tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Macau poolsaar

Macau poolsaar (hiina keeles 澳门半岛 / 澳門半島 ("Aōmén Bàndǎo"; kantoni hääldus "Ou3 mun2 Bun3 dou2" portugali keeles "Península de Macau") on poolsaar Hiina Rahvavabariigi Macau erihalduspiirkonnas Zhu Jiangi delta lääneosas Zhu Jiangi estuaari (idas) ja Xi Jiangi (läänes) vahel. Kirdes eraldab Macau poolsaart Guangdongi provintsist 200 m laiune maakitsus. Macau poolsaar ja Zhuhai Shi keskus paiknevad Zhongshani saarel (varem Xiangshani saar), mida ümbritsevad Zhuhai Shi harujõed.
Kuni 17. sajandini oli see 2,78 km² suurune saar. Zhu Jiangi muda akumuleerumise tõttu põhiliselt põhjaosas on see kasvanud ja muutunud poolsaareks. 
Poolsaare pindala on 2010. aasta andmetel 9,3 km². 20. sajandi alguses oli poolsaare pindala 3,2 km². Pindala on muutunud nii:
Poolsaare pikkus (Portas do Cercost kirdes kuni Barrani (媽閣嘴) edelas) on 4 km, laius 1,8 km. 
Keskmine kõrgus merepinnast on 50...75 m. Kõrgeim tipp on Guia mägi (松山, 93 m), millel on Guia kindlus. Algsel saarel on arvukalt teisigi järske mägesid. Jõemudast hiljuti tekkinud rannikualad on tasased. 
Poolsaare lõunaosas on tehisjärved Sai Vani järv ja Nam Vani järv. 
Poolsaarel on 388 600 elaniku (73,3% Macau rahvastikust), see on Macau kõige tihedamalt asustatud piirkond. 
Poolsaarel paiknevad Macau põhilised haldusorganid. 
Macau poolsaar moodustas kuni 1999. aastani, mil Macau Hiinale üle läks, Macau valla. See jagunes viieks omavalitsuseta kihelkonnaks: 
 
Poolsaare kirdeotsas on värav Portas de Cerco, mille kõrval on Portas de Cerco piiripunkt, mille kaudu pääseb Mandri-Hiinasse. Lõunas ühendavad poolsaart Taipa saarega Amizade sild, Governador Nobre de Carvalho sild ja Sai Vani sild. Poolsaarel on Sisesadam (內港) läänes, kuhu portugallased olevat kõigepealt jõudnud, ja Välissadam (外港) idas. Idas on ka Hongkongi-Macau parvlaevaterminal. 
Macau poolsaarele on koondunud suurem osa Macau tööstusest ja põhilised teenused.
Macau saarel elasid hiinlased juba 4000–6000 aastat tagasi. 13. sajandil asus sinna elama arvukalt hiinlasi. Mingi dünastia ajal asus Macaule arvukalt Guangzhou ja Fujiani kalureid, kellelt pärineb ka A-Má tempel. Portugallased saabusid 1554 või 1557. Nad rajasid Euroopa kaubakontori Hiinas ning rajasid linna Cidade do Santo Nome de Deus de Macau. 
1999. aastal läks Macau üle Hiina Rahvavabariigile. 
Macau vanalinn, mis asetseb tervikuna Macau poolsaarel, võeti 2005 UNESCO maailmapärandi nimistusse. Poolsaarel on Macau Teaduskeskus ja Kun Iam Tongi tempel. 
Macau peamised kultuuriasutused on Macau territooriumil.
Blasius Hochgrewe monument

Blasius Hochgrewe monument ehk Marta tänava rist on Tallinnas Kesklinna linnaosa Kitseküla asumis Marta tänaval asuv Vene-Liivi sõja Jeruusalemma mäe lahingus langenud Tallinna kodaniku ja suurkaupmehe Blasius Hogreve mälestuseks püstitatud mälestusmärk.
Nelinurksest kivist postamendil asuv u 2,8 meetri kõrgune ja 1,5 meetri laiune paekivist rist Marta tänaval on pühendatud Tallinna kodanikule ja suurkaupmehele Blasius Hogrevele (ka Hoegreve, Hochgreve), kes hukkus seal 1560. aasta septembris.
 Risti tagumise poole ülaosas paikneb alamsaksakeelne tekst, mis tõlkes on järgmine: 
See mälestusmärk on teadaolevalt Tallinna vanim.
Leo Päts

Leo Päts (10. juuni (vkj)/ 23. juuni 1903 Pärnu – 16. juuni 1988 Arlöv) oli eesti jurist.
Ta lõpetas 1921. aastal Tallinna Linna 1. Reaalkooli. Ta õppis aastail 1921–1925 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.
Aastail 1927–1935 oli ta kohtuameti kandidaat, alates 1935. aastast Tallinna 5. jaoskonna kohtu-uurija. 
1940. aastal põgenes ta Soome, 1944. aastal Rootsi. Tegeles seal põllumajandusega, avalikus elus ta ei osalenud.
Isiklikku.
Leo Päts oli Konstantin Pätsi vanem poeg ning tema vend oli Viktor Päts.
Marina Silva

Maria Osmarina Marina Silva Vaz de Lima (sündinud 8. veebruaril 1958 Rio Brancos) on Brasiilia poliitik.
Ta kuulub Brasiilia Sotsialistlikku Parteisse.
1. jaanuarist 2003 kuni 15. maini 2008 oli ta keskkonnaminister.
Sylvisorex ollula

Sylvisorex ollula on karihiirlaste sugukonda kuuluv imetaja.
"Sylvisorex ollula" levila on Kamerunis, Kesk-Aafrika Vabariigis, Kongo Vabariigis, Ekvatoriaal-Guineas, Gabonis ja Nigeerias. 
Tema looduslikud elupaigad on lähistroopilised või troopilised niisked madalmaa metsad.
Mandrill (perekond)

Mandrill ("Mandrillus") on Aafrikas elav pärdiklaste sugukonda kuuluv imetajate perekond.
Mandrilli perekonda liigitatakse järgmised pärdiklaste liigid:
Kärde mõisa kalmistu

Kärde mõisa kalmistu on kalmistu Laiuse kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kärde külas Jõgeva vallas Jõgeva maakonnas. 
Ajalugu.
Kalmistu rajas Kärde mõisa tollane omanik Viktor von Stackelberg 1903. aastal, sest siis uppus või tegi enesetapu tema tütar Margarethe (Rita), kes maetigi tulevasele kalmistule. Ametlikult eraldati maa ja loodi kalmistu 1915. aastal. 
Kirjeldus.
Kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umbes ühe kilomeetri kaugusele kagusse. Kalmistule maetud inimeste arv ei ole teada; võimalik, et sinna ongi maetud ainult üks lahkunu. Tänapäeval on kalmistu jäetud maha ja rüüstatud, ka Margarethe hauatähis on rüüstatud.
Piņķi kihelkond

Piņķi kihelkond (saksa keeles "Kirchspiel Pinkenhof") oli haldusüksus Liivimaa kubermangus Riia kreisis Riia linnasarases.
Poola-Rootsi sõja ajal, aastal 1604 jagati Riia piirkond kolmeks osaks (Babīte, Biķernieki kihelkond ja Katlakalna kihelkond), millest igaühes oli neli osa. Rootsi Liivimaa ajal aastal 1660 jagati Babīte kihelkond, Sala ja Piņķi kihelkondadeks.
Groupama Arena

Groupama Arena (tuntud ka kui Ferencvárosi staadion) on mitmeotstarbeline staadion Ungari pealinnas Budapestis. Staadion mahutab 22 000 pealtvaatajat ja on jalgpalliklubi Ferencváros kodustaadion.
Ajalugu.
Staadioni hakati ehitama 27. märtsil 2013. See ehitati endise Flórián Alberti staadioni kohale.
10. augustil 2014 alistas Chelsea FC staadioni avamängus Ferencvárosi tulemusega 2:1.
Väike-Salatsi kihelkond

