõivas Schliengeni küla. Tervet rinnet toestas ka Kanderi jõgi. Moreau paigutas enda vägede ette ka väiksema jalaväeüksuse.
Karl otsustas rünnata Moreau paremat tiiba. Ta jaotas oma armee nelja kolonni. Emigreerunud Condé prints Louis Josephi Prantsuse korpus hoidis koos Karl Aloys zu Fürstenbergi vägedega kinni Prantsuse vasakut tiiba. Kolmas kolonn Maximilian Anton Karl Baillet de Latouri juhatusel ning neljas kolonn Friedrich Joseph von Nauendorfi juhatusel ründasid Prantsuse paremat tiiba. Nauendorf jagas oma kolonni võiksemateks salkadeks ning ründas Kanderni mitmelt poolt.
Lahing.
Austria paremal tiival korraldas Louis Josephi pojapoeg Enghieni hertsog täägirünnaku Steinstadti vastu. Hertsogi sõdurid hoidsid raske pommitamise all küla päeva lõpuni. Nii Louis Joseph, Louis Antoine kui ka Berry hertsog Charles Ferdinand oleksid kahurikuulist surma saanud. Fürstenbergi kolonn hõivas Schliengeni ees künka, mida ta samuti päeva lõpuni hoidis.
Latouri kolonn marssis ööl enne 24. oktoobrit Feldbergi alla, seal jagas ta oma väed kaheks. Parempoolne salk ründas Ferino vägesid 6 km kirde pool. Vasakpoolne salk hõivas Egenneni ja Eckenheimi.
Nauendorfi kolonn marssis samuti terve öö ning peale Felbergi jõudmist liikus ta 6 km ida pool asuva Bürgelni lossi juurde. Edasi pöras Nauendorf läände, kuigi tema vägede liikumist raskendas mudane pinnas. Kell 14 asus Nauendorf Kanderni ja Sitzenkirchi juures rünnakule. Tema ja Ferino sõdurite vahel puhkes välja verine võitlus. Ferino sõdurite võitlus avaldas Moreaule väga muljet. Lõpuks hõivas Nauendorfi Kanderni ning teavitas sellest Latouri. Lahingu lõpetas tugev vihmasadu. Karl asus järgmise päeva võitlusteks ettevalmistusi tegema, kuid Moreau, nähes enda positsiooni lootusetust, taganes samal ööl Hüningenini. 3. novembril ületasid Moreau väed Reini ning naasid Prantsusmaa territooriumile.
Kaotused.
Ertshertsog Karli armeest osales lahingus umbes 24 000 meest. Võitluses hukkus surnute ja haavatutena ligi 800 meest. Moreaul oli 32 000 meest, kuid kaotas 1200 meest.
Viimane aadress

"Viimane aadress" (vene keeles "Последний адрес") on suuremahuline avalik mälestusprojekt, mille eesmärk on jäädvustada Nõukogude võimude poolt toime pandud poliitiliste repressioonide tagajärjel hukkunud süütute inimeste mälestus. 
Selle põhimõte on "Üks nimi, üks elu, üks märk". Projekti raames paigaldatakse väike, peopesa suurune, minimalistlik ristkülikukujuline metallist mälestusmärk majale, mis sai riikliku omavoli ohvri viimaseks eluaegseks aadressiks. See kannab mõrvatud isiku nime, sünniaastat, elukutset, arreteerimise ja surma kuupäeva ning rehabiliteerimise aastat. Tahvli vasakul küljel on ruudukujuline auk, mis meenutab kaardilt kadunud fotot. Paljude selliste personaalsete mälestusmärkide kogum moodustab "võrgustiku" mälestusmärk, mis on laiali eri linnades üle maailma.
"Viimane aadress" on täielikult kodanikualgatus ja mälestuspraktika. Selle peamine põhimõte on, et algatus iga tahvli paigaldamiseks (nagu ka selle eest tasumine) pärineb ühelt konkreetselt inimeselt, kes soovis austada teise konkreetse, poliitiliste repressioonide tagajärjel surnud inimese mälestust. See võib olla ohvri sugulane või lähedane sõber, ohvri viimaseks aadressiks saanud maja elanik või mõni muu isik, kes pidas sellist sammu enda jaoks oluliseks.
Projekti peamine teabeallikas poliitiliste repressioonide ohvrite kohta on Memoriali poolt alates 1990. aastatest kogutud mitme miljoni nime andmebaas. "Viimane aadress" on selle virtuaalse nimekirja tegelik füüsiline kehastus. See projekt, mis on inspireeritud sarnasest Saksa mälestusmärgist ("Stumbling Stones"), käivitati 2014. aastal. 2023. aastaks oli kümnetes linnades asuvatele majadele paigaldatud üle 1500 mälestussildi. Alates 2017. aastast hakkas projekt Venemaast kaugemale laienema ja sai rahvusvaheliseks: selle märke hakati paigaldama Tšehhi Vabariigis, Ukrainas, Moldovas, Gruusias, Saksamaal ja Prantsusmaal. Samas märgivad autorid ja uurijad, et "Viimse aadressi" eesmärk ei ole miljonite märkide paigaldamine "igale majale", vaid algatuse tulemusena tekkivad mälestus ja mõtisklus.
Xerocomellus porosporus

Xerocomellus porosporus on puravikulaadsete seltsi puravikuliste sugukonda kuuluv liik seeni. Varem arvati see sametpuraviku perekonda.
Rida (matemaatika)

Rida (inglise keeles "series") on matemaatikas avaldis, mis on esitatud loenduva hulga liidetavate ehk rea liikmete summana.
formula_1
Nelja jõe purskkaev

Nelja jõe purskkaev (itaalia keeles "Fontana dei Quattro Fiumi") on purskkaev Navona väljakul Roomas Itaalias. See valmis Gian Lorenzo Bernini projekti järgi aastatel 1648–1651 paavst Innocentius X-le, kelle perekonna residentsi, Pamphili palee ees purskkaev asub. Lisaks asub väljakul Sant'Agnese in Agone kirik, mille sponsor paavst oli.
Felukk

Felukk on peamiselt Vahemerel kasutatav kahemastiline rannasõidupurjekas. Malta ja Tuneesia lähistel on felukid tavaliselt ühemastilised. Samas Egiptuses, Iraagis, Sudaanis – eriti Niilusel ja Punasel merel – kasutatakse nii ühe kui kahe ladinapurjega felukke.
Tavalisele felukile mahub kümme reisijat ning meeskonda kuulub kaks või kolm inimest.
Betaania

Betaania (kreeka keeles Βηθανία; vanasüüria keeles ܒܝܬ ܥܢܝܐ, "Bēṯ ʿAnyā"; Palestiina araabia keeles Al-‘Ayzarīyah (Laatsaruse paik)) on linn Jeruusalemma kubernerkonnas Palestiinas, piirneb Jordani Läänekaldal asuva Ida-Jeruusalemmaga. Nimi Al-‘Ayzarīyah viitab Uue testamendi Laatsarusele Betaaniast, kes Johannese evangeeliumi järgi selles linnas Jeesuse käe läbi surnust tõusis. Linnas asub Laatsaruse haud, mis on palverännusihtkoht.
Betaania linn asub Oliivimäe kagunõlval, Jeruusalemmast ligi 3 km kaugusel. Palestiina Statistikaameti andmetel elab linna 22 928 inimest, mis tähendab, et see on pärast Ida-Jeruusalemma Jeruusalemma kubernerkonna suuruselt teine linn. Kuna Iisrael annekteeris 1967. aastal Ida-Jeruusalemma, on Betaania "de facto" kubernerkonna suurim linn.
Taaniel

