tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Eitav kõneliik

Eitav kõneliik ehk negatiiv on kõneliik, mis väljendab öeldisverbiga kirjeldatava tegevuse eitust, nt "Kati ei läinud poodi".
Eitusvormid on liitvormid, milles eitus väljendub eitussõnas "ei" või "ära". Eitussõna "ei" kasutatakse kindlas, tingivas ja kaudses kõneviisis, nt "ei ela, ei elaks, ei elavat", eitussõna "ära" kasutatakse käskivas ja möönvas kõneviisis, nt "ära ela, ärgu elagu".
Täis-, enne- ja üldmineviku vormide korral, mis koosnevad abisõna "olema" vormist ja põhisõna mineviku kesksõnast, võib eitussõna "ei" liituda abisõna ette eitavaks eesliiteks "p", nt "ei ole elanud ~ pole elanud, ei ole elatud ~ pole elatud, ei olnud elanud ~ polnud elanud, ei oleks elanud ~ poleks elanud, ei olevat elanud ~ polevat elanud". Niisugust eesliitelist eitusvormi võib käsitleda omaette vaegmuutelise tegusõnana.
Ka eitussõna "ära" võib vaadelda vaegmuutelise pöördsõnana, sest olenevalt kõneviisist ja pöördest liidab ta endaga kõneviisi- ja pöördetunnuse. Käskiva kõneviisi mitmuse 1. pöördes on kõnekeeles tavalisem (ja ka stiililt neutraalsem) ilma kõneviisitunnuseta eitusvorm ("är/me ela/me"); veelgi kõnekeelsema kasutuse korral võib põhivormis puududa ka pöördetunnus ("är/me ela").
Eitusvormi teiseks osaks võib olla kas vastav jaatusvorm ("ela/vat : 'ei ela/vat"), tunnuseta tüvi ("ela/n : 'ei ela"), kõneviisitunnusega tüvi ("ela/ksi/n : 'ei ela/ks"), umbisikulise tegumoe tunnusega tüvi ("ela/takse : 'ei ela/ta") või mineviku kesksõna ("ela/si/n : 'ei ela/nud, ela/t/i : 'ei ela/tud").
Christfried Brasche

Christfried Brasche (10. juuni 1875 Tallinn – 18. aprill 1949 Würzburg) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis 1887–1889 Eestimaa Rüütli- ja Toomkoolis (Tallinnas) ja 1889–1894 Keiserlikus Nikolai I Gümnaasiumis. Aastatel 1894–1901 õppis Brasche Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, ülikooli lõpetas "cand. theol." astmega. 
Prooviaastal oli ta Hageri (praost Konstantin Thomsoni) ja Ambla koguduses (õpetaja Johannes Theodor Willbergi juures). Õpetajaks ordineeriti Brasche 26. augustil 1901. Teenis aastatel 1901–1902 Ambla kogudust ja 1902–1903 Tallinna Kaarli kogudust kui abiõpetaja.
Ta oli Juuru koguduse õpetaja aastatel 1903–1939 ja lisaks Ida-Harju praost 1929–1935. Siirdus 1939. aastal Saksamaale, oli aastatel 1940–1941 Danzigi õpetaja ja 1941–1945 Zoppoti emeriitõpetaja.
Isiklikku.
Isa Johann Heinrich Brasche oli Saarde ja Tallinna Toompea Kaarli koguduste õpetaja. Emapoolne vanaisa Heinrich Ferdinand Hoffmann oli Koeru koguduse õpetaja. 
Tema vend oli arst, maletaja ja purjesportlane Ernst Brasche, poolvend oli Kullamaa ja Piirsalu koguduse õpetaja Arvid Leopold Brasche, lellepoeg oli Harju-Madise koguduse õpetaja Johannes Brasche. Väimees Leo Gustav Treumann oli Vaivara koguduse õpetaja.
Leonhard Brunovsky

Leonhard Brunovsky (6. august 1895 Peterburi – 30. aprill 1968 Waldbüttelbrunn, Baieri liidumaa) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis 1913–1918 Tartu ülikooli usuteaduskonnas, ordineeriti 16. septembril 1923.
Ta oli 1926–1939 Visusti saksa koguduse õpetaja, läks 1939 Saksamaale.
Oli aastatel 1940–1945 õpetaja Poznanis. 1947–1963 oli pastor Fechheimis (Coburgi kreisis, Baieri liidumaal). Jäi aastal 1963 emerituuri.
Sven Danell

Sven Isak Danell (25. november 1903 Uppsala – 18. jaanuar 1981 Stockholm) oli rootsi vaimulik, kes viibis aastatel 1930–1937 Eestis, mil ta töötas Eesti rootslaste keskel kirikuõpetajana. 
Elulugu.
Õppis Göteborgi, Uppsala ja Lundi ülikoolis usu- ja keeleteadust. Lõpetas 25-aastaselt stuudiumi Uppsalas "cand. theol." kraadiga. Ordineeriti pastoriks 10. juunil 1928 ja sai samal aastal Rootsis ühe Skara ringkonna koguduse õpetajaks. 
Eestis.
1930. aastal pakkus Rootsi Kiriku peapiiskop Nathan Söderblom talle rootsi abiõpetaja kohta Eestis Noarootsi kihelkonnas, mis hõlmas umbes 4400 liikmega Paslepa, Sutlepa ja Riguldi kogudused. Elanikest olid umbes 2700 rootslased ja 1700 eestlased. Samanimelistes mõisasüdametes pesitsesid kunagised sakslastest omanikud. Nii tuli kohalikul pastoril jutlustada ja töötada kolmes keeles, mis läks ülihea keeleandega Danellil juba lühikese aja pärast hiilgavalt korda. 
Sven Danell oli 1930–1933 Noarootsi kihelkonnas rootsi abiõpetaja ja 1933–1937 Noarootsi koguduse õpetaja. 
1937. aastal oli ta sunnitud Rootsi tagasi pöörduma, kuna Eesti võimud ei pikendanud enam tema kui välismaalase tööluba.
Need seitse aastat Noarootsis jätsid temasse niivõrd kustumatu jälje, et ta kirjutas nende põhjal hiljem oma mälestusteraamatu "Kuldrannake: mälestusi seitsmest aastast Eestis" (1952).
Raamatu viimases peatükis ütleb ta sellele ajale tagasi vaadates: 
Rootsis.
Rootsis teenis Källby kogudust. Aastatel 1941–1949 oli ta Ersta diakoniasutuse juhataja Stockholmis ja ühtlasi Rootsi kuninga õukonnajutlustaja. 
Alates 1944. aasta sügisest jõudis põgenikena Rootsi üle 20 000 eestlase, nende hulgas 27 luteri usu õpetajat ühes piiskop Johan Kõpuga. Sven Danell asus kohe oma kunagisi ametivendi ja teisigi eestlasi aitama. Seejuures kujunes Ersta diakonissiasutusest tugipunkt paljudele pagulastele, kes vajasid toetust võõra rahva seas võõrastes oludes.
Seejärel nimetati ta kirikuõpetajaks Västra Tunhemi koguduses. 
27. juulist 1955 nimetati Sven Danell Rootsi valitsuse otsusega Skara piiskopiks. Ta oli Skara piiskop aastatel 1955–1969.
Isiklikku.
Tema isa Hjalmar Danell oli Uppsala ülikooli teoloogiaprofessor ja Skara piiskop aastatel 1905–1935. Tema onu Gideon Danell oli Rootsi haridustegelane ja keeleteadlane, kes kaitses 1906. aastal Uppsalas doktoritöö Eestis räägitavast noarootsi murdest ("Nuckömålet"). Vend Nils Danell oli Noarootsi kihelkonnas asunud Pürksi põllutöö- ja rahvaülikooli juhataja aastatel 1929–1931.
Samuel Eberhard

