tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Salo Flohr

Salo Flohr (sünninimi Salomon Flohr; vene keeles Саломон Михайлович Флор "Salomon Mihhailovitš Flor"; 21. november 1908 Horodenka – 18. juuli 1983 Moskva) oli Tšehhoslovakkia ja Nõukogude Liidu maletaja, malekohtunik ja maleajakirjanik, rahvusvaheline suurmeister (1950). 
Flohr sündis juudi perekonnas Horodenka linnas tollases Galiitsias Austria-Ungaris (praegune Horodenka Ukrainas). Tema ja ta vend jäid Esimese maailmasõja ajal orvuks pärast seda, kui nende vanemad veresaunas tapeti ja nad põgenesid äsja moodustatud Tšehhoslovakkiasse. Flohr asus elama Prahasse ning omandas linna arvukates kohvikutes panustele mängides järk-järgult tippmaletaja maine. Ta tuli Tšehhoslovakkia malemeistriks 1933. ja 1936. aastal. Flohr mängis edukalt paljude turniiridel Euroopas (sealhulgas sai 1936. aastal kolmanda koha Moskva turniiril ja jagas teist kohta 1937. aastal Pärnu turniiril). Ta võitis kolmel aastavahetusel Hastingsi rahvusvahelisel turniiril (1931/1932, 1932/1933, 1933/1934). 1937. aastal esitas FIDE Flohri ametlikuks maailmameistrikandidaadiks, kuid rahapuuduse tõttu tiitlimatši ei toimunud. Flohr valiti kaheksa osavõtja hulka, kes novembris 1938 mängisid AVRO turniiril selgitamaks tiitlipretendenti Aleksandr Alehhini vastu. Flohr jäi turniiril viimaseks. Jaanuaris 1939 võitis ta Leningradi-Moskva turniiri (edestas seejuures Paul Kerest ja Vassili Smõslovi) ja märtsis 1939 Ķemeri turniiri. 
1939. aastal okupeeris Saksamaa Tšehhoslovakkia. Flohr põgenes perega esialgu Rootsi, seejärel siirdus Nõukogude Liitu. 1942. aastal sai ta seal Nõukogude kodakondsuse ja 1943. aastal NSV Liidu suurmeistri nimetuse. Osales malevõistlustel. 1945. aastal jagas ta Eesti NSV lahtistel meistrivõistlustel 4.–5. kohta (võitis Paul Keres), 1947. aastal sai ta kaheksanda koha meistriturniiril Pärnus (võitis Paul Keres). 1948. aastal tuli ta NSV Liidu meistrivõistlustel Moskvas neljandaks, edestades seejuures Paul Kerest.
Flohr mängis 1948. aastal Saltsjöbadenis maailmameistrivõistluste tsoonidevahelisel turniiril, kus jagas 6.–9. kohta ja pääses 1950. aastal Budapestis peetud pretendentide turniirile (10 osavõtjat), kus jagas 8.–10. kohta. 
1950. aastal võttis Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) kasutusele rahvusvahelise suurmeistri nimetuse. Flohr oli üks neist, kes sai selle nimetuse kohe samal aastal.
Ta mängis Tšehhoslovakkia võistkonna koosseisus viiel maleolümpial (1930, 1931, 1933, 1935, 1937). 1931. aastal Prahas toimunud olümpial sai Tšehhoslovakkia pronksmedali.
Flohr tegutses maleajakirjaniku ja malekohtunikuna. Ta sai FIDE-lt 1963. aastal rahvusvahelise arbiitri nimetuse.
Ta on maetud Moskvas Vagankovo kalmistule.
Brehme

Brehme on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis.
Ecklingerode

Ecklingerode on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis.
Andres Sutt

Andres Sutt (sündinud 11. novembril 1967 Tartus) on Eesti poliitik, alates 25. märtsist 2025 energeetika- ja keskkonnaminister. 
Ta on Reformierakonna liige ning on varem olnud ettevõtlus- ja infotehnoloogiaminister (2021–2022). Samuti oli ta aastatel 2001–2009 Eesti Panga asepresident.
Elulugu.
Ta on lõpetanud 1986. aastal Tartu 1. Keskkooli ning 1993. aastal "cum laude" Tartu Ülikooli majandusteaduskonna rahanduse ja krediidi erialal (vastab magistrikraadile).
Sutt oli aastatel 1992–1993 Eesti Panga keskpangapoliitika osakonna peaspetsialist, 1993–1996 pangainspektsiooni juhataja asetäitja, 1997–1999 keskpangapoliitika osakonna juhataja asetäitja, 2001–2009 Eesti Panga asepresident ning 1999–2001 Rahvusvahelise Valuutafondi (IMF) Põhja-Balti valijaskonna direktori nõunik, vanemnõunik ning 2009–2012 direktorite nõukogu liige. Ta oli 2013–2016 Euroopa Finantsstabiilsuse Fondi (EFSF) tegevdirektori vanemnõunik ja 2013–2016 Euroopa Stabiilsusmehhanismi (ESM) pangandusdivisjoni juht. 2017–2018 oli Eesti Energia kontserni regulaatorsuhete direktor ja kontserni juhatuse liige.
Sutt liitus Reformierakonnaga 2018. aasta augustis ning kandideeris 2019. aasta Riigikogu valimistel valimisringkonnas nr 2 (Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosad). Valimistel kogus ta 1905 häält ja osutus kompensatsioonimandaadiga valituks.
26. jaanuarist 2021 18. juulini 2022 oli ta Kaja Kallase esimeses valitsuses ettevõtlus- ja infotehnoloogiaminister.
Sutt täitis 3. juunist 2022 kuni 18. juulini 2022 lisaks ettevõtlus- ja infotehnoloogiaministri kohale ka välisministri ülesandeid.
Pärast Marko Mihkelsoni tagasiastumist valiti Andres Sutt 2022. aasta lõpus Riigikogu väliskomisjoni esimeheks.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 2 (Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosad) 3315 häält ning osutus ringkonnamandaadiga valituks.
Pere.
Ta on abielus, peres on tütar ja kaks poega. Tema hobid on sport, kokandus, maakodu ja jahindus.
Tema vend on Jaak-Kristian Sutt ja isa Toomas Sutt.
Riiginõunik (Venemaa)

Riiginõunik (vene keeles "статский советник", saksa keeles "Staatsrat") oli Venemaa V klassi tsiviilteenistuse auaste.
Teenistusastmete tabeli jõustava seaduse kehtestas Peeter I ning see jõustus 24. jaanuaril 1722.
Riiginõuniku puhul oli kõnetlusvormiks "Teie kõrgestisündinu" ("Ваше высокородие").
19. sajandi keskel kuulus riiginõunik ametnike esimesse gruppi (I kuni V klass). I grupi liikmed kuulusid riigi kõrgemasse nomenklatuuri, kes viis ellu riigi poliitilist suuna. Selle teenistusastme kandjad omasid erilisi privileege ja said kõrget riigipalka.
Riiginõuniku ametiaste koos muude keisririigi teenistusastmetega kaotati novembris 1917.
Oleg Štšigorets

Oleg Štšigorets (vene keeles "Олег Владимирович Щигорец"; 25. märts 1973 Tallinn – 14. oktoober 2019 Tallinn) oli Eesti teatrinäitleja.
Haridus.
Ta astus 1991. aastal Moskvas Venemaa Riikliku Akadeemilise Väikese Teatri juures asuvasse M. S. Štšepkini nimelisse Kõrgemasse Teatrikooli ja lõpetas selle 1996. aastal.
Töökäik.
Ta töötas aastatel 1996–2011 ja uuesti alates 2017. aastast näitlejana Tallinna Vene Teatris. 
Ta juhendas aastatel 1996–2002 Tallinna Meremeeste Klubi juures tegutsevat teatristuudiot "Hulkuv Koer" (vene keeles "Бродячая собака").
Aastatel 2011–2017 töötas ta näitlejana Venemaa Riiklikus Akadeemilises Väikeses Teatris Moskvas.
Seagram Building

