tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Edasi (Leningradi ajaleht)

Edasi oli ajaleht, mis ilmus Petrogradis/Leningradis aastail 1917–1937. 
Toimetajad.
Edasi toimetajad
Eriväljaanded.
Edasi andis välja ka eriväljaandeid ja lisalehti:
Edgar Ots

Edgar Bernhard Ots (9. mai 1917 Ihasalu – 2. november 1963 Tallinn) oli eesti vaimulik.
Ta õppis aastatel 1925–1931 Neeme algkoolis, aastatel 1931–1936 Tallinna Linna Poeglaste Humanitaargümnaasiumis. Ta soovinuks õppida Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, kuid see polnud majanduslikel põhjustel võimalik. Seejärel teenis ta Eesti sõjaväes, õppis Tondi sõjakoolis ja sai lipniku auastme. 
Ta oleks võinud jääda sõjakooli õppejõuks, kuid ta otsustas tööle minna raudteele, kus ta korrigeeris rongide sõiduplaane. 1941. aastal kolis Raudteevalitsus Riiga, kuhu ka Edgaril tuli minna. Kuna töö oli pingeline, haigestus ta südamelihaste põletikku. Kui Anton Eilart 1956. aastal vangistusest vabanes ja Rannamõisa koguduse õpetajaks sai, soovitas ta Edgaril õppima asuda EELK Usuteaduse Instituuti (Edgar Ots oli seal juba vabakuulajana õppinud). Kuna tervis oli tal kehv, siis lahkus ta Raudteevalitsusest 1. aprillil 1956 omal soovil. Ja hakkas tööle Rannamõisa koguduse organistina (mängides harmooniumil). Prooviaastal oli ta Nõmme Rahu koguduses praost Georg Klausi juures. Selle kõrvalt tegutses ta Harku tänava palvemajas jutlustajana. Edgar Ots ordineeriti 27. juunil 1957 Tallinna Toomkirikus aseõpetajaks.
Kui õpetaja Kaide Rätsep läks Inglismaale õppima, määras peapiiskop Jaan Kiivit 1958. aastal Edgar Otsa Tallinna Toompea Kaarli koguduse õpetajaks, kus ta kolm aastat õpetaja Edgar Hargi kõrval teenis. Kui õpetaja Kaide Rätsep tuli Inglismaalt tagasi, tegi kirikuvalitsus Edgarile ettepaneku asuda teenima Järva-Peetri kogudust. Kuna see olnuks tema vanadest vanematest kaugel, määrati ta (aastal 1961) teenima Randvere kogudust. Ent tema tervis halvenes ja 2. novembril 1963 ta suri haiglas. Edgar Ots saadeti ära Tallinna Jaani kirikust ja ta maeti 9. novembril 1963 Jõelähtme kalmistule.
Isiklikku.
Tema vennapojapoeg Tanel Ots on Jüri koguduse õpetaja ja Ida-Harju praostkonna praost.
Anna Chapman

Anna Chapman ("Анна Васильевна Чапман"; sünninimi Anna Kuštšenko ("Кущенко"); sündinud 23. veebruaril 1982 Volgogradis) on Venemaa Föderatsiooni Välisluureteenistuse paljastatud salaagent, kes tegutses Ameerika Ühendriikides. Tema kohta on kasutatud ingliskeelses ajakirjanduses ka nimetust Agent 90-60-90. Kõrghariduse sai naine Moskvas Rahvaste Sõpruse Ülikoolis, millel on pikaajalised sidemed KGB-ga. Tema isa on Venemaa diplomaat ja endine KGB agent Vassili Kuštšenko.
Anna Chapman kolis Suurbritanniasse 2003. aastal ja elas seal neli aastat. Lennukite rentimisega tegelev erafirma NetJets Europe kinnitas pärast luureskandaali väljatulekut, et Chapman töötas müügiosakonna assistendina 2004. aasta maist juulini.
Lisaks töötas ta Barclays Banki investeerimisdivisjonis ja investeerimisfondis Navigator.
Anna Chapman oskab vene, inglise, saksa ja prantsuse keelt ning on majandusteaduse magister.
Anna Chapman vahistati 2010. aasta juunis, tunnistas end kohtus süüdi ja vahetati koos üheksa kaasagendiga USA ja Suurbritannia kasuks luuramises süüdistatud nelja Venemaa kodaniku vastu (sh Sergei Skripal).
USA Justiitsministeeriumi esindaja kinnitusel oli luurajate esmane ülesanne imbuda sisse riigi sise- ja välispoliitikaga tegelevatesse ringkondadesse ning edastada saadud andmed Venemaa luureorganitele.
Spioonid kogusid andmeid ka sõjaliste objektide, tuumakatsetuste, kullakaubanduse ning Luure Keskagentuuri juhtide ja kongresmenide kohta. Kohtudokumentide kohaselt pidid tabatud spioonid saatma keskusele luureraporteid ka Ameerika Ühendriikide Iraani-poliitika, Valge Maja kõlakate, Luure Keskagentuuri juhtkonna vahetuse ning Ameerika Ühendriikide erakondade kohta.
Karjäär pärast Venemaale naasmist.
Chapman on pärast Venemaale tagasi saatmist poseerinud ajakirjadele nappides rõivastes, käinud peaminister Vladimir Putiniga suusatamas. Samuti on ta aktiivne Venemaa võimuringkondades ning Kremli poliitikat pooldavas noorteorganisatsioonis. Chapman töötab FondServiceBanki presidendi nõunikuna ja on Molodaja Gvardija ühiskondliku nõukogu liige.
Anna Chapman registreeris oma nime kaubamärgina kaubamärgiregistris ja seda kasutatakse nüüd näiteks viina-, rõiva- ja kellaäris.
Lisaks on ta oktoobrist 2015 Venemaa ühe telekanali saate "Tainõ Chapman" ('Chapmani saladused') juht.
2010. aastal tunnistati Anna Chapman Venemaa aasta neiuks.
Edasi (Peterburi ajaleht)

Edasi oli eestikeelne Venemaa Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei Peterburi organisatsiooni eesti grupi ajaleht, mis ilmus Peterburis 16. detsembrist () kuni 29.detsembrini () 1905.
Ruslan Jamadajev

Ruslan Jamadajev ("Руслан (Халид) Бекмирзаевич Ямадаев"; 10. detsember 1961 – 24. detsember 2008) oli Venemaa ja Itškeeria sõjaväelane ja poliitik. Tapeti Moskvas.
1990. aastatel osales koos vendadega Esimeses Tšetšeenia sõjas iseseisvuslaste poolel. Teise Tšetšeenia sõja päevil võitlesid Jamadajevid Venemaa föderaalvägede poolel.
Aastatel 2003–2007 oli Jamadajev Venemaa Riigiduuma liige. Jamadajev kuulus Ühtse Venemaa fraktsiooni.
Ruslan Jamadajev tapeti Moskva kesklinnas Smolenskaja naberežnajal. Mõrtsukas astus Jamadajevi juhitud auto juurde, kui see peatus foori taga. Jamadajev suri koha peal. Samas autos olnud endine Tšetšeenia sõjakomandant kindralpolkovnik Sergei Kizjun sai raskeid vigastusi. Hiljem identifitseeris Kizjun mõrtsukana Aslanbek Dadajevi.
Kohus mõistis mõrva täideviimises süüdi Dadajevi, kaasosalistena Elim-paša Hatsujevi ja Timur Issajevi. Uurijate sõnul maksti Dadajevile mõrva toimepanemise eest 3,5 miljonit rubla. Kohtualused end süüdi ei tunnistanud.
Jamadajevi sugulased eesotsas Ruslani venna Issa Jamadajeviga pidasid mõrva tellijaiks Tšetšeenia võime. 2010. aasta augustis Ramzan Kadõroviga kohtunud ja leppinud Issa keeldus neid süüdistusi kohtuotsuse väljakuulutamise järel kommenteerimast.
Ruslan Jamadajev oli Sulimi (tapeti 2009. aastal) ja Džabrail Jamadajevi (tapeti 2003. aastal) vend. Sulimi mõrva tellimises kahtlustab Dubai politsei Ramzan Kadõrovi lähedast kaastöölist Adam Delimhanovit. 2010. aasta novembris oli elus kolm Ruslan Jamadajevi venda: Issa, Mussa ja Badruddi.
Ruslan Jamadajev oli abielus, temast jäi maha kolm poega ja kaks tütart.
Kamtšõbek Tašijev

