tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Cerezo Osaka

Cerezo Osaka (jaapani keeles セレッソ大阪 "Seresso Ōsaka") on Jaapani Ōsaka linna jalgpalliklubi.
Nimi "Cerezo" tähendab hispaania keeles kirsipuud, mille õis on Ōsaka linna sümboliks.
Klubi asutati 1957. aastal.
Vihterpalu mõis

Vihterpalu mõis (saksa keeles "Wichterpal") oli rüütlimõis Risti kihelkonnas Harjumaal. Praegu asub endine mõisasüda Vihterpalu külas Lääne-Harju vallas Harju maakonnas.
Ajalugu.
1293. aastal kuulus piirkond Lihula tsistertslaste nunnakloostrile, alates 1402. aastast (Wichterpalo) Padise kloostrile. Eramõis tekkis pärast läänistamist 1586. aastal, esmamainitud 1623. aastal.
Aastal 1622 (teistel andmetel 1624) läänistati mõis Riia bürgermeister Thomas von Rammile. Rammidele ja nende pärijatele kuulus mõis 1919. aastani. 1913. aastal oli mõisa omanik paruness Sofie von Rosen, sündinud v. Ramm.
1914. aastal kuulus mõisale 6909 hektarit mõisamaad, 76 lahutatud kohta 3850 hektariga, Tamse kõrvalmõis, 7 küla: Alliklepa (Allikleppa), Änglema (Englama), Keibu (Keibo), Kibru (Kibro), Waniko, Vilivalla (Wiliwälja), Wipse).
Administratiivselt kuulus mõis keskajal Tallinna komtuurkonda, 1913. aastal Vihterpalu valda, 1939. aastal kuulus endine mõisasüda Nõva valda.
Mõisa peahoone on alates 1990. aastatest eravalduses ja selle restaureerimine lõpetati 2005. aastal. Mõisa omanik on väikeettevõtja Gert Klaaser. Enne seda oli mõisa omanik soomlane Timo Juhani Lemberg, kes suri 2020. aastal.
Mõisa hooned.
Mõisa härrastemaja valmis 19. sajandi I veerandi lõpul. Arhitektuuriliselt on see hilisklassitsistlikus stiilis.
Senaiga järv

Senàiga järv (itaalia keeles "Lago del Senaiga", ka "Lago Senàiga") on veehoidla Kirde-Itaalias Veneto maakonnas Belluno provintsis Lamonis.
Dolomiitides 396 meetri kõrgusel merepinnast asuva järve pindala on 30 hektarit, valgala suurus 58 km², suurim sügavus 61 meetrit.
Veehoidla rajati 64 meetri kõrguse paisu ehitamisega Senaiga jõele 1954. aastal.
Santanderi provints

Santanderi provints on Hispaania põhjaosas Kantaabrias olev provints, mis langeb pindalalt kokku Kantaabria autonoomse piirkonnaga.
Provintsi halduskeskus ja suurim linn on Santander.
Erinevalt enamikust Hispaania provintsidest puudub Santanderi provintsil oma sümboolika, näiteks pole oma lippu ega vappi. Vajaduse korral kasutatakse Kantaabria sümboolikat. Puudub ka provintsi kohalik omavalitsus ja selle töö teeb ära autonoomse piirkonna omavalitsus, sest Kantaabria ja Santanderi provintsi maa-ala ühtivad.
Santanderi provintsi pindala on 5321 km² ja elanike arv 2011. aasta seisuga 593 121, mis teeb rahvastiku tiheduseks keskmiselt 112 in/km².
Santanderi provints asutati 1833 ja see sisuliselt likvideeriti omavalitsusreformi käigus 11. jaanuaril 1982. Sellest ajast on Kantaabria üheprovintsiline autonoomne piirkond.
Vana-Võidu mõis

Vana-Võidu mõis (saksa keeles "Alt-Woidoma") oli rüütlimõis Viljandi kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal asub endine mõisasüda Vana-Võidu külas Viljandi vallas Viljandi maakonnas. Peahoones (härrastemajas) tegutseb Viljandi Kutseõppekeskus.
1914. aastal kuulus mõisale 2388,64 hektarit müümata mõisamaad, 97,36 ha müüdud mõisamaad, 241,54 ha müümata kvootemaad, 230,02 ha müüdud kvootemaad, 3225,86 ha müümata talumaad, 2 kõrvalmõisa, 3 kõrtsi, 8 ühikut müüdud mõisamaad, 5 ühikut müüdud kvootemaad, 56 talu.
Mõisa (Waydema) on esimest korda mainitud 1504. aastal. Keskajast kuni 1622. aastani kuulus mõis Wrangellidele, 1919. aastal oli mõisnik Friedrich von Stryk. 1822. aastal eraldati Vana-Võidu mõisast Uue-Võidu (Karula) mõis (Neu-Woidoma). .
Keskajal kuulus mõis Viljandi komtuurkonda, 1909. aastal Vana-Võidu valda. 1939. aastal asus endine mõisasüda Viljandi vallas. Aastat 1992 kuulus mõisasüda Viiratsi valda, 2013. aasta lõpust kuulub see Viljandi valla koosseisu.
Mõisa peahoone ehitati 19. sajandi keskel ja algul oli see ühekorruseline. Aastal 1939 ehitati kahekorruseliseks. Eesti NSV ajal 1970. aastatel pikendati juurdeehitisega J. Gagarini nimelise Näidissovhoostehnikumi peahoone mõlemat tiiba. Aastal 2015 nõukogudeaegsed juurdeehitised lammutati ning peahoone restaureeriti. Mõisahoones asub kooli muuseum, IT-erialade õppeklassid ja ruumid pidulike sündmuste tähistamiseks. Arhitektuuriliselt on peahoone hilisklassitsistlikus stiilis.
Ulmikulaadsed

