tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kaunispe mõis

Kaunispe mõis (saksa keeles "Kaunispäh") oli rüütlimõis Saaremaal Jämaja kihelkonnas. Nüüdisajal jääb see Saare maakonda Saaremaa valda.
Ajalugu.
1523. aastal läänistati Kaunispe külast ja Salme küla maadest neli adramaad Clawes von Ungernile. Neist kujunes mõis, mis kuulus 1572. aastal Jürgen von Ungernile. 1619. aastal omandasid mõisa Osten-Sackenid, kes olid mõisavaldajad 1786. aastani. 1786−1846 oli see perekond Kräftingi ja seejärel Nolckenite valduses. XIX sajandi lõpul omandasid mõisa Sengbuschid, kellelt see 1919. aastal võõrandati.
Kaldama karjamõis.
Karjamõisa on nimetatud 1798. aastal Mellini kaardil. Mõis tükeldati 1922. aastal.
Mõisaansambel.
Häärber oli tahumata maakivist hoone, mis ehitati XIX sajandi 2. poolel. Hoone nurgad olid dolomiidist. Kõrvalhooneid oli vähe, säilinud on tänapäeval maakivist ait. Park oli väike, selle ääres asus tiik.
Kauri mõis

Kauri mõis (saksa keeles "Kauri") oli Sõtke mõisa kõrvalmõis Märjamaa kihelkonnas Läänemaal.
Kaunivere mõis

Kaunivere mõis (saksa keeles "Kaunifer") oli Kaarma-Loona mõisa kõrvalmõis Kaarma kihelkonnas Saaremaal.
1785. aastal müüs Jakob Wilhelm von Roemlingen (Römlingen), Kaunivere mõisa David Friedrich von Rehrenile (1758–1810).
Kaunivere mõisas on sündinud jalaväekindral Magnus Alexander Ludwig von Güldenstubbe (1801–1884).
Kergu mõis

Kergu mõis (saksa keeles "Kerkau") oli Kõnnu mõisa kõrvalmõis Pärnu-Jaagupi kihelkonnas Pärnumaal.
Kellamäe mõis

Kellamäe mõis (saksa keeles "Kellamäggi") oli riigimõis Kaarma kihelkonnas Saaremaal.
Kilingi mõis

Kilingi mõis (saksa keeles "Kurkund") oli rüütlimõis, hiljem riigimõis Saarde kihelkonnas Pärnumaal.
Kilingi mõisa nimetus on tekkinud Schillingi perekonnanimest, kui 1663. aastal panditi mõis koos Laiksaare karjamõisaga Valentin Schillingule, kelle järglaste käes ta püsis 1752. aastani.
Kilingi mõisa piirides asetsevale teelahkmele asutas mõisnik 1789. aastal kõrtsi mida hakati, nimetama Nõmme kõrtsiks, selle ümber tekkinud asulast on kasvanud Kilingi-Nõmme linn.
Kirdalu mõis

Kirdalu mõis (saksa keeles "Kirdal") oli Kurtna mõisa kõrvalmõis Hageri kihelkonnas Harjumaal.
Kiuma mõis

Kiuma mõis (ka Kioma mõis; saksa keeles "Kioma") oli rüütlimõis Põlva kihelkonnas Võrumaal.
Mõisa on esmamainitud 1495. aastal. 
Mõis kuulus 16. sajandil Kruse aadlisuguvõsale, 19. sajandil Nolckenite suguvõsale.
Endise Kiuma mõisa süda asub tänases Aarna külas.
Kohtla mõis

Kohtla mõis (saksa keeles "Kochtel") oli rüütlimõis Jõhvi kihelkonnas Virumaal.
Omanikud.
Kohtla mõisa on esmamainitud 1419. aastal ja see on vanim pidevalt eksisteerinud mõis kogu Jõhvi kihelkonnas. Kohtla mõis oli rajatud varasema küla (1241 Odris, Odryes) kõrvale, 1419 on mainitud nii mõisat (Kochtel) kui ka küla (Oddrys). Mõis rajati arvatavasti 15. sajandi algul selleks, et paremini majandada Lodede ulatuslikke maavaldusi. Pärast nende maade jagamist üksikute pärijate vahel tekkisid uued mõisad Kukrusele ja Eredale ning Kohtla kaotas oma esialgse tähtsuse.
Tõenäoliselt rajati mõis Kohtla-nimelise väikeküla asemele, mille ajalugu ulatub ilmselt muinasaega välja. Tegemist võib olla ka kunagise Eesti vanema suurmajapidamise ehk “mõisaga”.
1419–1678 kuulus Kohtla mõisale ainult pool Odrisi külast. 1549. aastal mainitakse Kohtla omanikuna Edise lossi valdajat ja Jõhvi kiriku patrooni Otto Tuvet. Millal ta mõisa ostis, ei ole täpselt teada. 1553. aastal ta Kohtla mõisa Johan Brackeliga Vinni mõisa vastu, 1597. aastal kulus mõis Rakvere linnusepealik Johann von Brackelile (1561–1627).
Ühel keskaegsel kaardil kannab Kohtla isegi nime "Brakelshof" (Brakeli mõis). Jürgen Anthony Brackel, kes 1678. aastal mõisale teise poole Odrisi külast tagasi ostis, langes ise hiljem Põhjasõjas. Tema lesk Louise Margaretha asus elama Tartusse, kus abiellus uuesti ja müüs tühjana seisva ning osaliselt panditud maadega mõisa 1728. aastal Carl Gustav Stahlile. 1745. aastal vahetas Stahl Kohtla mõisa Tartumaal asuva Äksi mõisa vastu ja vahetusega kaasnesid kõik perekonnamõisaga seotud õigused, näiteks matusepaik ja loož Jõhvi kirikus.
Uueks omanikuks saanud Äksi mõisa valdaja Conrad Adolf Freytag von Loringhoven ei jäänud kohale aga kauaks ja 1750. aastal ostis mõisa talt 13 000 riigitaalri eest Otto Magnus von Stackelberg.
Otto Magnus von Stackelberg hakkas kokku ostma kohalikke mõisaid (1763 ka Ereda mõisa). Tema poeg Otto Magnus von Stackelberg sai 1775. aastal tänutäheks aktiivse diplomaatilise tegevuse eest krahvitiitli. Kuna Stackelbergi ulatuslike valduste peamõis asus Püssis, hakkas Kohtla rahvas teda nüüdsest suupärasemalt kutsuma lihtsalt “Püssi krahviks”. Edaspidi tuli Kohtlal leppida kõrvalmõisa staatusega ja omanik külastas seda heal juhul kord või paar aastas. Stackelbergidele kuulus mõis Eesti Vabariigi maareformini. 
1921. aastal jagati mõisa maad kruntideks ja endise mõisa keskusse hakkas tasapisi kujunema asula.
Kohtla – Kohtla-Nõmme.
1931. aastal rajas Suurbritannia firma New Consolidated Gold fields Ltd. Kohtla raudteejaama juures Kohtla õlivabriku, mis kasutas toorainena põlevkivi ja et mitte põlevkivi kaugelt transportida, rajati lähedusse 1937. aastal Kohtla kaevandus. Seoses Roodu-Nõmmele õlitööstuse rajamisega 1931. aastal ja põlevkivikaevanduse avamisega 1937. aastal kiirenes asula kasv tunduvalt ja 1945. aastal moodustati iseseisev Kohtla alev. Nimi Kohtla-Nõmme võeti kohanimena kasutusele alles pärast Teist maailmasõda. 
Endine mõisahoone, milles 1933–1941 asus Kohtla kool, põletati 12. augustil 1941 nõukogude vägede poolt nagu ka suurem osa Kohtla-Nõmmest. Mõisa park on mingil kujul siiski tänaseni säilinud.
Koigi mõis (Ambla)

Koigi mõis (saksa keeles "Koik") oli rüütlimõis Ambla kihelkonnas Järvamaal.
Mõisa omanikud olid Mohrenschildtid.
1908. aastal omandas Koigi ja Aru mõisa parun Otto Gottlieb von Ungern-Sternberg (1845–1928), kes 1916. aastal kinkis Koigi ja Aru mõisa oma pojale Hermann Rudolf Otto von Ungern-Sternbergile (1877–1952).
Kogula mõis