Samuel Eberhard (4. veebruar 1905 Mustjala – 1945) oli Eesti vaimulik ja teoloog.
Ta õppis aastatel 1924–1931 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Täiendas end Leipzigis, Tübingenis ja Königsbergis. 1931–1933 töötas Königsbergis ja Herrnhutis. Ordineeriti 10. veebruaril 1935. Aastatel 1935–1939 oli ta Kunda koguduse õpetaja.
Läks 1939. aastal Saksamaale. Oli Schwetzis, Lääne-Preisimaal (praegu Świecie, Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas, Poolas) pastor. Aastast 1941 Wehrmachtis. Jäi 1945. aastal Posenis sõjas kadunuks.
Isiklikku.
Isa Johannes Eberhard oli (aastatel 1913–1919) Kadrina Katariina koguduse õpetaja, vanaisa August Eberhard oli Mustjala Anna koguduse õpetaja, vanavanaisa Paul Eberhard oli Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja.
Paul Ahyi

Paul Ahyi (15. jaanuar 1930 Abomey – 4. jaanuar 2010 Lomé) oli Togo kunstnik, kirjanik ja pedagoog.
Ta omandas kunstialase hariduse Lyonis ja Pariisis.
Paul Ahyi tegeles nii maalikunsti (pastellmaali), skulptuuri, keraamika, disaini kui ka metallikunstiga. Ta lõi palju massiivseid monumentaalskulptuure, mille puhul kasutas materjalina sageli puitu, kuid ka marmorit, metalli (eelkõige messingit), betooni ja keraamilisi materjale. Puitesemete kujundamisel viljeles ta palju põletustehnikat. Ta valmistas ka reljeefe ja mosaiike.
Ta valmistas ka ehteid ja tarbeesemeid.
Paul Ahyi kujundas 1960. aastal äsja iseseisvunud Togo riigilipu. Ta osales ka Togo iseseisvusmonumendi tegemisel. Tema valmistatud skulptuure leidub mitmel pool Aafrikas, New Yorgis, Pariisis, Kanadas, Lõuna-Koreas, Itaalias, Vatikanis ja Jaapanis jm. 
Paul Ahyi kirjutas ka luuletusi, mis ilmusid näiteks luulekogus "Togo, mon cœur saigne". Ta kirjutas teadus- ja aimeraamatuid ka kunstist ja Aafrika rahvapärandist. Ta õpetas paljudes Aafrika maades kunsti ja arhitektuuri.
2009. aastal nimetas UNESCO Paul Ahyi oma rahusaadikuks ("UNESCO Artist for Peace").
Bruno Ederma

Bruno Karl Immanuel Ederma (sündinud Bruno Karl Immanuel Ederberg; 28. aprill 1900 Kuressaare – 31. oktoober 1976 Wiarton) oli eesti luterlik vaimulik.
Ta lõpetas 1918. aastal Tartu Aleksandri gümnaasiumi. Võttis osa Vabadussõjast. Tartu ülikooli usuteaduskonnas õppis ta 1918–1924. Prooviaastal oli ta Viljandi Pauluse koguduses. Ordineeriti õpetajaks 18. jaanuaril 1925.
Ederma oli Lääne-Nigula koguduse õpetaja aastatel 1925–1929 (olles ühtlasi usuõpetaja Haapsalus) ja Rakvere Kolmainu koguduse õpetaja 1929–1937. 1937–1941 oli Tallinnas sotsiaaltöötaja.
Läks 1941. aastal Saksamaale.
1949. aastal kolis USA-sse. USA-s olles astus kohaliku luterliku kiriku sisemisjoni töösse, asutades uusi kogudusi. Ta teenis aastatel 1952–1958 õpetajana California osariigis Norco väikelinnas. 1958–1961 teenis ta Abseconi linnakeses New Jersey osariigis. 
Alates 1961. aastast tegutses Kanadas kirikliku sotsiaaltöö korraldajana Scarborough's. Seal pani ta ka nurgakivi eesti vanadekodule. Ja oli ka EELK Toronto Peetri koguduse abiõpetaja. Alates 1973. aastast oli ta Kanadas Ontarios luteri koguduse hingekarjane.
Isiklikku.
Tema isa Friedrich Wilhelm Ederberg oli Kaarma ja Kambja koguduste õpetaja. Poolvend Hermann Johannes Ederberg oli Hargla ja Koeru koguduste õpetaja. Onu Konstantin Thomson ja onupoeg Helmut Thomson olid Hageri Lambertuse koguduse õpetajad. Onupoeg Waldemar Thomson oli Pärnu Nikolai koguduse õpetaja.
Janar Kiivramees

Janar Kiivramees (sündinud 12. oktoobril 1981) on Eesti elukutseline pokkerimängija.
Ta jõudis esimese eestlasena WPT finaali ning võitis viienda koha eest 90 835 USA dollarit. 
Ta võitis esimese eestlasena FTOPS-i turniiri. Auhinnaraha tõi Eesti läbi ajaloo suurim "online"-turniirivõit 300 000 USA dollarit.
Carl Friedrich Clemens

Carl Friedrich Clemens (meistrimärk CFC; 1738 Tallinn – 9. juuli 1793 Tallinn) oli Tallinna kullassepp.
Ta ristiti 1. mail 1738, oli 1752–1758 Sven Herlingi õpilane, 1768–1793 meister, 1784–1787 Tallinna kullasseppade tsunfti vanem. Hermann Clemensi isa.
Sven Herling

Sven Herling (meistrimärk SH; 1701 – 1771 Tallinn) oli Tallinna kullassepp.
Ta sündis Rootsis, oli alates 1733. aastast Tallinna kullassepp ja 1753–1765 Tallinna kullasseppade tsunfti vanem. Maeti 12. septembril 1771.
Johann Gottfried Exner

Johann Gottfried Exner (19. juuni 1791 Narva lähedal – 17. oktoober 1874 Tallinn) oli Tallinna kiviraidur.
Ta sai 1821. aastal Tallinna kodanikuks. 
Exner valmistas Tallinna (Oleviste, Niguliste) ja Eestimaa pühakodade (Keila kirik, Ilumäe kabel, Esku kabel) ja mõisahoonete (Keila-Joa) raiddetaile ning hauasambaid, kasutas peamiselt Orgita paekivi.
SH

SH võib tähendada järgmist:
sh võib tähendada järgmist:
Voldemar Lender

Voldemar Lender (18. veebruar 1876 Tallinn – 30. september 1939 Tallinn) oli eesti insener, Tallinna linnapea aastail 1906–1913.
Ta oli esimene eestlasest Tallinna linnapea (esimene eestlasest linnapea praeguse Eesti aladel oli aga Valga linnapea Johannes Märtson, 1902–1917. Siis oli see küll veel Liivimaa kubermang).
Voldemar Lender sündis ehitusettevõtja perekonnas. Ta lõpetas 1896. aastal Tallinna Aleksandri Gümnaasiumi, hiljem õppis Peterburi ülikooli füüsika- ja matemaatika osakonnas (1896–1897) ning Peterburi Tehnoloogia Instituudis (1897–1902). Ta oli EÜS Põhjala vilistlane. 
Töötas pärast lõpetamist 1906. aastani Tallinna vagunitehases Dvigatel. 1904. aastal valiti ta linnanõunikuks. Aastail 1906–1913 oli ta Tallinna linnapea, juhtides samal ajal ka linnavalitsuse ehitusosakonda. 1903–1914 omas ta ehitus- ja tehnikakontorit, kus alustas enda ehitusinseneri karjääri ka Anton Uesson (töötas Lenderi büroos aastatel 1909–1912), büroo tegutses tema linnapeaks olemise ajal edasi. 
Harju Panga nõukogu liige 1919–1925.
Tema looming olid valdavalt ühe- ja kahekorruselised puidust agulimajad, kuid Lenderi allkirja kannab ka mõni arhitektuurselt küpsema maja projekt (Pärnu mnt 6 üürimaja, 1908, ehitamata; Müürivahe 41, 1910; Paldiski mnt 3, 1910–1911; Kaarli pst 6, 1911). Tõenäoliselt ei projekteerinud ta neid ise, vaid üksnes vormistas ja tegi ehitusjärelevalvet.
Voldemar Lenderi järgi on nime saanud Lenderi maja – 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses Tallinna äärelinnas laialdaselt ehitatud puidust üürimajatüüp.
Jakob Vende

