tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Karl Laumets

Karl Laumets (sündinud 31. juulil 1990 Tallinnas) on eesti näitleja ja lavastaja. 
Ta lõpetas 2009. aastal Tallinna Reaalkooli, õppis aastatel 2009–2012 Tartu Ülikoolis keemiat ja kõrvalerialana teatriteadust, lõpetas 2016. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli 27. lennu.
Laumets töötas aastatel 2016–2022 Vanemuise teatris näitlejana, 2020. aasta sügisest ka lavastajana, hiljem tegutsenud vabakutselisena.
Laumets on 2017. aastast Eesti Teatriliidu ja Eesti Näitlejate Liidu ning 2019. aastast Eesti Lavastajate ja Dramaturgide Liidu liige.
Kärgsulatis

Kärgsulatis ehk kärgemail, ka émail cloisonné ([klwazɔne]; prantsuse keeles "cloisonner" '(vaheseinaga) eraldama', 'sisse sulgema') on metallesemete kaunistamise tehnika, mille puhul dekooritava eseme pinnale joodetakse metalliribast või traadist jooned ja nende vahe täidetakse emailiga. Tehnika on pärit Kreeta-Mükeene kultuurist, oli tuntud Vana-Kreekas ja Vana-Roomas ning saavutas kõrgtaseme bütsantsi kunstis. Alates 14. sajandist viljeldi tehnikat ka Hiinas, kust ta on levinud Jaapanisse ja hiina-päraste emailitehnikatena 18. sajandil tagasi Euroopasse.
Oterdis

Oterdis, ka klaasoterdis (saksa keeles "Zelleneinlage", "Zellenverglasung" 'kärgpanustehnika', 'kärgklaasimine', prantsuse keeles "verroterie cloisonnée", 'väikesed klaasesemed suletuna kärgedesse') on varakeskaegne metallesemete kaunistamise tehnika, mille puhul erinevalt kärgsulatisest sobitati pealejoodetud metalliribast kujunditesse emaili asemel vastavas suuruses vääris- ja poolvääriskivid või värvilised klaasitükid.
Sõnavara.
Uuemas eestikeelses kirjanduses on käsitletud klaasoterdist lihtsustavalt kui üht kärgsulatise ("cloisonné") erijuhtu, kuid teistes keeltes kasutatakse neid tehnikaid eristavaid sõnastusi, kuna selle panustehnika puhul pole tegemist klaasimassi sulatamisega nagu kärgemailis.
Ajalugu.
Vääriskivide panustehnika metallesemel ulatub ajaloos Vana-Egiptuse Keskmise riigi aega (umbes 2100–1700 eKr) ja klaasi panusmaterjalina kohtab Induse kultuuris 3. aastatuhandel eKr.
Klaasoterdise tehnika jõudis Euroopasse koos gootidega rahvasterännuajal, oletatavasti Lõuna-Venemaa või Ungari aladelt või sarmaatidelt. Levinuim vääriskivi, mida kasutati, oli punane almandiin, vahel ka rohelised granaadid. Seda tehnikat kasutasid gootide eeskujul omakorda frangid, alemannid, burgundid, langobardid ja anglosaksid. Almandiin lihviti õhukesteks tahvliteks ja sellest lõigati sobiva kujuga tükid metallvaheseinte vahelistesse süvenditesse eseme pinnal, eelistatult geomeetrilised kujundid, nagu nelinurk, kolmnurk või ringisegment, kuid eriti hilisemal ajal ka keerukama kujuga, näiteks südame- või liiliakujulised tükid. Sageli kraabiti süvendi põhja viirutus või võrgumuster, mis läbipaistvast materjalist läbi kumades sädeles. Rahvasterännuaja lõpul, merovingide kunstis, hakkas vääriskivipanuseid kõikjal üha rohkem asendama värviline klaas. Ottode kunstis hakkab Bütsantsi mõjul metallesemete kaunistamistehnikana domineerima bütsantsi meistrite väga kõrge taseme saavutanud kärgemailtehnika ja selle mõjul kaob oterdis tehnikana järk-järgult käibelt.
Oterdisega kaunistati rahvasterännuajale väga iseloomulikke loomakujulisi sõlgi, samuti kullast, hõbedast ja pronksist ketas- ning kaarsõlgi, ehisnaaste ja -plaate, muid vürstlikke toredusesemeid, nagu vööd ja mõõgaosad, ning liturgilisi nõusid ja relikviaare.
William R. King

William Rufus DeVane King (7. aprill 1786 – 18. aprill 1853) oli Ameerika Ühendriikide 13. asepresident. Ta oli ametis kuus nädalat president Franklin Pierce'i valitsuse ajal 4. märtsist 1853 kuni surmani. Enne seda oli ta olnud Põhja-Carolinast valitud USA Esindajatekoja liige ja Alabamast valitud senaator.
King õppis õigusteadust Põhja-Carolina Ülikoolis Chapel Hillis. 1807. aastast oli ta Põhja-Carolina esindajatekoja liige. 1816–1818 töötas ta diplomaadina Mõlema Sitsiilia kuningriigis ja Venemaal. 1819. aastal, kui Alabamast sai 22. USA osariik, sai Kingist USA senaator.
Aastatel 1844–1848 oli ta USA saadik Prantsusmaal.
King koos oma lähisugulastega oli üks Alabama suuremaid orjapidajaid, tema perekonnal oli umbes 500 orja.
Dekoratiivkunst

Dekoratiivkunst (prantsuse keelest "decoratif" 'kaunistav') ehk ehiskunst on kunst, mille põhifunktsiooniks on esemete, siseruumide ja ehitiste kaunistamine. Dekoratiivkunsti teoste hulka võib lugeda nii kujutava kunsti teoseid kui ka tarbekunstiesemeid.
Dekoratiivkunsti hulka kuuluvad
Alabama maakondade loend

Alabama maakondade loend loeteb USA Alabama osariigi 67 maakonda:
Donavan Brazier

Donavan Brazier (sündinud 15. aprillil 1997 Grand Rapidsis Michiganis) on Ameerika Ühendriikide keskmaajooksja, maailmameister 800 m jooksus (2019).
2014. aastal, õppides Kenowa Hillsi keskkoolis, võitis Brazier New Balance'i riiklikel meistrivõistlustel 800 meetri jooksu ajaga 1.48,61, tema aeg oli uus Michigani osariigi rekord. Brazier jooksis 2015. aasta juunis Seattle'is Brooks Sportsi võistlustel 800 meetri jooksus aja 1.47,55. Brazier võistles USA noorte kergejõustiku meistrivõistlustel 800 meetri jooksus, kuid diskvalifitseeriti. 
2015. aastal astus Brazier Texase A&amp;M Ülikooli, kus teda juhendasid endine tippjooksja Alleyne Francique ja peatreener Pat Henry. Ta läbis oma ülikooli debüütvõistlusel 16. jaanuaril 2016 800 m jooksu ajaga 1.45,92, lüües John Marshalli Ameerika juunioride siserekordit peaaegu kahe sekundiga; aeg oli ka NACAC-i juunioride siserekord ja jäi Ameerika ülikoolide rekordile alla vaid 0,05 sekundiga. Ta võitis 2016. aasta sisemeistrivõistlused 1.46,08, kuid ei suutnud NCAA sisehooajal oma hooaega lõpuni viia seljavigastuse tõttu. 
Brazier naasis välihooajal, kuid tippvormi saavutamiseks oli vaja võistluspraktikat. Ta oli Kagukonverentsi meistrivõistlustel ajaga 1.46,19 kolmas, pool sekundit Mississippi osariigi sportlase Brandon McBride'i järel. NCAA-i välimeistrivõistlustel Eugene Brazier võitis poolfinaali isikliku parima ajaga 1.45,07. Finaalis oli Brazieri ja McBride'i kordusmatš; McBride juhtis suurema osa jooksust, kuid Brazier möödus temast 150 meetrit enne finišit ja võitis ajaga 1.43,55. Aeg oli uus kollegiaalne rekord, Ameerika juunioride ja NACACi juunioride rekord ja maailma juunioride (U20) liidertulemus. Eelmine Ameerika juunioride välirekord oli Jim Ryuni 1. 44,3 / 1.44,9y, püstitatud täpselt viiskümmend aastat tagasi 10. juunil 1966. 
Brazier hakkas pärast NCAA võitu elukutseliseks sportlaseks, allkirjastades Nikega lepingu ja loobudes oma kolmeaastasest ülikooli esindatusest. Brazier saavutas 800 meetri jooksus 19. koha 2016. aasta USA olümpiakatsetel ajaga 1.48,13. 2017. aasta riiklikel meistrivõistlustel jooksis ta Eric Sowinski kannul ja hoidis oma tempot, kui Sowinski kaotas talle meistrivõistlustel, kvalifitseerudes Brazier maailmameistrivõistlustele.
29. augustil 2019 püstitas Brazier Šveitsis Zürichis toimunud Teemantliiga võistlustel 800 meetri jooksus uue isikliku rekordi ajaga 1.42,70. 
Brazier võitis 1. oktoobril 2019 Kataris Dohas toimunud maailmameistrivõistlustel 800 m jooksu. Tema aeg 1.42,34 oli meistrivõistluste rekord ja uus Ameerika rekord, ületades 1985. aastast pärit Johnny Gray aja 1.42.60.
Prillsõlg