Seagram Building on modernne New Yorgis Park Avenuel asuv pilvelõhkuja. Kõrghoone on 157 meetrit kõrge ja sellel on 38 korrust.
Ehitis valmis 1958. aastal ja algselt asus seal ettevõtte Seagram peakontor.
Ehitati Severud‐Perrone‐Fis­cher‐Sturm‐Conlin‐Bandeli inseneribüroo eestlasest juhtivinseneri Vladimir Buschi kaasjuhtimisel.
Ferna

Ferna on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis.
Tastungen

Tastungen on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis.
Teistungen

Teistungen on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis.
Teistungenit on esmamainitud 1090. aastal Teistungenburgi kloostri asukohana, mis oli Beureni kloostri filiaal. Vanad kloostrihooned lammutati aastal 1975.
Vald paikneb ajaloolises Eichsfeldis, varem Mainzi kuurvürstkonna kauge eksklaav Kesk-Saksamaal. 1283. aastal omandas lääni rüütlipere "von Hagen", kes elas lähedal "Westernhageni lossis" Berlingerodes (purustati 1525. aastal). Westernhageni perekond ehitas sinna kaks tornmaja, mis hiljem asendati härrastemajadega. 
Aastatel 1802–1807 oli Eichsfeld Vestfaali kuningriigi osa, seejärel 1945. aastani Preisi Saksimaa provintsi osa, misjärel oli see osa Ida-Saksamaast. 1990. aastast on see Tüüringi liidumaa osa.
Wehnde

Wehnde on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis.
Bidri

Bidri on India linna Bidari järgi nimetatud metallpanustehnika, mille puhul panustatakse hõbe- ja kulddekoor mustaks oksüdeeritud metallisulamisse (tavaliselt tsink ja vask, sulamis võib olla ka pliid või tina).
Tehnika töötati välja 14.–15. sajandil Põhja-India islamialadel Bahamani sultanite valitsusajal ning Bidar oli nende metallnõude tootmise ja eksportimise peamine keskus. Bidrinõude kaunistusstiil on mõjutatud Pärsia kunstist.
Udehe keel

Udehe keel (ka ude keel) on Venemaal Kaug-Idas Primorje ja Habarovski krais udehede räägitav tunguusi keel.
Udehe keel on väljasurev keel. Seda räägivad harva vaid vanemad inimesed. 2010. aasta Venemaa rahvaloenduse andmeil oskas Venemaal udehe keelt 103 inimest, neist vaid 82 olid udehed. Udeheid oli kokku 1500. Teistel andmetel on udeheid mitte rohkem kui 800, neist keeleoskajaid umbes 40.
1930. aastatel loodi ladina kirja põhjal udehe kirjakeel, mis oli kasutusel 1937. aastani. Uuesti loodi kirjakeel 1989, siis juba kirillitsapõhine.
1977 (täpsustus)

1977 on aasta. Muud:
Lagrime di San Pietro

"Lagrime di San Pietro" ("Püha Peetruse pisarad") on Orlando di Lasso viimane helitöö, 20 madrigalist ja lõpumotetist koosnev vokaaltsükkel. Teos on kirjutatud seitsmele häälele ning jaguneb kolmeks seitsmest palast koosnevaks plokiks. Helilooja pühendas teose paavst Clemens VIII-le 24. mail 1594, kolm nädalat enne oma surma, ning see avaldati järgmisel aastal Münchenis.
Tsükli teksti moodustavad 20 Luigi Tansillo itaaliakeelset luuletust, mis kujutavad apostel Peetruse ahastust pärast Kristuse mahasalgamist ja tema meenutust Jeesuse manitsusest (Mt 26:69-75). Lõpumotett on ladinakeelne "Vide homo, quae pro te patior" ("Vaata, inimene, kuidas ma sinu pärast kannatan"), siin kõneleb ristilöödud Jeesus esimeses isikus Peetruse ja kogu patuse inimkonnaga.
Helilooja on kasutanud ohtralt arvusümboolikat: 7 häält sümboliseerivad neitsi Maarja seitset valu, seitset surmapattu, seitset patukahetsuspsalmi. Mitu madrigali jaguneb seitsmesse ossa. Tsükli osade arv – 21 – on 7 korda 3, püha Kolmainsuse liikmete arv.
Lisaks sellele kasutab helilooja seitset kirikuhelilaadi, jättes kaheksanda täiesti välja. Madrigalid on grupeeritud helilaadide järgnevust mööda: I–IV on esimeses, V–VIII teises, IX–XII kolmandas ja neljandas, XIII–XV viiendas, XVI–XVIII kuuendas, XIX–XX seitsmendas laadis. Tsüklit lõpetav motett kasutab tonus peregrinust, mis ei kuulu keskaegsesse kirikuhelilaadide süsteemi.
Mingis mõttes naaseb Orlando di Lasso oma viimase teosega oma Müncheni-perioodi algusse, mil ta kirjutas tsükli "Psalmi Davidis poenitentiales", seitse patukahetsuspsalmi ning lisas neile psalm-moteti "Laudate Dominum de caelis". Ka selles tsüklis toimub kirikuhelilaadide järgnevus, iga psalm oma helilaadis ning lõpumotett kaheksandas.
Muusikalises plaanis võtab "Lagrime" kokku terve Orlando di Lasso loomingu, tsüklis rakendab ta varem ilmalikes madrigalides kasutatud tehnikaid, kromatismi, mis iseloomustas tema "musica reservata" stiilis teost "Prophetiae Sibyllarum" ning Palestrina stiilis ranget ja rafineeritud muusikalist keelt. Tekst on muusikale seatud süllaabiliselt, diktsiooni ja kõnerütmile omaseid hingamispause silmas pidades.
Torgu külanõukogu

Torgu külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1972. 
Torgu külanõukogu moodustati 1945 septembris Saaremaal Torgu vallas. Külanõukogu keskus asus algselt Laadla külas. 
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Torgu külanõukogu 1950 septembris Kuressaare rajooni koosseisu. Seoses rajooni nime muutumisega oli Torgu külanõukogu 1952. aastast Kingissepa rajoonis.
1954 juunis liideti Torgu külanõukoguga likvideeritud Kargi külanõukogu territoorium. Külanõukogu keskus asus Jämaja külas. 1954. aasta seisuga tegutsesid külanõukogu territooriumil Suure Tõllu, Uus-Rahuste ja Sõrve Kaluri kolhoos.
1960 oktoobrist liideti Torgu külanõukoguga Kaljuranna kolhoosi territoorium likvideeritud Salme külanõukogust. 1972 märtsis liideti Torgu külanõukoguga Sõrve sovhoosi ja kalurikolhoosi "Saare Kalur" maakasutustele vastavad osad Kuressaare külanõukogu ja Lümanda külanõukogu territooriumist koos riikliku metsafondi maadega ning nimetati Torgu külanõukogu ümber Salme külanõukoguks halduskeskusega Salme külas.
Ligatuur (kiri)