Jakob Vende VR I/3 ja II/3 (17. aprill 1890 Esna vald, Järvamaa – 26. detsember 1941 Sevurallagi vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).
Vabadussõja ajal teenis ta 4. Jalaväepolgus, hiljem 10. Jalaväerügemendis, Viru-Järva ja Valga Sõjaväeringkonna ülem. Vabastati tegevteenistusest 8. novembril 1939.
I liigi 3. järgu Vabadusristi sai ta teenete eest ja II liigi 3. järgu vahvuse eest 11. jaanuaril 1919 Kermo ja Sausti mõisa joonel toimunud lahingus. 
Arreteeriti NKVD poolt 15. juunil 1941. Suri eeluurimise ajal.
Isiklikku.
Tema esimene abikaasa oli kunstiajaloolane Ella Vende, nende poeg oli insener ja koduloolane Valdeko Vende. Teisest abielust oli tema poeg tõlkija Kullo Vende.
Elementaarlause

 
Lause moodustajate ehituse põhjal liigitatakse laused elementaarlauseteks ja komplekslauseteks. Elementaarlause on lause, mille moodustajateks on sõnavormid ja fraasid.
Elementaarlause moodustajad.
Elementaarlause on lihtlause ehk lause, mis ei sisalda osalauseid. Elementaarlause moodustajad on sõnavormid (ühe ja sama lekseemi eri kuju) ja fraasid (sõnade ühend, mis koosneb sisuliselt kokku kuuluvatest sõnavormidest).
tegusõnafraas: "haaras lingist",
nimisõnafraas: "imeline tants",
omadussõnafraas: "väga ilus",
kaassõnafraas: "üle aia",
määrsõnafraas: "üsna palju",
hulgafraas: "kaks meest".
Seega ei ole elementaarlause moodustajad osalaused (lause moodustaja, millel on omakorda lause kuju) ega sekundaartarindid (sõnade ühend, mis sisaldab tavaliselt tegusõna käändelist vormi).
Elementaarlause näiteid:
"Koor laulab."
"Venna kampsun on sinine."
"Taevas on väga suur pilv."
"Pall lendas kaugele."
"Sportlane hüppas üle tõkke."
"Aknasse visati kolm kivi."
"Kass magab trepil."
Kirjandus.
Erelt, Mati, Reet Kasik, Helle Metslang, Henno Rajandi, Kristiina Ross, Henn Saari, Kaja Tael, Silvi Vare. 1993. "Eesti keele grammatika II. Süntaks". Lisa: Kiri. Tallinn: Eesti Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituut.
Erelt, Mati, Tiiu Erelt, Kristiina Ross. 2007. "Eesti keele käsiraamat". Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Kättesaadav: http://www.eki.ee/books/ekk09/index.php?p=6&amp;p1=2
Olemasolulause

Olemasolulause ehk eksistentsiaallause on mittenormaallause ehk markeeritud lausetüüp, mis esitleb kuulajale uusi osalisi või situatsioone.
Eesti keele olemasolulause omadused.
Eesti keeles on olemasolu võimalik väljendada omaette lausetüübiga. Sellesse lausetüüpi kuuluvaid lauseid nimetatakse olemasolulauseteks ehk eksistentsiaallauseteks. Olemasolulause esitleb kuulajale uusi osalisi või situatsioone, mis liidetakse tuttava koha või ajaga. Tüüpiline olemasolulause algab koha- või ajamäärusega ja selle öeldiseks on tegusõna "olema" vorm. Olemasolulause alus paikneb tavaliselt lause lõpus ja võib olla nii nimetavas kui ka osastavas käändes.
Olemasolulause ei täida siiski alati kõiki nimetatud tingimusi, vaid selles võib ära jääda määrus, erineda võib sõnajärg ja "olema" asemel võib olla mingi teine olemasolu väljendav tegusõna.
Erinevalt normaallausest langeb olemasolulauses tegevussubjekt grammatilise subjektiga kokku, pragmaatiline subjekt aga mitte. Kogeja-omajalauses seevastu langeb tegevussubjekt pragmaatilise subjektiga kokku, grammatiline subjekt aga mitte.
Soome keele olemasolulause omadused.
Soome keeles kasutatakse üsna samasugust olemasolulauset kui eesti keeles. Tüüpiline soome keele olemasolulause algab kohamäärusega, selle öeldiseks on tegusõna "olla" vorm ja selle alus on osastavas käändes.
Olemasolulause muudes keeltes.
Mitmes indoeuroopa keeles ei ole olemasolu väljendamiseks omaette lausetüüpi ja olemasolu tuleb väljendada näiteks formaalse subjektiga, nagu rootsi keeles: "Det finns en fotbollsplan bakom skolan" 'Kooli taga on jalgpalliväljak' või saksa keeles: "Es gab damals noch keine Straßenbahn" 'Siis polnud veel trammi'.
Eesti keele olemasolulause ei ole siiski erandlik. Näiteks jaapani keeles saab moodustada tegusõnaga olemasolulause, mis meenutab eesti keele olemasolulauset: "Niwa ni kodomo ga imasu" 'Hoovis on laps'.
Vene keeles seevastu väljendatakse olemasolu sõnajärjega ilma tegusõnata: "Na stolé lámpa" 'Laual on lamp'.
Veel on olemasolu võimalik väljendada näiteks liitega nagu grööni keele läänemurdes: "Illu-qar-vuq" 'Seal on majad.'
Ersa keeles on võimalik olemasolulauset moodustada nimisõna pööramise teel: "эстонан" 'olen eestlane' ("эстон" 'eestlane' + verbi 1Sg sufiks).
Liitöeldis

Liitöeldis ehk liitpredikaat on öeldis, kus pöördeline verbivorm moodustab ühendi käändelise verbivormiga, teonime, teise pöördelise verbivormi või käänd- või määrsõnaga.
Eesti keel.
Liitöeldis vastab ühele küsimusele ja moodustab sisulise terviku.
Liitöeldise üks komponent on tegusõna pöördeline vorm (lihtvorm nt "jooksen, kirjutas" või liitvorm nt "oli jooksnud", "ei kirjuta, ära naera") ja teine komponent kas tegusõna käändeline vorm ("jooksma, kirjutanud"), teonimi ("jooksmine, kirjutamine"), määrsõna ("ette, peale, nagu"), käändsõna ("jalg, aru") või muu tegusõna pöördeline vorm. Liitöeldis on
Ka lihtöeldis võib koosneda mitmest sõnavormist, kuid seda ainult täis- või ennemineviku või eituse väljendamisel. Sellisel juhul on tegu liitvormiga ja abisõnaks on tegusõna "olema": "Ilmad on soojaks läinud "või eitussõna: "Ilmad ei lähe soojaks". 
Vaata ka.
Öeldis
Lihtöeldis
Kirjandus.
Erelt, Mati 2013. Eesti keele lauseõpetus. Sissejuhatus. Öeldis. Tartu: Tartu Ülikooli Eesti Keele Osakonna preprindid 4, lk 49-65.
Ann Tenno

Ann Tenno (sünninimi Ann Epler; sündinud 4. detsembril 1952 Tartus) on eesti fotokunstnik.
Haridus ja töö.
Ta on lõpetanud 1971. aastal Tartu 5. keskkooli ja 1976. aastal Tartu Riikliku Ülikooli matemaatikateaduskonna algebra erialal.
Seejärel töötas Tartu Riikliku Ülikooli Majandusküberneetika kateedris ja Tallinna Polütehnilises Instituudi matemaatika kateedris. Aastatel 1984–1987 töötas ta Kultuurimälestiste Restaureerimise Projekteerimise Instituudis fotograafina. 
Edasi on Tenno olnud vabakutseline fotograaf ning on enda tehtud fotodest koostatud raamatud ise kujundanud ja kirjastanud. 
Aastatel 2002–2005 oli Tenno ajakirja Aed peatoimetaja. 
Fotonäitustel esines Tenno peamiselt 1980. aastatel, hiljem on koostanud fotoraamatuid ja pildistanud nende jaoks.
Looming.
Isikunäitused.
On esinenud fotonäitustel Soomes, Rootsis, Taanis, Prantsusmaal, Itaalias, Portugalis, Venemaa, Argentinas, USA-s, Iirimaal ja Austraalias.
Tunnustus.
Ann Tenno töid on San Francisco Moodsa Kunsti Muuseumis.
Harald Leppikson