Kamtšõbek Tašijev (kirgiisi Камчыбек Кыдыршаевич Ташиев; sündinud 27. septembril 1968) on Kõrgõzstani poliitik, partei Ata-Džurt juht alates 2006. aastast, erakorraliste olukordade minister aastatel 2007–2009. Alates 2010. aastast on Tašijev Kõrgõzstani Ülemnõukogu liige, Ata-Džurti fraktsiooni juht.
Aastatel 2005–2008 oli Tašijev Kõrgõzstani Poksiliidu president, alates 2008. aastast asepresident.
2008. aastal andis president talle kindralmajori auastme.
Aastatel 2005–2007 oli Tašijev Džogorku Kengeši (Ülemnõukogu) liige, kütuse- ja energiakompleksi ning veeressursside komisjoni juht.
Aastatel 2003–2005 oli ta Biškeki linnavalitsuse Lenini rajooni administratsiooni juhi asetäitja ja esimene asetäitja.
2002–2003 oli ta Kõrgõzstani Vabariigi peaministri aparaadi juhataja abi.
San José kaevandus

San José kaevandus on kulla- ja vasekaevandus Tšiili põhjaosas Atacama piirkonna halduskeskusest Copiapóst 45 km loode pool.
Selle geograafilised koordinaadid on .
Kaevandus asutati aastal 1889. 1957 asutati selle haldamiseks ettevõte Compañía Minera San Esteban Primera. San José kaevandus oli ainus selle ettevõtte hallatav kaevandus.
21. sajandil toodi kaevandusest maapinnale maaki keskmiselt 20 miljoni USA dollari väärtuses aastas. Samas toimus alates 2003. aastast kaevanduses mitu õnnetust, mille tulemusel hukkus vähemalt 3 inimest. 2007. aastal kaevandus suleti pärast seda, kui üks geoloog oli õnnetuses hukkunud, kuid kaevandus avati taas 2008. aasta mais.
San José kaevandus sai terves maailmas tuntuks pärast 5. augustil 2010 toimunud kaevandusõnnetust, mille tagajärjel jäid varingu tõttu maa alla lõksu 33 kaevurit. Pärast üle kahe kuu kestnud päästetöid toodi kõik kaevurid 13. ja 14. oktoobril maapinnale.
Pärast kaevurite päästmist jäi kaevandus suletuks. Tšiili presidendi Sebastián Piñera sõnul on kaevandus suletud senikaua, kuni pole taastatud meetmed elu ja väärikuse kaitseks. Compañía Minera San Esteban Primeral pole peale San José kaevanduse teisi sissetulekuallikaid, mistõttu tema tegevus on peatunud, kohtumäärusega on tema varad külmutatud ja ta on pankrotiolukorras.
Mustlase missioon

"Mustlase missioon" on Eesti 2010. aasta dokumentaalfilm Eestis elavatest mustlastest. Filmi režissöör on Vahur Laiapea. 
Filmi keskmes on mustlane, Võru Nelipühikiriku pastor Georg Vinogradov.
Alexander Martin Luther

Alexander Martin Luther (8 vkj/20. jaanuar 1810 Tallinn – 22. september/4. oktoober 1876 Tallinn) oli baltisaksa päritolu eesti tööstur, Tallinna bürgermeister.
Alexander Martin Lutheri isa oli kaupmees ja Tallinna raehärra Christian Wilhelm Luther (1774–1841), vend Johann Christian Luther (1804–1853 ) oli vaimulik ja Tallinna Niguliste koguduse diakon, õde Gerdruta Caroline Paulsen (1805–1892) oli abielus Alexander Leopold Paulseniga, Ambla Maarja koguduse õpetajaga, vend Leopold David Luther (1810–1886) oli kaupmees ja Ferdinand Wilhelm Luther (1815–1854) oli sõjaväearst.
Ta lõpetas Tallinna Kubermangugümnaasiumi. Töötas perefirmas (mille asutas tema Breslaust saabunud vanaisa Georg Christian Luther aastal 1742), mis algul tegeles lina ja soola vahendamisega, hiljem ka puiduga kauplemisega. Ettevõttel läks hästi, muretseti kinnisvara (soodsad laopinnad Tallinna sadama lähedal). 
1870. aasta paiku asutas ta koos kaupmees Markel Makaroviga ettevõtte, mis tegeles puitmaterjalist ehitustarvete ostu ja müügiga (puuhoov). Selle ettevõtmise edukaimaks müügiartikliks olid Soomest toodud katusesindlid, mis oli Eestis toona veel üsna uudne materjal. Õige varsti taibati, et sindleid on kasulikum kohapeal lõigata. Saeveski ehitamise jaoks saadi luba 1877. aastal, pärast Alexander Martin Lutheri surma.
Tema järgi nimetati 1880. aastal mööblit tootnud Lutheri vabrik.
Isiklikku.
Alexander Martin Lutheri isa oli kaupmees ja Tallinna raehärra Christian Wilhelm Luther (1774–1841), vanaisa Georg Christian Luther (1717–1800).
Alexander Martin Luther oli kolm korda abielus.
Esimene abikaasa (1836) oli Louise Luther, neiuna Gebauer (1812–1844). Sellest abielust sündis kaks poega ja tütar:
Teine abikaasa (1846) oli Therese Luther, neiuna Berg (1805–1852). Sellest abielust sündis kolm tütart ja üks poeg:
Kolmas abikaasa (1855) oli Henriette Caroline Luther, neiuna Steding, sellest abielust sündis kolm poega:
Antoonovka

Antoonovka on hilisvalmiv külmakindel õunasort.
Eesti keeles on sõna "antoonovka" kahetähenduslik. Selle sõnaga märgitakse nii sellesse sorti kuuluvaid õunapuid kui nendel kasvanud õunu.
Antoonovkat kasvatatakse peamiselt Venemaal, Baltikumis ja Poolas ehk endise Venemaa impeeriumi alal. Tema populaarsuse põhjuseks on külmakindlus: antoonovka talub hästi Ida-Euroopa kohati karme talvesid. Ühtlasi säilivad õunad hästi. Eriti palju kasvatatakse antoonovkaid suvilates ja Venemaal nimetatakse antoonovkat vahel rahvaõunaks ("народное яблоко"). Mujal maailmas kasutatakse antoonovkaid peamiselt pookealusena, sest nad suurendavad poogitud taimede külmakindlust.
Antoonovkas on suhteliselt vähe suhkrut. Sellepärast sobivad antoonovkad eriti hästi õunakoogi ja õunaveini valmistamiseks.
Ivan Bunini üks esimesi avaldatud lühijutte "Antoonovkad" ("Антоновские яблоки", 1900) on justkui kiidulaul sellele õunasordile.
Russki Newsweek

Russki Newsweek (ametlik nimekuju "Русский Newsweek") oli aastatel 2004–2010 Moskvas ilmunud venekeelne uudisteajakiri.
Russki Newsweek hakkas ilmuma juunis 2004 Saksamaa kirjastuskontserni Axel Springer AG Venemaa tütarettevõtte Axel Springer Russia väljaandena sagedusega üks kord nädalas.
Ajakirja anti välja Ameerika Ühendriikide uudisteajakirjaga Newsweek sõlmitud litsentsilepingu alusel. Lisaks nimele võimaldas see leping kasutada ka ingliskeelses Newsweekis avaldatud artiklite tõlkeid, kuigi enamus Russki Newsweeki sisust pärines Venemaa ajakirjanike sulest.
Ajakirja tiraaž oli 45 000 eksemplari. See levis ka väljaspool Venemaad, näiteks oli seda võimalik nii osta kui ka tellida Eestis ja teistes Balti riikides.
Russki Newsweeki toimetas aastatel 2004–2007 Leonid Parfjonov, aastast 2007 kuni ajakirja sulgemiseni Mihhail Fišman.
18. oktoobril 2010 ilmus ajakirja viimane number, sest kirjastus Axel Springer Russia otsustas litsentsilepingut Newsweekiga mitte pikendada. Otsust põhjendati suutmatusega ajakirja kasumlikult välja anda.
Kožõm