Taaniel (piibliaramea ja heebrea keeles דָּנִיֵּאל, "Dānīyyēʾl", "Jumal On Mu Kohtumõistja"; kreeka keeles Δανιήλ, "Daniḗl"; araabia keeles دانيال, "Dāniyāl") on Vana testamendi Taanieli raamatu peategelane. Piibli järgi oli ta vaga juudi nooruk Jeruusalemmast, kelle Paabeli kuningas Nebukadnetsar II vangistas. Kuigi mõned konservatiivsemad teadlased usuvad, et Taaniel oli reaalne inimene ning tema raamat pandi kirja 6. sajandil eKr, siis üldiselt ollakse arvamusel, et tema raamat on allegooria 2. sajandil eKr võimul olnud helleni kuninga Antiokhos IV Epifanese võimuajale.
Taanieli haua asukoht ei ole kindel, sellele pretendeerivad kuus linna. Kuulsaim neist on Susa (tänapäeva Šuš Iraani lõunaosas). Ta ei ole judaismi prohvet, kuid on laialdaselt austatud. Ta on ristiusu prohvet ning kuigi teda Koraanis ei mainita, ka islami prohvet.
Medvedkovo kalmistu

Medvedkovo kalmistu (vene keeles Медведковское кладбище) on kalmistu Moskvas Kirderingkonnas Lõuna-Medvedkovo munitsipaalringkonnas (linnarajoonis) aadressil Zapovednaja ulitsa 7a. 
Medvedkovo kalmistu pindala on 1,23 hektarit.
Kalmistu on saanud alguse omaaegse Medvedkovo küla kalmistust. 1635. aastal ehitati kalmistu kõrvale kirik. Seoses halduspiiride muutmisega on Medvedkovo kalmistu alates 1960. aastast Moskva linna koosseisus.
Vešnjaki kalmistu

Vešnjaki kalmistu (vene keeles Вешняковское кладбище) on kalmistu Moskvas Idaringkonnas Vešnjaki rajoonis (munitsipaalringkonnas) aadressil ulitsa Junosti 17.
Kalmistu pindala on 1,5 hektarit.
Vešnjaki kalmistu on rajatud 1650. aastal. Kalmistu on saanud nime omaaegse Vešnjaki küla järgi. Kalmistu kõrval asub aastatel 1644–1646 ehitatud Vešnjaki Jumalaema Uinumise kirik. Vešnjaki kalmistul asub usu, rahva, tsaari ja isamaa eest hukkunud sõdurite mälestuseks püstitatud vanaaegne puurist.
Moskva linna piires on Vešnjaki kalmistu alates 1960. aastast.
Propositsiooniline hoiak

Propositsiooniline hoiak (inglise keeles "propositional attitude", saksa keeles "propositionale Einstellung") on kognitiivne või emotsionaalne suhtumine mingisse propositsioonisse. 
Propositsioonilise hoiaku omistust väljendatakse tavaliselt et-lausega, milles kasutatakse tegusõnu "teadma", "uskuma", "kartma", "lootma" jne, nagu näiteks:
Ants teab, et homme paistab päike.
Mari kardab, et homme sajab.
Propositsioonilise hoiaku (PH) struktuuri kirjeldab valem
(PH) A φ, et "p", milles
A tähistab isikut, kellel on propositsiooni suhtes hoiak;
φ on tegusõna, mis näitab hoiaku tüüpi;
"p" tähistab propositsiooni, mis võib olla tõene või väär.
Samblikuroheline

Samblikuroheline (prantsuse keeles "vert lichen", inglise keeles "lichen green") on üks rohelistest värvitoonidest, salvei- või seladonrohelisega sarnanev hele tuhm hallikasroheline värvus. Kasutatakse harva, eelkõige moe kontekstis tekstiilide värvuse kirjeldamiseks.
Variatsioonid.
Samblikuroheline on samblarohelisest heledam, külmema tooniga ja hallikam. Prantsuskeelsete värvinimetuste portaal pourpre.com annab samblikurohelise ("vert lichen") vasteks hallikasroheliste toonivahemiku .
Portaali code-couleur.com järgi on samblikuroheline heleroheline .
Pantone värvivaliku toon 15-5812 "Lichen" on peaaegu sinakasroheline .
DMC tikkimisniitide valikus on värvus hallikasroheline .
Şəki khaanipalee

Şəki khaanipalee (aserbaidžaani keeles "Şəki xanlarının sarayı") on 18. sajandi arhitektuurimälestis Aserbaidžaanis Şəki linnas.
Palee ehitati 1797. aastal Şəki khaanide suveresidentsiks. See on tuntud rikkalike seinamaalingute, peenelt nikerdatud puidutöö ja värvilise klaasmosaiigi ehk şəbəkə poolest. Hoone on täielikult ehitatud ilma naelte ja liimita, kasutades üksnes traditsioonilisi ühendustehnikaid. Palee paikneb ajaloolises khaanide kindlusekompleksis, mis on osaliselt säilinud.
Koos Şəki vanalinna vanima osa Yuxarı Başiga on khaanipalee kantud UNESCO maailmapärandi nimistusse (alates 2019. aastast), olles üks silmapaistvamaid Aserbaidžaani kultuuripärandi näiteid.
August 2024

August 2024, kroonika.
2024. aasta algas neljapäeval ja lõppes 31 ööpäeva hiljem pühapäeval.
Panaceae

Panaceae on klassi "Agaricomycetes" torikulaadsete seltsi kuuluv seente sugukond.
Panus

Panus on klassi "Agaricomycetes" torikulaadsete seltsi kuuluv seente perekond.
Kasemütsak

Kasemütsak ("Panus conchatus"), varem kase-hammaslehik, on klassi "Agaricomycetes" torikulaadsete seltsi kuuluv seente liik.
FC Roskilde

FC Roskilde (taanikeelse täisnimega "Football Club Roskilde", lühemalt "FC Roskilde"; ka "FCR") on Taanis Roskilde linnas tegutsev jalgpalliklubi. Klubi mängib Roskilde Idrætspark, nimetatakse ka "Ørnereden" (Kotkapesa)
Klubi asutati 1. juuli 2004 pealisehitusena Roskilde Boldklub af 1906, Svogerslev Boldklubi ja Himmelev-Veddelev Boldklubi jalgpalliosakonna vahel.
2023. aastast on klubi peatreener Mikkel Thygesen.
Stoltevoet

Stoltevoet (ka Stolzenfues, Stoltevoot, Stoltefut) oli tuntud Tallinna raehärrade ja vaimulikesuguvõsa
Goethe Instituudi asukohtade loend

See nimekiri annab ülevaate Goethe Instituudi asukohtadest maailmas. Nimekirjas kajastuvad ka Goethe keskused, mis on Saksa kultuuriasutused, millel on ametlikud koostöölepingud Goethe Instituudiga ja mis pakuvad mõningaid Goethe Instituudi teenuseid.
Aleida Assmann