Harald Leppikson (11. november 1933 Kullamaa – 9. september 2005 Tallinn) oli eesti fotograaf ja ajakirjanik.
Elulugu.
Harald Leppikson sündis Kullamaa vallas talupidajate perekonnas. 16-aastaselt asus ta õppima Tallinna Tööstuskooli ning suundus selle lõpetamise järel tööle Dvigateli tehasesse. Pärast teenistust Nõukogude armees jätkas Lepikson tööd Dvigatelis ning alustas ühtlasi õpinguid Tallinna Polütehnikumis. 
Aastail 1960–1968 töötas ta Eesti NSV kergetööstusministeeriumi konstrueerimisbüroos, kus koostas 50 ratsionaliseerimisettepanekut (näiteks kuulus Leppikson lausriide "mistra" valmistamiseks mõeldud nõeltöötlemismasina NM 1800 välja töötanud kollektiivi, mis pälvis 1967. aastal Nõukogude Eesti preemia). 
Huvist fotograafia vastu astus Leppikson Tallinna Fotoklubi kunstilise fotograafia ringi ning õppis fotograafiat ka Tallinna Kultuuriülikoolis. 1968. aastast töötas Leppikson kergetööstusministeeriumi fotolabori juhatajana, kellena organiseeris Eesti NSV-s tegutsevate kergetööstusettevõtete ja nende toodangu pildistamist. Ühtlasi hakkas Leppikson tegema kaastööd ajakirjandusväljaannetele.
1978–1994 töötas Leppikson ajalehe Rahva Hääl koosseisulise fotokorrespondendina, 1994–1995 ajalehe Eesti Sõnumid fotograafina. 1995. aastal pensionile jäädes jätkas Leppikson kaastööd ajalehtedele Maaleht ja Sõnumileht ning mitmele ajakirjale.
Harald Leppikson oli ajakirjanik Krista Leppiksoni abikaasa ja Allan Leppiksoni isa.
Looming.
Rahva Hääle fotokorrespondendina pildistas Leppikson enam kui 300 000 kaadrit, portreteerides töölisi, põllumehi, kaevureid, õpetajaid, kultuuritegelasi, partei- ja riigijuhte ning jäädvustades ühiskonnaelus aset leidnud sündmusi, sh Eesti taasiseseisvumist. Leppikson pildistas ka 15. mail 1990 toimunud Interrinde rünnakut Toompeale. 
Kunstilise foto vallas viljeles Leppikson lavastuslikku stiili, arendades välja oma isikupärase käekirja.
Alates 1971. aastast esines Leppikson kokku 20 isikunäitustega ("Inimene ja aeg", "Inimene ja loodus", "Inimene oma ajas", "Inimene, töö ja rahu", "Sirbist Viljaveski leivani" jt) Tallinnas, Tartus, Hiiumaal, Raplas, Kohtla-Järvel, Moskvas, USA-s ja Indias. 
Väljaspool Eestit võttis Leppikson osa näitustest NSV Liidus, Prantsusmaal, Saksamaal, Argentinas, Tšehhoslovakkias, Itaalias, Hispaanias ja Rootsis. 
Suurem osa Leppiksoni pildistatud negatiividest on antud hoiule Eesti Filmiarhiivi. 
Tunnustus.
Leppikson saavutas ligikaudu pool tuhat auhinnalist kohta Eesti, NSV Liidu ja rahvusvahelistel kunstilise foto näitustel. Kolmel korral pälvis ta Eesti Ajakirjanike Liidu aastapreemia. 2003. aastal anti talle Rahvusvahelise Fotokunsti Föderatsiooni (AFIAP) kunstniku nimetus (Leppikson oli neljas eestlane Kalju Suure, Juhan Lasmani ja Peeter Toominga järel, keda selle nimetuse sai). 2004. aastal pälvis ta Valgetähe V klassi teenetemärgi.
Jaakko Hintikka

Kaarlo Jaakko Juhani Hintikka (12. jaanuar 1929 Vantaa – 12. august 2015 Porvoo) oli soome loogik ja filosoof. 
Ta kaitses 1956. aastal doktoriväitekirja Helsingi Ülikooli juures (matemaatika alal). Uurinud peamiselt matemaatilist ja filosoofilist loogikat. Hintikka on käsitlenud eelkõige modaalse loogikaga seotud võimalike maailmade semantikat, episteemilist loogikat, induktiivset loogikat ja loogilisse keeleteooriasse kuuluvat mänguteoreetilist semantikat.
Ta töötas Stanfordi Ülikoolis ja Bostoni Ülikoolis.
Victoria Nichols Alexander

Victoria Nichols Alexander on ameerika kirjanik ja teaduskirjanik.
Ta on kirjutanud ka artikleid biosemiootika vallast.
Oma dissertatsioonis uuris Alexander juhuslikkuse ja teleoloogia vahekorda Saul Bellow, Henry James'i, Milan Kundera, Vladimir Nabokovi ja C. S. Peirce'i tekstide põhjal.
Loknja rajoon

Loknja rajoon on haldusüksus Venemaal Pihkva oblastis.
Rajoonis on Loknja alev ja 3 külaasundust.
Täislause

Tüüpiline lause on täislause, s.o ehituselt täielik lause, mis väljendab terviklikku mõtet. Täislause sobib paljudesse kontekstidesse ja on mõistetav ka kontekstist lahus.
Igal täielikul lausel on kaks osa: 
Täislause on grammatiliselt kujundatud ja intonatsiooniliselt vormistatud. Täislause koosneb tüüpiliselt finiitverbist (verbi pöördelisest vormist) ja selle juurde kuuluvatest nominaalsetest liikmetest, mida tavaliselt on vähemalt üks, näiteks
Digital Sky Technologies

Digital Sky Technologies (DST) on Venemaa investeerimisettevõte peakorteriga Moskvas. Ettevõttel on osalus suurtes internetiettevõtetes, mille kontrolli all olevad veebilehed saavad väidetavasti üle 70% venekeelse internetilehtede tabamustest.
Ligi kolmandik ettevõttest kuulub Ališer Usmanovile. Olulisemate osanike seas on Hiina internetiettevõte Tencent, Ühendriikide investeerimispank Goldman Sachs, Tiger Global ja Renaissance Capital.
Ettevõttel on osalus sotsiaalvõrgustikus Vkontakte, veebiportaalis Mail.ru ja Forticomis. Forticomile kuulub 70% Poola portaalist Nasza Klasa.
2009. aasta mais osteti 200 miljoni USA dollari eest 1,96-protsendiline osalus Facebookis.
2010. aasta aprilli lõpus müüs AOL DST-le 187,5 miljoni USA dollari eest välksuhtlusteenuse ICQ.
Saksi-Meiningeni hertsog

Saksi-Meiningeni hertsog oli Saksi-Meiningeni hertsogiriigi valitsejate tiitel 1680–1918.
Kõik Saksi-Meiningeni hertsogid pärinesid Wettinide valitsejasoo ernestiinide harust.
Saksi-Altenburgi hertsogiriik

