tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mobiilne kraana

Mobiilne kraana (inglise "mobile crane") on üldotstarbeline universaalne kraana, mis on võimeline liikuma ratastel või roomikutel ühest piirkonnast teise.
Selliseid kraanasid kasutatakse näiteks väikestes ja keskmise suurusega multifunktsionaalsetes sadamaterminalides. Laaditakse nii tükikaupa kui ka puistlasti. Mobiilse sadamakraana Gottwald tõstejõud on 200 t, tööraadius 56 m ja tootlikkus laadimisel 1800 t/h.
Konteinerkraana

Konteinerkraana (ingl.k. "container crane; STS gantry crane; ship to shore gantry crane") on suur pukk-kraana, mida kasutatakse sadamate konteinerterminalides ookeani konteinerilaevade, fiiderkonteinerilaevade ja konteinerpraamide laadimisel. See on konteinerite laevale ja sellelt kaile tõstmiseks mõeldud spetsiaalne kraana tõstejõuga enamasti 40–70 t. Tänu haakimise automaatseadmele–spreederile toimub konteineri haaramine kiiresti: ühe tunni jooksul saab laadida laevale ja laevalt kaile kokku keskmiselt 30–40 konteinerit. Konteinerkraanasid valmistatakse väga erineva suurusega sõltuvalt konteinerilaevadest, mida need teenindavad.
Ülevaade.
Kraana liigub kai pinda süvistatud rööbasteedel. Selle all olev kaipind on vaba ning seal liiguvad harktõstukid ja terminalitraktorid konteineriveo haagistega. Kui harktõstukid või terminalitraktorid veavad konteinerid kaugemal asuvalt ladustamisalalt kaile, siis konteinerkraanadega tõstetakse need laeva ja laevast kaile. Mõne tunni jooksul, mil fiiderkonteinerilaev sadamas seisab, tõstetakse mitme kraanaga laeva ja sealt kaile sadu konteinereid. 
Konteinerkraana haarab konteinereid spetsiaalse tõsteseadme – spreederiga. Spreeder on kraana või tõstuki tõsteseade (lisaseade, haarats) ISO standardkonteinerite tõstmiseks ja teisaldamiseks. Spreederi nurkades on tõsteseadme hüdrauliliselt liikuvad fitingud (pöördlukud), mis haaravad konteinerit selle nurkadest. Neid kasutatakse konteinerkraanadel, konteinerite virnastajatel ning RTG ja RMG tüüpi pukk-kraanadel. Enamik spreederitest on pikendatava raamiga, mis võimaldab tõsta nii 20 "ft" kui ka 40 "ft" konteinereid. Spreederi haaratsi pikkust saab muuta hüdrauliliselt, kas manuaalselt või automaatselt vastavalt tõstetava konteineri pikkusele. 
Konteinerkraanasid valmistatakse paljudes suurustes. Panamaxi tüüpi konteinerkraanadega laaditakse enamik suuri konteinerilaevu. Postpanamaxi tüüpi kraanadega laaditakse ja lossitakse kõige suuremaid konteinerilaevu. Suuremate kraanade ülestõstetava laadimiskonsooli pikkus ulatub 52 meetrini. Ultra Post-Panamaxi klassi kraana noole väljaulatus (kais servast) on 62,5m, konteineri ridade arv laevatekil 22 ja kraana tõstejõud 85 t. Väiksemaid kraanasid kasutatakse fiiderkonteinerilaevade ja konteinerpraamide laadimiseks. 
Konteinerkraanade tavapärane tootlikkus on 25–30 konteineri tõstet tunnis. Seda tahetakse suurendada tasemeni 40-45 tõstet tunni jooksul. See on võimalik ainult juhul, kui eraldada teineteisest kail toimuvad operatsioonid ning konteinerite transport ja ladustamine. Konteinerilaevade suuruse kasvades, vajatakse ka senisest veelgi kiiremini töötavaid konteinerkraanasid. Võimsamate kraanade tõstejõud on 80 t, mis võimaldab tõsta korraga nii kaks 20 "ft" kui ka kaks 40 "ft" konteinerit. Rööbaste vahekaugus 30,5 m (100 "ft") ja kraana liikumiskiirus 100–200 m/min. Suurte konteinerkraanade kaal on 1650 t ja kõrgus 90 m.
Umbrapruun

Umbrapruun on üks pruunidest värvitoonidest, varieeruvalt hele- kuni tumepruun värvus, mis vastab muldpigmendi umbra värvusele.
Variatsioonid.
Loodusteadlastele ja linnuvaatlejatele määratud värviõpik, 1886. aastal ilmunud "A nomenclature of colors for naturalists..." annab nii naturaalse umbra kui ka põletatud umbra värvuste näidised, esimene kergelt roheka nüansiga heledam pruun, teine soe tumepruun.
1821. aasta värviõpiku "Werner's Nomenclature of Colours" umbrapruun ("umber brown") on kergelt punakas tumepruun, mis on segatud pähkelpruunist ja mustjaspruunist. Värvuse näideteks toob ta roo-loorkulli sulgede värvuse ja päevakübara ("Rudbeckia") keskosa (putkõite) värvuse .
Pantone värvikaardi toon Pantone 18-1246 "Umber" on keskmine soojatooniline pruun , toon 17-1422 "Raw Umber" on kergelt hallikas pruun toon .
Prantsuskeelse värvinimetuste portaali "Dictionnaire des couleurs" järgi on "Terre d'ombre" keskmine rohekaspruun 
Veebivärv "Umber" on tume hallikas pruun, tumeda naturaalse umbra värvi , "Burnt Umber" on soe punakas tumepruun, põletatud umbra värvi 
RAL Classic värvikaardi toon 7022 "Umbragrau" on soojatooniline hall , RAL Design seeria toon 085 60 50 "Mineralumbra" kollakaspruun ja RAL Design toon 040 50 10 "Umbrasand" hallikaspruun .
Arnold Miller

Arnold Aleksander Miller (13. oktoober 1908 Saaremaa Kihelkonna vald Tagamõisa – 1. aprill 1961 Tartu) oli eesti keelemees, tõlkija ja toimetaja.
Arnold Miller sündis 1908. aastal Saaremaal, 1927. aastal lõpetas ta Saaremaa Ühisgümnaasiumi humanitaarharu ja astus seejärel Tartu ülikooli, kus õppis eesti keelt ja kirjandust ning läänemeresoome ja soome-ugri keeli, kuid ei lõpetanud õpinguid ning asus tööle korrektorina.
1940. aastal kutsuti A. Miller tööle vastasutatud RK "Pedagoogiline Kirjandus". Teise maailmasõja ajal töötas ta Moskvas Võõrkeelse Kirjanduse Kirjastuses ja pärast sõja lõppu asus tööle RK "Poliitiline Kirjandus", kus tegutses marksismi-leninismi klassikute teoste toimetajana ja raamatutoimetuse juhatajana. 1947. aastal, kui asutati EKP Keskkomitee Partei Ajaloo Instituut, asus A. Miller tööle instituuti marksismi-leninismi klassikute teoste tõlgete sektori juhatajana, kellena tegutses 1960. aastani ning seejärel töötas Eesti NSV Ministrite Nõukogu Riiklikus Kõrgema ja Kesk-erihariduse Komitees.
A. Miller oli ka üks "Õigekeelsuse sõnaraamat" (ÕS), 1960 retsensente. Arnold Miller tõlkis tähtsamad Karl Marxi, Friedrich Engelsi (Kommunistliku partei manifest), Lenini ja Stalini teosed ning NLKP otsused ja resolutsioonid, samuti NLKP ajaloo eesti keelde.
Arnold Miller suri 1961. aastal Tartus ning on maetud Metsakalmistule Tallinnas.
Isiklikku.
Tema vend oli ajaloolane, arhivaar, kodu-uurija ja lastekirjanik Voldemar Miller.
KAJ (ansambel)