Aleida Assmann (neiupõlvenimega Aleida Bornkamm; sündinud 22. märtsil 1947) on saksa kultuuriteadlane, kultuurimälu uurija ja Konstanzi Ülikooli anglistika emeriitprofessor.
Haridus ja teadustööd.
Aleida Assmann õppis Heidelbergi ja Tübingeni ülikoolis inglise keelt ja egüptoloogiat. 1993. aastal nimetati ta Konstanzi Ülikooli inglise keele ja üldkirjanduse õppetooli juhataja ametikohale. Ta on töötanud külalisprofessorina Ameerika Ühendriikides ja Viinis. Assmann on avaldanud hulgaliselt teadustöid, mis käsitlevad inglise kirjandust, lugemisajalugu ning kultuurimälu. Lisaks on ta kirjutanud teemadel, mis käsitlevad aega, unustamist ja mäletamist.
Tunnustus.
2017: Balzani preemia (koos Jan Assmanniga) 
Teoseid.
Eesti keeles.
Aleida Assmanni teos "Mineviku pikk vari. Mäletamiskultuur ja ajaloopoliitika" ilmus eesti keeles aastal 2024, mille tõlkis saksa keelest Mari Tarvas. Saatesõna kirjutasid Aija Sakova ja Maarja Kaaristo. Raamat ilmus Tallinna Ülikooli Kirjastuse sarjas "Bibliotheca Controversiarum".
Isiklikku.
Aleida Assmanni abikaasa oli saksa egüptoloog Jan Assmann. Aleida Assmann on viiele lapse  (Vincent 1976, David 1978, Marlene ja Valerie 1981, Corinna 1983) ema.
Ayden Owens-Delerme

Ayden Owens-Delerme (sündinud 28. mail 2000 Pittsburghis) on Puerto Rico kümnevõistleja. Rahvusvahelistel võistlustel esindab ta 2018. aastast Puerto Ricot emapoolse perekonna soovil. 
Õpingud.
Ayden Owens-Delerme on lõpetanud 2021. aastal Michigani Ülikooli biomeditsiinitehnika bakalaureusekraadiga. Seejärel asus õppima Arkansase Ülikooli, kus lõpetas 2023. aastal Waltoni ärikolledži Master of Business Administration Program õpingud. 
Sportlikud tulemused.
Ta on tulnud Birminghamis (Alabama) 2022. aastal NCAA üliõpilaste sisemeistrivõistlustel seitsmevõistluses võitjaks tulemusega 6211 punkti. Sama aasta juunis võitis ta Eugene'is NCAA meistrivõistluste kümnevõistluse, saades punktisummaks 8457 punkti.
2022. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Eugene'is saavutas ta kümnevõistluses Kevin Mayeri, Pierce LePage ja Zachery Ziemeki järel neljanda koha 8532 punktiga. Owens-Delerme oli tulemusega 8281 punkti Kesk-Ameerika ja Kariibi mere mängude kümnevõistluse võija 2023. aastal. Samal aastal tuli ta ka NCAA üliõpilaste sisemeistriks 4x400 meetri teatejooksus ja teisele kohale seitsmevõistluses (6518 punkti). 
2023. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Budapestis ei ületanud Ayden Owens-Delerme teivashüppes algkõrgust, kui oli kogunud seitsme alaga 6148 punkti ning oli 6. kohal. Seejärel ta katkestas võistluse. 
2024. aasta aprillis USA-s Walnutis toimunud kümnevõistlusel saavutas Owens-Delerme maailma hooaja tippmarki tähistava 8732 punktiga esikoha (10,31 - 7.77 - 16.26 - 1.98 - 47,23 - 13,73 - 46.00 - 5.10 - 59.28 - 4.45,59). Tulemus oli ühtlasi uus Puerto Rico rekord.
Novaci

Novaci on linn Rumeenias Gorji maakonnas. Linn asub ajaloolises Olteenia piirkonnas Gilorti jõe ääres.
Linna haldusalasse kuulub neli küla: Bercești, Hirișești, Pociovaliștea ja Sitești.
Küla on esmamainitud 1504. aastal. Linnaks sai Novaci 2. juunil 1968. aastal.
Pexte Paxter

Pexte Paxter (sündinud 21. aprillil 1975) on Soome muusik, helilooja, punkar ja anarhist. 
Ta on tuntud punkrokkansamblitest Kaaos, The Flowers of Romance, The Blubberheads, Kohu-63, Suruaika ja The Wild Cats. Tema loominguline panus ja muusikaline kogemus on aidanud kujundada nende bändide omanäolist kõla ning toonud neile tunnustust nii kodumaal kui ka rahvusvaheliselt. 
Noorpõlv ja karjäär.
Pexte Paxter sündis ja kasvas üles Soomes. Varases nooruses hakkas ta huvi tundma punkroki vastu ja õppis mängima mitut pilli. Ta mängis algul kohalikes bändides. Hiljem on ta juba nimekamate bändidega andnud mitmeid meeldejäävaid kontserte, sealhulgas tuntud punkklubis Vastavirta-Klubi Tamperes, mis on tunnustatud alternatiivmuusika austajate seas. 
Muusikaprojektid ja bändid.
Pexte Paxter on kuulunud ansamblitesse Kaaos, The Flowers of the Universe, Anti-Kontrol, Vennaskond ja Kiljumekanismi 
Diskograafia ja väljaanded.
Pexte Paxter on osalenud mitme albumite ja EP-de loomisel, mis on saanud tunnustust ja tähelepanu muusikakriitikute ja fännide seas. Mõned olulisemad väljaanded, kus ta on kaasa löönud, on järgmised: 
Isiklikku.
Pexte Paxter on tuntud oma tagasihoidliku ja privaatsust hindava iseloomu poolest. Ta eelistab hoida oma isiklikku elu avalikkusest eemal ja keskendub pigem oma muusikalisele loomingule. Vaatamata sellele on ta inspireerinud paljusid noori muusikuid ja fänne, kes hindavad tema panust punkmuusikasse. 
Loomingu näide.
ANARKIA 
[Intro] 
G D C G
[Verse 1] 
 G 
 Tänään me juhlimme vapauden juhlaa, 
 D 
 Ei rajoja, ei sääntöjä, ei kahleita, 
 C 
 Anarkia elää, se meidän sydämissä palaa, 
 G 
 Kaikki yhdessä, ei koskaan enää yksin.
[Chorus] 
 G 
 Anarkia, meillä on voimaa, 
 D 
 Rakastaa ja elää ilman pelkoa, 
 C 
 Yhdessä me muutetaan maailmaa, 
 G 
 Anarkia, se on meidän vapautta.
[Bridge] 
 C 
 Kaikki yhdessä, yksi voima, 
 G 
 Yhteisö, rakkaus, ei hierarkiaa, 
 D 
 Me rakennetaan uusi maailma, 
 G 
 Anarkia elää, se meidän sydämissä palaa.
[Verse 2] 
 Kapitalismin murskaus, se alkaa tänään, 
 Ihmisten vapaus on se, mitä halutaan, 
 Solidaarisuus, ei valtaa eikä rahaa, 
 Anarkia elää, se meidän unelmissa kasvaa.
[Chorus] 
[Bridge] 
[Chorus] 
[Outro] 
 G 
 Anarkia elää, se on meidän voimaa, 
 D 
 Ei rajoja, ei sääntöjä, ei kahleita, 
 C 
 Yhdessä me muutetaan maailmaa, 
 G 
 Anarkia, se on meidän vapautta.
"Pexte Paxter Kaaos-yhtyeelle, 2001"
Cehu Silvaniei