Kožõm on alev Venemaal Komi Vabariigis Inta linnaringkonnas. See asub Kožõmi jõe ääres 54 km Intast edelas.
Kožõm tekkis 1940. aastatel raudteejaama juurde. 1950. aastatel hakati seal kivisütt kaevandama. 1954. aastal sai asula aleviks. 1989. aastal elas alevis üle 700 inimese. 1990. aastatel kaevandus suleti. 
2007. aastal elas Kožõmis 13 inimest, 2010. aasta rahvaloenduse andmetel vaid 4.
Emiline ja etiline

Emiline ja etiline (ehk eemne ja eetne) on kaks kirjeldusviisi – vastavalt sisemine ja väline.
Need on keeleteadlase Kenneth Pike'i poolt 1954. aastal kasutusele võetud mõisted, millega eristatakse sisevaatleja ja välisvaatleja positsiooni, neist positsioonidest tehtud kirjelduste erinevust. Neid kasutatakse eelkõige antropoloogias ja sotsiaalteadustes.
See mõistepaar üldistab keeleteaduses kasutatavat eristust foneemika (ehk fonoloogia) ja foneetika vahel, mis seisneb kõne elementide kirjeldamises vastavalt kas foneemide või häälikutena.
Kenneth Pike

Kenneth Lee Pike (9. juuni 1912, Woodstock, Connecticut – 31. detsember 2000 Dallas, Texas) oli USA keeleteadlane ja antropoloog.
Ta õppis Michigani Ülikoolis ja tegi doktoritöö Edward Sapiri juhendamisel.
Ta võttis kasutusele mõistepaari eemne ja eetne.
Kenneth Pike'i juhendatavaks oli teiste seas Ilse Lehiste (samuti Daniel Everett).
Eetilisus

Sõna 'eetiline' tähendab tavaliselt 
Ent ta võib vahel olla kasutusel tähenduses
Kresttsõ

Kresttsõ on alev Venemaal Novgorodi oblastis, Kresttsõ rajooni keskus. Asub Veliki Novgorodist 77 km kagus Holova jõe kaldal. Alevit läbib Moskva ja Peterburi vaheline kiirtee M10.
Kirjalikes allikates on asulat esmamainitud 1393. aastal. Aastatel 1776–1926 oli Kresttsõ maakonnalinn.
Rom Harré

Horace Romano Harré (ta kasutas enamasti oma nimena Rom Harré, 18. detsember 1927 Manawatu, Uus-Meremaa – 18. oktoober 2019) oli Briti teadusfilosoof ja psühholoog.
Ta lõpetas Punjabi Ülikooli Pakistanis, ning õpetas seal ka mõnda aega. Doktoritöö tegi ta John Langshaw Austini juhendamisel Oxfordi Ülikoolis. Hiljem töötas ta Georgetowni Ülikoolis Ameerika Ühendriikides ning Londoni Majanduskoolis.
Ta on näiteks põhjendanud kvalitatiivsete meetodite fundamentaalsemat rolli kvantitatiivsete meetodite suhtes teadusuuringutes.
Ta on mitmel korral esinenud Eestis.
John Langshaw Austin

John Langshaw Austin (26. märts 1911 – 8. veebruar 1960) oli inglise filosoof. Ta rajas kõneaktiteooria.
Krassi saar

Krassi saar (ka Krassgrund) on asustamata väike saar Harju maakonnas Lääne-Harju vallas Soome lahes Krässgrundi klindiplatool, 5 km Suur-Pakri rannikust läänes. Saare pindala on 0,65 ha ja rannajoone pikkus 386 meetrit.
Saare väikseim kaugus mandrist on 6,57 km, teekond Kurkse sadamast 15,5 km.
Saare pinnakatteks on paekiviklibu, püsivat taimkatet pole. Krassi saar on peaasjalikult merelindude pesitsusala ning ka hallhüljeste lesila. Saarel asub Krassi tulepaak.
Anton Jürgenstein

Anton Jürgenstein (1. november 1861 Vana-Vändra vald, Pärnumaa – 21. veebruar 1933 Tartu) oli eesti ajakirjanik, kirjanduskriitik ja poliitik.
Elulugu.
Anton Jürgenstein sündis Vana-Vändra taluperemehe pojana, käis aastatel 1873–1875 Vana-Vändra kihelkonnakoolis ja 1876–1878 Kodavere kihelkonnakool ja peale Cimze seminari lõpetamist 1878–1882 tegutses aastail 1882–1883 abiõpetajana Kärus, 1883–1885 koduõpetajana ja vallakirjutajana Orajõel, 1885–1905 Vändra kihelkonnakooli koolijuhatajana ja õpetajana.
Anton Jürgenstein oli 19. sajandi lõpul ja 20. sajandi esimestel kümnenditel üks mõjukamaid kirjanduskriitikuid ja poliitilisi publitsiste, Postimehe toimetuses (1906–1929) Jaan Tõnissoni lähedane sõber ja mõttekaaslane. Aastail 1898–1905 oli Anton Jürgenstein ajakirja Linda väljaandja ja vastutav toimetaja (algul koos Hindrik Prantsuga). Aastal 1906 sai temast Postimehe ajakirjanik, 1923–1929 vastutav toimetaja. 1929. aastal valiti ta Eesti Ajakirjanikkude Ühingu auliikmeks.
Anton Jürgenstein valiti 1907 Vene Riigiduumasse ning oli hiljem ka I ja II Riigikogu liige.
Anton Jürgenstein on maetud Tartu Vana-Peetri kalmistule. Aastal 1939 avati talle ausammas Vändras.
Malepartii Capablancaga.
Anton Jürgenstein oli kirglik maletaja. Kui tulevane maailmameister (aastatel 1921–27) José Raúl Capablanca pidas detsembris 1913 Tartus malesimultaani, siis kaotas ta partii Anton Jürgensteinile. Mängu kirjeldus ja partii käigud on ära toodud Jürgensteini raamatus "Minu mälestused" II, Tartu 1927 (peatükis "Väikene intermezzo malega", lk 139–142), samuti Valter Heueri raamatus "Male lugu", Tallinn 2008 (lk 506–508). Heino Puhvel on sellest kirjutanud novelli "Anton Jürgensteini suurpäev" (Looming 1998/12, lk 1834–50).
Isiklikku.
Anton Jürgensteini abikaasa oli Alide Hermine Annette Emberg, nad abiellusid aastal 1890; neil sündisid poeg ja kuus tütart, tütre Eva abikaasa oli August Kerem, tütre Margarete abikaasa oli ajakirjanik Voldemar Kures, tütre Marta abikaasa oli advokaat Friedrich Rosenberg, tütre Else Aino abikaasa oli advokaat Albert Vilms.
5. kategooria kaabel