Kogula mõis (saksa keeles "Koggul") oli riigimõis Valjala kihelkonnas Saaremaal.
Koigi mõis (Pöide)

Koigi mõis (saksa keeles "Koik") oli rüütlimõis Pöide kihelkonnas Saaremaal.
Mõisa omanikud olid Aderkasid.
Koorküla mõis

Koorküla mõis (saksa keeles "Korküll") oli rüütlimõis Helme kihelkonnas Viljandimaal.
Rootsi valitsusajal kuulus Helme, Aitsra ja Ala, Koorküla mõis ning Valga alev Liivimaa aadlilipkonna ooberstile Wolf Heinrich von Anrepile (surn. 1679).
Mõisa omanikud olid Anrepid, Mengdenid, Strykid.
1916. aastast kuni mõisa riigistamiseni 1919. aasta maareformiga olid von Strykid.
Koigu mõis

Koigu mõis (saksa keeles "Koik") oli rüütlimõis Urvaste kihelkonnas Võrumaal.
Ajalugu.
Mõisa omanikud olid Glasenappid ja Derfeldenid. 1799. aastal eraldati Koigu mõisast Anne mõis ja 1804. aastast sai sellest iseseisev rüütlimõis, 1804. aastal eraldati Koigu mõisast alad Lambakülaga metsaga ja müüdi Truuta mõisana.
Anne ja Koigu mõisa viimane omanik oli aastatel 1917−1919 Adele Sophie Friederike von Radloff (sündinud Hechel; 1857−1931).
Koltse mõis

Koltse mõis (saksa keeles "Koltz") oli mõis Jämaja kihelkonnas Saaremaal.
Rüütlimõisast on teateid 17. sajandi algusest. Ekesparred ostsid selle 1835. aastal, pärast 1889. aastat kuulus Olbrüki mõisa alla.
Krabi mõis

Krabi mõis (saksa keeles "Schönangern") oli rüütlimõis Rõuge kihelkonnas Võrumaal.
Mõisa omanikud olid Rosenid. 1818. aastal omandas Liivimaa aadli krediidiühing Roosa ja Krabi mõisad. 1821. aastal müüs Liivimaa aadli krediidiühing Roosa ja Krabi mõisad Karl Otto von Transehele, 1838. aastal omandas Roosa ja Krabi mõisad pärandavara jagamise lepinguga sillakohtunik Heinrich Robert Eugen von Transehe (1806–1882), kes müüs 1843. aastal Roosa ja Krabi mõisad John von Jürgensonnile ja Woldemar von Hagemeisterile ning 1845. aastal läksid Roosa ja Krabi mõis John von Jürgensonni ainuomandisse.
Krüüdneri mõis

Krüüdneri mõis (saksa keeles "Krüdenershof", varem "Lintz", "Schwitzhof", "Suitshof", "Suitz" ja "Sutz") oli rüütlimõis Tartumaal Kambja kihelkonnas. Tänapäeval asub Põlva maakonnas Kanepi vallas.
Ajalugu.
Krüüdneri mõisa kohta on esimesi teateid 1547. aastast ("Hof tho Sutz"), mil see kuulus Jürgen Fölckersahmile. Södermanlandi hertsog Karl IX läänistas selle Krüdeneri perekonnale, kelle järgi sai mõis oma praeguse nime. 
1629. aastal doneeriti mõis Hermann von Gordianile ja 1658. aastal omandas selle Reinhold von Glasenapp. 1673. aastal läänistati mõis Schoultz von Ascheradeni suguvõsale, kelle valdusse jäi see 1840. aastani. 1765. aastal asutati mõisas mõisakool.
1840−1919 kuulus mõis Maydellidele..
Kukevere mõis

Kukevere mõis (saksa keeles "Kuckofer") oli rüütlimõis Ambla kihelkonnas Järvamaal.
Mõisa omanikud on olnud Douglased ja Wreded.
Kurge mõis

Kurge mõis (saksa keeles "Kurküll") oli Lehtse mõisa kõrvalmõis Ambla kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb mõisasüda Läste külla Tapa valda Lääne-Viru maakonda.
Omanikud.
Kurge mõis rajati 18. sajandil, kuuludes 1706. aastal Hanz von Saltzale. 1739. aastal läks mõis edasi Karl Gustav von Wrangellile (surn. 1757). 1750. aastal sai omanikuks Christine Charlotte von Frisell. 1782. aastal sai mõisaomanikuks C.C. von Friselli poeg Christian David von Frisell (surn. 1799). Viimase vennatütar Charlotte Dorothea von Frisell (surn. 1813) abiellus 1811. aastal Alexander von Hoyningen-Huenega (surn. 1819) Lehtse mõisast ning sai ka Kurge mõisa omanikuks. 1840. aastal oli mõis veel iseseisev rüütlimõis, 1850 juba kuulus Lehtse mõisa alla. Kurge mõisa viimane omanik oli Friedrich Georg Alexander von Hoyningen Huene (surn. 1921)
Mõisahooned.
Kurge mõisa peahoone on tunduvalt ümber ehitatud, võib pärineda 19. sajandi lõpust. Säilinud kõrvalhooned seisavad tühjalt. 
Esialgne mõisahoone ei ole säilinud, see on tundmatuseni umber ehitatud elumaja.
1887. aastal valminud Kurge piiritusevabrik oli toona Järvamaa suurim, piiritusevabrikul oli telefoniühendus Lehtse mõisaga. 1914. aastal töötas Kurge piiritusevabrikus 27 töölist, 1920. aastal taastati piiritusetehase töö ning viinavabrik töötas 1979. aastani.
Kurevere mõis

Kurevere mõis (saksa keeles "Kurrefer, Kurefer") oli Väike-Rõude mõisa kõrvalmõis Martna kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne maakonda Lääne-Nigula valda.
Kupna mõis

Kupna mõis (saksa keeles "Kupna", "Kupnal") oli Küti mõisa kõrvalmõis Viru-Jaagupi kihelkonnas Virumaal.
Kurkse mõis

Kurkse mõis (saksa keeles "Kurks") oli poolmõis Risti kihelkonnas Harjumaal.
Kuuda mõis

Kuuda mõis (saksa keeles "Kuda") oli poolmõis Märjamaa kihelkonnas Läänemaal.
Kuuda mõis eraldati Tolli mõisast 1863. aastal.
Kuusnõmme mõis

Kuusnõmme mõis (saksa keeles "Kusnöm") oli rüütlimõis Kihelkonna kihelkonnas Saaremaal.
Mõisa omanikud olid teiste seas Tollid, Hoyningen-Huened.
Käblamõisa mõis

Käblamõisa mõis (ka "Kablamõisa mõis"; saksa keeles "Kebbelhof") oli rüütlimõis Ridala kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõis Lääne maakonnas Haapsalu linnas.
1613. aastal läänistas Rootsi kuningas Gustav II Adolf Käblamõisa Hans Lodele, seejärel läks see leitnant Peter Wulffi ja tema poegade kätte. 17. sajandil kuulus mõis Haapsalu krahvkonnale, kui see läänistati Magnus Gabriel de la Gardiele. 
1892. aastal ostis Käblaküla ja Käblamõisa Haapsalu kodanik Hugo Julius Frischmann. 1911. aastal omandas pärandusejagamise lepingus kokkulepitud tingimustel Käblaküla ja Käblamõisa Dagmar von Nocks (sünd Frischmann) ja 1919. aasta maareformiga mõis riigistati.
Käblaküla mõis

Käblaküla mõis (saksa keeles "Kebbeldorf") oli Käblamõisa mõisa kõrvalmõis Ridala kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne maakonda Haapsalu linna.
Kuivastu mõis

Kuivastu mõis (saksa keeles "Kuiwast") oli rüütlimõis Muhu kihelkonnas Saaremaal.
Mõisa omanikud olid Buxhoevedenid, sh Saaremaa maanõunik Matthias Christoph von Buxhoeveden (1754–1814) ja Saaremaa maamarssal Peter Wilhelm von Buxhoeveden (1784–1788).
Kurtna mõis (Hageri)

