tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kalevi Aho

Kalevi Ensio Aho (sündinud 9. märtsil 1949 Forssas) on üks tänapäeva tuntumaid Soome heliloojaid. 
Aho on õppinud Sibeliuse Akadeemias Einojuhani Rautavaara kompositsiooniklassis. Pärast seda õppis Boris Blacheri juures Berliinis. Töötas muusikateaduse lektorina Helsingi Ülikoolis ja oli 1988–1993 kompositsiooniprofessor Sibeliuse Akadeemias.
Aho on tuntud suurte orkestriteoste autorina. Ta on kirjutanud 18 sümfooniat (2023. aastaks).
Ta on tuntud ka kolumnistina ja ühiskondlike teemade käsitlejana. Ta on kritiseerinud Tšetšeenia ja Iraagi sõdu ja avaldanud raamatu "Kunstniku ülesanded postmodernses ühiskonnas" ("Taiteilijan tehtävät postmodernissa yhteiskunnassa").
Aastal 1999 pälvis Kalevi Aho Pro Finlandia teenetemärgi.
Juri Dolgoruki

Juri Dolgoruki (vene keeles "Юрий (Георгий) Владимирович Долгорукий"; umbes 1099 – 15. mai 1157) oli Kiievi suurvürst, Rjurikovitšite dünastiast.
Ta sündis Kiievi suurvürsti, Vladimir Monomahhi kuuenda pojana. 1125. aastast oli ta Rostovi-Suzdali vürst ja viis pealinna Suzdali.
1147. aastal kutsus ta venna Severski vürsti Svjatoslav Vladimirovitši kohtumisele paika nimega Moskva. Seda aastat loetakse Moskva esmamainimise aastaks. 1156. aastal laskis ta sinna ehitada puust linnuse.
Isiklikku ja järglased.
Juri Vladimirovitši isa oli Rjurikovitšite dünastiast Kiievi suurvürst (1113–1125) Vladimir Monomahh (1050–1125) aga ema kohta on andmed puudulikud. Vladimir Monomahh oli abielus kaks korda: 1. kord Wessexi krahvi Harold Godwinsoni tütre, Wessexi Gythaga ja 2. kord Jefimiaga.
Juri Vladimirovitš oli abielus: 1. polovetside khaani tütrega ja 2. Bütsantsist pärit Helenaga, kelle päritolu kohta Vene ajaloolane Nikolai Karamzin esitas teooria, et ta oli valitseva Bütsantsi Komnenoste dünastia esindaja.
Juri Vladimirovitši järglased:
Mälestuse jäädvustamine.
Tema järgi on nimetatud näiteks Venemaa esimene Borei-klassi tuumaallveelaev.
Vladimir Massorin

Vladimir Vassiljevitš Massorin (sündinud 24. augustil 1947 Belõis) on Venemaa erusõjaväelane, laevastikuadmiral. 
Massorin oli Venemaa mereväe ülemjuhataja 2005–2007. Enne seda oli ta Kaspia mere laevastiku juhataja 1996–2002 ja Musta mere laevastiku juhataja 2002–2005. 12. septembril 2007 vabastas president Putin ta ametist ja nimetas tema asemel sõjalaevastiku ülemjuhatajaks Vladimir Võssotski. Samal päeval läks 60-aastane Massorin pensionile.
2007. aastal sai Massorin esimese Venemaa esindajana Ameerika Ühendriikide sõjalise Legion of Merit komandöri klassi teenetemärgi teenete eest koostöö edendamisel Venemaa mereväe ning USA mereväe ja NATO vahel.
Europeana

Europeana (ka Euroopa Digitaalraamatukogu; inglise keeles "European Digital Library", lühend EDL) on Euroopa Komisjoni algatusel ja toetusel loodud veebipõhine teenus, mille eesmärk on vahendada ühe portaali kaudu avalikkusele Euroopa raamatukogude, muuseumide ja arhiivide digitaalseid kogusid.
Euroopa Digitaalraamatukogu idee kasvas välja Euroopa Komisjoni infoühiskonna strateegia i2010 digitaalraamatukogude alamstrateegiast. Ametlikult teatati Euroopa Digitaalraamatukogu loomise kavastEuroopa Komisjoni 2. märtsi 2006. aasta pressiteates. Aastaks 2010 kavandati selle vahendusel kättesaadavaks teha vähemalt kuus miljonit digitaalset dokumenti.
Euroopa Digitaalraamatukogu loomisel kasutatakse ära The European Library organisatsiooni ja tehnilist infrastruktuuri, mis on välja arendatud Euroopa Komisjoni toetusel rahvusraamatukogude poolt.
Esimene projekt Euroopa Digitaalraamatukogu arendamiseks kestis juulist 2007 veebruarini 2009 ja kandis nime EDLnet. Tegemist oli üle-euroopalise temaatilise võrgustikuga, mida rahastati Euroopa Liidu eContentplus programmi vahenditest. Projekti raames valmis novembriks 2008 Euroopa Digitaalraamatukogu teenuse esimene prototüüp.
Detsembris 2007 lepiti kokku, et Euroopa digitaalraamatukogu prototüüp hakkab kandma nime Europeana. Selle prototüübi esimest maketti esitleti 1. veebruaril 2008 Frankfurdis toimunud konverentsil "One more step towards the European digital library". Prototüübi avas avalikuks kasutamiseks 20. novembril 2008 Brüsselis Euroopa Komisjoni infoühiskonna- ja meediavolinik Viviane Reding.
Veebruaris 2009 loodud uue temaatilise võrgustiku Europeana v1.0 raames, mida rahastab samuti Euroopa Komisjoni eContentplus programm, luuakse kahe aasta jooksul Europeana täisfunktsionaalne teenus.
Euroopa Digitaalraamatukogu arendamiseks on moodustatud juhtivate mäluasutuste esindajatest koosnev Euroopa Digitaalraamatukogu Sihtasutus ("European Digital Library Foundation"). Seda juhib Saksa Rahvusraamatukogu direktor Elisabeth Niggemann.
Eestist osaleb Euroopa Digitaalraamatukogu arendamises Eesti Rahvusraamatukogu.
Gaeli sportmängud

Gaeli sportmängud on traditsioonilised spordialad, mida mängitakse peamiselt Iirimaal. Kaks kõige populaarsemat spordiala on gaeli jalgpall ja hurling. "Rounders" ja Gaeli käsipall on tuntavalt vähem populaarsed. Gaelic Athletic Association (GAA) korraldab kõike, mis on seotud nende nelja spordialaga. 
19. sajandi lõpuks olid kõik gaeli mängud väljasuremise ohus, kuid GAA sihikindel tegutsemine tõi pöörde. Kõik ülejäänud gaeli sportmängud on peaaegu unustatud ja välja surnud. Vähesel määral mängitakse veel ka "road bowling"'ut.
Gaeli jalgpall.
Gaeli jalgpalli mängitakse kahe 15-liikmelise meeskonna vahel, ristkülikukujulisel muruväljakul, kus väljaku mõlemas otsas on H-kujulised väravad. Mängijate peamine eesmärk on lüüa või visata pall vastaste väravasse. Võidab see meeskond, kellel on mängu lõpus rohkem punkte. Omapärane mäng, mis on segu jalgpalli ja käsipalli elementidest.
Hurling.
Hurling on vana gaeli sportmäng, mida mängitakse keppide ja palliga. Väidetavalt arvatakse hurling olevat kõige kiirema tempoga väljakuspordiala. Hurlingut mängitakse kahe 15-liikmelise meeskonna vahel, ristkülikukujulisel muruväljakul, kus väljaku mõlemas otsas on H-kujulised väravad. Mängijate peamine eesmärk on saada väike pall vastaste väravasse, kasutades selleks kirvekujulisi puidust keppe. Võidab see meeskond, kellel on mängu lõpus rohkem punkte.
"Rounders".
"Rounders"'it mängitakse palli ja kurikatega. See on kõige väiksema populaarsusega gaeli sportmäng. Oma olemuselt meenutab mäng pesapalli.
Gaeli käsipall.
Gaeli käsipall on mäng, kus kaks mängijat löövad kätega palli vastu seina nii, et vastasel oleks seda võimalikult raske tagasi lüüa. Mäng sarnaneb väga Ameerika käsipalliga.
Jussi Pajunen