Ligatuur kirjakunstis ja tüpograafias on kahe või enama tähe ühendamine üheks märgiks, nii et mõlema algupärast kuju on muudetud.
Ligatuurid käsikirjades.
Käsikirjade puhul tingis ligatuuride kasutamise soov kallist pärgamenti kokku hoida (tähed kirjutati kokku, nagu æ või œ, või kirjutati üksteise kohale, näiteks märgiti järgnev n või m sageli märgina vokaali kohale, samal viisil kujunes kahekordsest n-ist ñ. Ligatuuride kasutus oli erinevates ajaloolistes kirjastiilides erinev, näiteks kasutab karolingide minuskel vähem ligatuure kui untsiaalkiri või hilisemad gooti kirjad. Bütsantsi ja vene kalligraafias on aga kirjastiile, milles ligatuuride kasutamine on omaette eesmärk ja kujundus ornamenditaoline (näiteks slaavi sidekiri). Ka iiri-anglosaksi käsikirjades on "incipit"-leheküljel sageli kasutatud tervet lehte täitva ornamentaalse initsiaalina mitmest tähest moodustatud ligatuuri.
Ligatuurid tüpograafias.
Tüpograafiasse jõudsid ligatuurid käsikirja eeskujul. Tinalao algusaegadel olid nad vajalikud rööpjoondusega toimetulekuks. Johannes Gutenberg lõi lausa 290 tähelühendit erijuhtude tarvis. Hilisemad tüpograafid leidsid, et palju tähemärke või tähemärkide paare olid ebapraktilised, ning tänapäevaks on valdavalt kasutusel ligatuurid nagu ff, fi, fl, ffi, ffl. Nende puhul on tegemist ühendatud tähtedega, mis annab võimaluse ruumi kokku hoida. Tänapäeval kasutatakse ligatuure (kui nad on kirjatüübis defineeritud) kujunduse esiletõstmiseks. Mõnikord kasutatakse ligatuure ka selliste tähepaaride puhul nagu AA ,HE, LAOC, OO, TR, TT või fj, gi, ky. Ligatuure kasutatakse väga palju ka logode disainis. Kui trükisega on tarvis tekitada muljet konservatiivsest, traditsioonidel põhinevast ja samas ka elegantsest disainist, siis võiks kaaluda ligatuuride kasutamist. Siiski on nad tänapäeva digitaalse küljenduse puhul pigem ebapraktilised ja võivad mõjuda liigse peenutsemisena.
Ado Truupõld

Ado Truupõld (sündinud 13. november 1932 Tartus) on eesti arstiteadlane.
1951. aastal lõpetas ta Rakvere 1. Keskkooli.
1957. aastal lõpetas ta I. Pavlovi nimelise Leningradi I Meditsiiniinstituudi. 
1966. aastal kaitses Leningradis NSVL Meditsiiniteaduste Akadeemia Eksperimentaalmeditsiini Instituudis meditsiiniteaduste kandidaadi kraadi väitekirjaga "Регенераторные процессы в корковом веществе надпочечников при острой лучевой болезни". 1971. aastal anti talle meditsiiniteaduste doktori kraad Tartu Riiklikus Ülikoolis kaitstud väitekirja "Физиологическая и репаративная регенерация коры надпочечников: (экспериментально-гистологическое исследование)" eest.
Aastatel 1965–1974 töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli meditsiini kesklaboratooriumi teadurina, 1974. aastast oli ta TRÜ patoloogilise anatoomia ja kohtuarstiteaduse kateedri juhataja. 1998. aastast on ta Tartu Ülikooli meditsiiniteaduste valdkonna emeriitprofessor.
Aastatel 1975–1980 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu IX koosseisu saadik.
Ta on rahvusvaheline meister kirimales.
Tunnustus.
1998 Tartu Ülikooli suur medal
Kaïs Saïed

Kaïs Saïed (araabia keeles قيس سعيد "Qais Su‘ayyid"; sündinud 22. veebruaril 1958 Tunises) on Tuneesia õigusteadlane ja poliitik, alates 23. oktoobrist 2019 Tuneesia president.
Ta oli aastani 2018 Tunise Ülikooli riigiõiguse professor. Ta valiti 13. oktoobril 2019 Tuneesia presidendiks.
Mitmed meediaallikad on nimetanud Saïed "RoboCopiks" tema monotoonse hääle, standardse araabia keele kasutamise tõttu Tuneesia murde asemel ning keskendumise pärast seaduse ja korra küsimustele. Presidendikampaanias püüdis Saïed jätta endast rahvamehe muljet, mõnevõrra sarnaselt teise populistliku kandidaadi Nabil Karouiga.
Saïed sai 2019. aasta Tuneesia presidendivalimiste esimeses voorus 620 711 häält ehk 18,40% häältest ning tuli sellega esikohale. Teises voorus oli tema vastaseks Karoui. Ta kogus teises voorus 72,71% häältest ning kuulutati 14. oktoobril 2019 Tuneesia uueks presidendiks.
Ernst Kieckers

Friedrich Ernst Kieckers (27. september 1882 Barmen – 5. august 1938 München) oli saksa keeleteadlane.
Töökohad.
Alates 1912 Müncheni ülikooli professor, 1921–38 Tartu Ülikooli alul indoeuroopa keelte, hiljem saksa keele professor.
Teadustöö.
Kieckersi teadustööd käsitlesid germaani, romaani ja klassikalist filoloogiat ning keelte genealoogilist liigitamist. Ta kuulus Eesti Akadeemilisse Orientaalseltsi.
Jaan Õispuu

Jaan Õispuu (sündinud 16. märtsil 1955 Kuressaares) on eesti keeleteadlane.
Ta lõpetas aastal 1978 Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna eesti filoloogina.
Aili Univere

Aili Univere (eesnimi kuni 1937 Aleksandra; perekonnanimi kuni abiellumiseni 1928 Univer, kuni 1937 Grünvald; 23. oktoober 1901 Kähri vald – 5. oktoober 1994 Tallinn) oli eesti keeleteadlane.
Elna Adler

Elna Adler (sündinud Elna Valter, eestistatult Valdre; 24. juuli 1929 Savala küla, Maidla vald – 22. märts 2007 Tallinn) oli eesti keeleteadlane, filoloogiakandinaat (1958). 
Ta lõpetas 1953 soome-ugri keelte erialal Tartu Riikliku Ülikooli. Töötas 1957–1991 Eesti NSV Teaduste Akadeemia keele ja kirjanduse instituudis (1959. aastast soome-ugri keelte sektori vanem teaduslik töötaja). Uurinud läänemeresoome keelte grammatikat ja vadja keelt, kogunud ja avaldanud vadja keele ainestikku.
Ervin Teichmann

Ervin Teichmann (19. veebruar 1931 Tallinn – 2. mai 2009) oli keeleteadlane ja filoloogiadoktor.
Töökohad.
Teichmann lõpetas 1968 Moskva ülikooli inglise filoloogina ja täiendas end 1990 Exeteris (Suurbritannias). Ta oli 1969–89 ja 1998. aastast Moskva ülikooli õppejõud, 1989–95 Tallinna Pedagoogikaülikooli dotsent ning 1995–98 Eesti Merehariduskeskuse professor.
Teoseid.
Avaldanud keeleteaduslikke artikleid, koostanud inglise keele õppevahendeid („English Pronunciation and Intonation Practice for Students of Teacher Training Courses”, Moskva, 1975). Oli rahvusvahelise platoonikute teadus- ja kunstiakadeemia Contenant liige (1995).
Heino Ahven

Heino Ahven (11. november 1919 Räpina – 22. aprill 1988 Tallinn) oli eesti keeleteadlane.
Osales 1942–1943 kirjandusrühmitises Tuulisui.
Isiklikku.
Tema vend oli luuletaja Kalju Ahven ja venna Agu poeg oli poliitik Mati Ahven.
Tema abikaasa oli Eeva Ahven.
Ülle Viks

Ülle Viks (sündinud 24. aprillil 1948 Türil) on eesti keeleteadlane, filoloogiadoktor.
Ta lõpetas 1971. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogina. Aastast 1971 on ta töötanud Eesti Keele Instituudis.
Heinike Heinsoo

