tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vahetusfurgoon

Vahetusfurgoon, ka vahetuskere "("ingl.k. "swap body; interchangeable body)"on vahetatav laadimisosa, mida transporditakse spetsiaalsel veoautol või haagisel, kusjuures seda saab maha võtta ja uuesti laadida veoautol või haagisel asuvate seadmete abil. Veok sõidab vahetuskere alla ja tõstab hüdraulikaseadmete abil selle tugijalad maast lahti. Tugijalad kinnitatakse sõidu ajaks horisontaalasendisse. Vahetuskered on konstrueeritud veoks kõigi transpordiliikidega, välja arvatud õhutransport. 
= Ülevaade =
Vahetusfurgoon kui intermodaalne veoühik on ühitatud maanteetranspordi veovahendite mõõtmetega ja varustatud käsitsemismehhanismidega ümber paigutamiseks ühelt transpordiliigilt teisele (enamasti maanteetransport/raudteetransport). Konteineritest eristab vahetuskeresid see, et nende mõõtmed erinevad konteinerite mõõtmetest, need vastavad maanteetranspordi veoühikute gabariitmõõtmetele ja need pole mõeldud virnastamiseks. 
Vahetuskeresid veetakse spetsiaalsete veoautode ja täishaagistega ning spetsiaalsete intermodaalsete vagunitega. Kauba peale- ja mahalaadimise või ladustamise ajal seisab see tugijalgadel. Vahetatava furgooni pikkus on enamasti vahemikus 7,15–7,82 m. Vahetuskered võivad olla kinnist ("box") tüüpi, omades seejuures kütte- ja/või jahutusseadet, tendiga kaetud, samuti ka madel-tüüpi veoühikud. 
Kasutatavamad on C-klassi veoühikud standardpikkusega 7,15 m, 7,45 m või 7,82 m. Vahetuskere standardlaius on 2,55 m, termoisolatsiooniga ühikutel puhul 2,60 m. Enamasti valmistatakse vahetuskeresid kõrgusega vahemikus 2,40–2,60 m. Kaal on olenevalt pikkusest 3,2–3,8 t ning kandevõime kuni 16,0 t. Toodetakse ka termokontrollitavates veoahelates kasutavaid, jõuagregaadiga varustatud vahetusfurgoone. Toiduainete veoks sobib autonoomse külmaseadme ja parendatud soojusisolatsiooniga veoühik, mis hoiab koormaruumis vajalikku temperatuuri. 
Vahetuskered on kasutusel peamiselt jaotus- ja kokkuvedudel, kus nende kasutamine annab efekti ainult täiskoormate peale- ja mahalaadimisel. Neid kasutatakse peamiselt terminalide vahelistel süsteemsetel vedudel. Vahetuskerede kasutamine loob vedude oskusliku planeerimise korral eeldused veokite seisuaja minimeerimiseks ja sõiduaja pikendamiseks. Ajal, mil toimub veoühiku tühjendamine või täitmine, kasutatakse veoautot ja haagist muude vahetuskerede transportimiseks. 
Vahetuskerede kasutamine pakub järgmisi eeliseid:
Kontserdilt Koju

"Kontserdilt Koju" on DND kaheksas album ja neljas eestikeelne live-plaat. Plaat on salvestatud Tartus, kontserdil Genialistide Klubis 30.09.22. Plaat ilmus 19.10.23. Nr. 15 laul laulab kaasa: Meelis "Hainz" Hainsoo. 
= Laulud =
= Viited =
Raudteeterminal

Raudteeterminal (ingl.k. "railhead") on raudtee ääres paiknev kaubajaam/terminal, mis on mõeldud eelkõige intermodaalsete veoühikute (ISO konteinerid, vahetusfurgoonid, poolhaagised) ümberlaadimiseks, vagunitelt mahalaadimiseks, lühiajaliseks hoiustamiseks ja sellele järgnevaks pealelaadimiseks vagunitele, samuti konteinerite pealelaadimiseks haagistele veoks autotranspordiga.
Ryan Tunnicliffe

Ryan Tunnicliffe (sündinud 30. detsembril 1992 Manchesteris) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Austraalia kõrgliigaklubis Adelaide United.
Ta alustas klubikarjääri Manchester Unitedis. 2011. aastal võitis ta Manchester Unitedi kuni 18-aastaste võistkonnaga Inglismaa noorte karikavõistlused. Samal hooajal valiti Manchester Unitedi noorte võistkonna parimaks mängijaks. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 26. septembril 2012 Inglismaa liigakarika mängus Newcastle Unitedi vastu. Pärast seda mängis ta Manchester Unitedi põhimeeskonnas veel vaid ühe korra. Manchester Unitedist oli laenul kolmes Inglismaa esiliigaklubis: hooajal 2011/12 Peterborough Unitedist, hooaja 2012/13 teises pooles Barnsleys ja hooaja 2013/14 esimeses pooles Ipswich Townis.
2014. aasta jaanuaris liitus Tunnicliffe Inglismaa kõrgliigaklubiga Fulham. Inglismaa kõrgliigas tegi ta debüüdi 9. veebruaril 2014 oma eelmise koduklubi Manchester Unitedi vastu. Pärast vaid kõigest kolme mängu läks Tunnicliffe 25. veebruaril 2014 Fulhamist kuni hooaja lõpuni laenule Inglismaa esiliigaklubisse Wigan Athletic. Hiljem oli ta Fulhamist laenul veel esiliigaklubs Blackburn Rovers hooaja 2014/15 esimeses pooles ja taas Wigan Athleticus hooaja 2016/17 teises pooles.
2017. aasta juulis sõlmis Tunnicliffe kaheaastase lepingu Inglismaa esiliigaklubiga Millwall. Aastatel 2019–2021 mängis ta Inglismaa esiliigaklubis Luton Town ja 2021–2023 Inglismaa tugevuselt kolmanda liiga klubis Portsmouth.
2023. aasta septembris sõlmis Tunnicliffe kaheaastase lepingu Adelaide Unitediga.
Aastatel 2007–2009 mängis Tunnicliffe Inglismaa kuni 16-aastaste ja kuni 17-aastaste koondistes.
Laura Niils

Laura Niils (sündinud 19. aprillil 1992 Haapsalus) on eesti näitleja. 
Laura Niils on lõpetanud 2011. aastal Haapsalu Wiedemanni Gümnaasiumi ja 2015. aastal Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemia näitlejana (10. lend). 
2014. aastal oli ta üks teatri Must Kast asutajatest. Ta töötas sama teatri näitlejana kuni 2023. aasta lõpuni. Lisaks oli ta aastatel 2016–2024 Tartu Tamme Gümnaasiumi näiteringi juhendaja. Alates 2024. aasta jaanuarist on ta Rakvere Teatri näitleja. 
Ta on mänginud telesarjades "Kelgukoerad", "Viimane võmm", "Mustad lesed", "Kättemaksukontor" ja "Pank" ning filmis "Mootorsaed laulsid".
Isao Takahata

Isao Takahata (高畑 勲 "Takahata Isao", 29. oktoober 1935 – 5. aprill 2018) oli jaapani animafilmilavastaja, produtsent ja stsenarist ning Studio Ghibli kaasasutaja.
Tema tuntumad filmid on "Suur ja väike panda" ("Panda kopanda", 1972), "Jaanimardikate haud" ("Hotaru no haka", 1988), "Alles eile" ("Omohide poro poro", 1991), "Pesukarude sõda" ("Heisei tanuki gassen ponpoko", 1994), "Minu naabrid Yamadad" ("Hôhokekyo tonari no Yamada-kun", 1999), "Lugu printsess Kaguyast" ("Kaguya-hime no monogatari", 2013). Lisaks on ta produtseerinud filmid "Tuulte oru Nausikaa" ("Kaze no tani no Naushika", 1984), "Taevane kindlus" ("Tenkuu no Shiro Laputa", 1986), "Punane kilpkonn" ("La tortue rouge", 2016).
Jens Cajuste