KAJ on Soomest pärit muusika- ja komöödia ansambel, mis alustas tegevust 2009. aastal. Ansambel kuulub Soome-Rootsi kultuuriruumi ja esineb peamiselt rootsi keeles, laulusõnad on Vöyri murdes. Ansamblisse kuuluvad Kevin Holmström, Axel Åhman ja Jakob Norrgård, kelle eesnimede algustähed moodustavad ansambli nime.
Nende muusika hõlmab mitmeid žanre, sealhulgas popmuusika, rokk, räpp, disko ja šlaager. Nende muusika sisaldab sageli huumorit ja satiiri. Neil on ka satiiriline "rockabilly" "alter ego" nimega Vörjeans, mis parodeerib raggare subkultuuri.
Ansambel võitis 2025. aasta Melodifestivaleni looga "Bara bada bastu" ja esindab Rootsit 2025. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel.
2025. aasta Melodifestivalen ja Eurovisioon.
2025. aastal osales KAJ Melodifestivalenil lauluga "Bara bada bastu" ja pääses otse finaali. Finaalis sai KAJ 164 punktiga esikoha ja esindas Rootsit 2025. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Šveitsis Baselis. Viimati osales Rootsi Eurovisiooni lauluvõistlusel rootsikeelse lauluga 1998. aastal.
Viljam Poltojainen

Viljam Poltojainen (28. aprill 1937 – 1. detsember 1994) oli eesti poksija.
Ta poksis Tallinna Tööjõureservides.
Oli I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) aastatel 1960 ja 1961 Eesti NSV meister.
Tüüp 56

Tüüp 56 (hiina keeles 56式突击步枪, "Rünnakvintpüss, 1956. aasta mudel") on Hiina rünnakvintpüss. See kasutab moona 7.62×39mm ning on Nõukogude Liidu automaadi AK-47 litsentsi all toodetud edasiarendus.
Hiina sõjavägi võttis Tüüp 56 kasutusele algselt püstolkuulipildujana ning esimestel aastatel kasutatigi seda rohkem püstolkuulipilduja kui ründevintpüssi rollis. Relva hakati 1956. aastal tootma esmalt Riiklikus Tehases nr 66, hiljem anti tootmine Norinco ja PolyTechi kätte. Relva toodetakse ekspordiks tänaseni.
Yokai

Yokai (妖怪) on ebaloomulikud olendid ja nähtused Jaapani mütoloogias ja folklooris. Sõna on kombinatsioon "kanji"'st "妖" (yō – atraktiivne, lummav, õnnetus) ja "怪" (kai – mõistatus, ime). Neid võib nimetada ka vaimudeks, koletisteks, deemoniteks ja kollideks, kuid põhimõtteliselt on nad seda kõike ja veel rohkemgi. "Yokai"'de maailma kuuluvad kummitused, jumalad, muundatud inimesed ja loomad, legendif ja veidrad nähtused.
Jaapani folkloor on liidetud kokku erinevatest traditsioonidest, mis on pärit Jaapani saartel elavate isoleeritud hõimude rahvausundist. Neid traditsioone muutsid "Shinto" usund ja hiljem ka Budism, hõlmates samuti elemente Hiina ja India folkloorist ning mütoloogiast. 
Vanimad salvestised Jaapani ajaloost ulatuvad tagasi 8. sajandisse, sisaldades Jaapani loomismüüte ja legende eelajaloost. Paljud dokumendid sisaldavad lugusid erinevatest vaatepunktidest ja ka kõige varasemaid ülestähendusi jumalate, deemonite ja muude üleloomulike olendite kohta Jaapani folklooris. Jaapani loomismüütides on maa – kaljud, puud, mäed ja jõed – täis varjatud maagilist energiat, mis vajab vaid fookuspunkti, näiteks inimeste kirevat kujutlusvõimet, et selle maagia ellu äratada ja sellele "yokai"'dena kuju anda.
Iidses Jaapanis arvati, et vaimud ja hinged on vormitud ning inimsilmale nähtamatud. Kuid kunstitraditsioonide arenedes tekkis vajadus lugudest pärit vaimude ja koletiste kujutamise järele. Algselt maaliti kirjarullidesse, arenedes ja laienedes hiljem mitmeköitelisteks illustreeritud entsüklopeediateks, sisaldades kummalisi müüte ja üleloomulike lugusid. 
Edo perioodi (1603–1868) ajal toimus Jaapanis enneolematu kultuuri ja kunsti õitseng, ja kummitus lood ning jutud veidratest nähtustest said üle terve riigi populaarseks. Sellel ajal panid selle perioodi folkloristid ja kunstnikud kokku esimesed ebaloomulike olendeid kirjeldavad kogumikud, kogudes selleks lugusid ja suulisi traditsioone Jaapani maapiirkondadest, kasvavale linnaelanikkonnale tarbimiseks. Näiteks Toriyama Sekien, kodanikunimega Sano Toyofusa, oli selle aja poeet, haritlane ja kunstnik, ja on tuntud selle poolest, et ta oli esimene kes kategoriseeris "yokai"’d oma kogumikes süstemaatiliselt. Sekieni "yokai" entsüklopeediad panid aluse teistele kunstnikele ja sündis uus traditsioon lugusid jutustada. See levis kiiresti kõikidesse Jaapani kultuuri aspektidesse, kaunitest kunstidest kõrgteatrini, aristokraatlikest kummituslugude jutustamispidudest madalama klassi kaklusteni.
"Yokai"'de populaarsus langes pärast Meiji restauratsiooni, kui Jaapan moderniseeris oma ühiskonda ja kultuuri ja "yokai"'sid hakati nägema kui Jaapani ebauskliku ja piinliku mineviku jääki. Pärast teist maailmasõda taasavastas mangakunstnik Shigeru Mizuki, kes mängis Jaapani folkloori ja kultuuri taaselustamises suurt rolli, nende võlu ja tutvustas neid taas kaasaegses Jaapanis oma mangasarjaga "GeGeGe no Kitaro", mis põhjustas inimestes taas huvi ebaloomuliku vastu. Tänapäeval on taas näha "yokai"'de mõju kõikides Jaapani kultuuriaspektides, alates mangast ja animest kuni videomängude, brändide, kirjanduse, kultuuriürituste, kunsti ja religioonini.
Nopperabo

Nopperabo ("野箆坊") (ee näota munk, kummitus) näeb välja nagu inimene, aga tal ei ole nägu: ei suud, nina ega silmi. Nad on peamiselt tuntud inimeste ehmatamise poolest, aga on muidu kahjutud. Esialgu kehastavad nad end oma ohvrile tuttavaks isikuks, kuid paljastavad siis oma sileda, näotu pea.
Neid "yokai"’sid võib kõige tihemini kohata öösiti tühjadel teedel kus ühtegi teist elavat hinge lähedal pole. Nagu paljud teised "yokai"’d on ka "Nopperabo" põhitegevus inimeste ehmatamine. Algselt maskeerivad nad end kas meheks või naiseks, seljaga läheneva elava inimese poole. Kui neile juurde tullakse, näitavad nad end algselt näoga, kuid siis ehmatus efekti suurendamiseks pühivad nad dramaatiliselt näo käega justkui minema. "Nopperabo" naudib hirmu, mida nad oma pahaaimamatutele ohvritele tekitavad.
"Nopperabo"’d töötavad sageli rühmades, et ühte inimest hirmutada. Kui nende ohver põgeneb paanikas esimese eest, satub ta teise inimese juurde, kes küsib talt mis lahti on. Kui ohver selgitab, mida ta nägi, vastab see inimene: "Kas sa mõtled seda?" ja pühib näo ära täpselt nagu esimene "Nopperabo". Teatavasti kehastavad nad isegi oma ohvrite lähisugulasi ja mõnikord jookseb vaene inimene terve tee koju, olles kokku põrganud mitme näota koletisega, et rääkida oma lähedasele, mida ta nägi, ainult et ta saab jälle vastuseks: "Kas sa mõtled seda?...”
Kasa-obake