Prillsõlg on rõivaste kinnitamiseks kasutatud, reeglina pronksist valmistatud sõlg (fiibula), mille otsi kaunistavad kaks kettakujulist spiraalset ehiselementi. Kettad meenutavad prilliklaase ja sõlg sarnaneb kujult prillidega.
Kirjeldus.
Reeglina koosneb prillsõlg ühest pikast traaditükist, mis on rullitud kokku kaheks suureks spiraaliks ja nende spiraalide vahel on traat lipsukujuliselt kaheks kaareks keeratud. Traadi otsad, mis mõlemad väljuvad ehisspiraalide keskpunktist, on ühes otsas kujundatud sõlenõelaks, teine haagiks, mille taha sõlenõel kinnitudes sulgub.
Ajalugu.
Prillsõlgede kandmine Euroopas jääb nooremasse pronksiaega ja vanemasse rauaaega 9.–6. sajandil eKr, eriti iseloomulikud on need Hallstatti kultuuri ajaperioodile. Esimesi nendetaolisi kinniseid seostatakse Kesk-Euroopas 13.-11. sajandil eKr valitsenud urniväljade kultuuriga, Kreekas kanti prillsõlgi paariviisi rõivaste õlakinnitustena alates 11. sajandist eKr. Seda tüüpi sõled olid pika aja jooksul laialt levinud, nende leiukohti on kõikjal Kesk-Euroopas, Skandinaaviast ja Poolast kuni Itaalia ja Kreekani.
Baltimaades.
Läti läänerannikult Staldzenest Ventspilsi lähedalt leiti 2001. aastal pärast sügistormi rannaliivast u 6 kg Skandinaaviaga seostatud pronksehteid ja nende katkeid, nende hulgas ka mitu prillsõlge.
Eestist pärit arheoloogilises materjalis prillsõlge ei leidu.
George M. Dallas

George Mifflin Dallas (10. juuli 1792 Philadelphia – 31. detsember 1864 Philadelphia) oli USA poliitik, kes oli Ameerika Ühendriikide asepresident James K. Polki presidendiks oleku ajal 1845–1849. Ta oli USA senaator 1831–1833. Aastatel 1828–1829 oli Dallas Philadelphia linnapea.
IPhone 11 Pro

iPhone 11 Pro ja 11 Pro Max on Apple Inc. poolt disainitud, arendatud ja turustatud nutitelefonid. Need on iPhone'i 13. põlvkonna lipulaevad, järgnevad vastavalt iPhone XS ja XS Maxile. Apple'i tegevjuht Tim Cook avalikustas seadmed madalama klassi mudeli iPhone 11 kõrval 10. septembril 2019 Apple Parkis Steve Jobsi teatris. Eeltellimused algasid 13. septembril 2019 ja läksid müüki 20. septembriks. 
Võrreldes varasemate seadmetega muudatused hõlmavad kolme objektiiviga tagumist kaamerasüsteemi ja A13 Bionic kiipi. 11 Pro on Apple'i esimene iPhone, millel on tähis "pro", mida varem kasutati ainult suuremates Apple'i seadmetes, ja esimene, mis sisaldas karbis 18W kiirlaadijat ja Lightning-USB-C kaablit, mis võimaldab ühendada Maci arvutitega.
Gößnitz

Gößnitz on linn Saksamaal Tüüringi liidumaal Altenburgi maakreisis. See asub Pleiße jõe ääres, 12 km Altenburgist lõunas ja 20 km Zwickaust loodes.
Gößnitz sai linnaõigused aastal 1718.
AstroTurf

AstroTurf on Ameerika Ühendriikide kontsern, mis toodab spordiväljakute tarvis kunstmuru.
Algselt tootis AstroTurf ainult lühikest kunstmuru. Alates 2000. aastate algusest on AstroTurf hakanud turustama ka pikakarvalist kunstmuru, mis on loodud, kasutades täitematerjale, ning jätab loodusliku rohu mulje.
Ettevõte alustas tegevust 1964. aastal.
2016. aastal ostis ettevõtte saksa firma SportGroup, mille omanik on investeerimisfirma Equistone Partners Europe.
Lucka

Lucka on linn Saksamaal Tüüringi liidumaal Altenburgi maakreisis.
Linnaosad.
Lucka on jaotatud kolmeks osaks: linn ise, Breitenhain ja Prößdorf.
Meuselwitz

Meuselwitz on linn Saksamaal Tüüringi liidumaal Altenburgi maakreisis. See asub 12 km Altenburgist loodes ja 11 km Zeitzist idas.
Läänegooti kiri

Läänegooti kiri oli 8.–11. sajandil hispaania kultuuri mõjupiirkondades kasutusel olnud ladina kirja liik. Läänegooti kiri oli arenenud rooma kursiivkirjast ja mõjutatud araabia kirjast.
Kirjeldus.
Varane läänegooti kiri, kuni 10. sajandini, oli laia ja tugeva üldpildiga. Hilisem kiri oli kitsas ja nurgeline, tugevate sulerõhkudega ja silmatorkavate ülapikenditega kõrgetel tähtedel, kirja raskuspunkt asus ristjoonel.
Ajalugu.
Läänegootidega pole kirjal rohkem tegemist, kui et kiri tuli kasutusele Pürenee poolsaarel, kus laius varakeskajal läänegootide kuningriik. Kirja arengulugu võib laiades joontes kõrvutada insulaarkirja ja Põhja-Prantsusmaa karolingide minuskli eelsete kirjade arenguga ja tema kujunemine on väga sarnane benevendi kirja kujunemisega Itaalias. Mõlemad kirjad kujunesid välja endise Rooma riigi südaaladel keskkonnas, kus raamatuid kirjutati hilisantiikses pooluntsiaalis ja kus rooma dokumendikirjad, nagu rooma minuskelkursiiv, jäid kasutusele ka pärast Rooma keisririigi lõppu. Läänegooti minuskelkirja tähestik on sama mis pooluntsiaalil ja ligatuurid kattuvad rooma kursiivkirja omadega.
Läänegooti kiri oli võrreldes mõne teise varakeskaegse kirjaga pika elueaga. Ilmudes 8. sajandil või koguni varem, oli läänegooti kiri kasutusel 13. sajandini, kuigi 11. sajandi lõpul asendus see suures osas karolingide minuskliga. Kirjatüübi asendumise tingis paavst Gregorius VII tegevus katoliku kiriku liturgia ühtlustamise nimel. Reformi käigus asendati vana mosaraabia liturgia rooma liturgiaga ning vanade läänegooti kirjas kasutatud liturgiliste raamatute asemel võeti kasutusele uued sissetoodud tekstid, mis olid kirjutatud juba karolingide minusklis, samuti ilmusid kloostrite raamatukogudesse Benedictuse kloostrireeglite käsikirjad vanade Isidoruse ja Fructuosuse reeglite asemele. Kuid sellest hoolimata läänegooti kirja kasutamine jätkus veel paar sajandit.
Kanada ja Euroopa Liidu vabakaubandusleping