Cat 5 kaabel (inglise keeles "Category 5 cable") on 1991. aastal standardiseeritud keerdpaarjuhe, mis on maailmas laialt levinud ning mida kasutatakse arvutivõrkudes, telefonsides ning videosignaali edastamisel. Kaabel on tavaliselt varjestamata, mis on ka põhjuseks, miks paarid keerdus on. Keerdudel on omadus vähendada müra mõju kaablis levivale signaalile. Cat 5 kaabel on asendumas Cat 5e, Cat 6 kaablitega. Ühendamiseks kasutatakse RJ-45 pistikuid. Nimetatakse ka võrgukaabliks või UTP ("Unshielded Twisted Pair") kaabliks.
Tavaliselt kasutatakse Cat 5 kaablis 0.205 mm2 vaskjuhet ning Cat 6 kaablis veidi jämedamat.
CAT 5 Standard.
Cat 5 kaabel on defineeritud EIA-568-A standardiga. Kaabli sagedus on kuni 100 MHz. Cat 5 kaablis on 4 keerdpaari. Laialt kasutuses 100 Mbit/s võrkudes nagu 100BASE-TX Ethernet. Iga paar omab kindlat keerdude arvu meetri kohta. Keskmiselt on kaablis 6 keerdu 5 sentimeetri kohta. Traadid kaablis on tehtud vasest. Cat 5 kaabli maksimum pikkus võib olla kuni 100 meetrit. Pikemate ühenduste jaoks läheb vaja kommutaatoreid või repiitereid.
CAT 5 kaabli tüübid.
Cat 5 kaablit on 3 tüüpi: otsene, pööratud ja tagurpidi kaabel. Erinevus on vaid traatide järjekord pistikutes. Otsene kaabel on kõige levinum. Seda kasutatakse erinevate seadmete ühendamiseks:
Pööratud kaablit kasutatakse enamasti kahe samat tüüpi seadme ühendamiseks. Seda kaablit saab kasutada:
Tagurpidi kaablit kasutatakse aga terminalide ühendamiseks keerulisemate ruuterite konsooli porti.
Kaablite tüübid on tänapäeval oma rolli kaotamas, kuna uuemad seadmed suudavad eristada traatide järjekorda ning signaalid saata õigesse punkti. Sisuliselt pole vahet, mis kaablit kasutada.
CAT 5e.
Cat 5e ("extended") on 2001. aastal kasutusele tulnud Cat 5 edasiarendus. Maksimum pikkus on sama, mis Cat 5’l, kuid andmeside kiirus on kuni 1000 Mbit/s ning paaride vahelist müra on märgatavalt vähendatud. Kasutuses Gigabit võrkudes. Cat 5e kaablit kutsutakse tänapäeval Cat 5 kaabliks, kuna ta töötab probleemideta vanemates 10/100Mbit Ethernet võrkudes ning eelkäijat Cat 5 kaablit enam ei toodeta.
Christian Wilhelm Luther

Christian Wilhelm Luther noorem (7. veebruar 1857 Tallinn – 22. jaanuar 1914 Heidelberg) oli baltisaksa päritolu Eestimaa tööstur.
Lõpetas Tallinna Kubermangugümnaasiumi. Õppis Moskvas ja Londonis. Juhtis Tallinnas ehitusmaterjali- ja puiduäri. Asutas aastal 1883 Tallinna esimese mehhaniseeritud puidutöötlemise ettevõtte (Lutheri ja Makarovi töökoda). Aastal 1887 viidi see vabrik Pärnu maanteele ning see tegutses edaspidi A. M. Lutheri vabrikuna (nimi isa A. M. Lutheri auks). Christian Wilhelm Luther oli seal ärijuhiks ja vend Karl Luther tehniliseks juhiks. Aastal 1898 moodustati aktsiaühing "A. M. Luther" ja ta jätkas direktorina kuni surmani. Ta oli ka aktsiaühingu "Volta" asutaja ja direktor.
Isiklikku.
Tema isa Aleksander Martin Luther (1810–1876) oli kaupmees ja Tallinna raehärra, onu Johann Christian Luther oli Tallinna Niguliste koguduse abiõpetaja. 
Poolvend Ferdinand Justius Luther oli Emmaste Immanueli koguduse esimene õpetaja, Käina Martini koguduse õpetaja ja Tallinna Niguliste koguduse ülemõpetaja. Vennapoeg Ralf Johannes Ferdinand Luther oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse ja Tartu Ülikooli koguduse (saksa pihtkonna) õpetaja. 
Vend Johannes Heinrich Luther oli Kadrina- ja Narva Johannese koguduse õpetaja, hiljem luterlik vaimulik Karkelnis (praegu Mõssovka Kaliningradi oblastis), vennapoeg Ralf Johannes Ferdinand Luther oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse ja Tartu Ülikooli koguduse (saksa pihtkonna) õpetaja. 
Vend Karl Luther oli tööstur, A. M. Lutheri vabriku osanik ja tehniline juhataja. 
Poeg Martin Christian Luther (1883–1963) oli tööstur, tulundus- ja poliitikategelane.
Hüüf

Hüüf ehk seeneniit on seene tallust moodustav rakk või niitjas rakkude rida.
Hüüfid moodustavad mütseeli.
Kresttsõ rajoon

Kresttsõ rajoon on haldus- ja omavalitsusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Novgorodi oblasti keskosas. 
Rajoonis on 5 esmatasandi omavalitsust: 4 külaasundust ("сельское поселение") ja Kresttsõ linnaasundus.
Elva linnapea

Elva linnapea oli Elva linnavalitsuse juht.
Elvat on ajaloos peale linnapeade juhtinud ka alevivanemad ja täitevkomitee esimehed.
Boris Šestakov

Boris Šestakov (sündinud 7. aprillil 1963 Tallinnas) on eesti karikaturist ja kunstnik.
Joonistab ka karikatuure, mida on avaldatud pilke- ja naljaajakirjas Pilkaja.
Koltur

Koltur on Atlandi ookeani põhjaosas asuvate Fääri saarte hulka kuuluv saar.
Saare kõrgus on kuni 478 m.
Kolturi pindala on 2,5 km². 1989 jäi saar inimtühjaks, kuid 1994. aastal asus sinna elama kaks inimest, kes olid 2010. aasta seisuga saare ainsad elanikud. Saarel elab ka umbes 170 lammast.
Kuulub Tórshavni valda.
Kuninganna Margrethe II külastas saart 1995. ja 2010. aastal.
Alexander Leopold Paulsen

Alexander Leopold Paulsen (20. september/2. oktoober 1804 Tallinn – 14/26. aprill 1877 Ambla) oli Eestimaa vaimulik.
Kaupmees Peter Friedrich Paulseni poeg.
Õppis aastatel 1817–1822 Tallinna kreiskoolis ja gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1824–1827 (lõpetas, grad. stud.). Korporatsioon Estonia liige.
Oli seejärel koduõpetajaks Konoveres. Ordineeriti õpetajaks 13. mail 1834.
Oli aastatel 1834–1877 (kutsuti 11. veebruaril 1834) Ambla Maarja koguduse õpetaja.
Paulsen oli 5. oktoobrist 1841 Õpetatud Eesti Seltsi liige, 9. septembrist 1842 Eestimaa Kirjanduse Ühingu liige. Oli aastast 1843 Ambla abipiibliseltsi juhataja. Oli genealoogiahuviline, kogus baltisaksa suguvõsade andmeid, tema käsikirjad on säilinud Eesti Ajalooarhiivis.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli Tallinna raehärra Christian Wilhelm Lutheri (1774–1841) tütar Karoline.
Fun with Dick and Jane

"Fun with Dick and Jane" on USA-s laste lugemaõpetamiseks kasutatud raamatute seeria "Dick ja Jane" esimese taseme raamat.
Seda pealkirja "Fun with Dick and Jane" kannavad ka kaks filmi:
Monumentaalmaal

Monumentaalmaal on koondnimetus arhitektuuriobjektide juurde kuuluvatele dekoratiivsetele seina- ja laemaalidele. Nimetust kasutatakse ka sama funktsiooni täitvate mosaiikide puhul.
Storumani vald

Storumani vald on 2. järgu haldusüksus Rootsis Västerbotteni läänis. Piirneb läänes Norraga.
Lisaks vallakeskusele Storumanile on suuremad asulad Stensele ja Tärnaby.
Vallast on pärit suusatajad Ingemar Stenmark ja Anja Pärson.
Tartu Herbert Masingu Kool