Cehu Silvaniei (ungari keeles "Szilágycseh", saksa keeles "Bömischdorf") on linn Rumeenias Sălaji maakonnas. Linn asub ajaloolises Krisaania piirkonnas, Zalăust ligikaudu 26 km põhjakirdes.
Linna haldusalasse kuulub neli küla: Horoatu Cehului ("Oláhhorvát"), Motiș ("Mutos"), Nadiș ("Szilágynádasd") ja Ulciug ("Völcsök").
Kindlust on esmamainitud 1319. aastal ("Castrum Cheevar"). Asulat on esmamainitud 1405. aastal ("Csehy"). 1670. aastal laastasid türklased Cehu Silvanieid. Linnaks sai Cehu Silvaniei 17. veebruaril 1968.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Cehu Silvaniei elanikest ungarlasi 45,85%, rumeenlasi 43,07%, mustlasi 4,98% ja teistest rahvustest inimesi ja neid, kel rahvus teadmata 6,11%.
Fort Bragg

Fort Bragg (aastatel 2023–2025 kandis nime Fort Liberty) on Ameerika Ühendriikide sõjaväebaas Põhja-Carolinas.
Nimi.
Algne nimi oli Camp Bragg, kuid 1922. aastasl sai nimeks Fort Bragg. Nimi tulenes Konföderatsiooni kindral Braxton Braggi nimest.
George Floydi surm kutsus esile mitmeid proteste ja nii otsustati 2023. aastal võtta sõjaväebaasi uue nimena kasutusele Fort Liberty, et vältida Konföderatsiooni sõdurite nimesid. 2025. aastal taastati senine nimi, kuid nime aluseks võeti teise maailmasõja langevarjur Roland Bragg.
Pluragrotta

 
Pluragrotta on üleujutunud maa-alune koobastik, mis paikneb Rana vallas Norras. Hea läbipaistvusega üsnagi külm vesi on graniidist aluspinnases uuristunud pae pooridesse ja marmorist moodustitesse otse Plura jõest.
Ülevaade.
1960. aastail paisutati Skandinaavia mäestikus Plurdaleni orus asuvat Kallvatneti järve, sellega seoses muutus võimalikuks koopasukeldumine. Läbimatud on enamik üpris kitsastest koopakäikudest, mida on kokku ligi 200. Sealsed rahnud, liivad ja setted arvatakse pärinevat sub- ja periglatsiaalsusest.
1980. aastal sukeldusid nendesse esimestena Svein Grundstrøm ja Bjørn Fagertun. Uuringuid viidi algselt läbi Bergeni Ülikoolist. Avastusretki on hiljem korraldanud kaks sukeldumisorganisatsiooni. Norsk Teknisk Dykkekrets sooritas esmased mõõdistamised, Reel Action Diving on tööd jätkanud aastast 2002. Laskuda saab laiematesse käikudesse, mis ulatuvad sügavusse vähemalt 135 m.
Soomlastest on saanud üks peamisi sukeldujate sihtrühmi. 2013. aastal leidsid nad ühenduse kahe sissepääsu vahel. Plurast on võimalik välja jõuda õhuga täitunud kuiva koopasse nimega Steinugleflåget. Tõus viimase peamisesse tiiki eeldab vertikaalset lõpp-pingutust umbes sadakonnal meetril. Kogu ligikaudu 3 km pikkune teekond on raskelt läbitav ja nõuab asjatundlikkust, retk kestab umbes viis tundi. Sukeldumisi saab ette võtta olenemata aastaajast, küll on talvel vajalik lõhkuda avaus jõge katvasse jäässe.
Fauna.
Koobastiku vees ei teatud elavat kalasid, siiski on neid ülesvõtetele väga harva jäädvustatud. Sissepääsukäikudes võib kohata aga väiksemaid lülijalgseid.
Maailmarekord.
10. augustil 2019 abiellusid koobastikus soomlane Jani Santala ja norralanna Ina Traelnes. Guinnessi rekordite raamatusse läks see kirja kui "enima osavõtuga sukeldumist nõudva veesulus laulatusena".
Sinaia

Sinaia on linn Rumeenias Prahova maakonnas. Linn asub ajaloolises Munteenia piirkonnas Prahova jõe orus.
Sinaia on mägikuurort ja talispordikeskus.
Asula kujunes aastatel 1690–1695 rajatud Sinaia kloostri ümber. Linnaks sai Sinaia 1880. aastal.
Kuningas Carol I alustas 1873. aastal Sinaiasse Peleși lossi ehitamist. Loss avati 1883. aastal. Peleși loss oli kuni 1947. aastani Rumeenia kuningate suveresidents.
Aina Getagazova

Ayna Getagazova (vene keeles: Айна Магомедовна Гетагазова, inguši keeles: Ӏайнаъ Гетагазова";" sündinud 13. detsember 1984 Vladikavkazis) on Venemaa laulja, helilooja, saatejuht ja "Мял" heategevusfondi hoolekogu liige.Ta on Tšetšeeni Vabariigi rahvakunstnik ja Inguššia rahvakunstnik (2020). Tema repertuaari kuuluvad sellised kuulsad laulud nagu “Фаьра хьазильг”, “Ала сога”, “БӀаьсти яьлча” ja “Хоза йоӀ”.
Zulfugarovi ehitatud mollakhana

Zülfüqarovi mollakhana on ajalooline elamu Aserbaidžaani Şəki linnas, Yuxarı Başı riiklikus ajaloo-arhitektuuri kaitsealal. Hoone ehitas 1888. aastal kaupmees Hacı Məhəmməd Zülfüqar oğlu.
Ajalugu.
Zülfüqarovi mollakhana ehitati 1888. aastal Şəki tuntud kaupmehe Hacı Məhəmməd Zülfüqar oğli poolt. Ehitis oli peamiselt elamu, kuid samal ajal tegutses seal ka mollakhana ehk islamikool. Selles õpetasid oma aja tuntud usuõpetajad ning seal said hariduse teoloogia ja õiguse alal paljud õpilased.
Nõukogude võimu ajal hoone natsionaliseeriti ja muudeti elamuks, mida see pikka aega ka oli. 1990ndatel, pärast Aserbaidžaani iseseisvumist, tagastati hoone eravaldusse.
Arhitektuur.
Zülfüqarovi mollakhana on ehitatud Şəki arhitektuurikooli traditsioonilises stiilis. Kahekorruseline hoone on koos hooviga 685,6 ruutmeetri suurune.
Asukoht.
Mollakhana asub Şəki linna südames, Yuxarı Başı riikliku ajaloo-arhitektuuri kaitseala territooriumil. Hoone paikneb linna ajaloolistes linnaosades, Aşağı Başis, ja rikastab koos ümbritsevate ajalooliste ehitistega linna arhitektuurilist ansamblit.
Planeering.
Hoone planeering on lihtne ja funktsionaalne. Esimesel korrusel asusid eluruumid, teisel korrusel aga mollakhana jaoks mõeldud ruumid.
Fassaad.
Hoone fassaad on rikkalikult kaunistatud Şəki šebake-võrede ja nikerdatud ornamentidega. Puitverandad ja -aknad annavad hoonele erilise võlu. Fassaadil kasutatud ornamentika peegeldab nii religioosseid kui ka ilmalikke motiive, mis on seotud hoone kahese funktsiooniga – elamu ja koolina.
Interjöör.
Hoone sisekujundus on samuti kujundatud Şəki arhitektuurikooli traditsioonilises stiilis. Toad on avarad ja valgusküllased. Laed on puidust, seinad lubjatud. Mõnes toas on säilinud seinamaalid ja -ornamendid.
Kultuuripärand.
Zülfüqarovi mollakhana on osa Aserbaidžaani kultuuripärandist ja seda kaitseb riik. Hoone kanti 2001. aastal riikliku tähtsusega kinnisvarakultuurimälestiste nimekirja.
Sirje Simson