Kanada ja Euroopa Liidu vabakaubandusleping (inglise keeles: Comprehensive Economic and Trade Agreement) on Kanada, Euroopa Liidu ja selle liikmesriikide vahel sõlmitud vabakaubandusleping. Seda on ajutiselt kohaldatud, seega on lepinguga kaotatud 98% Kanada ja ELi vahelistest tariifidest.
Läbirääkimised viidi lõpule 2014. aasta augustis. Kõik 28 Euroopa Liidu liikmesriiki kiitsid allkirjastamiseks lepingu lõpliku teksti heaks. Viimane riik, kes oma nõusoleku andis, oli Belgia. Kanada peaminister Justin Trudeau sõitis 30. oktoobril 2016 Brüsselisse, et Kanada nimel alla kirjutada lepingule. Euroopa Parlament kiitis lepingu heaks 15. veebruaril 2017. EL ja riikide seadusandjad peavad lepingu ratifitseerima. See saaks jõustuda ainult siis, kui Euroopa Kohus ei oleks pärast Belgia arvamuse taotlust andnud vaidluste lahendamise mehhanismi kohta eitavat arvamust. Euroopa Kohus on oma arvamuses väitnud, et vaidluste lahendamise mehhanism on kooskõlas ELi õigusega. Kuni selle ametliku jõustumiseni kohaldatakse olulisi osi ajutiselt alates 21. septembrist 2017.
Vabakaubandusleping

Vabakaubandusleping on rahvusvahelise õiguse kohane rahvusvaheline leping, millega moodustatakse koostööd tegevate riikide vahel vabakaubanduspiirkond. Vabakaubanduslepingud, mis on üks kaubanduspaktide vorme, määravad kindlaks tariifid ja tollimaksud, mida riigid impordile ja ekspordile kehtestavad, eesmärgiga vähendada või kaotada kaubandustõkkeid, mõjutades seeläbi rahvusvahelist kaubandust. Sellised kokkulepped "keskenduvad tavaliselt peatükile, milles nähakse ette tariifne sooduskohtlemine", kuid sageli hõlmavad need ka sätteid kaubanduse hõlbustamise ja eeskirjade koostamise kohta sellistes valdkondades nagu investeeringud, intellektuaalomand, riigihanked, tehnilised standardid ning sanitaar- ja fütosanitaar küsimused.
Oluline on märkida erinevust tolliliitude ja vabakaubanduspiirkondade vahel. Mõlemad kauplemisplokkide tüübid on seotud sisemise korraga, mille pooled sõlmivad omavahelise kaubanduse liberaliseerimiseks ja hõlbustamiseks. Tolliliitude ja vabakaubanduspiirkondade vaheline oluline erinevus on nende lähenemisviis kolmandatele osapooltele. Kui tolliliit nõuab, et kõik osapooled kehtestaksid ja säilitaksid kolmandate riikidega kauplemisel ühesugused välistariifid, siis vabakaubanduspiirkonna osaliste suhtes seda nõuet ei kohaldata. Selle asemel võivad nad kehtestada ja säilitada vajaduse korral tariifirežiimi, mida kohaldatakse kolmandatest riikidest pärit impordi suhtes. Ühtlustatud välistariifideta vabakaubanduspiirkonnad võtavad pooled kaubanduse kõrvalekaldumise ohu vältimiseks vastu sooduspäritolureeglite süsteemi.
Vabakaubanduslepingu all mõeldakse algselt üldist tolli- ja kaubanduskokkulepet (GATT 1994), mis hõlmab ainult kaubavahetust. Sarnase eesmärgiga, st teenustekaubanduse liberaliseerimist soodustavat lepingut nimetatakse teenuskaubanduse üldlepingu (GATS) V artikli kohaselt "majandusintegratsiooni lepinguks". Kuid praktikas kasutatakse seda terminit nüüd laialdaselt lepingute tähistamiseks, mis hõlmavad lisaks kaupadele ka teenuseid ja isegi investeeringuid.
Oleksi Danilov

Oleksi Danilov (ukraina keeles Олексій Мячеславович Данілов; sündinud 7. septembril 1962 Krasnõi Lutšis Luhanski oblastis) on Ukraina poliitik ja riigitegelane.
Riigi teenistuses.
Aastatel 1994–1997 oli ta Luhanski linnapea. 
Ukraina president Volodõmõr Zelenskõi nimetas ta 23. juulil 2019 Ukraina Rahvusliku Julgeoleku ja Kaitse Nõukogu sekretäri asetäitjaks ja 3. oktoobril nõukogu sekretäriks. Ta pidas seda ametit 26. märtsini 2024.
Mensul

Mensul on plaanistuslaud, mida kasutati kaardistustöödel. 
Mensul on ruudukujuline, ta kinnitatakse kolmejalgsele statiivile. 
Mensulkaardistamisel oli abivahendiks kippreegel.
Kippreegel

Kippreegel on optiline või mehaaniline geodeetiline mõõteriist, mis võimaldab mõõta vertikaalset nurka ja kaugust.
Kippreeglit kasutati paiga topograafilisel mensulkaardistamisel plaanide või kaartide tegemiseks.
Schoenfelsi loss

Schoenfelsi loss (letseburgi keeles "Schlass Schëndels", prantsuse keeles "château de Schoenfels", saksa keeles "Schloss Schönfels") on Kesk-Luksemburgis Seitsme lossi orus asuv loss. Loss kuulub praegu Luksemburgi riigile, ent renoveerimistööde tõttu saab külastada vaid lossi aeda ja õue.
Ajalugu.
Esimese Schoenfelsi lossi ehitas arvatavasti 1292. aastal Schoenfelsi Friedrich. Abielude kaudu kuulus loss järgnevalt Ansembourgi ja Sassenheimi perekondadele. 
1497. aastal läks Schoenfelsi loss Schliederer von Lacheni perekonna valdusse ja oli nende valduses kuni 18. sajandini. Sel ajal oli Schoenfelsi lossi isand kõigepealt Heinrich Schliederer (ka Schloeder) von Lachen. "Donjon"'i sissepääs on kaunistatud tema relvadega. Heinrich Schliederer von Lachenist kujunes selle aadliperekonna ajaloos otsustav isik. Ta lahkus 1490. aasta paiku Speyeri piiskopi teenistusest Badeni markkrahvi Christoph I teenistusse ja temast sai ühtlasi kuningas Maximilian I kuberner Luksemburgis. Ta kolis Luksemburgi ja sai Schoenfelsi lossi isandaks. Kui Friedrich von Lachen 1520. aastal Anna von Wampachiga abiellus, omandas Schliederer von Lacheni perekond ka Oberwampachis asunud Wampachi lossi. Nad ehitasid uue lossi ja seal on 1580. aastast ka selle perekonna vapikivi. 
Schoenfelsi feodaalloss oli strateegiliselt vähetähtis, kuid 1683. aastal hävitasid prantslased selle kaitserajatised.
22. juunil 1690 põlesid loss ja küla Theodor de Neunheuseri ja Brandenburgi isanda vahelise tüli käigus maha. Juba 1700. aastal jagati Schoenfelsi omandiõigus Ch.-Antoine Schliederer von Lacheni ja Theodore de Neunheuseri vahel.
Kui Marie-Catherine de Neunheuser 1759. aastal Genouillacist pärit Pierre-François de Gaillot'ga abiellus, sai viimasest Schoenfelsi isand. 18. augustil 1813 müüs tema poeg François-Romain de Gaillot lossi Jean-Baptiste Thornile (Thorn-Suttor de Remich), kes oli Luxembourgi provintsi kuberner Belgia perioodil (1831–1839). Jean-Baptiste Thorn ostis 1818. aastal ka Hollenfelsi lossi ja müüs mõlemad lossid 1840. aastal Belgia senaatorile Jacques Englerile. Jacques Engler kinkis Schoenfelsi lossi kaks aastat hiljem oma väimehele parun Auguste Goethalsile. Viimane ehitas 1870. aastal "donjon"'i kõrvale härrastemaja ja tõenäoliselt ka "donjon"'i uusgootistiilis katuse. Pärimise teel läks loss edasi Haagist pärit Charles Van den Polli perekonna valdusse.
1948. aastal ostis kinnistu koos suure metsaalaga Luksemburgi puiduärimees Camillle Weiss, kuid loovutas selle 16. märtsil 1971 Luksemburgi riigile. Riik lammutas härrastemaja 1976. aastal.
Loss praegu.
Praegu käivad "donjon"'i restaureerimistööd. Pärast restaureerimise lõppu kavatseb Luksemburgi riik avada Schoenfelsi lossis Mameri oru looduskaitseala külastuskeskuse. Samuti on lossi plaanitud Luksemburgi Metsaameti tööruumid. Restaureerimise ajal on loss külastamiseks suletud.
Mangareva keel