Kurtna mõis (saksa keeles "Kurtna") oli rüütlimõis Hageri kihelkonnas Harjumaal.
Mõisa omanikud olid Wrangellid, Klugelnid, Fresed, Rehbinderid, Wulfsdorffid, Glanströmid.
Kärgula mõis

Kärgula mõis (saksa keeles "Kerjel") oli rüütlimõis Urvaste kihelkonnas Võrumaal.
Mõisa omanikud olid Wahlid.
Kähri mõis

Kähri mõis (saksa keeles "Heimadra") oli riigimõis Põlva kihelkonnas Võrumaal.
Kärdlamõisa mõis

Kärdlamõisa mõis (saksa keeles "Kertelhof", vene keeles "Мз. Кертельгофъ; Им. Кертельгофъ") oli Suuremõisa mõisa kõrvalmõis Hiiumaa Pühalepa kihelkonnas Läänemaal.
Käsmu mõis

Käsmu mõis (saksa keeles "Kasparwiek") oli Aaspere mõisa kõrvalmõis Haljala kihelkonnas Virumaal.
Kärmu mõis

Kärmu mõis (saksa keeles "Kermo") oli Aaspere mõisa karjamõis Haljala kihelkonnas Virumaal. 
Nüüdisajal jääb mõisasüda Lääne-Viru maakonna Haljala valla Kärmu küla territooriumile.
Käända mõis

Käända mõis (saksa keeles "Kända") oli rüütlimõis Kullamaa kihelkonnas Läänemaal.
Mõisa omanikud olid Handtwigid.
Kõnnu mõis (Pärnu-Jaagupi)

Kõnnu mõis (saksa keeles "Könno") oli rüütlimõis Pärnu-Jaagupi kihelkonnas Pärnumaal.
Mõisa omanikud olid teiste seas Staalid, Keyserlingid.
Kõnnu mõis (Torma)

Kõnnu mõis (saksa keeles "Kondo") oli rüütlimõis Torma kihelkonnas Tartumaal.
Mõisa omanikud olid Liphartid.
Kõnnu mõis (Võnnu)

Kõnnu mõis (saksa keeles "Aya-Kondo") oli Rasina mõisa kõrvalmõis Võnnu kihelkonnas Tartumaal.
Leila mõis

Leila mõis (saksa keeles "Leilis") oli Kalju mõisa kõrvalmõis Kullamaa kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne maakonda Lääne-Nigula valda.
Lehtmetsa mõis

Lehtmetsa mõis (saksa keeles "Lechtmetz") oli poolmõis Ambla kihelkonnas Järvamaal.
Lemmatsi mõis

Lemmatsi mõis (saksa keeles "Ruhenthal") oli poolmõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal.
Leisi mõis

Leisi mõis (saksa keeles "Laisberg") oli riigimõis Karja kihelkonnas Saaremaal.
Loja mõis

Loja mõis (saksa keeles "Loja") oli Suuremõisa mõisa kõrvalmõis Pühalepa kihelkonnas Läänemaal.
Loja mõis moodustati 1783. aastal Hiiesaare ja Suuremõisast juurde tulnud talumaadest ning inimestest. Krahv Jakob Pontus Stenbock (surn. 1824) loovutab veel oma eluajal Loja ja Vilivalla mõisad oma vanemale pojale ooberst krahv Jacob Wilhelm Stenbockile. 1800. aastal pantis krahv Jacob Wilhelm Stenbock Loja, Vilivalla ja Partsi mõisad kammerhärra parun Otto Reinhold Ludwig von Ungern-Sternbergile. 
1909. aastal omandas Partsi (809 tessatiini), Loja (3123 tessatiini) ja Vilivalla mõisad Kovenski kubermangu mõisnik Clemens Zvõtsevitð, kuid müüdi 1913. aastal võlgade katteks oksjonil Doni Agraarpangale ning 1913. aastal müüdi Partsi (809 tessatiini), Vilivalla, Loja (3123 tessatiini) ja maakoht Suuremõisa mõisast Talurahva Põllupangale.
Libatse mõis

Libatse mõis (saksa keeles "Wildenau") oli rüütlimõis Pärnu-Jaagupi kihelkonnas Pärnumaal.
Mõisa omanikud olid Nasackinid, Derfeldenid.
Lepa mõis (Põlva)

Lepa mõis (saksa keeles "Leppa") oli Kähri mõisa kõrvalmõis Põlva kihelkonnas Võrumaal.
Libumäe mõis

Libumäe mõis (saksa keeles "Libbomäggi") oli Väike-Rõude mõisa kõrvalmõis Martna kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne maakonda Lääne-Nigula valda.
Lontova mõis

Lontova mõis (saksa keeles "Blücher", "Port-Kunda") oli poolmõis Viru-Nigula kihelkonnas Virumaal.
Raanitsa mõis

Raanitsa mõis (saksa keeles "Neuhof") oli rüütlimõis Kambja kihelkonnas Tartumaal.
Viimane omanik oli Richard von Staden.
Raeküla mõis

Raeküla mõis (saksa keeles "Raeküll") oli Pandivere mõis kõrvalmõis Väike-Maarja kihelkonnas Virumaal.
Raigla mõis

Raigla mõis (saksa keeles "Raigla") oli Räpina mõisa kõrvalmõis Räpina kihelkonnas Võrumaal.
Ramma mõis

Ramma mõis (saksa keeles "Ramma") oli rüütlimõis Koeru kihelkonnas Järvamaal.
Mõisa omanikud olid Rosenid.
Reiu mõis

Reiu mõis (saksa keeles "Reidenhof") oli linnamõis Pärnu kihelkonnas Pärnumaal.
Randvere mõis

Randvere mõis (saksa keeles "Randefer") oli rüütlimõis Kaarma kihelkonnas Saaremaal.
Mõisa omanikud olid Ungern-Sternbergid, Buxhoevedenid.
Reegoldi mõis

Reegoldi mõis (saksa keeles "Weibstfer") oli riigimõis Suure-Jaani kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb mõis Viljandi maakonda Põhja-Sakala valda.
Raigu mõis

Raigu mõis (saksa keeles "Raik") oli rüütlimõis Koeru kihelkonnas Järvamaal.
Mõisa omanikud olid Wrangellid.
Rebasemõisa mõis

Rebasemõisa mõis (saksa keeles "Repsberg") oli Karula mõisa kõrvalmõis Karula kihelkonnas Võrumaal.
Roobe mõis

Roobe mõis (saksa keeles "Ropenhof") oli rüütlimõis Helme kihelkonnas Tõrva vallas.
Ajalugu.
Mõisa omanikud olid algul Strykid ja hiljem Erdellid.
1830. aasta paiku rentis Patküla mõisa eestlane Mats Erdell ja 1833. aastal sai ta ka variisiku (Voltveti mõisniku von Stryki) abil Roobe mõisa pandipidaja õigused. 
Pärast rüütlimõisate omamise vabaksandmist kõigi seisuste liikmetele ostis tema poeg Hans Erdell 1867. aastal Roobe mõisa päriseks ja temast sai esimene eesti soost rüütlimõisaomanik.
1939. aastal müüs väidetavalt Saksamaale põgenema asutav eestlasest Roobe mõisa senine omanik Erich Erdell mõisa Valgamaalt Hummuli vallast pärit kauplusepidajale-talunikule Sokkale. Erich Erdell, kelle perekond asus juba Saksamaal, viibis esialgu veel Eestis – Valgamaa sakslaste volinikuna mahajäänud asju ja varandusvahekordi korraldamas.
Rootsiküla mõis

Rootsiküla mõis (saksa keeles "Rotziküll") oli rüütlimõis Kihelkonna kihelkonnas Saaremaal.
Mõisa omanikud olid Stackelbergid, Anrepid.
Rägavere mõis (Ambla)