Saksi-Altenburgi hertsogiriik (saksa "Herzogtum Sachsen-Altenburg") oli hertsogiriik Saksamaal 1603–1672 ja 1826–1918, üks ernestiinide hertsogkondadest. Riiki valitses Wettini dünastia ernestiinide haru.
1572. aastast olid Altenburgi alad kuulunud Saksi-Weimari hertsogiriigi koosseisu. 1602. aastal suri Saksi-Weimari hertsog Friedrich Wilhelm I ja hertsogkonna päris tema noorem vend Johann II. 1603. aastal eraldati Saksi-Weimari hertsogkonnast Saksi-Altenburgi hertsogkond, mis anti kompensatsiooniks Friedrich Wilhelmi pojale Johann Philippile.
1672. aastal suri hertsog Friedrich Wilhelm III ning meesliinis pärijate puudumise tõttu läksid Altenburgi valdused Saksi-Gotha hertsog Ernst I kätte, kelle abikaasa oli hertsog Johann Philippi tütar ja hertsogkonna pärijanna. Saksi-Altenburgi hertsogiriigi valdused ühendati Saksi-Gotha hertsogiriigiga ning tekkis Saksi-Gotha-Altenburgi hertsogiriik.
1825. aastal suri Saksi-Gotha-Altenburgi hertsog Friedrich IV ilma meessoost järglasteta. Tema valdused jagati kaheks: Gotha päris Saksi-Coburg-Saalfeldi hertsog Ernst I ning Altenburgi päris Saksi-Hildburghauseni hertsog Friedrich, kelle senised valdused liideti Saksi-Meiningeniga.
1826. aastast kuulus hertsogiriik Saksa Liitu ja 1871. aastast Saksa keisririigi koosseisu.
Hertsogkond kaotati 1918. aastal.
Direction de la surveillance du territoire

DST (prantsuse "Direction de la surveillance du territoire") oli Prantsusmaa julgeolekuteenistus, mille ülesannete hulka kuulus algselt ainult vastuluure, kuid pärast külma sõja lõppu lisandusid terrorismivastane võitlus, võitlus organiseeritud kuritegevusega, võitlus illegaalse relvakaubandusega ja majandusspionaaži tõrjumine.
1. juulil 2008 liideti see Direction centrale des renseignements généraux'ga ja moodustati DCRI ("Direction centrale du renseignement intérieur").
Lause pealiikmed

Lause pealiikmed on alus ja öeldis, mis on kõige tähtsamad lauseliikmed. Alus ja öeldis on predikatsiooniseoses.
Eesti keel.
Alus ehk subjekt on lauseliige, mis väljendab tegijat või olekus olijat. Aluseks on enamasti käändsõna nimetavas (kes?mis?) või osastavas (keda?mida?). "Näiteks: Ema (kes?) küpsetab kooki. Kook (mis?) maitseb väga hea. Marti (keda?) ei olnud täna koolis."
Öeldis ehk predikaat on lauseliige, mis väljendab tegevust või olemist. Öeldiseks on enamasti tegusõna pöördeline vorm. "Näiteks: Õpilane kirjutab (mida teeb?) kirjandit. Õmbleja harutas (mida tegi?) oma töö lahti. Olin kõik raamatud kokku korjanud (oli mida teinud?)."
Saksi-Altenburgi hertsog

Saksi-Altenburgi hertsog (saksa "Herzog von Sachsen-Altenburg") oli Saksi-Altenburgi hertsogiriigi valitsejate tiitel 1603–1672 ja 1826–1918.
Kõik Saksi-Meiningeni hertsogid pärinesid Wettinide valitsejasoo ernestiinide harust.
Usvjatõ

Usvjatõ [usvj'aatõ] on alev Venemaal Pihkva oblastis, Usvjatõ rajooni keskus. Asub 320 km Pihkvast kagus Valgevene piiri lähedal Uzmeni ja Usvjati järve vahel.
Usvjatõt mainitakse kroonikas 1021. aastal, kui Jaroslav Tark loovutas Połacki vürstile Brjatšislav Izjaslavitšile Usvjatõ ja Viciebski. 1320. aastast kuulus Leedule, 1667. aastast Poolale ja 1772. aastast Venemaale. 1918 kuulus Valgevene Rahvavabariigile. 1924 liideti Pihkva kubermanguga. 1926. aastal soovisid Valgevene NSV juhid liita alev Valgevenega, kuid Moskvas ei oldud sellega nõus. Alevi staatus on tal alates 1985. aastast. 
Alevis on neoliitikumi asulakoht.
Usvjatõs on sündinud ajaloolane ja arheoloog Aleksei Sapunov.
Rio Branco

Rio Branco on Brasiilia Acre osariigi suurim linn ja pealinn.
Saksi-Hildburghauseni hertsog

Saksi-Hildburghauseni hertsog (saksa "Herzog von Sachsen-Hildburghausen") oli Saksi-Hildburghauseni hertsogiriigi valitsejate tiitel 1680–1826.
Kõik Saksi-Hildburghauseni hertsogid pärinesid Wettinide valitsejasoo ernestiinide harust.
Río Branco

Río Branco on linn Uruguay idapiiril Cerro Largo departemangus. 
Teisel pool Brasiilia ja Uruguay piirijõge Jaguarão jõge ehk Yaguaróni jõge on Brasiilia linn Jaguarão, mida Río Brancoga ühendab sild. 
Elanike arv on 13 456 (2004. aasta rahvaloendus).
Lehman Brothers

Lehman Brothers Holdings Inc. oli globaalse haardega Ühendriikide finantsettevõte, mille pankrotti 2008. aasta septembris loetakse vahel 2007.–2008. aasta ülemaailmse finantskriisi alguspunktiks.
Lehman Brothersi pankrot oli suurim Ühendriikide ajaloos, ettevõttest jäi võlgasid enam kui 600 miljardi USA dollari väärtuses.
Enne pankrotistumist loeti Lehman Brothersit suuruselt neljandaks Ameerika Ühendriikide investeerimispangaks Goldman Sachsi, Morgan Stanley ja Merrill Lynchi järel.
Lehman Brothers oli spetsialiseerunud võlakirjadele, mille turul valitsesid 2008. aasta teisel poolel keerulised olud. Omakapital oli alla 5 protsendi portfelli mahust. Ettevõte kaotas suuri summasid hapuks läinud eluasemelaenude ja kinnisvaraga seotud väärtpaberite kaudu. Nädal enne Lehman Brothersi pankrotiavaldust võttis Ühendriikide valitsus kontrolli alla hüpoteegikontsernid Fannie Mae ja Freddie Mac.
Lehman Brothersi asutasid Saksamaalt ümberasunud vennad Lehmanid. Henry Lehman saabus Ühendriikidesse 1844. aastal ja avas pudukaupade poe. 1847. aastal jõudis Ameerikasse Emanuel Lehman ning 1850. aastal Mayer Lehman. Algselt olid olulisemad tegevusalad tarbekaupade ja puuvillaga kauplemine.
Põhjapiirkond (Brasiilia)

Põhjapiirkond on Brasiilia suurim piirkond, mis hõlmab 45,27% riigi territooriumist. Samas on ta ka riigi kõige hõredama asustusega piirkond, rahvastiku tihedus on üksnes 0,292 in/km².
See koosneb seitsmest osariigist: Acre, Amapá, Amazonas, Pará, Rondônia, Roraima ja Tocantinsi osariik.
Loodus.
Piirkonnas on üle poole kogu maailmas allesjäänud vihmametsadest. Vihmametsad on kõige liigirikkam bioom. Amazonase vihmametsad on tohutu bioloogilise mitmekesisusega. Seal elutseb 1/3 kogu maailma liikidest. Piirkonnas elutseb 2,5 miljonit putukaliiki, kümneid tuhandeid taimeliike ja paar tuhat linnu- ja imetajaliiki.
Rahvastik.
Põhjapiirkond on rahvaarvu väiksuselt Kesk-Läänepiirkonna järel teine: 2022. aasta rahvaloenduse andmeil elas seal 17,5 miljonit inimest. Seal on ka kõige väiksem europiidide (branco) osatähtsus (23%) ning suurim segavereliste (pardo) (67%) ja põliselanike (indígena) (2%) osatähtsus. Roraima osariigi elanikest on 11% põliselanikud, Amazonases 5%.
Suurimad linnad:
Kõrgõzstani ajutine valitsus

Kõrgõzstani ajutine valitsus oli 2010. aasta Kõrgõzstani revolutsiooni käigus 8. aprillil võimu võtnud vahevalitsus, mis võimule asudes teatas kavatsusest poole aasta jooksul läbi viia konstitutsioonireform ning vabad valimised. Valitsus oli ametis 14. juulini, mil andis võimu üle Roza Otunbajeva juhitud "tehnilisele valitsusele".
Valitsuse koosseis.
Mõnedel andmetel loeti valitsuse koosseisu kuuluvaiks veel terve rida ametnikke, kelle ametinimetus ei sarnane ministri omaga.
Konstantin Thomson