Jens-Lys Michel Cajuste (sündinud 10. augustil 1999 Göteborgis) on Rootsi jalgpallur, kes mängib keskpoolkaitsjana Inglismaa kõrgliigaklubis Ipswich Town ja Rootsi jalgpallikoondises.
Tema isa on Ameerika ja Haiti päritolu ning ema rootslanna. Viieaastaselt kolis ta perekonnaga Hiina, kus alustas ka jalgpallitreeninguid. Mõni aasta hiljem naasis ta perekonnaga Rootsi. 2010. aastal liitus ta Rootsi klubiga Örgryte IS, mille meeskonnas debüteeris ta Rootsi esiliigas 2016. aasta oktoobris.
2018. aasta juunis sõlmis ta viieaastase lepingu Taani kõrgliigaklubiga Midtjylland. Hooajal 2019/20 tuli ta Midtjyllandi meeskonna koosseisus Taani meistriks.
2022. aasta jaanuaris siirdus ta 10 miljoni euro eest Prantsusmaa kõrgliigaklubisse Stade de Reims. Cajuste sai sellega kõige kallimaks Reimsiga liitunud jalgpalluriks. Prantsusmaa kõrgliigas tegi ta debüüdi 16. jaanuaril 2022 mängus Metzi vastu. Prantsusmaa kõrgliigas lõi ta esimese värava 6. märtsil 2022 mängus Strasbourgi vastu.
2023. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Itaalia kõrgliigaklubiga Napoli. 2024. aasta augustis läks ta laenule äsja Inglismaa kõrgliigasse tõusnud Ipswich Towni.
Rootsi jalgpallikoondises tegi Cajuste debüüdi 12. novembril 2020 mängus Taani vastu. Ta kuulus Rootsi koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Marcus Thuram

Marcus Lilian Thuram-Ulien (sündinud 6. augustil 1997 Parmas) on Itaalias sündinud Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib ründajana Itaalia kõrgliigaklubis Milano Internazionale ja Prantsusmaa jalgpallikoondises.
Klubikarjäär.
Ta alustas klubikarjääri Prantsusmaal. 2012. aastal liitus ta klubiga FC Sochaux-Montbéliard, mille põhimeeskonnas debüteeris ta 2015. aasta märtsis Prantsusmaa esiliigas.
2017. aasta juulis liitus Thuram Prantsusmaa kõrgliigaklubiga Guingamp. Prantsusmaa kõrgliigas tegi ta debüüdi 5. augustil 2017 mängus Metzi vastu. Prantsusmaa kõrgliigas lõi ta esimese värava sama aasta 10. septembril mängus Lyoni Olympique'i vastu. Sel hooajal lõi ta Prantsusmaa kõrgliigas kokku kolm väravat. Järgmisel hooajal jäi tema arvele Prantsusmaa kõrgliigas juba üheksa väravat. 9. jaanuaril 2019 lõi ta Prantsusmaa liigakarikavõistluste veerandfinaalis teisel üleminutil penaltist värava Paris Saint-Germaini vastu, mis tõi Guingamp'ile 2:1 võidu. Guingamp jõudis lõpuks liigakarikafinaali, kus kaotati penaltiseeria järel Strasbourgile.
2019. aasta juulis sõlmis Thuram nelja-aastase lepingu Saksamaa kõrgliigaklubiga Mönchengladbachi Borussia. Debüüthooajal lõi ta Saksamaa kõrgliigas kümme väravat. Nelja hooajaga lõi ta Saksamaa kõrgliigas kokku 34 väravat. Tema edukaim hooaeg oli viimane, 2022/23, mil ta lõi 13 väravat ja oli liigas paremuselt kuues väravalööja.
2023. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Milano Internazionalega. Itaalia kõrgliigas lõi ta esimese värava 3. septembril 2023 mängus Fiorentina vastu. 2024. aasta jaanuaris võitis ta Internazionalega Itaalia superkarika.
Koondisekarjäär.
Aastatel 2014–2019 mängis Thuram Prantsusmaa noortekoondistes. 2016. aastal tuli ta Prantsusmaa kuni 19-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistriks.
Prantsusmaa jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 11. novembril 2020 sõprusmängus Soome vastu.
Ta kuulus Prantsusmaa koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel ja 2022. aasta maailmameistrivõistlustel. Maailmameistrivõistluste finaalis Argentina vastu sekkus ta mängu 41. minutil koos Randal Kolo Muaniga Ousmane Dembélé ja Olivier Giroudi asemele. 81. minutil andis Thuram väravasöödu Kylian Mbappé teisele väravale. Prantsusmaa kaotas lõpuks Argentinale penaltiseerias; penalitseerias Thuramini järg ei jõudnud.
Koondisekarjääri esimese värava lõi Thuram 7. septembril 2023 EM-i valikmängus Iirimaa vastu.
Isiklikku.
Tema isa Lilian Thuram on endine Prantsusmaa jalgpallur ja Prantsusmaa koondislane (maailmameister 1998). Marcuse noorem vend Khéphren Thuram on samuti jalgpallur. Marcus sai nime Jamaica aktivisti Marcus Garvey järgi.
Kehamälu

Kehamälu on kogumik kõikidest eelnevatest kehalistest kogemustest, mis on talletunud kehasse ning mis mõjutab otseselt nii alalisi kui ka tulevasi füüsilisi toiminguid. Kehamälu eelduseks on hüpotees, et lisaks teadvusele on ka kehal võime mäletada.
Vaimne mälu ei hõlma ainult täpseid meenutusi minevikust, vaid ka omandatud oskusi, harjumusi ja kalduvusi, mis implitsiitselt mõjutavad isiku olevikulisi kogemusi ja käitumist. See implitsiitne mälu põhineb elanud keha ("lived body") harjumuslikul struktuuril, mis omakorda ühendab inimest maailmaga läbi operatiivse intentsionaalsuse.
Kehamälu esineb eri vormides, mis on klassifitseeritud protseduuriliseks, situatsiooniliseks, kehadevaheliseks, inkorporeerivaks, valu ja trauma mäluks. Edward Casey (2000) kehamälu klassifikatsioon jaotub kolmeks: harjumuslik, trauma ja erootiline mälu. Iga inimese individuaalne ajalugu ja eripärasus väljendub tema/inimese kehaliste harjumuste ja käitumise kaudu. Ka kogetud tunded või situatsioonid võivad toimida kui põhimäluna/mälutuumana (põhineb emotsioonidel), kus sobivatel asjaoludel saab vallanduda sisu, mis on olnud eelnevalt peidus või kinni. Kehamälu põhifunktsiooniks on toetada ja kinnistada olevikulisi ja tulevasi liikumisprotsesse.
Ajalugu.
19. ja 20. sajandi Prantsuse filosoofid Maine de Biran, Felix Ravaisson ja Henri Bergson käsitlesid keha harjumuslikke ja/või tavapäraseid võimekusi iseseisva mäluna. Põhjapaneva tõuke kehamälu uurimiseks andis Prantsuse filosoof Maurice Merleau-Ponty, kui ta 1945. aastal kirjutas "Taju fenomenoloogia", millele suur hulk edasisi kehamälu uuringuid, artikleid ja raamatud põhinevad. Kaasajal on kehamälu uuringutele keskendunud Ameerika kliiniline psühholoog Peter Levine, Ameerika filosoof Edward Casey ja Saksamaa psühhiaater Thomas Fuchs. Thomas Fuchs on kirjutanud 2012. aastal artikli "Kehamälu fenomenoloogia".
Eestis.
Eestis on tehtud kehamälust nukufilm "Keha mälu" (2011), mille režissöör on Ülo Pikkov. Film on võitnud mitu rahvusvahelist auhinda. Filmi lühikirjelduses on kirjas: "Keha mäletab rohkem, kui me ette kujutada suudame, keha mäletab ka oma eelkäijate muret ja valu. Nii on igas kehas peidus kõik maailma lood. Meie keha kannab endas meie vanemate ja vanavanemate lugusid, nende eelkäijate ja eel-eelkäijate lugusid. Aga kui sügavale on võimalik oma keha mälestustes minna?"’
Liigitus.
Thomas Fuchsi järgi on kehamälul 6 jaotust:
Gunnar Larsson (murdmaasuusataja)