Rägavere mõis (saksa keeles "Reggafer") oli Linnape mõisa kõrvalmõis Ambla kihelkonnas Järvamaal.
Esimesed teated Rägavere mõisast pärinevad 1569. aastast, 1569. aastal sai Rägavere mõisa omanikuks Tomas Vegesack (surn. 1570). Vegesacki järel ostis mõisa Johan Berendes ning pärast tema surma kuulus see tema pojale, Riia linna ja lossi asehaldurile Joachim Berendsile (1575– 1623). 
1654. aastal kinkis Rootsi kuninganna Kristiina Rägavere mõisa Johann de Rodesile, mõisa järgmised omanikud olid 1663. aastast Berend Otto von Lieven ning 1696. aastast oli mõisa omanik Bogislaus von der Pahlen. 1782. aastal ostis mõisa Wilhelm Rudolf von Patkul, kuni selle ajani olid Rägavere mõisal Jootme mõisaga samad omanikud. 
1811. aastal ostis Rägavere, Põriki ja Pruuna mõisad aga von Dellingshausen Pruuna mõisast. Lõpuks, 1860. aastal läks mõis Gotthard Hermann Ferdinand von Baumgartenile (surn. 1905) Linnape mõisast. 1870. aastal ühendati Rägavere mõis Linnape mõisaga. Rägavere mõisa viimaseks omanikuks jäi Constantin von Baumgarten (surn. 1945).
Rahuoru mõis

Rahuoru mõis (saksa keeles "Friedenthal") oli Torma mõisa kõrvalmõis Torma kihelkonnas Tartumaal.
Kullamaa mõis

Kullamaa mõis oli mitme Eesti mõisa nimi:
Aru mõis (Ambla)

Aru mõis (saksa keeles "Arrohof") oli Lehtse mõisa kõrvalmõis Ambla kihelkonnas Järvamaal.
Aru mõis on rajatud 17. sajandi lõpupoole, iseseisva mõisana eksisteeris Aru mõis rohkem kui sada aastat. 
Omanikud.
Aru mõisa esimeseks valdajaks oli Detloff J. von Saltza, kes oli Lehtse mõisniku Anton Philipp von Saltza üks poegadest. Sel ajaperioodil oli Aru mõis Lehtse kõrvalmõis. 1686. aastal eraldas Aru mõisa Lehtse mõisast Anton Philipp von Saltza oma poja Anton Friedrich von Saltza jaoks.
1713. aastal sai Aru mõisa omanikuks Philipp Johann von Bruemmer. 1726. aastal ostis Aru mõisa aga Alexander Clapier de Cologne (surn. 1743) Ontikalt. Clapier de Colongue suguvõsa kätte jäi Aru püsima kuni 1764. aastani. Seejärel olid rentnikeks parun Otto Jakob Bielski ning Andreas Ludwig von Schonert. 
1782. aastal ostis mõisa David von Frisell (surn. 1803) Jootmelt, tema tütar Charlotte Dorothea (surn. 1813) abiellus 1811. aastal Alexander von Hoyningen-Huenega (surn. 1819) Lehtsest, mõis jäigi abielu kaudu Hoyningen-Huenede kätte kuni võõrandamiseni 1919. aastal. Aru mõisa viimane omanik oli Lehtse mõisnik Friedrich Alexander Hoyningen-Huene (surn. 1921).
Mõisahooned.
Aru mõisa peahoone oli keskmise suurusega liigendatud puithoone, osalt ühe- ja osalt kahekorruseline, mis ehitati 19. sajandi teisel poolel, peahoone juurdeehitis aga 19. sajandi lõpuveerandil. Puidust peahoone on tänapäevaks hävinenud, alles on vaid kõrgel künkal maakividest vundamendi jäänused.
Vana-Kastre piiskopilinnus

Vana-Kastre piiskopilinnus (saksa keeles "Oldentorne, Oldenturn") asub Tartu maakonnas Kastre vallas Vana-Kastre külas.
Linnus.
Linnust hakati ehitama Emajõe ja Luutsina jõe ristumiskohale 1242. aastal, kuid ürikuliselt on linnust esmamainitud alles 1343. aastal. Linnus toimis eelkõige kui teetõkkelinnuse ja tollipunktina. Võimalik, et pealinnuse kohal võis 13. ja 14. sajandi vahetusel algselt asuda torn-linnus. Piiskopilinnus koosnes pealinnusest, parhammüürist ja eeslinnusest, mida kaitses veega täidetud vallikraav. Piiskopilinnus oli neljakandiline. 
Tänapäeval on linnusest järel vaid napid maakivi- ja tellismüüride fragmendid.
Linnuse hävimine.
Piiskopilinnus sai esimesi purustusi juba Liivi sõja alguses. Linnus taastati, kuid hävines lõplikult Vene-Rootsi sõjas 1656. aastal.
Järvajõe mõis

Järvajõe mõis (saksa keeles "Jerwajöggi") oli rüütlimõis Ambla kihelkonnas Järvamaal, tänapäeva Järvajõe küla lähedal Tapa vallas Lääne-Viru maakonnas.
Mõis rajati 17. sajandil.
Kaarli mõis (Ambla)

Kaarli mõis (saksa keeles "Karlshof") oli Saksi mõisa kõrvalmõis Ambla kihelkonnas Järvamaal. Praegune asukoht - Vahakulmu küla, Tapa vald Lääne-Viru maakonnas.
Mõis rajati 1770. aastatel Kuru ja Räsna mõisast eraldatud aladest. Kuulus Baggehufwudtidele, 1834. aastal läks mõis krahv Peter Manteuffelile. Mõisa viimane omanik oli Margarete von Brevern.
Mõisa peahoone pole säilinud.
Linnape mõis

Linnape mõis (saksa keeles "Linnapäh") oli rüütlimõis Ambla kihelkonnas Järvamaal.
Mõis rajati 17. sajandil, täpsemalt 1617. aastal. Linnape mõisa kõrvalmõis oli Rägavere mõis, 1824. aastal eraldati Linnape mõisast poolmõisana Lehtmetsa mõis, kuid omanikuks jäi von Derfeldenid. Linnape mõisal oli ka Märjandi karjamõis, mis pole tänapäevani säilinud.
Mõisaomanikud.
Linnape mõisa esimeseks omanikuks sai Matthias von Stauden. 1684. aastal läks mõis Georg von Staali valdusse. Von Staalide perekonna valduses püsis mõis kuni 1767. aastani, kui uueks omanikuks sai Frommhold Johann von Derfelden. 
1834. aastal ostis Linnape mõisa Friedrich Adolph von Dellingshausen. 1850. aastal rentis tema poeg Friedrich Alexis von Dellingshausen mõisa Linnape mõisa parunile Paul Andreas Vietinghoffile.
Alates 1860. aastast kuni võõrandamiseni 1919. aastal kuulus Linnape mõis von Baumgarteni suguvõsale, mõisa ostis Gotthard Herman Ferdinand von Baumgarten. Mõisate võõrandamise ajal oli Linnape mõisa omanikuks eelmise valdaja poeg Constantin von Baumgarten.
Mõisahooned.
1864. aastal, von Baumgartenite ajal, ehitati ka osaliselt siiani säilinud kahekorruseline puidust historitsistlik mõisa peahoone. Omapäraseks muudavad selle omalaadsed puidust aknaraamistused ja räästakaunistused. Ainulaadne on ka kaunistustega välisuks. Säilinud on üksnes mõisa peahoone parempoolne osa, tõenäoliselt põles mõisahoone vasak tiib 1905. aastal maha. Säilinud on mõned kõrvalhooned, needki varemeis.
Räsna mõis

Räsna mõis (saksa keeles "Resna") oli rüütlimõis Ambla kihelkonnas Järvamaal.
Mõis rajati 17. sajandi I poolel. 1627. aastal sai mõisa omanikuks Elisabeth von Bock (surn. 1680) ja seejärel tema pojapoeg Christer Reinhold von Bock (surn. 1693). Edasi läks mõis abielu kaudu von Engelhardtidele ning 1738. aastal von Zeddelmannidele. 19. sajandi jooksul vahetusid omanikud pidevalt kuni 1880. aastani, mil mõisa ostis parun Karl Otto Maydell (surn. 1900) ning lõi koos Kuru mõisa ja Jootme mõisaga fideikomissi. 
1919. aastal oli Räsna mõisa omanikuks parun Otto Wilhelm Eduard von Maydell.
Räsna mõisa peahoone pole säilinud.
Trilli mõis