Sirje Simson (sünniperenimega Tohver; 24. august 1947 Tallinn – 29. jaanuar 2015 Soodla küla, Anija vald) oli eesti kunstiajaloolane ja muinsuskaitsja.
Haridus.
Ta lõpetas 1975. aastal Leningradis Ilja Repini nimelises Maali-, Skulptuuri- ja Arhitektuuriinstituudi kunstiteaduse erialal.
Töökäik.
Aastatel 1970–1981 oli ta Eesti NSV Riiklikus Kunstimuuseumis teadur ja näituste organisaator.
Aastatel 1981–1993 töötas ta Kultuuriministeeriumi muuseumide ja kultuurimälestiste teaduslik-metoodilises nõukogus kunstimälestiste sektoris, töö põhisisu oli pühakodade kunstivarade kirjeldamine ja dokumenteerimine. 1993–1996 oli ta kooliõpetaja.
Aastatel 1995–2002 EELK konsistooriumi arhivaar ja EELK Usuteaduse Instituudi kunstiajaloo õppejõud.
Looming.
Koostas Muinsuskaitseameti ja Tallinna Kultuuriväärtuste Ameti tellimusel kirikutele ja kogudustele kultuurimälestiste riiklikusse registrisse kantud kunstivarade kohta kaitsekohustuse teatisi, osales Vabariigi Valitsuse ja Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku (EELK) ühiskomisjoni kultuuriväärtuste alamkomisjoni töös, pidas kirikukunsti tutvustavaid loenguid ning juhtis ekskursioone pühakodades ja kalmistutel.
Ta töötas alates 1997. aastast koos kirikuõpetaja Harri Reinuga Ruhnu koguduse ja kirikute ainesega ning Ruhnu puukiriku juubelitrükise ettevalmistamisega (jäi ilmumata), milleks kogus ainest ka Läti muuseumidest ja arhiividest (Ruhnu Kuramaa-perioodi kohta).
Tema eestvedamisel ilmus 16 aastat järjest seinakalender „Eestimaa kirikud“:
Isiklikku.
Tema abikaasa aastatel 1971–1975 oli maalikunstnik Kaljo Simson.
Vișeu de Sus

Vișeu de Sus (saksa keeles "Oberwischau", ungari keeles "Felsővisó") on linn Rumeenias Maramureși maakonnas. Linn asub ajaloolises Marmaatia piirkonnas.
Linna haldusalasse kuulub üks küla: Vișeu de Mijloc ("Középvisó").
Asulat on esmamainitud 1385. aastal. 1770. aastatel saabus piirkonda saksa asunikke.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Vișeu de Susi elanikest rumeenlasi 84,96%, sakslasi 4,03%, ungarlasi 2,57% ja teistest rahvustest inimesi 0,95%. Rahvus oli teadmata 7,47%-l elanikest.
Must riisikas

Must riisikas ("Lactarius lignyotus") on pilvikuliste sugukonda riisika perekonda kuuluv seeneliik. 
Seen on söödav värskelt.
Paldiski Bolševik

Paldiski Bolševik (Палдиский большевик) oli 1941. aastal Paldiskis ilmunud EK(b)P Paldiski linnakomitee häälekandja.
Ajaleht ilmus kaks korda nädalas 13. maist kuni 3. juulini, kokku 15 numbrit. Trükiarv oli 1540, üksiknumbri hind 10 kopikat. Toimetaja oli V. A. Fomitšev.
Nõukogude Vimpel

Nõukogude Vimpel oli 1941. aastal Tartus ilmunud Peipsi Laevanduse Valitsuse ja Poliitilise Osakonna häälekandja.
16. mail 1941 ilmus üks nummerdamata väljaanne 400 eksemplaris, mida levitati tasuta. Toimetaja oli Vassili Jeferjev.
Petserskaja Pravda

Petserskaja Pravda (vene Петсерская правда) oli venekeelne ajaleht, mis ilmus 1941. aastal Petseris, EK(b)P Petseri maakonnakomitee häälekandja.
5. aprillist kuni 5. juulini 1941 ilmus kaks korda nädalas, kokku 25 numbrit üksiknumbri hinnaga 10 kopikat. Toimetuse kolleegiumisse kuulusid M. I. Pliss, N. M. Kostina ja K. J. Seinas.
Teras (ajaleht)

Teras oli 1940. aastal Tapal ilmunud 1. diviisi häälekandja.
Ajalehe ilmumise alguse ja numbrite üldarvu kohta puuduvad andmed. Rahvusraamatukogus säilitatakse ajalehe 2. numbri defektset eksemplari 10. septembrist 1940, mille trükiarv oli 600 ja mida levitati ilma hinnata. Peatoimetaja oli H. Kängsepp, toimetajad P. Kippus ning F. Rannaste.
Võit (ajaleht)

Võit oli 1951–1953 Varstus Antsla rajoonis ilmunud Varstu masina-traktorijaama poliitosakonna häälekandja.
Ajaleht ilmus kaks korda nädalas 1. novembrist 1951 kuni 27. detsembrini 1953, kokku 3 aastakäiku. Ajaleht oli 2-leheküljeline, trükiarvuga 600 eksemplari (1953), üksiknumbri hinnaga 10 kopikat. Toimetajad olid M. Kons (1951–1953) ja M. Luik. Ajaleht on digiteeritud.
Stahhaanovlik Töö

Stahhaanovlik Töö oli 1951–1953 Antsla rajoonis ilmunud Pikajärve masina-traktorijaama poliitosakonna häälekandja.
Ajaleht ilmus 11. aprillist 1951 kuni 25. detsembrini 1953 2 korda nädalas, kokku 3 aastakäiku 700 eksemplaris, üksiknumbri hinnaga 10 kopikat. Toimetajad olid R. Tõnts (1951–1953) ja A. Ermel. Ajaleht on digiteeritud.
Sama pealkirja kandis aastail 1951–1955 ka Kiviõli rajooni ajaleht, hilisem Töö Lipp.
Nguyễn Văn Hùng

