Radomi geto

Radomi geto oli juudi geto, mis asutati 1941. aasta märtsis Radomi linnas Poola okupatsiooni ajal Poola juutide tagakiusamise ja ekspluateerimise eesmärgil. See suleti ametlikult välismaailmast aprillis 1941. 1942. aasta augustis algas geto likvideerimine, mis lõppes 1944. aasta juulis. Ligikaudu 30 000 – 32 000 ohvrit (meest, naist ja last) saadeti Treblinka hävituslaagrisse. 
Taust.
Poola sissetungi käigus vallutasid Saksa väed 8. septembril 1939 Radomi linna. Elanikkond oli sel ajal 81 000, kellest 25 000 olid juudid. 30. novembril 1939 määrati "SS - Gruppenführer" Fritz Katzmann "Selbstschutzist", kes juhtis mõrvaoperatsioone varem Wrocławis ja Katowices , okupeeritud Radomi SS-i ja politseijuhiks (SSPF). Tema saabumisele järgnes meeletu vägivald ja isikliku kasu saamise eesmärgil röövimine. Katzmann käskis juudi liidrid kohe hukata. Enne geto loomist suunati paljud juudid sunnitööle. Üks nende esimesi ülesandeid Saksa käsul oli rünnakus kannatada saanud sõjaeelne Poola Łuczniku relvatehas uuesti üles ehitada, et rahuldada Saksamaa sõjalisi vajadusi. Tehas oli kogu sõja vältel suurim kohalik tööandja. 
Sakslased sundisid juudi kogukonda koormisi maksma ning konfiskeerisid nende väärtasjad ja ettevõtted. Sellest hoolimata olid väärismetallide varud juba ammendunud, sest Radomi juudid – eriti "Wizo" juudi naised – tegi mitu kuud enne invasiooni suuri annetusi Poola õhuväefondile. Isegi kõige vaesemad juudid ostsid kuni maini 1939 uhkusega õhukaitsevõlakirju 
Varsti pärast sissetungi, umbes septembris-oktoobris 1939, korraldasid SS-id üllatusrünnakud sünagoogidele. Kummardajad tiriti välja ja pandi töökomandodesse. Natsid rüvetasid Radomi sünagoogi ja selle sisustus hävitati. Hirmu sisendamiseks pandi juudi soost linnanõunik Jojna (Yona) Zylberberg marssima läbi linna, misjärel SS-sõdurid teda julmalt peksid. Tema naine suri vaid kuid varem kodus toimunud õnnetuses. Umbes detsember 1939 jaanuar 1940 loodi Judenrat, et olla vaheorganisatsioon Saksa väejuhatuse ja kohaliku juudi kogukonna vahel. 1940. aasta suvel saadeti Lublini reservaadi töölaagritesse tuhat meest. Detsembris andis Krakówis asuv Saksa kindralkuberner Hans Frank korralduse linnast välja saata 10 000 juuti. Vaid 1840 küüditati tehniliste raskuste tõttu. 1941. aasta kevadel oli Radomis umbes 32 000 juuti. Katzmann jäi sinna kuni operatsioonini Barbarossa. 
Geto ajalugu.
Radomi linn võttis vastu juute, kes saadeti välja teistest Poola paikadest, sealhulgas Krakówi geto juutidest vangid, kuna Kraków – "Gauleiter" Hans Franki soovi kohaselt – pidi saama peavalitsuse territooriumi "rassiliselt puhtaimaks" linnaks, mis toimiks selle pealinnana. Kindralkuberner Frank andis 1941. aasta märtsis käsu luua Radomi geto. Nädal varem moodustas uus natside administratsioon juudi geto politsei, et aidata ümberpaigutamistel. Juutidele anti kümme päeva aega, et vabastada oma sõjaeelsed kodud ja asuda koos peredega getotsooni elama. Piirkond jagati kaheks nagu paljudes teistes Poola linnades. Geto väravad suleti välismaailmale 7. aprillil 1941. Sinna kogunes umbes 33 000 Poola juuti ; 27 000 peamises getos ja umbes 5000 väiksemas eeslinna getos. Suurem osa geto alast oli müüriga ümbritsemata; tõkked moodustasid hooned ise ning väljapääse valvas juudi ja poola politsei. "Suur geto" rajati Wałowa tänavale Śródmieście linnaosas ja "väike geto" Glinice linnaosas. 
Nagu paljude teiste okupeeritud Poola getode puhul, ei olnud nälgimine haruldane. Sakslaste poolt getos viibivale inimesele määratud toidukogus oli 100 grammi leiba päevas. Sellegipoolest olid tingimused Radomi getos keskmiselt paremad kui paljudes teistes getodes natside poolt okupeeritud Euroopas. 
1942. aasta esimestel kuudel viisid sakslased läbi mitmeid aktsioone, arreteerides või hukkades erinevaid juudi kogukonna juhte. Sakslased asusid Radomi getot tõsiselt likvideerima augustis 1942 operatsiooni Reinhard osana. Esimene suurem küüditamine tegi väiksema Glinice geto tühjaks. Sakslasi aitasid Poola sinise politsei üksused ja "Hiwid". Augusti lõpuks oli Radomis alles umbes 2000 juuti. Küüditatud juudid saadeti hävituslaagritesse (peamiselt Treblinkasse ja Auschwitzi). Radomi geto jäänused muudeti ajutiseks töölaagriks. Viimased Radomi juudid aeti välja juunis 1944, kui 26. juunil küüditati viimased elanikud Auschwitzi. Sõjast pääses eluga vaid paarsada Radomist pärit juuti.
Põgenemine ja päästmine.
Poola juutide päästjate seas oli kõige silmapaistvam roll dr Jerzy Borysowiczil , Warszawska tänaval asuva Radomi vaimuhaigla direktoril. Juudid, sealhulgas lapsed, said nii Borysowiczilt kui ka tema meditsiinitöötajatelt salaja igapäevast abi. Kõige dramaatilisem oli getos tüüfuse käes kannatavate inimeste päästmine. Borysowicz ravis Mordechai Anielewiczit, Varssavi getoülestõusu kavandamisel olulisel kohal olnud juudi võitlusorganisatsiooni juhti. Siiski ei elanud enamik tema patsiente holokausti üle. Anielewicz suri ülestõusus. Borysowiczile omistati postuumselt, 1984. aastal, neli aastat pärast tema surma 5. juunil 1980, tiitel "Õiglane maailma rahvaste seas" 
Nende poolakate seas, kelle natsid mõrvasid juutide päästmise pärast, oli Radomis elanud 60-aastane Adam Rafałowicz, kes lasti maha 18. septembril 1942 juudi abistamise eest; Radomi maakonnas oli selliseid mõrvu veelgi. Rühm Radomi lähedalt Ciepielówi ümbrusest pärit külaelanikke, sealhulgas Piotr Skoczylas ja tema kaheksa-aastane tütar Leokadia, põletati 6. detsembril 1942 juutide varjamise eest politseipataljoni poolt elusalt. Samal päeval süüdati lähedal asuvas Rekówkas veel üks inimesi täis ait ning 33 juute päästnud poolakat põletati elusalt, sealhulgas Obuchiewiczi, Kowalski ja Kosiori perekonnad. 64-aastane Roman Jan Szafranski, kes elas Radomis koos oma naise Jadwigaga, jäi vahele juudi tüdruku Anna Kerci (sünd. 1937) varjamise eest. Tüdruk tapeti, ta saadeti Gross-Roseni koonduslaagrisse, kus ta hukkus. Tema naine saadeti Ravensbrücki, kuid jäi ellu.