Trilli mõis (saksa keeles "Lilienberg") oli Saiakopli mõisa kõrvalmõis Ambla kihelkonnas Järvamaal.
Mõis rajati 1785 Järvajõe mõisast eraldatud alast. 1785. aastal kuulus Trilli mõis Nikolaus von Villeboisle. 1834. aastal läks mõis Georg Friedrich von Wendrichi valdusse. 1854. aastal ostis mõisa doktor Gustav Hieronymus Ehrenbusch. Trilli mõisa viimane võõrandamiseelne omanik oli Arved Kurberg.
Trilli mõisa peahoone on hävinenud, endise mõisa kohale on ehitatud uued hooned, ka kõrvalhoone on lagunenud.
Uudeküla mõis

Uudeküla mõis (saksa keeles "Udenküll") oli rüütlimõis Ambla kihelkonnas Järvamaal.
Mõis rajati 1769 Nõmmküla mõisast eraldatud alast.
Anna kirikumõis

Anna kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Annen") oli kirikumõis Anna kihelkonnas Järvamaal.
Viited.
__SISUKORRATA__
Korba mõis

Korba mõis (saksa keeles "Korba") oli poolmõis Anna kihelkonnas Järvamaal.
Mõis rajati 1817 Silmsi mõisast eraldatud alast.
Kõnnu mõis

Kõnnu mõis on olnud mitme mõisa nimi:
Ojataguse mõis

Ojataguse mõis (saksa keeles "Wannamois" ja "Oientacken") oli Purdi mõisa kõrvalmõis Anna kihelkonnas Järvamaal.
Anseküla kirikumõis

Anseküla kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Anseküll") oli kirikumõis Anseküla kihelkonnas Saaremaal.
Lõo mõis

Lõo mõis (saksa keeles "Leo", ka "Lode, Lahye") oli rüütlimõis Anseküla kihelkonnas Saaremaal.
Mõisast on teateid aastast 1473.
Tiirimetsa mõis

Tiirimetsa mõis (saksa keeles "Tirimetz") oli riigimõis Anseküla kihelkonnas Saaremaal.
Mõis rajati 16. sajandi keskel.
Audru kirikumõis

Audru kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Audern") oli kirikumõis Audru kihelkonnas Pärnumaal.
Audru kirikumõis riigistati 1919. aasta maareformiga.
Jõõpre mõis

Jõõpre mõis (saksa keeles "Jaepern") oli riigimõis Audru kihelkonnas Pärnumaal.
Mõis rajati 17. sajandi keskel. Jõõpre mõisa rajas 17. sajandi keskel Võlla mõisnik Johann von Liphardt, mõisale kuulus tollal kolm küla: Mõisaküla (Jõõpre küla rööpnimi), Lavassaare ja Agasilla. 
17. sajandi lõpust oli mõisnikuks salanõunik insener-kindralmajor Johann Friedrich von Liphardt (1655–1723), 1724. aastast rentis mõisa tema poeg Magnus Johann von Liphardt ning hiljem pojapoeg, major Christer Wilhelm von Liphart. 1780. aastast sai mõisa rentnikuks. Audru mõisaomaniku vend, Kelba mõisa ja Ohulepa karjamõisa mõisnik, major Karl Magnus von Kirchner. Aastail 1814–1820 erulipnik Peter Albrecht Frey, kes andis 1828. aastal mõisa üle krahvinna Helena Alexandra von Steinheilile. Märtsist 1840 oli mõisa rentnikuks Peter Johann Frey Vee mõisast, kes lasi 1843. aastal ehitada uue härrastemaja. 1870–1881 oli mõisnikuks Friedrich Ludschuweit.
1882. aastal läks mõis rendile Jaan Juntsonile ning 1900–1910 lätlasele Aleksander Kerstenile (Kärstens), viimasteks mõisnikeks (1911–1918) olid parun Wolter Arnold von Stackelberg ja tema abikaasa paruness Margaretha von Stackelberg.
Jüri Ojaver

Jüri Ojaver (sündinud 14. veebruaril 1955 Jõhvis) on eesti kunstnik ja skulptor.
Ta on lõpetanud 1973. aastal Jõhvi keskkooli ning õppinud aastatel 1973–1975 Eesti Põllumajanduse Akadeemias majandust. 
Kunstnikuna on ta autodidakt. Töötanud reklaamikunstnikuna ning Tallinna Restaureerimisvalitsuses ja Vanalinna elamuekspluatatsioonivalitsuses kiviraiduri ja plekksepana. 1989. aastast tegev vabakunstnikuna. 
Jüri Ojaver on töötanud õppejõuna Eesti Kunstiakadeemias.
Eesti Kunstnike Liidu liige 1991. aastast.
Looming.
Viljelenud konstruktivistlikku skulptuuri, materjalideks peamiselt graniit, marmor ja paekivi.Tema tegevusvaldkonnaks on kolmemõõtmeline kunst, peamiselt installatsioon aga ka video- ja tegevuskunst.
Osalenud nii kodumaistel kui ka välisnäitustel alates 1984. aastast, sealhulgas ka Veneetsia ja Kwangju biennaalil. Ta on saanud "grand-prix" Riia skulptuuri kvadriennaalil ja Sorosi kunstikeskuse aastanäitustel. 1990. aastal lammutati puumaja, kus oli asunud Jüri Ojaveri ateljee; selle materjalijääke kasutades lõi kunstnik objekte ja kooslusi, millega algas ta menukaks kujunenud kunstnikutee näitustel. Eriti Sorosi Kaasaegse Kunsti Eesti Keskuse neljal aastanäitusel. Näiteks installatsioonid “Kaitstud kulgemine” 1990 ja “Valede võrk” 1995–1996.
Mõnevõrra juhuslikult sattus ta 1998. aastal Haapsallu aktsioonile “Kultuur. Kapital. Tugi”. 1999. aastal valiti Veneetsia biennaalile Eestit esindama kolm meest: Ando Keskküla, Peeter Pere ja Jüri Ojaver. Viimane eksponeeris seal üle kanali kaheosalist skulptuuri “Lukukivi”, mis praegu asub tema koduõuel.
Jaan Toomik ja Jüri Ojaver koos kolleegidega osalesid 2013. aastal Riia Ooperi- ja Balletiteatri ees legendaarse läti balletitantsija Maris Liepa skulptuuri avamisel.
Isiklikku.
Abielus kunstnik Terje Ojaveriga. Elavad Laulasmaal.
Lindi mõis

Lindi mõis oli mitme Eesti mõisa nimi:
Lindi mõis (Audru)

Lindi mõis (saksa keeles "Woldenhof", varem "Nutz") oli Audru mõisa kõrvalmõis Audru kihelkonnas Pärnumaal. Nüüdisajal jääb mõis Pärnu maakonda Pärnu linna.
Mõisast on teateid alates 16. sajandist. 17. sajandi algul omandas Wilhelm Linten (sünd. 1595) pärandina mõisa, mis jäi Lintenite perekonna valdusse kuni 1744. aastani. Lintenite perekonna nime järgi tekkis mõisa senisele nimele lisaks paralleelnimi: Woldi ehk Lindi (1782), kuid hiljem jäi ainsana tarvitusele viimane. 1782. aastal oli mõisarentnik, Pärnu pataljoni komandör premier-major Johann Friedrich Herzog.
1857. aastal müüdi Lindi mõis enampakkumisel parun Adolph Pilar von Pilchaule (1814–1870), kelle surma järel läks Lindi mõis Liivimaa õuekohtu 18.10.1874. a otsusega tema pärijate ühisomandisse. Tallinna ringkonnakohtu määrusega 1894. aastal nimetati Helene Bertha Johanna Adelheid (Ada), von Gruenewaldi (sünd Pilar von Pilchau) (surn. 1889) pärijateks jagamatult, tema lesk Walter von Gruenewald ja alaealised lapsed Bertha "Pauline" von Gruenewaldt, "Adolf" Alexander Moritz von Gruenewaldt, "Walter" Arthur Leo von Gruenewaldt, "Katherine (Karin)" Elisabeth Margarethe von Gruenewaldt ja Otto "Wolfgang" Adolf Klaus von Gruenewaldtid.
1895. aasta Friedrich Adolf Woldemar Pilar von Pilchau pärijatevahelisel kokkuleppel sai Lindi, Are ja Audru mõisad Helene Bertha Johanna Adelheid (Ada) von Gruenewaldi (sünd Pilar von Pilchau) (surn. 1889) vend, Valgu ja Nurtu mõisaomanik Theodor Gustav Otto Peter Pilar von Pilchau.
Võlla mõis (Audru)