Konstantin Adolf Thomson (27. november/9. detsember 1865 Tallinn – 15. märts 1938 Hageri) oli Eestimaa vaimulik.
Tema isa oli rätsep Carl Thomson.
Lõpetas Tallinna kubermangugümnaasiumi aastal 1884. Õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas 1885–1889, grad. stud. Korporatsioon Neobaltia liige alates 3/16. maist 1903.
Oli prooviaastal Kuusalu Laurentsiuse koguduses. Ordineeriti pastoriks 2. detsembril 1890.
Töötas 1890–1892 Tallinna Toompea Kaarli koguduse adjunktpastorina. 1892–1936 töötas Hageri Lambertuse koguduse õpetajana. Oli 1920–1935 Lääne-Harju praost. Vaimuliku ülemkohtu liikmena tegutses aastatel 1927–1936. Praost-emeritus aastast 1936.
Oli aastatel 1903–1919 ajalehe Ristirahwa Pühhapäwa Leht väljaandja ja vastutav toimetaja.
Isiklikku.
Ta abiellus 27. detsembril 1890/8. jaanuaril 1891 Meta Wieckmanniga.
Tema poeg Helmut Thomson oli ka Hageri kirikuõpetaja. Poeg Waldemar Thomson oli Pärnu Nikolai koguduse õpetaja. Poeg Paul Thomson oli soo-uurija ja geoloog (Tartu Ülikooli geoloogia ja paleontoloogia dotsent). Tema väimees oli Harju-Madise koguduse õpetaja Otto Etzold. Tema õemees Friedrich Wilhelm Ederberg oli Kaarma ja Kambja koguduste õpetaja. Tema tütrepoeg Burchard Lieberg oli kirikuõpetaja Saksamaal Hesseni liidumaal, teine tütrepoeg Paul-Gerhard Hörschelmann oli vaimulik Saksamaal. Tema naisevend Friedrich Frommhold Wieckmann oli Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja, teine naisevend Arnold Wieckmann oli Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja.
Konservatiivne Partei

Konservatiivne Partei (inglise keeles "Conservative Party"), täisnimega Konservatiivne ja Unionistlik Partei ("Conservative and Unionist Party") on paremtsentristlik Suurbritannia partei. Parteijuht oli aastatel 2005–2016 David Cameron, 11. juulist 2016 juhtis erakonda Theresa May. Alates 23. juulist 2019 oli erakonna esimees Boris Johnson. 24. oktoobril 2022 sai erakonna esimeheks Rishi Sunak. 2024. aasta 2. novembril valiti erakonna juhiks Kemi Badenoch.
Partei asutati 1834. aastal ja selle eellaseks on 1678. aastal rajatud Tooride Partei, mistõttu konservatiive tänini tihtipeale "toorideks" kutsutakse. Nimekuju Konservatiivne ja Unionistlik Partei pärineb ajast, mil konservatiividega liitus Liberaalse Partei "liberaalsete unionistide" rühm.
Konservatiivne partei kuulus valitsusse suurema osa 20. sajandist. Aastatel 1997–2010 olid konservatiivid Suurbritannia parlamendis peamine opositsioonipartei.
2010. aasta parlamendivalimistel saavutasid konservatiivid valimisvõidu, kuid enamust parlamendis mitte. Moodustati koalitsioonivalitsus Liberaaldemokraatidega. Peaministriks sai konservatiivide liider, senine opositsiooni- ja varikabineti juht David Cameron.
Jacques Rancière

Jacques Rancière (sündinud 1940 Alžiiris) on prantsuse filosoof.
Ta on kriitiliste marksistlike globalismivastaste vaadetega. Ta on kirjutanud ka kunstifilosoofia teemadel.
Ta sai laiemalt tuntuks koos Louis Althusseriga kirjutatud raamatu "Lugedes Kapitali" (1968) ilmumise järel.
J. Rancière käis Eestis 2012. aastal.
Hannes Koivunen

Johannes (Hannes) Evert Koivunen (24. august 1911 Helsingi – 29. september 1990 Helsingi) oli Soome poksija ning poksitreener ja -organisaator.
Koivunen oli kokku seitsmekordne Soome meister – aastatel 1932–1937 poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) ja 1941. aastal raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg). Ta osales seitse korda Eesti–Soome maavõistlustel, kus võitis oma kohtumised aastatel 1931–1932 ja 1934–1935 ning kaotas oma kohtumised aastatel 1930 ja 1937–1938.
Koivunen osales 1936. aasta Berliini olümpiamängudel poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg), kuid kaotas oma kohtumise veerandfinaalis ja jäi edasiset medaliheitlusest välja.
Koivunen poksis jaanuarist 1944 kuni novembrini 1949 elukutselisena. Ta pidas kokku kümme kohtumist, millest võitis ühe (nokaudiga) ja kaotas üheksa (neist kaks nokaudiga) kohtumist.
Koivunen tegutses hiljem poksitreenerina ja osales spordiorganisatsioonide juhtimisel.
Saksi-Eisenbergi hertsogiriik

Saksi-Eisenbergi hertsogiriik (saksa "Herzogtum Sachsen-Eisenberg") oli hertsogiriik Saksamaal 1680–1707, üks Ernestiinide hertsogkondadest. Riiki valitses Wettini dünastia Ernestiinide haru.
1675. aastal suri Saksi-Gotha-Altenburgi hertsog Ernst I ja tema seitse poega asusid koos hertsogkonda valitsema. 1680. aastal jagasid vennad oma valdused; vanuselt viies poeg Christian sai Eisenbergi linna ning Ronneburgi ja Roda ja Camburgi ametkonnad. Temast sai esimene Saksi-Eisenbergi hertsog.
Christian suri 1707. aastal ilma järglasteta ning tema valdused jagati ta vendade ja nende järglaste vahel.
Saksi-Jena hertsogiriik

Saksi-Jena hertsogiriik (saksa "Herzogtum Sachsen-Jena") oli hertsogiriik Saksamaal 1672–1690, üks Ernestiinide hertsogkondadest. Riiki valitses Wettini valitsejasoo Ernestiinide haru.
Saksi-Jena hertsogkond loodi 1672. aastal Saksi-Weimari hertsogi Wilhelm IV neljanda poja Bernhardi jaoks.
Bernhardi poja Johann Wilhelmi surma järel 1690. aastal liideti Saksi-Jena alad taas Saksi-Weimari hertsogkonnaga.
Intransitiivsus

Intransitiivsus ehk antitransitiivus on binaarse seose omadus, mis seisneb selles, et kui "x" on seoses "y"-ga ja "y" on omakorda seoses "z"-ga, siis "x" "pole" seoses "z"-ga.
Definitsioon.
Olgu "R" binaarne seos mingil hulgal "A" ning "x", "y" ja "z" hulga "A" mingid elemendid. Tähistame asjaolu, et "x" on "y"-ga seoses "R", valemiga "xRy". Seose "R" intransitiivsus on defineeritud järgmiselt:
 formula_1
Näited.
Näiteks seos "eelneb vahetult" on intransitiivne: kui "x" eelneb vahetult "y"-le ja "y" eelneb vahetult "z"-le, siis "x" ei eelne kunagi vahetult "z"-le.
Mittetransitiivsus

Mittetransitiivsus (ka "intransitiivsus") on binaarse seose omadus, mis seisneb selles, et vaadeldav seos pole transitiivne.
Definitsioon.
Olgu "R" binaarne seos mingil hulgal "A" ning "x", "y" ja "z" hulga "A" mingid elemendid. Tähistame asjaolu, et "x" on "y"-ga seoses "R", valemiga "xRy". Seose "R" mittetransitiivsus on defineeritud järgmiselt:
 formula_1
Saksi-Jena hertsog

Saksi-Jena hertsog (saksa "Herzog von Sachsen-Jena") oli Saksi-Jena hertsogiriigi valitsejate tiitel 1672–1690.
Kõik Saksi-Jena hertsogid pärinesid Wettinide valitsejasoo Ernestiinide harust.
Kirdepiirkond (Brasiilia)