Jussi Ilmari Pajunen (sündinud 5. septembril 1954 Helsingis) on Soome poliitik. Ta oli Helsingi linnapea alates 7. juunist 2005 kuni 1. juunini 2017. Kuulub Rahvuslikku Koonderakonda.
Ta on lõpetanud Helsingi Kaubanduskõrgkooli.
Virtuaalraamatukogu

Virtuaalraamatukogu on süsteem, mille kaudu kasutaja saab ühendust võtta eemal asuvate raamatukogude ja andmebaasidega, kasutades selleks vahendajana näiteks kohaliku raamatukogu kataloogi ja võrguarvutit; kvaliteetne infoteenus, mis vahendab raamatukogu andmebaasi valitud ja teatud valiku- ja kvaliteedikriteeriumidest lähtuvalt kirjeldatud infomaterjale.
Olemus.
Virtuaalraamatukogu eesmärgiks on elektrooniliselt paikneva informatsiooni kättesaadavaks tegemine, arvestamata ressursside asukohta ja kättesaamiseks kuluvat aega. Tegemist on akadeemilistes ringkondades algatatud infoteenustega Internetis, et pakkuda alternatiivi üldtuntud otsivahenditele ning hõlbustada kasutamist haridus- ja teadustööd tegevatele ringkondadele. Põhivaldkonnad: uurimis- ja arendustegevus, säilitamine ja arhiivindus, haridus, teaduskommunikatsioon. Esimeseks virtuaalraamatukoguks peetakse WWW Virtual Libraryt, vanimat internetikataloogi, millele pani aluse Tim Berners-Lee, HTML-i ja veebi looja, 1991. aastal Genfis CERN-is.
Virtuaalraamatukogu saab vaadelda kui kogumit elektroonilisi ressursse ja ühendatud tehnilist suutlikkust, oskusi ja võimalusi info loomiseks, otsimiseks ja kasutamiseks. Selles tähenduses on nad info säilitamise ja otsisüsteemid, mis opereerivad digitaalsete andmetega ükskõik millist tüüpi infovahendaja või meediumi kaudu ning eksisteerivad võrgus. Sisu koosneb andmetest ja metaandmetest, viimased omakorda kirjeldavad loojat, omanikku või õigusi. Sisu koosneb samal ajal ka sidemetest muude andmete või metaandmetega, mis loodud digitaalraamatukogus või väljaspool seda, looduna (kogutuna, organiseerituna) kasutajate kogukonna poolt ning nende funktsionaalsed võimed toetavad selle kogukonna infovahetust. Virtuaalraamatukogu mitte lihtsalt ei kogu kasutajaskonnast sõltuvalt mingit sisu, vaid ka loob ja pakub paljude infoinstitutsioonide tegevusi. Võimaldab läbi võrgu juurdepääsu mitmetele inforessurssidele.
Seotud mõisted.
Sageli kasutatakse sünonüümidena termineid "virtuaalraamatukogu", "elektrooniline raamatukogu", "digitaalraamatukogu" ja "e-raamatukogu", kuid igaühele neist omistatakse siiski ka oma definitsioon. Elektrooniline raamatukogu saab hõlmata digitaalraamatukogu, kuna ta on laiem mõiste. Nii digitaalraamatukogu kui ka elektrooniline raamatukogu võivad olla virtuaalraamatukogud, kui nad eksisteerivad ainult virtuaalselt, kuna virtuaalraamatukogu kaasab erinevad infomaterjalid ja -teenused, mis on arvutite ja arvutivõrkude kaudu organiseeritud virtuaalruumi.
Vallila

Vallila on linnaosa Helsingi kesklinna põhjaosas. See piirneb lõunas Kallio linnaosaga.
Vallilasse kuulub ka 1910–1927 rajatud ja 1980. aastail renoveeritud Puu-Vallila puumajade asum.
Vallilas asub postkontor (Hämeentie 103). Vallila sihtnumber on 00550 HELSINKI.
Siirdeveed

Siirdeveed ehk üleminekuveekogud on mere või ookeani läheduse tõttu madala soolsusega jõesuulähedased pinnaveekogud, mis on tugevasti mõjutatud mageveevoolust. 
Siirdeveteks on näiteks Maracaibo järv Lõuna-Ameerika põhjaosas, mis on ühendatud kitsa ja madala väina kaudu Venezuela lahega. Maracaibo järv saab oma veed paljudest ojadest ja jõgedest, suurim neist on Catatumbo jõgi.
Venemaal on sarnane Lipovskoje järv Leningradi oblasti Kingissepa rajoonis Kurgolovo poolsaarel Eesti–Vene piiri lähedal.
Veracruzi osariik

Veracruzi osariik, ametlikult "Veracruz de Ignacio de la Llave" ja täisnimega Veracruz de Ignacio de la Llave vaba ja suveräänne osariik ("Estado Libre y Soberano de Veracruz de Ignacio de la Llave"), on Mehhiko osariik. Paikneb Mehhiko lahe rannikul.
Osariik asub Mehhiko idaosas ning piirneb Tamaulipase, San Luis Potosí, Hidalgo, Puebla, Oaxaca, Chiapase ja Tabasco osariikidega. Veracruz on jagatud 212 vallaks ning selle pealinn on Xalapa.
Veracruzil on pikk Mehhiko lahe rannajoon, mis annab osariigile strateegilise tähtsuse nii majanduslikult kui kultuuriliselt. Osariik on tuntud oma etnilise ja põlisrahvastest koosneva mitmekesise elanikkonna poolest. Veracruz'i köök peegeldab erinevaid kultuurilisi mõjutusi, mis on kujunenud tänu sadamalinna Veracruzi tähtsusele rahvusvahelises kaubanduses ja rändevoogudes.
Lisaks pealinnale kuuluvad osariigi suuremate linnade hulka ka Veracruz, Coatzacoalcos, Córdoba, Minatitlán, Poza Rica, Boca del Río ja Orizaba.
Ajalugu.
Veracruzi osariik on loodud 1824. aastal.
Haldusjaotus.
Veracruzi osariik on jagatud 212 kohalikuks omavalitsusüksuseks. Suuremad linnad on Veracruz ja Xalapa.
Dražee

Dražee (prantsuse keeles "dragée") on ümar kompvek või ravimpill. Tavaliselt on dražeed värvilised ja pealt kaetud magusa glasuuriga.
Meditsiinis kasutatakse dražeed mõnede ravimite seespidise manustamise hõlbustamiseks. Dražeede valmistamisel kaetakse suhkrugraanulid paljukordselt ravi- ja abiainetega. Dražeedes on raviained kaetud kattekihiga, mis maskeerib nende maitse või kaitseb neid maomahla eest.
Cool Vibes

"Cool Vibes" on laul, millega ansambel Vanilla Ninja esindas Šveitsi 2005. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel. Laul saavutas lauluvõistlusel 8. koha.
Laulu on kirjutanud David Brandes, Jane Tempest, John O'Flynn ja Bernd Meinunger. Autorite osas on erinevad allikad eri arvamusel nii sõnade kui viisi osas. Sõnade autoriks on pakutud ka Katrin Siskat.
International University Audentes