Väike-Salatsi kihelkond ehk Mazsalaca kihelkond (saksa keeles "Kirchspiel Salisburg", läti keeles "Mazsalacas draudzes novads") oli haldusüksus Liivimaal Volmari kreisis.
Ajalugu.
Kihelkond moodustati aastal 1668. Patronaadiõigus kuulus Valtenbergi mõisa omanikule.
Umurga kihelkond

Umurga kihelkond (saksa keeles "Kirchspiel Ubbenorm", läti keeles "Umurgas draudzes novads") oli haldusüksus Liivimaal Volmari kreisis.
Ajalugu.
Kihelkonna moodustamise aeg pole täpselt teada, selle nime on mainitud nii aastail 1400, 1431, 1494 kui ka 1504. Umurga koguduse õpetajat Arnold Koopmanni on mainitud aastal 1384. Kirik ehitati sinna aastal 1496, kuigi oletatakse, et varem asus kihelkonnakirik Vainiži piiskopilinnuse juures (sinna rajati hiljem Poola võimu ajal uus katoliku kirik). Ametlikesse nimekirjadesse ilmus see kihelkond 1509. aastal. Patronaadiõigus kuulus riigile, pastori valis ametisse kirikukonvent ja kindralkuberner kinnitas selle.
Kihelkonnale allus ka Ārciemsis asunud kabel, kus alates 1684. aastast peeti jumalateenistusi igal kolmandal pühapäeval.
Kirsa

Kirsa (vene keeles "кирза", inglise keeles "kirza") on kunstnahast jalatsitüüp.
Pealismaterjal on mitmekihiline, välispind jäljendab seanahka.
Paraganglion

Paraganglionid (ladina keeles ains "paraganglion"; mitm "paraganglia") on osadel selgroogsetel mitmete elundite läheduses asetsevad endokriinselt aktiivsed tuumaga rakkude kogumid, mis eritavad bioaktiivseid aineid (näiteks katehhoolamiine noradrenaliini ja dopamiini). 
Paraganglionid osalevad nii autonoomse närvisüsteemi kui endokriinsüsteemi töös ja liigitatakse neuroendokriinsüsteemi elundite hulka.
Paraganglionid esinevad neerudes, neerupealistes, kusepõie seinas, eesnäärmes, südame juures jm.
Paraganglionid on kantud kehtivasse inimese tsütoloogia ja histoloogia standardsõnavarasse "Terminologia Histologica"-sse.
Paraganglionites võivad areneda kasvajad- paraganglioomid jt. 
Paraganglionide süsteemi esmakirjeldajaks peetakse Alfred Kohni (1903).
Eduardo Campos

Eduardo Henrique Accioly Campos (10. august 1965 Recife, Pernambuco osariik – 13. august 2014 Santos, São Paulo osariik) oli Brasiilia ökonomist ja poliitik.
Ta lõpetas Pernambuco Föderaalse Ülikooli ökonomistina.
Ta oli aastatel 2004–2005 Brasiilia teadus- ja tehnoloogiaminister. Aastatel 2007–2014 oli ta Pernambuco osariigi kuberner. Lisaks oli ta aastatel 2005–2014 Brasiilia Sotsialistliku Partei president. 2014. aastal kandideeris ta Brasiilia presidendivalimistel.
Eduardo Campos hukkus 13. augustil 2014 São Paulo osariigis Santoses lennuõnnetuse tagajärjel.
Isiklikku.
Tema vanaisa Miguel Arraes (1916–2005) oli Pernambuco osariigi kuberner, ema Ana Arraes on advokaat ja poliitik ning isa Maximiano Campos (1941–1998) oli luuletaja.
Volmari kihelkond

Volmari kihelkond ehk Valmiera kihelkond (saksa keeles "Kirchspiel Wolmar-Wolmarshof", varem "Kirchspiel Wolmar", läti keeles "Valmieras draudzes novads") oli haldusüksus Liivimaal Volmari kreisis.
Ajalugu.
Volmari kirikukihelkond on tõenäoliselt sama vana kui Volmari Püha Siimoni kihelkonnakirik. See jagunes linna- ja maakoguduseks. 1674. aastast oli pastori kõrval ametis diakon; 1883. aastal eraldati diakonaat iseseisvaks Veide kihelkonnaks. Patronaadiõigus kuulus kihelkonna rüütlimõisatele.
Noarootsi kalmistu

Noarootsi kalmistu on kalmistu Läänemaal Lääne-Nigula vallas Hosby külas. Ajalooliselt jäi see Noarootsi kihelkonda.
Kalmistu on ajastutüüpiline hästisäilinud 18. ja 19. sajandist pärinevate hauatähiste ja jälgitavate piiridega kirikuaiaga ning on hooldatud järjepidevalt. Kalmistu aluse maa omanik on Noarootsi Püha Katariina kogudus ja seda haldab Lääne-Nigula vald.
Kokku 1,4 hektari suuruse kalmistu ligikaudu 0,2 hektari suurune vanem osa asub kiriku ümber. Kalmistust on kasutusel ligikaudu 3/4.
Kalmistu inventeeriti 2002. aastal ning kalmistul asub umbes 700 inventeeritud hauaplatsi. Valla kodulehelt leiab ka kalmistu haudade registri.
Ajalugu.
Ühtede andmete järgi on kalmistu kasutusel ilmselt 13. või 14. sajandist, kuid teistel andmetel on kalmistu tõenäoliselt rajatud alles 16. sajandil.
Kalmistu tunnistati 1997. aastal ajaloomälestiseks.
Vaatamisväärsused.
Kalmistul asub tõenäoliselt 13.–14. sajandi paiku kaitsekirikuna ehitatud Noarootsi kirik. Lisaks asub kalmistul kesksel kohal 1935. aastal püstitatud, 1946. aastal hävitatud ning 1990. aastal taasavatud Noarootsi Vabadussõja mälestussammas.
Kalmistul on kokku kümme mälestist: kirik, 18. sajandi lõpust pärinev varaklassitsistlik kabel, piirdemüür (müüritisema laotud siduseta kivikuhjatis) ja seitse hauatähist (kaks ketas- ja viis rõngasristi).
Kalmistule maetuid.
Kirikuaeda on maetud mitmed kultuuriajalooliselt olulised isikud:
Kosava loss

Kosava loss on endine loss Valgevenes Bresti oblastis Ivacevičy rajoonis, Kosava külanõukogus Kosava linna loodepiiri ääres. Valgevene keeles on paiga nimeks Косаўскі замак.
Kosava loss oli Kosava valduste keskus, valdusi mainitakse esimest korda aastal 1529. Aastal 1764 liideti Kosavaga ka Mieračoŭščyna mõis ja see tegutses edasi Kosava karjamõisana.
Uusgooti stiilis lossi hakati ehitama aastal 1838, mil maade omanikuks olid Pusłowskid. Hoone ehitamise eestvedajaks oli krahv Wandalin Pusłowski. Kastuś Kalinoŭski ülestõusu tõttu konfiskeeriti loss Pusłowskitelt ja uuteks omanikeks said Trubetskoid, seejärel aga Oldenburgid.
Lossi arhitekt oli Franciszek Jaszczołd. Hoone oli üks esimesi uusgooti stiilis hooneid Valgevenes, hoone regulaarne põhiplaan annab veel märku klassitsismi mõjust, ka on klassitsismipärane domineeriv keskmine risaliit. Seest kaunistasid hoonet freskod ja stukist kaunistused. Lossis oli 132 tuba, selle 12 torni sümboliseerisid aasta kahtteist kuud.
Hoone juurde rajati uhke park, kus oli eeskuju võetud Itaalia renessanssperioodi aedadest. Pargiga liideti ka vana Mieračoŭščyna mõisa park.
Hoone sai Esimese maailmasõja ajal kannatada. Pärast taastamistöid sai sellest Poola võimu ajal administratiivhoone.
Aastail 1939–1941 oli hoone Punaarmee valduses. Teise maailmasõja ajal oli lossis kohalik geto. Sõja lõpus põles hoone maha. Tänapäeval on alustatud hoone taastamist.
Ivacevičy rajoon