Kasa-obake ("唐傘小僧") (ee paberist vihmavarjust preestri poiss) on naljaka välimusega bambusest vihmavarjuks muutunud kummitus, ehk "tsukumogami" ("付喪神"). See on nimetus elututele objektidele mis on saanud endale hinge ja yokai’ks muutunud. Neil on üks suur silm, vahest keel ja kas üks või vahest kaks jalga, mille peal nad ringi hüppavad.
Nende peamine eesmärk on inimesi ehmatada ja tüssata. Nende lemmik ehmatamis meetod on inimestele selja tagant ligi hiilida ja siis korra neid oma suure õlise keelega lakkuda. See on küll hirmus, aga mitte ohtlik.
Harry Lemberg

Harry Lemberg (sündinud 12. detsembril 1959 Paides) on kergejõustikutreener ja sporditegelane.
Ta lõpetas aastal 1978 Tõrva Keskkooli ja aastal 1982 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.
Tema õpilased on Pavel Loskutov, Tiidrek Nurme, Nikolai Vedehin, Jekaterina Patjuk, Külli Pirksaar (Kaljus), Leila, Liina ja Lily Luik, Hans-Christian Hausenberg.
Andres Võrk

Andres Võrk (sündinud 12. märtsil 1974) on eesti majandusanalüütik, Tartu Ülikooli majandusteaduskonna ökonomeetria nooremlektor ja Johan Skytte poliitikauuringute instituudi analüütik. Võrk õpetab Tartu Ülikoolis ökonomeetriat ja poliitikameetmete mõju hindamise meetodeid. Tema peamised uurimisvaldkonnad on tervishoiu rahastamine, sotsiaalkindlustussüsteemid, majandusprotsesside modelleerimine ja poliitikaanalüüside koostamine.
Tunnustus.
2022 Tartu Ülikooli medal
Eesti kaasaegsed slängid

Eesti keel muutub pidevalt ning iga uus põlvkond toob kaasa oma slängisõnad. Tänapäeva släng kujuneb peamiselt noorte vestlustes, sotsiaalmeedias ja meemides ning võib väga kiiresti muutuda – üks päev on mingi väljend popp, aga juba järgmisel hetkel tundub see vananenud. 
Slängi kasutatakse selleks, et kõne oleks lõbusam, väljendusrikkam ja vahetum. Näiteks sõnad nagu "raju" (väga äge või intensiivne), "käbe" (kiire või osav) ja "möll" (suur pidu või segadus) on üsna levinud ja neid võib kuulda nii noorte kui ka vanemate inimeste suust. Samas on eesti keelde imbunud ka rahvusvahelisi slängisõnu, nagu "sus" (kahtlane), "flex" (kelkimine) ja "grindima" (järjepidevalt pingutama).
Släng võib erineda ka sõltuvalt linnast või seltskonnast – näiteks Tallinnas, Tartus ja Pärnus võivad noored kasutada veidi erinevaid väljendeid. Samuti on igal subkultuuril oma släng – mängurid, spordifännid ja muusikud võivad kasutada sõnu, mida teised ei pruugi üldse mõista. 
Kuigi släng on vahva ja aitab vestlustele vürtsi lisada, tasub meeles pidada, et see ei sobi igale poole. Sõpradega rääkimisel on see täiesti normaalne, aga koolis, tööl või ametlikes olukordades võiks kasutada neutraalsemat keelt.
Nagu vaataks pilvi

"Nagu vaataks pilvi" on Põhjamaade Hirmu järjekorras teine sooloalbum, mis ilmus aastal 2021.
Harilik urvaliudik

Harilik urvaliudik ("Ciboria caucus") on kottseente hulka kuuluv seeneliik.
Kasvab veebruarist aprillini sangelepa, haava või paju vanadel mahakukkunud urbadel.
5LOOPS

5LOOPS on eesti hiphopansambel, kuhu kuuluvad s'Poom, Hr. Kivi, DJ Kayot ja Otto Suits.
Kabja-keratiiniseen

Kabja-keratiiniseen ("Onygena equina") on kottseente liik.
Seen kasvab tavaliselt veislaste loodusesse visatud koljude sarvedel.
Töökoda Records

Töökoda Records on 2020. aastal asutatud Pärnu plaadifirma.
Christoffer Gottfried Schröder

Christoffer Gottfried Schröder (surnud 1709) oli Rootsi sõjaväelane, kes osales Põhjasõjas. 
Sõjaväeteenistus.
Christoffer Gottfried Schröder astus sõjaväeteenistusse Lieweni Liivimaa jalaväerügemendis, kus sai lipniku auastme. 1704. aastal ülendati ta seal leitnandiks ja neli aastat hiljem kapteniks. 1708. aasta 15. augustil augustil osales ta Vinni lahingus, mille järel langes vangi. 
Christoffer Gottfried Schröder suri 1709. aasta juunis Moskvas.
Gustaf Eneskjöld (surnud 1719)

Gustaf Eneskjöld (surnud 1719) oli Eneskjöldide aadlisuguvõsast pärit Rootsi sõjaväelane, kes osales Põhjasõjas. 
Gustaf Eneskjöld sündis Engelbrecht ja Elisabeth Eneskjöldi (sünninimega Grothusen) peres. 
1674. aastal alustas alustas Eneskjöld ratsanikuna sõjaväeteenistust Åbo ja Björneborgi ratsarügemendis. Järgmisel aastal ülendati ta kapraliks ning siis adjutandiks. 1676. aastal sai ta leitnandi auastme. 1678. aastal ülendati ta rittmeistriks. 
1682. aastal abiellus Eneskjöld Bernhard von Rehbinderi tütre Hildegard Elisabeth von Rehbinderiga. Abielust sündis kümme last.
Põhjasõja alguseks oli ta tõusnud majori auastmeni. 1701. aastal määrati ta ratsarügemendi ooberstiks. Üksusega osales ta Erastvere lahingus, kus ta ka vangi langes. 1708. aastal vahetati ta venelaste poolt välja, kuid naasis Rootsi sõjaväeteenistusse, langedes 1709. aastal pärast Poltava lahingut taas vangi. 
Gustaf Eneskjöld suri 1719. aastal.
Kirill Mazurov

Kirill Trofimovitš Mazurov (vene keeles "Кирилл Трофимович Мазуров",valgevene keeles "Кірыл Трафімавіч Мазураў"; 25. märts / 7. aprill 1914 Rudnja-Pribõtkovskaja, Gomeli maakond, Mogiljovi kubermang – 19. detsember 1989 Moskva) oli Valgevene NSV ja NSV Liidu partei- ja riigitegelane. Ta oli aastatel 1956–1965 Valgevene Kommunistliku Partei esimene sekretär.
Ta sündis 1914. aastal Rudnja-Pribõtkovskajas Gomeli maakonnas Mogiljovi kubermangus (praeguse haldusjaotuse järgi Homieli rajoonis Homieli oblastis) talupoja perekonnas.
Ta lõpetas 1933. aastal Gomeli maanteetehnikumi ja 1947. aastal Üleliidulise Kommunistliku (bolševike) Partei juures asuva Kõrgema Parteikooli.
Aastatel 1936–1938 teenis ta Punaarmees, seejärel töötas Valgevene Raudtee poliitosakonnas.
1940–1941 oli ta Homieli LKNÜ linnakomitee sekretär, seejärel Bresti LKNÜ oblastikomitee esimene sekretär. 
1941–1942 oli ta Punaarmees, osales lahingutes idarindel, sai haavata. Septembris 1942 saadeti ta Partisaniliikumise Keskstaabi esindajana alampolkovniku auastmes Saksa vägede tagalasse Valgevenes, kus ta sõdis partisaniüksustes 1943. aasta lõpuni; oli Valgevene LKNÜ põrandaaluse keskkomitee sekretär.
Aastatel 1943–1946 oli ta Valgevene LKNÜ keskkomitee teine sekretär ja 1946–1947 Valgevene LKNÜ keskkomitee esimene sekretär.
Aastatel 1947–1948 töötas ta Valgevene Kommunistliku (bolševike) Partei Keskkomitee aparaadis, 1949–1950 oli Valgevene kommunistliku (bolševike) partei Minski linnakomitee teine, hiljem esimene sekretär.
Aastatel 1950–1953 oli ta Minski oblasti parteikomitee esimene sekretär. Aastatel 1953–1956 oli ta Valgevene NSV Ministrite Nõukogu esimees. Aastatel 1956–1965 oli ta Valgevene Kommunistliku Partei Keskkomitee esimene sekretär.
Aastatel 1965–1978 oli ta NSV Liidu Ministrite Nõukogu esimehe esimene asetäitja. Aastal 1968 vastutas ta Varssavi Lepingu Organisatsiooni sissetungi eest Tšehhoslovakkiasse poliitilise juhtimise eest.
1978. aastast oli ta üleliidulise tähtsusega personaalpensionär.
Aastatel 1986–1989 oli ta üleliidulise sõja- ja tööveteranide organisatsiooni nõukogu esimees.
Isiklikku.
Tal on kaks tütart ja üks poeg. Tütar Natalja on abielus Ivan Kapitonovi poja Vladimiriga.
Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni politsei