Ulmikulaadsed ("Hypnales") on selts samblaid, mis kuulub lehtsammalde klassi, pärislehtsammalde alamklassi.
Pärislehtsamblad

Pärislehtsamblad ("Bryidae") on alamklass, mis kuulub lehtsammalde klassi.
Vana-Antsla mõis

Vana-Antsla mõis (saksa keeles "Schloß Alt-Anzen") oli rüütlimõis Urvaste kihelkonnas Võrumaal. Praegu asub mõisasüda Vana-Antsla alevikus Antsla vallas Võru maakonnas.
Antsla linnust on esmamainitud 1405. aastal kui Uexküllide läänilinnust, seal asus ka Antsla mõis.Liivi sõja ajal valdas mõisa Tartu piiskopkonna vasall Otto von Uexküll. Liivi sõja järel oli mõis Poola Tartu vojevoodkonna Tartu staarostkonna folvark ehk riigimõis.
17. sajandi sõdades (Rootsi-Poola sõda, Rootsi-Vene sõda) – 1600 vallutasid linnuse rootslased, 1601 poolakad, 1602 uuesti rootslased. Arvatavasti 1602. aastal linnus ka hävitati. Kui rootslased olid oma võimu suuremal osal Vana-Liivimaast lõplikult kinnistanud, annetas kuningas Gustav II Adolf 1625. aastal Antsla koos "Jeberküll"i karjamõisaga oma kammerjunkrule Åke Tottile.
31. märtsil 1649 müüdi valdus pärast feldmarssal Totti surma Claudius Totti poolt 14 500 taalri eest Dietrich Rigemannile, kes 1650. aastal tõsteti aadliseisusesse von Loewensterni nime all. Pärast viimase surma jaotati Antsla Vana-Antsla ja Uue-Antsla mõisaks, misjärel Antsla mõisa hakati kutsuma Vana-Antsla mõisaks. 1682 kuulus mõis Rootsi leitnant Joachim von Loewensternile (1639, surn. pärast 1705). Loewensternidele (Karl Diedrich von Löwenstern, Karl Otto von Löwenstern) jäi valdus ka terveks 18. sajandiks.
1834. aastal päris mõisa Elisabeth von Bose (snd von Löwenstern), 1879. aastal päris mõisa Anna von Stael-Holstein (snd von Bose), kes andis Vana- ja Uue-Antsla mõisa üle oma pojale Reinhold von Stael-Holsteinile.. 1885. aastal omandasid Vana-Antsla von Ungern-Sternbergid (parun Gregor von Ungern-Sternberg), kelle kätte jäi see kuni võõrandamiseni 1919. aastal.
Mõisa peahoone valmis 18. sajandi keskpaigas., kasutades ilmselt ära säilinud linnuseosi. Hiljem on seda laiendatud.
Hiljem oli mõisasüda põllutöökooli, Eesti NSV ajal Antsla Sovhoostehnikumi ja Vana-Antsla Põllutöökooli valduses.
Praegu on mõisa peahoone (härrastemaja) tühi. Mõisasüdant ümbritseb Vana-Antsla park, mis on võetud kultuurimälestisena kaitse alla.
Mõisa kalmistu.
Kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umbes 0,8 km kaugusele lääneloodesse.
Kiilsirbik

Kiilsirbik ("Dichelyma") on perekond samblaid, mis kuulub vesisamblaliste sugukonda.
Perekonda kuulub 6 liiki.
Eesti liigid.
Eestis elab kaks selle perekonna liiki.
Sevilla provints

Sevilla provints on provints Hispaanias Andaluusia autonoomse piirkonna keskosas.
Kliima.
Sevilla provintsi aasta keskmine temperatuur on +18,2 °C, jaanuaris +10,7 °C, augustis +26,9 °C.
Aastas sajab keskmiselt 607 mm, sealhulgas jaanuaris 84 mm ja augustis 7 mm sademeid. Aastas paistab päike keskmiselt 2922 tundi, sealhulgas jaanuaris 170 ja augustis 338 tundi.
Haldusjaotus.
Vallad.
Sevilla provintsi kuuluvad järgmised 106 valda:
"Vallad on loetletud nende artikleid arvestamata"
Stua järv