Ivacevičy rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Bresti oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 2998 km². 2009. aasta seisuga elas seal 59 906 inimest.
Rajoon moodustati aastal 1940 Kosava rajoonina. 1965. aastast kannab rajoon Ivacevičy rajooni nime ja halduskeskuseks on Ivacevičy. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Abrova, Amialnaja, Bycieńi, Cielachany, Dabramysli, Damanava, Jahlevičy, Kosava, Koziki, Kvasievičy, Lubiščycy, Milejki, Padstaryńi, Rečki, Stajki, Sviataja Vola, Žytlini ja Volka külanõukogu.
Halduskeskus on Ivacevičy linn. Teised suuremad asulad on Kosava linn ja Cielachany alev.
Rajooni suurim jõgi on Ščara. Teine tähtsam jõgi on Ščara lisajõgi Hryŭda. Rajooni lõunaosa on soine, seal asuvad mitmed suured turbaväljad. Rajooni läbib Ogiński kanal, mis läbib ka rajooni suurimat, Vyhanaščanskaje järve.
2009. aasta seisuga olid elanikest 94,43% valgevenelased, 3,67% venelased ja 1,9% oli teistest rahvustest. 76,47% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 22,67% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 48,28% elanikke, vene ja valgevene keelt aga 50,74%.
Sala kihelkond

Sala kihelkond (saksa keeles "Kirchspiel Holmhof") oli haldusüksus Riia linnasarases Riia kreisis Liivimaa kubermangus Lätimaal, Daugava jõe vasakul kaldal.
Kihelkond on saanud nime endiselt Sala mõisalt, kihelkonda kuulus ka Sala Johannese (Jaani) kirik.
Poola-Rootsi sõja ajal, aastal 1604 jagati Riia piirkond kolmeks osaks (Babīte, Biķernieki kihelkond ja Katlakalna kihelkond), millest igaühes oli neli osa. Rootsi Liivimaa ajal aastal 1660 jagati Babīte kihelkond, Sala ja Piņķi kihelkondadeks.
System der Logik und Metaphysik

"System der Logik und Metaphysik oder Wissenschaftslehre. Lehrbuch für akademische Vorlesungen" ("Loogika ja metafüüsika süsteem ehk teadusõpetus. Õpik akadeemiliste loengute jaoks) on teos, milles Kuno Fischer esitas oma filosoofilise süsteemi. 
Raamatu esmatrükk ilmus 1852 Stuttgardis. Fischer oli sellal Heidelbergi ülikooli dotsent. Teises, ümbertöötatud trükis 1869 modifitseeris Fischer oma hegeliaanlikku süsteemi Kantist lähtudes. Kolmas trükk ilmus 1909.
Kokkuvõte.
Eessõna.
Õpik on mõeldud esmajoones õppevahendiks Fischeri loengute kuulajatele, teiseks ka tema vaatepunkti esitamiseks avalikkusele. 
Ühed vastased on vastu selle raamatu pealkirjale, teised selle vaatepunktile.
Paljud ründavad tänapäeval loogikat ja metafüüsikat, lähtudes Ludwig Feuerbachist: "loogika olevat abstraktne mõtteheietamine, mis alavääristab inimloomust, nimelt värsket, vahetut meelelisust; metafüüsika olevat üleloomulik koletis, mis inimest ahvatleb ja tema loomuse algallikast, nimelt värskest, vahetust meelelisusest kõrvale juhib; loogika ja metafüüsika ühtsus olevat järeldus tollest inimese enesest võõrandumisest, mis algab religiooniga, lahutades mõtlemise loodusest ja juhtides seda rasketes mõistetes kaudteele: niiviisi aga liikuvat inimmõtlemine ilmselt ebaloomulikul, st mittemeelelisel ja seega paratamatult mõttetul moel." Feuerbach oli "iseseisev iseloom, keda teadlik ja kirglik vaimustus loodusekohase tõe vastu pani nördima kõikide ebatõeste ja loodusevastaste abstraktsioonide üle ning kes seda nördimust avalikult väljendas, "pärast seda kui" ta oli end tõestanud filosoofilise kirjanduse õpetatud tundjana ja väljapaistva andena filosoofiliste kirjanike seas. Aga inimeste iseseisvad kired on ühtlasi nende "saatus" ja iseloomu "patoloogiline" kulg – mis alal see ka ei toimiks – põlgab viimaks "loogilist mõõtu", sest ta ei ohjelda end kaine kontrollimisega, vaid tormab metsikult edasi, kuni on jõudnud äärmise piirini." "Vaimustusest "mõistetud looduse" vastu sai "pelga looduse" dogma; võitlus "ebatõeste mõistetega" ägenes vaenuks "kõigi mõistete" vastu ning "abstraktsiooni" kahtlase nimetuse all põlati ka paratamatuid ja loodusekohaseid mõtteid. Selles vaenus mõtlemise kui niisuguse vastu, mis kulgeb mõistetes ja printsiipides, on Feuerbach traagiline anakronism: sajand varem oleks sellest mehest saanud "naturalismi apostel, saksa Rousseau"; selle sajandi pojana, mille filosoofiline areng saab aluse Kantist ja Fichtest, sai ta ainult "filosoofia apostaadiks"." Materialistid ja antipoodid rõõmustavad, et Feuerbach tegi filosoofiale järjekindla lõpu ning komistas nende teelt raske komistuskivi. Sellega, et Feuerbach filosoofiat eitab, ei lõpe filosoofia, vaid üks filosoof.
A Whiter Shade of Pale

"A Whiter Shade of Pale" (eesti keeles "valgem kahvatuse varjund") on inglise ansambli Procol Harum debüütsingel. Singel anti välja 12. mail 1967. Singel on üks vähestest, mida on maailmas müüdud üle 10 miljoni eksemplari. Laulu autorid on Gary Brooker, Keith Reid ja Matthew Fisher.
Laulul on muljetavaldav meloodia Bachist inspireeritud Hammondi oreli soologa. Laul on fantaasia äärmuslikust peost, selle refrään on naisest kelle nägu sai valgema kahvatuse varjundi, kui ta kuulis möldri lugu Canterbury lugudest.
Singel jõudis plaadimüügitabelites esikohale lisaks Suurbritanniale veel ka Iirimaal, Austraalias ja Prantsusmaal. 
Ajakirja Rolling Stone koostatud kõigi aegade 500 parima laulu nimekirjas on laul 57. kohal. 2009. aasta seisuga oli laul viimase 75 aasta kokkuvõttes mängituim singel Ühendkuningriigi avalikes kohtades ja 2004. aastal viimase 70 aasta mängituim laul Suurbritannia ringhäälingus.
1977. aastal jagas laul koos Queeni hitiga "Bohemian Rhapsody" Suurbritannia aastate 1952–1977 parima popsingli nimetust. 
Laulust on teada üle tuhande salvestatud kaverversiooni. Nii on laulust kaveri teinud näiteks Joe Cocker, Annie Lennox, Demis Roussos, Eric Clapton, Sarah Brightman, Willie Nelson, Jethro Tull, Michael Bolton, King Curtis, Percy Sledge, Fausto Papetti, Richard Clayderman, James Last, Londoni Sümfooniaorkester, The Everly Brothers, Doro, Engelbert Humperdinck, Ringo Starr, Justin Hayward, Puhdys ja Mantovani.
Eesti keeles on loo pealkirjaga "Valgemast valgem" salvestanud Tõnis Mägi ja Boris Lehtlaan.
Karl Johann Emanuel von Ungern-Sternberg