International University Audentes ('rahvusvaheline ülikool Audentes', lühend IUA; varem "Audentese Ülikool" ja "International University Concordia Audentes") oli eraülikool, mis asutati 1995. aastal Tallinnas. 2008. aastal liitus Audentes Tallinna Tehnikaülikooliga ning sellest sai TTÜ majandusteaduskonna struktuuriüksus.
1995. aastal alguse saanud ülikool kasvas suurimaks eraülikooliks Eestis. 2006. aasta kevadel oli selles üle 2300 üliõpilase 30 riigist, õppejõude 12 riigist ning õppetöö toimus inglise, eesti ja vene keeles. Ülikoolis oli kolm teaduskonda: sotsiaal- ja humanitaarteaduskond, õigusteaduskond ja ärikool. Audenteses anti bakalaureuse-, magistri- ja doktoriõpet. 2006. aasta suvel loodi ülikooli juurde College of International University Audentes, kus pakuti rakenduskõrgharidust liikumise ja spordi erialal.
2003. aasta suvel ühines Audentese Ülikooliga Concordia Rahvusvaheline Ülikool Eestis. Ühinemise järel kasutati mõnda aega nime International University Concordia Audentes. 2006. aastal võeti kasutusele uus nimi International University Audentes. Samal aastal avati eestikeelne päevane õpe (seni toimus eestikeelne õpe vaid kaugõppena).
Tallinna Tehnikaülikooli ühinemise järel 2008. aastal jätkas Audentes 2009. aastani tegevust senise nime all samas vormis, säilisid erialad, õppevormid, -keeled ning asukoht Tallinnas Tondi 55 paiknevas õppehoones. Hiljem loodi IUA õigusteaduskonna baasil TTÜ sotsiaalteaduskonna õiguse instituut, osa õppetegevust integreeriti ärijuhtimise ja rahvusvaheliste suhete õppekavadesse TTÜ majandusteaduskonnas.
Meetaimed

Meetaimed (ka korjetaimed) on taimed, millelt mesilased korjavad nektarit, lehemett, õietolmu ja taimepungadelt ainet, millest nad valmistavad taruvaiku.
Tähtsamad meetaimed Eestis.
Meetaimed on järjestatud korjeaja järgi alates varasemast.
Meeproduktiivsus on hinnanguline suurus ja oma raskestimõõdetavuse tõttu võib see erineda olenevalt andmete päritolu allikast. See sõltub palju aastast ja taimede kasvukohast ning seda mõjutab näiteks aasta keskmine õhutemperatuur, õhuniiskus, mullaniiskus, päikesevalguse hulk, taimede kasvukoha mullastik ja spetsiaalselt külvatud korjetaimede puhul ka külviaeg ning muud tegurid.
Peakorje

Peakorje (ka peameekorje) on mesilaste korjeperiood, mille käigus kogub mesilaspere oma põhilise meetagavara.
Taru kaal tõuseb sel perioodil ööpäevas rohkem kui 2 kg.
Sellel korjeperioodil on mesilastele iseloomulik väljalennu varane algus ja pikk kestus. Mesilased saabuvad tarru tagasi raske koormaga, mistõttu on nende tagakeha allapoole vajunud. Õhtusel ajal kostab tarust tugevat suminat ja varahommikul on lennulaud niiske tarust väljaaurutatud veeaurust.
Kuna peakorje ajal ei ole mesilastel enam eriti aega kärgi ehitada, peaks tarus leiduma piisavas koguses varukärgi.
Monroe doktriin

1823. aasta detsembris deklareeris uus USA president James Monroe oma läkituses Kongressile, et Ühendriigid on vastu igasugusele Euroopa võimu edasisele laienemisele Ameerikas. Seda pöördumist on hakatud nimetama Monroe doktriiniks.
Monroe doktriin (1823).
Ameerika mandreid ... ei tohi enam kunagi käsitada kui mõne Euroopa riigi koloniaalobjekti.
Me suhtume igasse nende katsesse laiendada oma poliitilist võimu siinse poolkera mis tahes osas kui ohtu meie rahule ja julgeolekule.
Me pole kunagi sekkunud ega kavatse sekkuda ühegi Euroopa riigi koloniaal- või mõjualade jagamisse. Kuid nende riikide puhul, kes on end iseseisvaks kuulutanud ja omariiklust säilitada suutnud ning kelle iseseisvust ka meie oleme tunnustanud, ei saa me lubada ühegi Euroopa võimu vahelesegamist nende allasurumiseks või muul viisil nende sõltumatuse kahjustamist, ka suhtume sellesse kui avalikku vaenuakti Ühendriikide vastu.
Missouri kompromiss

Missouri kompromiss oli 1819. aastal USA-s vastu võetud otsus Missouri ja Maine'i osariigi vastuvõtmise kohta uniooni liikmeks.
1819. aastal tuli senatis päevakorda Missouri osariigi vastuvõtmine Ameerika Ühendriikide koosseisu. Kuna senatis oli orjapidamist ja vabade osariikide esindajaid võrdselt, siis otsustati tasakaalu säilitamiseks sõlmida kompromiss: korraga võeti vastu kaks osariiki, üks vaba ja teine orjanduslik. Lisaks orjanduslikule Missourile sai Ameerika Ühendriikide liikmeks ka orjapidamist mittelubav Maine. Samuti määrati kindlaks orjuse eraldusjoon – 36º30' põhjalaiust pluss Missouri osariik. Lõuna poole jäävatest aladest pidid saama orjapidamist sallivad osariigid, põhja poole jäävatest seda mitte lubavad osariigid.
Peetri kihelkond

Peetri kihelkond ka Järva-Peetri kihelkond (lühend Pee; saksa keeles "Kirchspiel St. Petri in Jerwen") oli ajalooline kihelkond Järvamaal ja Eestimaa kubermangu Järva kreisis. 
Piirkonna ajalugu.
Peetri kirikukihelkond moodustati 13. sajandil tõenäoliselt varasema muinaskihelkonna kohale.
13. ja 14. sajandi vahetusel rajati kihelkonda Järva-Peetri kirik.
Peetri kihelkonna mõisavallad.
Peetri kihelkonnas 19. sajandi algul moodustatud mõisavallad:
Kihelkonna alad tänapäeval.
Nüüdisajal jäävad kihelkonna maad Järva maakonda.
Vladimir Võssotski (admiral)

Vladimir Võssotski ("Владимир Сергеевич Высоцкий"; 18. august 1954 Komarno Lvivi oblast – 5. veebruar 2021 Moskva) oli Venemaa sõjaväelane, admiral. 
Ta lõpetas Sevastopolis Musta mere kõrgema mereväekooli 1976. aastal ja teenis seejärel Vaikse ookeani laevastikus. 1999. aastal lõpetas Venemaa kindralstaabi akadeemia. 
2004–2005 oli Võssotski Balti laevastiku juhataja asetäitja, 2005–2007 Põhjalaevastiku juhataja. 2006. aastal sai ta admirali auastme. 
12. septembril 2007 nimetati ta Venemaa sõjalaevastiku ülemjuhatajaks. Venemaa president Dmitri Medvedev vabastas Võssotski mereväe juhataja kohalt 2012. aasta mais.
Kaur Alttoa