Kirdepiirkond on üks viiest Brasiilia piirkonnast.
Kirdepiirkonna osariigid on Alagoas, Bahia, Ceará, Maranhão, Paraíba, Pernambuco, Piauí, Rio Grande do Norte ja Sergipe.
Kirdepiirkond oli koloniaalajastul Brasiilias esimene piirkond, mille asustasid portugallased. Salvador (Bahia osariigis) oli Brasiilia esimene koloniaalpealinn kuni 1763. aastani, kui selleks sai Rio de Janeiro. Enne Kagupiirkonna esiletõusu oli Kirdepiirkond Brasiilia peamine Aafrika orjakaubanduse ja suhkrutööstuse keskus ning sadam.
Kagupiirkonnas elab ligi 55 miljonit inimest, kellest ligi 60% on segaverelised (pardo) ja 29% europiidid (branco). Lisaks on piirkonnas Brasiilia suurim negriidide (preto) osakaal - 9,5%, Bahias koguni 17%. Piirkonna suurimad linnad on Fortaleza, Recife ja Salvador. Kagupiirkonna elanikud on segu europiididest, negriididest ja põliselanikest.
Piirkonna elanikest ligi 43,5% elab vaesuses (vähem kui 2 USA dollarit päevas).
Kesk-Läänepiirkond (Brasiilia)

Kesk-Läänepiirkond on üks viiest Brasiilia piirkonnast. Piirkonda kuuluvad Goiási, Mato Grosso ja Mato Grosso do Suli osariik ning Brasiilia Liiduringkond. 
Kesk-Läänepiirkond on 16,3 miljoni elanikuga Brasiilia kõige väiksema rahvaarvuga piirkond. Ligi pool elanikest on segaverelised (pardo), 41,5% europiidid (branco) ja 6,6% negriidid (preto).
Atõrau

Atõrau (kasahhi "Атырау") on linn Kasahstanis, Atõrau oblasti keskus. Asub Uurali jõe suudmes Kaspia mere ääres.
Linna asutasid 1640. aastal vene kaupmehed vennad Gurjevid. 1708. aastani kandis asula nime Jaitsk. 1885. aastal sai linnaõigused. 1991. aastani oli linna nimi Gurjev.
Atõrau on nafta- ja keemiatööstuse keskus ja seda nimetatakse Kasahstani naftapealinnaks. Linna arengut on viimastel kümnenditel oluliselt mõjutanud naftabuum Kaspia merel. Tegeletakse ka masinaehituse ja kalapüügiga.
Linnas on ülikool. Jalgpalliklubi FK Atõrau mängib riigi kõrgliigas.
Kagupiirkond

Kagupiirkond on üks viiest Brasiilia piirkonnast. Selle moodustavad Espírito Santo, Minas Geraisi, Rio de Janeiro ja São Paulo osariik.
Kagupiirkond on Brasiilia majanduslikult tähtsaim piirkond ja kõige suurima elanike arvuga - 2022. aasta rahvaloenduse andmeil 85 miljonit, mis on ligi 42 protsenti Brasiilia 203 miljonilisest rahvaarvust.
Kagupiirkonna elanikest moodustavad enamuse europiidid (branco) - 55 protsenti, 36 protsenti on segaverelised (pardod) ja 7,8 protsenti negriidid (preta).
Lõunapiirkond (Brasiilia)

Lõunapiirkond on üks viiest Brasiilia piirkonnast. Sinna kuuluvad Paraná, Rio Grande do Suli ja Santa Catarina osariik. See piirneb Paraguay, Uruguay ja Argentinaga.
Lõunapiirkond on väikseima pindalaga regioon Brasiilias, hõlmates vähem kui 7% riigi pindalast.
Ligi 30 miljoni elanikuga on lõunapiirkond rahvarohkuselt kolmas regioon Brasiilias.
Valdav osa elanikkonnast on Euroopa päritolu. Suurem osa neist on itaalia, saksa ja portugali juurtega, märkimisväärselt palju on ka ukraina ja poola päritolu elanikke.
Lõunapiirkonda peetakse kõige turvalisemaks regiooniks Brasiilias (selle kuritegevustase on riigi madalaim).
Suuremad linnad on Curitiba, Porto Alegre, Joinville, Londrina, Caxias do Sul, Florianópolis, Maringá, Pelotas, Canoas, Ponta Grossa, Blumenau, Cascavel, Foz do Iguaçu, Santa Maria.
Eksotsentriline fraas

Eksotsentriline fraas on fraas, mille peasõna ega laiend ei saa lauses üksi täita sedasama süntaktilist funktsiooni, mida fraas tervikuna.
Igal fraasil on olemas peasõna ja see, kas peasõna peab tingimata laiendama teise sõnaga või ei, oleneb peasõna tüübist.
Eksotsentrilise fraasi liigid.
Kaassõnafraas ja hulgafraas ehk hulgasõnafraas on eksotsentrilised fraasid. Kummastki neist ei saa peasõna ega laiendit ära jätta, sest muidu muutub lause tähendus või saadakse mittegrammatiline lause.
Kaassõnafraas.
Kaassõnafraasis tingib peasõnaks olev kaassõna laiendi, s.o nimisõna olemasolu ja käändevormi lauses.
Hulgafraas.
Hulgafraasis tingib peasõnaks olev hulka või mõõtu väljendav hulgasõna laiendi, s.o käändsõna või määrsõna olemasolu lauses. Kui hulgafraasi peasõna on nimetavas käändes, siis laiend peab olema osastavas käändes.
Eksotsentriline fraas "vs." endotsentriline fraas.
Eksotsentrilise fraasi vastandiks on endotsentriline fraas, mille peasõna saab lauses esineda ilma laiendi(te)ta ja täita siiski sama süntaktilist funktsiooni, vrd
Kirjandus.
Mati Erelt, Reet Kasik, Helle Metslang, Henno Rajandi, Kristiina Ross, Henn Saari, Kaja Tael, Silvi Vare:
"Eesti keele grammatika II. Süntaks"
1993 Eesti Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituut
Välislingid.
Eesti keele käsiraamat
Ernst Soomuste

Ernst Soomuste (kuni 9. maini 1936 Ernst Grassmandorf; 16. august 1896 Narva, Peterburi kubermang – 22. veebruar 1965 Kohtla-Järve) oli Eesti sõjaväelane (major).
Eluloost.
Ernst Grasmandorf sündis 1896. aastal Peterburi kubermangu kuulunud Narva linnas, osales Venemaa keisririigi armees Esimeses maailmasõjas jalaväeohvitserina. 
1918. aastal alanud Eesti Vabadussõjas määrati ta detsembris 1918 Laiarööpmelisele soomusrongile nr. 2, kust viidi jaanuaris 1919 üle Laiarööpmelisele soomusrongile nr. 4 ja kus ta veebruaris 1919 nimetati LRSR nr. 4 soomusrongi ülema abiks, 14. mail 1919 ülendati E. Grasmandorf alamkapteniks. Oktoobris 1919 nimetati E. Grasmandorf Soomusrongide Diviisi Laiarööpmelise soomusrongi nr. 5 ülemaks.
Pärast Vabadussõja edukat lõppu LRSR nr. 5 likvideeriti ja mais 1920 viidi E. Grasmandorf üle Laiarööpmelisele soomusrongile nr. 2 rongiülema abiks. Septembris 1921 nimetati E. Grasmandorf soomusrongi Kapten Irv ülema kohusetäitjaks.
Märtsis 1923 määrati E. Grasmandorf Soomusrongide Brigaadi Laiarööpmelise soomusrongi nr. 2 rongiülema abiks, 1923. aasta augustist kuni septembrini oli ta LRSR nr. 2 rongiülema kohusetäitja. Seejärel teenis ta 2. soomusrongide rügemendis, kus ülendati 22. veebruaril 1924 kapteniks. 1928. aastal viidi ta üle LRSR nr. 2 dessantkompanii ülemaks.
1932. aastal viidi E. Grasmandorf 3. Üksikusse Jalaväepataljoni, kus ta 19. veebruaril 1932 sai majoriks.
9. mail 1936 eestistas Ernst Grasmandorf oma perekonnanime Soomusteks.
16. maist 1934 jätkas E. Grasmandorf teenistust Kaitseliidu Tartu malevas. Oli Noorte Kotkaste Tartumaa maleva vanema abi. 1936. aastast oli ta Kaitseliidu Narva maleva pealiku ajutine kohusetäitja ja 19. mail 1939 määrati Kaitseliidu Narva maleva pealikuks.
Ernst Soomuste vahistati NKVD poolt 14. juunil 1941 ja küüditati koos perega NSV Liitu, kus oli asumisel Kirovi oblastis. Vabanes asumiselt 1958. aastal ja naasis Eestisse.
Ernst Soomuste suri 22. veebruaril 1965 Jõhvis. Maetud Lohusuu Eesküla kalmistule.
Jaan Lugus

Jaan Lugus VR I/3 (16. juuli 1891 Viljandi vald, Liivimaa – 29. oktoober 1947 Južkuzbasslagi vangilaager, Kemerovo oblast, Venemaa) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).
Teenistuskäik.
Arreteeriti NKVD poolt 18. mail 1946 Pärnus.
Tõnis Avingo

Tõnis-August Avingo (kuni 11. aprillini 1936 Tõnis Adamson; 13. august 1887 Vändra, Pärnumaa – 20. november 1968 Kehtna) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).
Elukäik.
Tema isa oli taluomanik Tõnis Avingo ja ema Anna Avingo (s. Vichterstein). Õppis Uue-Vändra Juurikaru vallakoolis 1895–1898, Vändra kihelkonnakoolis 1898–1901 ja Pärnu linnakoolis 1901–1904. Hiljem õppis Eesti Aleksandrikooli põllutöökursustel kaks aastat ja valmistas dr. Jaan Raamoti ja agronoom R. Allmanni juhtimisel ette Pihkva keskpõllutöökooli astumiseks, mis aga ebaõnnestus revolutsioonilise aja tõttu. 
Töötas põllutöölisena isa talus 1914. aastani, mil mobiliseeriti Esimesse maailmasõtta. Lõpetas Gattšinas lipnikekooli ja võttis osa Esimese maailmasõja sõjategevuses Riia ja Galiitsia rinnetel, algul noorema ohvitserina, hiljem rooduülemana. Sai Püha Anna ordeni 4. järk kirjaga "Vahvuse eest", Püha Stanislavi ordeni 3. järk ja Püha Anna 3. järgu orden lindi ja mõõkadega. Ülendati Vene sõjaväes nooremleitnandiks, leitnandiks ja staabikapteniks. 
Eesti rahvusväeosade asutamisel 1917. asus teenima 1. Eesti polku. Vangistati samal aastal Tartus enamlaste poolt, kuid mõisteti tribunalis õigeks. Saksa okupatsioonivägede saabumisel vangistati nende poolt uuesti ja saadeti Valka, kus aga vabanes. 
Vabadussõjast võttis osa rooduülemana 2. jalaväepolgus ja Sakala partisanide polgus. Võttis osa lahinguist Aidu-Tartu-Petseri-Pihkva rindeil ja teenis peale Vabadussõja lõppu kuni 1921. aastani Valgas Soomusautode Kolonnis. 
Aastatel 1921–1923 oli Põllutööministeeriumi ametnik Tartumaal Ahja ja Kiidjärve mõisas. 1923. aastast alates iseseisev põllumees isalt päritud talus Vändras. Samal ajal talupidamisega alustas tegevust Kaitseliidus, oli 1925. aastal lühemat aega Kaitseliidu Vändra malevkonna pealikuks, 15. märtsil 1925 kutsuti Kaitseliidu Pärnumaa maleva pealiku kohale. Oli sellel ametikohal kuni 1940. aastani, olles seega üks pikemalt malevapealiku ametit pidanud ohvitser Eesti Vabariigis.
Teenistuse eest Kaitseliidus sai Kotkaristi 3. ja 5. klassi aumärgid, Noorte Kotkaste Aitajamärgi, Naiskodukaitse teenetemärgi ja Läti Kaitseliidu teeneteristi.
1941. aastal õnnestus tal küüditamise eest varjuda, perekond viidi Siberisse. 1941. aasta suvel juhtis metsavendade tegevust Suurjõel ja Rõusas. Nõukogude okupatsiooni ajal töötas oma õige nime all sulasena Võru-, Viljandi- ja Pärnumaal. 
Arreteeriti 3. oktoobril 1949 Harjumaal Kehtna vallas ja mõisteti kümneks aastaks laagrisse, kust vabanes 1956. aastal.
Georg Vaher

Georg Vaher VR II/3 (4. jaanuar 1888 Kärevere mõis, Laeva vald, Tartumaa – 1. september 1947 Kärmu küla, Aaspere vald, Virumaa) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).
Teenis 4. Jalaväepolgus ja 5. Jalaväepolgus, oli 1925. aastast kuni 28. juunini 1940 Kaitseliidu Viru maleva pealik.
Latša

Latša (vene "Лача") on järv Venemaal Arhangelski oblastis. 
Asub 118 m kõrgusel merepinnast. Kaldad on soostunud. Järvest voolab välja Onega jõgi.
Stenograafia

Stenograafia ehk kiirkiri on erimärkidest koosnev kiri, mis on loodud peamiselt suulise kõne kiireks ülesmärkimiseks. 
Kogenud kirjutaja ehk stenografisti puhul annab stenograafia 75% aja kokkuhoidu.
VIVA

VIVA oli ööpäev läbi muusikat ja meelelahutust edastav telekanal, mis asutati 1. detsembril 1993. aastal Saksamaal. 
Kanali omanik oli Saksa erameediagrupp VIVA Fernsehen GmbH. 2004. aastal sai selle omanikuks MTV Networks. 
Aegade jooksul edastas MTV Networks Europe originaalset saksakeelset VIVA kanalit koos eraldi regioonipõhiste kanalitega Austriale (VIVA Austria), Šveitsile (VIVA Switzerland), Poolale (VIVA Poland), Ungarile (VIVA Hungary), Prantsusmaale (VIVA France), Suurbritanniale (VIVA UK) ja Iirimaale (VIVA Ireland).
Programmi edastamine lõpetati ülemaailmselt 31. detsembril 2018. aastal kell 14:00, mil eetris kõlas viimase loona Spice Girls'i "Viva Forever".
VIVA Switzerland.
VIVA Switzerland on 24-tunnine muusika ja meelelahutuse telekanal, mis alustas tööd 6. septembril 2000. See kanal on mõeldud saksa keelt kõnelevatele vaatajaskonnale, kes elab Šveitsis. Kanal tunnustab kohalikku programmi, muusikavideoid, saatejuhte ja võistlusi.
VIVA Austria.
VIVA Austria on eri muusikastiile ja meelelahutust edastav kanal. Telekanal pööras Austria vaatajaskonnale rohkem tähelepanu aastatel 2001–2003 ja siis uuesti 1. juunist 2006. Austria versioon edastab kohalikke reklaame ning sponsoreerib neid. Viva Austria jagab oma sagedust kohaliku Nickelodeoni telekanali versiooniga. 
VIVA Hungary.
VIVA Hungary on ööpäev läbi muusikat ja meelelahututust edastav telekanal. Telekanal alustas tööd 1. veebruaril 2000. Nagu tema sõsarkanalid, see kanal tunnustab kohalikke muusikavideoid, telesaateid, saatejuhte ja edetabeleid.
VIVA Poland.
VIVA Poland on 24-tunnine muusikavideoid ja meelelahutussaateid edastav telekanal. Telekanal alustas tööd 10. juunil 2000. Nagu tema Euroopa sõsarkanalid, tunnustab kohalikke muusikavideoid, saateid, saatejuhte ja edetabeleid.
VIVA UK &amp; Ireland.
Suurbritannias ja Iirimaal VIVA alustas tööd 26. oktoobril 2009, asendades TMF-i.
VIVA France.
VIVA 22 mai 2010,