Karl Johann Emanuel von Ungern-Sternberg (23. jaanuar / 3. veebruar 1773 Paslepa mõis – 30. märts 1830 Pürksi mõis) oli Eestimaa maalikunstnik, vabahärra.
Aastal 1798 ostis ta Pürksi mõisa, kus ta 1830. aastal ka suri. Ta on maetud Hosby külas asuvale Noarootsi kalmistule.
Vanemad ja lapsepõlv.
Tema vanemad olid Paslepa mõisnik vabahärra Christian Renatus von Ungern-Sternberg (1746–1808) ja Anna Margaretha (neiuna Drummond). Ta kasvas üles Sileesias Nieskys.
Haridustee ja töö.
Karl Johann Emanuel alustas haridusteed Elbe-äärses vennastekoguduste kasvatusasutuses, hiljem õppis õigusteadust Saksamaal. Aastatel 1803–1806 oli ta Eestimaa rüütelkonna sekretär ja aastal 1812 Eesti Maakrediitseltsi sekretär. Siiski tõmbas teda kunsti poole ja aastal 1806 asus ta Dresdenis maalimist õppima.
Looming.
Oma loominguga esindas von Ungern-Sternberg klassitsistlikku kunstisuunda. Ta maalis portreid, sealhulgas maalis ta mitmeid Tartu Ülikooli professoreid (sh Georg Friedrich Parrot ja Johann Philipp Gustav von Ewers).
Johann von Ungern-Sternberg rändas väga palju mööda Eesti- ja Liivimaad ning tema kireks olid keskaegsed lossid ja kultuurimälestised. Ta maalis linna- ja asulavaateid, hoonete plaane ja arhitektuuridetaile. Muuhulgas on ta joonistanud näiteks Padise kloostrit, Saha kabelit ja Kiviloo piiskopilinnust.
Tema teoseid leiab ka Eesti Kunstimuuseumi kogudest, muuhulgas näiteks 1827. aastast pärineva litograafia Tallinna Oleviste kiriku sisevaatega.
Perekond.
Karl Johann Emanuel abiellus 1797. aasta 12/23. juunil Saare mõisas Auguste von Roseniga.
Nende abielust sündis kümme last:
Tartu Indiefest

Tartu Indiefest oli iga-aastane muusikafestival, mis toimus Tartus aastatel 2013–2017 mai eelviimasel nädalal ning keskendus alternatiivmuusikale.
Esimene festival toimus koostöös Tartu Muusikanädalaga aastal 2012. Järgmisel aastal toimus festival viiel päeval ja kahel laval. 2014. aastal toimus festival kuuel päeval ja neljal laval. Lisaks tihedale muusikaprogrammile pakuti publikule ka arutelusid ja filme. 
Tartu Indiefest 2017.
Festival toimus 18.05 kuni 20.05 2017
Tartu Indiefest 2016.
Festival toimus 19.05 kuni 21.05
Tartu Indiefest 2015.
Festival toimus 21.05 kuni 23.05.
Tartu Indiefest 2014.
Festival toimus 19.05 kuni 24.05.
Tartu Indiefest 2013.
Festival toimus 21.05 kuni 25.05.
Võhmuta mõisa kalmistu

Võhmuta mõisa kalmistu on kalmistu Järva-Jaani kihelkonnas Järvamaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Võhmuta külas Tapa vallas Lääne-Viru maakonnas. 
Ajalugu.
Kalmistu rajas Võhmuta mõisa tollane omanik Peter Zoege von Manteuffel millalgi pärast 1860. aastat, sest siis omandasid Manteuffelid mõisa. Esimene matus toimus 1886. aastal, kokku on sinna teadaolevalt maetud 3 lahkunut. Mõisa südamest kalmistuni rajati lehiseallee.
Ka selle kalmistu puhul on olemas legend, et keelatud armastuse pärast tegi mõisniku tütar enesetapu, keda siis ei saanud matta kihelkonnakalmistule ning seetõttu olevat mõisnik sunnitud asutama uue mõisakalmistu. Ka siin olevat mõisnik lasknud tütre hauale püstitada elusuuruses valge inglikuju. 
Kirjeldus.
Kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umbes 650 meetri kaugusele idakirde poole Hundiaugu mäele, see on rööpkülikukujuline ning selle pindala on umbes 0,17 ha.
Kalmistu on jäetud maha ja rüüstatud. Sealt võib leida kaks sisselangenud hauakohta, hauatähistest on säilinud fragmente, kuid valgest inglikujust pole mingeid jälgi.
Otto Winzer

Otto Winzer (3. aprill 1902 Berliin – 3. märts 1975 Ida-Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.
Otto Winzer oli pärit töölisperekonnast. Põhikooli lõpetamise järel õppis ta trükiladujaks ja töötas seejärel trükiladuja abilisena. 1919. aastal astus ta organisatsiooni Vaba Sotsialistlik Noorus ja hiljem Saksamaa Kommunistlikku Parteisse. Alates 1922. aastast oli Winzer juhtival kohal Kommunistlikus Noorteinternatsionaalis, 1925. aastast juhtis ta selle Viini allorganisatsiooni. Aastatel 1930–1934 tegutses ta Berliinis. 1934. aastal asus ta elama Prantsusmaale ja 1935. aastal Nõukogude Liitu, kus ta hiljem töötas raadiojaama Deutscher Volkssender toimetuses.
Pärast Teise maailmasõja lõppu pöördus Otto Winzer 1945. aasta aprillis Saksamaale tagasi. Aastatel 1945–1946 oli Berliini Linnavalitsuse rahvaharidusosakonna juhataja. Alates 1947. aastast töötas ta juhtivatel ametikohtadel Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitees. 1949. aasta algul sai ta ajalehe Neues Deutschland peatoimetaja asetäitjaks. 1949. aasta oktoobrist kuni 1956. aastani oli Winzer Saksa DV presidendi Wilhelm Piecki kantseleijuhataja. 1956. aasta augustist kuni 1959. aastani oli ta Saksa DV välisministri asetäitja. Aastatel 1959–1965 oli ta välisministeeriumi riigisekretär ja Saksa DV välisministri esimene asetäitja.
24. juunist 1965 kuni 20. jaanuarini 1975 oli Otto Winzer Saksa DV välisminister.
Alluaudina

Alluaudina on maoperekond. 
Klassifikatsioon.
Perekonda "Alluaudina" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: 
Levila.
Neid madusid võib kohata Madagaskaril.
Amplorhinus

Amplorhinus on maoperekond. 
Klassifikatsioon.
Perekonda "Amplorhinus" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik: 
Levila.
Neid madusid võib kohata Lõuna-Aafrikas, Zimbabwes ja Mosambiigis.
Sucre (täpsustus)

"Sucre" on mitmetähenduslik sõna:
Kohad:
Muu:
Brygophis

Brygophis on maoperekond. 
Klassifikatsioon.
Perekonda "Brygophis" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik: 
Levila.
Neid madusid võib kohata Madagaskaril.
Compsophis

Compsophis on maoperekond. 
Klassifikatsioon.
Perekonda "Compsophis" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: 
Levila.
Neid madusid võib kohata Madagaskaril.
Kuklatagused näärmed