Ål Lars Gunnar Larsson (sündinud 1. juulil 1944 Järnas) on rootsi endine murdmaasuusataja.
Gunnar Larsson on osalenud kahtedel olümpiamängudel.
1968. aasta taliolümpiamängudel Grenoble'is võitis ta 4×10 km teatesõidus hõbemedali, 15 km distantsil pronksmedali, 50 km distantsil kuuenda koha ja 30 km distantsil kaheksanda koha.
1972. aasta taliolümpiamängudel Sapporos võitis ta 30 km distantsil ja Rootsi teatevõistkonnaga 4×10 km teatesõidus neljanda koha. 15 km distantsil oli ta kaheksas ja 50 km distantsil sai ta 20. koha.
Tema poeg Mats Larsson on samuti edukas murdmaasuusataja.
Serhi Rožok

Serhi Rožok (ukraina Сергій Володимирович Рожок; 25. aprill 1985 Slavutõtš – 23. jaanuar 2024) oli ukraina jalgpallur, poolkaitsja.
2008–2010 mängis ta Kiievi FK Obolonis ja lõi 55 mängus 10 väravat. 2012–2013 mängis ta FK Minskis ja lõi 51 mängus 4 väravat. 2015–2018 mängis erinevates Valgevene klubides.
Pärast Venemaa sissetungi Ukrainasse liitus armeega. Ta hukkus lahingutegevuses Luhanski oblastis.
Aastatel 2000–2004 mängis ta Ukraina noortekoondistes. 2004. aastal jõudis ta Ukraina kuni 19-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistrivõistlustel poolfinaali.
Marcel Ciolacu

Ion-Marcel Ciolacu (sündinud 28. novembril 1967 Buzăus) on Rumeenia poliitik (Rumeenia Sotsiaaldemokraatlik Partei).
Marcel Ciolacu on pärit sõjaväelenduri perekonnast. Gümnaasiumi lõpetamise järel töötas ta aastatel 1988–1990 Bukarestis elektroonikatehases. 1989. aasta detsembris osales ta Rumeenia revolutsioonis.
Marcel Ciolacu lõpetas Bukaresti Ökoloogiaülikooli juristina 1995. aastal. Magistrikraadi riigi rahanduse juhtimise alal sai ta Riiklikus Poliitikauuringute ja Avaliku Halduse Ülikoolis 2012. aastal. Rumeenia Sotsiaaldemokraatliku Partei liige on ta alates 1990. aastast. 1996–2000 oli ta Rumeenia Sotsiaaldemokraatliku Partei Buzău noorteorganisatsiooni aseesimees. 2000–2010 oli ta Rumeenia Sotsiaaldemokraatliku Partei Buzău linna-allorganisatsiooni aseesimees ja Buzău maakonna allorganisatsiooni aseesimees. 2010–2015 oli ta Rumeenia Sotsiaaldemokraatliku Partei Buzău linna-allorganisatsiooni esimees. 2008–2012 oli ta Buzău aselinnapea.
2012. aastal valiti Marcel Ciolacu Rumeenia Parlamendi Saadikutekoja liikmeks. 2017. aasta juunist kuni 2018. aasta jaanuarini oli ta Rumeenia asepeaminister.
2019. aasta detsembris valiti ta Rumeenia Sotsiaaldemokraatliku Partei esimehe kohusetäitjaks. 2020. aastal sai ta partei esimeheks.
29. maist 2019 kuni 22. detsembrini 2020 ja 23. novembrist 2021 kuni 15. juunini 2023 oli ta Rumeenia Parlamendi Saadikutekoja president.
15. juunist 2023 kuni 5. maini 2025 oli Marcel Ciolacu Rumeenia peaminister. Ta astus peaministri ametist tagasi, kuna valitsuse toetatav presidendikandidaat (Elena Lasconi) ei pääsenud teise vooru. Tema asemel sai peaministri kohusetäitjaks Cătălin Predoiu,
Peeter Küttis

Peeter Küttis (10. oktoober 1942 Tallinn – 20. jaanuar 2024) oli eesti sporditegelane. 
Ta lõpetas 1961. aastal Tallinna 16. Keskkooli ja 1975. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. 
Jalgpallitreeninguid alustas 13-aastaselt Tallinna Mererajooni Spordikoolis Ülo Ollise juhendamisel. Hiljem juhendas teda Hans-Davis Viirmaa. 1959. aastal kuulus Küttis Nõukogude Liidu meistrivõistlustel kaheksanda koha saavutanud Eesti NSV noorteesindusse. Tema mängijakarjäär lõppes vigastuse tõttu, kuid jalgpalliga jäi ta seotuks elu lõpuni. 
Küttis töötas aastatel 1981–1998 Tallinna Perekonnaseisuameti juhatajana, aastatel 1998–2005 oli ta Tallinna linnakohtu kohtunik. 
Peeter Küttis oli aastail 1994–2003 Eesti Jalgpalli Liidu president ja juhatuse liige aastatel 1990–2017. Alates 2003. aastast oli ta läbi aegade esimene Eesti Jalgpalli Liidu aupresident. Aastaid esindas Jalgpalli Liitu paljudel FIFA ja UEFA kongressidel ning ametlikel sündmustel.
Isiklikku.
Tema vanem poeg Kim-Erik Küttis (sündinud 20. mail 1971 Tallinnas) on endine korvpallur, kes võitis 1988 NSVL-i noortemeistrivõistlustel pronksmedali ja Eesti meistrivõistlustel saanud TruKo ja Baltika meeskonnas neli hõbemedalit (1988, 1991, 1994 ja 1997) ning kuus pronksmedalit (1989–90, 1992–93 ja 1995–96). 
Noorem poeg Kert Küttis (sündinud 23. detsembril 1979 Tallinnas) on mänginud jalgpalli ja kuulunud jalgpalliväravavahina kaheksa korda kuni 21-aastaste Eesti koondisse ja on aastast 2016 Viimsi JK juhatuse liige.
Falkenstein (Alam-Austria)

Falkenstein on vald "(Marktgemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Mistelbachi ringkonnas.
Seal asub Falkensteini linnus, suhteliselt puutumata 11. sajandil ehitatud linnuse vare. Vareme saksakeelne nimi on "Burg Falkenstein" ("Pistrikukivi linnus").
Fallbach

Fallbach on vald "(Gemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Mistelbachi ringkonnas.
Danton Heinen