Nguyễn Văn Hùng (hiina kiri: 阮文雄; pinyin: Ruǎn Wénxióng; sündinud 1958) on Vietnami Austraalia katoliku preester ja inimõiguste aktivist Taiwanis. Ameerika Ühendriikide välisministeerium tunnustas teda kui "kangelast, kes tegutseb tänapäeva orjuse lõpetamise nimel".
Varajane elu.
Nguyễn Văn Hùng kasvas üles madalama keskklassi peres väljaspool Bình Tuy provintsi Lõuna-Vietnamis, kus oli kaks venda ja viis õde. Tema isa oli kalur, kuid suri pärast pikka võitlust haigusega, mistõttu tema ema, usklik katoliiklane, kelle juured on riigi põhjaosas, sai pere peamiseks toitjaks. Nguyễn Văn Hùng ise järgis oma ema usku.
Ta lahkus Vietnamist 1979. aastal ülerahvastatud paadiga; päästeti Norra laevalt kõigest 36 tunni pärast ja viidi Jaapanisse. Ta liitus sinna saabudes St. Columbani Misjoniühinguga.
Ta elas Jaapanis kolm aastat, õppis ja töötas enda ülalpidamiseks mitmesugustel töökohtadel, sealhulgas maanteede remondimehe, terasetehase töölise ja hauakaevajana. Esmakordselt tuli ta Taiwanile 1988. aastal misjonärina, misjärel läks ta Austraaliasse Uus-Lõuna-Walesi osariiki Sydneysse seminari õppima. Ta pühitseti 1991. aastal ja naasis järgmisel aastal (1992) Taiwani.
Töö Taiwanis.
Nguyễn Văn Hùng asutas 2004. aastal Taoyuani maakonnas (praegu Taoyuani linn) Vietnami võõrtööliste ja pruutide büroo, et pakkuda Taiwanis Vietnami immigrantidele abi. Vietnami Ameerika raadiojaam Little Saigon Radio ja teised aitasid tal rentida gümnaasiumi teist korrust; kaks seitsekümmend ruutjalga tuba pakuvad magamisruumi, samas kui kaks teist on kasutusel kontoriruumidena. Nad pakuvad mandariini tunde, tuba ja toitlustamist ning õigusabi.
Nguyễn Văn Hùngi paljastamine välismaiste tööliste ja pruutide vastu suunatud väärkohtlemise kohta viis USA välisministeeriumi loetellu Taiwani teise tasandi piirkonnana selliste riikide kõrval nagu Kambodža, kuna nad ei teinud jõupingutusi inimkaubanduse vastu võitlemisel, mis osutus rahvusvaheliseks piinlikuks. saare valitsus. Tema töö on muutnud ta ka Taiwanis hirmutamise sihtmärgiks.
Paragymnopus

Paragymnopus on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv perekond seeni.
Maris Leemets

Maris Leemets (sündinud 3. jaanuaril 1978 Rakveres) on eesti majandustegelane ja külaeluedendaja.
Ta on lõpetanud Rakvere Gümnaasiumi 1996. aastal , Tartu Ülikooli majandusteaduskonna 2001. aastal ja Illinoisi Ülikooli magistriõppe ("University of Illinois") 2020. aastal. Juba ülikooli ajal alustas tööd Eesti Pangas, kus töötab ka täna. 
Aastatel 2007–2009 töötas Maris Leemets Rahvusvahelises Valuutafondis (IMF) Põhja- ja Baltimaid esindava direktori nõunikuna ja 2011. aastal Euroopa Keskpangas ökonomistina.
Kogukondlik tegevus.
Maris Leemets on MTÜ Teenuse Naiste Ühendus liige alates 2020. aastast. 
Septembris 2021 valiti ta Teenuse, Luiste ja Urevere küla külavanemaks. 
SA Kodanikuühiskonna Sihtkapital määras talle 2022. aastaks kogukonna eestvedaja stipendiumi. Selle raames taasliitus Teenuse kogukond Naabrivalvega ja koostati küladele kriisiplaan, mis sai Siseministeeriumi siseturvalisuse vabatahtlike tunnustuse – Parim Naabrivalve 2022. 
2023. aastal ilmus aja- ja kodulooraamat "Jõeäärsed jutud. Teenuse, Luiste, Tolli ja Urevere talude ja perede lood läbi aegade". Raamatu koostas Maris Leemets, raamatu väljaandja oli MTÜ Teenuse Naiste Ühendus ja kirjastajaks Rajakaar OÜ. 2023. aastal pälvis raamat tunnustuskonkursil auhinna "Raplamaa Aasta Tegu 2023". Raamatu koostamise eest määras Kultuurkapitali Raplamaa ekspertgrupp Maris Leemetsale aastapreemia. 
2024. aastal oli Maris Leemets Maalehe ja Coopi korraldatud konkursi "Kogukonna hing 2024" nominentide hulgas ja tunnistati Raplamaa 2024. aasta Sädeinimeseks.
Kollektiivne Töö (Kingissepa ajaleht)

Kollektiivne Töö oli aastail 1951–1953 Kuressaares (alates 15. maist 1952 Kingissepas) ilmunud Saare traktorijaama poliitosakonna häälekandja.
Ajalehte ilmus 4. aprillist 1951 kuni 26. detsembrini 1953 kolm aastakäiku, sagedusega kaks korda nädalas. Trükiarv oli 800 eksemplari (1953), üksiknumbri hind 10 kopikat. Toimetaja oli L. Riis (1951–1953) ja Aleksander Koel.
Nico González

Nicolás González Iglesias (sündinud 3. jaanuaril 2002 A Coruñas) on Hispaania jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Portugali kõrgliigaklubis FC Porto.
Ta alustas jalgpallitreeninguid kodulinnaklubis Atlético Coruña Montañeros CF. 2013. aastal liitus ta FC Barcelona noortesüsteemiga. 2019. aasta mais debüteeris ta Barcelona reservmeeskonnas Hispaania tugevuselt kolmandas liigas. Hispaania kõrgliigas debüteeris ta 15. augustil 2022 hooaja avamängus Real Sociedadi vastu, kui sekkus mängu Sergio Busquetsi asemele. Hispaania kõrgliigas lõi ta esimese värava 12. detsembril 2021 mängus Osasuna vastu. Hooajal 2022/23 oli González Barcelonast laenul Hispaania kõrgliigaklubis Valencia.
2023. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu FC Portoga.
Alates 2018. aastast on González mänginud Hispaania noortekoondistes.
Gonçalo Inácio

Gonçalo Bernardo Inácio (sündinud 25. augustil 2001 Almadas) on Portugali jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Portugali kõrgliigaklubis Lissaboni Sporting.
Ta alustas jalgpallitreeninguid kodulinnaklubis Almada Atlético Clube. Lapsena mängis ta jalgpalli sageli ka tänavatel. 2012. aastal liitus ta Sportingu noorteakadeemiaga. Sportinguga sõlmis ta esimese profilepingu 2018. aasta jaanuaris. Sportingu meeskonnas debüteeris Inácio 4. oktoobril 2020 mängus Portimonense vastu, kui sekkus mängu teisel poolajal Zouhair Feddali asemele. Portugali kõrgliigas lõi ta esimese värava 20. märtsil 2021 mängus Vitória de Guimarãesi vastu. Hooaegadel 2020/21 ja 2023/24 on Inácio tulnud Sportinguga Portugali meistriks. Hooajal 2023/24 valiti ta lisaks liigahooaja sümboolsesse koosseisu.
Aastatel 2017–2022 mängis Inácio Portugali noortekoondistes. Portugali jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 23. märtsil 2023 EM-i valikmängus Liechtensteini vastu. Koondisekarjääri kaks esimest väravat lõi ta 11. septembril 2023 EM-i valikmängus Luksemburgi vastu, kelle Portugal alistas tulemusega 9:0. kuulus Portugali koondisse 2024. aasta Euroopa meistrivõistlustel, kus ta pääses platsile esimeses alagrupimängus Tšehhi ja viimases alagrupimängus Gruusia vastu.
Apollo (perekonnanimi)