Võlla mõis (saksa keeles "Wölla") oli riigimõis Audru kihelkonnas Pärnumaal.
Mõis rajati 16. sajandi II poolel.
Paukštakiai vald

Paukštakiai vald (leedu keeles "Paukštakių seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Plungė rajoonis. Vald paikneb Babrungasest idas. Valla madalaim koht asub Babrungase orus ja ulatub 119,2 meetrit üle merepinna, kõrgeim koht aga ulatub 196,2 meetrit üle merepinna.
Valla pindala on 97 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1179 inimest. Valla keskuseks on Grumbliai küla.
Plateliai vald

Plateliai vald (leedu keeles "Platelių seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Plungė rajoonis. Vald asub Plateliai järve kaldal.
Valla pindala on 137 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1932 inimest. Valla keskus on Plateliai alev (2011. aastal elas seal 857 inimest).
Stalgėnai vald

Stalgėnai vald (leedu keeles "Stalgėnų seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Plungė rajoonis. Vald paikneb Minija jõe kallastel.
Valla pindala on 83 km². 2011. aasta seisuga elas seal 974 inimest. Valla keskuseks on Stalgėnai küla.
Šateikiai vald

Šateikiai vald (leedu keeles "Šateikių seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Plungė rajoonis. Vald paikneb Minija kaldal, osaliselt kuuluvad selle maad Salantai regionaalparki.
Valla pindala on 134 km². 2011. aasta seisuga elas seal 2233 inimest. Valla keskuseks on Šateikiai küla.
Žlibinai vald

Žlibinai vald (leedu keeles "Žlibinų seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Plungė rajoonis.
Valla pindala on 140 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1413 inimest. Valla keskuseks on Žlibinai küla.
Veisiejai

Veisiejai (, poola "Wiejsieje", varem ka "Wysoki Dwór") on linn Leedus Lazdijai rajoonis, Veisiejai valla halduskeskus. Asub merepinnast 119 meetri kõrgusel Ančia järve ääres, Lazdijaist 18 km kagu pool. Seal on Veisiejai regionaalpargi administratiivkeskus.
Linnas on gümnaasium, raamatukogu ja postkontor. Vaatamisväärsusteks on sealse mõis hoonetekompleks, koduloomuuseum, aastal 1817 ehitatud katoliiklik Püha Jüri kirik. Linnas on üks vähestest säilinud puidust sünagoogidest, mis valmis aastal 1925.
Ludwik Zamenhof lõi esperanto töötades Veisiejais silmaarstina. Linnas töötas ka helilooja Juozas Neimontas. Seal sündisid Leedu rahandustegelane Eduardas Vilkelis, poliitik Juozas Krikštolaitis ja majandustegelane Rokas Flikas.
Ajalugu.
Aastal 1253 mainiti ristisõdijate kroonikas jatvingite maal asuvat paika nimega "Weyze" ("Veise").
Veisiejai mõisa on esimest korda mainitud 1501. aastal. 1525 sai asula alevi õigused, järgmisel aastal ehitati sinna esimene kirik. Esimesed juudid asusid sinna elama XVIII sajandi alguses, aastal 1748 ehitati sinna esimene sünagoog. Aastaks 1854 olid suurem osa alevi elanikest juudid. Alev oli pikka aega Massalskite suguvõsa valduses, nemad rahastasid ka sealse kiriku rajamist. 
1956 sai linnaõigused.
Elanikkond.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Veisiejai elanikest leedulasi 98,67%.
Jakov Šketan

Jakov Šketan (Яков Павлович Шкетан, kodanikunimi Jakov Maiorov, Яков Павлович Майоров; 29. oktoober (vkj. 17. oktoober) 1898 Staroje Kreštšeno küla, Jernuri vald, Jaranski maakond, Vjatka kubermang – 16. mai 1937 Oršanka, Mari ANSV) oli mari kirjanik, ajakirjanik ja ühiskonnategelane.
Jakov Šketan oli pärit talupoja perekonnast. 1917. aastal ta mobiliseeriti, osales Esimeses maailmasõjas. Alates 1918. aastast töötas ta nõukogude asutustes, oli nõukogude võimu pooldaja. 1920. aastal oli ta Jaranski maakonna rahvuste osakonna juhataja. Alates 1921. aastast oli ta Krasnokokšaiskis maaosakonna töötaja, ajalehe Joškar Ketše kirjanduslik kaastööline ja toimetaja. Ta oli satiiriajakirja Arslan den Kesten üks asutajaid. Samuti oli ta Mari Riikliku Teatri näitleja, dramaturg ja lavastaja. 1929. aastal pöördus ta tagasi Oršanski rajooni, kes oli üks kolhoosi organisaatoreid. Hiljem töötas ta kolhoosis revisjonikomisjoni esimehena.
Kirjanduslikku tegevust alustas Šketan 1919. aastal. Ta on mari näitekirjanduse rajajaid. Tema olulisemad näidendid on "Üleliigne" (1920), "Sardai" (1922), "Oh neid vanemaid" (1923) ja "Lõikus" (1932).
1933. aastal ilmunud romaanis "Erenger" kujutas ta 1920. aastate mari külaelu ja sotsialistlikke ümberkorraldusi.
Trotskistide ja kodanlike natsionalistide vastase kampaania ajal nimetati teda 6. mail 1937 ajakirjanduses poliitiliseks huligaaniks. Sellised rünnakud kahjustasid tema niigi nõrka tervist ja ta suri 10 päeva hiljem haiglas. Šketan on maetud parki, mis tänapäeval kannab tema nime.
Eesti keeles on 2012. aastal ilmunud kogumikus "Vana maja monoloog: valik mari proosat: 26 lugu 23-lt autorilt aastatest 1927–2010" avaldatud Šketani jutustus "Koman melna".
Nõmme pae

Nõmme pae on liivakivipaljand Ahja jõel Saesaare paisjärve ääres Kiidjärve küla territooriumil. Nõmme pae paikneb Ahja jõe ürgoru maastikukaitsealal, jõe vasakkaldal Mõtstare mäe ja Kivipalu mäe vahel.
Paljand on vaadeldav jõelt ja vastaskaldalt.
Villem Loigom

Villem Loigom (sündinud 8. septembril 1965 Tallinnas) on eesti disainer ja ettevõtja.
Looming.
Villem Loigom on joonistanud ka karikatuure. Tema karikatuure on avaldanud ajakiri Pikker ja teabeleht Memento.
1988 märgiti ära tema karikatuur Tallinna Mererajooni ökoloogiateemalisel karikatuurivõistlusel.
Jaroslavli vürstiriik

Jaroslavli vürstiriik (vene keeles "Ярославское княжество") oli riik tänapäeva Venemaa territooriumil aastatel 1218–1463, Kirde-Venemaal. 
Jaroslavli vürstiriik moodustati 1218. aastal, kui Vsevolod Suurpesa poeg 1. Rostovi vürst Konstantin Vsevolodovitš (1186–1219), saades 1216. Vladimiri suurvürstiks Konstantin I-na jagas Rostovi vürstiriigi alad oma poegade vahel. 
Vürstiriigi alad asusid Volga jõe ja selle lisajõgede (Mologa, Juhota, Kurba jt) ning Šeksna jõe alamjooksul.
1294. aastal läks valitsemine Smolenski vürst Fjodor Rostislavitšile, uue valitsejadünastia asutajale. 
14.–15. sajandil jagunes vürstiriik osalisvürstiriikideks, mis 15. sajandi esimesel poolel liideti Moskva suurvürstiriigiga ning lõplikult liideti Jaroslavli vürstiriigi alad Moskva suurvürstiriigiga 1463. aastal.
Riine Pajusaar

Riine Pajusaar (sündinud 8. jaanuaril 1971) on eesti helilooja.
Ta töötab Keila Muusikakoolis klaveriõpetajana.
Stanislav Malahhov