Mangareva keel on Prantsuse Polüneesias Mangareva saarel räägitav keel, mis kuulub polüneesia keelte markii rühma.
Keele kõnelejaid on umbes 600. Lisaks Mangareva saarele elab mangareva keele kõnelejaid vähesel määral ka Tahiti ja Moorea saarel. Mangareva keel on ohustatud. 2017. aasta rahvaloenduse andmetel kasutas vaid 24,8% 15-aastastest ja vanematest Gambieri saarte elanikest kodukeelena mangareva keelt. 62,6% kasutas kodus peamiselt prantsuse keelt.
Mangareva keeles on 9 konsonantfoneemi: /p t k m n ŋ v r ʔ/ ja 5 vokaalfoneemi: /a e i o u/.
Riigirüütel

Riigirüütel (saksa keeles "Reichsritter") oli Saksa-Rooma riigis väikeaadlik, kes oli vasallina otsealluv Saksa-Rooma keisrile.
Termin tuli laiemalt käibele 1450. aastatel, eristamaks neid rüütlitest, kes olid suurfeodaalide vasallid.
Eesti Suurorient

 
Eesti Suurorient (prantsuse keeles "Grand Orient d'Estonie", inglise keeles "Grand Orient of Estonia", saksa keeles "Großorient von Estland", vene keeles Великий Восток Эстонии) on liberaalse ehk mandrivabamüürluse loožide katusorganisatsioon Eestis. Eesti Suurorient tunnustab vabamüürlastena nii mehi kui naisi ning töötab vabamüürluse kolmes sümboolses baaskraadis. 
Eesti Suurorient, nagu ka teised mandrivabamüürluse obedientsid, ei nõua oma liikmeilt uskumist mingisse ülimasse olendisse või jumalasse ehk Maailmakõiksuse Suurimasse Arhitekti.
Ajalugu.
Kaasaegne vabamüürlus jaguneb kaheks peamiseks suunaks, millel puuduvad omavahelised ametlikud suhted:
Mõningaid erandeid arvestamata nimetatakse esimesi reeglina suurloožideks (Grand Lodge), teisi suurorientideks (Grand Orient).
Esimene vabamüürlaste loož tol ajal tsaari-Venemaa koosseisu kuulunud Eestis – «Isis» – asutati 1773. aastal. 1822. aastal keelustas tsaar Aleksander I Venemaal vabamüürluse.
Esimene eestikeelne loož «Kalevipoeg» asutati Rahvusvahelise Ühis-Vabamüürlaste Ordu «Le Droit Humain» Soome Dominiooni koosseisus Eestis 1926. aastal. Looži asutajateks olid põhiliselt eesti ja vene rahvusest teosoofid. Hiljem asutati lisaks kaks venekeelset looži.
Kui Inglismaa Ühendatud Suurlooži tunnustusega loožidesse kuuluvad vaid mehed, siis ühisvabamüürlaste loožidesse võeti ka naisliikmeid. Tänapäeval on vabamüürlikke ordusid, mis pühitsevad oma ridadesse ainult naisi. Näiteks Naisvabamüürlaste Ordu () on Inglismaal tegutsenud juba üle 100 aasta.
«Kalevipoja» ning teiste tol ajal Eestis tegutsenud loožide ametlik tegevus peatati ordu juhtkonna poolt 1934. aastal liikmete vahel puhkenud tülide tõttu.
1992. aastal asutati Eestis esimene eestikeelne Inglismaa Ühendatud Suurlooži tunnustusega tegutsev loož ning 1999. aastast tegutseb Eestis oma Suurloož – Eesti Vabade ja Tunnustatud Vabamüürlaste Suurloož.
Esimene eestikeelne mandri- ehk liberaalse vabamüürluse loož «Septentrion», mis järgib oma tegevuses Belgia ning Austria Suurorientide põhimõtteid, asutati aastal 2010.
2017 asutati Tartusse liberaalne loož «Arcus Meridiani» ning Tamperesse loož «Kivi». 2018 kevadel pandi alus kolmnurkloožile «Tessera» ning asutati Helsingisse loož «Alchemia».
2019. aastal sai Eesti Suurorient (Großorient von Österreich) ja (Grand Orient de Belgique) kinnitatud litsentsi tegutsemaks suveräänse vabamüürlaste organisatsioonina.
Välislingid.
Estonia – Bringing in Masonic Lights of the Grand Orient
Riia Tehnikaülikooli maleturniir

Riia Tehnikaülikooli maleturniir (läti keeles "Rīgas Tehniskās universitātes Open") on rahvusvaheline malefestival (mitmest turniirist koosnev maleüritus), mida peetakse igal aastal Riias alates 2011. aastast.
Esimesed kolm festivali (2011–2013) toimusid Riia Tehnikaülikooli peahoones (asub Riia vanalinnas). 2014. aastast mängitakse Ķīpsala jõesaarel asuvas rahvusvahelises näitusekeskuses Ķīpsala. Osalejaid on üle 400. Tegemist on Baltimaade suurima turniiriga klassikalises males.
Augustis 2019 toimus arvult üheksas festival, mille raames peeti kuus turniiri klassikalises males (A-turniir (meistriturniir), Y-turniir (noorteturniir) ja neli turniiri maleharrastajatele (B, C, D, E), kiirmaleturniir ja kaks välkmaleturniiri.
A-turniir.
2019. aastal osales meistriturniiril 275 maletajat, sealhulgas 30 rahvusvahelist suurmeistrit ja kuus naiste suurmeistrit. Mängiti Šveitsi süsteemis 9 vooru. Võitis Igors Kovaļenko leedu suurmeistri Šarūnas Šulskise ees (mõlemad kogusid 7,5 punkti). Eesti 17-st A-turniirist osa võtnud maletajaist olid edukamad Kaido Külaots (42. koht), Kirill Chukavin (44. koht) ja Mai Narva (63. koht). Turniiril 41. koha saanud Irina Bulmaga oli naiste arvestuses parim, naistest teine oli Mai Narva, kolmas Tania Sachdev (77. koht) ja neljas Günay Məmmədzadə (78).
Varasemate aastate meistriturniiri võitjate seas on Bartosz Soćko (2013) ja Aleksejs Širovs (2015). Ameerika Ühendriikide suurmeister Jaan Ehlvest tuli 2011. aastal teiseks. Esikolmikusse on tulnud teiste seas Alexandr Fier (2012), Daniel Fridman (2012), Robin van Kampen (2013), Richárd Rapport (2014) ja Arturs Neikšāns (2016). 
Naismaletajate osas peetakse eraldi arvestust. Naistest on võitnud teiste seas Maria Manakova (2014), Monika Soćko (2015), Lei Tingjie (2017) ning Eestist Margareth Olde (2021) ja Anastassia Sinitsina (2023).
Šarūnas Šulskis