Stua järv (itaalia keeles "Lago della Stua") on veehoidla Kirde-Itaalias Veneto maakonnas Belluno provintsis Cesiomaggiores.
Dolomiitides Canzoi orus 715 meetri kõrgusel merepinnast asuva järve pindala on 10,7 hektarit, suurim sügavus 54,3 meetrit.
Veehoidla rajati 54,3 meetri kõrguse ja 32,4 meetri laiuse paisu ehitamisega Caorame jõele aastatel 1952–1953.
Räpina mõis

Räpina mõis (saksa keeles "Rappin") oli rüütlimõis Räpina kihelkonnas Võrumaal. 
Räpina mõis asutati Liivi sõja järel Poola võimu ajal 1582. aastal riigimõisana ehk oli Poola Tartu vojevoodkonna Tartu staarostkonna folvark. 
1625. aastal annetas Rootsi kuningas Gustav II Adolf mõisa Bengt Oxenstiernale, kellest sai hiljem Liivimaa kindralkuberner. 
1717. aastal annetas Peeter I mõisa Venemaa peaprokurör Pavel Jegužinskile, 1728. aastal ostis mõisa Peeter I õukondlane krahv Gustav Reinhold von Löwenwolde (1693–1758). Jelizaveta I konfiskeeris mõisa ja saatis selle omaniku Siberisse asumisele, Katariina II aga tagastas mõisa tema pärijatele. 1787. aastal päris parun Adam Friedrich von Löwenwoldelt (1697−1756) tema poeg Johann Gustav von Löwenwolde (1733–1791), Räpina mõisa ja poeg Karl Magnus Luke, Ilmatsalu ning Kahkva mõisad. 1800. aastal pärandavara jagamise lepinguga jäi Räpina mõis tema poegade Friedrichi (1776–1832), Karl Gustavi, Ludwig Gerhardi ja Kasimir Ernsti ühisomandisse.
1835. aastal ostis mõisa Gustav Schultz, kuid juba aasta pärast läks mõis Gustav Eberhard von Richteri valdusse. 1853. aastal ostis mõisa Peter Anton von Sivers Õisust, kes tegutses ka Pärnu-Viljandi Põllumajandusseltsi presidendina 1850–1853. 1869 suri mõisas Pommerist pärit Räpina mõisavalitseja Fr. W. Heuer, kes oli 31 aastat mõisahärrat teeninud.
1919. aasta maareformiga läks mõis taas riigi omandusse ning peatselt asus seal tegutsema Räpina Aianduskool. Mõisa peahoone (Sillapää loss) jäi kooli käsutusse kuni uue õppehoone valmimiseni 1984. aastal.
Räpina rüütlimõisa juurde kuulusid Mägiotsa, Raigla ja Võõpsu kõrvalmõisad ning Vaadimäe karjamõis. Kuni 19. sajandi alguseni oli Räpina mõisa kõrvalmõis ka Kahkva mõis.
Sillapää loss.
1850. aastatel ehitatud mõisa hilisklassitsistlikku peahoonet ehk härrastemaja nimetatakse Sillapää lossiks. 
Sillapää lossi park.
Mõisa juures asub 8 ha suurune mõisapark, mille kavandas 1880. aastatel Walter von Engelhardt.
Räpina mõisa kalmistu.
Metsatukas, u2,5 km kaugusel mõisast asus von Löwenwoldede perekonnakalmistu. Kalmistu on tänapäeval hävinud.
Räpina paberivabrik.
Gustav von Löwenwolde rajas Räpina mõisa juurde jahu-, sae- ja paberiveski. Paberiveskist sai alguse Räpina paberivabrik.
Ravila mõis

Ravila mõis (saksa keeles "Meks") oli rüütlimõis Kose kihelkonnas Harjumaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi paiknevad endised mõisahooned Harju maakonnas Kose vallas Ravila alevikus.
Ajalugu.
Mõisat on esimest korda mainitud 1469. aastal.
Mõisa peahoone valmis 18. sajandi keskpaigas. 1905. aasta ülestõusu ajal mõis põles ning hiljem hoone küll taastati, kuid muudetud kujul.
Mõisa viimane 1919. aasta maareformivõõrandamise eelne omanik oli Alexandrine Pilar von Pilchau (sünd. von Kotzebue).
Mõisa peahoones tegutses alates 1950. aastatest hooldekodu. 1965. aastal rajati selle tarbeks peahoone küljele ka kolmekorruseline juurdeehitis. 2013. aasta keskpaigas kolis hoolekodu välja ning mõisa härrastemaja müüdi eraomandusse.
Aleksija (Pljaškevitš)