Kuklatagused näärmed (ka "kuklatagused mürginäärmed", inglise keeles nuchal glands) on mitmete kahepaiksete ja madude nahas paiknevad juhadeta näärmed, mille sisaldised toimivad kiskjatele toksiinina. 
Kuklataguste näärmete areng, anatoomia, füsioloogia, morfoloogia ja histoloogia võivad suuresti erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti.
Roomajatel.
Madudel.
Madude nahk on kuiv ja enamikul peaaegu näärmeteta. 
Mitmetel maoperekondadel, nagu "Rhabdophis", "Macropisthodon", "Balanophis" on pea piirkonnas, naha all selgmiselt, tuvastatud hulgaliselt paarilisi juhadeta kuklataguseid mürginäärmeid. 
Kuklataguseid näärmeid kirjeldati esmakordselt 1935. aastal "Rhabdophis tigrinus" 'el. 
Näärmete otstarve pole praegu päris selge. Uuringud näitavad, et näärmete eritised võivad pärineda madude saakloomadelt, on steroidilaadsed, ja maod kasutavad neid enesekaitsel. 
"Rhabdophis tigrinus"e näärmete histoloogiliste uuringute käigus ei tuvastatud kukla-selja näärmetel näärmerakke ja arvatakse, et toksiinina toimivad ained transporditakse näärmetesse verega. 
Väljapigistatud eritisest on uurijad leidnud verd, lümfi- ja pigmentrakke.
Uurijate arvates ei saa kuklatagused näärmed väljutada eritisi madudel, keda peetakse vangistuses ja toidetakse kunstlikult.
Ahti (suurtükipaat)

Ahti oli Eesti merejõudude Peipsi Laevastiku Divisjoni suurtükipaat.
Uku (suurtükilaev)

Uku oli Eesti merejõudude Peipsi Laevastiku Divisjoni suurtükilaev.
Ehitati laevatehases Varkauses Soome Suurvürstiriigis, tellija oli Liivimaa Aurulaevade Selts. Lasti vette oktoobris 1912, alates 21. aprillist oli sõidukõlblik, nimeks pandi Delphin.
Algselt oli ta reisi-kaubalaev, tehes reise Emajõel ja Koosa järvele. Pärast Vabadussõda oli laev kasutusel riigilaevana siseveeteedel, oli meremärkide panija, vedurlaev jms. 
Elas üle Teise maailmasõja, ehkki oli uputatud 1941. aastal Mustvee sadamas ja 1944. aastal Tartu sadamas. 1950. aastate lõpul ehitati ümber lõbusõidulaevaks, aurumasin asendati diiselmootoriga ning nimeks sai Turist.
Jäi 1960. aastate lõpul seisma Tartu sadamasse, tegutses ujuvhotellina. Alates 1978. aastast renditi erinevatele ettevõtetele (Tartu Vetelpäästejaam jt), kuid laeva eest korralikult hoolt kanda enam ei suudetud. Laeva vrakistunud kere oli aastaid poolpõlenuna Kalli järve rannavees seismas, kuid lõpuks lammutati ta 2013. aastal vanarauaks.
Egon Krenz

Egon Rudi Ernst Krenz (sündinud 19. märtsil 1937 Kolbergis (tänapäeval Kołobrzeg, Poola)) on endine Saksa DV poliitik ja riigitegelane, viimane Saksa DV kommunistlik juht.
Elulugu.
Egon Krenz sündis rätsepa perekonnas tol ajal Saksamaale kuulunud Kolbergis (asub praeguse haldusjaotuse järgi Kołobrzegi maakonnas Lääne-Pomorze vojevoodkonnas Poolas). 1944. aasta lõpus põgenes ta pealetungiva Punaarmee eest koos vanematega Damgartenisse. Aastal 1953 astus ta Saksa Vaba Noorsoo Liitu (FDJ). Aastatel 1953–1957 õppis ta Putbusis õpetajate seminaris. Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse astus ta 1955. aastal.
Aastatel 1957–1959 teenis ta aega Saksa DV Rahvaarmees. Seejärel oli ta juhtivatel ametikohtadel Saksa Vaba Noorsoo Liidu liidumaade allorganisatsioonide juhatuses ja keskjuhatuses. Aastatel 1964–1967 õppis Egon Krenz Moskvas NLKP Keskkomitee juures asuvas Kõrgemas Parteikoolis, mille ta lõpetas ühiskonnateaduste alal. 1967–1974 oli ta Saksa Vaba Noorsoo Liidu Kesknõukogu agitatsiooni- ja propagandasekretär. Samuti oli ta vastutav FDJ-i töö eest koolides. Samaaegselt oli Krenz 8. veebruarist 1971 kuni 9. jaanuarini 1974 Ernst Thälmanni nimelise Saksa DV Pioneeriorganisatsiooni esimees. Lisaks sellele oli ta 1971–1990 Rahvakoja (parlamendi) liige. Aastatel 1971–1981 oli ta ka veel ka Rahvakoja Presiidiumi liige. 1973. aastast alates oli Krenz Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liige. 1974–1983 oli ta Saksa Vaba Noorsoo Liidu Keskkomitee esimene sekretär. 1983. aastal valiti Egon Krenz Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee sekretäriks ja Poliitbüroo liikmeks. 1984. aastal nimetati ta Riiginõukogu esimehe asetäitjaks, millega ta sai sisuliselt teiseks võimumeheks Saksa DV-s Erich Honeckeri järel.
Erich Honeckeri tagasiastumise järel oli Egon Krenz 18. oktoobrist 1989 kuni 3. detsembrini 1989 Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee peasekretär. Lisaks sellele oli ta alates 24. oktoobrist 1989 Saksa DV Riiginõukogu esimees. 3. detsembril 1989 astus Krenz koos kogu poliitbürooga parteilistest ametitest tagasi. 6. detsembril 1989 lahkus ta Riiginõukogu esimehe kohal. Jaanuaris 1990 loobus ta Rahvakoja liikme mandaadist ning ta heideti välja Saksamaa Sotsialistlikust Ühtsusparteist. Aprillis 1990 avaldas Krenz mälestusteraamatu "Wenn Mauern fallen" ("Kui müürid langevad").
Alates 1991. aastast kuulasid ametivõimud teda korduvalt üle seoses mitmete kohtuprotsessidega. 1992. aastal oli ta kahtlustatav seoses valimistulemuste võltsimisega Saksa DV-s. Juulis 1993 esitati talle süüdistus seoses Saksa DV piiri ületada püüdnud inimeste tapmisega. Augustis 1997 mõistis Berliini Maakohus Krenzi nelja tapmisjuhtumi eest kuueks aastaks ja kuueks kuuks vangi. Septembris 1997 ta siiski vabanes vanglast. Novembris 1997 esitati talle taas süüdistus Saksa DV valimiste võltsimises. Novembris 1999 kinnitas Saksamaa Liidukohus Berliini Maakohtu 1997. aasta otsuse. 24. jaanuaril 2000 paigutati Krenz Berlin-Plötzensee vanglasse. Ta vabanes vanglast ennetähtaegselt 18. detsembril 2003.
Kõu (soomuskaater)

Kõu oli Eesti merejõudude Peipsi Laevastiku Divisjoni soomuskaater.
Maru (soomuskaater)

Maru oli Eesti merejõudude Peipsi Laevastiku Divisjoni soomuskaater.
Idina Menzel

Idina Menzel [id'iina menz'el] (sünninimi Idina Kim Mentzel; sündinud 30. mail 1971 New Yorgis) on Ameerika Ühendriikide näitleja, laulja ning laulukirjutaja.
Menzel sai tuntuks Maureen Johnsoni rolliga Broadway muusikalis "Rent"; sama rolli mängis ta ka 2005. aastal valminud filmiversioonis. 2004. aastal võitis ta Tony parima muusikalinäitlejanna auhinna Elphaba rolli eest Broadway muusikalis "Wicked".
Menzel on tuntud ka Shelby Corcorani rolliga Fox Broadcasting Company teleseriaalis "Glee".
2013. aastal luges ta Elsa tegelaskuju teksti Disney animafilmis "Frozen" ("Lumekuninganna ja igavene talv").
Marvin Hamlisch

Marvin Frederick Hamlisch (2. juuni 1944 New York – 6. august 2012 Los Angeles) oli Ameerika Ühendriikide helilooja ja dirigent. Ta on üks 12 inimesest, kes on võitnud nii Emmy, Grammy, Oscari kui ka Tony auhinna (kokku nn EGOT); üks 10 inimesest, kes on võitnud korraga kolm või rohkem Oscarit ning Richard Rodgersi kõrval teine inimene, kes on võitnud nii nimetatud neli auhinda kui ka Pulitzeri preemia. Samuti on Hamlisch võitnud kaks Kuldgloobust.
Igate

Igate (vanasti Igates muiža ehk 'Igate mõis') on küla ("mazciems") Lätis Limbaži piirkonnas Vidriži vallas.
Esimest korda mainiti aastal 1455. Asulas asub Igate mõisa ("Idsel") süda. Igates asub aastal 2010 ehitatud palvemaja, mis on esimene oikumeeniline palvemaja Lätis. Küla lähistel asub koorijuhi Emilis Melngailise memoriaalmuuseum. Külas asub Igate bussipeatus.
Igate asub valla põhjaosas. Küla jääb osaliselt Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealale. Looduskaitse all on Igate saar, Igate kiriku tamm, Igate tammed ja veel mitmed põlispuud.
Igate mõis

Igate mõis ("Igates muiža") on endine mõis Lätis Limbaži piirkonnas Vidriži vallas Igates. Saksa keeles "Idsel".
Igate mõisa on esmamainitud aastal kui Vietinghoffide valdust, mis kuulus Borchidele. Aastal 1466 on loetletud Turaida foogtidele kuulunud Igate lääni kasutajaid, nende seas ka Borche. Aastal 1512 pärandas Jurgen Lode mõisa Rosenitele. 1631–1845 kuulus mõis Mengdenitele, seejärel Campenhausenitele. Aastast 1880 kuulus mõis Pistohlkorsidele.
Mõisa peahoone lasid rajada Pistohlkorsid, see pärineb 1880. aastatest. Aastast 1934 asus hoones internaat, aastast 1940 aga lastekodu. Aastast 1972 kuulus põllumajandusministeeriumile, aastast 1996 aga riiklikule kinnisvaraagentuurile.
Mõisakompleks pärineb XVIII sajandi lõpust ja XIX sajandist ning jaguneb kaheks osaks. Ühes pooles on majandushooned nagu laut, ait ja mõisavalitseja maja. Teise poole juurde kuulub lisaks peahoonele veel teenijate maja ja XIX sajandi alguses rajatud park tiikide ning vesiveskiga.
Novoaidar

Novoaidar on alev Ukrainas Luhanski oblastis, Novoaidari rajooni keskus.
Aidari jõe kallastel asuv Novoaidar asutati 1685. aastal, alev alates 1957. aastast.
2011. aasta 1. jaanuaril elas asulas 8622 inimest, asustustihedus inimest ruutkilomeetri kohta.
Siegfried Böhm

Siegfried Böhm (20. august 1928 Plauen – 4. mai 1980 Ida-Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.
Põhikooli lõpetamise järel õppis Siegfried Böhm kaubandust. 1947. aastal astus ta Saksa Vaba Noorsoo Liitu, 1948. aastal Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse. 1948–1953 oli Böhm Saksa Vaba Noorsoo Liidu funktsionäär. Aastatel 1953–1954 töötas ta Espenhaini pruunsöeelektrijaamas, 1954–1958 õppis Böhm Leipzigi Karl Marxi Ülikoolis. 1959. aastast töötas ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee planeerimise ja rahanduse töörühmas, 1963. aastast selle juhatajana.
Alates 12. detsembrist 1966 kuni 4. maini 1980 oli Siegfried Böhm Saksa DV rahandusminister.
4. mail 1980 leidis Böhmi poeg Siegfried Böhmi ja ta naise nende magamistoast mahalastutena. Ametliku versiooni kohaselt olevat Böhm tahtnud oma perekonna maha jätta. Armukadedushoos olevat naine lasknud maha Siegfried Böhmi ja seejärel ka enda. Avalikkusele teatati, et tegemist oli traagilise õnnetusjuhtumiga.
Böhmi perekond ei uskunud ametlikku versiooni. 2003. aastal teatas Saksamaa Liiduprokuratuur, et on asunud uurima Böhmi surma asjaolusid, kuna tegemist võis olla Stasi korraldatud salamõrvaga. Böhm olevat kritiseerinud Saksa DV juhtkonna poliitikat, mistõttu teda peeti julgeolekuriskiks ning ta otsustati likvideerida.
Allveelaevade Divisjon

Allveelaevade Divisjon oli Eesti merejõudude üksus aastail 1940. Divisjon moodustati 1. aprillil 1940. 
Divisjoni ülemaks määrati kaptenmajor Ferdinand Schmiedehelm. Allveelaevade Divisjoni emalaevaks sai vahilaev Pikker.
Divisjoni kuulus kolm laeva:
Kārļi

Kārļi (vanasti ka Kārļu muiža) on küla ("ciems") Lätis Cēsise piirkonnas Drabeši vallas. Aastail 2000–2021 kuulus küla Amata piirkonda.
Küla asub valla keskosas merepinnast 130 meetri kõrgusel Amata jõe kaldal. Kārļi jääb valla keskusest Ausmasest 5 ja Riiast 78 kilomeetri kaugusele. 
Asula jääb Gauja rahvusparki. Jõe kallastel on mitu liivakivipaljandit, sealhulgas looduskaitsealused Dambji pank ja Pruun koobas ("Bruņa ala"). Külas asuvad kaks tamme on looduskaitse all. 
Asulas asub Kārļi mõisa ("Karlsruhe") süda. Nõukogude perioodil rajati selle juurde puukool ja kalakasvatus. Külas asub Kārļi bussipeatus.
Kārļi mõis

Kārļi mõis (saksa keeles "Karlsruhe", ka "Karlshof", "Carlsruhe" ja "Carlsruh", varem "Wolfsruh", läti keeles "Kārļu muiža", "Kārļumuiža" ja "Kārļamuiža") oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Āraiši kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Amata piirkonnas Drabeši vallas Kārļis.
Ajalugu.
Kārļi mõis sai alguse XVIII sajandil. Algselt kuulusid sealsed maad Võnnu mõisale ja ajal, mil selle omanikuks olid Wolffid, ehitati Kārļi mõisasüda karjamõisana välja. Algul kandis see kompleks nime Wolffi mõis ("Wolfsruh").
Järgmised omanikud olid Sieversid. 1795. aastal müüsid nad karjamõisa inglise kaupmehele James Pierson of Balmadisele ja sestpeale sai Kārļi mõisast iseseisev maavaldus. Piersonide kätte jäi mõis 1804. aastani, seejärel kuulus see 1806. aastani Engel Maria von Trompowskyle. Järgmine omanik oli Bernhard Christian Klein, kellele mõis kuulus 1819. aastani.
1819. aastani kuulus mõis Koskullidele. 1847. aastal läks mõis abielu kaudu tagasi Sieversite suguvõsale ja sellest ajast peale olid mõisal kuni võõrandamiseni (1920) Võnnu mõisaga ühised omanikud.
Karjamõisad.
Kārļi mõisale kuulus ka kaks karjamõisa: Bellevue ja Cecile.
Mõisa suurus.
Kui mõis 1920. aastal võõrandati, kuulus selle juurde 643,82 hektarit maad. Sellest jäi 69 hektari suurune krunt mõisakompleksi ümber Sieversite valdusse.
Mõisaansambel.
Häärber.
Piersonide rajatud mõisa peahoone (oli olemas kaardil 1796. aastast, kuigi teistel andmetel valmis hoone alles 1840. aastatel) põletati maha 1905. aastal. See taastati laenuga, kuid põletati I maailmasõja ajal uuesti maha ja seekord seda enam ei taastatud.
Kõrvalhooned.
Mõisakompleks pärineb XVIII sajandi lõpust ja XIX sajandist. Sellest on säilinud mõisavalitseja maja, tall, teenijate maja, kõrts, sepikoda, aedniku maja ja vesiveski-saekaater. Veidi eemal asuvad mõisa ehitatud vallamaja ja vana koolimaja. Mõisakompleksidest kaugemal asub Kosküllide suguvõsa rahula.
Park.
Mõisa juurde kuulub ka park, mis oli ilmselt olemas juba XVIII sajandil karjamõisa juures. Pargi rajamisel kasutati ära Amata jõe orgu ja sealseid liivakivipaljandeid. Barokne maastikupark sai endale lisandi 1871. aastal, mil kõrtsi juurde asutati aianduskool (esimene Balti kubermangudes). 1877. aastaks oli tänu koolile pargi juurde rajatud uhke õunaaed, mis oli omal ajal Baltimaade suurim.
Willy Rumpf

Willy Rumpf (ka Willi Rumpf; 4. aprill 1903 Berliin – 8. veebruar 1982 Ida-Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.
Willy Rumpf oli pärit teenistuja perekonnast. Põhikooli lõpetamise järel õppis ta kindlustusala ja raamatupidamist. Kuni 1932. aastani töötas ta raamatupidaja, kassiiri ja väliskaubanduskorrespondendina. 1920. aastal astus ta Saksamaa Kommunistlikku Noorsooühingusse ja 1925. aastal Saksa Kommunistlikku Parteisse. Alates 1933. aastast osales ta vastupanuliikumises, mille eest viibis aastatel 1933–1938 vanglates ja Sachsenhauseni koonduslaagris. Seejärel töötas ta teenistujana ja võttis osa Robert Uhrigi vastupanugrupi tegevusest. Aastatel 1944–1945 oli Rumpf teist korda võimude poolt vangistatud.
Aastatel 1945–1947 oli Willy Rumpf Berliini Linnavalitsuse rahandusosakonna juhataja asetäitja. 1947–1948 Berliini Usaldusühingu juhataja, 1948–1949 Saksa Majanduskomisjoni rahandusvalitsuse juhataja ja 1949–1955 Rahandusministeeriumi riigisekretär.
25. novembrist 1955 kuni 12. detsembrini 1966 oli Willy Rumpf Saksa DV rahandusminister.
Lisaks sellele oli ta aastatel 1949–1967 Rahvakoja (parlamendi) liige. Alates 1950. aastast oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmekandidaat ja alates 1963. aastast Keskkomitee liige.
Saare mõisa kalmistu

Saare mõisa kalmistu on kalmistu Maarja-Magdaleena kihelkonnas, tänapäevase haldusjaotuse järgi Saarjärve külas Mustvee vallas. Kalmistu jääb Saare mõisa südamest linnulennult umbes 1,5 km kaugusele lõuna poole.
Kalmistu rajas Saare krahv pärast oma tütre Olga vabasurma minekut. Risti ja hauaplaadiga on märgistatud kolm kääbast:
Lisaks on kalmistule maetud Ernst Gotthardi ja Mathilde Johanna poeg, Puurmani krahv Ernst Gotthard (II) von Mannteuffell (sündinud 21. oktoobril 1844 Pariisis, surnud 30. augustil 1922 pere Brannenburgi suvemajas ning toodi poegade Ernst Andrease ja Arved Viktor Clemensi poolt urnis Saarele).
Saare mõisa kalmistule on maetud ka Ernst Gotthardi ja Mathilde Johanna vallaliseks jäänud tütar, Metsamõisa krahvinna Virginie Caroline von Mannteuffell (sündinud 21. aprillil 1854 Tallinnas, surnud 1. jaanuaril 1933 Metsamõisa mõisas) ning Ernst Gotthard (II) abikaasa, Puurmani krahvinna Marie Dorothea von Mannteuffell (neiupõlves von Weiss, sündinud 8. novembril 1847 Kuramaal Abgunste mõisas, surnud 24. novembril 1938 poeg Ernst Andreasele kuulunud Metsamõisa mõisas).
Kalmistule on maetud teisigi pereliikmeid. Võib oletada, et sinna on toodud ka viimase krahv Mannteuffelli, lastetuks jäänud Ernst Andrease ja tema abikaasa Irene urn. Ernst Andreas sündis 15. novembril 1873 Tartus, suri 16. märtsil 1953 Iirimaa pagulaskodus ning maeti sealsele surnuaiale. Kuid on ilmnenud andmeid, et mõned aastad hiljem, ilmselt pärast krahvi abikaasa surma, viidi tema säilmed pagulaskodu surnuaialt tuhastamiseks Saksamaale.
Saare mõisa kalmistust (krahvi kabelist, nagu rahvas seda nimetab) on inimeste ja ka looduse meelevald armutult üle käinud ning kunagised hauakääpad olematuks muutnud. Püsti seisavad krahvipaari Ernst Gotthardi ja Mathilde Johanna mustad marmorristid ning nende vahel vaid jäänused Olga valgest marmorristist. Kohalikud inimesed on kunagise kalmistukoha pealekasvanud puudest puhastanud ega lase sel uuesti võssa kasvada.
Ernst Höfner

Ernst Höfner (1. oktoober 1929 Liebenstein – 24. november 2009 Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.
Ernst Höfner oli pärit töölisperekonnast. Põhikooli lõpetamise järel õppis ta esmalt klaasipuhumist, seejärel kaubandust. 
Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse astus ta 1948. aastal.
Alates 1948. aastast töötas ta raamatupidajana. Aastatel 1949–1950 töötas ta Saksa DV Rahandusministeeriumi pearaamatupidaja ja peareferendina. Aastatel 1952–1955 õppis ta Rahanduse Kõrgkoolis. 1955–1970 oli ta Rahandusministeeriumi osakonnajuhataja. 1962–1965 õppis ta Moskvas NLKP Keskkomitee juures asuvas Ühiskonnateaduste Akadeemias. 
Aastatel 1970–1976 oli ta rahandusministri asetäitja, 1976–1979 Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei pangandus- ja rahandusosakonna juhataja ning 1979–1981 oli ta Saksa DV Plaanikomitee esimene sekretär.
26. juunist 1981 kuni 18. novembrini 1989 oli Ernst Höfner Saksa DV rahandusminister.
Biełaaziorsk

Biełaaziorsk on linn Valgevenes Bresti oblastis Biaroza rajoonis. Linnas on toiduainete tööstus ja kergetööstus, tähtsaimaks ettevõtteks on aga soojuselektrijaam. Biełaaziorskis on muidki elektrotehnikaga tegelevaid ettevõtteid. Linnas on ka kaks keskkooli ja gümnaasium.
Ajalugu.
Biełaaziorsk rajati energeetikute töölisasulana aastal 1958 ehitatud soojuselektrijaama juurde. Algselt kandis asula Biarozaŭski nime, tänapäevase nime sai see aastal 1960. Elektrijaam valmis aastal 1961. Aastal 1970 sai Biełaaziorskist linn.
Varssavi geto