Šarūnas Šulskis (sündinud 26. novembril 1972 Kėdainiais) on leedu maletaja, maletreener ja malekohtunik, rahvusvaheline suurmeister (1996). 
Šulskis sai suurmeistriks 24-aastaselt 1996. aastal. Kaks aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. Ta on 9-kordne Leedu malemeister (1991, 1994, 1998, 2001, 2007, 2009, 2011, 2014, 2015).
Ta on mänginud kolmedel FIDE maailmameistrivõistlustel (1997, 2002, 2004). Kahel korral jõudis ta teise ringi: 2002. aastal Moskvas (kaotas seal Pjotr Svidlerile) ja 2004. aastal Tripolis (kaotas Konstantin Sakajevile).
Šulskis on osalenud kahel korral Euroopa Liidu meistrivõistlustel: 2006. aastal Liverpoolis jagas 2.–9. kohta (võitis Nigel Short) ja 2007. aastal Valle d'Aostas Arvier's 7.–9. kohta (110 osavõtja seas).
2018/2019 aastavahetusel jagas Šulskis esikohta Hastingsi rahvusvahelisel turniiril ja 2019. aastal tuli ta Riia Tehnikaülikooli rahvusvahelisel turniiril Igors Kovaļenko järel teiseks. 
Ta on mänginud Leedu võistkonna koosseisus 10 maleolümpial (1994–1998, 2002, 2004, 2008, 2010, 2014–2018).
Šulskis tegutseb ka kohtuniku ja treenerina. Ta on saanud FIDE-lt FIDE arbiitri (2015) ja FIDE treeneri nimetuse.
Pjotr Svidler

Pjotr Veniaminovitš Svidler (vene keeles Пётр Вениаминович Свидлер; sündinud 17. juunil 1976 Leningradis) on vene maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1994). 
Svidler sai suurmeistriks 18-aastaselt 1994. aastal. Kolm aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. Ta on 8-kordne Venemaa malemeister (1994, 1995, 1997, 2003, 2008, 2011, 2013, 2017). 
2000. aastal võitis ta Bieli suurmeistrite turniiri.
Svidler jõudis FIDE maailmameistrivõistlustel 2002. aastal Moskvas poolfinaali, 2005. aastal Potrero de los Funeses sai kolmanda koha ja 2007. aastal Mexicos viienda koha. MM-i pretendentide turniiridel sai ta 2013. aastal Londonis kolmanda koha, 2014. aastal Hantõ-Mansiiskis seitsmenda koha ja 2016. aastal Moskvas neljanda koha.
Koos 43 teise Venemaa tippmaletajaga allkirjastas ta avaliku kirja Vladimir Putinile, milles protesteeriti Venemaa sissetungi vastu Ukrainasse.
Alexandr Fier

Alexandr Fier (sündinud 11. märtsil 1988 Joinville’is Santa Catarinas) on Brasiilia maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2007). 
Fier sai suurmeistriks 19-aastaselt 2007. aastal. Kolm aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. Ta on kahekordne Brasiilia malemeister (2005, 2018). Fier on mänginud maleolümpiatel Brasiilia võistkonna koosseisus (2004, 2006, 2010–2018) .
Ta on abielus naiste malesuurmeistri Nino Maisuradzega.
Daniel Fridman

Daniel Fridman (läti keeles "Daniels Fridmans"; sündinud 15. veebruaril 1976 Riias) on Lätist pärit Saksamaa maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2001). 
1995. aastal sai Fridman FIDE-lt rahvusvahelise meistri nimetuse. Suurmeistriks sai ta 25-aastaselt 2001. aastal. 1999. aastal asus ta elama Saksamaale. 
Fridman on 1996. aasta Läti malemeister ja kolmekordne Saksamaa malemeister (2008, 2012, 2014). 
Ta mängis maleolümpiatel: Läti (1996, 2004, 2006) ja Saksamaa (2008, 2012–2018) võistkonna koosseisus. 2011. aastal võitis kuldmedali Saksamaa meeskonna koosseisus Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel.
Fridman on abielus naiste malesuurmeistri Anna Zatonskihiga, neil on aastal 2007 sündinud tütar.
Robin van Kampen

Robin van Kampen (sündinud 14. novembril 1994 Blaricumis) on hollandi maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2011). 
Van Kampen tuli 2009. aastal 14 aasta vanuses Hollandi juunioride meistriks ja võitis hõbemedali Euroopa noorte meistrivõistlustel U16-vanuseastmes. Suurmeistriks sai ta 17-aastaselt 2011. aastal. Kaks aastat varem oli van Kampen FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. Ta on mänginud mitmel Tata Steeli turniiril Wijk aan Zees, sealhulgas tuli 2010. aastal suurmeistrite C-turniiril (9. kategooria) kolmandaks ja 2015. aastal B-turniiril (13. kategooria) neljandaks (edestades seejuures Euroopa eksmeistrit Vladimir Potkinit). 2013. aastal tuli ta teiseks Riia Tehnikaülikooli rahvusvahelisel turniiril.
Van Kampen on mänginud Hollandi võistkonna koosseisus kahel maleolümpial (2014–2016). 2014 aastal Tromsøs, kus ta tegi kaasa varumängijana, sai Holland 12. koha.
Vladimir Potkin

Vladimir Aleksejevitš Potkin (vene keeles Владимир Алексеевич Поткин; sündinud 28. juunil 1982 Rõbinskis) on vene maletaja ja maletreener, rahvusvaheline suurmeister (2001), FIDE vanemtreener (2016). 
Potkin sai suurmeistriks 19-aastaselt 2001. aastal. Kaks aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. 2011. aastal anti talle Venemaa suurmeistri nimetus. 2011. aastal tuli Potkin Euroopa malemeistriks. 
Ta tegutseb Venemaa malekoondise treenerina. On olnud Levon Aronjani treener, alates 2007. aastast on Jan Nepomnjaštši treener. Aprillis 2021 võitis Nepomnjaštši MM-pretendentide turniiri ja sai õiguse kohtuda tiitlimatšis maailmameistriga.
Venemaa suurmeister

Venemaa suurmeister (vene keeles гроссмейстер России) on Venemaal males sportlike saavutuste eest tulemuspõhiselt antav kõrgeim nimetus.
Nimetus kehtestati detsembris 2007 ilmunud Venemaa föderaalseaduses "Kehakultuurist ja spordist Venemaal".
Tegu on eluaegse nimetusega ning selle saavutamiseks on vaja täita teatud nõuded ja tingimused, mis on kinnitatud Venemaa Föderatsiooni spordiministri käskkirjaga 2013. aastast. Selle alusel antakse Venemaa suurmeistri nimetus vähemalt 16-aastasele maletajatele, kes on tulnud näiteks klassikalises males maailmameistrivõistlustel kuue parema või Euroopa meistrivõistlustel kolme parema hulka. Samuti on võimalik nimetust saada kui jõuda võistkondlikel maailmameistrivõistlustel nelja või Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel kahe parema hulka. Eraldi nõuded on kiir- ja välkmales.
Analoogiline nimetus on ka kabespordis (Venemaa suurmeister). Teistel spordialadel tulemustepõhiselt antav kõrgeim nimetus on Venemaa rahvusvahelise klassi meistersportlane (мастер спорта России международного класса).
Varem, Nõukogude Liidus, oli maletajatele sportlike saavutuste eest kõrgeim antav nimetus NSV Liidu suurmeister.
Levon Aronjan