Aleksija (vene keeles Алексия; kodanikunimega Анна Михайловна Пляшкевич "Anna Mihhailovna Pljaškevitš"; 1847 – jaanuar 1923) oli õigeusu nunn, Pühtitsa Jumalaema Uinumise kloostri teine ülem (iguumenja).
Anna sündis õigeusu vaimuliku tütrena. Kuna isa lesestus varakult, saatis ta tütre kümneaastaselt Borodino Päästja kloostrisse (Спасо-Бородинский монастырь), kust ta hiljem läks Moskva Kannatuste kloostrisse (Московский Страстной монастырь), kus ta 14 aasta pärast võttis vastu mantia ehk väikese skeema.
1897. aastal määrati ta Pühtitsa Jumalaema Uinumise kloostri ülemaks (iguumenjaks). 1902. aastal rajati kloostri abikirik Peterburi (tegutses 1923. aastani). Aleksija, kellel oli kogemusi nii majanduslikus kui ka vaimulikus valdkonnas, laiendas iguumenja Varvara rajatud lastevarjupaika ja kooli, vaestemaja, vaestele talupoegadele mõeldud ravilat, töökodasid; avas maali- ja ikoonimaali kooli, kus õdede kätetööna sündisid pühakujud kloostri ja vaeste koguduste jaoks. Vene-Jaapani sõja ajal 1904–1905 hoolitsesid õed haavatud sõjameeste eest. 
1917. aastal evakueeriti iguumenja Aleksija koos mõne õega Kuremäelt Jaroslavli kubermangu. 1923. aastal otsustas ta Pühtitsa kloostrisse naasta, mil kloostri ülem oli Joanna (Korovnikova). Teel sai ta kopsupõletiku ja suri viis päeva pärast kohalejõudmist. Ta maeti kloostri nunnade kalmistule.
Terueli provints

Terueli provints on provints Hispaanias Aragóni autonoomse piirkonna lõunaosas. Provints asub Ibeeria mägedes.
Elanike arv oli 2024. aasta seisuga 135 661. See on elanike arvult ja rahvastikutiheduselt Soria provintsi järel Hispaania teine väiksem provints. Võrreldes 20. sajandi esimese poolega on elanike arv provintsis vähenenud ligi kaks korda. 1999. aastal loodi provintsis kodanikualgatus Teruel Existe, mis nõudis üha enam tühjeneva ja arengust kõrvale jäetud Terueli provintsi õiglast ja võrdset kohtlemist. Näiteks oli Teruel 1999. aastal ainus provints Hispaanias, mida ei läbinud ühtegi riiklikku maanteed, ja seal oli vaid üks raudteeliin, kus ühe aasta jooksul oli rongid kaheksa korda rööbastelt välja sõitnud. Kodanikualgatusest kasvas välja samanimeline erakond, mis registreeriti 2021. aastal.
Kliima.
Terueli provintsi aasta keskmine temperatuur on +11,7 °C, jaanuaris +3,9 °C, augustis +20,7 °C.
Aastas sajab keskmiselt 382 mm, sealhulgas jaanuaris 15 mm ja augustis 43 mm sademeid. Aastas paistab päike keskmiselt 2511 tundi, sealhulgas jaanuaris 136 ja augustis 304 tundi.
Haldusjaotus.
Terueli provints jaguneb kümneks maakonnaks ("comarca") ja 236 vallaks ("municipio"). Üle 10 000 elaniku elab Teruelis (2022. aasta seisuga 35 900 elanikku) ja Alcañizis (16 054 elanikku). 2024. aasta seisuga oli provintsi 236-st vallast vaid 18 valda mille elanike arv ületas tuhande inimese piiri. Pindalalt on suurim vald Alcañiz (472 km²).
Vallad.
Terueli ja provintsi kuuluvad järgmised 236 valda:
"Tabelis on loetletud vallad nende artikleid arvestamata."
Kultuur.
Vaikse nädala ajal korraldatakse festivali El Romper la hora Calandas.
Bengt Oxenstierna

