Paulus II

Paulus II (Pietro Barbo, 23. veebruar 1417 – 26. juuli 1471) oli paavst 1464–1471. Ta oli 211. paavst.
Pietro Barbo sündis jõuka kaupmehe Niccolò ( või Nicola) Barbo ja Polissena (või Polixena) Condulmeri pojana. Tema ema oli Eugenius IV õde.
Barbo kavatses nooruses omandada isa ametit, kuid Eugenius IV paavstiks saamisel siirdus ta tema teenistusse Rooma. Barbo sai hariduse paavstipalees, kus tema õpetajaks oli Georgios Trapezuntios.
Barbo osales 1455 Orsini ja Colonna suguvõsade vahelise vaherahu sõlmimisel. Jaanuaris 1458 vahendas ta Calixtus III ja Napoli kuninga vaherahuläbirääkimisi. Ta aitas Calixtus III surma järel augustis 1458 Pedro Borjal põgeneda Roomast. 22. jaanuaril 1459 siirdus ta koos Pius II-ga Mantovasse ja suvel 1464 Anconasse.
Kardinal Barbo osales 4 konklaavil 1447–1464.
1464. aasta konklaav.
Paulus II valiti paavstiks 30. augustil 1464 Vatikani paavstipalees ja krooniti 16. septembril kardinal Rodrigo de Borja y Borja poolt. Väide, nagu ta oleks soovinud omada paavstluse ajaloos ainulaadse nähtusena paralleelnimetust Formosus II ja mõningatel andmetel ka Marcus II, tugineb eelkõige kardinal Giacomo Ammannati-Piccolomini mälestustele.
27.–30. augustil 1464 toimunud konklaavil osales 19 kardinali. Paulus II osutus valituks 2 voorus. 1 voorus sai ta 11 häält, kuid ülejäänud hääled said kardinalid Ludovico Trevisano ja Guillaume d'Estouteville. 2 voorus sai Barbo 14 häält ja osutus valituks.
Kuigi iga kardinal oli konklaavil kohustatud tunnustama 18-punktilist kava, mille järgi tuli valituksosutumisel kokku kutsuma 3 aasta jooksul oikumeenilise kirikukogu, teatas Paulus II pärast konklaavi, et tunnistab neid punkte vaid põhimõtetena.
1464. aasta konklaavil osalenud kardinalid
Sõda Türgiga.
Paulus II jätkas oma eelkäijate välispoliitikat üleskutsetes sõjaks türklaste vastu, mille rahastamiseks kasutas ta Kirikuriigis avastatud maarjajää ekspordilt saadud tulusid. Ta rahastas sõjaks türklaste vastu mitmeid Euroopa valitsejaid, nagu Skanderbegi ja 1470 kuulutas välja ristisõja. Otsides liitlasi türklaste vastu, sõlmis ta lepingu Pärsia valitseja Uzun Hassaniga.
Suhted Prantsusmaaga.
Prantsusmaa kuningaga suheldes kasutas Paulus II austavat tiitlit: "Rex Christianissimus" (kõige kristlikum kuningas), mille Leo X hiljem kinnitas kuningale ametlikuks tiitliks.
Suhted Saksamaaga.
Aastal 1468 külastas Roomat Saksa-Rooma keiser Friedrich III, kes soovis oikumeenilise kirikukogu korraldamist Konstanzis. Paavst saatis kardinal Piccolomini legaadina Saksamaale.
Suhted Tšehhiga.
Paulus II ekskommunitseeris 23. detsembril 1466 Tšehhi kuninga Jiří Poděbradi ja kutsus kristlasi tema vastu ristisõtta.
Suhted Venemaaga.
Paulus II kavatses pidada oikumeenilisi taasliitumisläbirääkimisi 1054 tekkinud skisma lõpetamiseks, saates saadikuid Moskva suurvürsti Ivan III juurde ja kavandas Bütsantsi viimase keisri Konstantinos XI venna Thomas Palaiologose tütre Sofia Palaiologa abielu temaga, kuid suri enne läbirääkimiste alustamist.
Suhted Itaalia riikidega.
Aastal 1469 puhkes Põhja-Itaalias Francesco I Sforza surma järel sõda ja Paulus II eestvedamisel sõlmiti 22. detsembril 1470 Itaalia riikide liit. Ta andis 12. aprillil 1471 Borso d'Estele Ferrara hertsogi tiitli.
Paulus II ja Eesti.
Paulus II sätestas 20. juunil 1465, et Riia peapiiskopkonna piiskopid peavad Riia peapiiskopile andma vande, ja lisas täpse vandevormeli.