Levon Grigori Aronjan (armeenia keeles Լևոն Գրիգորի Արոնյան; sündinud 6. oktoobril 1982 Jerevanis) on armeenia maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2000). 
Aronjan tuli 1994. aastal Szegedis noorte maailmameistriks U12-vanuseastmes. Suurmeistriks sai ta 18-aastaselt 2000. aastal. Kolm aastat varem oli Aronjan FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. Ta on 2002. aasta Armeenia malemeister. 2011. aastal kaotas ta maailmameistrivõistluste veerandfinaalis Aleksandr Grištšukile.
Ta on võitnud maleolümpiatel Armeenia võistkonna koosseisus kolm kuldmedalit (2006, 2008, 2012). 
2001. aastast elab Aronjan Saksamaal, kuid jätkab esindamast rahvusvahelistel malevõistlustel Armeeniat.
Ta oli abielus naiste rahvusvahelise meistri Arianne Caoiliga.
Sonoya Mizuno

Sonoya Mizuno (jaapani keeles ソノヤ・ミズノ "Mizuno Sonoya"; sündinud 1. juulil 1988 Tōkyōs) on jaapani päritolu Suurbritannia näitleja ja endine tantsija. Jaapanis sündinud Mizuno kasvas üles Inglismaal. Kahekümneaastaselt alustas ta fotomodelli karjääri. 2015. aastal tegi ta debüüdi näitlejana filmis "Ex Machina".
Marketrii

Marketrii (prantsuse keeles "marqueterie") on üks puitehistöö tehnikaid, panustehnika liik, mille puhul eri värvi ja faktuuriga väärispuidust spooni tükkidest pannakse kokku piltkujutis või ornament puiteseme pinnal. Puitu võidakse kombineerida ka muude ehismaterjalidega, näiteks pärlmutriga, kilpkonnaluuga, vandliga, poolvääriskividega, värvitud õlega, messingiga, hõbedaga ja muude metallidega.
Tehnika leiutati ja seda rakendati ulatuslikult 17. ja 18. sajandi Prantsusmaa mööblikunstis (Boulle'i mööbel kasutas peale pärlmutri ja kilpkonnakilbi palju messingilustusi ja dekoratiivseid kullatud pronksist detaile). 
Erinevus intarsiast.
Intarsia puhul inkrusteeritakse väärisvineerist ja muust materjalist pildi detailid nende jaoks puidusse süvistatud pinda, mis jääb kujutise ümber taustana näha, marketrii puhul kaetakse terve ese, sealhulgas taustaks jääv osa teisest puidust spooni või mõne muu materjaliga.
Dmitri Andreikin

Dmitri Vladimirovitš Andreikin (vene keeles Дмитрий Владимирович Андрейкин; sündinud 5. veebruaril 1990 Rjazanis) on vene maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2007). 
Andreikin sai suurmeistriks 17-aastaselt 2007. aastal. Ta on kahekordne Venemaa malemeister (2012, 2018). Ta tuli 2010. aastal Chotowas juunioride maailmameistriks.
2013. aastal Tromsøs toimunud maailma karikavõistlustel (128 osavõtjat, nokautsüsteem) jõudis ta finaali. Kaotas seal eksmaailmameister Vladimir Kramnikule tulemusega 1½:2½, kuid turniiri kaks paremat pääsesid 2014. aastal Hantõ-Mansiiskis 8 osavõtjaga pretendentide turniirile. Andreikin sai seal 5. koha. FIDE Grand Prix 2014–2015 sarjas sai ta 16 osavõtja seas 9. koha.
Andreikin võitis Venemaa võistkonna koosseisus 2013. aastal pronksmedali Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel ja 2019. aastal Astanas kuldmedali võistkondlikel maailmameistrivõistlustel.
Aryan Tari

Aryan Tari (sündinud 4. juunil 1999 Stavangeris) on iraani päritolu Norra maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2016). 
Tari sai suurmeistriks 17-aastaselt 2016. aastal. Kolm aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. Ta on kahekordne Norra malemeister (2015, 2016). Tari tuli 2017. aastal Tarvisios juunioride maailmameistriks. 
2016. aastal mängis Tari Kosovos Gjakovas Euroopa meistrivõistlustel, kus ta sai 22. koha ja kvalifitseerus 2017. aastal Thbilisis toimunud maailma karikaturniirile (128 osavõtjat, nokautsüsteem). Ta kaotas seal teises ringis Aleksandr Lendermanile.
Aleksandr Lenderman

Aleksandr Lenderman (vene keeles Александр Лендерман; sündinud 23. septembril 1989 Leningradis) on Ameerika Ühendriikide maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2010). 
Lenderman elab 1993. aastast USA-s. Ta tuli 2005. aastal Belfortis noorte maailmameistriks U16-vanuseastmes. Suurmeistriks sai ta 21-aastaselt 2010. aastal. Viis aastat varem oli ta saanud FIDE-lt rahvusvahelise meistri nimetuse. 
Ta pääses 2017. aastal Thbilisis toimunud maailma karikavõistlustele (128 osavõtjat, nokautsüsteem), kus kaotas kolmandas ringis Maxime Vachier-Lagrave'ile.
Maxime Vachier-Lagrave

Maxime Vachier-Lagrave (sündinud 12. oktoobril 1990 Nogent-sur-Marne'is) on prantsuse maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2005). 
Vachier-Lagrave sai suurmeistriks 15-aastaselt 2005. aastal. Aasta varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. Ta on kolmekordne Prantsusmaa malemeister (2007, 2011, 2012). 2009. aastal tuli ta Puerto Madrynis juunioride maailmameistriks. Maailma karikavõistlustel 2013. ja 2017. aastal jõudis ta poolfinaali.
Ta on võitnud viiel korral Bieli suurmeistrite turniiri (2009, 2013–2016).
Vachier-Lagrave võitis 2013. aastal Varssavis Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel Prantsusmaa võistkonna koosseisus hõbemedali. Vachier-Lagrave on mänginud seitsmel maleolümpial (2006–2018).
Pretendentide turniir.
Jekaterinburgis peetud MM-i pretendentide turniiril (esimene ring peeti aprillis 2020, teine ring aprillis 2021) tuli Vachier-Lagrave Jan Nepomnjaštši järel teiseks.
Pisiplastika

Pisiplastika, ka väikeplastika on üks skulptuuri alaliike, vabaplastika, millele on iseloomulikud väikesed mõõtmed (nn vitriiniformaat, enim mõnekümnesentimeetrine kõrgus) ja enamjaolt figuraalsed motiivid.
Pisiplastikat luuakse väga erinevates materjalides: kivi, metall, keraamika, puit, luu, portselan jm.
Schmölln

Schmölln on linn Saksamaal Tüüringi liidumaal Altenburgi maakreisis. See asub Sprotte jõe ääres.
Schmölln koosneb Schmöllni linnast ja 44 kohalikust alljaotusest ("Ortsteile"): Altkirchen, Bohra, Brandrübel, Braunshain, Burkersdorf, Dobra, Drogen, Gimmel, Gödissa, Göldschen, Graicha, Großbraunshain, Großstöbnitz, Großtauschwitz, Hartha, Hartroda, Illsitz, Jauern, Kakau, Kleinmückern, Kleintauscha, Kleintauschwitz, Kratschütz, Kummer, Lohma, Lumpzig, Mohlis, Nöbden, Nitzschka, Nöbdenitz, Nödenitzsch, Papiermühle, Platschütz, Prehna, Röthenitz, Schloßig, Selka, Sommeritz, Trebula, Untschen, Weißbach, Wildenbörten, Zagkwitz, Zschernitzsch.
Osterland

Osterland ("terra orientalis") on ajalooline piirkond Saksamaal. See paiknes Elbe ja Saale jõe vahel põhja pool Pleissnerlandi, mille see hiljem neelas, ning see sisaldas Leipzigi linna. Nimi tuleneb territooriumi endisest nimest "Ostmark", mis tähendab idamarki.
Tänapäeval jääb ala Saksamaa Tüüringi ja Saksi-Anhalti liidumaale.
Pleiße

Pleiße on jõgi Saksamaal Saksimaa ja Tüüringi liidumaal.
Pleiße saab alguse Zwickaust edelas Ebersbrunnis, voolab siis läbi Werdau, Crimmitschau, Altenburgi ning teiste Saksimaa ja Tüüringi linnade ja külade, enne Leipzigis paremalt Weiße Elsterisse suubumist. Parempoolsed lisajõed: Paradiesbach, Wyhra, Gösel. Vasakpoolsed lisajõed: Koberbach, Sprotte. Valgla: 1876 km².
Jõe algne looduslik pikkus oli 115 km; kuid Leipzigist lõunas seda õgvendati ja pikkus on nüüd umbes 90 km.
Vladislav Artemjev

Vladislav Mihhailovitš Artemjev (vene keeles Владислав Михайлович Артемьев; sündinud 5. märtsil 1998 Omskis) on vene maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2014). 
Artemjev tuli 2013. aastal Venemaa juunioride meistriks. Suurmeistriks sai ta 16-aastaselt 2014. aastal. Kaks aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. 2019. aastal tuli ta Skopjes Euroopa meistriks. 
Artemjev võitis 2019. aastal Astanas võistkondlikel maailmameistrivõistlustel Venemaa võistkonna koosseisus kuldmedali.
Jan Nepomnjaštši

Jan Aleksandrovitš Nepomnjaštši (vene keeles Ян Александрович Непомнящий; sündinud 14. juulil 1990 Brjanskis) on Venemaa maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2007). 
Nepomnjaštši tuli 2002. aastal Irákleios noorte maailmameistriks U12-vanuseastmes. Suurmeistriks sai ta 17-aastaselt 2007. aastal. Kolm aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. 
Ta on 2010. aasta Venemaa malemeister. Samal aastal tuli ta Rijekas Euroopa meistriks.
Ta on kahel korral võitnud Moskvas peetud Aeroflot Openi A-turniiri (2008, 2015).
Nepomnjaštši on võitnud Venemaa võistkonna koosseisus kaks kuldmedalit võistkondlikel maailmameistrivõistlustel (2013, 2019).
Detsembris 2019 lõppenud FIDE Grand Prix 2019 sari, kus sarja kaks paremat pääses MM-i pretendentide turniirile, tuli Nepomnjaštši Aleksandr Grištšuki järel teiseks. 
Pretendentide turniirid ja tiitlimatšid.
Jekaterinburgis peetud MM-i pretendentide turniiri (esimene ring peeti aprillis 2020, teine ring aprillis 2021) võitis Nepomnjaštši ja teenis õiguse esitada väljakutse maailmameister Magnus Carlsenile. 
Esialgsete kavade kohaselt pidi MM-tiitlimatš toimuma 2020. aasta teises pooles, kuid lükati edasi 2021. aastasse koroonapandeemia tõttu. Novembris-detsembris 2021 Dubais peetud tiitlimatši Nepomnjaštši kaotas Carlsenile tulemusega 3½:7½.
Juunis-juulis 2022 Madridis peetud MM-võistluste tiitlipretendentide turniiri võitis taas Nepomnjaštši ja teenis õiguse esitada väljakutse maailmameister Magnus Carlsenile. Carlsen otsustas mitte kaitsta oma tiitlit Nepomnjaštši vastu, öeldes, et ta "pole motiveeritud teist matši mängima". Selle tulemusena mängis Nepomnjaštši Ding Lireni vastu, kes saavutas pretendentide turniiril teise koha. Aprillis 2023 Astanas peetud tiitlimatšis mängiti 14-partiiline klassikalise male matš, mis lõppes 7:7 viigiga. Järgnenud neljapartiilise kiirmalematši võitis Ding Liren, tulles sellega uueks maailmameistriks.
Aprillis 2024 Torontos peetud pretendentide turniiril jäi Nepomnjaštši kolmandaks (võitis Dommaraju Gukesh).
Poliitiline avaldus.
Koos veel 43 Venemaa tippmaletajaga allkirjastas ta avaliku kirja Vladimir Putinile, milles protesteeritiVenemaa sissetungi vastu Ukrainasse.
1954. aasta ujumise Euroopa meistrivõistlused

1954. aasta ujumise Euroopa meistrivõistlused toimusid Itaalias Torinos 31. augustist kuni 5. septembrini. 
8. Euroopa ujumise meistrivõistlusi Itaalia võõrustas teist korda, kakskümmend seitse aastat pärast Bologna võistlusi. Võistlused korraldati 50-meetrises välibasseinis: vettehüppajad kasutasid külgnevat basseini ja 33-meetrises sisebasseinis toimusid veepalli võistlused.
Programmi laiendati kaheksateistkümnele alale, kus uue alana ujuti liblikujumises, ning mehed ujusid 200 m ja naised 100 m. Riikide arvestuses oli paremusjärjestuses parim Ungari.
Esmakordselt osalesid meistrivõistlustel NSV Liit ja Ida-Saksamaa, kes domineerisid järgnevatel aastatel Euroopa meistrivõistlustel.
Tulemused.
Ujumine mehed.
100 m vabalt.
&lt;br&gt;Maailmarekord: 54,8 (1954) Dick Cleveland, 
&lt;br&gt;Euroopa meister 1950: 57,7 Alexandre Jany, 
400 m vabalt.
&lt;br&gt;Maailmarekord: 4.26,7 (1954) Ford Konno, 
&lt;br&gt;Euroopa meister 1950: 4.48,0 Alexandre Jany, 
1500 m vabalt.
&lt;br&gt;Maailmarekord: 18.19,0 (1949) Hironoshin Furuhashi, 
&lt;br&gt;Euroopa meister 1950: 19.48,2 Hans-Günther Lehmann, 
100 m selili.
&lt;br&gt;Maailmarekord: 1.02,8 (1954) Yoshinobu Oyakawa, 
&lt;br&gt;Euroopa meister 1950: 1.09,4 Göran Larsson, 
200 m rinnuli.
&lt;br&gt;Maailmarekord: 2.35,4 (1954) Masaru Furukawa, 
&lt;br&gt;Euroopa meister 1950: 2.38,6 Herbert Klein, 
4x200 m vabalt.
&lt;br&gt;Maailmarekord: 8.29,4 (1952) &lt;br&gt;Wayne Moore,&lt;br&gt;Jimmy McLane,&lt;br&gt;Don Sheff,&lt;br&gt;Dick Thoman 
&lt;br&gt;Euroopa meister 1950: 9.06,5 &lt;br&gt;Tore Sjunnerholm,&lt;br&gt;Per-Olof Östrand,&lt;br&gt;Olle Johansson,&lt;br&gt;Göran Larsson 
Ujumine naised.
100 m vabalt.
&lt;br&gt;Maailmarekord: 1.04,6 (1936) Willy den Ouden, 
&lt;br&gt;Euroopa meister 1950: 1.06,4 Irma Heijting-Schuhmacher, 
400 m vabalt.
&lt;br&gt;Maailmarekord: 5.00,1 (1940) Ragnhild Hveger, 
&lt;br&gt;Euroopa meister 1950: 5.30,9 Greta Andersen, 
100 m selili.
&lt;br&gt;Maailmarekord: 1.10,9 (1939) Cor Kint, 
&lt;br&gt;Euroopa meister 1950: 1.17,1 Ria van der Horst, 
200 m rinnuli.
&lt;br&gt;Maailmarekord: 2.48,5 (1951) Eva Novak, Ungari 
&lt;br&gt;Euroopa meister 1950: 3.00,1 Raymonde Vergauwen, 
4x100 m vabalt.
&lt;br&gt;Maailmarekord: 4.24,4 (1952) Ungari &lt;br&gt;Ilona Novák (1.07,8),&lt;br&gt;Judit Temes (1.05,8),&lt;br&gt;Éva Novák (1.05,1),&lt;br&gt;Katalin Szőke (1.05,7)
&lt;br&gt;Euroopa meister 1950: 4.33,9 &lt;br&gt;Ans Massaar,&lt;br&gt;Hannie Termeulen,&lt;br&gt;Marie-Louise Linssen-Vaessen,&lt;br&gt;Irma Heijting-Schuhmacher 
Vettehüpped mehed.
3 m hüppelaud.
&lt;br&gt;Euroopa meister 1950: Hans Aderhold, 
10 m torn.
&lt;br&gt;Euroopa meister 1950: Günther Haase, 
Vettehüpped naised.
3 m hüppelaud.
&lt;br&gt;Euroopa meister 1950: Madeleine Moreau, 
10 m torn.
&lt;br&gt;Euroopa meister 1950: Nicole Pellissard, 
Veepall.
&lt;br&gt;Euroopa meister 1950: &lt;br&gt;Gerrit Bijlsma,&lt;br&gt;Cor Braasem,&lt;br&gt;Gaston Finee,&lt;br&gt;Joop Gabout,&lt;br&gt;Max Gabout,&lt;br&gt;Henny Keetelaar,&lt;br&gt;Nijs Korevaar,&lt;br&gt;Nico Luchs,&lt;br&gt;Frits Smol,&lt;br&gt;Rudy van Feggelen,&lt;br&gt;Max van Gelder
Medalid.
 Korraldajariik
Mark Zahharov