Varssavi geto (saksa keeles "Warschauer Ghetto", poola keeles "Getto warszawskie"; saksakeelne ametlik nimi "Jüdischer Wohnbezirk in Warschau" (Juudi elurajoon Varssavis)) oli Euroopa suurim juudi geto Teise maailmasõja ajal aastatel 1940–1943.
Enne Teist maailmasõda oli Varssavis arvukas juudi elanikkond. 1939. aasta alguses elas Varssavis 375 000 juuti, kes moodustasid 29,1% linna elanikkonnast. Teises maailmasõjas hõivasid Saksa väed Varssavi 1939. aasta septembri lõpus.
12. oktoobril 1940 kuulutasid Saksa võimud välja juudi geto loomise. Kõik Varssavi juudid pidid getosse kolima, mittejuudid pidid getole minevalt territooriumilt välja kolima. Ühtekokku pidi elukohta vahetama 138 000 juuti ja 113 000 poolakat. Geto asus Varssavi loodeosas ja selle territoorium oli 340 hektari suurune. Maju oli getos selle asutamise ajal 1483. Välismaailmale suleti Varssavi geto 16. novembril 1940.
Juudid pidid getos kandma Taaveti tähte, et nad oleksid äratuntavad. Nad kaotasid oma väljaspool getot asuva omandi. Varssavi getosse asustati ka Varssavi ümbruskonna juudid. Nad oli harilikult vaesemad ja kaotasid ümberasumisel peaaegu kõik, mis neil oli.
Varssavi geto oli välismaailmast eraldatud 18 kilomeetri pikkuse ja kolme meetri kõrguse müüriga. Saksa võimud valisid geto etteotsa juutide nõukogu ehk Judenrat'i. Judenrat'i ülesandeks oli olla vahendaja Saksa võimude ja juutide vahel. Varssavi geto Judenrat'i esimeheks määrati insener ja endine Poola parlamendi liige Adam Czerniaków. Korra hoidmiseks getos moodustasid Saksa võimud tulirelvadeta ja ainult kumminuiadega varustatud Juudi Geto Politsei.
Kõige rohkem elanikke oli Varssavi getos 1941. aasta märtsis, kui seal elas 445 000 inimest. Elutingimused Varssavi getos olid halvad. Geto oli üleasustatud, sanitaartingimused oli ebarahuldavad, toiduratsioonid olid väga madalad. 1940. aasta novembrist kuni 1942. aasta keskpaigani suri Varssavi getos 83 000 inimest. Et elus püsida, olid getoelanikud sunnitud tegelema toidu salakaubaveoga getosse.
Getoelanike deporteerimine Treblinka hävituslaagrisse algas 22. juulil 1942. Kuni 1942. aasta septembrini viisid Saksa ametivõimud Varssavi getost Treblinka hävituslaagrisse 265 000 juuti.
Külastades 9. jaanuaril 1943 Varssavit, andis Heinrich Himmler käsu Varssavi geto likvideerimiseks. Kui sakslased 18. jaanuaril 1943 getosse sisenesid, siis peitusid juudid või avaldasid vastupanu. Sakslased tapsid geto tänavatel umbes 1170 juuti ja deporteerisid 5000. 22. jaanuaril 1943 pidid nad aga getost välja tõmbuma ja oma plaanid ümber tegema. Kui 19. aprillil 1943 SS ja korrakaitsepolitsei getosse sisenesid, siis puhkes Varssavi geto ülestõus. Varssavi ringkonna politseülem Jürgen Stroop kuulutas ülestõusu mahasurutuks 16. mail 1943. Kõik allesjäänud hooned tehti maatasa, keldrid ja kanalisatsioonikaevud täideti. 1. juunil 1943 andis Heinrich Himmler käsu rajada geto suitsevatele varemetele Varssavi koonduslaager.
Ernő Koch

Ernő Koch (8. august 1898 Szászváros, Austria-Ungari – 31. märts 1970 Saint Louis, Missouri, USA) oli ungari graafik, kes töötas aastatel 1926–1940 Eestis.
Elulugu.
Koch õppis aastatel 1917–1921 Ungari Kunstiakadeemias ning täiendas end Leipzigi Graafika ja Raamatukunsti Akadeemias. 1926. aastast tuli Eestisse ning tegutses Tallinnas vabakutselise kunstnikuna. Kochi Eesti-perioodi looming koosneb valdavalt linnvaadetest, samuti täitis ta tellimusi (tööstuspiirkonnad, Kochil valmisid mitmed mapid põlevkivitööstusest). 
1940. aastal pages Koch Eestist Ungarisse ning sealt Baierisse. Kochi sõjajärgne looming erineb varasemast, koosnedes peamiselt maastikest ja kirikutest. Pärast 1949. aastal USA-sse elama minemist sai Kochist kirikuinterjööride kujundaja ja tema monumentaalsete aknamaalidega pühakodasid leidub Chicagos, San Franciscos, New Yorgis, samuti Mehhikos ja Kanadas.
Hell

Hell on Suurbritannia heavy metali ansambel, mis on tegutsenud aastail 1982–1987 ja alates 2008.
Ansambli rajasid bändide Race Against Time ja Paralex liikmed Inglismaal Derbyshire's. Ansambli esinemised olid provokatiivsed ja teatraalsed, ent heavy metali ringkondades pälvis suurt tähelepanu ka Helli muusika. 1986. aastal sai bänd plaadilepingu Belgia kompaniiga Mausoleum, kuid firma läks pankrotti ning plaadi väljaandmine ebaõnnestus. Seejärel läks bänd laiali ning selle laulja ja kitarrist Dave G. Hallyday tegi enesetapu.
Hoolimata sellest, et Hellil ei õnnestunud ühtegi albumit välja anda, saavutas ta tänu demodele heavy metal'i ringkondades küllalt laia tuntuse ning see muutus teataval määral kultusbändiks. 2008. aastal tuli Hell uuesti kokku ning pärast lepingu sõlmimist kompaniiga Nuclear Blast anti 2011. aastal välja esimene album "Human Remains", mis äratas laialdast positiivset vastukaja. 2013. aastal ilmus Helli teine album "Curse and Chapter".
Ron Vlaar

Ron Peter Vlaar (sündinud 16. veebruaril 1985 Hensbroekis) on Hollandi jalgpallur, kes mängib kaitsjana Hollandi kõrgliiga klubis AZ Alkmaar.
Debüüdi Hollandi rahvuskoondises tegi Vlaar 8. oktoobril 2005 mängus Tšehhi vastu. Esimese ja seni ainsa värava lõi ta Hollandi rahvuskoondises 2. juunil 2012 sõprusmängus Põhja-Iirimaa vastu peaga nurgalöögist.
2014. aasta maailmameistrivõistlustel mängis Vlaar kõigis seitsmes mängus. Poolfinaalis Argentina vastu ei realiseerinud ta penaltit. Pärast Hollandi võitu kolmanda koha mängus Brasiilia üle sai Vlaar pronksmedali, mis on tema suurim saavutus rahvuskoondises.
Sokrátis Papastathópoulos

Sokrátis Papastathópoulos (kreeka keeles Σωκράτης Παπασταθόπουλος; sündinud 9. juunil 1988 Kalamátas) on Kreeka jalgpallur, kaitsja. Alates 2023. aasta oktoobrist mängib ta Hispaania kõrgliiga klubis Real Betis.
Klubikarjääri jooksul on ta mänginud muuhulgas veel Itaalia kõrgliigaklubides Genoa ja Milan, Saksamaa kõrgliigaklubides Bremeni Werder ja Dortmundi Borussia, Inglismaa kõrgliigaklubis Arsenal ja Kreeka kõrgliigaklubis PAE Olympiakós.
Koondisekarjäär.
2007. aasta U-19 Euroopa meistrivõistlustel võitis Papastathópoulos Kreeka noortekoondisega hõbemedali ja ta oli koondise kapten.
Debüüdi Kreeka rahvuskoondises tegi Papastathópoulos 5. veebruaril 2008 sõprusmängus Tšehhi vastu.
Esimese värava lõi ta Kreeka rahvuskoondises 2014. aasta maailmameistrivõistluste veernadfinaalmängus 29. juunil Costa Rica vastu.
Teise ja seni viimase värava lõi ta rahvuskoondises 13. juunil 2015 EM-i valikmängus Fääri saarte vastu.
Ta on kuulunud Kreeka koondisse lisaks 2014. aasta maailmameistrivõistlustele veel 2010. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel.