tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kohtla raudteejaam

Kohtla raudteejaam on raudteejaam Ida-Virumaal Jõhvi vallas Kohtla-Nõmmel, laiarööpmelise Tallinna–Narva raudtee ääres. Reisirongid Kohtlas ei peatu. 
Jaamas võib toimuda kaupade rongidele ning neilt maha laadimine.
Kohtla jaamas asub kokku 10 rööpapaari ja 30 pööret, lisaks suundub jaama kummastki otsast kaks tööstusraudteed Kohtla-Järve suunal, millest üks kuulub AS Viru Keemia Grupile ja teine AS Nitrofertile.
Kohtla naaberjaam Tallinna suunal on Püssi ja Narva suunal Jõhvi raudteejaam.
Perroonid.
Kohtla raudteejaamas asub üks madal perroon pikkusega 330 m, mida enam ei kasutata. Kuni 2014. aasta lõpuni oli avatud lühike, 550 mm kõrgune ja 35 m pikkune ajutine puidust ooteplatvorm.
Ajalugu.
Kohtla raudteejaam rajati aastal 1876.
Lisaks Tallinna–Narva raudteele kulgeb Kohtla jaamast kaks haruraudteed Kohtla-Järvele ning ümberkaudsetesse tööstuspiirkondadesse, mida kasutatakse suurel määral põlevkivi saaduste veoks.
Jaamahoone.
Esimene jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi analoogselt Kehra, Lehtse ja Auvere jaamahoonetega. Teises maailmasõjas hoone hävis ja selle asemele ehitati 1948. aastal uus stalinistlikus stiilis kivist jaamahoone (analoogne Viljandi jaamahoonega), mis lammutati 2005. aastal.
Reisirongiliiklus.
Kohtla raudteejaamas peatusid Elroni reisirongid liinil Tallinn–Narva. 
Alates 16. detsembrist 2014 peatuvad reisirongid Kohtla asemel 1,5 km läänes Kohtla-Nõmme raudteepeatuses.
Jõhvi raudteejaam

Jõhvi raudteejaam on raudteejaam Ida-Virumaal Jõhvis.
Läbi Jõhvi kulgeb alates 1870. aastast laiarööpmeline Tallinna–Narva raudtee. 
Jaamas peatuvad Elroni reisirongid liinil Tallinn–Narva. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine.
Perroonid.
Jõhvi raudteejaamas asusid kaks madalat perrooni pikkusega 165 m ja 400 m. Perroonid lammutati seoses uue kaasaegse ooteplatvormi ehitamisega. 
2014. aastal valmis Jõhvis uus 550 mm kõrgune ja 150 m pikkune raudteedevaheline ooteplatvorm.
Ajalugu.
Praeguse Jõhvi raudteejaama asukohale rajati peatus ühes puidust ootepaviljoniga 1929. aastal. Peatuse esialgseks nimeks sai Jõhvi alev. 
1936. aastaks oli praegusest Jõhvist saanud täiemõõtmeline raudteejaam, ühes kõrvalteede, ladude ning jaamahoonega. Samal aastal anti jaamale nimeks Jõhvi. Varem Jõhvi nime kandnud jaam nimetati ümber Toila jaamaks (vt Toila raudteejaam).
Juunis 1941 ja märtsis 1949 küüditati läbi Jõhvi raudteejaama NSV Liidu sisemaale Siberisse Eestimaa elanikke.
Lisaks Tallinna–Narva raudteele kulgeb Jõhvi jaamast ka haruraudtee Ahtmesse ja sealt edasi erinevatesse tööstuspiirkondadesse (vt Enefit Kaevandused).
Jõhvi naaberjaam Tallinna suunal on Kohtla (kus alates 2014. aastast reisirongid ei peatu) ja Narva suunal Oru raudteejaam.
Jaamahoone.
Algselt täitis jaamahoone ülesannet puidust ootepaviljon, mis rajati 1929. aastal.
Jõhvi esimene jaamahoone ehitati 1936. aastal eriprojekti järgi. Hoone oli esinduslik ning seda kutsuti rahvasuus presidendi- või Pätsu jaamaks, sest Toila-Oru lossi sõitnud president Konstantin Pätsi ja tema külaliste jaoks olid seal kaks eraldi ruumi.
19. septembril 1944 lasid taganevad sakslased hoone õhku.
1940. aastate teisel poolel täitis ajutiselt jaamahoone rolli askeetlik viilkatusega puitehitis.
1951. aastal valmis uus, tüüpprojekti järgi rõhutatult klassitsismipärane stalinistlik ühekorruseline kivihoone, mis praegu seisab tühjalt ja on halvas seisukorras. Hoone arhitektuuris on esile toodud pseudoklassitsistlikud detailid nagu kolmnurkfrontoon keskrisaliidi kohal, pilastrid, sümmeetrilisus jne. 
Hoone keskkorpuses paiknes suur ootesaal ning selle külgedel väike ootesaal ja baariruum (vastavalt ida ja lääne pool). Põhjapoolse peasissepääsu ning ootesaali vahel asus kitsas tsoon, mis jaotus keskse eeskoja ning seda ääristavate kassaruumide vahel. Ida- ja läänepoolsetes väiksemates hoonetiibades asunud ruumid olid mõeldud raudteetöötajatele. Hoone on identne Jõgeva jaamahoonega ja oli kasutuses tõenäoliselt kuni 2000. aastate alguseni.
2013. aastal avaldas hoone omanik AS Eesti Raudtee soovi ehitis lammutada.
2021. aastal ostis Jõhvi vald vaksalihoone 17 000 euro eest, tänu millele renoveeriti 2022. aasta algul hoone katus ja fassaad.
Reisirongiliiklus.
Jõhvis peatuvad Elroni idasuunalised reisirongid liinil Tallinn–Narva.
Lisaks peatub jaamas Go Raili Tallinna–Moskva rong, varem peatus ka eraldiseisvalt tegutsenud Tallinna–Peterburi rong.
Oru raudteejaam

Oru raudteejaam on raudteejaam Ida-Virumaal Kohtla-Järve Oru linnaosas.
Perroonid.
Oru raudteejaamas asus kaks madalat perrooni pikkusega 110 m ja 220 m. 2014. aasta detsembris avati uus 550 mm kõrgune lühike (35 m) raudteedevaheline ooteplatvorm, mis erinevalt varasematest asub umbes 300 m Tallinna pool. 
Peatuses saab siseneda ja väljuda ainult läbi rongi C-ala.
Ajalugu.
Raudteejaam rajati 1870. aastatel. 
1960. aastal ehitatud jaamahoone on arhitektuuriliselt omanäoline, kuna ehitises leiab erinevate stiili elementide ühitamist.
Kuni 2010. aastani oli Oru–Vaivara raudteelõik kaheteeline.
Reisirongiliiklus.
Orus peatuvad Elroni reisirongid liinil Tallinn–Narva.
Vaivara raudteejaam