Mark Anatoljevitš Zahharov (vene keeles Марк Анатольевич Захаров; 13. oktoober 1933 Moskva – 28. september 2019 Moskva) oli vene teatri- ja filmilavastaja, näitleja, stsenarist, pedagoog ja literaat. 
Ta oli aastatel 1973–2019 Moskva teatri Lenkom kunstiline juht ja pealavastaja.
1955. aastal lõpetas ta näitleja erialal Moskva Riikliku Teatrikunsti Instituudi (GITIS, ГИТИС) ning sama aasta sügisel sai temast Permi Draamateatri näitleja. Esimese näidendi lavastas ta Permi Riikliku Ülikooli üliõpilastega 1956. aastal.
Alates 1959. aastast surmani töötas ta Moskvas, esmalt Gogoli-nimelises draamateatris ja seejärel (1960–1964) miniatuuride teatris Ermitaaž.
1965. aastal sai Zahharovist Moskva Satiiriteatri lavastaja ning 1973. aastal Lenkomi-teatri pealavastaja.
Osalemine poliitikas.
Zahharov on olnud Venemaa Teatritegelaste Liidu sekretär. 
1989 valiti ta NSV Liidu rahvasaadikuks.
21. aprillil 1989 teatas esimesena Nõukogude Liidu Kesktelevisioonis, et Lenin tuleks „kristlikult” maha matta, ja põletas avalikult oma NLKP liikmepileti.
2009. aasta juunis teatas intervjuus ВВС-le, et peab Leninit riiklikuks kurjategijaks ja ta tuleks postuumselt surma mõista, nagu tehti Hitleriga.
Märtsis 2014 kirjutas väidetavalt koos teiste kultuuritegelastega alla pöördumisele, milles mõisteti hukka Putini poliitika Ukraina suhtes, kuid hiljem eitas seda. 
2018. aastal toetas Putini tagasivalimist Venemaa presidendiks.
Zahharov suri 28. augustil 2019 ja maeti 1. oktoobril Novodevitšje kalmistule näitlejate Leonid Bronevoi ja Oleg Tabakovi kõrvale.
Teymur Rəcəbov

Teymur Rəcəbov (sündinud 12. märtsil 1987 Bakuus) on aserbaidžaani maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2001). 
Rəcəbov sai suurmeistriks 14-aastaselt 2001. aastal. Kaks aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse.
Ta võitis 2004. aastal Tripolis FIDE maailmameistrivõistlustel (128 osavõtjat, nokautsüsteem) pronksmedali (maailmameistriks tuli Rustam Qosimjonov). 2005. aastal Zegrzes võitis ta Euroopa meistrivõistlustel hõbemedali.
Ta on võitnud Aserbaidžaani võistkonna koosseisus kolm kuldmedalit Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel (2009, 2013, 2017).
Pretendentide turniirid.
Ta tuli FIDE Grand Prix 2008–2010 sarjas teiseks ja pääses 2012. aastal MM-i pretendentide matšturniirile, kus kaotas veerandfinaalis eksmaailmameister Vladimir Kramnikule. 
Ta pääses 2013. aastal turniirikorraldaja nominatsiooni kaudu Londonis peetud pretendentide turniirile, kus jäi kaheksa osavõtja seas viimaseks.
2017. aastal tuli ta FIDE Grand Prix 2017 sarjas kolmandaks ja ei kvalifitseerunud 2018. aastal MM-i pretendentide turniirile (edasi sai kaks paremat).
Oktoobris 2019 võitis Rəcəbov Hantõ-Mansiiskis maailma karikavõistlused ja pääses aprillis 2020 Jekaterinburgis peetavale MM-i pretendentide turniirile. Kuid ta loobus seal mängimast koroonapandeemia tõttu. FIDE andis talle edasipääsu 2022. aasta pretendentide turniirile. Juunis-juulis 2022 Madridis peetud pretendentide turniiril jäi Rəcəbov kolmandaks (võitis Jan Nepomnjaštši).
Dobitschen

Dobitschen on vald Saksamaal Tüüringi isaosas Altenburgi maakreisis. See jaguneb osadeks "(Ortsteile)" Dobitschen, Meucha, Pontewitz ja Rolika.
Göpfersdorf

Göpfersdorf on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Altenburgi maakreisis. Göpfersdorf koosneb kahest ringkonnast (Garbisdorf, Göpfersdorf).
Priidik Prooso

Priidik Prooso (3. veebruar 1877 – 9. november 1952) oli eesti baptisti vaimulik, Kohila baptistikoguduse üks asutajaid.
Raplamaa taluperemees Prooso jõudis usulisele ärkamisele mõjutatuna 1905. aasta revolutsiooni ajal toimunud talupoegade karistamise mõjul. Ta lõi sidemed Tallinna baptistidega ja hakkas läbi viima palvekoosolekuid. Esmalt toimusid need Kurtna külas Kopli talus, hiljem Kohila lähistel Siimu talus. Esimesed täiskasvanute ristimised toimetati piirkonnas Prooso ja tema kaaslaste kuulutustöö tulemusena nelipühade perioodil 1906. aastal. Samal aastal loodi Kohila baptistikogudus ja Priidik Proosost sai selle esimene kogudusevanem.
Kogudus registreeriti ametlikult 1909. aastal, misjärel sai Proosost selle esimene pastor. Tema ametiajal avati koguduse juures 1920. aastal pühapäevakool ja 1923. aastal rajati Kohila raudteejaama lähistele palvemaja. Prooso teenis koguduses kuni 1941. aastani, mil tema ametijärglaseks sai Kaljo Raid.
Isiklikku.
Priidik Prooso oli abielus Anna-Maria Proosoga (1879–1958). Perekonnas oli kokku 6 last.
Prooso tütretütrepoeg Viljar Liht on samuti baptisti vaimulik ja teenis aastatel 1993–2017 oma vanavanaisa asutatud Kohila kogudust. Ka tema teine lapselapselaps Erki Tamm on pastor, aastast 2016 Eesti Evangeeliumi Kristlaste ja Baptistide Koguduste Liidu president.