 
Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni politsei (UNPOL) on Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni rahuoperatsioonide lahutamatu osa. Praegu on ÜRO rahuvalveoperatsioonil ja 6 poliitilisel erimissioonil umbes 11530 ÜRO politseiametnikku rohkem kui 90 riigist. "ÜRO politsei ülesanne on tugevdada rahvusvahelist rahu ja julgeolekut, toetades liikmesriike konflikti-, konfliktijärgsetes ja muudes kriisiolukordades, et luua tõhusad, tõhusad, esinduslikud, reageerimisvõimelised ja vastutustundlikud politseiteenistused, mis teenindavad ja kaitsevad elanikkonda. 
Kokkuvõte.
Alates 1960. aastatest on ÜRO liikmesriigid panustanud ÜRO rahuvalveoperatsioonidesse politseinikke. Nende operatsioonide politseiülesanded piirdusid algselt seire, vaatlemise ja aruandlusega, kuid 1990. aastate alguseks võeti nende isikkoosseisu nõustamine, juhendamine ja väljaõpe rahuoperatsioonide tegevustesse. ÜRO Julgeolekunõukogu poolt õigusriigi ja rahvusvaheliste inimõiguste kohaselt volitatud ÜRO politsei peab tagama avalikku korra, kaitsma elusid ja vara vastuvõtva riigi politseijõudude täieliku või osalise asendajana ainult vaatlejatena.
ÜRO politsei koosneb moodustatud politseiüksustest (FPU), üksikutest politseiametnikest (IPO), erirühmadest ja tsiviilekspertidest, kes järgivad kogukonnakeskseid ja luureandmetel põhinevaid politseitöö, et aidata kaasa tsiviilisikute ja inimõiguste kaitsele; käsitleda muu hulgas seksuaalset ja soolist vägivalda, konfliktidega seotud seksuaalset vägivalda ning rasket ja organiseeritud kuritegevust; ning viia läbi uurimisi, erioperatsioone ja valimisjulgeolekut (S/2016/952).
Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni politsei pakub kõikehõlmavaid ja ühtseid kaitse- ja juhendamisteenuseid 18 rahuvalvemissioonil kogu maailmas alates Haitist Kesk-Ameerikas (MINUSTAH) kuni Aafrika riikideni Lääne-Saharast (MINURSO), Malist (MINUSMA), Darfurist (UNAMID), Libeeriast (UNMIL), Kesk-Aafrika Vabariigist (Uz Elevandiluuranniku Vabariik). Kongo (MONUSCO), Abyei (UNISFA), Lõuna-Sudaani (UNMISS), Liibüa (UNSMIL), Guinea-Bissau (UNIOGBIS ), Aasias Afganistani (UNAMA), Iraagi (UNAMI), Liibanoni ( UNIFIL) ning Euroopas Kosovo ja CyprusPY (UNNFIC) vahel. 
Kosovos ja Ida-Timoris anti ÜRO politseile täitevvolitused seaduse ja korra kaitsmiseks, hõlbustades samal ajal uue siseriikliku politseiteenistuse käivitamist. ÜRO politseimissioon Kosovos aitas edukalt luua Kosovo politseiteenistuse. Ida-Timoris pöördus ÜRO politsei tagasi oma traditsioonilisema rolli juurde – nõustada ja kontrollida operatsioone, jättes riigi piirkonnad riikliku politsei pädevusse. Alates 1990. aastatest on tegutsevate ÜRO politseiametnike arv märkimisväärselt kasvanud 5233-lt 1993. aasta märtsis 14 703-le 2011. aasta märtsis. See on 2017. aastal vähenenud 11 963-ni (märts 2017).
ÜRO politseid võib lähetada koos sõjaväelastega või iseseisvalt. Ülemaailmse politsei-, justiits- ja paranduskeskuse kaudu abistavad ÜRO politseiosakonna alalise politseiüksuse politseiametnikud ka ÜRO riikide rühmi, keda juhendab ÜRO alaline koordinaator.
Klappsild

Klappsild (inglise keeles "bascule bridge") on avatava silla alltüüp, millel on tõstetav sildeava (kas tervikuna või kahes osas – vasak ja parem sildeosa), et võimaldada laevade läbisõitu. Tõstmise energiakulu vähendamiseks on sildeosad varustatud vastukaaluga. Vastukaal võib asuda sillatekist madalamal või kõrgemal.
Suuri klappsildu hakati ehitama 19. sajandi keskel. 1894. aastal ehitati Toweri sild – tuntuim seda tüüpi sildadest.
Näide ühepoolsest klappsillast (sildeava tõstetakse tervikuna) on 1967. aastal renoveeritud kuuesildeline Liteinõi sild Peterburis (algselt oli sillal pööratav sildeava).
Eestis.
Pärnus 1938. aastal valminud viiesildelise Pärnu Suursilla (ehitas Taani firma Højgaard &amp; Schultz) keskmine ava (sille 21 m; tehtud terasest) ehitati laevade läbilaskmiseks avatavana. Sillaklapi avamiseks kulus mootorite jõul minut, tugeva tuule korral 100 sekundit. Sild õhiti 1944. aastal teises maailmasõjas. 
Suursilla sammastele ehitati aastatel 1954–1956 mitmesildeline Kesklinna sild, mille keskmine ava projekteeriti lahtikäivana, kuid sulgemismehhanism ei hakanudki tööle, peale mida otsustati sillaklapp igaveseks kinni keevitada.
Liftsild

Liftsild (ka "tõstesild") (inglise keeles "vertical-lift bridge") on avatava silla alltüüp, mille sildeehitis tõuseb vertikaalselt, jäädes sillatekiga paralleelseks.
Pöördsild (sild)

Pöördsild (inglise keeles "swing bridge") on avatava silla alltüüp, mida saab pöörata horisontaalselt ümber vertikaaltelje. 
Kuuesildelisel Liteinõi sillal (valminud 1879 Peterburis) oli kuni 1967. aastani pööratav sildeava. Pöördeseadet keerasid esialgu käsitsi kaheksa töölist, aja jooksul võeti kasutusele hüdroturbiin.
Avatav sild

Avatav sild (inglise keeles "moveable bridge") on silla eritüüp, millel on liikuv avaehitis, et võimaldada laevade läbisõitu. 
Avatavate sildade eeliseks (võrreldes staatiliste sildadega) on asjaolu, et laevade takistusteta läbisõidu tagamiseks ei vaja avatav sild suurt sildeava pikkust ja seetõttu pole vaja kõrgeid sillasambaid ega pikki juurdesõiduehitisi sillale. Seevastu puuduseks on see, et avatavate sildade mehhanismid vajavad remonti ja hooldust, samuti see, et maismaasõidukid ei saa üle silla liikuda ajavahemikus kui laev läbib sillaava. 
Eestis.
Eestis on olemasolevatest sildadest avatavad näiteks Vallikraavi sild Pärnus ja Admiralisild Tallinnas. Minevikus on avatavate sildadena eksisteerinud näiteks Kivisild Tartus (valmis 1784) ja Suursild Pärnus (valmis 1938). Mõlemad sillad olid mitmeavalised, mille keskmine ava oli laevasõidu jaoks avatav. Kivisillal oli ülestõstetava puidust keskosa sille umbes 10 m ja Suursillal terasest keskava 21 m pikkune. Mõlemad sillad jäeti taastamata pärast teises maailmasõjas 1944. aastal saadud kahjustusi. 
Alltüübid.
Avataval sillal on hulk alltüüpe, sealhulgas:
Vöyri vald

Vöyri (rootsi keeles "Vörå") on vald Soomes Pohjanmaa maakonnas.
Valla pindala on 1,499 km2, millest 718 km2 moodustab vesi.
Naabervallad on Vaasa linn, Isokyrö vald, Kauhava linn, Uusikaarlepyy linn ja Mustasaari vald.
KAJ ansambel on pärit Vöyrist.
Koi (kala)

Koi (jaapani keeles koi – “karpkala”) on harilikust karpkalast ("Cyprinus carpio") aretatud dekoratiivne kalavorm, keda kasvatatakse peamiselt tiikides ja akvaariumides. Jaapanis kasutatakse nende dekoratiivsete kalade tähistamiseks spetsiifilisemat terminit "nishikigoi" (jaapani keeles 錦鯉 – “brokaat-karpkala”), et eristada neid hariliku karpkala looduslikest või vähem erksavärvilistest vormidest.
= Ajalugu ja kultuuriline taust =
Koid on aretatud harilikust karpkalast ("Cyprinus carpio"), keda algselt kasvatati toiduks. Karpkalade kodustamine sai alguse Hiinas ning levis hiljem Jaapanisse.19. sajandi alguses märkasid Niigata prefektuuri põllumehed karpkalade seas looduslikke värvimuutusi, mis andis tõuke selektiivse aretuse alustamiseks esteetiliste omaduste esiletõstmiseks.
Kalade populaarsus kasvas 20. sajandi alguses, eriti pärast nende esitlemist 1914. aasta Tokyo maailmanäitusel, mis aitas kaasa nende rahvusvahelisele levikule.
Tänapäeval kasvatatakse koisid üle kogu maailma ning selektiivne aretus on loonud mitmesuguseid mustri- ja värvi variatsioone, sealhulgas tuntud tüübid nagu "Kohaku, Showa" ja "Ogon".
Koi Eestis.
Eestis puudub koide pidamisel pikaajaline traditsioon, kuid nende populaarsus on kasvanud alates 20. sajandi lõpust ja 21. sajandi algusest. Kuigi kalakasvatus keskendub Eestis peamiselt toidukaladele, on dekoratiivkalade, sealhulgas koide, pidamine muutunud levinuks hobiaednike seas. 
Eesti parasvöötmeline kliima seab koide pidamisele teatud piirangud. Talveperioodiks vajavad nad piisava sügavusega jäävabu tiike või tuleb nad viia siseruumidesse. Tänapäeval on koisid võimalik soetada spetsialiseeritud kalakasvatustest ja aianduspoodidest, kus pööratakse üha enam tähelepanu ka nende tervise jälgimisele ja haiguste ennetamisele.
= Tervis ja haigused =
Koidel võib esineda terviseprobleeme, mis on seotud vee kvaliteedi, stressi ja patogeenidega. Üks levinumaid ja tõsisemaid haigusi on koi herpesviirus (KHV), mis on väga nakkav ja põhjustab sageli kalade hukkumist. 
KHV sümptomid ilmnevad tavaliselt 3–9 päeva jooksul pärast nakatumist. Haigestunud kalad muutuvad loiuks, lõpetavad söömise ning neil võib täheldada suurenenud limakihi teket nahal ja lõpustel, mis raskendab hingamist ja mõjutab üldist elutegevust.
= Aretus =
Koi kasvatamine aretuslikul eesmärgil sai alguse 19. sajandi Jaapanis, kus hakati sihipäraselt valima karpkalu, kellel esinesid ebatavalised ja silmatorkavad värvimuutused. Selle tulemusena kujunesid välja esteetiliselt atraktiivsed ja elujõulised kalad.
Tänapäeval keskendub koi aretus eelkõige geneetilise mitmekesisuse säilitamisele ning värvikombinatsioonide, mustrite ja kehakuju täiustamisele. Samuti pööratakse suurt tähelepanu haiguskindlusele ja kalade pikaealisusele.
Mustrid.
Koi värvitoonid ja mustrid on määratud pigmentrakkude ("kromofooride") koosmõjul. Olulisemad rakutüübid on:
Tuntumad mustritüübid on:
Eestis aretatud koide värvuse intensiivsus ja mustrite selgus on sageli tagasihoidlikumad võrreldes soojemates piirkondades kasvatatud kaladega, kuna need omadused sõltuvad osaliselt ka kliimatingimustest ja kasvukeskkonnast.
= Vaata ka =
= Viited =
Bruntáli ringkond

Bruntáli ringkond (tšehhi keeles "Okres Bruntál") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Morava-Sileesia maakonnas. Chebi ringkond piirneb põhjas ja kirdes Poolaga. Ringkonna halduskeskus on Bruntál.
Harri Kozlovski

Harri Kozlovski (ka Harry; 26. september 1941 – 9. juuli 1992) oli eesti poksija.
Ta poksis Tallinna Dünamos.
Ta oli 1960. aastal Tallinna meister kärbeskaalus (kuni 51 kg).
Oli aastatel 1962 ja 1963 kukk-kaalus (kuni 54 kg) ning 1964. aastal sulgkaalus (kuni 57 kg), kokku kolmekordne Eesti NSV meister.
Ta osales kaks korda sulgkaalus (kuni 57 kg) Eesti NSV – Soome sõpruskohtumisel poksis. Ta kaotas oma kohtumise 1963. aastal Jorma Limmosele ja võitis oma kohtumises 1965. aastal Risto Merost.
JakB-12,7

JakB-12,7 on Nõukogude Liidu raskekuulipilduja. See on kaugjuhitav, nelja toruga ning kasutab laskemoona 12.7 × 108 mm. Relv töötati välja aastal 1973 helikopterile Mil Mi-24. Relva laskekiirus on 4000–5000 lasku minutis ning see on üks vähestest iselaadivatest Gatlingitest ehk ümberlaadimine toimub gaaside jõul, mitte välise mootoriga.
Uuematel Mil-24 kopteritel asendati JakB-12,7 kuulipildujatega GŠ-30K ja GŠ-23L, kuna see polnud sissekaevunud või soomustatud sihtmärkide vastu piisavalt efektiivne. Relv on endiselt kasutusel vanematel kopteritel Mil Mi-24 ning ka kopteritel Mil Mi-36 ja Mil Mi-40.
Juha Kallas