Tartu Herbert Masingu Kool on üldhariduskool Tartus.
Ajalugu.
Tartu Herbert Masingu Kool asutati 1992. aastal terviseprobleemidega laste õpetamiseks.
Kooli peahoone asus 2005. aasta augustini aadressil Kalevi tänav 13. See villa oli kuulunud 1939. aastal enne Saksamaale emigreerumist Herbert Masingu perekonnale. Alates 1993. aastast olid koolil Herbert Masinguga tihedad kontaktid. Saksamaal asuva Karl Kübeli Fondi kaudu toetas ta kooli materiaalselt kuni oma surmani 1996. aastal. Lugupidamisest ja soovist säilitada tema mälestust kannab kool alates 1997. aasta kevadest Herbert Masingu nime.
Kooli kasvamise tõttu jäi Kalevi tänava villa kitsaks ja alates 2005. aastast tegutseb kool aadressil Vanemuise 33 asuvas õppehoones. 2010. aastal avati Ameerika Ühendriikide Euroopa Väekoondise toetusel valminud juurdeehitis ja noortekeskuse renoveeritud ruumid.
Kalevi 13.
Villa aadressil Kalevi 13 valmis 1913. aastal. Selle lasi endale elamuks ja kontoriks ehitada arst Konrad Pfaff. Omapärane villa kujunes eeskujuks mitmele Tartu 1920. aastatel valminud hoonele. Alates 1939. aastast oli maja perekond Masingute käes. Teise maailmasõja järel loodi sinna esmalt laste tuberkuloosihaigla, seejärel 1946. aastal liigeseprobleemidega laste sanatoorne kool, mis hiljem hakkas kandma nime Tartu Sanatoorne Kool. Kool tegutses seal kuni 1991. aastani. Tänapäeval tegutseb majas Tartu Loomemajanduskeskus.
Tänapäev.
Koolis antakse haridust 1.–12. klassini. Kooli õppekava koostamisel on aluseks "Põhikooli- ja gümnaasiumi riiklik õppekava".
Õpilase tervisliku seisundi paranemisel on tal võimalus jätkata õpinguid elukohajärgses koolis.
Koolis töötava multidistsiplinaarse meeskonna missioon on õpilase integreerimine ühiskonda ning kooli muutmine ja kohandamine lapsekeskseks. Koolikeskkonna muutmine lapsesõbralikuks on mitmetahuline protsess, mis nõuab õpilaste, nende vanemate ja koolipersonali tihedat koostööd, tihti ka kompromisse.
Klassid on väikesed, mis aitab luua turvalise ja sõbraliku õpikeskkonna. Meeskonna – õpetajad, sotsiaalpedagoog, pediaater, psühhiaater, psühholoog, füsioterapeut, logopeed – ülesandeks on õpilase arengu jälgimine ja vanemate nõustamine.
Koolil on välja kujunenud traditsioonid: spordipäevad sügisel, talvel ja kevadel, lahtiste uste nädal lastevanematele, jõuluball, emakeelepäeva tähistamine, matemaatika, informaatika, loodusainete ja võõrkeelte päevad ning kunstinädal.
Kool pakub:
Direktorid.
1992–2005 Krista Eller 
2005–2019 Tiina Kallavus 
2019–2023 Siim Värv 
2024–2025 Huko Laanoja 
2025–... Tanel Meiel
Vilhelmina vald

Vilhelmina vald on 2. järgu haldusüksus Rootsis Västerbotteni läänis. Piirneb läänes Norraga.
Valla keskus on Vilhelmina alev.
Malgoviki külas mõõdeti 13. detsembril 1941 Rootsi mitteametlik madalaim õhutemperatuur –53 °C.
Sven Soiver

Sven Soiver (sündinud 15. märtsil 1977 Tallinnas) on Eesti ajakirjanik.
Soiver õppis Tallinna 8. Keskkoolis kuni 9. klassini ja Tallinna 62. Keskkoolis (praegune Lasnamäe Üldgümnaasium) ajakirjanduse eriklassis. Ta on lõpetanud Tallinna Pedagoogikaülikooli bakalaureusekraadiga haldusjuhtimise erialal ja Tallinna Ülikooli magistrikraadiga riigiteaduste (lõputöö "Seadusloome kvaliteedinõuded ja nende järgmine Eestis") ja kommunikatsiooni erialal (lõputöö "Lõuna- ja põhjaeestlaste kultuurierinevused").
Sven Soiver töötas aastatel 1998–1999 TV1 reporter-saatejuhina, 1997–1998 raadiojaama Mega FM uudistetoimetajana ning 1996. aastal Nõmme Raadio saatejuhina.
Aastatel 1999–2004 oli ta Riigikontrolli pressiesindaja.
Ta töötab alates 2004. aastast TV3-s, 2009. aasta sügisest on TV3 uudistetoimetuse peatoimetaja. 
TV3-s on Sven Soiver toimetanud ka üksikuid dokumentaalsaateid ja "Eestimaa uhkuse" projekti lugusid (2009. aastal oli ka saatejuht).
Sven Soiver on õpetanud Tallinna Ülikooli Riigiteaduste Instituudis kursuseid "Suhtekorraldus ja kommunikatsioon" ning "Riigi andmehaldus".
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Keskerakonna nimekirjas Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 4 (Harju- (v.a Tallinn) ja Raplamaa) 262 häält ning ei osutunud valituks.
Isiklikku.
Ta on abielus Jekaterina Soiveriga ja tal on neli last.
Konfabulatsioon

Konfabulatsioon on psühhiaatrias tegelike sündmustega võrreldes fabritseeritud, moonutatud või valesti tõlgendatud mälupiltide tekkimine haigel inimesel. Mäluhäire tõttu võib haige täita mälulüngad väljamõeldud üksikasjade ja sündmustega. Haigel ei ole seejuures kavatsust valetada, ta ei ole ise teadlik oma mälupettest ning on tavaliselt oma mälestustes kindel hoolimata vasturääkivatest tõenditest. Esineb mh sageli dementsetel patsientidel.
Päivi Räsänen

Päivi Maria Räsänen (neiupõlvenimega Kuvaja, sündinud 19. detsembril 1959 Sonkajärvi vallas) on Soome poliitik. Ta oli 2004–2015 Soome Kristlike Demokraatide partei esimees. 
Ta oli 24. juunist 2014 29. maini 2015 Alexander Stubbi valitsuse siseminister. Enne seda oli ta alates 22. juunist 2011 siseminister Jyrki Kataineni valitsuses. 
Alates 1993. aastast on ta Riihimäki linnavalitsuse liige. Hariduselt on ta arst. 
2021. aastal algatati tema vastu kohtuprotsess, milles teda süüdistatakse vähemusrühma vastu viha õhutamises . 
2004. aastal avaldas Räsanen bukleti, milles väitis, et homoseksuaalsus on teaduslikult kinnitatud psühhoseksuaalne arenguhäire ja pikaajalised geisuhted on kahjulikud. Prokuröri hinnangul on tegu homoseksuaale alandava materjaliga.
Teine süüdistus puudutab Räsäneni postitusi Twitteris, Instagramis ja Facebookis, milles ta nimetas homoseksuaalsust häbiks ja patuks seoses kiriku partnerlusega Pride-üritusel 2019. aastal. Nendes postitustes tsiteeris ta Uut Testamenti. 
Kolmas süüdistus puudutab raadiojaama Yle Puhe 2019. aasta saadet «Mida mõtleb Jeesus homodest?», kus prokuröri väitel alandas Räsänen seksuaalvähemusi. Programmis ütles poliitik muuhulgas: «Jumal ei loonud alguses inimest homoseksuaaliks.»
Isiklikku.
Ta on abielus 1985. aastast. Tema abikaasa Niilo Räsänen on teoloogiadoktor. Neil on viis last: Sakari (1988), Saara (1990), Mirjami (1992), Esteri (1994) ja Juulia (1996). Tema tütar Saara on ka Riihimäki linnavalitsuse liige.
Ta on muu hulgas abordi, eutanaasia ja samasooliste suhete registreerimise vastu.
Josef Fares

Josef Fares (sündinud 19. septembril 1977 Beirutis Liibanonis) on Rootsi filmirežissöör.
Gerhard Schrove

