Mariana Pineda

Mariana Pineda Muñoz (1. september 1804 Granada – 26. mai 1831 Granada) oli 19. sajandi Hispaania liberaal, kes hukati Fernando VII valitsemisaegsel kümnendil.
Elulugu.
Ta oli Granada kapteni ja Calatrava ordu rüütli Mariano de Pineda y Ramírezi tütar, kes teadmata põhjustel ei abiellunud kunagi tema ema, Lucenast pärit, María de los Dolores Muñoz y Buenoga. Paaril sündis Sevillas esimene tütar, kes suri varsti pärast sündi. Seejärel kolisid nad Granadasse, kus elasid eraldi majades ja neil sündis teine tütar, Mariana. Ema ja tütar läksid pärast sünnitust elama isa, Don Mariano majja, kes mõne kuu pärast allkirjastas kroonilise haiguse tõttu dokumendi, millega andis emale tütre suhtes kõik õigused. Varsti pärast seda mõistis Don Mariano oma elukaaslase siiski hukka, kuna ta oli omastanud teatud vara tütre nimele. María Dolores põgenes koos lapsega nende ühisest kodust, arreteeriti ja oli sunnitud lapse 12. novembril 1805. aastal isale tagasi andma. 
Pärast Don Mariano surma läks Mariana tema pimeda, vallalise ja 47-aastase venna eestkoste alla. Pärast abiellumist endast palju noorema naisega andis ta aga oma eestkostja üle José de Mesale ja Úrsula de la Presale, kelle hoole alla jäi tüdruk kogu oma lapsepõlve ajaks. 
Kui eestkostja suri, pärandas ta tütrele osa Marianale kuuluvast isalt päritud varast, mistõttu pidi naine kogu elu kohut käima, kuigi ilmselt ei saanud ta varastatut kunagi kätte – aastast 1828 on tõendeid selle kohta, et ta pidas endiselt kohut isalt päritud viinamarjaistanduse tagasisaamiseks. 
15-aastaselt abiellus ta Manuel de Peralta y Vallega, temast üksteist aastat vanema ja äsja sõjaväest lahkunud mehega. Biograafi Antonina Rodrigo sõnul peeti pulmad 1819 aasta oktoobris "vargsi" kuna Mariana oli ebaseaduslik tütar. Järgmise aasta märtsis sünnitas ta poisi José María ja mais 1821 tüdruku Úrsula María. Kaks aastat hiljem, augustis 1822, suri tema abikaasa, jättes 18-aastase lese kahe väikese lapsega.
Ilmselt liitus Mariana just nende aastate jooksul liberaalide võitlusega ja pärast absolutismi taastamist Fernando VII poolt 1823. aastal, siis kui ta oli juba lesk, võttis ta tagakiusatud liberaalid vastu oma koju. Nendes ringkondades tutvus ta hiilgava sõjaväelase Casimiro Brodett y Carbonega, kellega kavatses abielluda, kuid see nurjus, sest Brodett ei saanud oma liberaalsuse tõttu kuninglikku dispensatsiooni, oli sunnitud sõjaväest jätma ja lahkus Kuubale. Mariana omakorda kadus Granadast kaheks järgnevaks aastaks ning pole teada, kus ta viibis ja mida selle aja jooksul tegi. 
Granadasse naastes aitas ta oma nõol Fernando Álvarez de Sotomayor Ramírez põgeneda vanglast, kus too oli kandnud karistust alates 1827. aastast, kuna osales erinevates Gibraltari pagulaste korraldatud liberaalsetes vandenõudes. Nõo vabastamiseks tõi Mariana vanglasse mõned rüüd ja andis need Fernandole, kes maskeeris end mungaks ja sel viisil raskusteta vanglast lahkus. 
Granadasse naasnult oli Marianal suhe 28-aastase advokaadi José de la Peñaga, kes tema elulookirjutaja Antonina Rodrigo sõnul, keda tsiteerib Carlos Serrano, võis tõenäoliselt olla Marianaga seotud salaabieluga (nn "südametunnistuse abielu"), mida peeti Santa Ana kirikus. Sellest abielust sündis 1829. aasta jaanuaris tütar, kelle Mariana, hoolimata asjaolust, et nad ei elanud koos, tunnistas oma lapseks. José de la Peña ootas kuni 1836. aastani, et tüdruk "lapsendada", 1846. aastani, et teda oma tütreks tunnistada, ja 1852. aastani, et teda enda pärijaks nimetada.
Mariana pälvis kriminaallinnapea Pedrosa tähelepanu teatud Romero Tejada poolt tema vastu esitatud kaebuse tõttu väidetavate seoste pärast Gibraltari "anarhistidega". Veelgi tõsisem oli juhtum tema ustava teenija Antonio Burieliga, kes oli teeninud Rafael del Riego alluvuses, kes arreteeriti kompromiteerivate kirjade toomise eest ja see viis omakorda Mariana asetamiseni kodusaresti. Juhtum ei jõudnud kunagi kohtusse, kuigi Mariana oli juba ennetavalt pöördunud advokaadi José María Escalera poole. Politseiarhiivides tehtud uuringud on näidanud, et Granada politsei oli veendunud, et Mariana Pineda oli otseselt või kaudselt seotud mässu ettevalmistamisega ja et tema teenijal Antonio Buriel "oli kümmekond meest valmis tänavale võitlusse viskamiseks". 
Oli mitmeid viiteid, et kogu Andaluusias valmistatakse ette üldist ülestõusu, mida juhivad José María Torrijos ja kindral Francisco Espoz y Mina ning mida koordineerib Madridist Salustiano de Olózaga . Mässu toimumise kuupäevaks määrati 20. märts 1831, kuid minister Francisco Calomarde'i absolutistlik politsei oli ettevalmistustest teadlik ning ülestõus suudeti ära hoida. Kaks päeva enne ülestõusu kavandatud kuupäeva vahistati Mariana Pineda tema kodus Granadas.
Protsess Mariana Pineda vastu (1831).
Vahistamine.
18. märtsil 1831 tungis politsei tema koju Granadas ja kui nad leidsid "lipu, mis oli kavandatava ülestõusu eksimatu märk", siis "ta arreteeriti... peeti seaduslikult kinni... kui õudse kuriteo autor", nagu on kirjas prokuröri aruandes, mis esitati kohtuprotsessil. Carlos Serrano sõnul panevad tingimused, milles "lipp" Mariana majast leiti, "kahtlustama, et selle tõi sinna mõni politsei poolt manipuleeritud agent, et see hiljem seal "avastataks" ja saaks olla süüdistuse aluseks".
Esialgu viibis Mariana oma kodus valvuri järelevalve all, kust ta kolm päeva hiljem põgenes. Valvur sai ta siiski tänaval kätte ja Mariana palus teda mitte välja anda ning tegi ettepaneku koos põgeneda. Seda asjaolu kasutas prokurör aga selleks, et süüdistada teda lisaks "N. S. kuninga suveräänsuse vastase ülestõusu ettevalmistamisele" ka teises väidetavas kuriteos. Selle põgenemiskatse tulemusena suleti ta "Arrecogidase" Santa María Egipcíaca kloostri naiste vanglasse. 
Tänapäeval näib olevat selge, et absolutistlikud võimud ei pidanud teda naise staatust arvestades üheks liberaalse vandenõu juhiks, vaid arreteerisid naise, et ta annaks välja kaasosalised, vandenõu tegelikud juhid. Seda kinnitab fakt, et Granada politseiülem Pedrosa oli volitatud talle pärast kohtuprotsessi armu andma, kui ta nõustub oma kaasosaliste kohta tunnistusi andma, mida Mariana aga keeldus tegemast. 
Spekuleeriti ka, et Mariana arreteerimine ja surmaotsus oli tingitud Ramón Pedrosa pahatahtlikkusest, kuna mees oli temasse armunud. 
Kohtuprotsess.
Asitõendi – väidetavalt pooleldi tikitud lipu, millele olid visandatud võimaliku moto sõnad – alusel süüdistas prokurör teda korra ja monarhia vastases mässus, mis oli Fernando VII määruse kohaselt karistatav surmaga.
Kaitse põhines "tõendite", ehk väidetava lipu, lammutamisele. Tuginedes politseiprotokollile, oli küsitav, kas lipp oli selline, nagu räägiti: esiteks, kas tegemist oli üldse lipuga või raamidele kinnitatud riidega. Teiseks, seati kahtluse alla väidetava lipu "revolutsioonilisus", väites, et tegelikult oli tegemist vabamüürlaste jaoks mõeldud lipuga – "selle keskele kinnitatud rohelise kolmnurga embleem näitab, et see oli mõeldud pigem mõne vabamüürlaste looži kaunistamiseks" – ja kuna naised ei saa kuuluda vabamüürlusse, siis on süüdistatav vaba süüdistusest või võib maksimaalselt saada lühikese vanglakaristuse kaasosaluse eest vabamüürlastega. Kaitsjal oli õigus, sest Hispaanias tekkisid naisvabamüürlaste loožid alles palju hiljem, 19. sajandi lõpus ja ka "kolmnurk, kus ilmub moto "Vabadus, võrdsus, õigus", vastab vaieldamatult vabamüürlaste tunnuslausele. Samuti vastasid värvid lilla ja roheline 19. sajandil vabamüürluse 22. astmele.
Seega on Carlos Serrano sõnul "kaitseadvokaadi väide tõenäoliselt kõige lähemal tõele, Mariana tegelikust tegevusest 1831. aasta esimestel kuudel: olla kontaktis vabamüürlastega ja valmistada ette mõned märgid nende loožide jaoks". Kuid vabamüürlased "olid omakorda kahtlemata seotud, kui mitte segi ajada, liberaalsete vandenõulaste rühmadega, kes kavandasid neil kuudel laiaulatuslikku ülestõusu kogu Lõuna-Andaluusias", nii et "Mariana oli tõepoolest seotud revolutsiooniga, mida Fernando VII ja Calomarde'i politsei püüdis 1830. aasta paiku nii kõvasti ära hoida".
Hukkamine.
Vaatamata tema advokaadi veenvale kaitsele mõisteti Mariana Pineda surma ja hukati 26. mail 1831 26-aastaselt.
Ta hukati liberaalide tegude eest, mis tegi temast nende jaoks märtri ja vabaduste puudumise vastu võitlemise populaarse sümboli. Selle tulemusena sai temast paljude näidendite, luuletuste ja esseede peategelane.
Matus.
Mariana de Pineda säilmed maeti Almengori kalmistule, tema hukkamiskoha lähedale, Beiro jõe äärde. 1836. aastal kaevati luud välja ja deponeeriti aastatel 1844–1854 Virgen de las Angustiase basiilikasse, raekoja oratooriumi kabelisse ja Sagrario kirikusse. 9. septembril 1854 ekshumeeriti luud uuesti ja urn paigutati linnavalitsuse kantseleisse. Lõpuks, 1856. aastal paigutati Mariana de Pineda säilmed Granada katedraali krüpti, kus nad on lihtsa hauakivi all, millel on järgmine epitaaf:
 † D.O.M. Ad perpetuam memoriam. Reliquiæ mortales Marianæ a Pineda, quam, sæva morte, percussit tyrannus, Granatæ septimo kalendas junii, anni millesimi octogentesimi trigesimi primi. Requiescat in pace. Patria grata ejus memoriam colit. Anno M.DCCCLVI.
Mälestuse jäädvustamine.
Pärast Hispaania liberaalse revolutsiooni võidukäiku sai Mariana Pineda vabaduse kangelannaks ja tema kuju käsitlesid mitmed autorid, kelle teostes "domineerib poliitilise võitleja, vabadusvõitleja, aga ka repressioonide ja absolutismi süütu ohvri ülistamine". Grupp Granada saadikuid palus parlamenti, et "kuulsa kangelanna Doña Mariana Pineda nimi kirjutataks nende saali, ning et tema lastele makstaks pensioni.
Mais 1931 tähistas Granada Mariana Pineda hukkamise sajandat aastapäeva sõjaliste autasudega, mis kehtestati ajutise valitsuse poolt. Hiljem kiitis vabariiklik valitsus heaks tema kujutisega postmargi väljaandmise.
Tänapäeval on nii väljak, kus ta hukati, kui ka tema mälestuseks püstitatud rist sageli vandaalitsetud süsteemivastaste sümbolite ja loosungitega.