Apollo on perekonnanimi.
Eestis on perekonnanime Apollo pandud Kärevere mõisavallas Türi kihelkonnas Järvamaal. Seisuga 1. jaanuaril 2024 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5. Tuntud isikutest on seda perekonnanime kandnud Antonina Apollo (1909–1993), eesti esperantist ja bahaist.
Charles III kuningliku perekonna orden

Charles III kuningliku perekonna orden (The Royal Family Order of Charles III) on Briti kuningliku perekonna naisliikmeile annetatav orden. 
Ordenimärk on vasakul õlal kahvatusinisel lindil kantav briljantidega ääristatud ja kroonitud ovaalne Charles III miniatuurportree. Erinevalt senistest kuningliku perekonna ordenitest pole portree maalitud naturaalsele elevandiluule, vaid selle sünteetilisele jäljendusele polümiinile. Lindi kahvatusinine värv on sama George V kuningliku perekonna ordeniga, mida kandis Charles III ema Elizabeth II. 
Ordenit on seni kandnud viis naist: kuninganna Camilla (alates 25. juunist 2024), kuninga õde printsess Anne, kuninga vennanaine Edinburghi hertsoginna Sophie ja kuninga nõo abikaasa Gloucesteri hertsoginna Birgitte (kõik alates detsembrist 2024) ning kuninga minia Walesi printsess Catherine Middleton (alates juulist 2025).
Ermin Bičakčić

Ermin Bičakčić (sündinud 24. jaanuaril 1990 Zvornikis) on Bosnia ja Hertsegoviina jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Saksamaa esiliigaklubis Eintracht Braunschweig ja Bosnia ja Hertsegoviina jalgpallikoondises.
Bosnia sõja puhkedes põgenes ta koos perekonnaga Saksamaale. Saksamaal on mänginud ka kogu klubikarjääri. 2005. aastal liitus ta VfB Stuttgarti noorteakadeemiaga. Stuttgardi põhimeeskonnas debüteeris ta Saksamaa kõrgliigas 2010. aasta detsembris. Aastatel 2009–2011 mängis ta enamasti Stuttgardi reservmeeskonnas Saksamaa tugevuselt kolmandas liigas.
2012. aasta jaanuaris liitus ta esmakordselt Eintracht Braunschweigiga. 2013. aastal tõusis ta klubiga Saksamaa esiliigast Bundesligasse, kus Bičakčić mängis Braunschweigiga ühe hooaja. Braunschweig jäi hooajal 2013/14 Saksamaa kõrgliigas 18. kohale ja langes tagasi esiliigasse. Ainsa värava lõi Bičakčić sel hooajal Saksamaa kõrgliigas 8. märtsil 2014 oma eelmise koduklubi Stuttgardi vastu.
Aastatel 2014–2023 kuulus Bičakčić Saksamaa kõrgliigaklubi TSG Hoffenheimi ridadesse.
2023. aasta oktoobris naasis Bičakčić Braunschweigi. 
2008. aastal mängis Bičakčić ühel korral Saksamaa kuni 18-aastaste koondises. Aasta hiljem debüteeris Bičakčić Bosnia ja Hertsegoviina kuni 19-aastaste koondises. Bosnia ja Hertsegoviina jalgpallikoondises tegi Bičakčić debüüdi 14. augustil 2013 sõprusmängus USA vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta kolmandas koondisemängus 10. septembril 2013 MM-i valikmängus Slovakkia vastu. Bičakčić kuulus Bosnia ja Hertsegoviina koondisse 2014. aasta maailmameistrivõistlustel.
Vladimir Jarovoi

Vladimir Jarovoi (vene keeles Владимир Иванович Яровой; sündinud 1941) on endine Eesti NSV tööstusjuht ja riigitegelane.
Jarovoi on lõpetanud Leningradi mehaanikainstituudi ning NSV Liidu Rahvamajanduse Akadeemia.
Ta oli NLKP liige. 1989. aastal valiti Jarovoi NSV Liidu Rahvasaadikute Kongressi liikmeks.
Jarovoi oli Dvigateli direktor 1986–1991. 
1991. aasta augustiputši käigus saadeti Eestisse 76. kaardiväe õhudessantdiviisi 234. õhudessantpolk Pihkvast, mis jõudis 20. augustil Tallinna. Soomusmasinate kolonni üks pataljon paigutati Dvigateli territooriumile.
Putšijärgselt vallandati Jarovoi Eesti valitsuse otsusega Dvigateli direktori kohalt ning tema tegevuse suhtes augustiputši ajal algatati kriminaalasi.
Gherla

Gherla (varasem nimi Armenopolis, ungari keeles "Szamosújvár", "Örményváros", saksa keeles "Neuschloss", "Armenierstadt", armeenia keeles Հայաքաղաք "Hayakaghak") on linn Rumeenias Cluji maakonnas. Linn asub ajaloolises Transilvaania piirkonnas Someșul Mici jõe ääres.
Linna haldusalasse kuulub kolm küla: Băița ("Kérő"), Hășdate (Szamoshesdát) and Silivaș (Vizszilvás).
Asulat on esmamainitud 1291. aastal. Tänapäevase Gherla asutasid armeenia ümberasujad 18. sajandi alguses.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Gherla elanikest rumeenlasi 72,53%, ungarlasi 13,13%, mustlasi 2,82% ja teistest rahvustest inimesi 0,51%. Rahvus oli teadmata 11,01%-l elanikest.
Jõeäärsed jutud

2023. aastal ilmus aja- ja kodulooraamat "Jõeäärsed jutud. Teenuse, Luiste, Tolli ja Urevere talude ja perede lood läbi aegade", mis kajastab tänase Raplamaa Märjamaa valla külade lugusid. Raamatu väljaandja oli MTÜ Teenuse Naiste Ühendus, koostaja Maris Leemets ja kirjastajaks Rajakaar OÜ. Kaane kujundas Brita Urva, raamatu toimetajateks olid Armar Paidla ja Kaja Paidla. 
Raamatu väljaandmist toetasid kohaliku kogukonna liikmed, MTÜ Teenuse Naiste Ühendus, Märjamaa vald ja Kultuurkapitali Raplamaa ekspertgrupp. 
2023. aastal pälvis raamat tunnustuskonkursil "Raplamaa Aasta Tegu 2023" tiitli. Raamatu koostamise eest määras Kultuurkapitali Raplamaa ekspertgrupp Maris Leemetsale aastapreemia. 
Raamatu tiraaž oli 500 eksemplari ja seda saab laenutada Eesti Rahvusraamatukogust ja Märjamaa valla avalikest raamatukogudest. Raamatut saab soetada MTÜ Teenuse Naiste Ühenduse kaudu.
Kalaan (perekond)

Kalaan ("Enhydra") on perekond sugukonnast kärplased. Perekonna autor on John Fleming (1828). 
Perekonna ainus liik on kalaan ("Enhydra lutris)". Sinna kuulub ka kaks väljasurnud liiki.
Brad