Kaur Alttoa (sündinud 14. septembril 1947 Tartus) on eesti kunstiajaloolane ja kultuuriloolane.
Kaur Alttoa on peamiselt uurinud Eesti keskaegset arhitektuuri, nii linnuseid kui ka sakraalhooneid. 1995. aastal valmis tal magistritöö Lõuna-Eesti keskaegsete tellisehitiste teemal. Ta on juhatanud arheoloogilisi väljakaevamisi Viljandi ordulinnuses, Narva linnuses, Vastseliina piiskopilinnuses ja mujal.
Haridus.
Kaur Alttoa lõpetas 1966. aastal Tartu 1. Keskkooli (tema klassijuhataja oli Eesti NSV teeneline õpetaja Liidia Tanimäe, legendaarne füüsikaõpetaja hüüdnimega Lambda). Pärast keskkooli lõpetamist astus ta samal aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonda ja lõpetas selle 1972. aastal kunstiajaloolasena, kaitstes diplomitöö "Vastseliina linnus". 1995. aasta märtsis kaitses ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas väitekirjaga "Lõuna-Eesti arhitektuur 15. saj. – 16. saj. I poolel" teadusmagistri ("Magister artium") kraadi kunstiajaloos.
Töökäik.
Aastatel 1971–1990 töötas Kaur Alttoa Eesti Ehitusmälestiste Tartu filiaalis teadurina, 1975–1980 ühtlasi Tallinnas Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi vanemõpetajana. 
1977. aastal asus Kaur Alttoa tööle Tartu Riiklikus Ülikoolis. Alates 1980. aastate lõpust on ta olnud Tartu Ülikooli kunstiajaloo õppejõud (1988–1992 ajaloo osakonna vanemõpetaja ja 1992. aastast lektor). Aastatel 2005–2007 oli ta Tartu Ülikooli kunstiajaloo õppetooli hoidja. 
Ta on olnud ka Tartus asunud Anton Starkopfi muuseumi juhataja. 
Ta oli ka rahvusvahelise linnusteuuringuid publitseeriva sarja "Castella Maris Baltici" üks toimetajaid.
1968–1972 oli ta Tartu kunstirühmituse Visarid liige kui teoreetik ja tõlkija.
Aastal 1980 kirjutas Kaur Alttoa alla 40 kirjale.
Isiklikku.
Tema isa on kirjandusteadlane Villem Alttoa (sünninimega Wilhelm Alto) ja kooliõpetaja Aino Alttoa (neiupõlvenimega Aino Liit). Tema abikaasa on konservaator Eve Alttoa.
Arvi Haak

Arvi Haak (sündinud 26. jaanuaril 1978) on eesti arheoloog.
Ta lõpetas 2001. aastal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas ajaloo eriala. 2010. aastal omandas ta Tartu Ülikoolis eksternina teadusmagistrikraadi, tema töö pealkiri oli "Viljandimaa linnuste kedrakeraamika hilisrauaajal (11. sajand – 13. sajandi algus)" ja juhendaja Heiki Valk.
Haak on uurinud Eesti muinas- ja keskaegseid linnuseid ning keskaegseid linnu, eriti Viljandit. Ta töötab alates 2006. aastast Tartu Linnamuuseumis arheoloogiaosakonna juhatajana, 2004–2006 töötas teadurina Viljandi Muuseumis.
Airi-Alina Allaste

Airi-Alina Allaste (sündinud 1. augustil 1967 Tallinnas) on eesti sotsioloog. 
2006. aastal kaitses ta Helsingi Ülikoolis doktoritöö teemal "Drug Cultures in Estonia – the contexts, meanings and patterns of illicit drug use".
Ta on Tallinna Ülikooli sotsioloogiaprofessor, Tallinna Ülikooli Rahvusvaheliste ja Sotsiaaluuringute Instituudi direktor ning elustiilide uurimise keskuse juhataja.
Airi-Alina Allaste peamised uurimisvaldkonnad on noorsoosotsioloogia, uimastitarvitajad Eestis ja subkultuurid.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Sotsiaaldemokraatliku Erakonna nimekirjas Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 1 (Haabersti, Põhja-Tallinn ja Kristiine) 100 häält ning ei osutunud valituks.
Mesinduse mõisteid

"Siin on loetletud mesinduse mõisteid.
Liitsed minevikuajad

Liitsed minevikuvormid on võrreldes lihtminevikuga keerukamad nii sisult kui vormilt. Liitvorm on ebamäärasem ega eelda sündmuste toimumisaja täpsustamist. Kõigi minevikuaegadega saab edasi anda seda, et tegevus toimub minevikus. Seda millisest vaatepunktist minevikus toimuvat sündmust käsitleda valib kõneleja. Kas öelda: "Luuletuse kirjutas Minna Maasikas" või "Luuletuse on kirjutanud Minna Maasikas".
Bernard Comrie eristab nelja põhilist perfekti kasutustüüpi:
Indrek Visnapuu "on teinud" head tööd Eesti järelkasvukoondisega.
Ta "on mänginud" mitmes Euroopa tippklubis.
Marko Asmer "on allkirjastanud" testisõitja lepingu.
Me "oleme" BSBC noorteturniiri "korraldanud" juba neli aastat.
Suvi (Luts)

"Suvi" on Oskar Lutsu lühiromaan, "Kevade" järg, mis ilmus esmatrükis 1918–1919.
Raamatu põhjal valmis 1976. aastal Arvo Kruusemendi film, mis kannab samuti pealkirja "Suvi".
Sisu.
"Kevade" lõpust on möödunud 6–7 aastat. Tuttavad tegelased on jõudnud mehelemineku- või naisevõtuikka. Teose põhiraskus koondub Joosep Tootsi ümber, kes saabub pärast pikka teenistust Venemaalt tagasi kodutallu Ülesoole ning hakkab mahajäänud talu üles ehitama. Tootsi ning endise kooliõe Raja Teele vahel tärkab armuleek, ent Teelet ihaldab võluda ka rätsepmeister Kiir. Ta on valmis senise elukutse nurka viskama ning põllumeheks hakkama, kuna see on Teele tingimus. Asjast ei tule aga midagi välja ning pärast vastastikuseid vingerpusse väljub "duellist" võitjana Toots.
Minevik (keeleteadus)

Minevik on keeles ajakategooria liige. Eesti keele minevikuajad on imperfekt ehk preteeritum ehk lihtminevik, perfekt ehk täisminevik ja plu(skvam)perfekt ehk enneminevik.
Verbi minevikutähendus on sündmushetke ja kõnehetke suhe, mis tekib vaatlushetke vahendusel. Sündmust vaadeldakse vaatlushetke seisukohalt, mis võib langeda kokku kõnehetkega, sellele eelneda või järgneda.
Eesti keele minevikuajad.
Lihtminevik.
Lihtminevik ehk preteeritum on kõige sagedasem jutustamise ajavorm, mis väljendab minevikusündmust, seostamata seda olevikuga või mõne muu minevikuhetkega. Lihtminevik on lihtaeg, mille puhul paigutab kõneleja end sündmusaega, mis eelneb kõnehetkele. Lihtminevik on definiitne aeg, sageli lisatakse lihtminevikulisse lausesse ka ajamäärus (nt eile, täna, eelmisel aastal).
Lihtminevikku kasutatakse vahel ka meenutusmineviku väljendamisel, näiteks meenutades minevikus teadasaadut. Seejuures võib öeldu kehtida ka olevikus.
Täisminevik.
Täisminevik ehk perfekt annab edasi oleviku olukorda minevikus toimunu kokkuvõtte kaudu, kõneleja vaatleb sündmust koos sellest järelduvaga tagantjärele. Tegemist on liitajaga, mille puhul vaatlushetk järgneb sündmusajale ja langeb üldjuhul kõnehetkega kokku, harvem on sellest hilisem. Põhiliselt on tegemist oleviku minevikuga. Täismineviku puhul on oluline ka see, et mineviku tulemused on nähtavad olevikus, toimunu on oleviku jaoks märkimisväärne. Täisminevik on indefiniitne, st sageli jääb ebaselgeks, millal kõnealune sündmus aset leidis.
Üldjuhul on tegevus kõnehetkeks lõppenud, kuid võib ka jätkuda, kui sellele viitavad kestvusväljendid.
Täisminevik jagatakse tähenduse järgi nelja tüüpi.
Enneminevik.
Enneminevik ehk plu(skvam)perfekt on minevikuaeg, mille kasutus on analoogne täismineviku kasutusega, ainult et varasemale tegevusele vaadatakse mitte oleviku, vaid mingi minevikuhetke seisukohast. Enneminevik on liitaeg, mille puhul on vaatlushetk sündmusajast hilisem ning eelneb kõnehetkele.
Enneminevik võib olla nii definiitne kui ka indefiniitne.
Kindla kõneviisi enneminevikku saab kasutada ka kaudse kõneviisi mineviku tähenduses.
Ennemineviku saab samuti jaotada mitmeks tüübiks.
Minevik teistes keeltes.
Kuigi on võimalik eristada kolme aega (minevik, olevik, tulevik), on üsnagi harv, et ühes keeles esineksid kõik kolm ajavormi. Seega ei ole minevikuaegade väljendamiseks mõnedes keeltes vahendeid. Kõige tavalisem ajavormide eristus on minevik-mitteminevik ning tulevik-mittetulevik. Mõnede keelte ajavormisüsteemid eristavad mitmeid nn minevikuastmeid. Näiteks on chinooki keele wischram-wasco murdes neli minevikuaega: ülikauge minevik ("remote past"), kauge minevik ("far past"), lähiminevik ("recent past") ja vahetu minevik ("immediate past").
Inglise keeles on neli minevikuaega.
Saksa keeles on minevikuaegu kaks. 
Vene keeles on ainukeseks minevikuajaks lihtminevik. Mineviku tunnus sõltub vene keeles sellest, kas tegija on naissoost, meessoost või neid on mitu.
Ericsson