Danton Heinen (sündinud 5. juulil 1995 Langleys Briti Columbias) on Kanada jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Boston Bruins ründajana vasakäärel.
Hooajal 2013/14 mängis ta noorteliiga British Columbia Hockey League'i klubis Surrey Eagles ja aastatel 2014–2016 Denveri Ülikooli jäähokimeeskonnas.
2014. aastal valis Boston Bruins ta "draft"is 116. valikuna. Hooaja 2015/16 lõpus debüteeris ta American Hockey League'is (AHL) Boston Bruinsi tütarklubis Providence Bruins. NHL-is debüteeris Heinen Boston Bruinsi meeskonnas hooaja 2016/17 avamängus Columbus Blue Jacketsi vastu. Ta sai sel hooajal NHL-is kirja kaheksa mängu. Suurem osa hooajast mängis ta Providence Bruinsi koosseisus AHL-is. AHL-i väljalangemismängudes oli Heinen resultatiivseim uustulnukas (9+9). 2017. aastal valiti Heinen lisaks AHL-i tähtede mängule.
Boston Bruinsi põhikoosseisus asus Heinen mängima hooajal 2017/18. NHL-is lõi Heinen kaks esimest väravat 26. oktoobril 2017 mängus San Jose Sharksi vastu. Detsembriks mängis ta kolmandas ründeliinis koos Riley Nashi ja David Backesiga. Sel hooajal sai Heinen NHL-is kirja 16 väravat ja 31 väravasöötu – hooaeg 2017/18 on jäänud seni ka tema resultatiivseimaks hooajaks NHL-is. Hooajal 2018/19 jõudis Heinen Bruinsi meeskonnaga Stanley karikavõistluste finaali, kus kaotati St. Louis Bluesile mängudega 3:4.
2020. aasta veebruaris kaubeldi Heinen Nick Ritchie vastu Bruinsist Anaheim Ducksi.
2021. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Pittsburgh Penguinsiga. Hooajal 2021/22 lõi Heinen NHL-is 18 väravat ja andis 15 väravasöötu. 2022. aasta juulis pikendas ta Penguinsiga lepingut ühe aasta võrra.
2023. aasta oktoobris naasis ta Bruinsi, kellega sõlmis üheaastase lepingu. 20. jaanuaril 2024 tegi Heinen mängus Montreal Canadiensi vastu esimese kübaratriki NHL-is.
Úslava

Úslava on jõgi Tšehhis Plzeňi maakonnas, Berounka parempoolne lisajõgi.
Úslava saab alguse Blatná kõrgustikul Zálužnice mäe nõlval, 637 meetri kõrgusel merepinnast ning suubub Plzeňis Berounka jõkke, 299 meetri kõrgusel merepinnast.
Jõe pikkus on 96,3 km ja valgala pindala 755,7 km².
Suurematest asulatest asuvad jõe ääres Plánice, Blovice, Starý Plzenec ja Plzeň.
Gaubitsch

Gaubitsch on vald "(Gemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Mistelbachi ringkonnas.
Gaweinstal

Gaweinstal on vald "(Marktgemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Mistelbachi ringkonnas.
Gnadendorf

Gnadendorf on vald "(Gemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Mistelbachi ringkonnas.
Gnadendorf asub Zaya jõe orus.
Alajaotused on:
Großengersdorf

Großengersdorf on vald "(Marktgemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Mistelbachi ringkonnas.
Úhlava

Úhlava on jõgi Tšehhis Plzeňi maakonnas.
Plzeňi linnas moodustab Mže, Radbuza ja Úslava jõega ühinemisel Berounka jõe.
Jõe pikkus on 104 km, valgala pindala 513 km².
Suurematest asulatest asuvad jõe ääres Janovice nad Úhlavou, Přeštice, Švihov, Nýrsko, Klatovy ja Plzeň.
Großebersdorf

Großebersdorf on vald "(Marktgemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Mistelbachi ringkonnas.
Dead Can Dance

Dead Can Dance on 1981. aastal asutatud briti-austraalia "dark wave"'i ansambel.
1982. aastal kolisid ansambli liikmed Londonisse, kus sõlmisid lepingu plaadifirmaga 4AD.
Großharras

Großharras on vald "(Marktgemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Mistelbachi ringkonnas.
Großkrut

Großkrut on vald "(Marktgemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Mistelbachi ringkonnas.
Kellie Gerardi

Kellie Gerardi (sündinud 16. veebruaril 1989) on USA teadlane ja kommertsastronaut, kes on tegev kosmose-, kaitse- ja tehnoloogia alal. Samuti tegeleb ta teaduse populariseerimisega. 
Gerardi võttis osa kosmoseturismifirma Virgin Galactic lennust "Galactic 05".
Hausbrunn

Hausbrunn on vald "(Marktgemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Mistelbachi ringkonnas.
Inimesi.
Hausbrunnis sündis pediaater Hans Asperger, arst, kelle järgi on oma nime saanud Aspergeri sündroom.
Gottfried von Preyer, Viini Püha Stefanose toomkiriku "regens chori", Viini konservatooriumi rektor ja Joseph Joachimi õpetaja.
Ernest John Obiena

Ernest John Uy Obiena (sündinud 17. novembril 1995 Manilas) on Filipiinide teivashüppaja.
Obiena pääses 2021. aastal toimunud suveolümpiamängudel Tokyos finaali ja sai tulemusega 5.80 11. koha. Septembris püstitas ta Innsbruckis Aasia rekordi 5.93.
2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is võitis ta Aasia rekordiga 5.94 Armand Duplantise ja Chris Nilseni järel pronksmedali.
2023. aastal püstitas Obiena Bergenis taas Aasia rekordi, ületades esimest korda 6 meetrit. Maailmameistrivõistlustel Budapestis kordas ta rekordit ja võitis tulemsega 6.00 Duplantise järel hõbemedali.
2024. aasta suveolümpiamängudel Pariisis sai ta 5.90-ga neljanda koha.
Alli Tammemets

Alli Tammemets (pseudonüüm, sünninimi Alli Koppelmann, aastast 1941 Alli Ader; 17. juuli 1904 Surju, Uulu vald – 19. jaanuar 1965 Tartu) oli eesti näitleja.
Alli Tammemetsa vanemad olid paberivabriku töölised. Näitleja Ida Suvero oli ta õde. 1921. aastal lõpetas ta Pärnus Alide Hellmanni saksa tütarlastekooli 9. klassi. Töötas näitlejana 1927–1932 Endlas ja 1934–1959 Vanemuises. Oli alates 1951. aastast Eesti NSV Teatriühingu liige.
Isiklikku.
Alli Tammemets oli alates 1941. aastast abielus näitleja Voldemar Aderiga.
Katrin Ehala

Katrin Ehala (sünninimi Katrin Meelak; 29. mai 1953 Tallinn – 18. jaanuar 2024) oli eesti laulja ja muusikapedagoog. 
Ta lõpetas 1971. aastal Tallinna 2. Keskkooli, võttis õpingute kõrvalt klaveri eratunde ja laulis Heino Kaljuste juhendamisel lastekooris Ellerhein, asus 1971. aastal õppima Tallinna Riiklikus Konservatooriumis muusikapedagoogika erialal, jätkates laulmist Tõnu Kaljuste loodud Üliõpilaste Teadusliku Ühingu kammerkooris, kus ta tutvus oma tulevase abikaasa Olav Ehalaga. 
Ehala laulis aastatel 1969–1985 Eesti Filharmoonia Kammerkoori soprani häälerühmas, töötas kooristuudios Ellerhein, kus ta andis solfedžo- ja harmooniatunde ning tegi koormeistritööd, oli 1992–2009 Tallinna Muusikakeskkooli solfedžoõpetaja ning laste- ja kammerkoori juures hääleseade õpetaja.
Isiklikku.
Tema ema oli arhitekt Malle Meelak, isa insener Heldur Meelak, abikaasa pianist ja helilooja Olav Ehala, tütar Eeva-Liisa Ehala-Tammiku on viiuldaja ja muusikapedagoog, vend prokurör ja poliitik Indrek Meelak.
Ida Karstoft

Ida Kathrine Karstoft (sündinud 29. oktoobril 1995) on Taani sprinter ja endine jalgpallur (kaitsja).
Ta alustas sportlaskarjääri jalgpallurina ja tuli Brøndby naiskonnaga 2016. aastal Taani meistriks ja karikavõitjaks. 2015. aastal mängis ta Taani koondise kahes sõprusmängus Uus-Meremaa vastu.
2016. aastal otsustas ta vigastuspausi järel vahetada ala ja keskendus kergejõustikule. 
Olümpiamängudel Tokyos osales Karstoft Taani naiskonna koosseisus 4 × 100 meetri teatejooksus ja sai rahvusrekordiga 43,51 14. koha.
2022. aasta Euroopa meistrivõistlustel Münchenis võitis ta 200 meetri jooksus ajaga 22,72 Mujinga Kambundji ja Dina Asher-Smithi järel pronksmedali
Positano vald

Positano vald on vald Itaalias Campanias Salerno provintsis Amalfi rannikul. 
Linn asub mäe jalamil ning seal on väga palju treppe, mistõttu kutsutakse seda ka jalakäiate linnaks.
Turismi tõttu on linn kasvanud väikesest kalurikülast rahvusvaheliseks sihtkohaks. Lisaks randadele, nõlvadele ja ajaloolistele paikadele on Positanos ka rõivapoed ja restoranid. Üle kaljuäärse linna kasvavad silmapaistvalt looduslikud sidruni-, apelsini- ja oliivisalud. Vilju müüakse sageli linna turgudel.
Kliima.
Positano ilm on väga iseloomulik Vahemerele: talved on väga soojad ja minimaalsed temperatuurid ei lange peaaegu kunagi alla 6 °C. Samas on suved pikad, soojad ja päikselised ning sageli puhuvad värskendavad meretuuled. Mahedate temperatuuride ja ilusa maastiku tõttu on Positano olnud puhkekeskus Rooma impeeriumi ajast saadik. Linnas on palju treppe, mis küla tipust ühinevad oruga. Peamised rannad on Spiaggia Grande, Fornillo, La Porta, Fiumicello, Arienzo, San Pietro, Laurito ja Remmese.
Kultuur.
Positano on olnud mitmes filmis, sealhulgas filmides "Ainult sina" (1994) ja "Under the Toscan Sun" (2003), samuti filmis "Kath &amp;amp; Kimderella" (2012). Iga aasta korraldatakse Positanos "Cartoons on the Bay Festival"i, kus antakse üle Pulcinella auhindu animatsioonis. 
Alates 1967. aasta juulist kuni 1970. aastateni oli Positano koduks laulja-laulukirjutajale Shawn Phillipsile. Positano oli koht, kus ta kirjutas enamiku enda tuntumatest teostest. Mick Jagger ja Keith Richards The Rolling Stonesist kirjutasid Positanos puhkusel olles loo " Midnight Rambler ". 
Saksa pianist Wilhelm Kempff tegi Positanost oma suvepuhkuse paiga. Ta andis seal Beethoveni klaverisonaatide ja kontsertide suvekursuseid. 
Tänapäeval on turism vaieldamatult Positanos peamine. Positano on väga populaarne ka "Limoncello" ja "L'Albertissimo" poolest, mis on alkohoolne jook, mida võib leida ainult peasadama väikestest müügikohtadest. 
Haridus.
Positanos on lasteaed, algkool ja keskkool.
Joe Bryan

Joseph Edward Bryan (sündinud 17. septembril 1993 Bristolis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Inglismaa esiliigaklubis Millwall.
Ta alustas klubikarjääri kodulinnaklubis Bristol City, millega sõlmis esimese profilepingu 2011. aastal. 2011. aasta novembris läks ta Bristol Cityst kaheks kuuks laenule Inglismaa tugevuselt viienda liiga klubisse Bath City. Bristol City põhimeeskonnas debüteeris Bryan 6. märtsil 2012 Inglismaa esiliiga mängus Leicester City vastu. 2013. aasta märtsis läks ta kuni hooaja lõpuni laenule Inglismaa tugevuselt neljanda liiga klubisse Plymouth Argyle. Alates hooajast 2014/15 kuulus Bryan Bristol City põhikoosseisu. Samal hooajal kindlustas ta Bristol Cityga pääsu Inglismaa tugevuselt kolmandast liigast tagasi esiliigasse. Hooaja 2014/15 lõpus valiti Bryan lisaks League One'i hooaja sümboolsesse koosseisu.
2018. aasta augustis sõlmis Bryan lepingu äsja Inglismaa kõrgliigasse tõusnud klubiga Fulham. Hooajal 2018/19 pääses Bryan Inglismaa kõrgliigas väljakule 23 mängus, kuid Fulham jäi liigas eelviimaseks ja langes tagasi esiliigasse. Hooajal 2019/20 võideti esiliiga ja tõusti tagasi Premier League'i. Hooajal 2019/20 valiti Bryan ka Inglismaa esiliiga sümboolsesse koosseisu. 18. mail 2021 lõi Bryan Inglismaa kõrgliiga hooaja eelviimase vooru mängus värava Manchester Unitedi vastu, kuid ka see hooaeg lõppes Fulhami jaoks kõrgliigast välja langemisega. Hooajal 2022/23 oli Bryan Fulhamist laenul Prantsusmaa kõrgliigaklubis Nice.
2023. aasta juulis liitus Bryan pärast seda, kui tema leping Fulhamiga lõppes, Inglismaa esiliigaklubiga Millwall.
Herrnbaumgarten

Herrnbaumgarten on vald "(Marktgemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Mistelbachi ringkonnas.
Hochleithen

Hochleithen on vald "(Gemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Mistelbachi ringkonnas.
Jan Halvarsson

Jan Ivar Halvarsson (26. detsember 1942 Östersund – 5. mai 2020 Hammerdal) oli rootsi murdmaasuusataja.
1968. aasta taliolümpiamängudel Grenoble'is võitis ta 4×10 km teatesõidus hõbemedali. 15 km distantsil sai ta viienda koha, 50 km distantsil seitsmenda koha ja 30 km distantsil 12. koha.
1966. aasta maailmameistrivõistlustel Oslos võitis ta 50 km distantsil kaheksanda koha. 
1970. aasta maailmameistrivõistlustel Kõrg-Tatrates võitis ta 4×10 km teatesõidus pronksmedali.
FASTQ formaat

Bioinformaatikas on FASTQ formaat laiendus originaalsest FASTA formaadist, mis sisaldab lisainformatsiooni aminohapete või nukleotiidide järjestuse kohta. See on kõige tavalisem väljundformaat sekvenaatoritest. FASTQ formaat on sarnane FASTA formaadile, ent esinevad teatud erinevused süntaksis ja FASTQ formaadis on integreeritud ka kvaliteediskoor. Kvaliteediskoor igale alusele saadakse PHRED tarkvara abil, mille ühik on logaritmiliselt seotud vea tõenäosusega. Et kvaliteediskoor oleks kergelt loetav ja töödeldav, kasutatakse PHRED puhul ASCII karaktereid. 
"Iga järjestus peab sisaldama vähemalt 4 rida:" 
1- Järjestuse päis (kirjelduse rida), kus kasutatakse “&gt;” asemel “@”
2- Teine rida on järjestus
3- Kolmas rida algab tavaliselt “+” sümboliga ning võib uuesti sisaldada järjestuse identifikaatorit (kuid tavaliselt mitte)
4- Neljandal real on kvaliteediskoorid   
Näide FASTQ formaadis järjestusest: 
&lt;syntaxhighlight&gt;
@MM123:002:FC123AB:3:2208:3330:9840 2:Y:18:ATCACG
AGGATACTAGCATAGATACCCTAGATAGTCATAGATCATGATAGGGAGATCTA
IJJJJJJIIIIIJIIIIIFFEEEEEEDDDDDDCABBBBB@@00))))*(*&amp;%!
&lt;/syntaxhighlight&gt;
Nêçîrvan Barzanî

Nechirvan Idris Barzani (kurdi keeles نێچیرڤان بارزانی,Nêçîrvan Barzanî; sündinud 21. septembril 1966 Barzanis Iraagi Kurdistanis) on Iraagi kurdi poliitik, kes on Iraagi Kurdistani piirkonna teine president.
Pärast 1961.–1975. aasta septembrimässu lüüasaamist elas Nechirvan koos perega Iraanis.
Ta õppis Keredjis (Teherani eeslinn) keskkoolis, kus alustas poliitilist tegevust KDP noorteosakonnas - Kurdistani Üliõpilasnoorte Liidus. Tema isa võttis teda sageli kaasa diplomaatilistele reisidele Euroopasse ja Lähis-Idasse.
Aastal 1984 astus ta Teherani ülikooli riigiteaduste teaduskonda, kust lahkus aastal 1987 isa ootamatu surma tõttu. Sellest hetkest alates sukeldus ta täielikult poliitilisse tegevusse. Ta on aastast 1989 Kurdistani Demokraatliku Partei keskkomitee liige. Pärast Kurdistani vabastamist sügisel 1991 juhtis ta Dahūki linna ja piirkonda.
Aastast 1996 oli ta Kurdistani asepresident, aastast 1999 oli ta Kurdistani Demokraatliku Partei peaminister Arbīlis. Märtsist 2006 kuni septembrini 2009 oli ta Kurdistani Patriootliku Liidu pealik.
28. mail 2019 valiti ta Iraagi Kurdistani teiseks presidendiks (onu Mesûd Barzanî järel)
Isiklikku.
Lisaks emakeelele kurdi keelele valdab ta pärsia, araabia ja inglise keelt. Ta on abielus ja viie lapse isa. Tema vanaisa Mistefa Barzanî on kurdi rahvuskangelane, isa Idrîs Barzanî oli kurdi poliitik, onu Mesûd Barzanî oli samuti Iraagi Kurdistani piirkonna president.
Garni

Garni (armeenia keeles Գառնի), on küla Armeenias Kotajkhi maakonnas. See on tuntud lähedal asuva Garni templi järgi. 2011. aasta rahvaloenduse seisuga elab külas 6910 inimest.
Ajalugu.
Asula on iidse ajalooga ja on tuntud hellenistliku Garni templi poolest. Piirkond asustati esmakordselt 3. aastatuhandel eKr ühes Azati jõe käänakus. 8. sajandil eKr vallutas piirkonna Urartu kuningas Argishti I. Garni kindlustus püstitati tõenäoliselt millalgi 3. sajandil eKr Armeenia Orontiidide ja Artaxiadide kuninglike dünastiate suveresidentsiks. Hiljem, umbes 1. sajandil pKr, sai Garni kindlus Armeenia kuninga Mithridatese viimaseks pelgupaigaks, kus tema väimees ja õepoeg Rhadamistus mõrvas tema ja ta perekonna. Kindluse rüüstas aastal 1386 Timur. Aastal 1679 laastas piirkonda maavärin, mis hävitas templi.
Monumendid ja vaatamisväärsused.
Garni on tähelepanuväärne oma kindluskompleksi poolest, mis sisaldab 1. sajandil pKr Garni templit, Surb Astvatsatsini kirikut, Mashtots Hayrapeti kirikut, 4. sajandi ühekäigulist varemehitatud kirikut, varemeis Tukh Manuki pühamut, Püha Sargise pühamut ja kuninganna Katranide'i pühamut.
Läheduses on Goghti jõe poolt välja raiutud Garni kuru hästi säilinud basaltsammastega. Seda osa kurust nimetatakse sageli "kivide sümfooniaks".
Otto Wilhelm Eduard von Maydell

Otto Wilhelm Eduard von Maydell (5. mai 1857 – 8. juuni 1923), oli baltisaksa päritolu Eestimaa (Jootme, Räsna, Kuru ja Uudeküla) mõisnik. 
Pärast Annette Eleonore von Maydelli surma (1834–1909) sai fideikomissi asutaja Karl Otto Viktor, Karli p von Maydelli (1833–1900) otseste järglaste puudumisel, tema määramise järgi Maydellide fideikomissi pärijaks tema lellepoja, kreisisaadik parun Julius, Otto p von Maydelli (1806–1889) poeg Otto Wilhelm "Eduard" von Maydell. 
Talle kinnistati 04.05.1909 Jootme, Räsna, Kuru ja Uudeküla mõisad.
Kreuttal

Kreuttal on vald "(Gemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Mistelbachi ringkonnas.
Kreuzstetten

Kreuzstetten on vald "(Marktgemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Mistelbachi ringkonnas.
Liam Millar

Liam Alan Millar (sündinud 27. septembril 1999 Torontos) on Kanada jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsja või vasaku äärepoolkaitsjana Inglismaa esiliigaklubis Preston North End ja Kanada jalgpallikoondises.
Aastatel 2013–2016 kuulus Millar Inglismaa klubi Fulham FC noorteakadeemiasse. Seejärel liitus ta Liverpooliga. 2019. aasta jaanuarist kuni 2020. aasta jaanuarini oli ta laenul Šotimaa kõrgliigaklubis Kilmarnock ja hooaja 2020/21 teises pooles Inglismaa tugevuselt kolmanda liiga klubis Charlton Athletic. Ainsal korral mängis Millar Liverpooli põhimeeskonnas 4. veebruaril 2020 Inglismaa karikavõistluste neljanda ringi korduskohtumises Shrewsbury Towni vastu.
2021. aasta juulis sõlmis Millar nelja-aastase lepingu Šveitsi kõrgliigaklubiga FC Basel. Hooajal 2021/22 lõi Millar Šveitsi kõrgliigas seitse väravat. 21. oktoobril 2021 lõi ta UEFA Euroopa Konverentsiliiga alagrupiturniiri mõlemas mängus Küprose klubi Omonia vastu värava.
2023. aasta septembris läks ta Baselist üheks hooajaks laenule Preston North Endi.
Kanada jalgpallikoondises tegi Millar debüüdi 24. märtsil 2018 sõprusmängus Uus-Meremaa vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 2023. aasta CONCACAF Gold Cup'i viimases alagrupimängus Kuuba vastu. Ta kuulus Kanada koondisse ka
Clay Shaw

Clay LaVergne Shaw (17. märts 1913 Kentwood, Louisiana – 15. august 1974 New Orleans, Louisiana) oli Ameerika Ühendriikide ettevõtja.
Clay Shaw on ainus inimene, kes on antud kohtu alla süüdistatuna osalemises president John F. Kennedy mõrvamise vandenõus.
Clay Shaw asus New Orleansis keskkooli lõpetamise järel tööle Western Unionis. 1935. aastal viidi ta üle New Yorki. 1942. aastal astus ta Ameerika Ühendriikide relvajõudude teenistusse. Sõja lõpuks jõudis ta majori auastmeni. Shaw läks armeest erru 1946. aastal. 1947. aastal asus ta tööle International Trade Marti tegevdirektorina. Shaw lahkus International Trade Martist 1965. aastal. Lisaks osales ta New Orleansi ajaloolise prantsuse kvartali restaureerimises ja taastamises.
1966. aastal asus New Orleansi ringkonnaprokurör Jim Garrison uurima president John F. Kennedy mõrva vandenõud. Garrison oletas, et Clay Shaw oli Lee Harvey Oswaldi väidetav kontaktisik ja kaasosaline Clay Bertrand. Shaw arreteeriti 1. märtsil 1967. aastal süüdistatuna vandenõus osalemises. Kohtuprotsess Clay Shaw üle algas 1969. aasta alguses. 1. märtsil 1969 langetas vandekohus otsuse, et Clat Shaw ei ole süüdi. 1972. aastal langetas föderaalkohus Shaw kasuks otsuse, millega keelati Garrisoni bürool tema edasine kohtu alla andmine Kennedy mõrvaga seotud asjades. Clay Shaw esitas 5 miljoni dollari suuruse tsiviilhagi Garrisoni ja mitme teise isiku vastu, kes olid talle süüdistuse esitamisele kaasa aidanud. Enne juhtumi lõppu suri Shaw 15. augustil 1974 metastaatilisse kopsuvähki.
Clay Shaw on üks tegelasi Oliver Stone'i 1991. aastal valminud filmis "JFK". Teda mängis näitleja Tommy Lee Jones.
Eesti Laul 2023

Eesti Laul 2023 oli 15. Eesti Laulu võistlus ja 30. Eurovisiooni lauluvõistluse Eesti eelvoor.
Võistlus koosnes kahest poolfinaalist, mis peeti 12. ja 14. jaanuaril 2023. Kummaski poolfinaalis osales kümme laulu, millest viis edasi pääses. 15. ja 16. jaanuaril toimunud telehääletuse läbi pääsesid finaali veel kaks lugu, ning finaalis osalejaid oli seega kokku 12. Poolfinaalide ja finaali saatejuhid olid Tõnis Niinemets ja Grete Kuld.
Võistluse võitis Alika Milova lauluga "Bridges", mis esindas Eestit 2023. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel.
Poolfinaalid.
Mõlemad poolfinaalid toimusid 12. ja 14. jaanuaril Viimsi Artiumis. Kummaski poolfinaalis otsustati esimesed neli finaalikohta žürii ja vaatajate häälte põhjal. Ühe finalisti otsustas ilma žüriita veel üks telehääletus.
1. poolfinaal.
Esimese poolfinaali esimeses voorus koguti televaatajatelt kokku 8309 häält.
Esimese poolfinaali teises voorus koguti televaatajatelt kokku 3987 häält.
2. poolfinaal.
Teise poolfinaali esimeses voorus koguti televaatajatelt kokku 10 752 häält.
Teise poolfinaali teises voorus koguti televaatajatelt kokku 3257 häält.
Lisahääletus.
15. ja 16. jaanuaril peeti telefonihääletus, mille läbi pääses finaali veel kaks laulu kõigi finaali pääsemata jäänud laulude hulgast. Need kaks finalisti kuulutati välja Ringvaate saates.
Finaal.
Finaal toimus 11. veebruaril Tallinnas Tondiraba jäähallis. Sarnaselt poolfinaalidele toimus finaal kahes voorus, kus esimesest voorust edasipääsejad otsustati žürii ja televaatajate häälte põhjal ning teise (superfinaali) vooru võitja otsustati ainult televaatajate häälte põhjal. Superfinaali vooru pääses vaid kolm laulu.
Finaali esimeses voorus koguti televaatajatelt kokku 32 824 häält.
Superfinaalis koguti televaatajatelt kokku 31 412 häält.
Laa an der Thaya

Laa an der Thaya on linn "(Stadtgemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Mistelbachi ringkonnas, Tšehhi piiri lähedal.
Linn asub "Weinvierteli" piirkonna põhjaosas, Thaya jõe ääres, vahetult Lõuna-Morava maakonna piiril. Linnaosad on Hanfthal, Kottingneusiedl, Pernhofen, Ungerndorf ja Wulzeshofen.
Ajalugu.
Asula koolmekohas üle Thaya jõe oli olemas juba 12. sajandil, enne valduse omandamist Babenbergidest Austria hertsogite poolt 1190. aasta paiku. Austria hertsog Leopold VI laskis 1230. aasta paiku rajada müüriga ümbritsetud Laa linna strateegiliseks eelpostiks piiril Tšehhi kuningriigiga põhja pool. Tema järglane hertsog Friedrich Riiakas kasutas seda sõjaväebaasina oma Tšehhi kampaaniates, kuni ta lõpuks 1246. aastal lahingus tapeti. Püha Vituse kihelkonnakiriku rajamine algas 1240. aasta paiku, tänapäeval on see üks suuremaid säilinud romaani stiilis kirikuhooneid Alam-Austrias.
Laa linnaõigus sai kinnitust siis, kui Austria maad läksid Tšehhi kuningale Otakar II-le, ja taas 1281. aastal Habsburgist Saksa kuninga Rudolf I poolt pärast võitu Marchfeldi lahingus. Sellegi poolest linna tähtsus järgnenud aastakümnetel vähenes, 1407. aastal laastasid seda Morava markkrahvi Jobsti väed ja 1426. aastal hussiitide väed. Legendi järgi töötas alates 1442. aastast Laa kihelkonnakirikus preestrina hilisem paavst Pius II (Enea Silvio Piccolomini), tegelikult oli ta paavsti legaat Riigipäeval ja keiser Friedrich III nõunik. Laa majanduse parandamiseks anti kodanikele 1454. aastal pruulimisõigus.
Kolmekümneaastase sõja ajal oli linn esmalt kuni 1620. aasta Valgemäe lahinguni okupeeritud Tšehhi vägede poolt, hiljem Rootsi vägede poolt, kes jätsid Laa kõledasse seisundisse. See jäi rahulikuks maakonnalinnaks, kui Napoleon I 1809. aastal Viienda koalitsiooni sõja ajal läbi marssis. Laa arengut soodustas aga raudteeühenduse avamine Austria pealinna Viiniga 1869. aastal Idaraudtee haruliiniga, mis viis edasi Hevlíni ja Brnosse (Brünn) Moravas. Teine haru Pulkau kaudu Zellerndorfi, mis oli ühenduses Viini-Znojmo raudteeliiniga, avati 1873. aastal.
Laa sai taas piirilinnaks pärast Esimest maailmasõda, kui loodi Tšehhoslovakkia; Teise maailmasõja järel piirnes see Euroopat jagava "Raudse eesriidega". 2005. aasta juunis kogunes umbes 250 linnaelanikku ja 80 külalist USA-st, Iisraelist ja Euroopast, kellel on ajaloolised perekondlikud sidemed Laa an der Thaya endiste juudi kodanikega, koos linnapea Fassiga, et pühitseda mälestusmärk Laa mõrvatud 33 juudi perekonna liikmetele, kelle SS Auschwitzis mõrvas. See mälestusmärk oli alles teine ametlik mälestusmärk, mis on pühendatud Austria juutide mälestusele.
Ladendorf

Ladendorf on vald "(Marktgemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Mistelbachi ringkonnas.
Niederleis

Niederleis on vald "(Gemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Mistelbachi ringkonnas.
Ottenthal

Ottenthal on vald "(Gemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Mistelbachi ringkonnas.
Maasikas (perekonnanimi)

Maasikas on eesti perekonnanimi.
Austraalias oli perekonnanime Maasikas kandjaid 2014. aastal 30 isikut, Ameerika Ühendriikides oli sellenimelisi isikuid 13 ja Soomes 4.
Statistika Eestis.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Maasikas 179 inimesel: 83 mehel ja 96 naisel. Perekonnanimede levikult oli Maasikas meeste puhul 1065. kohal ja naiste puhul 984. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Maasikas vanuserühmas 0–4, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,83. Nimi oli kõige sagedasem Rapla maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 6,47 inimest.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Läänemaal Kullamaa, Kirbla, Vigala, Martna ja Lihula kihelkondades; Virumaal Haljala, Jõhvi, Rakvere, Simuna ja Viru-Nigula kihelkondades; Harjumaal Kose, Kuusalu, Harju-Jaani, Hageri ja Nissi kihelkondades ja Järvamaal Ambla, Koeru, Türi ja Järva-Madise kihelkondades 21 korral nimeks Masikas ja Masikass (normaliseeritult Maasikas). 
Nimede eestistamisel võeti perekonnanimi Maasikas 1940. aastal kasutusele isikute poolt, kes kandsid varem nime Masikal ja Mose.
Maandi

Maandi on perekonnanimi.
Alžeerias oli perekonnanime Maandi kandjaid 2014. aastal ligi 700 isikut. Iraanis oli sellenimelisi isikuid üle 70 ja Indias üle 30.
Statistika Eestis.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Maandi 78 inimesel: 38 mehel ja 40 naisel. Perekonnanimede levikult oli Maandi meeste puhul 2974. kohal ja naiste puhul 3060. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Maandi üle 85-aastaste vanuserühmas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 0,99. Nimi oli kõige sagedasem Saare maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 2,04 inimest.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Harjumaal Jüri, Keila ja Rapla kihelkondades; Läänemaal Pühalepa kihelkonnas; Viljandimaal Põltsamaa kihelkonnas ja Tartumaal Tartu-Maarja kihelkonnas 6 korral nimeks Maandi, Mandy, Mandi ja Muandi (normaliseeritult Maandi). 
Nimede eestistamisel võeti perekonnanimi Maandi 1936. ja 1939. aastal kasutusele isikute poolt, kes kandsid varem nime Mandijär (2) ja Moandi.
Saami nuga

Saami nuga (koltasaami "jõnn-neiʹbb", põhjasaami "stuorraniibi" 'suur nuga' soome keeles: "lapinleuku" või "leuku") on saamide traditsiooniline suur nuga. Nuga on loodud rändava eluviisiga rahva jaoks, kes ei saa palju esemeid kaasas kanda, seega peavad vahendid olema mitmekülgselt kasutatavad. Saamide noad olid tuntud oma hea kvaliteedi poolest, ehkki alles 19. sajandi teisel poolel ilmnesid saamide aladel esimesed märgid seppadest. Enne seda anti noa valmistamise oskused vanematelt lastele edasi ja tehti neid ise.
Omadused ja kasutamine.
Saami noal on pikk, lai ja tugev tera, mis sobib lihtsamateks raiumistöödeks, nagu näiteks laasimine, väikeste puude raiumine varjualuseks (ehk "lavvu"), võsa raiumine, luude purustamine ja rümba tükeldamine. Seda kasutatakse vahel kirve asemel, et raiuda ja lõhkuda väikeses koguses küttematerjali jalal kuivanud (nn metsakuivadelt) puudelt või ka võitluseks. Tavaliselt on saami noa tera pikkus 200 millimeetrist kuni 450 millimeetrini. Saamide traditsiooniline (enne 20. sajandit) põhjapõdra surmamisviis toimus südame läbitorkamisega ("giehtadit"), mida lihtsustas pika noa kasutamine. Kiire ja võimalikult vähe kannatusi põhjustava surmamise jaoks pidi nuga olema pikk, kvaliteetne ning väga terav.
Käepide on reeglina valmistatud kasest (vahel ka põdrasarvest, osaliselt vasest) ja vormitud nii, et on tagatud parem pihus püsimine lumistes oludes. See tagab ka hea kontrolli tera üle, eriti kui kasutatakse tõmbavaid liigutusi, mida eelistatakse noa käsitsemisel kinnastega või siis, kui käed on külmast kohmetud. Roots jookseb läbi käepideme. Käepidemel puudub ristkaitse. Traditsiooniline tupe materjal on põhjapõdra nahk, tupp võib olla ehitud saami mustritega. Tera serval on sageli nn skandinaavialik lihv ehk üks tasane kaldnurk. Tera peab olema piisavalt tugev, et lõhestada (põhjapõdra) luid, ja karastatud, et taluda madalaid temperatuure. Mõnedel saami nugade teradel on soon. 
Noa tüübid.
Saamid kasutavad tavaliselt kahte nuga: väiksemat nimetatakse "buiku", "puukko" või "unna niibaš" (ee k väike nuga); samas kui suuremat "saami nuga" nimetatakse "stuorra niibi" ("suur nuga"). Veelgi pikem versioon, mida tuntakse nime all "väkipuukko" või "skramasaksi", sarnaneb sakside järgi nimetatud "seax"iga. "Seax" on vanainglise sõna, mis tähendab nuga – nii nimetati germaanide poolt varakeskajal väikse pistoda või mõõga sarnast terariista.
Mandel (perekonnanimi)

Mandel on perekonnanimi.
Ameerika Ühendriikides oli perekonnanime Mandel kandjaid 2014. aastal ligi 10 700 isikut. Saksamaal oli sellenimelisi isikuid ligi 4 500 ja Kanadas üle 1 000.
Statistika Eestis.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Mandel 223 inimesel: 150 mehel ja 173 naisel. Perekonnanimede levikult oli Mandel meeste puhul 463. kohal ja naiste puhul 412. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Mandel vanuserühmas 75–79, kus neid on 10 000 elaniku kohta 2,58. Nimi oli kõige sagedasem Põlva maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 14,08 inimest.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Läänemaal Martna kihelkonnas; Järvamaal Peetri kihelkonnas; Viljandimaal Tarvastu kihelkonnas; Virumaal Väike-Maarja kihelkonnas; Harjumaal Nissi kihelkonnas ning Tartumaal Palamuse ja Sangaste kihelkonnas 7 korral nimeks Mandell ja Mandel. 
Nimede eestistamisel vahetati perekonnanimi Mandel 1935. ja 1938. aastal kahe isiku poolt, kes võtsid uuteks nimedeks Koort ja Mandri.
Vello Mikk

Vello Mikk (23. september 1938 Tuhalaane, Ritsu, Karksi, Viljandi – 19. märts 2018) oli eesti raadioajakirjanik.
Haridus.
Vello Mikk lõpetas 1962. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuri ja muusika erialal ning töötas lühikest aega õpetajana. Raadiotööd õppis ta Eesti Raadio Noorte Reporterite Klubis, kus üks tema juhendajaid oli Valdo Pant.
Töö ja looming.
Töö Eesti Raadios.
Eesti Raadio ajakirjanikuna oli Mikk algul "Päevakaja" reporter, seejärel töötas aastakümneid meelelahutussaadete toimetuses RAMETO ja sisustas "Muusikalise tunni" saateid. Hiljem tegi ta toimetaja ja saatejuhina Vikerraadio muusikasaateid.
Tema 1996. aastal alustatud autorisaadete sari kandis pealkirja "Vello mikkser". Sellest on säilinud sadakond saadet.
Üksikuid muusikateemalisi saateid juhtis ta ka Eesti Televisioonis, näiteks saatesarjades "Heli jälg", "Rõõm tööst", "Õhtutund" jm.
Tegevus filmide helikujundajana.
Vello Mikk oli mitme kodumaise filmi helikujundaja (nt "Kodupinnale tulek. Kalju Lepik 70", 1990).
Tegevus muusikuna.
Vello Mikk mängis trummarina Tallinna Pedagoogilise Instituudi ansamblis Ratex. Tegemist oli kursuseansambliga, kus musitseerisid näiteks Tiiu Varik, Vello Varik, Tiit Lehto, Rein Parve ja Aadu Birnbaum.
Tegevus džässifestivali korraldajana.
Ta oli üks alates 1984. aastast toimuva džässifestivali Aravete Jazz algatajaid ja korraldajaid. Algul Aravete Jazzipäevade nime kandnud üritus oli eriti 1980. aastatel väga populaarne. Hiljem andis ta selle festivali kava kokkupaneku üle vennapoeg Jaak Mikule. 
Isiklikku.
Lavastaja ja teatritegelane Arne Mikk on tema vend.