Ta volitas 12. detsembril 1467 Tallinna piiskoppi Ewehard Callet ja Padise kloostri abti otsustama Tartu piiskopi kohtuasjas Heinrich Koskuli ja Theoderich von Ropa vastu.
Ta volitas 18. mail 1468 Breslau piiskoppi kaotama Preisimaal interdikti.
Paulus II andis 17. veebruaril 1470 Saare-Lääne piiskopkonna praostile Brochard Trupenichtile hiljuti surnud Godescalch Oppembergile kuulunud benefiitsi.
Ta määras 16. märtsil 1471 Tartu praosti Jakob von Viscei Preisimaal ja Liivimaal generaalkollektoriks.
1471 apelleeris Nicolaus Uexkülli lese Anna prokuraator Bartholomäus von Tiesenhausen paavstile Wollusti mõisa pärast käiva protsessi asjus.
Piiskoppide määramised.
Paulus II kinnitas 5. detsembril 1468 Tartu piiskopiks Andreas Peperi ja määras 17. juunil 1471 Saare-Lääne piiskopiks Peter Wetbergi.
Sisepoliitika.
Paulus II likvideeris 1465 Kirikuriigis Anguillara krahvide võimu ja 1469 taastas Rooma linna vabariikliku administratiivkorra. 1468 avastati vandenõu paavsti vastu.
Suhted kiriku institutsioonidega.
Paulus II saatis 1466 laiali paavstliku abreviaatorite kolleegiumi, mis taastati uuesti Sixtus IV ajal.
Ta määras Chambery kiriku kapiitli paavsti jurisdiktsiooni alla.
1468 tunnustas ta keiser Friedrich III poolt asutatud Püha Georgi rüütliordut.
Ta kinnitas 15. oktoobril 1466 Saksa ordu privileegid .
Liturgilised otsused.
Paulus II moodustas 1467 komisjoni, mis pidi uurima neitsi Maarja pildi imelist ilmumist Genazzanos.
Paavsti 19. aprilli 1470 otsuse järgi tuli juubeliaastat pidada senise 33-aastase intervalli asemel iga 25 aasta tagant.
Teoloogilised vaidlused.
Paulus II likvideeris Kirikuriigis fratitselli liikumise.
Portugali Fernando õndsakskuulutamine.
Paulus II kuulutas 1470 õndsaks Portugali Fernando.
Kristlik eetika ja moraal.
Paulus II organiseeris Roomas vaeste abistamist.
Onupojapoliitika.
Paulus II sugulased Marco Barbo, Giovanni Battista Zeno ja Giovanni Michiel said kardinalideks.
Kardinalide pühitsemised.
Paulus II pühitses oma valitsemisajal 2 konsistooriumil 10 kardinali, nende hulgas hilisema paavsti Sixtus IV. Lisaks itaallastele said kardinalideks 1 prantslane, 1 inglane ja 1 ungarlane. Ta kohustas kardinale kandma punast birettat.
Paulus II kultuuriloos.
Paulus II-le meeldisid vaatemängud, spordivõistlused ja karnevalid, mida rahastasid paavsti nõudel juudid. Paulus II kogus antiikset kunsti. Tema ajal viidi Rooma esimene trükipress ja Roomas taastati antiikmonumente.
Paulus II resideeris alates 1466 erinevalt oma eelkäijatest Vatikani asemel Palazzo San Marco palees.
Aastal 1466 vangistati paavsti käsul ajaloolane Bartolomeo Platina.
1468 suleti Rooma akadeemia, mida Paulus II süüdistas paganlikus kultuses ja moraalses degeneratsioonis ning korporatsioonid maksustati "quindemiaga".
Kardinalina alustas ta 1455 San Marco kiriku rekonstrueerimist Roomas.
1471 kohtus paavstiga Matteo Maria Boiardo.
Surm.
Paulus II suri 26. juulil 1471 Roomas südamerabandusse ja maeti Vatikani basiilikasse.
Hinnang.
Salvador Miranda andmetel oli Paulus II väga rikas ja suuremeelne. Kirikuajaloolase J. N. D. Kelly järgi oli Paulus II üsna edev.
Kuna renessansiaja paavstide kohta oli 15. sajandil liikvel mitmesuguseid kuuldusi, siis seejuures tuleb arvestada, et valdavalt on nende juttude paikapidavus kaheldav. Paulus II-t kritiseeris eriti ajaloolane Platina, kelle paavst oli lasknud vangistada. Gregor Heimburgist süüdistas paavsti ebamoraalsuses.