Bengt Oxenstierna on olnud mitme Oxenstierna suguvõsa liikme nimi:
Vaikhapped

Vaikhapped on looduslikud terpenoidide hulka kuuluvad karboksüülhapped, peamiselt fenantreeni derivaadid üldvalemiga C19H27–31COOH (okaspuuvaikudes enamasti C19H27–31COOH). 
Vaikhapete soolasid nimetatakse resinaatideks ehk vaiguseepideks. 
Nad on männiliste vaigu ning põhilised koostisosad. Vaikhapped esinevad kõigi männiliste vaigus. Nad on põhikomponentideks okaspuude vaigus (50–70% massist), tallõlis (30–45%) ja kampolis (75–95%).
Vaikhapped on reeglina tritsüklilised diterpeenhapped:
Looduslikes vaikudes on tavaliselt kõik need vaigud, kuigi erinevates proportsioonides. Erandiks on lambertiaanhape, mis esineb ainult siberi seedermänni ekstraktiivainetes.
Bitsükliliste vaikhapete hulka kuuluvad teiste seas isokupresshape, stsiaadhape, antikopaalhape ning "cis"- ja "trans"-kommuunhape. 
Vaikhapete seas on ka triterpeenhapped abiesoonhape ja abiesoolhape.
Omadused.
Vaikhapped on eraldatud kujul värvusetud kristallilised ained, mis võivad jahutamisel kõvastuda ka amorfses olekus.
Lahustuvad hästi dietüüleetris, atsetoonis, bensoolis, halvemini etanoolis, bensiinis, tärpentinis. 
Karboksüülrühma tõttu astuvad reaktsioonidesse nagu tüüpilised karboksüülhapped, kaksiksideme tõttu astuvad reaktsioonidesse nagu tüüpilised alkeenid (isomerisatsioon, dimerisatsioon, oksüdatsioon, kondensatsioon, hüdratatsioon, dihüdratatsioon, halogenisatsioon, sulfuratsioon jt). Nad on võimelised autooksüdatsiooniks, millega kaasneb dekarboksülatsioon. 
Pimaarhape, sandrakopimaarhape ja isopimaarhape ei sisalda konjugeerunud kaksiksidemeid ning seetõttu on peavad nad vastu õhu käes kuumutamisele. Levopimaarhape, palustriinhape ja neoabietiinhape, mille molekulides on konjugeerunud kaksiksidemed, oksüdeeruvad õhu käes kiiresti ning isomeriseeruvad kergesti üksteiseks, samuti astuvad dieenisünteesi reaktsioonidesse. Kõik vaikhapped kondenseeruvad kergesti fenoolide ja formaldehüüdiga, mis võimaldab neid keemiliselt modifitseerida.
Analüüs.
Vaikhapete kvanitatiivseks analüüsiks kasutatakse gaasvedelikkromatograafiat, spektrofotomeetriat ja voltamperomeetriat. 
Kasutamine.
Tavaliselt vaikhappeid kasutamiseks üksteisest ei eraldate, sest see ei tasu end ära. Neid kasutatakse kampolina ning selle derivaatidena. Vaikhapete vees lahustavaid leelissooli kasutatakse paberi ja kartongi liimimisel emulgaatoritena. Vaikhapete ja siirdemetallide mittelahustuvaid sooli kasutatakse sikatiividena, promootoritena adhesiooni juures. Vaikhapete eetrid on head kilemoodustajad lakkide, värvide jms tootmisel. 
Abietiinhappel on viirusevastane toime. Tema naatriumsoola ja amiidi kasutatakse taimede kasvuregulaatoritena, insektoakaritsiididena, fungitsiididena.
Prokseemika

Prokseemika ehk ruumi semiootika on ruumisuhete kommunikatiivsete aspektide uurimine. 
Termini võttis kasutusele ameerika antropoloog Edward T. Hall 1963. aastal. Ta pööras tähelepanu sellele, et suhtlemisel hoiavad erinevad inimesed distantsi kaasvestlejast erinevalt, ning see on seotud rahvuse, soo ja inimese pikkusega. Winfried Nöth peab prokseemikat semiootika osaks, seotult mitteverbaalse kommunikatsiooni uurimisega.
Arbitraarsus

Arbitraarsus on märgisuhete fundamentaalne omadus, suhte meelevaldsus, sõltuvus üksnes toimija poolt tehtud valikust.
Erinevalt juhuslikkusest on arbitraarsuse aluseks organismi poolt tehtav valik. 
Ferdinand de Saussure'i järgi märk on arbitraarne, s.t suhe tähistaja ja tähistatava vahel on arbitraarne. Arbitraarsus seisneb (tähistaja ja tähistatava) suhtessekuulumise määratuses organismi või ühiskonna poolt.
Jacques Monod ja François Jacob, uurides operoni ehitust, kirjeldasid geneetilise koodi arbitraarsust, väites, et arbitraarsus lahutab organismi suhted keemilisest põhjuslikkusest. Samuti näitasid nad signaali transduktsiooni suhte puhul esinevat arbitraarsust.
Hayley Jean Blackburn