Ericsson ("Telefonaktiebolaget L. M. Ericsson") on Rootsi juhtiv telekommunikatsiooniettevõte. Selle peakorter asub Stockholmi Kista linnaosas.
Ettevõtte asutas 1876. aastal telegraafivarustuse remonditöökojana Lars Magnus Ericsson.
Tallinnas asub mobiiltelefonivõrkude tarbeks võrguseadmeid tootev Ericssoni tehas (Ericsson Eesti AS).
1. oktoobril 2001 liitus Ericssoni mobiilitelefone tootev üksus ettevõttega Sony ja ühisettevõte hakkas kandma nime Sony Ericsson. 2012. aastal ostis Sony Ericssoni osaluse välja ja sai ettevõtte ainuomanikuks; ettevõtte nimi on sestpeale Sony Mobile Communications AB.
Mundo de Fieras (2006)

"Meeletu armastus" (originaalpealkirjaga "Mundo de Fieras" ) on Mehhiko seebiooper.
Sisu.
Lugu kaksikvendadest Demiánist ja Gabrielist, kes lahutati kohe pärast sündi ning kelle elud on läinud täiesti erinevat rada. Gabrieli lapsendas jõukas pere, kuid Demián sai tunda vaesust ja hüljatust. Kui vennad lõpuks kohtuvad, hakkab Demián Gabrieli kohutavalt vihkama ning tema eesmärk on oma vend hävitada.
Concordia Rahvusvaheline Ülikool Eestis

Concordia Rahvusvaheline Ülikool Eestis oli 1992. aastal asutatud Eesti ülikool, mis 2003. aasta suvel ühines Audentese Ülikooliga.
Ühinemise tulemusena tekkis ingliskeelse õppega International University Concordia Audentes.
Alates 2006/2007 õppeaastast läks kogu ülikool üle ühisele nimele International University Audentes.
Porijärv

Porijärv (ka "Põrja Porijärv, Põrja järv, Kulijärv, Kullijärv") on järv Tartu maakonnas Elva vallas Purtsi külas.
Porijärv on 16,4 hektari suurune. Ta on Sauniku oja pidi ühendatud Väikese Emajõega.
Kullijärv

Kullijärv on mitme Eesti veekogu nimi:
Meeproduktiivsus

Meeproduktiivsus on taimede võime eritada nektarit putukate ligimeelitamiseks. Meeproduktiivsust väljendatakse ühe hektari kohta kilogrammides.
Taimede meeproduktiivsus erineb liigiti. Näiteks hariliku võilille meeproduktiivsus on 20 kg/ha, kuid ussikeele meeproduktiivsus on 400–500 kg/ha.
Meeproduktiivsus on võrdlemisi raskestimääratav suurus ja seetõttu võivad andmed erinevate meetaimede nektarierituse kohta tugevalt kõikuda. See sõltub palju aastast ja taimede kasvukohast ning seda mõjutab näiteks aasta keskmine õhutemperatuur, õhuniiskus, mullaniiskus, päikesevalguse hulk, taimede kasvukoha mullastik ja spetsiaalselt külvatud korjetaimede puhul ka külviaeg ning muud tegurid.
Eldar Efendijev

Eldar Efendijev (aserbaidžaanipäraselt Eldar Əfəndiyev; sündinud 29. juunil 1954 Tallinnas) on aseri päritolu Eesti poliitik.
Haridus.
Ta lõpetas Narva 6. Keskkooli 1971 ning Herzeni-nim Leningradi Riikliku Pedagoogikainstituudi ajaloo erialal 1976.
Töökäik.
Efendijev töötas tehases Baltijets treialina 1971–1972 ning Narva muuseumis teadurina 1976–1978, filiaali juhatajana 1978–1979 ning direktorina 1979–1999 ja 2001–2002. 
Poliitiline tegevus.
Efendijev on Eesti Keskerakonna liige alates 1997. Ta oli Narva Linnavolikogu liige 1996–1999, 2001–2002 ning Narva linnapea 1999–2000. Efendijev oli X, XI Riigikogu ja XII Riigikogu liige.
Ta oli rahvastikuminister Siim Kallase valitsuses 2002–2003.
Niesky

Niesky on väikelinn Saksamaal Saksimaa Görlitzi kreisis. 2008. aastani oli Alam-Sileesia Oberlausitzi kreisi halduskeskus.
Linnaosad.
Niesky koosneb järgmistest osadest: Kosel (sorbi "Kózło"), Stannewisch ("Stanojšćo"), Ödernitz ja See ("Jězor").
Ta‘izz

Ta‘izz on linn Jeemenis, Ta‘izzi kubernerkonna keskus. Asub Jeemeni mägismaal 1370 m kõrgusel. Ta‘izz on elanike arvult Jeemeni teine linn.
Aijubiidide ja rasuliidide ajal oli Ta‘izz Jeemeni pealinn. 16. sajandil vallutasid linna osmanid. Aḩmad ibn Yaḩyā valitsusajal 1948–1962 oli Ta‘izz Põhja-Jeemeni pealinn.
Ta‘izz on Jeemeni kohvitootmise keskus.
Linnas on rahvusvaheline lennujaam.
Canada Place

Canada Place on hoone Kanadas Vancouveris. Asub Burrardi fjordi kaldal. Hoones asuvad muu hulgas Vancouveri konverentsi- ja messikeskus, Vancouveri World Trade Centre, Pan Pacific hotell ja IMAX 3D-kino. Hoones on ka Vancouveri peamine kruiisilaevade terminal. 
Canada Place ehitati Expo 86 jaoks Kanada paviljonina. See on oma tuntud purjesid meenutava välimusega. Hoone arhitekt oli Eberhard Zeidler.
Harry S. Truman (laev)

USS Harry S. Truman (CVN-75) on Ameerika Ühendriikide sõjalaevastiku kaheksas Nimitz-klassi lennukikandja.
See ehitati 1993–1996 Northrop Grumman Newport Newsi laevatehases. 2003. aastal osales ta Iraagi sõjas.
Laeva kodusadam on Norfolki mereväebaas USA Virginia osariigis.
Lennukikandja on nime saanud president Harry S. Trumani järgi.
USS Harry S. Trumanile mahub kuni 90 lennukit või helikopterit. Relvastusse kuulub kaks Sea Sparrow õhutõrjeraketti, kaks RIM-116 Rolling Airframe Missile õhutõrjeraketti ja Phalanx CIWS õhutõrjesüsteem.
Jõuallikateks on kaks tuumareaktorit.
Laeva ehituskulud olid umbes 4,5 miljardit dollarit.
Taranto