Stanislav Malahhov (inglispäraselt "Stanislav Malakhov"; (isanimi Timofei) 8. detsember 1935 – 26.veebruar 2019) oli ajakirjanik ja kunstnik (klaasikunstnik ja karikaturist).
Ta on elanud Tuneesias, Leningradis, Tallinnas.
1961. aastal lõpetas ta Eesti Riikliku Kunstiinstituudi klaasikunsti erialal ja sai tarbekunstniku kutse.
Tema karikatuure avaldati ajakirjas Pikker alates 1957. aastast. 
Töö.
Oli ajalehe Sovetskaja Estonija (Nõukogude Eesti) illustratsiooniosakonna juhataja ja illustraator. NSV Liidu Ajakirjanike Liidu liige.
Ahelpind

Katenoid ehk ahelpind on selline pöördpind, mis tekib aheljoone pöörlemisel ümber oma juhtsirge. Katenoidi kirjeldas esimesena Leonhard Euler 1744 aastal. Katenoidi pind on üks
minimaalpindadest. Kui kaks ringikujulist traati asetada seebivette ja siis veest välja võttes neid aeglaselt üksteisest eemale liigutada, siis moodustub traatide vahele seebiveest katenoidi minimaalne pind. Iglu vertikaalne läbilõige on aheljoone kujuga.
Sõna on moodustatud ladinakeelsest sõnast catena, mis tähendab ketti ja kreekakeelsest sõnast eidos, mis tähendab kuju.
Uduvere mõis

Uduvere mõis oli mitme Eesti mõisa nimi:
Rostovi vürstiriik

Rostovi vürstiriik (vene keeles "Ростовское княжество") oli osastisvürstiriik tänapäeva Venemaa territooriumil aastatel 1207–1474, Kirde-Venemaal. 
Rostovi vürstiriik eraldati 1207. aastal valitsemiseks Vladimiri suurvürst (1176–1212) Vsevolod Suurpesa pojale Konstantin Vsevolodovitšile (1186–1219).
Rostovi vürstiriigi aladel asusid järgmised linnad-asulad: Jaroslavl, Mologa, Uglitš, Rostov, Beloozero, Uglitš.
11. sajandist 13. sajandi alguseni kuulus Rostov Rostovi-Vladimiri-Suzdali vürstkonda, aastast 1207 oli Rostovi vürstiriigi pealinn. Rostovi linna ümbritsevad alad olid algselt osa Rostovi-Suzdali vürst (1151–1157) Juri Dolgoruki aladest. Juri Dolgoruki viis pealinna Suzdali, millest ka vürstkonna kaksiknimi. Kiievi suurvürsti (1149–1151 ja 1155–1157) Juri Dolgoruki poeg Andrei Bogoljubski (c. 1111–1174) lasi end valida bojaaride ja kaupmeeste kogu poolt Rostovi-Suzdali vürstkonnas Vladimiri, Rostovi ja Suzdali vürstiks (1168–1174). Andrei Bogoljubski säilitas suurvürsti tiitli, aga ta ei olnud Kiievis peaaegu kunagi kohal ning keskendas "kogu Suzdali valitseja" võimu oma Vladimiri-Suzdali vürstkonnale, eelkõige oma uuele pealinnale Vladimirile, mille ta laskis esinduslikult välja ehitada.
Saades 1216. aastal Vladimiri suurvürstiks Konstantin I-na, jagas Konstantin Vsevolodovitš Rostovi vürstiriigi alad oma poegade vahel ning nende ajal jagunes vürstiriik veelgi: Uglitši, Jaroslavli ja pärast 1238. aastat ka Beloozero vürstiriigiks.
14. sajandil keskel langesid alad Moskva suurvürstiriigi laienemisprotsessis Moskva suurvürsti valdusse.
Viskoosa mõis

Viskoosa mõis (saksa keeles "Hohenholm-Viscosa") oli poolmõis Reigi kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb mõis Hiiu maakonda Hiiumaa valda.
Poolmõis oli sisuliselt ettevõtte La Viscosa Kõrgessaare kunstsiidivabriku kompleks, mille jaoks ettevõte oli krundi ostnud Kõrgessaare mõisalt.
Balti karikavõistlused jäähokis

Balti karikavõistlused jäähokis toimusid aastatel 2004–2005 ning neist võtsid osa Eesti, Läti, Leedu ja Poola meeskonnad. Neljavooruline turniir toimus kõigis neis riikides.
2004–2005 hooaeg.
Neli kolmepäevast turniiri toimusid 27. augustist 2004 kuni 7. veebruarini 2005, et iga riik saaks turniiri võõrustada.
Tallinnas toimus turniir 2004. aasta 27.–29. augustini, Leedus Elektrėnais 2004. aasta 5.–7. novembrini, Poolas Gdańskis 2004. aasta 17.–19. detsembrini ja Lätis Ogres 2005. aasta 5.–7. veebruarini.
Esimesed kolm turniiri võitis Stoczniowiec Gdańsk ja viimase ehk neljanda võitis ASK/Ogre.
Kuressaare mõis

Kuressaare mõis (ka "Kuresaare mõis"; saksa keeles "Kurresaar") oli riigimõis Tarvastu kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb mõis Viljandi maakonda Viljandi valda.
Mõisat on mainitud alates 17. sajandi teisest poolest.
1797. aastast anti Kuresaare mõis ja Koonga mõis Liivimaa maanõunike kolleegiumi poolt kasutada Viljandi aadlipreilide kasvatusasutuse (saksa keeles "Fellinsches Adeliger Fräuleinstift") ülalpidamiseks
Orava mõis

Orava mõis (saksa keeles "Waldeck") oli rüütlimõis Vastseliina kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Võru maakonda Võru valda.
Põhjasõja esimesel sõja-aastal (1700) toimus veebruaris-märtsis seal Orava mõisa ülestõus.
Suislepa mõis

Suislepa mõisa all võidakse mõelda:
Balti Jäähoki Liiga

2000–2001. aastate Balti Jäähoki Liiga hooajal osales Läti, Leedu ja Eesti meeskonnad. Hiljem pole sellenimelist üritust korraldatud, ent 2004–2005 hooajal toimusid Balti karikavõistlused jäähokis.
1994. aasta jäähoki maailmameistrivõistlused

1994. aasta ehk 58. meeste maailmameistrivõistlused jäähokis peeti Itaalias 25. aprillist 8. maini.
12 osalevat meeskonda jagati esimeses võistlusringis kahte gruppi, kus igas grupis oli kuus meeskonda. Igast grupist pääses neli parimat meeskonda edasi veerandfinaalidesse. Otsustavas ringis võitis Kanada Soomet ja sai esimest korda pärast 1961.Kanada kindlustas selle võiduga oma kaheteistkümnenda võidu jäähokis.
Suurbritannia naasis ilma ühegi punktita esimest korda pärast 1951. aastat A-gruppi. C-grupis võistlesid omavahel Valgevene, Horvaatia, Eesti ja Slovakkia. C-grupi võitis Slovakkia. Eesti võitis kaks aastat järjest D-grupis esikoha.
Eesti Ragbiföderatsioon

Eesti Ragbiföderatsioon oli 1999. aasta 4. märtsil loodud ragbi spordiala esindaja Eestis. 2012. aasta 13. detsembril lõpetas föderatsioon tegevuse.
Ragbiföderatsiooni president oli Briti erusõjaväelane Gilbert John Slade, kes uskus, et ragbi propageerimine vähendab uimastite kasutamist. Slade arvates eristab ragbit Ameerika jalgpallist kolmas poolaeg, kus vastasmeeskonnad lahendavad mängus tekkinud pinged sotsiaalselt ja viisakalt.
Nikolaus Mattias Eck

Nikolaus Mattias Eck (ka Nicolaus ja Matthias; 1620–1690) oli Kuressaare postimeister, tolliametnik ja Nolgimõisa mõisa rentnik, Ecki ja Ekesparre suguvõsa esiisa.
Tema vanemad olid Bernhard Eck ja Anna von Zwirnbach.
Pärast Ecki surma pidas postimeistri ametit edasi tema lesk Catharina Unonia Eck, kes koos poja Carl Johaniga oli Kuressaare postmeister Rootsi aja lõpuni. 1711. aastal pöördusid Catharina ja Carl Rootsi.
Pojad.
Kuninganna Ulrika Eleonora andis Carl Johan Eckile 1719. aastal aadliseisuse. Pärast aadeldamist sai nime Ekesparre. Teised N. M. Ecki pojad kandsid edasi Ecki nime.
Baltimaade meistrivõistlused ujumises