Hayley Jean Blackburn (sündinud 5. aprillil 1986 Inglismaal) on Vanemuise balletiartist alates 2005. aastast. 
2005. aastal lõpetas ta Briti Kuningliku Balletikooli, tema õpetajateks on olnud Age Oks, Darcy Bussell ja Antoinette Sibley. Vanemuise esibaleriinina on ta jätnud kahtlemata jälje nii Tartu kui ka Eesti teatri- ja eriti tantsulukku.
Karjäär.
2005. aasta veebruaris ja märtsis osales Hayley koos teiste Briti Kuningliku Balletikooli lõpetajatega ringreisil Jaapanis ja Ameerika Ühendriikides. Elades neli aastat Saksamaal, osales Saksa televisiooni saates “Kinderquatsch” ja seriaalis “Aus Heiteren Himmel”. Oma suurimateks kordaminekuteks peab ta Vanemuise teatri esitantsijaks olemist. Ta hindab väga just talle loodud rolle, näiteks Pär Isbergi Aurorat "Uinuvas kaunitaris" ja Silas Stubbsi Belle'i "Kaunitaris ja koletises". 
Isiklikku.
Hayley Jean Blackburni ema on hiina-šoti päritolu ja isa iiri-türgi taustaga inglane. Tema tantsuanne avastati juba varakult: ema pani ta 3-aastaselt kohalikku tantsuringi, sest tüdruk tantsis kodus kogu aeg. Pärast seda õppis ta stepp-, modern- ja džässtantsu. 11-aastaselt käis ta Briti Kuningliku Balletikooli sisseastumiskatsetel ja 12-aastaselt siirduski sinna õppima. Klassikalist balletti õppis Hayley kuni 19. eluaastani selles esinduslikus balletikoolis. Otsides veebis balletiteatreid, sattus ta Vanemuise teatri peale, saatis CV ja video ning peagi tehtigi temaga tööleping. Tartut külastas ta esimest korda koos isaga ja oli kohe linnast võlutud. Praegu elab Hayley Tartus abikaasa, Vanemuise tantsija ja koerograafi Silas Stubbsiga.
Sillapää lossi park

Sillapää lossi park (tuntud ka kui Räpina mõisapark, Räpina park, Aianduskooli park, rahvasuus ka kui tehnikumi park) on 8 ha suurune park Räpinas. 
Parki hakati rajama 1850. aastatel, kui omanik Peter Anton von Sivers tõi Saksamaalt sinna okaspuuliike. 1880. aastatel kujundas pargi ümber arhitekt Walter Moritz Aleksander von Engelhardt. Lossi ümbrus on kujundatud Prantsuse stiilis, kaugemad osad aga Inglise stiilis. Iluaiast saab maastikupark ja seejärel parkmets.
Park asub Võhandu jõe ja Räpina paisjärve vahelisel looduslikul poolsaarel Sillapää lossi ümbruses. Pargis kasvab üle 400 taimeliigi, millega see on üks Eesti liigirikkamaid parke. Liigirikkus võimaldab pargis üle 60 linnuliigi pesitsemist. Pargis elavad oravad ja siilid, on nähtud tuhkruid, nirke, öökulle, nahkhiiri (kaheksa liiki Eesti kaheteistkümnest nahkhiireliigist), saarmaid, kopraid jt.
Sillapää lossi park on üks väheseid hästi korras hoitud täisealiste puude ja põõsastega mõisaparke. Selle eest on hoolt kandnud Räpina Aianduskool.
Esiliiga B 2013

Esiliiga B 2013 oli Eesti jalgpalli tugevuselt kolmanda liiga, Esiliiga B, 1. hooaeg, mis algas 3. märtsil ning lõppes 10. novembril 2013. Meistriks tuli Nõmme JK Kalju II.
Esiliiga B üleminekumängud.
Hooaja lõpus osalevad 8. kohale jäänud võistkond üleminekumängudel II liiga piirkondades 2. kohale tulnud võistkondade omavaheliste mängude võitjaga. Ülemineku mängude võitja mängib järgmisel hooajal Esiliigas B ning kaotaja II liigas.
"Tallinna FC Infonet II tagas koha Esiliigas B, võites kahe mängu kokkuvõttes 11:1."
Mängutulemused.
Iga meeskond mängib kõikide vastastega 4 korda, kaks korda kodus ja kaks korda võõrsil, kokku 36 mängu. Pärast meistrivõistluste lõppu tõusevad esiliiga B 1. ja 2. koha saanud meeskonnad järgmiseks hooajaks Esiliiga A-sse. Esiliiga B 3. koha saanud meeskond mängib Esiliiga A 8. koha saanud meeskonnaga kaks üleminekumängu, kodus ja võõrsil. Esiliiga B 9. ja 10. koht langevad järgmiseks hooajaks Teise liigasse. Esiliiga B 8. kohale jäänud meeskond mängib kaks üleminekumängu (kodus ja võõrsil) Teise liiga piirkondades 2. kohale tulnud võistkondade omavaheliste mängude võitjaga.
Hooaja esimene pool.
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Hooaja teine pool.
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 style="background: #FFDFDF;"|- : 12
 
 style="background: #DFE7FF;"|1 : -3
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 style="background: #FFDFDF;"|- : 44
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 style="background: #DFE7FF;"|3 : -5
Drezna

Drezna on linn Moskva oblastis Orehhovo-Zujevo rajoonis. Asub 83 km Moskvast idas Kljazma lisajõe Drezna ääres.
Drezna asutati 1897. aastal, 1940. aastal sai linnaõigused.
Linnas asub tekstiilivabrik.
Dreznat läbib Moskva-Nižni Novgorodi raudtee.
Suure-Jaani malevkond