Gerhard Schrove (ka "Schrowe"; surnud novembris 1513) oli Tartu piiskop aastatel 1505–1513.
Gerhard Schrove oli tõenäoliselt Tartu raehärra Gert Schrove (teda on mainitud aastatel 1445–1447) poeg, ka tema vend Thomas oli raehärra.
Schrowe lõpetas 1467. aastal bakalaureusekraadiga Erfurdi ülikooli ning oli hiljem Tartu toomhärra. 1505. aasta juulis on teda esmamainitud Tartu elektina (valitud piiskopina), kuid pole teada, millal ta täpselt valiti. 1506. aasta alguses, kui Schrove Rooma reisis, on teda nimetatud juba täieõiguslikuks piiskopiks. Oma piiskopiks kinnitamise tasu ("servitium communis") maksis ta Fuggerite pankuritesuguvõsa vahendusel. 
1509. aastal ringles Preisimaal kuulujutt, et Gerhard Schrove on surnud ja tema asemel on toomdekaan Michael Bauerfeind Tartu piiskopiks valitud, kuid pole selge, mistõttu sellised kuuldused levisid. Schrove suri 1513. aasta novembri esimestel päevadel, ordumeister Wolter von Plettenbergile teatati sellest 9. novembril.
Monika Hunnius

Monika Adele Elisabeth Hunnius (14. juuli (vkj 2. juuli) 1858 Riia – 30. detsember 1934 Riia) oli baltisaksa laulja, laulupedagoog ja kirjanik.
Monika Hunnius sündis Riias, kuid tema varane lapsepõlv möödus Narvas, kus tema isa Konstantin Hunnius oli Narva Johannese koguduse õpetaja. Pärast isa surma aastal 1868 kolis ema (Jenny Hunnius, neiuna Müller) koos lastega Riiga. Monika käis Riias koolis, õppis klaverimängu ja laulmist. Aastal 1882 läks ta laulmist õppima (Maini-äärsesse) Frankfurti professor Julius Stockhauseni juurde.
Kui õpingud olid läbi saanud, andis ta kontserte Karlsruhes ja Bruchsalis. Baltikumi naasnud, oli ta esimene kontsert Saaremaal Kuressaares. Kui ta nimi lauljana laiemalt tuttavaks sai, hakkasid ta ümber kogunema õpilased ning ta alustas tööd laulupedagoogina. Koos baltisaksa tenori Raimund von zur Mühleniga korraldas ta õpilastele suvise laulukursuse ka Viljandis.
Kuigi kooliajal sai ta riialaseks, veetis ta suved Paides kreisiarst Carl Hermann Hesse juures. Carl Hermann Hesse teine naine Lina Hesse, neiuna Müller, oli Monika ema õde. Teiselt poolt oli tema isa Konstantin Hunniuse esimene naine Henriette Dorothea Carl Hermann Hesse õde. Suvedest Carl Hermann Hesse juures kirjutas ta ka raamatu "Minu onu Hermann", mis ilmus aastal 1921, eestikeelne tõlge ilmus aastal 2000.
Isiklikku.
Tema isa Konstantin Hunnius oli Narva Johannese koguduse õpetaja, onu Karl Abraham Hunnius oli arst, Haapsalu mudaravila rajaja. Tema vend Carl Hunnius oli teoloog, luuletaja ja harrastusmuusik. Tema tädipoeg Benjamin Hermann Karl Hesse oli Rõngu ja Tallinna Rüütli ja Toomkoguduse õpetaja, kelle poolvend Johannes Hesse oli neli aastat misjonärina Indias (Johannese poeg Hermann Hesse oli kirjanik, Nobeli kirjandusauhinna laureaat (aastal 1946)).
Münchhausen

Münchhausen on aadlisuguvõsa, mille tuntumad liikmed on:
Münchhausen on ka mitme asula nimi:
Sodiaak (täpsustus)

Sodiaak ehk zodiaak on tähtkujude vöönd.
Tullio Ilomets

Tullio Ilomets (kuni 1935 Jürgenson; 13. juuli 1921 Paide – 22. august 2018) oli eesti keemik, teadusajaloolane ja muinsuskaitsja.
Ta oli üks Tartu Ülikooli muuseumi idee algatajaid ning Tartu Akadeemilise Muinsuskaitse Seltsi asutaja.
Hariduskäik.
1941. aastal Paide Keskkooli lõpetanud Ilomets asus Tartu Riiklikku Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas õppima keemiat 1948. aastal. 1952 lõpetas ta ülikooli ning 1965 kaitses ta keemiakandidaadi kraadi. 
Töökäik.
1952. aastast töötas Tullio Ilomets Tartu Ülikooli orgaanilise keemia kateedris assistendina, 1960. aastast vanemõpetaja ja 1965. aastast dotsendina. NLKP liige alates 1961. Tullio Ilometsa põhivaldkond oli orgaaniline keemia, tema lemmikteema oli orgaaniliste ühendite süntees. Tema endine üliõpilane ja kolleeg, orgaanilise keemia teadur Gerda-Johanna Raidaru nimetab Ilometsa Eesti looduslike ühendite keemia rajajaks. Ta on muu hulgas uurinud maomürke ja ravimuda ning koolitanud keemik-restauraatoreid.
Loengutele eelistas Ilomets alati laboritööd. Üks tema tuntumaid ütlusi oli: "Keemik sünnib laboris." Ta pidas keemikule oluliseks kriitikameelt: "Pidevalt on vaja kahelda ja uurida."
Tullio Ilomets oli üks Tartu Ülikooli kauaaegsemaid töötajaid, olles töötanud seal 65 aastat. Siis oli ta Tartu Ülikooli muuseumi konsultant.
Tullio Ilomets oli ülikooli ajalehe aktiivne kaastööline, kirjutades nii keemiaga seotud tähtpäevadest kui ka ülikooli valupunktidest.
Tartu Ülikooli muuseum.
Tullio Ilomets oli üks Tartu Ülikooli muuseumi idee algatajaid. Ta kogus pikka aega ajaloolist teadusaparatuuri, mis praeguseks on antud üle muuseumile. Ta tegeles ülikooli ajaloo ja teadlaste, sh Karl Ernst von Baeri uurimisega. Ilomets on olnud Akadeemilise Muinsuskaitse Seltsi esimees.
Mälestuse jäädvustamine.
Tartu Ülikooli muuseum autasustab alates 2010. aastast igal aastal ühte oma parimat töötajat Aasta Tullio auhinnaga.
Tullio Ilometsa 95. sünnipäeva auks asutas Eesti Muinsuskaitse Selts 2016. aastal Tullio Ilometsa muinsuskaitseauhinna. Esimese muinsuskaitseauhinna pälvis 2017. aastal muinastehnoloog, keemik, ajaloolane, arheoloog ja restauraator Jüri Peets. Auhinna valmistas skulptor Mati Karmin.
Isiklikku.
Tullio Ilomets elas Tartus. Ta oli tuntud ka oma fenomenaalse mälu poolest.
Tema vennapoeg on ökoloog Mati Ilomets.
Üheskoos on olla hea

"Üheskoos on olla hea" on Ott Leplandi neljas singel albumilt "Ott Lepland". Lugu ilmus raadiotesse juunis 2010. Laulu viisi ja sõnad on kirjutanud Tanel Padar.
Kohtume jälle

"Kohtume jälle" on Ott Leplandi esimene singel tema teiselt stuudioalbumilt "Laulan ma sind". Lugu ilmus raadiotesse ja on digitaalsena allalaaditav alates oktoobrist 2010. Laulu viisi ja sõnad on kirjutanud Kaspar Kalluste, Tarvi Kull ja Taavi Paomets.
Dietrich Martin Luther