Heinike Heinsoo (sündinud 5. mail 1956 Tartus) on eesti keeleteadlane, Tartu Ülikooli läänemeresoome keelte emeriitdotsent.
Ta lõpetas 1973. aastal Tartu 5. Keskkooli ja 1978. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia erialal. 1987. aastal kaitses väitekirja "Vadja keele subjekti ja predikaadi suhted". 
Töökohad.
Heinike Heinsoo on olnud aastatel 1979–2019 Tartu Ülikooli õppejõud: 1990. aastast soome-ugri keelte kateedri (hiljem õppetooli) dotsent, 2020. aasta veebruarist emeriitdotsent. Alates 2019. aasta sügisest on ta Lvivi Ivan Franko nimelise Rahvusliku Ülikooli eesti keele ja kultuuri lektor. Töötanud õppejõuna Soomes, Saksamaal, Rootsis, osalenud paljudel rahvusvahelistel teadusüritustel. Juhendanud bakalaureuse- ja magistritöid ja kahte doktoritööd. 
Mitme projekti raames korraldanud aastail 2010–2019 vadja keele kursuseid vadjalastele ja nende järglastele. 
Alates 2019. aasta sügisest Lvivi ülikooli eesti keele ja kultuuri lektor, kirjutanud õppevahendeid ukrainlastele ja tutvustanud eri väljaannetes Eestit ja Ukrainat.
Isiklikku.
Tema isa oli Eesti Põllumajanduse Akadeemia taimekasvatuse dotsent (uuris suhkrupeedi kasvatamist) Jüri Heinsoo (1920–1990). Vend on keemiakandidaat ja finantskonsultant Enn Heisoo (s 1950). Tema tütar on Jaanika Merilo.
Savvati Smirnov

Savvati Smirnov (21.august 1929 Arhangelski oblast – 3.september 2002) oli eesti keeleteadlane.
Töökohad.
Peterburi Humanitaarteaduste Akadeemia tegevliige (1996). Lõpetas 1953 Leningradi ülikooli (viimane kursus Prahas Karli ülikoolis). Töötas 1953–83 Tartu Ülikoolis (TÜ, 1979. aastast professor), 1983–91 Eesti Teaduste Akadeemia keele ja kirjanduse instituudis (1987. aastast keelekontaktide sektori juhataja) ning 1991–95 Tallinna Pedagoogikaülikoolis (vene filoloogia osakonna kaasprofessor).
Aavo Valmis

Aavo Valmis (27. september 1938 – 3. veebruar 2017 Tallinn) oli eesti keeleteadlane.
Töökohad.
Valmis lõpetas aastal 1957 Tallinna 2. Keskkooli hõbemedaliga, 1967 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna eesti filoloogia erialal, 1972 KKI-s aspirantuuri, sai 1973 filoloogiakandidaadi kraadi väitekirjaga “Lisand eesti kirjakeeles” ja 1990 A. I. Herzeni nimelises Leningradi Riiklikus Pedagoogilises Instituudis pedagoogikadoktori kraadi väitekirjaga “История преподавания родного языка в эстонских школах (со II половины 17 века до 1970-x гг)”. 
Valmis oli aastatel 1967–1970 Tallinna 2. Keskkooli õpetaja, 1972–1978 Tallinna Pedagoogilise Instituudi (TPedI) eesti keele ja kirjanduse kateedri vanemõpetaja, 1978–1980 dotsent, 1980–1983 vanemteadur, 1983–1991 dotsent, 1991–1993 professor, ühtlasi 1989–1996 filoloogiateaduskonna dekaan, 1994–1998 Tallinna Pedagoogikaülikooli emakeele didaktika õppetooli juhataja ja professor, 1998–1999 Tallinna Pedagoogilise Seminari professor, 1999–2004 Tallinna Sotsiaal-Humanitaarinstituudi "estica" õppetooli juhataja ja professor, 2004. aastast TEA Kirjastuse autor ja toimetaja.
Valmis õpetas tänapäeva eesti keelt, emakeele didaktikat, eesti keele kui võõrkeele didaktikat, eesti keele erikursusi (süntaks jm), koostas üldharidus- ja kõrgkooli eesti keele õpikuid. Tema uurimisvaldkonnad olid eesti keele süntaks, emakeele didaktika, eesti murded, eesti keele kui võõrkeele didaktika, eesti keel Kaukaasia eesti külades, emakeelne kool ja emakeelne õpetamine Venemaa eesti koolides, emakeele õpetamise ajalugu.
Valmis oli aastatel 1984–1988 TPedI eesti keele õppekomplektide efektiivsuse uurimise probleemgrupi teaduslik juhendaja, ühtlasi ka Haridusministeeriumi eesti keele kui võõrkeele ainekomisjoni liige. Ta juhtis murdekogumise ekspeditsioone aastatel 1984–1991 Kaukaasia eesti külades ja 1991–1993 Hiiumaal, koostas ja toimetas mitu keelekäsiraamatut, oli 1971. aastast Emakeele Seltsi liige ning aastatel 1992–1997 Johannes Aaviku Seltsi asepresident ja 1998. aastast juhatuse liige. Ta avaldas üle 100 teaduspublikatsiooni.
Juri Žilin

Juri Žilin (venepäraselt "Юрий Жилин"; sündinud 2. aprillil 1962) on Eesti näitleja.
Haridus.
Ta lõpetas 1984. aastal Vladivostokis Kaug-Ida Pedagoogilise Kunstide Instituudi teatriosakonna.
Töökäik.
Ta on töötanud alates 1998. aastast näitlejana Tallinnas Vene Teatris. 
Ta on mänginud ka mitmes Eesti teleseriaalis ja mängufilmis.
Feliks Vakk

Feliks Vakk (2. juuni 1930 Tallinn – 11. märts 1987 Ravila) oli eesti keeleteadlane ja filoloogiakandidaat.
Haridus.
Feliks Vakk lõpetas 1955 Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia, loogika ja psühholoogia ning 1959 saksa filoloogia erialal.
Töökohad.
Feliks Vakk töötas 1963–1986 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituudi leksikoloogiasektoris.
Eelsuvi

Eelsuvi on tinglik osa-aastaaeg, mis ei ole mõsitena ametlikult kasutusel, kuid mis on Eesti kliimas teatud tunnuste põhjal eristatav.
Liigitus.
Vastavalt määramise liigile võib eristada järgmisi eelsuvesid:
Fenoloogiline suvi

Fenoloogiline suvi on fenoloogiline aastaaeg, mille tunnuseks on looduses toimuvad muudatused. Selle algus langeb suures osas kokku klimaatilise suvega, kuna seda käivitavad protsessid sõltuvad suures osas õhusoojusest.
Osa-aastaajad.
Fenoloogiline suvi jagatakse tunnuste järgi mitmeks osaks.
Pärissuvi

Pärissuvi ehk lihtsalt suvi on vaheaastaaeg, mida võib eristada klimaatiliste või fenoloogiliste tunnuste järgi.
Hilissuvi

Hilissuvi on suve osa-aastaaeg, mis on pärissuve osa ja algab pärast südasuve lõppu.
Brigid Kosgei

Brigid Jepscheschir Kosgei (sündinud 20. veebruaril 1994 Kapsowaris Keenias) on keenia pikamaajooksja, kes on võitnud 2018. ja 2019. aasta Chicago maratoni ning 2019. ja 2020. aasta Londoni maratoni. 
Ta on 13. oktoobril 2019 Chicago maratonil joostud ajaga 2:13:04 naiste maratoni maailmarekordi omanik. 
Ta ületas eelmist, 16 aastat püsinud tippmarki 1 minuti ja 21 sekundiga ning eelmist Chicago maratoni naisterekordit 3 minuti ja 14 sekundiga.
NatWest

National Westminster Bank, üldtuntud kui NatWest, on Ühendkuningriigi suur jae- ja kommertspank. Westminster Bank asutati 1834. aastal kui London County and Westminster Bankina.
Alates 2000. aastast on see osa Royal Bank of Scotland Groupist. Pärast kontserni peamise kodumaise äritegevuse "tarastamist" sai pangast NatWest Holdingsi tütarettevõte.
NatWest on üks neljast suurest arvelduspangast Suurbritannias. Sellel on suur üle 960 filiaaliga võrk.
2017. aastal pälvis NatWest Briti pangaauhindade jagamisel parima panganduse rakenduse auhinna.
Chase Bank

J.P. Morgan Chase Bank, N.A., mis tegutseb Chase Bankina, on New Yorgis Manhattanil asuv rahvuspank, mis moodustab USA rahvusvahelise pangandus- ja finantsteenuste valdusettevõtte JPMorgan Chase tarbija- ja äripanganduse tütarettevõtte. Panka hakati nimetama Chase Manhattan Bankiks kuni selle ühinemiseni J.P. Morgan &amp; Co-ga 2000. aastal. Chase Manhattan Bank loodi Chase National Banki ja The Manhattan Company ühinemisel 1955. aastal. Pank ühines 2004. aastal Bank One Corporationiga ja omandas hiljem The Washington Mutuali hoiused ja enamuse varast.
Chase pakub üle riigi rohkem kui 5100 haru ja 16 000 sularahaautomaati. JPMorgan Chase &amp; Co.-l on 250 355 töötajat (2016. aasta seisuga) ja ettevõte tegutseb enam kui 100 riigis. JPMorgan Chase &amp; Co. oli 2016. aastal varasi 2,49 triljonit dollarit.
JPMorgan Chase on oma Chase'i tütarettevõtte kaudu üks Ameerika Ühendriikide suurpangast.
Virgin Money

Virgin Money plc on Ühendkuningriigis asuv pankade ja finantsteenuste ettevõte, mille asutas Richard Branson 1995. aasta märtsis. Algselt oli see tuntud kui Virgin Direct ja selle teerajajaks oli indeksi jälgimine, käivitades turule väärtusliku isikliku aktsiakapitali plaani. 2000. aastatel laiendas Virgin Money oma tegevust kogu maailmas.
Virgin Money teatas plaanist hakata jaepangaks ja üritas Northern Rocki osta 2007. aastal enne selle natsionaliseerimist Suurbritannia valitsuse poolt. Virgin taotles oma panganduslitsentsi Finantsteenuste Ametilt 2009. aastal ja sai selle järgmisel aastal Church House Trusti omandamisega. Virgin ostis Northern Rock plc 2012. aasta jaanuaris ja selle uueks nimeks sai Virgin Money. 2018. aasta juunis nõustus Virgin Money CYBG plc poolt ülevõtmisega, mis viidi lõpule 2018. aasta oktoobris.
Teravkaar

Teravkaar on kahest punktist konstrueeritud kaarekuju, mille puhul kaare küljed kaare lagipunktis ühinedes moodustavad nurga (erandlikuks teravkaareks on rohkem kui kahest punktist konstrueeritud tuudorkaar). On üks keskseid gooti arhitektuuri tunnuseid.
Teravkaare kandesurve on suunatud vähem külgedele ja rohkem ülevalt alla kui ümarkaarel. See võimaldab ehitada kergemaid müüre kui ümarkaart kasutades.
Konstrueerimine.
Teravkaare kuju määrab kaarekülgede raadius. Tavalisel gooti kaarel võrdub kaare raadius ava laiusega, kõrgendatud teravkaarel ehk lantsettkaarel on kaare raadius suurem ava laiusest ja kui teravkaarel on kaare raadius väiksem kui ava laius, on kaarel veidi masajad proportsioonid. Eesti keskaegses arhitektuuris on palju kasutatud viimati nimetatud varianti, madaldatud teravkaart.
Ajalugu.
Varaseimad teravkaared ajaloos esinevad islamimaade arhitektuuris, 8.–9. sajandil, kust need jõuavad Bütsantsi arhitektuuri ja Sitsiilia normanni kuningriikide – teravkaar on 12. sajandi Sitsiilia romaani ehitistes nagu Monreale toomkirik – vahendusel, samuti ka ristisõdade ajajärgu kultuurikontaktide kaudu, Euroopa arhitektuuri. Siiski, bütsantsi-aegne Karamagara sild 5.–6. sajandist on teravkaarne ja vanima teravkaart kasutava ehitisena ajaliselt varasem kui islami arhitektuur, nii et teravkaare algupära täpne lokaliseerimine jääb vaidlusobjektiks.
Lääne-Euroopa arhitektuuris rakendab teravkaart esimesena Burgundia romaanika, 1088. aastal alustatud Cluny III kloostrikiriku arkaadides ja võlvis on juba teravkaared. Paljud 12. sajandil püstitatud Burgundia ehitised järgivad selle kiriku eeskuju. Saint-Denis' basiilika, mida loetakse esimeseks gooti ehitiseks, püstitati samuti 12. sajandi esimesel poolel. Prantsusmaalt levis gooti teravkaar kõikjale Euroopasse, umbes 1200. aasta paiku jõudis see Saksamaale, kus kestis 16. sajandi hilisgootikani. Eesti 13.–16. sajandi arhitektuur kuulub Saksamaa ehituspärandisse ja -koolkondadesse ja järgib emamaaga sarnaseid arengujooni.
Renessanssarhitektuuris ja hilisemates ehitustiilides kadus teravkaar täiesti käibelt, kuid elas läbi uue tõusu historitsistlikes neostiilides.
Asbach-Sickenberg

Asbach-Sickenberg on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis. 1945. aasta Wanfriedi kokkuleppe tulemusena sai varem Hessenile kuulunud Asbach-Sickenberg Nõukogude okupatsioonitsooni ja hiljem Ida-Saksamaa osaks.
Birkenfelde

Birkenfelde on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis.
Dietzenrode-Vatterode

Dietzenrode-Vatterode on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis.
Sooneutraalsus

Sooneutraalsus on ühiskonnapoliitiline käsitus, mille kohaselt ranged soorollid on ebasoovitavad ning inimese kohtlemine, ühiskondlik staatus ja võimalused ei tohiks sõltuda tema soost või soomääratlusest. Sooneutraalsuse kui eesmärgiga põhjendatakse soolise diskrimineerimise vältimise vajadust.
Ormuri keel

Ormuri keel on Lääne-Iraani keelte hulka kuuluv iraani keel, mida kõnelevad Pakistanis Kanigurami orus ja vähesel määral ka Afganistani Lōgari provintsis elavad ormurid.
Ormuri keel on ohustatud. Seda räägib umbes 1000 inimest. Teistel andmetel räägib ormuri keelt umbes 6000 inimest.
Vene-Ameerika

Vene-Ameerikaks (vene keeles Русская Америка "Russkaja Amerika") nimetati Venemaa Keisririigi koloniaalvaldusi Põhja-Ameerikas ja Vaikse ookeani Hawaii saarestikus aastatel 1733–1867. Valduste pealinn oli Uus-Arhangelsk (Ново-Архангельск; praegune Sitka Ameerika Ühendriikide Alaska osariigis).
Venemaa asundused hõlmasid alasid praegustest osariikidest Alaskal ja Californias. Lisaks asusid Georg Anton Schäffe'i rajatud kaks sadamat ja kolm forti (Jelizaveta fort, Aleksandri fort ja Barclay-de-Tolly fort) Kauaʻi saarel Hawaii Kuningriigis (praegune Hawaii osariik). 
Ajalugu.
Valduste ametlik inkorporeerimine Venemaa poolt toimus alles Paul I allkirjastatud 1799. aasta ukaasiga, mis kehtestas monopoli Vene-Ameerika Kompaniile ja andis ka Venemaa õigeusu kirikule teatavad õigused uutes valdustes.
Paljud Vene-Ameerika valdused hüljati 19. sajandil. 1867. aastal müüs Venemaa oma viimased allesjäänud valdused Ameerika Ühendriikidele 7,2 miljoni dollari eest (tänapäeva väärtuses 129 miljonit dollarit).
Uus-Arhangelsk

Uus-Arhangelsk oli asula Alaskal, Vene-Ameerika halduskeskus, mis asutati 1799. aastal. Asula nimetati Arhangelski linna järgi Põhja-Venemaal. Pärast Venemaa Keisririigi koloniaalvalduste müümist Ameerika Ühendriikidele aastal 1867 nimetati asula tlingiti keele kohaselt ümber Sitkaks.
Kaug-Põhi

Kaug-Põhi (vene keeles Крайний Север või Дальний Север) on suur osa Venemaa Föderatsiooni territooriumist (eriti Venemaa Aasia-osast), mis asub põhjapolaarjoone taga või vahetult selle ees.
Ametlikult hõlmab Kaug-Põhi tervet Jakuutiat, Magadani oblastit, Tšuktši autonoomset ringkonda, Kamtšatka kraid ja Murmanski oblastit, samuti teatud osi Arhangelski oblastist, Komi vabariigist, Tjumeni oblastist, Krasnojarski kraist, Irkutski oblastist, Sahhalini oblastist, Habarovski kraist, samuti kõiki Põhja-Jäämere ja selle merede saari, niisamuti Beringi ja Ohhoota mere saari.
Kaug-Põhi on tuntut väga karmi kliima poolest. Töölised, välja arvatud põlisrahvad ja kinnipeetavad, kes seal töötavad saavad selle tõttu palgalisa ehk põhjaboonust (vene keeles северные надбавки), millele lisanduvad sotsiaalkindlustused ja muud soodustused.
Suurimad linnad.
Arhangelsk (349 742) on suurim linn Kaug-Põhjaga võrdsustatud aladel.
Pille Kippar

Pille Kippar (sündinud 24. oktoobril 1935 Tallinnas) on eesti rahvaluuleteadlane. 
Ta on uurinud eesti ja teiste läänemeresoome rahvaste loomamuinasjutte ning koostanud eesti loomamuinasjuttude kataloogi.
Haridus.
1959. aastal lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia erialal. Filoloogiadoktor alates 1991. 
Töökohad.
Aastatel 1964–1993 töötas Teaduste Akadeemia keele ja kirjanduse instituudis. 1964. aastast Tallinna Pedagoogilise Instituudi õppejõud (alates 1992 professor, 1993–1997 eesti filoloogia osakonna juhataja, alates 1998 emeriitprofessor). 
Kippar on alates 1984 Rahvusvahelise Rahvajutu-uurijate Seltsi (ISFNR) liige, alates 1989 Rahvusvahelise Etnoloogia ja Folkloristika Ühingu (SIEF) liige ja alates 1993 Kalevalaseura liige. Aastatel 1990–1995 oli ta Emakeele Seltsi rahvaluulesektsiooni esimees ja 1996–1997 Akadeemilise Rahvaluule Seltsi juhatuse liige.
Repovesi rahvuspark

Repovesi rahvuspark (soome keeles: "Repoveden kansallispuisto") on Soome rahvuspark, mis asub Kouvola ja Mäntyharju vallas Kymenlaakso ja Lõuna-Savo maakonnas.
Rahvuspark on asutatud 2003. aastal ja selle pindala on 15 ruutkilomeetrit.
2019. aastal külastas Repovesi rahvusparki üle 126 000 inimese.
Salamajärvi rahvuspark

Salamajärvi rahvuspark (soome keeles: "Salamajärven kansallispuisto") on Soome rahvuspark, mis asub Perho, Kivijärvi ja Kinnula vallas Kesk-Pohjanmaa ja Kesk-Soome maakonnas. 
Salamajärvi rahvuspark on asutatud 1982. aastal ja selle pindala on 62 ruutkilomeetrit. Pargis on mitu matkarada, mille kogupikkus on umbes 60 km.
2019. aastal külastas Salamajärvi rahvusparki üle 20 000 inimese.
Ketevan Arakhamia-Grant

Ketevan Arakhamia-Grant (gruusia keeles ქეთევან არახამია "Khethevan Arahhamia"; sündinud 19. juulil 1968 Otšamtšires) on gruusia päritolu Šotimaa maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2009).
Ta tuli 1985. aastal Dobrnas naisjuunioride maailmameistriks. NSV Liidu naiste meistrivõistlustel saavutas ta 1984. aastal 3.–5., 1986. aastal 2.–3. 1987. aastal 3. koha ja 1990. aastal esikoha. 1991. aastal hakkas ta mängima Gruusia värvides.
1996. aastal abiellus ta Jonathan Grantiga ja asus elama Edinburghi. Rahvusvahelistel malevõistlustel jätkas ta esindamast Gruusiat. Alles 2008. aastast esindab ta rahvusvahelistel malevõistlustel Šotimaad. 
Arakhamia-Grant on kolmekordne Gruusia (1983, 1984, 1990) ja neljakordne Briti naiste malemeister (2003, 2004, 2006, 2007). Võisteldes koos meestega tuli ta kolmel korral Šotimaa malemeistriks (2003, 2011, 2016). 
Ta võitis 2001. aastal Varssavis Euroopa naiste meistrivõistlustel pronksmedali.
Arakhamia-Grant mängis naiste maailmameistrivõistlustel. Tsoonidevahelisel turniiril Tuzlas (1987) sai ta teise koha ja pääses 1988. aastal Tskaltubos peetud MM-i pretendentide turniirile, kus jäi 8 osavõitja seas viimaseks. Tsoonidevahelistel turniiridel 1990. aastal Azovis jagas ta 5.–8. kohta, 1991. aastal Suboticas 5.–7. kohta; 1993. aastal Jakartas ja 1995. aastal Chişinăus võitis esikoha. Ta mängis pretendentide turniiridel 1994. aastal Tilburgis (9 osavõtja seas 9. koht) ja 1997. aastal Groningenis (jagas 10 osavõtja seas 5.–7. kohta).
2000. aastal nokautsüsteemis mängitud MM-i turniiril New Delhis (64 osavõtjat) Arakhamia-Grant 16 parema hulka ei pääsenud. 2001. aastal MM-i turniiril Moskvas kaotas ta avaringis Dagnė Čiukšytėle. 2006. aastal MM-i turniiril Jekaterinburgis kaotas ta teises ringis Maia Tšiburdanidzele ja kaheksandikfinaali ei pääsenud. 2008. aastal ta avaringist edasi ei pääsenud. 2015. aastal MM-i turniiril Sotšis võitis ta avaringis Hoang Thanh Trangi, kuid kaotas teises ringis Pia Cramlingile. 2018. aastal MM-i turniiril Hantõ-Mansiiskis kaotas ta avaringis Nino Batsiašvilile.
Arakhamia-Grant võitis naiste maleolümpiatel neli võistkondlikku medalit: hõbemedali NSV Liidu naiskonna koosseisus (1990) ning kaks kuldmedalit (1994, 1996) ja pronksmedali (1998) Gruusia naiskonna koosseisus. Ta esines Šotimaa naiskonna koosseisus kolmel naiste maleolümpial (2014–2018; mängis esimesel laual).
Ta sai FIDE-lt 1986. aastal naiste rahvusvahelise meistri, 1987. aastal naiste suurmeistri, 1993. aastal rahvusvahelise meistri ja 2009. aastal rahvusvahelise suurmeistri nimetuse.
Bela Hotenašvili

Bela Hotenašvili (gruusia keeles ბელა ხოტენაშვილი; sündinud 1. juunil 1988 Thelavis) on gruusia maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2013).
Hotenašvili tuli 2004. aastal noorte maailmameistriks neidude U16-vanuseastmes. Ta on kahekordne Gruusia naiste malemeister (2012, 2017).
Ta on mänginud naiste maailmameistrivõistlustel. 2012. aastal MM-turniiril Hantõ-Mansiiskis (64 osavõtjat) sai turniiritabelis 13. asetuse. Ta kaotas seal avaringis ja 32 parema hulka ei pääsenud. 2015. aastal MM-turniiril Sotšis sai Hotenašvili turniiritabelis 10. asetuse. Ta võitis avaringis Kübra Öztürki ja teises ringis Huang Qiani, kuid kaotas kaheksandikfinaalis Zhao Xuele. 2017. aastal MM-turniiril Teheranis kaotas ta avaringis Olga Ziminale. 2018. aastal Hantõ-Mansiiskis võitis ta avaringis Võ Thị Kim Phụni, kuid kaotas teises ringis Harika Dronavallile.
Hotenašvili on võitnud Gruusia naiskonna koosseisus naiste maleolümpiatel kaks pronksmedalit (2010, 2018) ning naiste võistkondlikel maailmameistrivõistlustel kuldmedali (2015) ja kolm pronksmedalit (2011, 2017, 2019).
Ta sai FIDE-lt 2006. aastal naiste rahvusvahelise meistri, 2007. aastal naiste suurmeistri, 2009. aastal rahvusvahelise meistri ja 2013. aastal rahvusvahelise suurmeistri nimetuse.
Meri Arabidze

Meri Arabidze (gruusia keeles მერი არაბიძე; sündinud 25. veebruaril 1994 Samtredias) on gruusia maletaja, naiste suurmeister (2012).
Arabidze on tulnud kolmel korral noorte maailmameistriks neidude seas: 2004. aastal U10-, 2005. aastal U12- ja 2011. aastal U18-vanuseastmes. Ta on 2019. aasta Gruusia naiste malemeister.
Ta on mänginud naiste maailmameistrivõistlustel. 2015. aastal MM-i turniiril Sotšis (64 osavõtjat) sai ta turniiritabelis 45. asetuse. Ta võitis seal avaringis Elisabeth Pähtzi, teises ringis Yaniet Marrero Lopezi ja kaheksandikfinaalis Viktorija Čmilytėt, kuid kaotas veerandfinaalis Harika Dronavallile.
Gruusia naiskonna koosseisus võitis Arabidze 2018. aastal naiste maleolümpial Bathumis pronksmedali ning naiste võistkondlikel maailmameistrivõistlustel 2015. aastal Chengdu Shis kuldmedali ja 2019. aastal Nur-Sultanis pronksmedali.
Ta sai FIDE-lt 2009. aastal naiste rahvusvahelise meistri, 2012. aastal naiste suurmeistri ja 2014. aastal rahvusvahelise meistri nimetuse.
Lela Džavahhišvili

Lela Džavahhišvili (gruusia keeles ლელა ჯავახიშვილი; sündinud 23. aprillil 1984 Thelavis) on gruusia maletaja, naiste suurmeister (2003).
Džavahhišvili on neljakordne Gruusia naiste malemeister (1999, 2005, 2012, 2014). 
Ta mängis naiste maailmameistrivõistlustel. MM-i turniiridel 2000. aastal New Delhis ja 2004. aastal Elistas kaotas ta avaringis. 2006. aastal MM-i turniiril Jekaterinburgis võitis ta avaringis, kuid kaotas teises ringis Subbaraman Vijayalakshmile.
2012. aastal MM-i turniiril Hantõ-Mansiiskis võitis ta teises ringis Katerõna Lagnot, kuid kaotas kaheksandikfinaalis Harika Dronavallile. 2015. aastal Sotšis sai ta turniiritabelis 19. asetuse. Ta võitis seal avaringis Sophiko Guramišvilit ja teises ringis hilisemat maailmameistrit Tan Zhongyid, kuid kaotas kaheksandikfinaalis Anna Muzõtšukile.
2017. aastal MM-i turniiril Teherans sai Džavahhišvili turniiritabelis 18. asetuse, kuid kaotas avaringis Phạm Lê Thảo Nguyênile. 2018. aastal Hantõ-Mansiiskis kaotas ta avaringis Zhu Jin'erile.
Džavahhišvili võitis Gruusia naiskonna koosseisus naiste maleolümpiatel kuldmedali (2008. aastal Dresdenis) ja kaks pronksmedalit (2010, 2018). Naiste võistkondlikel maailmameistrivõistlustel sai ta Gruusia naiskonna koosseisus kuldmedali (2015) ja kolm pronksmedalit (2011, 2017, 2019).
Ta sai FIDE-lt 1999. aastal naiste rahvusvahelise meistri, 2003. aastal naiste suurmeistri ja 2005. aastal rahvusvahelise meistri nimetuse.
Nino Maisuradze

Nino Maisuradze (gruusia keeles ნინო მაისურაძე; sündinud 13. juunil 1982 Thbilisis) on gruusia päritolu Prantsusmaa maletaja, naiste suurmeister (2009).
Maisuradze elab 2003. aastast Prantsusmaal. Prantsusmaa kodakondsuse sai ta 2009. aastal. Ta on kahekordne Prantsusmaa naiste malemeister (2013, 2014). 
Ta on mänginud Prantsusmaa naiskonna koosseisus kahel naiste maleolümpial (2010, 2012). 2014. aastal ta maleolümpia naiskonda ei pääsenud, sest malekoondise treener Matthieu Cornette leidis, et kuigi Maisuradze võitis 2014. aasta maletšempioni tiitli, jääb tema mängutase teistele alla.
Maisuradze sai FIDE-lt 2001. aastal naiste rahvusvahelise meistri ja 2009. aastal naiste suurmeistri nimetuse. 
Ta on abielus malesuurmeister Alexandr Fieriga.
Patukahetsuspsalmid

Patukahetsuspsalmid on psalmid 6, 31, 37, 50, 101, 129 ja 142 Taaveti laulude raamatus. Patukahetsuspsalmidena määratles nad Cassiodorus 6. sajandil.
Tekstid väljendavad kurbust patu pärast ning neid on korduvalt eri keeltesse tõlgitud ning muusikale seatud.
Heliteosed.
Tuntuim on ilmselt Orlando di Lasso tsükkel "Psalmi Davidis poenitentiales".
Seitset patukahetsuspsalmi on viisistanud renessansiajal ka Andrea Gabrieli.
William Byrd kirjutas kõigi seitsme psalmi ingliskeelsed versioonid kolmele häälele ("Songs of Sundrie Natures" (1589)).
Üksikuid psalme sellest komplektist on muusikasse seadnud mitmed heliloojad. Tuntuim on tõenäoliselt Gregorio Allegri "Miserere", sama psalmi on viisistanud nt ka Josquin des Prez.
Eichstruth

Eichstruth on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis.
Lenterode

Lenterode on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis.
Lutter (Eichsfeld)

Lutter on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis.
Mackenrode

Mackenrode on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis.
Röhrig

Röhrig on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis.
Schönhagen (Eichsfeld)

Schönhagen on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis.
Steinheuterode

Steinheuterode on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis.
Vald asub 316 m kõrgusel Steinbergi jalamil ja on metsaga ümbritsetud. Majad on koondunud St. Albani kiriku ja kogukonnakeskuse ümber.
Küla on esmamainitud 1228. aastal, kui seda kutsuti "Hauwerterode". Et eristada seda Eichsfeldi külast Wüstheuterode, lisati eesliide "Stein". Mõisahoone ehitati 1575. aastal. 1732. aastal ehitati mõisahoovi purskkaev Regine, mis on täna kogukonnakeskuse teenistuses.
Thalwenden