Suure-Jaani malevkond oli Kaitseliidu Sakala maleva malevkond, mille põhjal on praeguseks moodustatud Lembitu üksikkompanii.
Malevkond loodi 1925. aastal.
Kolga-Jaani malevkond

Kolga-Jaani malevkond oli Kaitseliidu Sakalamaa maleva malevkond, mille õigusjärglane on praegu tegutsev Linnuse üksikkompanii.
Malevkonna pealik oli 1935. aastal August Melso.
Pilistvere malevkond

Pilistvere malevkond oli Kaitseliidu Sakalamaa maleva malevkond, mille õigusjärglane on praegu tegutsev Linnuse üksikkompanii.
Pealik septembrist 1929 kuni juunini 1940 oli Jaan Scheller.
Turano järv

 
Turano järv (itaalia keeles "Lago del Turano") on veehoidla Kesk-Itaalias Lazio maakonnas Rieti provintsis Conca Reatinas. 
Turano järv on Navegna mäe (1508 m) alla ehitatud 9 km pikkuse tunneli kaudu ühenduses Salto järvega. Veehoidlad varustavad veega 1942. aastal valminud Cotilia hüdroelektrijaama.
536 meetri kõrgusel merepinnast asuva järve pindala on 5,58 km², valgla pindala 475 km², suurim sügavus 68 meetrit.
Veehoidla kallastel asuvad Colle di Tora, Castel di Tora, Ascrea, Paganico Sabino ja Rocca Sinibalda.
Salto järv

Salto järv (itaalia keeles "Lago del Salto") on veehoidla Kesk-Itaalias Lazio maakonnas Rieti provintsis. Salto veehoidla on Lazio suurim tehisveekogu. 
Salto järv on Navegna mäe (1508 m) alla ehitatud 9 km pikkuse tunneli kaudu ühenduses Turano järvega. Veehoidlad varustavad veega 1942. aastal valminud Cotilia hüdroelektrijaama.
535 meetri kõrgusel merepinnast asuva järve pindala on 8,1 km², suurim sügavus 87,4 meetrit, valgala suurus 741 km².
Veehoidla kallastel asuvad Petrella Salto, Pescorocchiano, Fiamignano, Varco Sabino ja Marcetelli.
Eesti Vabade ja Tunnustatud Vabamüürlaste Suurloož

Eesti Vabade ja Tunnustatud Vabamüürlaste Suurloož on Eesti vabamüürlaste loožide keskorganisatsioon. Eesti suurloož rahvusliku ühendusena kuulub suveräänsena ja võrdväärsena tunnustatud suurloožide perre. Vabamüürlaste vennaskonda Eestis kuulub praegu ligikaudu 500 meest erinevatest ühiskonnakihtidest ja ametialadelt.
Ajalugu.
Ajalooliselt tekkis vabamüürlus Eestis aastatel 1771–1773, kui Tallinnas asutati vabamüürlaste loož Isis. Eestlastest kuulusid sellesse pastor Otto Wilhelm Masing ja muusik Karl Friedrich Karell. Kuni vabamüürluse keelustamiseni Tsaari-Venemaal 1822. aastal tegutses Eestis neli looži. Vabamüürlaste organisatsioon taasloodi Eestis 1992. aastal, mil alustas tegevust loož Fööniks. Taasiseseisvunud Eestis on praegu kaheksateist looži, sealhulgas Tallinnas, Tartus, Pärnus, Haapsalus, Viljandis ja Rakveres. 
18. mail 1999 asutati Eesti Vabade ja Tunnustatud Vabamüürlaste Suurloož.
Suurlooži tunnustamise põhiprintsiibid.
Põhiprintsiibid on heaks kiidetud Inglise Ühendatud Suurlooži (United Grand Lodge of England) poolt 4. septembril 1929. 
Eesti suurloož ja tema loožid tegutsevad vabamüürluse põhiprintsiipide kohaselt, mis sisaldavad järgmist:
Rascino järv

 
Rascino järv (itaalia keeles "Lago di Rascino") on karstijärv Kesk-Itaalias Lazio maakonnas Rieti provintsis Fiamignanos. 
1146 meetri kõrgusel merepinnast asuva järve pindala on 28,3 hektarit, valgla pindala 29 km², suurim sügavus 4 meetrit.
Leisi malevkond

Leisi malevkond oli Kaitseliidu Saaremaa maleva malevkond enne Teist maailmasõda.
Malevkonna asutaja (1924. aastal) ja pealik oli Albert Seppel.
Kohtla-Järve FC Järve

Kohtla-Järve FC Järve on 2012. aastal loodud Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Kohtla-Järvel.
Ajalugu.
FC Järve loodi 10. detsembril 2012 kahe Ida-Virumaa klubi JK Alko ja FC Lootuse liitumise tulemusel. 
Personal.
Peatreenerite ajalugu.
KTKohusetäitja
2. koht (1): 2015
Scandarello järv