Dietrich Martin Luther (19. juuli 1772 Tallinn – 24. november 1861 Tallinn) oli Tallinna suurgildi oldermann ja ajakirjandustegelane.
Oli notar, kaupmees, Tallinna suurgildi oldermann, Revalische Wöchentliche Nachrichteni väljaandja aastatel 1807–1852. Elu lõpus ajalehe Revalsche Zeitung toimetaja.
1813. aastal asutas firma D. M. Luther ja Со pliiatsivabriku Tallinnas, mis valmistas nädalas kuni 200 tosinat mitut sorti pliiatseid.
Isiklikku.
Tema isa oli Georg Christian Luther (1717–1800) oli baltisaksa "Lutherite dünastia" esiisa. 
Tema äi Ernst August Wilhelm Hörschelmann (1743–1795) oli Tallinna gümnaasiumi professor (ja aastatel 1772–1795 Revalische Wöchentliche Nachrichteni toimetaja). Tema abikaasa oli Marianne Johanna Luther (1789–1847), neiuna Hörschelmann. 
Abikaasa vennad: Ferdinand Ludwig Hörschelmann oli Tallinna gümnaasiumi professor ja hiljem Järva-Madise koguduse õpetaja, Friedrich August Hörschelmann oli Viru-Jaakobi koguduse õpetaja, Constantin Immanuel Hörschelmann oli Haapsalu Püha Johannese koguduse õpetaja, Paul Eduard Hörschelmann oli Pühalepa Laurentsiuse koguduse õpetaja ja Tallinna Toomkoguduse ülemõpetaja. 
Dietrich Martinil ja Marianne Johannal oli 6 poega ja 5 tütart:
Peter Franzén

Peter Vilhelm Franzén (sündinud 14. augustil 1971 Keminmaa vallas) on soome näitleja.
Tema esimene raamat "Tumman veden päällä" (eesti keeles "Tumeda vee peal") ilmus 2010. aastal.
Isiklikku.
Peter Franzén on abielus Irina Björklundiga. Neil on poeg Diego Aaron Vilhelm Franzén (sündinud 13. septembril 2007). Peter Franzén ja tema perekond elasid Ameerika Ühendriikides Los Angeleses, kuid aastal 2013 koliti kogu perega Prantsusmaale.
Robert Thomas Dietrich Luther

Robert Thomas Dietrich Luther ((vkj. 21. detsember 1867) 2. jaanuar 1868 Moskva – 17. aprill 1945 Dresden) oli baltisaksa päritolu keemiaprofessor.
Algõpetuse sai koduõppe teel. Õppis seejärel Tveris gümnaasiumis ja aastatel 1881–1885 Moskvas gümnaasiumis. Õppis aastatel 1885–1889 keemiat Tartu Ülikoolis.
Pikker (laev 1995)

PVL-103 Pikker on mereväe patrull-laev. See on esimene pärast iseseisvuse taastamist Eestis ehitatud riigilaev, mis kuulus kuni 2023. aastani Politsei- ja Piirivalveameti laevastikku.
Ajalugu.
1994. aasta 20. mail toimus Tallinna Meretehases Pikri kiilupanek, tseremoonial keevitas õnnemündi kiilu sisse Piirivalveameti peadirektor Tarmo Kõuts. Laeva ehitusmaksumus oli 14,9 miljoni krooni, mis oli tolle aja kohta suur kulutus.
22. detsembril 1995 lasti Pikker Meretehases pidulikult vette. Laeva ristiema oli Eesti presidendi abikaasa Helle Meri. Veeskamisel osalesid ka president ise ja peaminister. Esimese korraga ei tahtnud ristimisel kasutatud šampanjapudel laeva vastu puruneda, kuid laeva pootsmani Peeter Valguta abiga see siiski õnnestus.
2006. aastal läbis laev kapitaalremondi, mille käigus vahetati välja ka endised vene 12ЧНС18/20 tüüpi peamasinad saksa MTU 10V2000M72 vastu.
Teenistuse käigus on Pikker külastanud muuhulgas Riiat, Liepajat ja Peterburi.
2014. aasta märtsis tabas laeva skandaal, kui ühe sõiduvahetuse meeskonnaliikmed peeti Tallinnas kinni, süüdistatuna seadusevastases võrkudega kalapüügis teenistusülesannete täitmise ajal.
23. juunil 2018 võttis Pikker osa mereparaadist Tallinna lahel.
3. jaanuaril 2023 viidi laev seoses Politsei- ja Piirivalveameti laevastiku likvideerimisega üle mereväkke, patrull-laevade divisjoni koosseisu.
Eduard von Baranoff

Krahv Johann Eduard von Baranoff (vene Эдуард Трофимович Баранов; 18. detsember 1811 Peterburi – vkj 22. juuli / 3. august 1884 Baden-Baden) oli Venemaa keisririigi sõjaväelane ja riigitegelane. 
Ta oli kindraladjutant (1855), jalaväekindral (1869), Liivi-, Eesti- ja Kuramaa kindralkuberner ja Riia sõjaväeringkonna vägede komandör 18. aprillist 9. oktoobrini 1866, ning Vilniuse, Kaunase, Hrodna ja Minski ehk Loodekrai kindralkuberner 9. oktoobrist 1866 kuni 2. märtsini 1868. Seejärel alates 1868 Riiginõukogu liige ja 1881 Riiginõukogu Riikliku Majandusosakonna esimees. Eduard von Baranoffil oli tähtis osa Venemaa raudtee arengus.
Perekond.
Eduardi vanemad olid Tallinnas sündinud Aruküla, Röa, Väätsa, Pikavere ja Prääma mõisa pärija (1808), tõeline riiginõunik Trofim von Baranoff (1779–1828) ja riigidaam Juliane Sophie von Adlerberg (1789–1864). Tema ema sai 1. juulil 1846 endale ja oma järglastele Venemaa Keisririigi krahviseisuse, oli 1856 aastast Püha Katariina ordudaam, ning keiserliku õukonna ministri ja jalaväekindrali Vladimir Adlerbergi (1793–1884) õde. 
Eduardi vennad Nikolai (1808–1883; Николай Трофимович), Alexander (1813–1888; Александр Трофимович) ja Tveri kuberner Paul (1814–1864; Павел Трофимович) olid samuti kõrgemad ohvitserid, ning õdedest Maria (sünd.1807) õukonnadaam ja Luise (1810–1887; Луиза Трофимовна Баранова) riigidaam (1876) ja abielus krahv Alexander von Benckendorffi adjutandiks olnud salanõuniku vürst Mihhail Golitsõniga (1800–1873).
Turu ja Ahvenamaa positsioon

Turu ja Ahvenamaa positsioon (vene "Або-Оландская шхерная позиция") oli Peeter Suure Merekindluse loodepoolseim kaitsepositsioon, asudes Ahvenamaa ja Turu saarestiku skäärides. Kindlustuse vöönd pidi riivistama Põhjalahe, julgestama Eel- ja Peapositsiooni kaguserva. Staap asus Turus.
Ehitustööd positsioonil algasid 1916. aastal, kuid esimene maailmasõda aeglustas tööde lõpetamist.
Raudteed.
Kitsarööpmelisi raudteid ehitati Örö, Utö ja Ahvenanmandri saarele. Viimasel kasutati Saksa 0-2-0-tüüpi tankvedureid, mis olid ehitatud A. Borsigi tehases aastatel 1905–1910. Vagunitest oli 5–8 tonnise kandejõuga platvormid.
Positsiooni rannakaitsepatareid.
Tabeli andmed on seisuga 1. september 1917, võimalikud muutused positsioonil on ajast 1. oktoober 1914, 1. november 1915 ja 1. oktoober 1916. Patareide numbrid vastavalt tolleaegsele numeratsioonile.
Henrik Otto von Albedyl

Vabahärra Henrik Otto von Albedyl (saksa Heinrich Otto von Albedyl; 1666 Liivimaa – 1738 Hamburg) oli Rootsi sõjaväelane.
Põhjasõja ajal sai temast saksa tragunirügemendi ülem.
20. augustil 1709 määrati ta Riia asekuberneriks ja oli Liivimaa kindralkuberneri kohusetäitja septembrist kuni 23. oktoobrini 1709.
1712 ülendati ratsaväe kindralmajoriks, 1714 määrati jalaväe kindralmajorina Jönköpingi rügemendi ülemaks. 1716 langes peale Stralsundi kindluse langemist taanlaste kätte vangi. Peale vabanemist sai temast peagi jalaväe kindralleitnant. 26. augustil 1719 määrati ta Riia kuberneriks, kuigi linn oli juba venelaste käes.
2. märtsil 1720 anti talle Rootsi vabahärratiitel ja immatrikuleeriti samal aastal Rootsi rüütelkonda vabahärra suguvõsana Albedyl nr. 182.
1724 lahkus ta Rootsi teenistusest ja määrati 1725 Hamburgi ülemkomandandiks.
Perekond.
Tema vanemad olid Ageri mõisniku Georg von Albedyli (surn.1629) poeg, Stalbe ("Stolben") ja Aggeri ("Aggers") mõisnik Otto Albedyl ja Anna Dorotea [Gertruda?] von Rosen. Teistel andmetel Georg Georgsson Johan von Albedyl ja Margaretha Hinriksdotter Patkull.
Ta abiellus Elisabet Anna von Schwicheldtiga (Swickeld), kes oli Goslari, Peine ja "Flacksstocken"i härra ja Hildesheimi stifti pärusmarssal ("Erbmarschalck") Cordt Dietrich von Schwicheldti (Cordt Diedric Caspersson von Swickeld) ja Anna Dorothea von Krami tütar. Abielust sündisid:
Kylfingid

Kylfingid oli tõenäoliselt läänemeresoome päritolu rahvas, kes oli aktiivne viikingiaegses Põhja-Euroopas. Mitmed õpetlased, sealhulgas Edgar V. Saks, Carl Christian Rafn, B. Briem ja Sigurður Nordal toetavad seisukohta, mille kohaselt kylfingid tähendab vadjalasi.
Kylfingite tegevuse kirjeldusest Norra kuninga Harald Kaunisjuukse ajal (860-933), nagu sellest jutustab Egill Skallagrimssoni saaga, nähtub, et praeguses Põhja-Soomes põrkasid kokku Skandinaavia kuningate ja Põhja-Venemaad valitsevate kylfingite huvid laplaste ekspluateerimise küsimustes.
Kylfingitest räägivad ka Kreeka teated, mis osutavad samuti Põhja-Venemaale. Vene allikad nimetavad ilmselt samu kylfingeid "kolobjaagid"eks.
Ungarlaste suurvürst Taksony olevat Gesta Hungarorumi järgi palganud ungari läänepiiri valvama "Kölpény´id (kölpények)," kes tulnud Venemaalt. Nad võtsid osa paljudest ungari sõjakäikudest ja sõdisid ka Svjatoslav I-ga Bulgaaria vastu. "Kölpény"eid on samuti kylfingide alla loetud (ehkki üksmeel puudub).
Neeme Väli

Neeme Väli (sündinud 1. juunil 1965 Paides) on Eesti sõjaväelane (kindralmajor).
Tegevus poliitikas.
Neeme Väli oli 2022. aastast Eesti Keskerakonna liige. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 5 (Hiiu-, Lääne- ja Saaremaa) 159 häält ning ei osutunud valituks. 2023. aastal astus ta Keskerakonnast välja, pidades sobimatuks Mihhail Kõlvarti valimist Keskerakonna esimeheks, ja liitus Isamaa Erakonnaga.
Haridus.
Väli läbis 1993. aastal ohvitseride täiendus- ja väljaõppekursuse Eestis ning juhtimiskursuse Rootsi sõjaväeakadeemias. 1994. aastal läbis ta kergejalaväe kompaniiülema kursuse Hammelburgi jalaväekoolis Saksamaal. Aastatel 1998–1999 õppis ta Bundeswehri staabi- ja juhtimisakadeemias Saksamaal. 2006. aastal lõpetas Väli Tartu Ülikooli õigusinstituudi.
Isiklikku.
Neeme Väli on Järvamaalt pärit kümnelapselise pere vanim laps. Tal endal on kuus last.
Jazgulami keel

Jazgulami keel ehk jazgulaami keel on pamiiri keelte põhjarühma ehk šugni-jazgulami alarühma keel, mida 1994. a kõneles umbes 4000 inimest Tadžikistanis (1990. a umbes 3000). Arv on umbmäärane, sest rahvaloendustel pole neid eraldi märgitud. Keele tarvitajad on usutunnistuselt ismailiidid.
Leviala.
Jazgulami keelt räägiti Tadžikistanis Jazgulami jõe ümbruses Mägi-Badahšanis. 1954 küüditati peaaegu kogu elanikkond Vahši oru puuvillakasvandustesse. Hiljem on mõned küüditatuist tulnud tagasi koju.
Murded.
Pisierinevused on ülem- ja alamjooksu murde vahel.
Keeleoskus.
Emakeelt kõneleb 70%, laste seas 60%. Kirjakeelt pole. Emakeelest peavad lugu, kuid kirjakeeleks on tadžiki keel. (Jazgulami, šugni ja vahhi keele andmed on kahtlaselt sarnased ega pruugi olla tõesed.)
Keelt kasutatakse suulises asjaajamises, Vahši orus ainult kodus. Kirjakeeleks on tadžiki keel, kuigi hiljuti on jazgulami keele tarbeks lisamärkidega täiendatud ka kirillitsat ja selles on hakatud avaldama muuhulgas ajalehti.
Kirjandus.
lk 149 "Jazgulamid"
Jidga keel

Jidga keel on pamiiri keelte hulka kuuluv keel, mida 2000. aastal kõneles 6145 inimest Pakistanis. Keeletarvitajad on usutunnistuselt ismailiidid.
ISO 639-3 keelekood on ydg.
Nimetused.
Inglise keeles: Yidgha, aga ka Yudgha, Yudga, Yidga, Lutkuhwar
Murded.
Olulisi murretevahelisi erinevusi pole. 56–80% sõnavara ühtib Afganistanis kõneldava mundži keele sõnavaraga.
Mundži keel

Mundži keel on pamiiri keelte hulka kuuluv keel, mida 2000. aastal kõneles umbes 3768 inimest Afganistanis.
Leviala.
Kirde-Afganistanis: Badaghxáni provintsi Kuran wa Munjani ringkonnas Mamalgha ja Munjani mägiorus, alal, mida Afganistani sõja ajal läbis sõjatee Doráh kuru kaudu Chitrali, kust vastupanuliikumisele toimetati võitlejaid ja relvi.
Murded.
Mamalgha-, põhja-, lõuna- ja keskmurde ühissõnavara on ligi 68%. 
 56% kuni 80% sõnavara ühtib Pakistanis kõneldava jidga keelega.
Keeleoskus.
Emakeelne kirjaoskus on alla 1%. On tarvitanud araabia kirja. Välismaaimaga suheldakse dari ehk ida-pärsia keeles, milles kirjutada oskab 15% kuni 25%. Naised on täiesti ükskeelsed.
Arvud.
Järgarvud ühest kümneni:
Šugni keel

Šugni keel on pamiiri keelte hulka kuuluv keel, mida kõneles 1975. aastal umbes 40 000 inimest Tadžikistanis ja 1994. aastal 20 000 inimest Afganistanis. Šugni ehk kušaani rahvast rušanide, bartangide, orošoride jt allrühmadega kokku võib olla kogu maailmas kuni 73 000 hinge, kuid teistel andmetel oli neid ainuüksi Tadžikistanis 1999. aastal 90 000.
Murded.
nendele lisaks ka iseseisvateks keelteks peetud
Hiinas kõneldavad Sarikoli murded pole neile arusaadavad.
Tähestik.
Aastal 1931 loodi tähestik ladina tähestiku alusel, kuid 20. sajandi algusest on teada ka araabia kirjas tekste. Mõne aastaga sai tähestik järgmise kuju:
Enne 1938. aastat avaldati õpikuid, ajalehti ja muud. Seejärel kuni 1980. aastate lõpuni kirjakeelt ei tarvitatud. Nüüd on kohandatud kirillitsas avaldatud üht teist muuhulgas ajalehtedes Badahšon (Бадахшон), Marifat (Маърифат), Farhangi Badahšon (Фарҳанги Бадахшон).
Šugni keele õpikus tarvitatud tähestik:
Võrdluseks: