Nu metal

Nu metal (vahel ka sidekriipsuga: nu-metal) on "metal"'i alamžanr, mis kujunes välja 1990. aastate keskpaigaks. "Nu metal"'it iseloomustab enamasti lihtne meloodilisus (selle all mõeldakse enamasti esilekerkivaid basskitarri meloodiaid) ja tehnilisus ning harilikust "metal"-muusikast pehmem vokaal.
Mõjutused.
Peamisteks stiilideks, mida peetakse "nu metal"'i juurteks, on "funk metal", grunge ja "heavy metal". 
"Nu metal" sisaldab paljuski ka teatavaid elemente räppmuusikast, näiteks nagu "scratsimine", vahel võib vokaal olla ka räpilikult jutustav, tihtipeale on ka muusika temaatika sarnane, albumite kunstiline kujundus seotud hiphopile omase tänavakunsti liigi grafitiga ning erinevalt enamikust "metal"'i-žanritest on "nu metal"'i ansamblites tihti ka DJ, kes plaati keerutab.
Tihti peetakse ka "alternative metal"'it üheks "nu metal"'i juureks, kuid tegelikult arenes "alternative metal" "nu metal"'iga paralleelselt, mis seab kahtluse alla selle, kas ta sai nu metalile algse mõjutuse anda. Sageli tehakse see viga, et ei käsitleta "alternative metal"'it, kui eraldi stiili, vaid liigitatakse ka "alternative metal"'i artistid "nu metal"'i žanrisse. Seda enamasti asjaolu tõttu, et žanrite eristamine on väga keeruline, kuna nad pärinevad enam-vähem samast allikast, neil on sama fänkond ja on paljud artistid (näiteks nagu System of a Down) segavad neid kahte žanrit. Siiski leidub "alternative metal"'i ansambleid, kes on eristunud harilikust "nu metal"'i bändi mainest, näiteks Deftones.
Sarnaselt "alternative metal"'iga on ka "rapcore" ehk rap-metal üks neist žanritest, mille vahet "nu metal"'iga on raske määratleda, mistõttu tihti seda ei tehtagi.
"Nu metal"'it iseloomustab ka asjaolu, et seda segatakse suurel määral paljude muude muusikastiilidega ning laiemas plaanis on "nu metal" võtnud mõjutusi pea kõikjalt. Näiteks Slipknot viljeleb harilikust karmimat "nu metal"'i stiili, kuna on võtnud üle "grindcore"'i elemente, ka Soulfly ei mahu kuidagi ära harilikku "nu metal"'i lahtrisse, kuna meenutab paljuski "thrash metal"'it, P.O.D. on saanud otseseid mõjutusi "reggae"-muusikast, Static-X-i liigitatakse tihti "nu metal"'i ansamblite hulka, mis mõjutatud "industrial metal"'i poolt, ning Papa Roachi kirjeldatakse vahel kui "punk rock"'i ja "nu metal"'i segu. Siiski tasub suhtuda neisse žanrimääratlustesse skeptiliselt, kuna nii Slipknoti, Soulfly, POD, Static-X-i kui ka Papa Roachi stiililine liigitus on väga laialdaselt vaidluse all (nagu enamiku "nu metal"'i bändide oma) ja on põhjustanud diskussioone, kuid rahuldavat vastust pole veel leitud.
Kriitika.
"Nu metal" on saanud oma pehme iseloomu ja laialdase populaarsuse tõttu palju kriitikat. Seda eriti mõne aasta jooksul pärast sajandivahetust, mil "nu metal"'i populaarsus oli haripunktis. Ilmselt tol ajajärgul tekkis raskema "metal"'i austajate antud muusikastiili nimetuse ebakorrektne jäljendus no-metal, mida kasutati oma suhtumise väljendamiseks, et "nu metal" ei kõlba "tõelise" "metal"'i austajale kuulata.
Ka nüüd, mil "nu metal"'i suurem menu on kadunud, viidatakse kriitiliselt mitmetele uutele populaarsetele muusikasuundadele kui "uuele "nu metal"'ile", tahtes sellega mõista anda, et tegu on liig apopulaarse ja pehme muusikasuunaga.
Ajalugu.
Sageli peetakse esimeseks "nu metal"'i ansambliks Korni. Sellele võib vastu vaielda, kuid selge on, et 1994. aastal ilmunud Korni debüütalbum lükkas suuresti hoo sisse "nu metal"'i ja "alternative metal"'i üldisele arengule.
Teiseks suuremaks algeks peetakse Limp Bizkitit, mis ilmus areenile natuke hiljem.
"Nu metal" sai aga laiemalt tuntuks aastal 2000, mil Limp Bizkit üllitas oma suurima müügieduga albumi "Chocolate Starfish and the Hot Dog Flavored Water" ja peaaegu üleöö kuulsaks saanud Linkin Park andis välja oma ülipopulaarseks saanud albumi "Hybrid Theory". Kumbagi albumit on müüdud üle kümme miljoni eksemplari.