Taranto (ladina keeles "Tarentum") on sadamalinn Itaalias Apuulia maakonnas, Taranto provintsi halduskeskus. See asub Taranto lahe ääres.
Taranto on tähtis kauba- ja sõjasadam.
Taranto nimest pärinevad sõnad "tarantel", "tarantism" ja "tarantella". 
Ajalugu.
Taranto kohale rajasid Spartast pärit kreeka kolonistid 8. sajandil eKr koloonia nimega Taras (Τάρας). Linn sai tuntuks oma rikkuse poolest ja kujunes Magna Graecia keskuseks. Aastal 272 eKr vallutasid linna Rooma väed. Roomlased panid linnale uue nime – Tarentum.
Hiljem valitsesid Taranto üle üksteise järel idagoodid, Bütsants, Põhja-Aafrika saratseenid ja Robert Guiscardi normannid, kes vallutasid Lõuna-Itaalia.
Tõnu Luik

Tõnu Luik (1. mai 1941 Tallinn – 22. veebruar 2019 Pärnu) oli eesti filosoof, kauane Tartu Ülikooli õppejõud, antiikfilosoofia ja Martin Heideggeri ning Georg Wilhelm Friedrich Hegeli põhjalik tundja.
Filosoofia.
Õigusteaduskonna lõpetamise järel sai Tõnu Luige põhiteemaks aspirantuuris Hegeli filosoofia. 1970. aastate alguses lisandus sellele huvi Heideggeri vastu, aegamisi ka teised autorid nagu Parmenides, Herakleitos, Platon, Aristoteles, Meister Eckhart, Kant ja Nietzsche.
Tartu Ülikoolis õpetas ta kursusi nagu "Filosoofia-ajalooline sissejuhatus filosoofiasse", "Klassikaline saksa filosoofia", "Martin Heideggeri kogemusest keele teil" jts. Luige õpilaste hulka kuulub suur osa tänapäevastest Eesti filosoofidest, tema õpilastena on tuntud Ülo Matjus, Eduard Parhomenko, Roomet Jakapi, Toomas Lott, Märt Põder, Vilja Kiisler, Erkki Luuk jpt. Tõnu Luik õpetas ka Eesti Goethe Seltsi aastatel 1988–1991 toiminud haridusprogrammis Eesti Goethe-Gümnaasium.
Kursus "Martin Heideggeri kogemusest keele teil" oli Tõnu Luigele iseäranis südamelähedane. Selle kursuse sisu võttis ta Tartu Ülikooli õppeinfosüsteemis kokku järgnevalt: "Ülevaatena keele erinevast tähenduslikkusest Martin Heideggeri mõtteteekonnal ning käibivate keele-käsituste (universaalse märgilise kommunikatsioonivahendina) taustalt eritellakse lähemalt tema artikleid "Hölderlin ja luule loomus" (1936) ning "Keel" (1950), milles "keel tuleb keelde keelena", andes asu inimese maailmasolemise avatusele."
Eelkõige pälvis Tõnu Luik tuntuse ja tunnustuse loengupidaja ja filosoofilistel teemadel kõnelejana, mitte kirjutajana. Seetõttu on tema otsene kirjalik pärand väikesemahuline ning ta põhiteoseks kujunes 2002. aastal "Eesti mõtteloo" sarjas ilmunud "Filosoofiast kõnelda", mille koostasid tema õpilased loengukonspektide põhjal.
Tunnustus.
2016. aastal toimus Tartu ülikooli filosoofiaosakonnas Tõnu Luige 75. sünnipäeva puhul ettekandepäev "On ju olemine". Samal ajal leidis aset näitus Luigega seotud trükistest jt materjalidest.
Teised temast.
Tõnu Luike on meenutanud ka Jüri Talvet luuletuses "Hegeli filosoofiline testament".
Viktor Masing

Viktor Masing (11. aprill 1925 Tartu – 18. märts 2001 Tartu) oli eesti botaanik, biogeograaf, sooteadlane, ökoloog ja loodusteaduste populariseerija, luuletaja, aime- ja lastekirjanik, Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 1993). Ta oli üks Eesti mitmekülgsemaid loodusetundjaid.
Elukäik.
Ta lõpetas 1946. aastal Tartu 5. Õhtukeskkooli ja 1951 Tartu Riikliku Ülikooli bioloog-zooloogina. Töötades aastatel 1951–1956 Eesti Põllumajandusülikoolis, omandas Viktor Masing väärtuslikke kogemusi metsanduse ja soode uurimise alal, seal valmis ka 1958. aastal kaitstud kandidaaditöö Ida-Eesti soode kohta. 1956 asus tööle Tartu Ülikooli, kus töötas vanemõpetaja, dotsendi ja professorina. 1962–1964 oli Masing Tartu Ülikooli botaanikaaia direktor. Tema 1969 kaitstud doktoritöö käsitles taimekoosluste struktuuri. 1971 sai ta professori kutse, 1993. aastast oli Tartu Ülikooli emeriitprofessor. 
1993. aastast oli Viktor Masing Eesti Teaduste Akadeemia liige biogeograafia alal bioloogia, geoloogia ja keemia osakonnas. 
Teadustöö.
Viktor Masingu peamisteks uurimisvaldkondadeks olid metsa- ja sooteadus ja biotsönoloogia, aga ta kirjutas uurimusi ka geobotaanika, ornitoloogia, looduskaitse (eriti soode kaitse), maastikuteaduse, linnaökoloogia jm alal. Ökoloogias arendas ta konsortsiumide õpetust. Tema tegevus oli alati suunatud looduse kui terviku mõistmisele ja tänu sellele saavutas ta rahvusvahelise tuntuse.
Viktor Masingust on jäänud nii Eesti kui maailma teadusvaramusse kümneid sageli tsiteeritavaid töid, kirjutiste üldarv ületab 600 piiri. Masing arendas eestikeelset teadusterminoloogiat, eriti botaanika ja ökoloogia alal. Ta oli "Eesti entsüklopeedia" toimetajaid, samuti lasteentsüklopeedia ENEKE peatoimetaja. Tema koostatud on ka "Ökoloogialeksikon" ja ta oli kõrgkooliõpiku "Botaanika" (I 1965, II 1970, III 1979) üks autoreid. Ühtlasi kirjutas ta loodusõpetuslikke ja looduskaitselisi lasteraamatuid, nagu 1986. aastal ilmunud lasteluuleraamat taimedest "Sa vaata vaid".
Suuresti tänu Viktor Masingu tööle moodustati 1981. aastal 30 Eesti sookaitseala.
Ta oli Eesti Looduseuurijate Seltsi looduskaitse ja botaanika sektsiooni esimees, aastast 1985 ELUSi auliige.
Alates 1996. aastast valitakse tema ettepanekul Eestis igal aastal aasta puu. 
Tõlketöö.
Masing tõlkis saksa keelest eesti keelde rea etoloogide ja teiste loomade käitumise uurijate (Niko Tinbergen, Konrad Lorenz, Irenäus Eibl-Eibesfeldt, Bernhard Grzimek, Karl von Frisch) töid. Samuti on ta tõlkinud vene keelest paleobotaanilist (Sergei Meien) ja maastikuteaduslikku (Boriss Rodoman) kirjandust.
Isiklikku.
Viktor Masing oli abielus Linda Pootsiga. Tema poeg on zooloog Matti Masing ja tütar arst Tiiu Märtson (sündinud 19.03.1958). 
Viktor Masing on maetud Tartu Vana-Jaani kalmistule.
Mälestuse jäädvustamine.
Viktor Masingu 80. sünniaastapäeva puhul 11. aprillil 2005 avati Tartu botaanikaaias August Vaga nimelises auditooriumis Masingu pronksbüst (autor Juhan Paberit). Botaanikaaias kunagise bastioni serval kasvab ka tamm, mille Viktor Masing istutas oma 60. sünnipäeva tähistamiseks 15. aprillil 1985.
Toomas Frey

Toomas Frey (13. detsember 1937 Põltsamaa – 23. september 2020 Tartu) oli eesti ökoloog, geobotaanik ja metsateadlane. Aastatel 1990–1991 oli ta keskkonnaminister.
Elukäik ja teadustöö.
1961. aastal lõpetas ta Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsamajandusinsenerina. 1968. aastal kaitses ta bioloogiadoktori väitekirja.
Aastatel 1961–1963 ja 1966–1983 töötas ta ENSV Teaduste Akadeemia Zooloogia ja Botaanika Instituudis. 1979. aastal sai temast professor. Aastatel 1983–1990 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli ja 1991–1993 Tartu Ülikooli ökosüsteemide labori juhataja. 1995–2003 oli Frey Eesti Maaülikooli korraline professor, 2003. aastast emeriitprofessor. 
Ta oli aastatel 1988–1990 Eesti Rohelise Liikumise esimees. 
Aastatel 1990–1991 oli ta Eesti keskkonnaminister, 1990–1992 Eesti Kongressi ja Eesti Komitee liige. 
Ta oli Eesti Ökoloogiakogu juhatuse esimees ja üks asutajaid, TA Looduskaitse Komisjoni liige, Eesti Ökoloogiakonverentside ja Ökoloogiapäevade initsiaator ja peamisi korraldajaid. 
Tema algatusel rajati Vooremaa metsaökoloogia jaam. 
Ta on uurinud produktsioonibioloogiat, ökoloogia teoreetilisi ja keskkonnakaitse praktilisi küsimusi.
Toomas Kukk

Toomas Kukk (sündinud 11. juunil 1971 Tallinnas) on eesti botaanik, üks Eesti paremaid taimetundjaid. Ajakirja Eesti Loodus peatoimetaja.
Elukäik ja teadustöö.
Toomas Kukk on lõpetanud 1989. aastal Tallinna 32. Keskkooli ja 1993. aastal Tartu Ülikooli bioloogia erialal. Aastast 1991 töötab Zooloogia ja Botaanika Instituudis (alates 2005. aastast Eesti Maaülikooli põllumajandus- ja keskkonnainstituut).
Aastatel 1993–2000 oli ta Eesti Looduseuurijate Seltsi botaanikasektsiooni esimees, aastatel 1994–2004 ja alates 2018 kuulub seltsi juhatusse. Alates 2001. aastast on ta ajakirja Eesti Loodus peatoimetaja.
Aastast 1997 on ta Pärandkoosluste Kaitse Ühingu liige. Aastast 1998 Eesti Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjoni liige.
Ta on koostanud Eesti floora ja selle uurimise ajaloo ülevaateid. Eriti põhjalikult on ta uurinud karutubaka ("Pilosella") perekonna süstemaatikat. Samuti on ta kirjutanud Eesti puisniitude levikust ja ökoloogiast.
Tiiu Kull

Tiiu Kull (sündinud 26. augustil 1958) on eesti botaanik. 
Ta on lõpetanud 1981. aastal Tartu Riikliku Ülikooli botaanika erialal ning kaitsnud 1997. aastal Tartu Ülikoolis doktoritöö ""Cypripedium calceolus"'e L. populatsioonide dünaamika" (juhendaja Jaanus Paal).
Tiiu Kull töötas 1998. aastast Zooloogia ja Botaanika Instituudis botaanikaosakonna juhatajana ning hiljem Põllumajandus- ja Keskkonnainstituudis. 2007. aastast oli Eesti Maaülikooli rakendusbotaanika professor ja 2017. aastast elurikkuse ja loodusturismi õppetooli juhtivprofessor. 2022. aastast on ta Maaülikooli emeriitprofessor.
Ta on uurinud peamiselt käpaliste ja teiste ohustatud taimeliikide levikut ja populatsioonibioloogiat. 
Tiiu Kull on Eesti Orhideekaitse Klubi asutajaliige ning on olnud klubi president (1990–2007) ja asepresident (2007–2018).
Vilma Kuusk

Vilma Kuusk (9. veebruar 1931 Kilingi-Nõmme - 9. aprill 2024 Pärnu-Jaagupi) oli eesti botaanik. 
Elukäik.
1946–1950 õppis Pärnu Lydia Koidula nimelises 2. keskkoolis. Aastal 1955 lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia alal. Bioloogiakandidaat 1964 (TRÜ), väitekiri: "Eesti NSV ristõielised ("Cruciferae" B. Juss.)." Seejärel töötas õpetajana Jõgeva keskkoolis (1955–1957).
Aastast 1957 töötas EPMÜ Zooloogia ja Botaanika Instituudis: 1957–1960 aspirant, 1960–1980 nooremteadur, 1981–1992 vanemteadur, 1992–2003 (pensionile jäämiseni) vanemkuraator.
Teadustöö.
Ta on peamiselt uurinud Eesti ja Läänemere maade floorat ning koostanud Eesti floora ülevaateid ja määrajaid. Osalenud "Eesti NSV floora", "Eesti punase raamatu", "Läänemeremaade punase raamatu", "Euroopa floora atlase" koostamisel. Tema kaasautorlusel, koostamisel ja toimetamisel ilmus kolmeköiteline "Balti floora" (Flora of the Baltic Countries, 1. kd 1993, 2. kd 1996, 3. kd 2003). Õpetanud Tartu ülikoolis kaitstavate taimede kursust. Avaldanud 66 teaduslikku ja aimeartiklit. Käinud ekspeditsioonidel Baltikumis, Vene keskmustmullavööndis, Karpaatides, Turkmeenias, Koola poolsaarel, Skandinaavias jm.
Timo Maran

Timo Maran (sündinud 13. aprillil 1975) on eesti semiootik ja luuletaja.
Ta on ökosemiootika ja keskkonnahumanitaaria professor Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna filosoofia ja semiootika instituudis, 2018–2024 oli ta semiootika osakonna juhataja. 
Timo Maran lõpetas 1993. aastal Tallinna Lilleküla Keskkooli. 1998. aastal sai ta Tartu Ülikoolist bakalaureusekraadi zooloogia alal tööga "Lindude ja liblikate toitumissuhe – nokajälgede tähenduslikkusest liblikatiibadel". 2000. aastal sai ta teadusmagistrikraadi semiootika ja kulturoloogia alal ("cum laude") tööga "Bioloogiliste mimikrinähtuste semiootika", 2005. aastal kaitses doktoritöö "Mimikri kui kommunikatsioonisemiootiline fenomen".
Timo Maran on uurinud bioloogilise mimikri teooriat ja semiootikat. Ta on kirjeldanud mimikrit kui kolmest osapoolest – mimeedist, modellist ja vastuvõtjast – koosnevat struktuuri, mis on ühtaegu kommunikatsiooniline ja ökoloogiline. Tema uurimisvaldkondadeks on ka zoosemiootika, ökosemiootika, ökokriitika ja keskkonnakommunikatsiooni uuringud. Tema teadustöö lähtub biosemiootika teoreetilistest alustest (omailma mõiste, laskuv põhjuslikkus, keskkonna võimalused) ning Tartu semiootikakoolkonna traditsioonist (modelleerimine, dialoogilisus). Oma kirjutustes on ta toetanud multikonstruktivismi, mille kohaselt tähendused tekivad erineva keerukusastmega semiootilistes protsessides ning avalduvad sageli nende koosmõjus. Uurides inimkultuuri piiridel olevaid märginähtusi, on Maran oluliseks pidanud avatud metoodikaid ja juhtumipõhiseid ("ad hoc") lähenemisi, samuti konteksti ja mitteverbaalse semioosi rolli.
Timo Maran oli aastatel 2014–2019 ajakirja Biosemiotics kaaspeatoimetaja, ta toimetab raamatusarja "Elements in Environmental Humanities" (Cambridge University Press).
Looming.
Luule.
Timo Maran kirjutab filosoofilise kallakuga loodusluulet.
Isiklikku.
Tema isa on loodusfilmide režissöör ja operaator Rein Maran, ema filmimonteerija Margit Maran, vend zooloog Tiit Maran.
Aleksei Turovski

Aleksei Turovski (sündinud 4. augustil 1946 Moskvas Nõukogude Liidus) on juudi päritolu Eesti zooloog. 
Tema töö- ja huvivaldkonnad on parasitoloogia, etoloogia, zoosemiootika, mütoloogia ja paleontoloogia.
Elulugu.
Kui Aleksei Turovski oli kolmekuune, kolis nende pere Tallinna Nõmmele.
Turovski lõpetas 1965. aastal Tallinna 19. keskkooli. 1973. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli zooloogia erialal. Kaks aastat õppis ta ka keemiat.
Alates 1972. aastast töötab ta Tallinna loomaaias parasitoloogi, ringijuhendaja ja ekskursioonijuhina. Aastatel 1976–2001 töötas ta Eesti mereinstituudis. Samuti õpetab ta Tartu ja Tallinna ülikoolis loomapsühholoogiat ja zoosemiootikat.
Turovski on uurinud Eesti kalade parasiite. Ta on kirjutanud palju raamatuid, sealhulgas "Loomult loom" (2004) ja "Loomad. Sipelgast vaalani" (2007).
Ta kandideeris 2015. aasta Riigikogu valimistel sotsiaaldemokraatliku erakonna nimekirjas valimisringkonnas nr 1 ja sai 1787 häält, kuid ei pääsenud riigikokku.
Ta on tuntud elava miimika ja avatud suhtlemise poolest. 
Turovskil on huvi ka kulturoloogia vastu. Hinnatud loomaeksperdina on ta esinenud paljudes Eesti raadio- ja telesaadetes.
Isiklikku.
Aleksei Turovski ema Anita Turovskaja ja isa Markus Turovski tutvusid Moskva ülikoolis ning hiljem abiellusid. Vanemad lahutasid abielu, kui poeg oli kuueaastane. Oma emast rääkis Turovski elulooraamatus ainult ülivõrdes. Ema võimaldas tal tegeleda oma huvidega ning viis ta kokku heade õpetajatega. Oma isa pidas Turovski parimaks sõbraks ja õpetajaks. Ka siis, kui isa kolis tagasi Moskvasse ja abiellus uuesti, said nad väga hästi läbi ja suhtlesid tihti kirja teel.
Tema vanaema on Eevi.
Ta on olnud kolm korda abielus. Esimene abielu algas üliõpilaseas ning kestis poolteist aastat. Teine abielu algas ülikooli neljanda kursuse ajal. Sellest abielust on tal tütar Evelyn. Kolmandast abielust (Pillega) on tal kaks poega: Marcus (sündinud 1984) ja Mattias (sündinud 1986). Ta tutvus viimase abikaasaga Eesti Mereinstituudis, kus nad mõlemad töötasid. Pille suri 53-aastaselt haiguse tagajärjel. 
Tema kui kodukoka firmaroog on hautatud kanaliha juurviljade ja noore sealihaga. 
Tema lemmikloomadeks on olnud kilpkonnad, Kesk-Aasia skorpion, kalad, vesinastikud, prussakad ja kass.
Silvi Salupere

Silvi Salupere (kuni 1962 Silvi Tungal; sündinud 11. mail 1956 Jermakovskoje rajoonis Krasnojarski krais Vene NFSV-s) on eesti kultuurisemiootik.
Ta sündis küüditatute perekonnas.
1974. aastal lõpetas ta Tartu 1. Keskkooli ja 1979 Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna vene filoloogia erialal tööga "К вопросу о точности перевода" ("Tõlke täpsusest"; juhendaja Peeter Torop). 
Aastatel 2004–2012 oli ta Tartu Ülikooli semiootika osakonna doktorant. Ta kaitses 2018. aastal samas doktoriväitekirja "О метаязыке Юрия Лотмана: проблемы, контекст, истоки" ("Juri Lotmani metakeelest: probleemid, kontekst, allikad"; juhendaja Irina Avramets) ja sai doktorikraadi.
1981. aastast on ta pidanud loenguid Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna / Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vene filoloogia osakonnas ja 1994. aastast semiootika osakonnas. Ta töötab alates 2001. aastast filosoofiateaduskonna semiootika osakonnas (assistent, toimetaja ja lektor) Peamised loengukursused on olnud sissejuhatus semiootikasse, semiootika ajalugu ja semiootika koolkonnad.
Ta on olnud "Tartu Semiootika Raamatukogu" (1998–) ja Acta Semiotica Estica (2005–), samuti mitme raamatu ("Tartu-Moskva semiootikakoolkonna mõistesõnastik", 1999, jms) toimetaja. 
Teadustöö.
Tema peamised uurimisvaldkonnad on semiootika teooria, metodoloogia ja ajalugu, tähendusloome, semiootilise kultuurianalüüsi transdistsiplinaarne metodoloogia ja Tartu-Moskva koolkonna semiootika.
Teoseid.
Üle 20 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Tema ema oli Malle Salupere ja õde on Lea Leppik.
Ester Bardone

Ester Bardone (kuni oktoober 2012 Ester Võsu, sündinud 24. juulil 1975) on eesti etnoloog, Tartu Ülikooli etnoloogia lektor. 
Ta lõpetas 2000. aastal Tartu Ülikooli kirjanduse ja rahvaluule erialal.
2013. aastal kaitses ta doktoritöö teemal "Mu talu on mu lava: etenduslik perspektiiv maaturismi ja külalismajanduse teenustele Eestis" (inglise keeles "My Farm is My Stage: A Performance Perspective on Rural Tourism and Hospitality Services in Estonia").
Tema peamised uurimisvaldkonnad on toidukultuur, kultuuripärand ja maaturism.
Riste Keskpaik

Riste Keskpaik (sündinud 6. jaanuaril 1978) on eesti semiootik, kelle uurimisvaldkonnaks on ökoloogia ja semiootika kokkupuuteala.
Kaie Koppel

Kaie Koppel (sünninimi Kaie Kotov; sündinud 18. aprillil 1978) on eesti semiootik.
Haridustee.
Kaie Kotov on õppinud aastatel 1984–1993 Lüllemäe Põhikoolis ja 1993–1996 Tallinna Nõmme Gümnaasiumis. 2000. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli semiootika ja kulturoloogia erialal ning kaitses 2002. aastal samas magistritöö "Semiosfäär, diagramm, intersemioosis. Mudelid visuaalses kommunikatsioonis". Aastail 2002–2008 oli ta Tartu Ülikooli semiootika osakonna doktorant.
Ta uurib meedia semiootikat ja ökoloogilise kultuuri teooriat.
Ta on keskkonnateemalise dokumentaalfilmi "Inimese mõõt" stsenarist.
Anti Randviir

Anti Randviir (sündinud 5. jaanuaril 1975) on eesti semiootik. Ta uurimisvaldkond on ruumi- ja sotsiosemiootika. 
Ta on Tartu Ülikooli semiootika osakonna õppejõud ning Eesti Semiootika Seltsi ja Soome-Ugri Semiootika Seltsi asutajaliige.