Brad (ungari keeles "Brád", saksa keeles "Tannenhof") on linn Rumeenias Hunedoara maakonnas. Linn asub ajaloolises Transilvaania piirkonnas, Devast ligikaudu 32 km põhjas.
Linna haldusalasse kuulub viis küla: Mesteacăn ("Mesztákon"), Potingani ("Pottingány"), Ruda-Brad ("Ruda"), Țărățel ("Cerecel") ja Valea Bradului ("Vályabrád").
Asulat on esmamainitud 1445. aastal. 1. aprillil 1927 sai Brad linnaõigused, kuid kaotas need 1. jaanuaril 1930. Brad sai linnaõigused tagasi 1. aprillil 1941. Varem tegeldi Bradis kulla kaevandamisega. 1898. aastal ehitati Bradi maagitöötlemistehas, mis oli Austria-Ungari suurim. Kullakaevandamine lõpetati 2006. aastal. Linnas asub kullamuuseum.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Bradi elanikest rumeenlasi 87,27%, mustlasi 1,94% ja teistest rahvustest inimesi 0,88%. Rahvus oli teadmata 9,91%-l elanikest.
Tumehunt

Tumehunt ("Canis rufus") on liik koerlaste sugukonnast.
Tumehunt on kasvult hallhundi ja koioti vahepealne. Tumehunt on tuntud punaka kasuka poolest. Tumehunt elab USA kaguosas ja kuulub kriitiliselt ohustatud liikide hulka.
Etioopia hunt

Etioopia hunt ehk mägikoer ("Canis simensis") on liik koerlaste sugukonnast. Etioopia hunt kuulub kriitiliselt ohustatud liikide hulka. 
Seda liiki on alles veel umbes 500 isendit.
Birka Gotland

Birka Gotland (varem "Birka Stockholm" ja "Birka Paradise") on Viking Line'i ja Gotlandsbolageti ristluslaev, mis sõidab liinidel Stockholm–Maarianhamina–Visby ja Stockholm–Maarianhamina. Aastatel 2006–2020 on Birka korraldanud Stockholmist suviti mitmeid pikemaid kruiise.
Laev on maitsekalt sisustatud ja meenutab peale suuruse Kariibi mere ristluslaeva. Muuhulgas on laeval aastaringsed päikese- ja ujumisvõimalused. Laev oli algselt mõeldud ainult kruiisilaevaks, mistõttu ei ole sellel autotekki.
Gotlandsbolaget omandas Birka Stockholmi 2023. aastal Rederiaktiebolaget Eckerölt umbes 38 miljoni euro eest. Laev hakkab sõitma Stockholmi, Mariehamni ja Visby vahel. Viking Line teatas 2023. aasta augustis Birka Stockholmi 50% omandamisest 19 miljoni euro eest.
Sibyllenorti loss

Sibyllenorti loss oli suur lossikompleks samanimelises kohas Alam-Sileesias, tänapäeva Szczodres, 12 km Wrocławist kirdes.
See kuulus Oelsi hertsogitele ja oli hiljem Saksi kuningate eraomand. Loss hävis Teise maailmasõja käigus, tänapäeval on alles osade hoonete varemed ja metsistunud lossipark.
Ajalugu.
Alates 1592. aastast kuulusid hilisemas lossi asukohas olevad Neudorfi ja Rastelwitzi külad Gaffronide perele. 1685. aastal müüs vürst Balthasar Wilhelm von Gaffron maad hertsog Christian Ulrich von Württemberg-Oelsile, kes selle oma teise naise Sibylle Maria von Sachsen-Merseburgi auks Sibyllenortiks nimetas. 1692. aastal valmis 13 aakri suurune, prantsuse stiilis aiaga suveresidents. 1712. aastal kinkis Christian Ulrichi poeg Karl Friedrich lossi oma naisele, Sibylle Charlotte Julianele. Nende järeltulijaid loss eriti ei huvitanud, alles 1792. aastal tegi järgmine omanik hertsog Friedrich August seal remonti ning rajas juurdeehitusi, sh lisati hoonele tornid. 1851–1867 aastatel ehitati loss taas ümber ning lisati inglise stiilis park.
Pärast viimase Oelsi hertsogi, Wilhelm von Braunschweig-Lüneburgi surma läks loss tema vennapojale, Saksi kuningas Albertile, kes seda suveresidentsina kasutas. 1902. aastal suri ta seal pärast rasket haigust. Troonist loobumise järel sai lossist Friedrich August III alaline elukoht ning 1932. aastal suri ka tema seal. Tema poeg Friedrich Christian ei suutnud lossi üleval pidada ning müüs suure osa selle interjörist oksjonil maha, lossi raamatukogu annetati Breslau Ülikoolile.
Alates 1939. aastast kasutati kopleksi Luftwaffe baasina, 1945. aastal lasti see Punaarmee lähenedes Wehrmachti poolt õhku. Poola Rahvavabariik kasutas hoone allesjäänud osi Riikliku Julgeolekuteenistuse majutamiseks, pärast suurt remonti 1977–1980 aastatel kasutati seda treeningkeskusena. Ülejäänud varemed lammutati, osa kividest kasutati Varssavi ülesehitamiseks. Tänapäeval on alles osa idatiivast, osa teatrist, pargiväravad ja pargivahi majake. Park koos hoonetega on eraomand.
Venemaa Valitsuse juures asuv Rahvamajanduse Akadeemia

Venemaa Valitsuse juures asuv Rahvamajanduse Akadeemia (vene keeles Академия народного хозяйства при Правительстве Российской Федерации) oli 1977-2010 tegutsenud kõrgkool Venemaal Moskvas.
1970. aastal loodi NSV Liidu Ministrite Nõukogu teaduse ja tehnika riikliku komitee juures Rahvamajanduse juhtimise instituut, mille peamiseks ülesandeks oli riiklike ettevõtete juhtivtöötajate kvalifikatsiooni tõstmine. 1977. aastal muudeti instituut NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuvaks Rahvamajanduse Akadeemiaks.
Raivo Johanson

Raivo Johanson (7. oktoober 1953 Käina – 2. september 2003 Tallinn) oli eesti jalgrattur, treener ja sporditegelane.
Elulugu.
Ta lõpetas 1971. aastal Tallinna 2. Keskkooli, hakkas sportima 1964. aastal Tallinnas majavalitsuse spordiringis Visadus. 
Johanson tuli Tallinna koolinoorte meistriks jäähokis, alustas jalgrattatreeninguid aastal 1968 Kalevis Rein Nõu juhendamisel, sai 1970 sotsialismimaade olümpialootuste võistlustel 80 km meeskonnasõidus 3. koha, tuli 1969–1970 maanteesõidus Eesti juunioride meistriks ja 3-kordseks koolinoorte meistriks.
Johanson töötas aastatel 1971–1985 treenerina Kalevi jalgrattaspordikoolis, Tööjõureservides ja Tallinna Spordiinternaatkoolis, oli 1986–1993 jalgrattaspordikooli asedirektor ja direktor. Ta tegutses ka kohtunikuna (1979. aastast üleliiduline kategooria), oli 1982. aastast Rahvusvahelise Jalgrattaspordiliidu (UCI) rahvuskomissar, tegutses Eesti Jalgrattaspordi Föderatsiooni presiidiumis, oli 1982–1983 kohtunike kolleegiumi esimees, 1978–1979 ja 1995–2003 Jalgrattaspordiliidu tehnilise komisjoni liige ning Kehakultuuri, Spordilehe ja spordiaastaraamatute (1986, 1993) kaastööline.
Isiklikku.
Tema poeg on jalgrattur Oliver Johanson.