Thalwenden on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis.
Suur näär

Suur näär ("Pimpinella major") on sarikaliste sugukonda nääre perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim, Eestis looduslik.
Kirjeldus.
Suur näär sarnaneb vägagi hariliku näärega ning nende eristamisel on korduvalt eksitud. Suure nääre juurmistel lehtedel on vähemasti alumised sulglehekesed rootsukestega, munajad või piklikud, paljad ja läikivad. Ka ülemised varrelehed on lihtsulgjad, mitte mitmelisulgjad nagu harilikul näärel. Võrreldes hariliku näärega on suurel näärel vars rohkem lehistunud, kuid juurmised ja varrelehed on omavahel sarnased. 
Kasvukohad.
Suur näär kasvab sagedamini puisniitudel ja niisketel niitudel, hõredates lehtmetsades ja metsaservadel, teede äärtes ja jõgede kallastel. Eelistab viljakat parasniisket mulda.
Levik.
Üldlevilalt eurosiberi liik – suure nääre areaal ulatub Euroopast Siberi keskkohani. Eestis areaali põhjapiiril. Paigutise levikuga, sagedamini Lääne-Eestis.
Uder

Uder on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis.
Soolmalts

Soolmalts "(Halimione)" on rebasheinaliste ("Amaranthaceae"; kitsamas mõttes maltsaliste, "Chenopodiaceae") sugukonda kuuluv taimeperekond. 
Soolmaltsa perekonna eristas maltsa perekonnast Paul Aellen 1938. aastal. Hiljem on soolmaltsa liike tihti loetud ikkagi maltsa perekonda kuuluvaks. Eraldi perekonnana käsitlusel hõlmab soolmaltsa perekond kolm Euraasia levikuga liiki, kellest Eestis on levinud hall soolmalts ("Halimione pedunculata"). 
Perekonda iseloomustavad põisjad näärmekarvad, mis paistavad hallika või hõbedase kirmena. Emasõie kandelehekesed suurenevad pärast õitsemist ja ümbritsevad vilja. Vili on ühepesaline üheseemneline pähklike.
Wüstheuterode

Wüstheuterode on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis.
Büttstedt

Büttstedt on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis.
Ikva

Ikva (ukraina keeles Іква) on jõgi Volõõnia kõrgustikul Ukrainas, Lvivi, Ternopili ja Rivne oblastis. 
Ikva, Stõri parempoolse lisajõe kaldal asub Dubno linn.
Karamagara sild

Karamagara sild (türgi keeles "Karamağara Köprüsü" 'musta koopa sild') on Kapadookias Ida-Türgis asuv Bütsantsi-aegne sild, teadaolevalt vanim teravkaarega ehitis. 1975. aastal jäi ta Kebani tammi ehitamisel Eufrati jõele koos suurema osaga jõeorust vee alla. Praeguse haldusjaotuse järele asub ta Elazıği provintsis.
Kirjeldus.
Sild on ehitatud kividest ilma mördita, sildeava on 17 meetrit. Idapoolsel allavoolu jääval küljel on kreekakeelne raidkiri peaaegu kogu silla ulatuses 121. psalmist:
Κύριος ὁ Θεὸς φυλ[ά]ξει τὴν εἰσοδ[όν] σου κε τὴν ἐ[ξ]οδόν σου ἀπὸ τοῦ νῦν καὶ ἔως τοῦ αἰῶνος, ἀμὴ[ν], ἀμ[ὴν], ἀ[μὴν].
"Kýrios ho Theós phyláxei tēn eisodón sou ke tēn exodón sou apó tou nyn kai héōs tou aiṓnos, amḗn, amḗn, amḗn."
Issand hoiab su minemist ja su tulemist nüüd ja igavesti, aamen, aamen, aamen.
Kirja paleograafilisel analüüsil on kirja ja silla vanuseks dateeritud 5. või 6. sajand.
Vara keel

Vara keel on Burkina Fasos räägitav keel, mis kuulub guri keelkonda.
Vara keel on ohustatud, 2002. aasta andmetel rääkis seda 2700 inimest.
Paul Maibaum

Paul Maibaum (sündinud 1940) on eesti maadleja ja endine Eesti NSV poliitik.
Ta lõpetas Vaeküla Põllumajanduse Mehhaniseerimise Tehnikumi. 1959. aastast töötas lukksepana Tapa Remondi- ja Tehnikajaamas. Aastatel 1959–1962 teenis Nõukogude armees. 1962. aastast töötas autojuhina autotranspordikoondises Kohtla-Järve Autoveod.
1971. aastal tuli ta Eesti meistriks Kreeka-Rooma maadluses kaalukategoorias kuni 62 kg. 1977. aastal tuli ta Eesti meistriks vabamaadluses kaalukategoorias kuni 68 kg. Lisaks võitis ta aastatel 1966–1977 Eesti meistrivõistlustel maadluses neli hõbe- ja kuus pronksmedalit.
Aastatel 1975–1980 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu IX koosseisu liige.
Kurg (perekonnanimi)

Kurg on eesti perekonnanimi.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kurg 651 inimesel: 307 mehel ja 344 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kurg meeste puhul 144. ja naiste puhul 137. kohal. Levinuim oli see Põlva maakonnas, kus sellenimelisi oli maakonna 10 000 elaniku kohta 21,3.
Erich Erilt

Erich Erilt (4. oktoober 1927 Mõdriku, Rägavere vald, Viru-Jaagupi kihelkond – 6. august 1993 Rakvere) oli eesti põllumajandustegelane, majandijuht ja Eesti NSV rahvasaadik. 
Ta lõpetas 1949. aastal Jäneda Põllumajandustehnikumi ja 1972. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomia eriala. 
Alates 1949. aastast töötas ta Viru-Jaagupi agrojaoskonna vanemaagronoomina. Aastatel 1951–1956 oli ta Küti masina-traktorijaamas algul vanemagronoom, hiljem direktor. 1956. aastal töötas lühemat aega Viru-Jaagupi sovhoosi osakonnajuhatajana. 
Aastatel 1956–1957 oli ta kolhoosi Tee Kommunismile esimees, 1958–1969 Iisaku sovhoosi direktor. 
Aastatel 1969–1985 oli ta Rakvere rajooni Eduard Vilde nimeline kolhoosi esimees. Ta algatas muuhulgas Rägavere mõisa taastamise. 
Aastatel 1975–1980 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu IX koosseisu saadik. 
Ta on maetud Viru-Jaagupi kalmistule.
Kodiak

Kodiak (alutiigi keeles Sun'aq, vene keeles Кадьяк) on Ameerika Ühendriikides Alaska osariigis Kodiaki saarel asuv linn. 2010. aasta rahvaloenduse järgi elas seal 6130 inimest.
Ajalugu.
Praeguse asula alal elasid umbes 7000 aastat tagasi põlisameeriklaste alutiigide esivanemad. Venemaa kolonistid rajasid asula 18. sajandil, mil see kandis nime Pavlovskaja Gavan (vene keeles Павловская Гавань) ning oli Vene-Ameerika halduskeskus. Pärast Alaska müügitehingut kujunes asulast tähtis kalastuskeskus.
Kaja Koovit

Kaja Koovit (sündinud 26. augustil 1968) on eesti majandusajakirjanik. 
Kaja Koovit on töötanud ajalehes Äripäev ning olnud 1997. aastal koos Väinu Rozentaliga Äripäeva/Bonnieri ja Eesti Ajalehtede Liidu ajakirjandusauhinna laureaat. 
Aastatel 2002–2008 juhatas ta Bonnieri gruppi kuulunud ingliskeelse Balti majandusuudiste võrguväljaannet Baltic Business News. 
2009. aastal sai temast Postimehe majandusportaali E24.ee esimene peatoimetaja. Koovit on olnud ka Eesti Päevalehe ja Postimehe majandustoimetuse juhataja. 
Alates 21. oktoobrist 2025 on Koovit ajakirja Universitas Tartuensis peatoimetaja. Tartu Ülikooli ajakirja peatoimetajaks sai Kaja Koovit, UT, 23.10.2025.