Vaivara raudteejaam on raudteejaam Ida-Virumaal Narva-Jõesuu linnas Vaivaras. 
Jaamas peatuvad Elroni reisirongid liinil Tallinn–Narva.
Perroonid.
Vaivara raudteejaamas asusid varem kaks madalat perrooni pikkusega 350 m ja 400 m. 
Nende asemel avati 2014. aastal uus lühike teedevaheline (35 m) ooteplatvorm, mille tõttu toimub väljumine ja sisenemine rongi ainult läbi C-ala.
Ajalugu.
Raudteejaam rajati aastal 1870. seoses laiarööpmelise Tallinna–Narva raudteega.
Raudtee tulek tõi olulisi muudatusi Vaivara majandus- ja kultuuriellu. Peterburist algas puhkajate massiline vool Vaivarasse suvitama ning asula elanikkond kasvas.
Jaama lääneküljel asuvad tänini 1960. aastal rajatud Sillamäe−Vaivara−Viivikonna maantee viadukti jäänused, mis suleti 1985. aastal seoses kokkupõrkega viadukti alt läbisõitnud raudteekraanaga. Viadukti asemele rajati järgmisel aastal möödasõiduteena raudteega samatasapinnaline raudteeülesõit. 2020. aastal sai teatavaks uudis, et riik plaanib 2024. aastaks viadukti taastada. 2024. aastal aga plaanist loobuti.
Vaivara jaamast hargneb praeguseks kaks olulist tööstusraudtee haru, millest põhjasuunas kulgev raudtee suundub Sillamäele (vt Sillamäe kaubajaam) ja lõunasuunaline Eesti soojuselektrijaama (vt Enefit Kaevandused), Viivikonda ning teistesse Ida-Virumaa tööstuspiirkondadesse, mida kasutatakse valdavalt põlevkivi ja põlevkivi saaduste veoks.
Vaivara naaberjaam Tallinna suunal on Oru ja Narva suunal Auvere raudteejaam.
Kuni 2010. aastani oli Oru–Vaivara raudteelõik kahe peateega.
Vaivara jaamas asub 6 rööpapaari ja 17 pööret, samuti võib jaamas toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine.
Jaamahoone.
Vaivara esimene jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt Paldiski, Keila, Aegviidu jt jaamahoonetega. Hooneid iseloomustas madal viilkatus ning asümmeetriline pikifassaad, mille kõrgem viiluga keskosa jagas maja ühe- ja kahekorruseliseks tiivaks. Teises maailmasõjas hoone hävis ning selle asemele ehitati 1952. aastal uus stalinistlik kivist jaamahoone (analoogne Sonda jaamahoonega), mis võeti kasutusele 1953. aastal.
Jaamahoone keskteljel domineerib keskne klaasitud kaarava, mida raamib profileeritud sillus lukukiviga. Samuti on tolle ajastu uusklassitsistlikele jaamahoonetele iseloomulik sümmeetriline külgfassaad ja kõrgendatud keskviil, mis paikneb kohakuti endise ootesaaliga. 
Hoone tiibades paiknesid erinevad ametiruumid jaamatöötajatele. Hoone arhitektuurile lisab veel kummalise arhailise noodi poolkelpkatus.
Hoone kuulub AS Eesti Raudteele ja on praegu kasutuseta. Lähitulevikus plaanib omanik hoone rekonstrueerida ja taas kasutusele võtta.
Reisirongiliiklus.
Vaivaras peatuvad Elroni reisirongid liinil Tallinn-Narva. 
Kuni 27. maini 2012 peatusid reisirongid Vaivara ja Narva vahel ka Auvere ja Soldina raudteejaamas.
Auvere raudteejaam

"Siia suunab "Auvere jaam"; see võib tähistada ka Auvere elektrijaama."
Auvere raudteejaam on raudteejaam Ida-Virumaal Narva-Jõesuu linnas Auveres. Reisirongid Auveres ei peatu.
Perroonid.
Auvere raudteejaamas asus kaks madalat perrooni pikkusega 350 m ja 400 m. Mõlemad perroonid on nüüdseks lammutatud.
Ajalugu.
Raudteejaam rajati aastal 1872, Vene keisririigis kandis raudteejaam nime Korff ("стан­ция Корф").
Auverest läks Nõukogude võimu lõpul umbes 10 km pikkune haruraudtee Mustale ehk Eesti elektrijaama, kuhu kuni 2001. aastani sõitsid Narvast ka reisirongid. Tööstusraudtee suleti ja demonteeriti 2000. aastate alguses. Peale elektri andis Musta jõujaam rongide kaupa leeliselist tuhka Lõuna-Eesti happelistele muldadele.
1990. aastate lõpus lõpetati jaamast piletimüük.
2015. aastaks rakendati Tapa-Narva raudteelõigul dispetšertsentralisatsioon, millega seoses viidi ka Auvere jaam üle kaugjuhtimisele (st, et jaamas ei viibi enam alalist jaamakorraldajat).
Jaamahoone.
Jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi ning see sarnanes Kehra, Kohtla ja Lehtse jaamahoonetega. Ühekorruselise madala poolkelpkatusega kiviehitise sümmeetrilist põhiplaani liigendas üldootesaali laiuses kõrgemas eraldi katustatud keskosas eenduv keskrisaliit, mille tähtsust rõhutasid kolm kõrgendatud fassaadiava. Tumedail klinkertellisfassaadidel pakuvad efektset kontrasti
valgeks lubjatud detailid: laiad nurgaliseenid, kitsad rõhtvööd ja segmentkaaravade silluspiirded. 
1980. aastal hoone lammutati, enne seda oli valminud juba ka uus.
Nõukogude perioodil rajatud jaamahoone ehitati lihtsustatud tüüpprojekti järgi sarnaselt Jäneda jaamahoonega. Tänaseks on viimane jaamahoone samuti lammutatud.
Reisirongiliiklus.
Auveres peatusid Edelaraudtee reisirongid liinidel Tallinn–Narva ja, kuni 2001. aastani, Narva–Musta.
Alates 27. maist 2012 reisirongid enam Auveres vähese kasutajaskonna tõttu ei peatu. 
Õnnetused.
8. juulil 2004 toimus Auvere ja Soldina jaamavahel Auvere automaatsignalisatsiooniga ülesõidukohal I astme raudteeõnnetus, kui Moskva-Tallinn reisirongile nr 33-0005 sõitis küljelt otsa Scania tüüpi kütuseveok. Kokkupõrke tagajärjel paiskus vedur TEP70 rööbastelt maha, vajus põiki raudteele ja hakkas lekkima. Samuti jooksid rööbastelt maha kolm reisivagunit, mis jäid aga püsti. Eesti Raudtee infrastruktuuril sai vigastada kokku 510 m rööbasteid, sh 230 m peateid. Vigastada said Auvere jaama kõrvalteed 280 m ulatuses. Purunes üks pöörang ja vigastada sai kaks pöörangut. Suures ulatuses said kannatada ka side- ja turvanguseadmed. 
Õnnetuses hukkus veokis olnud kaasreisija, kannatada sai autojuht ning vähesel määral ka vedurijuhi abi. Rongis viibinud inimestest keegi haiglaravi ei vajanud. Õnnetuse mõjul sattus keskkonda kokku umbes 10 tonni põlevkiviõli ja diislikütust.
Soldina raudteejaam

Soldina raudteejaam on raudteejaam Ida-Virumaal Narva-Jõesuu linnas Soldinas. Reisirongid Soldinas ei peatu.
Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ja neilt maha laadimine.
Perroonid.
Soldina raudteejaamas asus üks madal perroon (pikkusega 300 m), mis on tänaseks lammutatud.
Ajalugu.
Raudteejaam rajati 1870. aastatel Balti Raudtee Seltsi (hilisema Balti raudtee) Tallinna–Narva raudteel.
1939. aastal taotles Auvere-Joala vallavalitsus Soldino küla ja raudteejaama ümbernimetamist Alutaguseks.
Raudteejaamast hargneb lisaks Soldina õlibaasi kulgevale haruteele ka umbes 5 km pikkune tööstusraudtee Balti soojuselektrijaama.
Jaamahoone.
Soldina algne jaamahoone on hävinud. Praegune jaamahoone ehitati 1950. aastate alguses tüüpprojekti järgi sarnaselt näiteks Abja, Keeni, Orava jmt jaamahoonetega. Stalinistlikus stiilis Soldina jaamahoone on selle tüübi lihtsustatud variant, kus madalam katusekalle ja silmatorkavast ootesaali paraadaknast loobumine annavad tulemuseks hoopis vernakulaarsema ning Eesti kontekstis omanäolise variandi. Jaamahoone on renoveeritud ja kasutusel tänini.
Reisirongiliiklus.
Soldinas peatusid Edelaraudtee reisirongid liinil Tallinn–Narva ja Narva–Musta, viimasel liinil asus Soldina ja Narva raudteejaama vahel veel Energia raudteepeatus.
Alates 27. maist 2012 reisirongid enam Soldinas ei peatu.
Morbihani laht