Juha Kallas (sündinud 18. jaanuaril 1941 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane.
Haridus.
Juha Kallas õppis Tallinna 27. Mittetäielikus Keskkoolis 1948–1955 ja lõpetas Tallinna 7. Keskkooli 1959. Tallinna Polütehnilise Instituudi lõpetas ta keemiatehnoloogiainsenerina 1964 ning 1968–1971 oli TPIs aspirantuuris. Kaitses tehnikateaduste kandidaadi kraadi 1972 TPIs ja tehnikateaduste doktori kraadi 1985 NSV Liidu Teaduste Akadeemia Üldise ja Anorgaanilise Keemia Instituudis Moskvas. Täiendas end Helsingi Tehnikaülikoolis 1976–1977, Bochumi Ruhri Ülikoolis 1988–1989 ning Dresdeni Tehnikaülikoolis 1986, 1988 ja 1992.
Töökäik.
Töötas Tallinna Juveelitehases meistri ja tehnoloogina 1965–1968, Eesti NSV Ehitusmaterjalide Tööstuse Ministeeriumis vaneminsenerina 1968.
TPIs/TTÜs alates 1968: automaatika kateedri assistent 1968–1971, vaneminsener 1972, vanemteadur 1972–1978, vanemõpetaja 1978–1979; keemiatööstuse protsesside ja aparaatide kateedri dotsent 1979–1982, vanemteadur 1982–1984, professor ja kateedrijuhataja 1986–1992, vanemteadur 1992–1994; keemia- ja keskkonnakaitsetehnika instituudi erakorraline professor 1992–1994; keemiatehnika instituudi professor 1995–2000, erakorraline vanemteadur 2001, vanemteadur 2004–2006; materjali- ja keskkonnatehnoloogia instituudi vanemteadur 2006–2018. Aastast 2010 on TTÜ emeriitprofessor.
Oli Helsingi Tehnikaülikooli professor 1998–1999; Lappeenranta Tehnikaülikooli vanemassistent, vanemteadur, dotsent ja asendusprofessor 1991–2003, professor 2003–2008, emeriitprofessor aastast 2009.
Teadustöö.
Uurimistöö põhisuunad: keemiatehnika ja keskkonnatehnika teoreetilised alused, protsesside modelleerimine, mitmekomponendiliste süsteemide omadused, vee- ja õhupuhastuse tehnoloogiad.
Heckler &amp; Koch SR9

Heckler &amp; Koch SR9 on Lääne-Saksamaa poolautomaatvintpüss. Seda kasutatakse peamiselt jahipidamiseks ja täpsuslaskmiseks. Relv on arendus püssist Heckler &amp; Koch HK91, mõned osad on võetud Heckler &amp; Koch PSG1-lt ja Heckler &amp; Koch MSG-90-lt.
Valimiste avalikkuse põhimõte

Valimiste avalikkuse põhimõte on täiendav nõue üldiste, vabade, otseste, ühetaoliste ja salajaste valimiste kõrval ja selle sisuks on, et valimiste korralduse ja tulemuse kindlakstegemise olulised sammud peavad olema avalikkuse poolt kontrollitavad, kui seda ei piira kaalutlused mõne teise põhiõiguse tagamiseks.
Sisuliselt tähendab see, et valimiste läbiviimise sammud peavad olema mõistetavad ja jälgitavad erialase ettevalmistuseta, nö keskmise kodaniku jaoks.
Põhimõtet on väljendanud Saksamaa konstitutsioonikohus 2009. aastal, tuletades selle Saksamaa Liitvabariigi põhiseaduse artiklist 38 ("üldised, vabad, otsesed, ühetaolised ja salajased valimised") koostoimes artikli 20 lõigetega 1 ja 2 ("demokraatlik vabariik", kus "riigivõim tuleneb rahvast", kes "teostab seda läbi valimiste").
Saksamaa konstitutsioonikohus seadis oma 2009. aasta otsuses samasugused nõudmised ka elektroonilise hääletuse kasutamisele: "Elektrooniliste hääletusseadmete kasutamisel peavad valimiste läbiviimise ja tulemuste kindlakstegemise olulised sammud olema usaldusväärselt ja eriteadmisteta järele kontrollitavad."
Eesti avalikkuses on valimiste avalikkuse põhimõtte olulisust e-hääletuse jaoks tutvustanud Märt Põder.
Valimisseaduse muudatuste eelnõu, mis algatati Riigikogu põhiseaduskomisjoni poolt 17. detsembril 2015 ja võeti vastu 13. aprillil 2016, küll nimetab seletuskirjas "valimistoimingute avalikkuse põhimõtet", kuid ei ava selle olemust ega päritolu.
Eesti õiguspraktikas on sarnast põhimõtet väljendanud Riigikohtu esimees Villu Kõve oma konkureerivas arvamuses kohtuasjas 5-23-20: "Nõustun otsuses väljendatud kriitikaga elektroonilist valimist puudutava regulatsiooni kohta ning leian, et olulisuse põhimõttest lähtudes tuleks elektroonilise hääletamise tulemuste kindlakstegemise olulisemad reeglid kehtestada seadusega /---/ ning olema vähemalt üldjoontes arusaadavad ka sügavamaid eriteadmisi omamata /---/."
Ruger Mini-14

Ruger Mini-14 on Ameerika Ühendriikide poolautomaatvintpüss. Seda toodab alates 1973. aastast ettevõte Sturm, Ruger &amp; Co.. Välimuselt sarnaneb see vintpüssiga M14, kuid on väiksem ning kasutab laskemoona 5.56×45mm NATO. Lisaks on Mini-14-l teistsuguse ehitusega sisu.
Ruger on relvast tootnud mitu mudelit, mis erinevad nii välimuselt kui ka laskemoonalt. Relv on kasutusel nii tsiviilisikute seas kui ka sõjavägedes ja politseiüksustes üle maailma.
M1917

M1917 on Ameerika Ühendriikide revolver. See mahutab korraga kuus .45 ACP padurnit ning Ameerika Ühendriikide sõjavägi võttis selle kasutusele 1917. aastal, et pakkuda püstolile M1911 esimeses maailmasõjas vaheldust. Revolvrist M1917 on kaks põhilist mudelit: Colti toodetud ning Smith &amp; Wessoni toodetud. Pärast esimest maailmasõda hakkas M1917 levima tsiviilkasutuses.
Andris Celminš

Andris Celminš (sündinud 4. juulil 1996 Valgas) on Eesti käsipallur. 
Andris Celminš on 192 cm pikk ja mängib hooajast 2024/2025 käsipalliklubis Mistra.
Õpingud.
Ta on õppinud Valga Põhikoolis, kus alustas käsipallitreeninguid juba esimeses klassis. Hiljem õppis Audentese Spordikoolis. Tema treenerid on olnud Andris Uibo ja Riho-Bruno Bramanis.
Sportlastee.
Celminš on mänginud Eesti noortekoondistes. Celminš viskas hooajal 2014/2015 Valga Kävali ja Audentese SK võistkonnas mängides Eesti liigas 261 väravat ning siirdus 18-aastaselt mängima tugevasse Sloveenia liigasse. Seal mängis ta hooajal 2015/2016 RD Riko Ribnica ja seejärel tippklubides Maribori RK Branik ja Velenje RK Gorenje.
Hooajaks 2020/2021 naasis Celminš Eestisse, kus mängis Põlva Servitis kuni hooajani 2022/2023 ning tuli meeskonnaga ka Eesti meistriks.
Meeste koondise ridadesse kutsus Celminši 2013. aasta lõpus Riia turniiriks treener Jüri Lepp. 11. märtsi 2025 seisuga oli ta osalenud 40 koondise mängus ja visanud 56 väravat.
MG 81

MG 81 on Saksa kuulipilduja. See konstrueeriti moonale 7.92×57mm Mauser ning oli teises maailmasõjas kasutusel lennukitel. MG 81-ga asendati selles rollis vanemad kuulipildujad MG 15.
Mauser konstrueeris MG 81 täiskuulipilduja MG 34 põhjal eesmärgiga valmistada võimalikult kiiresti ja odavalt toodetav lennukitele mõeldud kuulipilduja. Relv arendati välja aastatel 1938–1939 ning oli tootmises aastatel 1940–1945.
Volodõmõr Võnnõtšenko

Volodõmõr Kõrõlovtš Võnnõtšenko (ukraina keeles Володимир Кирилович Винниченко; 18. juuli/28. juuli 1880 Jelizavetgrad Hersoni kubermang – 6. märts 1951 Mougins Alpes-Maritimesi departemang) oli Ukraina poliitik ja ühiskonnategelane, proosakirjanik, näitekirjanik ja kunstnik.
Nitrosoroheline

Nitrosoroheline oli tehislik orgaaniline värvaine molekulivalemiga C30H18FeN3O6Na, millega asendati 20. sajandil Hookeri rohelist ja mida on kasutatud ehitusmaterjalide toonimiseks, kummi ja plastide värvimiseks ja tintides. Tänapäeval seda enam ei toodeta.
Värvainete indeksis on nitrosorohelise tähised PG8 (Pigment Green 8) ja 10006, CAS-number on CAS 16143-80-9.
Omadused.
Ühend on 1-nitroso-2-naftooli ja 1-nitroso-2-naftool-3-karboksüülhappe rauakompleks ja kuulub vanimate kelaatpigmentide hulka. Ühend sünteesiti juba 1885. aastal, ent tootmisse jõudis nitrosoroheline 1921. aastal.
Pigmendil ja sellest tehtud värvil oli väga kaunis sügav-tumeroheline nüansirikas värvitoon, mis võis olla nii kollakas kui ka sinakas, ja hea värviandvus, kuid halb valguskindlus ja vähene vastupidavus hapetele.
Mercedes-Benz L3000

Mercedes-Benz L3000 on Saksa veoautomudel. Seda tootis Mercedes-Benz ning see oli kasutusel teises maailmasõjas. Seda toodeti neljasilindrilise diiselmootoriga ning see oli kasutuses koos veoautodega Opel Blitz. L3000 oli Blitzist veel maastikusuutlikum ning seda kasutati kõikidel rinnetel, eriti palju kasutust leidis see Aafrika korpuses. Aastatel 1938–1944 toodeti L3000-st kolm mudelit: L3000, L3000A ja L3000S. Kokku toodeti üle 27 700 auto ehk L3000 oli teise maailmasõja Mercedes-Benzi enimtoodetud veoautomudel.
RPG-2

RPG-2 (vene keeles РПГ-2, Ручной противотанковый гранатомёт, "Käeshoitav tankitõrjegranaadiheitja") on Nõukogude Liidu tankitõrjerelv. See on esimene edukas RPG-disain, sellele eelnes RPG-1, mis kukkus läbi.
RPG-2 oli võrreldes oma eelkäijaga parema laskeulatusega ning tugevam ehk teise maailmasõja teise poole ning hilisemate tankide vastu efektiivsem. RPG-1 seevastu oli tankitõrjeks sisuliselt kasutu. RPG-2-st arendati omakorda välja RPG-7.
Ich komme

"Ich komme" (saksa keeles) on laul, mida esitab Erika Vikman. Laulu ja sõnad on kirjutanud ROSS+BERG. 
Erika Vikman võitis 2025. aastal selle lauluga UMK ja sõidab 2025. aasta Eurovisoonile Soomet esindama.
Peterburi Praktiline Tehnoloogiline Instituut

Keiser Nikolai I Peterburi Praktiline Tehnoloogiline Instituut (vene keeles Санкт-Петербургский практический технологический институт Императора Николая I) oli kõrgkool Venemaa Keisririigis Peterburis.
Instituut asutati 1828. aastal keisri ukaasiga. Kõrgkooli staatuse sai instituut alles 1862. aastal. 
Nelja-aastane õppeperiood kehtestati kahes osakonnas: mehaanika- ja keemiaosakonnas. Tolle aja õppeaineid: Jumala Seadus, analüütiline geomeetria, kujutav geomeetria, joonestamine ja joonistamine, mineraloogia, poliitökonoomia ja tööstusstatistika Venemaal, üks võõrkeeltest: prantsuse, saksa või inglise keel. Lisaks õpiti eriaineid: üld- ja tehniline füüsika; ehituskunst; kiuliste ainete töötlemise tehnoloogia. Mehaanikaosakonnas õppijate jaoks oli kohustuslik õppida kõrgemat matemaatikat, analüütilist ja praktilist mehaanikat ning masinaehitust. Abiaineid: anorgaaniline keemia, metallurgia ja keemiatehnoloogia. 
1872. aastal kehtestati instituudis viieaastane õppekursus. 
1896. aastal, keiser Nikolai I sajandal sünniaastapäeval, nimetati instituut tema järgi.
Alates 1904. aastast hakkasid kõik instituudi lõpetajad saama insener-tehnoloogi kutse, millega oli neil õigus astuda riigiteenistusse 10. klassi teenistusastmega ning neile anti õigus teha igat tüüpi ehitustöid ja koostada igat tüüpi hoonete ja rajatiste projekte.
Pärast veebruarirevolutsiooni loobuti tsaariaegsest nimest ja õppeasutus hakkas kandma nimetust Petrogradi Tehnoloogiainstituut.
Vilistlasi.
Peterburi Riiklik Tehnoloogiainstituut

Peterburi Riiklik Tehnoloogiainstituut (Tehnikaülikool) (vene keeles Санкт-Петербургский государственный технологический институт (технический университет)) on ülikool Venemaal Peterburis.
Tsaariaegne instituut.
Ülikool loeb enda asutamisaastaks 1828. aastat, kui keisri ukaasiga loodi Peterburi Praktiline Tehnoloogiline Instituut. Pärast veebruarirevolutsiooni (1917) nimetati instituut Petrogradi Tehnoloogiainstituudiks. 
Instituut Nõukogude Liidus ja Venemaa Föderatsioonis.
Nõukogude Liidu ajal kandis instituut erinevaid nimetusi. Alates 1993. aastast on ülikoolil praegune nimi.
Vilistlasi.
Aleksander Meos

Aleksander Meos (vene keeles Александр Иванович Меос "Aleksandr Ivanovitš Meos"; 4. jaanuar (vkj 22. detsember 1896) 1897 Raigastvere, Tartu kreis – 25. veebruar 1971 Leningrad) oli eesti päritolu Nõukogude Liidu keemik, õppejõud ja insener.
Esimese maailmasõja sõjakeerises sattus Meos Petrogradi, kus ta lõpetas eksternina gümnaasiumi ja 1929. aastal Leningradi Tehnoloogiainstituudi keemiateaduskonna. 1944. aastal sai ta keemiadoktori kraadi.
Tema teadushuvid olid suunatud viskoos- ja polüvinüülalkoholkiudude uuringutele ja tootmisse juurutamisele.
Kui 1946. aastal asuti Eesti NSV Teaduste Akadeemiat rajama, kutsuti sinna akadeemikuks ka professor Meost, kes sellest aust aga loobus ja elu lõpuni Leningradi Tekstiiliinstituudi keemiliste kiudainete kateedri juhatajana töötas, olles tunnustatud teadlane ja õppejõud.
Mairo Rääsk

Mairo Rääsk (sündinud 30. augustil 1981) on eesti ajaloolane ja ettevõtja.
Ta on lõpetanud 2003. aastal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna ajaloo erialal.
Rääsk on Eesti kultuuripärandi visualiseerimisega tegeleva Blueray OÜ (tegutseb alates 2003. aastast) asutaja, kaasomanik ja juhatuse liige.
Ta on ka kümmekonna trükise koostaja või autor, sealhulgas raamatu "Sada aastat Eesti teedele: Maanteeameti 100. sünnipäevale pühendatud uurimus" (256 lk) autor (2018) ja raamatu "Eesti sillad = Brücken in Estland = Bridges in Estonia" (207 lk) koostaja (2006).
Valentīns Salcevičs

Valentīns Salcevičs (28. detsember 1938 – 20. september 1986) oli läti ehitusinsener ja kõrgkooliõppejõud. 
Tema teadustöö Riia Polütehnilises Instituudis hõlmas kaarbetoonkonstruktsioone. 1966. aastal kaitses ta tehnikakandidaadi väitekirja. Hiljem edutati ta dotsendiks. 
Salcevičs koos dotsent Žanis Mēnessi ja insener Teodors Vitkussiga projekteerisid Ogre jalakäijate silla, mis on Läti suurim üheavaline raudbetoonist kaarsild. Sild valmis 1966. aastal. 
20. septembril 1986 varises Ķegumsis hüdroelektrijaama mitmeavalise raudbetoonsilla ülevaatusel seni teadmata põhjusel seitsmes ava ligi 20 m kõrguselt veega täidetud betoonile, võttes elu 11 inimeselt. Hukkunute hulgas oli üle 1,85-kordset ülekoormust lubanud ekspertiisi juht Valentīns Salcevičs. 
Salcevičs on maetud Ikšķiles asuvale kalmistule.
Ta oli abielus kirjandusteadlase Ilona Salcevičaga.
Žanis Mēness

Žanis Mēness (26. august 1909 Kuldīga – 8. veebruar 1991) oli läti ehitusinsener ja kõrgkooliõppejõud. 
Ta lõpetas 1941. aastal Läti Riikliku Ülikooli tehnikateaduskonna.
Töötas pikaajaliselt Riia Polütehnilise Instituudi arhitektuuri- ja ehitusteaduskonna ehitustootmise osakonnas dotsendina. 
Mēness koos Valentīns Salcevičsi ja insener Teodors Vitkussiga projekteerisid Ogre jalakäijate silla, mis on Läti suurim üheavaline raudbetoonist kaarsild. Sild valmis 1966. aastal. 
1968. aastal avaldati tema kirjutatud raamat "Betonēšanas darbi" ("Betoonitööd").
Turbinellus

Turbinellus onv kandseente perekond vurrikulaadsete seltsist.
Remington Model 1875

Remington Model 1875 on Ameerika Ühendriikide revolver. Selle konstrueeris eelneva eduka revolvri Remington Model 1858 alusel relvatootja E. Remington and Sons. M1858 ja M1875 on sama suured ning näevad sarnased välja, kuid nende ehitus on mitmes osas erinev. Remington tuli suureraamilise armee stiilis Model 1875-ga turule konkureerima Colt Peacemakeriga. Kasutajad, kelle seas oli nii tsiviilisikuid kui korrakaitsjaid, kiitsid uute Remingtoni revolvrite vastupidavust. Model 1875-le järgnesid Model 1888 ja Model 1890.
Smith &amp; Wesson Triple Lock

Smith &amp; Wesson Triple Lock on Ameerika Ühendriikide revolver. Seda valmistas relvatootja Smith &amp; Wesson. Triple Lock on kahetoimelise süsteemiga ning mitmete relvaekspertide arvates on see üks läbi aegade parimatest revolvritest.
Ülo Pajur

Ülo Pajur (31. detsember 1928 Viljandi – 3. juuni 1980 Tallinn) oli eesti koorijuht ja pedagoog.
Ta õppis koorijuhtimist aastatel 1954–1956 Tallinna Muusikakoolis (õpetaja Arvo Ratassepp) ning lõpetas 1961. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhtimise erialal (õpetaja Tuudur Vettik). 
Ülo Pajur töötas aastatel 1961–1964 muusikaõpetajana Keila 1. Keskkoolis ning juhatas 1964–1980 Eesti NSV Vabariikliku Õpetajate Täiendusinstituudi kunstilise kasvatuse kabinetti.
Ta oli 1959. aastast Tallinna Tuletõrjeühingu segakoori Sõprus dirigent. Oli ka mitme laulupäeva üldjuht.
Konteerimine

Konteerimine on majandustehingu kajastamine vähemalt kahel omavahel seotud kontol, järgides põhimõtet, et deebet võrdub kreeditiga. See on protsess, mille käigus raamatupidaja kannab tehingu vastavad summad raamatupidamisregistritesse ehk pearaamatusse, et kajastada tehingu mõju ettevõtte finantsseisundile ja tegevusele. Täpsed ja korrektselt kirjendatud tehingud aitavad koostada täpseid finantsaruandeid ja eelarveid. Raamatupidamise seaduse § 6 „Majandustehingute dokumenteerimine ja kirjendamine“ sätestab, et kõik toimunud majandustehingud tuleb dokumenteerida ja kirjendada.
Konteerimise kirjeldus.
Raamatupidaja töö üheks oluliseks osaks on majandustehingute korrektne kirjendamine ehk konteerimine. Konteerimine tähendab majandustehingu sisu ja raamatupidamisreeglite alusel sobivate kontode valimist ning korrektse raamatupidamiskande koostamist.
Raamatupidaja registreerib tehinguid deebetite ja kreeditite abil. Konteerimisel kehtib põhimõte, et deebetite ja kreeditite kogusummad peavad olema võrdsed. 
Deebet esindab kontoseisu suurenemist (näiteks vara või kulude kontod), samal ajal kui kreedit vähendab sama tüüpi kontoseisu. Vastupidi, kohustiste, tulude ja omakapitali kontodel suurendab kreedit vastavat saldot ning deebet vähendab seda.
Iga majandustehing kirjendatakse debiteeritavatel ja krediteeritavatel kontodel. Seda nimetatakse kahekordseks kirjendamiseks. Kahekordne kirjendamine on vajalik täpseks ja usaldusväärseks finantsandmete haldamiseks ning tagab aruandluse terviklikkuse.
Tehingud tuleks kanda pearaamatusse õigeaegselt, et vältida andmete kuhjumist ja tagada aruannete täpsus.
Näiteid konteerimisest.
Lihtne kanne kahe kontoga, pangakontole laekus 1 euro intressitulu :.
deebet (D) pangakonto 1 euro
kreedit (K) intressitulu 1 euro
deebet 1 = kreedit 1
Kanne kolme kontoga, väljastasime teenuse müügiarve koos käibemaksuga:.
D nõue ostjale 1200 eurot
K müügitulu 983,61 eurot
K käibemaksuvõlg 216,39 eurot
Deebet 1200 = kreedit 983,61 + 216,39
Raamatupidamise seadus.
RPS § 6 lõike 5 kohaselt peab konteering sisaldama vähemalt järgmisi andmeid :
 1) majandustehingu kuupäev;
  2) kirjendi identifitseerimistunnus, näiteks number või numbri ja tähe kombinatsioon;
  3) debiteeritavad ja krediteeritavad kontod ja vastavad summad;
  4) viide kirjendi aluseks olevale alg- või koonddokumendile.
Korrektne raamatupidamislausend lähtudes RPS § 6 lõike 5 sisust näeb välja selline:
Waco F-seeria

Waco F-seeria on Ameerika Ühendriikide treeninglennukite seeria. F-seeria lennukid on biplaanid, mida tootis Waco Aircraft Company. Neid toodeti alates kolmekümnendatest nii tsiviil- kui militaarkasutusse.
Smith &amp; Wesson Safety Hammerless

Smith &amp; Wesson Safety Hammerless on Ameerika Ühendriikide revolver. See on kahetoimeline ning relvatootja Smith &amp; Wesson valmistas seda aastatel 1887–1940. Disaini osas võeti eeskuju revolvrist Smith &amp; Wesson Model 2, selle kukk asub relva sees ning sellel on kaitseriiv. Safety Hammerlessi valmistati laskemoonale .32 S&amp;W ja .38 S&amp;W ning seda toodeti kuni teise maailmasõja alguseni.
MP35

"Mitte segi ajada püstolkuulipildujatega Erma EMP-35 ja MP 34."
MP35 (saksa keeles "Maschinenpistole 35" ("Püstolkuulipilduja 35")) on Saksa püstolkuulipilduja. See oli sõjaväes, Waffen-SS-s ja politseis kasutusel enne teist maailmasõda ning selle ajal. Selle konstrueeris 1930. aastate relvur Theodor Bergmanni poeg Emil Bergmann ning seda toodeti Bergmannide vabrikus Suhlis Tüüringis. Samas vabrikus konstrueeriti ka üks maailma esimesi püstolkuulipildujaid MP 18.