Baltimaade meistrivõistlused ujumises on iga-aastane Eesti, Läti ja Leedu ujumiskoondiste vaheline võistlus.
Reeglid.
Iga rahvuse kaks parimat ujujat koguvad oma võistkonnale punkte. Hoolimata võistlejate rohkusest saab igas kategoorias punkte vaid kuus ujujat: 2 Eestist, 2 Lätist, 2 Leedust. Nende kuue ujuja punktid jagunevad järgmiselt: esimene koht – 7 punkti, teine koht – 5 punkti, kolmas koht – 4 punkti, neljas koht – 3 punkti, viies koht – 2 punkti, kuues koht – 1 punkt. Teateujumises saab punkte igast riigist 1 võistkond. Punktid jagunevad järgmiselt: esimene koht – 14 punkti, teine koht – 10 punkti, kolmas koht – 8 punkti. Riik saab karistuseks 0 punkti, kui vahetusmeeskond (või ujuja) ei alustanud, lõpetanud või diskvalifitseeriti. Meistrivõistlused võidab kõige rohkem punkte kogunud võistkond.
Võistlusalad.
Võistlusel on 17 ala nii meestele kui ka naistele.
Kavilda mõis

Kavilda mõis, ka Vana-Kavilda mõis, (saksa keeles "Kawelecht", ka "Alt-Kawelecht") oli riigimõis, varem rüütlimõis Puhja kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb mõis Tartu maakonda Elva valda. 
1582. aasta Jam Zapolski vaherahuga said Rzeczpospolita poolakad Moskva Suurvürstiriigilt endise Tartu piiskopkonna alad omale. Omandatud varade üle, mille hulgas oli märgitud ka Kavilda linnus, revisjonis märgiti aga, et väike linnus, mis varem (Liivi sõja algul enne venelaste kätte langemist) kuulus Fromhold Tiesenhausenile, on nüüd peaaegu täielikult purustatud, kuid siiski leidis 1587. aastal veel vähemalt osa ruume kasutust. 
Poola kuningas Stephan Bathory muutis Kavilda krooni majandusmõisaks ning Liivi sõja järel oli mõis Poola Tartu vojevoodkonna Tartu staarostkonna folvark ehk riigimõis.1584. aastal on Kavildat mainitud mõisana ("Hof Kavlicht").
Ajavahemikul 1744–1751 eraldati Kavilda mõisast ala, kus asutati Uue-Kavilda mõis. Vanemat mõisat hakati nimetati Vana-Kavilda mõisaks (saksa keeles "Alt-Kawelecht"). 1868. aastal mõis tükeldati, sealjuures eraldati 125 hektarit maad tulevase Kavilda kiriku kirikumõisa tarbeks.
Pala mõis (Puhja)

Pala mõis (saksa keeles "Pallamois"; ka Palumõisa mõis) oli Väike-Konguta mõisa kõrvalmõis Puhja kihelkonnas Tartumaal.
Säilinud on mõisa peahoone. 1950. aastatel asus seal kolhoosikeskus, hiljem Konguta sovhoosi töötajate elamu. Praegu eravalduses, kasutatakse talu elumajana.
Puhja kirikumõis

Puhja kirikumõis (saksa keeles "Kawelecht") oli kirikumõis Puhja kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb mõis Tartu maakonda Elva valda.
Suure-Ulila mõis

Suure-Ulila mõis (saksa keeles "Ullila") oli rüütlimõis Puhja kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb mõis Tartu maakonda Elva valda.
Ajalugu.
Mõis rajati 17. sajandil.
Teedla mõis

Teedla mõis (saksa keeles "Thetlia") oli rüütlimõis Puhja kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb mõis Tartu maakonda Elva valda.
Mõisat on esmamainitud 1582, aastal. 19. sajandi lõpul ei olnud seda mõisat enam rüütlimõisate nimekirjas.
Väike-Konguta mõis

Väike-Konguta mõis (saksa keeles "Klein-Kongota") oli rüütlimõis Puhja kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb mõis Tartu maakonda Elva valda.
Ajalugu.
Mõis asutati 1791 Suure-Konguta mõisast eraldatud alast.
Halinga mõis

Halinga mõis (saksa keeles "Hallick") oli rüütlimõis Pärnu-Jaagupi kihelkonnas Pärnumaal. Nüüdisajal jääb mõis Pärnu maakonda Põhja-Pärnumaa valda.
Mõisat on esmamainitud 1623. aastal.
1680. aastal oli Halinga mõisa valdaja leitnant Arend Johann Tausas, kes oli mõisa omandanud pärandvara jagamise kokkuleppega 5.10.1678. 18. sajandi lõpul kuulus mõis Magnus Wilhelm Pilar von Pilchaule (1734–1801), 1807. aastal omandas mõisa Jakob Heinrich von Lilienfeldt (1774–1827). 1834. aastast sai mõis Jakob Heinrich von Lilienfeldi pärijate kokkuleppel, Otto Friedrich von Lilienfeldi (1796–1870) ainuomandisse, kelle surma järel läks mõis 1871 pärijate ühisomandisse. 1903. aastal sai Otto Friedrich von Lilienfeldi pärijate (tema pojad ja tütred ning pojapoeg) vahelisel kokkuleppel, Halinga mõisa tema poeg "Friedrich" August "von Lilienfeldt" (1847–1918).
Mõis riigistati 1919. aastal maareformiga.
Halinga mõisahoones, Tõrdu külas paikneb 1998. aastast Halinga Turva- ja hooldekodu.
Kaelase mõis

Kaelase mõis (saksa keeles "Kailes") oli rüütlimõis Pärnu-Jaagupi kihelkonnas Pärnumaal. Nüüdisajal jääb mõis Pärnu maakonda Põhja-Pärnumaa valda.
Ajalugu.
Mõis sai iseseisvaks 1665, kui talle eraldati Koonga mõisast alasid.
Kaelaase mõis eraldati Koonga mõisast 1665. aastal. Algselt kuulus mõis von Wolfeldile, 1600. aastate lõpus omandas mõisa von Derfelden. 1790. aastal ehitasid nad mõisa varaklassitsismi stiilis.
Hoonet iseloomustas kahekorruselise keskse hiiglasega hoone ees ja taga asuv kolmnurkne sammas, hoone nurka kaunistasid ruudud. Mõisa külge kinnitati palju kõrvalhooneid. 1872. aastal läks mõis üle von Brandti aadliperekonna kätte, kelle see jäi kuni aastani 1919. 
Mõisa viimane omanik oli Carl von Brandt. Mõis pandi põlema 1905. aastal, ülestõusu ajal. 1910. aastal taastati hoone osaliselt muudetud kujul. Algsed väljakute imitatsiooniga kaunistatud nurgad asendati uusklassitsistlike labadega, lisaks muutsid nad akende välimust. Hoone peasissekäigu ees oli modernistlikus stiilis võlvitud akendega rõdu.
Alates 1929. aastast on hoone olnud mõisakool, Eesti NSV ajal tegutses mõisahoonetes Kaelase eriinternaatkool. Lisaks säilitati mitu väiksemat kooli omandis olnud hoonet, sealhulgas direktori maja. 2000. aastate alguses renoveeriti mõisakompleks. Veel 1999. aastal majaesises pargis asunud väike puidust vaatetorn on nüüdseks hävinud.
Sõõrike mõis

Sõõrike mõis (saksa keeles "Sörik") oli Parasmaa mõisa kõrvalmõis Pärnu-Jaagupi kihelkonnas Pärnumaal. Nüüdisajal jääb mõis Pärnu maakonda Põhja-Pärnumaa valda.
Mõis oli viimased mitusada aastat Parasmaa mõisa kõrvalmõis ja enne seda sajandeid rendimõis, riigimõisa staatuses.
Uduvere mõis (Pärnu-Jaagupi)

Uduvere mõis (saksa keeles "Uddafer") oli riigimõis Pärnu-Jaagupi kihelkonnas Pärnumaal. Nüüdisajal jääb mõis Pärnu maakonda Põhja-Pärnumaa valda.
Mõis rajati 1620. aastatel.