Morbihani laht on laht Bretagne'i poolsaare lõunakaldal. 
Lahe pindala on 120 ruutkilomeetrit. Kitsa väina kaudu on ta ühenduses Biskaia lahega. 
Laht on madal, mõõna ajal umbes 5 m. Lahes on palju saari.
Pingejagur

Pingejagur on passiivne lineaarne elektriahel, mille sisendpinge jaotub ahela komponentide vahel, ning seetõttu on väljundpinge murdosa sisendpingest.
Lihtne pingejaguri näites on kasutatud kahte jadaühenduses takistit, kus sisendpinge on rakendatud takistipaarile ning väljundpinge võetud takistite ühenduskohast.
Pingejagureid kasutatakse tihti võrdluspinge tekitamiseks, kõrgema pingetaseme muundamiseks mõõteseadmele sobivasse vahemikku või atenuaatoritena madalatel sagedustel.
Üldisel juhul väljundpinge leidmiseks saab kasutada Ohmi seadust:
formula_1
Pingejaguri pingetegurit, mida nimetatakse ka ülekandefunktsiooniks, arvutatakse järgmise valemiga:
formula_2
Küprose jalgpallikoondis

Küprose jalgpallikoondis on Küprose jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Küprost rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel.
Üks Küprose silmapaistvamaid jalgpallureid on olnud Sotíris Kaïáfas.
Küprose jalgpallikoondis ei ole kordagi maailmameistrivõistlustele ega Euroopa meistrivõistlustele kvalifitseerinud.
Praegune koosseis.
Küprose jalgpallikoondis UEFA Rahvuste Liiga mänguks Eesti vastu 24. märtsil 2022:
Liechtensteini jalgpallikoondis

Liechtensteini jalgpallikoondis on Liechtensteini jalgpalliliidu esindusmeeskond, kes esindab Liechtensteini rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel.
Schwarz-Gelbe Allianz

Schwarz-Gelbe Allianz ('Must-Kollane Allianss') on 2004 asutatud Austria monarhistlik organisatsioon, mis taotleb Habsburgide-Lotringite naasmist Austria troonile.
Luksemburgi jalgpallikoondis

Luksemburgi jalgpallikoondis on Luksemburgi jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Luksemburgi rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel.
Põhja-Makedoonia jalgpallikoondis

Põhja-Makedoonia jalgpallikoondis on Makedoonia jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Põhja-Makedooniat rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel.
2020. aasta Euroopa meistrivõistlused on esimene suurturniir, kuhu Põhja-Makedoonia koondis kvalifitseerus.
Praegune koosseis.
Põhja-Makedoonia koondis 2020. aasta Euroopa meistrivõistlused.
Montenegro jalgpallikoondis

Montenegro jalgpallikoondis on Montenegro jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Montenegrot rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel.
Norra jalgpallikoondis

Norra jalgpallikoondis on Norra jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Norrat rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel. Meeskonna koduväljak on Oslos asuv Ullevaal Stadion. Norra jalgpallikoondise peatreener on Ståle Solbakken.
Praegune koosseis.
Norra jalgpallikoondis 2025. aasta juunis MM-i valikmängudeks Itaalia ja Eesti vastu:
Sufosioon

Sufosioon on geoloogiline protsess, mille käigus toimub põhjavee liikumise tõttu maakoores setendeis olevate kivimiosakeste ja mitmesuguste lahustunud ainete väljauhtumine.
Sufosiooni tagajärjel võivad pinnasesse tekkida tühemikud, mis omakorda põhjustavad maapinna langatusi.
Voldemar Tuberik

Voldemar Tuberik (vene keeles "Туберик Вольдемар Хансович" (poliitilises illegaalses tegevuses pseudonüüm Robert Hansu p. Nadson "Надсон Роберт Хансович") [(27. aprill 1897 – 1942(?) oli Eestimaa Kommunistliku Partei partei ning komsomolitegelane.
Voldemar Tuberik sündis Tallinnas maalri peres. 
Pärast Eesti Vabadussõda astus Eestimaa Kommunistliku Parteisse. Voldemar Tuberik oli 1920. aastal üks Eestimaa Noorte Proletaarlaste Liidu organiseerijaid ning juhatuse liige. Alates 1922 Eestimaa Kommunistliku Noorsooühingu Keskkomitee liige, Kommunistliku Noorsooühingu Täitevkomitee liige. 
Aastatel 1923-24 Töötas NSV Liidus NSV Liidu Välisasjade rahvakomissariaadis. 
Alates 1925. aastast illegaalne Eestimaa Kommunistliku Noorsooühing Keskkomitee sekretär Eestis. 
Aastail 1926-30 NSV Liidus, Leningradis asuva Julian Marchlewski nimeline Lääne Rahvusvähemuste Kommunistliku Ülikooli jaoskonna sekretär. 
Aastail 1931-34 töötas Voldemar Tuberik Kominterni Täitevkomitees. 
Alates 1934 oli ta Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee vastutav organisaator illegaalselt Eestis asudes; vahistati 1935. aasta 27.juulil ja mõisteti 15 aastaks sunnitööle; vabastati 1938 amnestia alusel augustis. Arreteeriti 14.08.1938 Moskvas NSVLi riigipiiri ebaseadusliku ületamise eest, saadeti Erinõupidamise otsusega 10.11.1939 vastavalt KrK paragrahvidele 58-6 ja 84 viieks aastaks Sevurallagi, sealt 1.06.1942 Vosturallagi, kust vabastati 14.08.1943 tähtaja saabumisel. Leningradi linnakohtu otsusega 21.09.1956 lõpetati asi kuriteokoosseisu puudumise tõttu. 26.12.1957 saadeti materjalid arhiivi. 
Voldemar Tuberik hukkus Teise maailmasõja ajal.
Johannes Kant

Johannes Kant (20. november 1904 Narva – 28. august 1984 Stockholm) oli Eesti ohvitser, laskesportlane, eestluse edendaja Rootsis.
Elukäik.
Ta lõpetas 29. augustil 1927 sõjakooli ning määrati teenima 2. soomusrongi rügementi. 1. oktoobrist 1928 viidi üle lennuväerügementi ning astus lennukooli. Lõpetas Lennukooli 1930. aastal ning sai sõjaväelenduri kutse. Määrati teenima Üksikusse Lennuväedivisjoni nr 3. 1933 oli leitnant Kant Üksiku Lennuväedivisjoni nr 3 adjutant, 1934. aastast sama divisjoni salga nr 1 ülem. 1. aprillil 1938 viidi kapten Johannes Kant ÜLD nr 3 I salga ülema kohalt Lennukooli adjutandiks. Eesmärgiks seati ka tema ettevalmistamine (tagavara)lennuinstruktoriks. 1938. aastal lõpetas pimelennu kursused. 
Tegeles Tallinna Lennuväeohvitseride Laskespordiklubis laskespordiga. 1937. aasta laskespordi maailmameistrivõistlustel Helsingis võitis ta kuld- ja pronksmedali. Eesti meistrivõistlustel võitis ta individuaalarvestuses kulla ja meeskondlikus arvestuses hõbeda.
Eesti lennuväe likvideerimisel määrati Johannes Kant teenima 22. territoriaalkorpuse eskadrilli. Sõja puhkedes otsustas koos teiste eskadrilli lenduritega mitte lasta end Venemaale evakueerida, oli 27. juunil 1941 Jägala laagrist jalgsi lahkunud lendurite grupis. Osales koos metsavendadega Eesti vabastamises punavägedest (oli 1. kompaniiülem major Hans Hirvelaane pataljonis). Ta oli Rapla omakaitse ülem kuni 1944. aastal, mil põgenes Saksamaale ja sealt 1947. aastal Rootsi, kus sai hakata taas koos elama oma perekonnaga.
Kuni surmani 1984. aastal oli Kant eestluse hoidja ja kultuurielu edendaja Rootsis. Tema hüüdnimi oli Laulev Lendur.
Kriik

Kriik (inglise "creek") kuival ajal ärakuivav jõeke Austraalias ja USA-s. Enamasti on kriigid mõne suurema jõe osad (lisajõed).
Kriikides on vett ainult vihmaperioodil ning kuival, sademeteta perioodil (sageli suurema osa aastast) neis vett pole. 
Kriike on mitmel Austraalia jõel, näiteks Darlingu, Marrambidzhy, Lakdani, Hordide, Suoni, Finki ja Gascoigne'i jõe juures.
Hammaada

Hammaada (araabia keeles حمادة, "ḩammādah" 'viljatu') on tasane kivikõrb, mis koosneb suurtest kaljudest ja paljastest lavamaadest.
Hammaadas puudub liiv peaaegu täiesti, sest tuul on peened koostisosad ära kandnud. Selles osas erineb hammaada sarnase kliimaga ergidest, kus on suured luited. Hammaada teravad kivid on kaetud väga kidura taimestikuga.
Hammaadat võivad liigestada kuivad või ajutise vooluga jõeorud ehk vadid.
Varem kasutati terminit "hammaada" ainult Sahara kivikõrbete kohta, nüüd nimetatakse nii ka muid kivikõrbi, näiteks Gobi kõrbet.
Maailmas suurim hammaada on Draa hammaada Loode-Saharas Maroko, Alžeeria ja Lääne-Sahara vahel. Hammaadad moodustavad umbes 70% Sahara kõrbest.
Erg

Erg (kreeka "ἔργον", töö) on mehaanilise töö, energia ja soojushulga mõõtühik CGS-süsteemis:
formula_1
kus dyn on jõuühiku düün tähis.
Seos SI-süsteemi energiaühikuga džaul:
formula_2
Deduktiivne arutlus

Deduktiivne arutlus on arutlus, mille eelduste tõesust peetakse järelduse tõesust tagavaks. Teiste sõnadega, peetakse võimatuks, et eelduste tõesuse korral oleks järeldus väär. 
Deduktsiooniks võidakse nimetada deduktiivse arutluse esitamist või arutlemist, mida vaadeldakse deduktiivset arutlust järgivana.
Deduktiivse arutluse puhul peetakse järelduse tõesust eelduste tõesuses otsekui sisalduvaks. 
Deduktiivset arutlust peetakse tulenevaks definitsioonidest, loogika reeglitest ja matemaatika tulemustest.
Induktiivne arutlus

Induktiivne arutlus on väidete jada, milles eelduste tõesuse puhul on järelduse tõesus tõenäoline ja järelduse väärus ebatõenäoline.
Erinevalt deduktiivsetest arutlustest ei peeta induktiivseid arutlusi loogiliselt (deduktiivselt) kehtivateks. 
Induktiivsed arutlused võivad viidata näiteks statistilistele andmetele, minevikukogemusele, tundemärkidele, tõendusmaterjalile, autoriteedile ja põhjuslikkusele. 
Induktsiooniks võidakse nimetada induktiivse arutluse esitamist või arutlemist, mida vaadeldakse induktiivset arutlust järgivana.
Karl Ferdinand Karlson

Karl Ferdinand Karlson (16. märts 1875 Laeva vald, Tartumaa – 14. november 1941 Sevurallag, Verhoturje, Sverdlovski oblast) oli Eesti advokaat ja poliitik. 
Aastail 1892–1893 oli ta metsavaht Tähtvere vallas.
Ta oli spordiseltsi Kalev esimene esimees. 1919. aastast Sõjaministeeriumis sõjaväe ringkonnakohtu eesistuja.
Ta on kirjutanud sõnad eesti kõige tuntumale segakoorilaulule "Tuljak".
Kaarel Eduard Kompus

Kaarel Eduard Kompus (3. aprill 1903 Kambja vald, Tartumaa – 25. august 1942 Sosva vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik, Rahvuskogu liige ja prokurör. 
Arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941 Tartus. Mõisteti surma ja hukati Sosva vangilaagris Venemaal.
Kustav Kurg

Kustav Aleksander Kurg (18. veebruar (vkj)/ 3. märts 1902 Kallavere küla, Nehatu vald, Jõelähtme kihelkond, Harjumaa – 27. november 1992 Toronto) oli Eesti advokaat ja poliitik.
Ta lõpetas 1923. aastal Tallinna Reaalkooli, õppis aastatel 1923–1929 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas (lõpetas) ja oli EÜS-i liige. 
Aastatel 1929–1931 oli ta Tallinna-Haapsalu rahukogu kohtuameti kandidaat. Aastatel 1931–1935 oli ta vandeadvokaat Elmar Andersoni abi, aastast 1935 Tallinnas vandeadvokaat, Rahvuskogu esimese koja liige ja I Riigivolikogu liige.
Kustav Kurg põgenes 1944. aastal Rootsi, kus töötas Stockholmi postivalitsuses.
1951. aastast elas ta Kanadas, kus töötas Ontario parlamendihoone kojamehena Torontos. Jäi 1970. aastal pensionile.
August Laur

August Laur (8. oktoober 1886 Vana-Põltsamaa vald, Viljandimaa – 8. september 1942 Sosva vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik.
August Laur oli sotsialistide ajakirja Töö Hääl vastutav toimetaja 1919. aastal. 
Arreteeriti NKVD poolt 13. juunil 1941. Surmaotsus, lasti maha.
Aleksander Ossipov

Aleksander Ossipov (26. august 1890 Narva – 21. detsember 1941 Kirov) oli Eesti poliitik.
1909. aastal lõpetas ta Narva gümnaasiumi. Ta teenis Narvas ohvitserina 92. Petseri jalaväepolgus. 
1932. aastal valiti ta Narva valimisringkonna saadikuna V Riigikogu koosseisu. 1937. aastal oli ta esimese üleriigilise vene kooride kokkutuleku komitee esimees. Ta oli ka jalgpalli- ja tennisemängu algataja Narva linnas.
31. märtsil 1941 Ossipov arreteeriti. Teda süüdistati selles, et ta võitles Eesti revolutsioonilise liikumise vastu, teenis Judenitši valgekaartlikus armees ning osales kontrrevolutsioonilistes organisatsioonides. Sama aasta detsembris lasti ta Kirovi oblasti NKVD sisevanglas maha.
Jüri Ottas

Jüri Ottas (14. oktoober 1885 Vana-Kuuste vald, Tartumaa – 13. aprill 1942 Vjatlagi vangilaager, Kirovi oblast) oli Eesti poliitik.
Elulugu.
Georg (pärast nime eestistamist Jüri) Ottas sündis 14. oktoobril 1885 Villemi talus. Vanemad olid Jaan ja Lotta (enne abiellumist: Matson). 
Ta õppis Tartu Aleksandri Gümnaasiumis, mille pidi 1903. aastal isa surma tõttu pooleli jätma ning hakkama talu pidama. 
1905. aastal osales ta Tartus Bürgermusses toimunud Eestimaa maasaadikute kongressil. 
1906. aasta alguses I Vene revolutsiooni ajal põgenes kodust ja varjas ennast, kuna oli karistussalga poolt vahistamisele kuuluvate isikute nimekirjas.
1918. aastal käis Eesti maarahva delegatsiooni koosseisus Saksamaal, protestides Balti Hertsogiriigi loomise kava vastu. 
Kuulus III, IV ja V Riigikogu koosseisu.
Jüri Ottas oli alates 1928. aastast abielus Anna Reimaniga.
1934. aastal sõlmis Jüri Ottas Moskvas esimese lepingu eesti sealiha müümiseks Nõukogude Venemaale.
1936. aastal valiti ta Kambja põllumeeste konvendi liikmeks.
1930. aastate lõpuperioodi puhkes suurimaid ja kõmulisemaid kohtuasju Eestis - Lõuna-Eesti Eksporttapamajade kohtuprotsess, kui kevadel 1937 allutati Tartu suurim tapamaja Eesti Lihaekspordile ja enne üleandmist viidi ühisuses läbi revisjon. Juurdlusel ilmnes, et Tartus, Teguri tänav 48 tegutseva ühisuse 1933, 1934 ja 1935. aasta bilanssi on paigutatud tõele mittevastavaid andmeid. 1933. aastal oli ülejääk näidatud 92 725 krooni võrra vähemana, 1934 oli võlausaldajate arve näidatud 167 666 krooni võrra suuremana ja ülejääk 280 000 krooni võrra vähemana, 1935 bilansi aktivas olid võlausaldajate arved näidatud 248 948 krooni võrra suuremana. Kohtuotsusega mõisteti Lõuna-Eesti Eksporttapamaja juhatuse esimees Jüri Ottas ja Otto-Rudolf Pärlin kaheks aastaks vangimajja ühes kõigi õiguste kaotamisega. 
Kuulus Kaitseliitu. 
Suri eeluurimisel Vjatlagi vangilaagris Venemaal. 
Kirjandus.
"Tartu näituse albumis" avaldati 1936. aastal Villemi talu kohta A. Käspre artikkel "Kolmkümmend aastat visa võitlust karmi loodusega". 
Villemi talu meenutab ka kolonel Villem Saarsen oma mälestusraamatus "See, mis ma nägin", mis ilmus Stockholmis 1978. aastal.
Elmar-Aleksander Lehtmets

Elmar-Aleksander Lehtmets (14. september 1901 Paasvere vald, Virumaa – 17. juuli 1942 Sosva vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Eesti advokaat, ajakirjanik ja poliitik.
Õppis Porkuni vallakoolis, Väike-Maarja kihelkonnakoolis, Rakvere kõrgemas algkoolis ja poeglaste reaalgümnaasiumis. Eesti iseseisvuse väljakuulutamisel 1918. aasta veebruaris võttis koolipoisina osa enamlaste Rakverest väljalöömisest. Vabadussõja algul novembris 1918 astus 17-aastaselt vabatahtliku kooliõpilasena ratsasalka, millega 1. ratsapolgu koosseisus võttis osa kõigist lahingutest sõja raskemal ajajärgul, kuni vaenlase väljatõrjumiseni riigi piirest.
Lõpetas 1922. aastal Rakvere poeglaste gümnaasiumi. Sama aasta sügisel astus Tartu ülikooli, kus õppis õigusteadust, ülikooli lõpetas 1928. aastal. Kuulus korporatsiooni Ugala. Üliõpilasena teenis 1923–1924 ametnikuna Tartu linna statistikabüroos. 
1925. aastal kutsuti ta Virumaa põllumeeste esinduse sekretäriks ja samal aastal asutatud Virumaa Teataja peatoimetajaks, kellena ta töötas kuni 1940. aastani.
Oli aastatel 1930–1933 vandeadvokaat August Lepsi ja 1933–1936 Karl-Konrad Mõistuse abi. 1936. aastal sai vannutatud advokaadi kutse ning oli vandeadvokaat Rakveres.
Kandideeris korduvalt Riigikokku ning 1938. aastal osutus rahvarinde kandidaadina 73. valimisringkonnas (Voka, Vaivara, Auvere-Joala, Peetri ja Narva vallad, Jõhvi alev) valituks Riigivolikokku. Kuulus sel ajal Isamaaliidu Virumaa komitee juhatusse. 
Ta arreteeriti NKVD poolt 15. juunil 1941 aastal Rakveres, Vee tänaval ja küüditati Siberisse Stupino metsatöölaagrisse. Lehtmets mõisteti surma 17. juunil 1942 Sosva vangilaagris Verhoturjes paragrahvi 58-13 alusel ja hukati mahalaskmise läbi.
Eesti sõjaväe ja Sõjaministeeriumi organisatsioon (1939)

Eesti sõjaväe ja Sõjaministeeriumi organisatsioon Teise maailmasõja alguses, 1. septembril 1939. aastal. 
Eesti riigikaitse ülesehituse aluseks oli 1938. aasta "Riigikaitse rahuaegse korralduse seadus", mille § 5 kohaselt olid Eesti riigi relvastatud jõududeks:
Riigikaitse rahuaegse korralduse seaduse §6 kohaselt moodustasid sõjaväe:
Sõjavägede Nõukogu
Erg (kõrb)

Erg (ka areg) on liivakõrbete araabiakeelne nimetus Põhja-Aafrika kõrbetes, sealhulgas Saharas. Need liivakõrbed paiknevad tavaliselt depressioonides ja neile on iseloomulikud 200–300 meetri kõrgused luited. 
Kivi- ja savikõrbetega võrreldes on ergides rohkem vett, esineb allikaid ja kaevusid, mida ümbritsevad oaasid.
Maailma kõrgeimad liivaluited asuvad Sahara Alžeeria-poolses osas. Nende kõrgus on 465 m.
Meripõis

Meripõis ("Physalia") on hüdraloomade klassi putkloomaliste seltsi kuuluv ainuõõssete perekond.
Meripõied elavad India, Atlandi ja Vaikse ookeani troopilistes piirkondades.
Meripõit nimetatakse ka portugali sõjalaevukeseks või portugali laevukeseks, sest keskajal armastasid portugallased oma sõjalaevu kirevalt värvida. 
Meripõis on tegelikult paljudest isenditest koosnev koloonia. Koloonia moodustavad ühe ja sama liigi eri tüüpi polüübid. Igal polüübil on oma ülesanne.
Välimus.
Meripõis on väga eredalt värvunud. Tema ujupõis küütleb helesiniselt, violetselt ja purpurselt. Kõik ta allarippuvad jätked on ultramariinsed. Kireva värvuse ja märkimisväärse suuruse tõttu on merepinnal ujuv meripõis kaugele näha. 
Eluviis.
Meripõied elavad soojas meres ligi tuhandest isendist koosnevate rühmadena. Nende valgust läbilaskev läikiv ujupõis on kuni 20 cm pikkune , ulatub veest 15 cm välja ja jätab väikese purje mulje. Need loomad saavad ujuda isegi vastutuult ja hoida kindlat kurssi. Neid võib tavaliselt leida kalda lähedalt merest, kuid soojadel kuudel triivivad nad ka pooluste suunas. Tugevad tuuled võivad neid kaldale puhuda.
Toitumine ja sümbioos.
Meripõie ujupõie ehk pneumatofoori all leidub hulgaliselt polüüpe, kelle küljes ripuvad kuni 30 m pikad kombitsad . Need on varustatud hulgaliste mürgikapslitega, mida kasutatakse saagi halvamiseks . Püüniskombitsad toovad ohvri (näiteks kala) ujupõiekese all asuvasse polüübikolooniasse, kus spetsiaalne polüübitüüp selle peenestab. 
Meripõied võivad elada sümbioosis teiste kalade – nn peibutuskaladega –, kes aitavad neil saaki ligi meelitada.
Paljunemine.
Meripõie paljunemise kohta ei teata veel kõike. Kuid on teada, et ta on lahksuguline ja harilikult sigib pungumise teel. Polüübid eralduvad põhikolooniast, et luua uusi kolooniaid. Meripõied suudavad pidevalt paljuneda, mis seletab nende suurt hulka. Samuti seletatakse nende kiiret paljunemist sellega, et surres vabastab meripõis oma seemne- ja munarakud vette ning pärast viljastumist arenevad uued isendid.
Mürgikapslid ja oht inimesele.
Meripõis on varustatud suure hulga tillukeste kõrvekapslitega (nematotsüstidega). Igas kapslis on rullikeeratud tühi toruke, mis on kaetud tundekarvakestega. Kõrvetiripse ehk knidotsiili puudutamine käivitab selle. Mürgikiud tungivad nagu väikesed harpuunid saagi sisse. Nad sisaldavad ohtlikku, kobra mürgile sarnast mürkainet. Mürgi toimel kalad surevad. Eriti mürgine ainuõõsne "Physalia physalis" on isegi inimesele ohtlik. Teda esineb India ookeanis ja Vaikses ookeanis. Väiksema liigi – "Physalia utriculus"'e – kohta pole teada, et ta oleks mõne inimese surma põhjustanud.
Kokkupuude meripõiega põhjustab väga tugevat põletust ja valu, raskemal juhul võib esineda ka šokk ja hingamisprobleemid. Meripõie läbi kannatada saanud inimene, isegi kui ta on hea ujuja, suudab vaevu vee peal püsida. Kiiresti võib inimene raskelt haigestuda koos mitu päeva kestva kõrge palavikuga.
Agnes Lill

Agnes Lill (sündinud 21. jaanuaril 1984) on eesti purjetaja ja purjetamiskohtunik.
Ta tuli juunioride maailmameistriks klassis 470 2005. aastal koos Merili Randmaaga. 
Aastast 2012 on ISAF-i tunnustatud mõõtja klassides 470 ja 29er. Aastast 2013 on rahvusvahelise paadiklassi 29er peamõõtja.
3,7 cm WD Schlepper 25PS

3,7 cm WD Schlepper 25PS oli 1927. aastal Saksamaal konstrueeritud liikursuurtükk. See põhines 25 hj Hanomag WD linttraktoril, mis oli Saksa armee (Reichswehr) kasutuses. Liikursuurtükki mootorikate oli kergelt soomustatud ja selle põhirelvaks oli traktori peale alusele paigutatud 37 mm PaK L/45 tankitõrjekahur. Vertikaalselt oli võimalik kahurit liigutada −5° kuni +15° ning horisontaalselt 30°. Lisaks oli liikursuurtükil üks kuulipilduja enesekaitseks. Neid liikursuurtükke toodeti piiratud koguses ja kasutati Saksa armee poolt peamiselt testimiseks.
Välislingid.
3,7 cm WD Schlepper 25PS pilt
7,7 cm WD Schlepper 50PS

7,7 cm WD Schlepper 50PS oli 1927. aastal Saksamaal konstrueeritud liikursuurtükk. See põhines 50 hj Hanomag WD linttraktoril, mis oli Saksa armee (Reichswehr) kasutuses. Liikursuurtükki mootorikate oli kergelt soomustatud ja see oli relvastatud traktori peale alusele paigutatud 77 mm K kerge suurtükiga. Vertikaalselt oli võimalik suurtükki liigutada −7° kuni +15° ning horisontaalselt 360°. Neid liikursuurtükke toodeti piiratud koguses ja kasutati Saksa armee poolt peamiselt testimiseks.
Minenräumwagen

Minenräumwagen (teiste nimedega Borgward B I ja B II, SdKfz 300) on Teise maailmasõja ajal Saksamaal toodetud raadio teel juhitav mehitamata demineerimismasin. 
B I.
B I konstrueeriti 1939. aastal miiniväljade puhastamiseks. See oli mehitamata ja kaugjuhitav. [[maamiin|Miinide] kahjutuks tegemiseks vedas B I enda järel rullikuid, mis pidid miinid aktiveerima ja õhkima. Masin oli konstrueeritud võimalikult odavalt, et see oleks ohverdatav. B I-l oli 3 sõiduratast ja sumbutaja paiknes kere vasakul küljel. B I oli relvastamata ja valmistatud [[Karastamine|karastamata]] [[teras]]est. Ainult esiosa oli soomustatud 12 [[Millimeeter|mm]] terasega. Alates 1939. aastast kuni [[1940]]. aasta maini ehitati 50 masinat. Masinaid kasutasid demineerijad ("Minenraeum-Kompanie") välikatseteks. Sõjategevuses B I ei osalenud. 
B II.
B II oli suurem ja võimsam edasiarendus B I-st. B II-l oli võimsam 6 silindriline [[mootor]], 4 sõiduratast ja sumbutaja oli paigutatud tagaossa. Masina kaal tõusis 2,3 [[tonn]]ini. B I oli relvastamata ja valmistatud karastamata terasest. Ainult esiosa oli soomustatud 12 mm terasega. B II telliti 1940. aasta mais ja juulis otsustati tellida 100 masinat. Valmisid siiski vaid mõned prototüübid ja neid kasutati demineerijate poolt katseteks. Sõjategevuses B II ei osalenud, selle asemel võeti kasutusele juhtme abil juhitav [[Leichter Ladungsträger|Goliath]].. B I ja B II juhtimiseks kasutati [[PzKpfw I#Panzerkampfwagen I veermikule ehitatud teised masinad|Kleiner Panzerbefehlswagenit]]. 
B II põhjal ehitati ka ujuv eksperimentaalmasin Ente (eesti keeles "Part"), valmis ainult üks prototüüp. 
Välislingid.
[[Kategooria:Saksa relvastus Teises maailmasõjas]]
Sokol

Sokol on linn Venemaal Vologda oblastis. Asub Suhhona jõe ääres, 35 km Vologdast põhja pool.
Sokolovo küla on esmamainitud 1615. aastal. 1897. aastal hakati külasse paberivabrikut ehitama. Vabrikule pandi nimeks Sokol ja nimetati ka küla selle järgi. 1932 sai linnaõigused. 
Sokol on puidu- ja paberitööstuse keskus. Linna läbib Põhja raudtee.
Linnas ilmub ajaleht Sokolskaja Pravda.
Sokoli sõpruslinnad on Valkeakoski ja Tutajev.
Võtegra

Võtegra on linn Venemaal Vologda oblastis, Võtegra rajooni keskus. Asub Võtegra jõe ääres. 
Asula on tuntud Vjangi küla nime all 1710. aastast. Linnaõigused ja praeguse nime sai asula 1773. aastal.
Erika Haggi

Erika Haggi (21. mai 1922 Krüüdneri – 19. november 2009 Tallinn) oli eesti skulptor.
Erika Haggi lõpetas Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi 1952. aastal. Ta töötas Riiklikus Kunstimuuseumis ja kultuuriministeeriumis, Tallinna Polütehnilise Instituudi graafikakateedris ning vabakutselise kunstnikuna. Aastatel 1970–1980 oli ta Kuku klubi direktor.
Erika Haggi lõi peamiselt portreesid ja dekoratiivfiguure. Ta on portreteerinud näiteks Helmi Puuri, August Jansenit, Heino Ellerit, Hugo Seppa, Georg Otsa, Tiit Kuusikut, Gustav Ernesaksa, Olga Lauristini ja Jevgeni Nikonovi.
Erika Haggi on maetud Kambja surnuaeda.
Tõnu Ojala

Tõnu Ojala (sündinud 7. veebruaril 1969) lõpetas 1987. aastal Keila 1. Keskkooli ja 1993. aastal Tallinna Tehnikaülikooli mehaanikateaduskonna aparaadiehituse erialal.
Ta on ajakirja Tehnikamaailm peatoimetaja, varem on töötanud Äripäevas (algul reporterina, hiljem rubriigi- ja erilehtede toimetajana).
Tehnikamaailma peatoimetajana juhib Eesti aasta auto žüriid ja oli aastaid Eesti aasta auto peakorraldaja. 
Esinenud autoalaste ettekannetega seminaridel ja konverentsidel.
Koostanud raamatuid endise NSV Liidu autoajaloost: Uni(u)stuste autod (2013) ja Unistuste veokid (2019). 2022.aastal lisandus nendele album Ajalugu neljal rattal - Halingal tegutseva automuuseum Via Baltica ekspositsiooni põhjal.
Muud.
Ojala on korduvalt osalenud legendaarsel ajakirjanike kümnevõistlusel (parim tulemus 4383 punkti, Tartu 1999) ning selle ühel korral ka võitnud (Kuressaare, 2000).
Ojala oli aastaid tegev Tehnikaülikooli Akadeemilises Meeskooris, kus laulis baritoni häälerühmas.
Arusha piirkond

Arusha piirkond on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Tansaanias. Piirkond asub riigi kirdeosas Keenia piiri ääres. Arusha naaberpiirkonnad on idas Kilimanjaro, lõunas Manyara ning läänes Mara ja Simiyu piirkond.
Piirkond jaguneb viieks ringkonnaks: Ngorongoro, Arusha, Karatu, Monduli ja Arumeru.
Arusha piirkonna pindala on 33 809 km². Aastal 2002 elas piirkonnas 1 292 973 inimest. Olulise osa elanikest moodustavad masaid.
Piirkonna keskus ja suurim linn on Arusha, teised suuremad linnad on Monduli, Longido, Loliondo, Mto Wa Mbu, Karatu ja Usa River.
Piirkonda läbib Ida-Aafrika riftivöönd. Arusha piirkonna lääneosas asub Ngorongoro vulkaan ja seda ümbritsev UNESCO maailmapärandi nimistusse kuuluv Ngorongoro looduskaitseala. Sellest põhja pool asub Ol Doinyo Lengai vulkaan. Meru vulkaani ümbritseb Arusha rahvuspark. Piirkonda jääb osa Serengeti rahvuspargist. Arusha piirkonnas asub ka Umba org, kus on haruldaste Umba safiiride leiukoht.
Enamik teedest on katteta. Kolmest kattega teest üks ühendab Kilimanjaro lennujaama Nairobiga, teine viib Arushast Dodomasse ja kolmas viib Dodoma teelt Ngorongoro vulkaani juurde. Piirkonnas pole ühtki laevatatavat jõge ega järve. Keenia piiril asub soolarikas Natroni järv.
Piirkonda külastab palju turiste.
Moskva tsaar

Moskva tsaar või Vene tsaar oli Moskva (Vene) tsaaririigi valitseja tiitel 1547–1721.
Esimene Moskva tsaar oli Moskva suurvürst Ivan IV, kes 1547. aastal lasi end tsaariks kroonida. Viimane tiitli kandja oli Peeter I, kes 1721. aastal krooniti Venemaa keisriks.
Venemaa keisreid on sageli ekslikult Vene tsaarideks kutsutud.
Moskva suurvürst

Moskva suurvürst oli Moskva suurvürstiriigi valitseja tiitel.
Vana-Vene järgse Vladimiri-Suzdali vürstid polnud kogu Venemaa riigipead, kuid omasid sageli seda staatust reaalselt. Mongolite vallutuse järel tegid nood Vladimiri suurvürstist ka ametlikult Venemaa valitseja, kes pidi neile makse korjama. Mongolid võisid neile ebameeldiva suurvürsti ka võimult kõrvaldada. Seda kasutasid omavahelistes intriigitsemistes ära ka kohalikud vene valitsejad, eriti edukalt Moskva vürstid, kes 14. sajandi jooksul suurvürstitiitli sisuliselt monopoliseerisid.
1314. aastal sooritas Juri Danilovitš sõjakäigu Novgorodi vabariigi vastu ning sundis novgorodlasi tunnistama end vürstina, 1318. aastal diplomaatilisi vahendeid kasutades õnnestus tal saavutada poolehoid uue khaani juures Kuldhordis, abielluda Kuldhordi khaani Uzbek-khaani õega ning saavutada Mihhail II hukkamise Kuldhordis ja ka enda tunnistamist 1319. aastal Kuldhordi poolt Vladimiri suurvürstina. Pärast senise Moskva vürsti Juri Danilovitši nimetamist Vladimiri suurvürstiks, määras Kuldhordi khaan (1312–1342), Uzbek-khaan, Moskva vürstiriigi valitsejaks tema venna Joann Danilovitši ehk Ivan Kalita. Pärast 1325. aastal Daniili ja Tveri vürsti Mihhaili poja Dmitri Mihhailovitši vahel toimunud järjekordset võitlust, mille käigus Dmitri tappis Daniili, viis Joann Danilovitš 1327. aastal läbi karistuseks sõjakäigu Tveri vürstiriigi maadel ning määrati 1331. aastal ustavuse eest mongoli-tatari Kuldhordile ka Vladimiri suurvürstiks. Uue suurvürstiriigi (Moskva suurvürstiriik) pealinnaks määras Ivan I Moskva linna, samuti sai ka Vene Õigeusu Kiriku metropoliidi asukohaks Vladimiri linna asemel Moskva.
Venemaa keiser

Venemaa keiser (vene keeles: "Император и Самодержец Всероссийский"; enne 1918. a keelereformi: "Императоръ и Самодержецъ Всероссійскій, Императрица и Самодержица Всероссійская") oli Venemaa keisririigi valitseja tiitel.
Carmen Electra

Carmen Electra; kodanikunimega Tara Leigh Patrick (sündinud 20. aprillil 1972) on Ameerika Ühendriikide poplaulja, modell ja näitleja. 
Carmen Electra sai tuntuks ajakirjas Playboy poseerimisega ning teda on nimetatud seksisümboliks. 
Ta on osalenud MTV saates "Singled Out" ja teleseriaalis "Baywatch". Ta on mänginud filmides "Scary Movie", "Date Movie", "Epic Movie", "Meet the Spartans" ja "Disaster Movie".
Popovka jõgi

Popovka jõe all võidakse mõelda mitut jõge:
Pāmbani saar

Pāmban (ka Rāmeswaram) on saar Mannari lahe ja Palki väina vahel, osa Aadama Sillast. 
Saare pindala on umbes 60 ruutkilomeetrit. Saar on madal, kõrgus umbes 10 meetrit. Kuulub Indiale. Saar on püha, seal asub Ramanathaswamy tempel.
Tähtsamad asulad on Pāmban ja Rāmeswaram.
Kiievi suurvürst

Kiievi suurvürst oli Kiievi-Vene valitseja tiitel 9.–13. sajandil. 
Novgorodi vürstiriigi valitseja Oleg vallutas 882. aastal Smolenski ja Ljubegi linna ning Kiievi vürstiriigi, liitis need alad vanima slaavlaste riigi Novgorodi vürstiriigiga ning viis riigi pealinna üle Kiievisse, kus ta moodustas põhjaslaavlasi ja osa lõunaslaavlasi ühendava Kiievi-Vene riigi. Oleg sai esimeseks Kiievi suurvürstiks. Kiievi-Vene riigi tuumiku moodustasid Kiievi, Novgorodi, Smolenski, Tšernigovi, Galiitsia ja Perejaslavli vürstiriigid. Kiievi vürsti ülemuslikkust tunnistasid Rjurikovitšite dünastia teistesse harudesse kuulunud vürstid ning teda nimetati Kiievi suurvürstiks ehk Kiievi ja kogu Vene suurvürstiks.
Mongolite invasiooni järel Venemaale määras Kuldhordi khaan 1243. aastast vürstide seast suurvürsti (1. Jaroslav Vsevolodovitš), kes khaani vasallina kogus ja vastutas Venemaa vürstiriikidest kogutava andami kogumise ja Kuldhordi saatmise eest.
Popovka

Popovka on mitme küla nimi:
Popovka on ka laeva nimi:
Indrek Martinson

Indrek Martinson (26. detsember 1937 Tartu – 14. november 2009 Södra Sandby) oli eesti päritolu Rootsi füüsik.
Aastatel 1975–2002 oli ta Lundi ülikooli aatomifüüsika professor.
Ta oli Eesti Komitee liige. 
Ta valiti 1966., 1968. ja 1970. aastal Eesti Komitee Asemike Kogusse.
Nizār Rayān

Nizār Rayān (نزار ريان; ka "Nizar Ghayan"; 6. märts 1959 Jabāliyā – 1. jaanuar 2009 Gaza) oli palestiina sõjapealik, üks kümnest Ḩamāsi juhist.
Ta õppis Saudi Araabias ja Jordaanias ning sai 1994 Hartumist doktorikraadi "ḩadīth"'ide alal. Seejärel oli ta Gaza Islamiülikooli professor Gaza linnas. Ta korraldas inimeste kaitsekilpe pommirünnaku ohus olevatele elumajadele. 
Rayān kuulus Ḩamāsi juhtkonna siseringi ning oli organisatsiooni sõjalise ja poliitilise tiiva vaheline sidemees. 
Väidetavalt tegi Rayān 2002 oma pojale ülesandeks enesetapurünnaku tollases juudi asunduses Elei Sinais Gaza tsooni põhjaservas. Kahekordse enesetapul rünnakuga 14. märtsil 2004 tapeti kokku 11 inimest. Väidetavalt oli Rayān vastutav mitme rünnaku eest Iisraelis. Ta oli Qassāmi Brigaadide juhi Aḩmad al-Ja‘abarī lähedane usaldusalune. Peale selle kavandas ta võimu vägivaldse ülevõtmise Fataḩilt juulis 2007. 
Ta sai surma Iisraeli lennukite õhurünnaku tagajärjel Operatsiooni Sulatina raames oma kodus. Koos temaga hukkus kaks tema neljast naisest, neli tema kaheteistkümnest lapsest ja veel 13 tema perekonnaliiget ja 11 majanaabrit. Iisraeli sõjavägi kinnitas, et rünnak oli mõeldud tema tapmiseks.
Popovka jõgi (Kolõma)

Popovka jõgi (vene keeles "Поповка") on Kolõma jõe vasakpoolne lisajõgi. See asub Venemaal Sahhas ja Magadani oblastis.
Jõe pikkus on 410 kilomeetrit.
Claude Berri

Claude Berri (õieti "Claude Berel Langmann"; 1. juuli 1934 Pariis – 12. jaanuar 2009 Pariis) oli juudi päritolu Prantsusmaa filmirežissöör, filminäitleja, filmiprodutsent ja stsenarist. 
Berri oli üks Prantsusmaa mitmekülgsemaid ja menukamaid filmirežissööre ja -produtsente. Tema mõju Prantsuse filmitööstusele oli nii suur, et teda on nimetatud prantsuse kino ristiisaks, keisriks, tugisambaks ja perekonnapeaks.
Almnäsi loss

Almnäsi loss asub Rootsis Västergötlandis, 5 km kaugusel Hjost.
Lossi lasi aastail 1773–1776 ehitada kindral Wolter Reinhold Stackelberg (1705–1801). Hiljem on loss kuulunud Sparredele, Bielkedele, Hornidele, Ehrenstenidele ja mitmetele teistele suguvõsadele. 1859. aastal ostis Almnäsi lossi Gustaf Sparre ja 1898. aastal omandas selle Göteborgist pärit vabaproua Marika Dickson.
Loss asub Vätterni järve abaja kaldal ning on ümbritsetud suure uhke pargiga.
Årsta loss

Årsta loss on loss Rootsis Haninge vallas. Selle rajas 14. sajandil Liivi ordu.
Manşūr ar-Raḩbānī

Manşūr ar-Raḩbānī (منصور الرحباني; ka "Mansour Rahbani"; 1925 – 13. jaanuar 2009 Beirut) oli Liibanoni helilooja, muusik, luuletaja ning produtsent, üks vendadest Raḩbānīdest.
Bjärka-Säby loss

Bjärka-Säby loss ehk Bjärka-Säby uus loss asub Rootsis Linköpingi vallas Bjärka-Säby külas.
Praegune loss ehitati 1791–1795 ja ehitati ümber 1894–1898. Tänapäeval asub lossis nelipühikogudus Sionförsamlingen i Linköping.
Bjärsjöholmi loss

Bjärsjöholmi loss asub Rootsis Skåne läänis Ystadi vallas 3 km kaugusel Ystadist. 
Loss ehitati 16. sajandil ning algne kompleks koosnes neljast kiviehitisest ümber siseõue, praeguseks on aga säilinud kaks tiiba. 1849–1850 ehitati juurde uus kolmekorruseline ning kahe nelinurkse torniga hoone. 1890 tuli renoveerida üks algsetest lossitiibadest, kuid säilitada suudeti vaid katuseviilud.
Aţ-Ţayyib Şāliḩ

Tayyib Sālih (‏الطيب صالح‎; ka "Tayeb Salih", "Tayeb Saleh", "Tajjeb Salech"; 12. juuli 1929 Ad-Dabbah' küla, Merowe ringkond, Sudaan – 18. veebruar 2009 London) oli olulisemaid Sudaani kirjanikke 20. sajandil.
Elukäik.
Salih alustas oma haridusteed koraanikoolis, misjärel asus ta õppima Hartumis asuvasse Gordon Memorial College'isse. Kõrghariduse omandas ta Hartumi ülikoolis ja Londoni ülikoolis. Pärast õpinguid Inglismaal veetis ta suurema osa oma elust välismaal. Ta jõudis juhtida BBC Arabic Service'i draamaosakonda, töötada Katari informatsiooniministeeriumis ning kanda erinevaid rolle UNESCO-s, olles muu hulgas UNESCO esindaja Pärsia lahe araabia maades.
Looming.
Kirjutama hakkas ta oma lõbuks ja üsna hilja, tema esimene romaan "Põhja poole rändamise hooaeg" ("Mawsim al-Hijra ilash-Shamal") ilmus 1960. aastatel. See pajatab poolautobiograafiliselt sudaanlase õpingutest Inglismaal, kus peategelane üritab hakkama saada inglise naistega. Teost saatis rahvusvaheline edu, 2001. aastal valis Damaskuses tegutsev Academy of Arab Letters selle koguni 20. sajandi olulisimaks araabiakeelseks romaaniks. 
Salihi looming, mis on inspireeritud tema isiklikust kokkupuutest Sudaani külaeluga, keskendub inimestele ja nende keerulistele suhetele. Oma teostes käsitleb ta selliseid motiive nagu reaalsus ja illusioon, kultuurilised ebakõlad Lääne ja eksootilise Ida vahel, vendluse harmoonia ja konfliktid ning inimese enda vastutus oma sisemiste vastuolude lahendamisel. Need motiivid ja nende kontekst pärinevad Salihi moslemikultuurilisest taustast ja kokkupuudetest moodsa Aafrikaga. 
Kõik Salihi loodud väheste jutustuste sündmustikud ja tegelased on omavahel seotud, ilma et nad moodustaksid triloogiaid või muid euroopa kirjandusele omaseid vorme. Näiteks "Zaini pulmadele" järgneva jutustuse "Bandar Šah: Maja valgus" tegevus toimub sellessamas väljamõeldud Wad Hamidi külakeses kusagil Põhja-Sudaanis. Seal mainitakse küll mõnikord ka Zaini ja tema tegemisi, kuid ta on oma erakordsuse minetanud ja jutu peategelaseks on juba hoopis keegi teine, välisilmast saabunud mälukaotusega võõras, kes kaob külast niisama ootamatult ja äkitselt, kui ta sinna saabus. 
Salihi teoseid on tõlgitud enam kui 30 keelde.
Matsisaare

Matsisaare (ka Matsisaarõ) oli küla Mooste vallas. Tänapäeval osa Savimäe külast.
Küla nimena on varem nimetatud ka Ülesilluti.
Morogoro

Morogoro on linn Tansaanias, Morogoro piirkonna keskus. 
Linnas asub Sokoine Põllumajandusülikool.
Linna jalgpalliklubi Moro United mängib riigi kõrgliigas.