Betti Alver

Betti Alver (õieti Elisabet Alver, 1937. aastast Elisabet Talvik, 1956. aastast Elisabet Lepik; 23. november (vkj. 10. november) 1906 Jõgeva – 19. juuni 1989 Tartu) oli eesti luuletaja, prosaist ja tõlkija.
Elulugu.
Elisabet Alver sündis raudteelase suures perekonnas.
Aastatel 1914–1917 õppis ta Tartu Puškini-nimelises Tütarlaste Gümnaasiumis ja Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlaste Gümnaasiumis, mille lõpetas 1924. 1924–1929 õppis ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas eesti keelt ja kirjandust. Ta oli Eesti Naisüliõpilaste Seltsi auvilistlane. 
Pärast ülikooliõpingute katkestamist elas ta vabakutselise kirjanikuna Tartus.
Betti Alver debüteeris 1927. aastal novelliga "Liivi Deevidiivi". Teosega "Tuulearmuke" sai ta II auhinna "Looduse" romaanivõistlusel. Samuti kirjutas ta teosed "Invaliidid", "Viletsuse komöödia" ja "Kõmpa", mis toetub tema lapsepõlvemälestustele.
Värsse hakkas Alver avaldama 1931. aastal ja kujunes kiiresti silmapaistvaks luuletajaks. Poeem "Lugu valgest varesest" kujutab irooniaga tõusikute ebavaimset seltskonda. Seda teemat jätkavad ka poeemid "Vahanukk", "Pirnipuu" ja "Mõrane peegel". Poeemis "Pähklikoor" on ühendatud realistlik olustikukujutus ja legendipärane esitus. Samuti on ta kirjutanud poeemid "Raudsed roopad", "Leib" ja "Pärast pikka põuda".
1934. aastal sai ta Eesti Kirjanikkude Liidu liikmeks. Ta kuulus luulerühmitusse Arbujad.
1940. aastate teisel poolel ja 1950. aastatel tõlkis ta saksa ja vene kirjandust. Tema tähtsaim tõlge on Aleksandr Puškini "Jevgeni Onegin" (1964). Ta on tõlkinud eesti keelde ka Kristian Jaak Petersoni saksa keeles kirjutatud värsid.
Tema haud asub Tartus Raadi Vana-Jaani kalmistul.
Varane loome.
Kuigi pilkeajakirjas Sädemed ilmusid Betti Alverilt 1927. aastal esimesed lühemad palad "Liivi Deevidiivi" ja "Vaene väike", võib tema kirjanduslikuks debüüdiks pidada samal aastal ilmunud romaani "Tuulearmuke". Autor pälvis teosega kirjastuse Loodus romaanivõistlusel teise koha August Jakobsoni "Vaeste-Patuste alevi" järel. 
"Tuulearmukest" tunnustati võistlusel kõrgelt, ent Alver ise on teosesse suhtunud kriitiliselt. Alveri-uurija Karl Muru on välja toonud Alveri ladusa jutustamisoskuse, aga ka nauditava trotsliku hoiaku, mis edaspidigi Alveri loomingut iseloomustab. 1930. aastal ilmus Alveri teine jutustus "Invaliidid", mille retseptsioonis on laidetud tegelaste ebausutavaid suhteid, ent kiidetud karakteriloomet ja olustikukujutust, eriti debüüdiga võrreldes. 1935. aastal ilmus Alveri varase loomeperioodi viimane proosateos "Viletsuse komöödia", kuigi veel 1979. aastal ilmus temalt novell "Kõmpa" . 
1931. aastal avaldati ajakirjas Looming Alveri esimesed luulekatsetused – "Pedja" ja "Raskelt valgub vaha". Samal aastal ilmus ka värssromaan "Lugu valgest varesest", mille puhul kriitika täheldas otseseid mõjutusi Aleksandr Puškini "Jevgeni Oneginist" (1963 ilmus Alverilt "Jevgeni Onegini" tõlge eesti keelde). Järgmise viie aasta jooksul avaldas Alver üle 20 luuletuse, millest umbes pooled jõudsid ka tema debüütluulekogusse "Tolm ja tuli" (1936). Aastail 1932–1935 ilmusid Loomingus veel poeemid "Vahanukk", "Ulla" ja "Kapten Oleander", mida iseloomustab groteskne karakteriloome ja inimese ihade paradoksaalne äärmuslikkus. 
Luulekogu "Tolm ja tuli" on eesti luule üks märgilisi teoseid. Aastail 1931–1936 kirjutatud 59 luuletusest 23 on avaldatud Ants Orase 1938. aastal koostatud antoloogias "Arbujad" (kokku oli Alveri luuletusi seal 29). "Tolm ja tuli" jaguneb neljaks temaatiliseks tsükliks, ent moodustab ühtse terviku luulekeele poolest. Luulekogu läbiv motiiv on "l'art pour l'art," st kunst leiab Alveri näol omale looja ja kaitsja. "Elujanuline täiuseotsija" kohtub tumedamate toonidega, dekadentidele omase spliiniga. "Tolmu ja tule" luulemina on ülitundlik, ta kasutab irooniat, et distantseeruda sügavalt isiklikest tundeist, objektiviseerida intiimne ning jõuda reaalsuseni, kus hingeline lüüriline mina tõrjutakse kõigest kõrvaltvaatajaks. 
Mälestuse jäädvustamine.
2006. aastal avati Jõgeval Betti Alveri Muuseum. Muuseumi juures asub mälestuspark ja pargis on Betti Alveri mälestusmärk (skulptor Terje Ojaver).
Eesti Kirjanike Liidu Tartu osakond annab välja Betti Alveri kirjandusauhinda. 
1990. aastal nimetati Uus-Mustvee maantee Jõgeval Betti Alveri tänavaks.
Isiklikku.
Ta oli abielus luuletaja Heiti Talvikuga. 1956. aastal abiellus ta kirjandusteadlase Mart Lepikuga.
Betti Alveri sugulaste seas on Eduard Alver ja Siim Kallas.
Teosed.
Betti Alveri luule tõlked.
2007. aastal oli Göteborgi raamatumessi peakülaliseks Eesti ja selle tarbeks tõlgiti rootsi keelde 21 eesti kirjandusteost, nende seas Betti Alveri "Lugu valgest varesest". See on Põhjamaade suurim raamatumess, mida igal aastal külastab üle 100 000 inimese.