Scandarello järv (itaalia keeles "Lago di Scandarello") on veehoidla Kesk-Itaalias Lazio maakonnas Rieti provintsis Amatrices.
55 meetri kõrgune pais rajati Tronto lisajõele Scandarellole 1924. aastal. Scandarello hüdroelektrijaam oli esimene Tronto orgu rajatud elektrijaam.
868 meetri kõrgusel merepinnast asuva järve pindala on 1 km², suurim sügavus 41 meetrit, valgla suurus 741 km².
Laga mägedega ümbritsetud järve kalarikkad veed on meelispaigaks kalapüügi harrastajaile.
Vändra JK Vaprus

Vändra JK Vaprus on 30. septembril 2009 loodud Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Vändras. 
Ajalugu.
Vändra JK Vaprus loodi koostöös Pärnu JK Vaprusega 30. septembril 2009. Esimest korda liituti Eesti meistrivõistlustega 2011. aasta hooajaks Pärnu JK Vaprus II asemele III liiga läänetsooni.
Mängijad.
Praegune koosseis.
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
3. koht (1): 2017
3. koht (1): 2012
Võitjad (1): 2011
Kaitseliidu lipkond

Kaitseliidu lipkonnad olid Kaitseliidu 1990. aastal moodustatud territoriaalsed üksused, mis tegutsesid Eesti NSV rajoonide piirides. Tänapäeval on lipkonnad ümber nimetatud malevateks.
Esiliiga B

Esiliiga B on Eesti tugevuselt kolmas jalgpalliliiga, mis on loodud 2013. aastal. 
Esiliiga B 1. ja 2. koht tõusevad Esiliigasse. Esiliiga 8. koht mängib üleminekumänge karikasüsteemis kodus-väljas printsiibil esiliiga B 3. kohaga. Esiliiga B 9. ja 10. koht langevad teise liigasse, 8. koht mängib üleminekumänge kodus-väljas printsiibil teise liiga piirkondades 2. kohale tulnud võistkondade omavaheliste mängude võitjaga.
Klubid.
2023. aasta hooajal mängivad liigas järgmised klubid:
Kangrumäe sipelgaala

Kangrumäe sipelgaala asub Järva maakonnas Järva vallas Aravete alevikus. 
Alalt on leitud 18 sipelgaliiki, neist 8 on kuklased. 
Järva vallas asub ka teine sipelgaala: Eevakivi metsa sipelgaala, mis on Kangrumäe sipelgaalast väiksem.
Peterburi Kunstide Edendamise Selts

Peterburi Kunstide Edendamise Selts oli aastatel 1820–1929 Peterburis tegutsenud selts, mille eesmärk oli toetada andekaid kunstnikke ning aidata kaasa kunstiliikide osatähtsuse tõusule ühiskonnas.
Kuni 1857. aastani kuulusid seltsi liikmeskonda peamiselt aadlikud ning positsioonikad kunstimetseenid. Seltsi tegevust toetas rahaliselt ka Venemaa keiser. Selts andis välja õpikuid ning albumeid, mille eesmärk oli vene kunstnike loomingu populariseerimine. Tegutsesid ka oma ajakirjad. Seltsi üks olulisemaid tegutsemissuundi oli noorte kunstnike aineline toetamine stipendiumide, tellimuste, loteriide, oksjonide ja müüginäituste korraldamisega. 1857. aastal läks keisri korraldusel seltsi alluvusse joonistuskool, mis sai nimeks Peterburi Kunstide Edendamise Seltsi joonistuskool. Kool, milles on õppinud ka mitmed eesti kunstnikud, korraldas õppereise Venemaa linnadesse, avas töökodasid ning andis välja iga-aastaseid preemiaid.
Agneli järv

Agneli järv (itaalia keeles "Lago Agnel") on veehoidla Loode-Itaalias Piemonte maakonnas Torino provintsis Ceresole Reales.
Orco jõe orus 2300 meetri kõrgusel merepinnast asuv veehoidla on osa mitmeid hüdroelektrijaamu veega varustavate tehisjärvede kompleksist (Agnel, Serrù, Ceresole, Teleccio, Eugio ja Valsoera).
Serrù järv

Serrù järv (itaalia keeles "Lago Serrù") on veehoidla Loode-Itaalias Piemonte maakonnas Torino provintsis Ceresole Reales.
Orco jõe orus 2275 meetri kõrgusel merepinnast asuv veehoidla on osa mitmeid hüdroelektrijaamu veega varustavate tehisjärvede kompleksist (Agnel, Serrù, Ceresole, Teleccio, Eugio ja Valsoera).
Ceresole järv

Ceresole järv (itaalia keeles "Lago di Ceresole") on veehoidla Loode-Itaalias Piemonte maakonnas Torino suurlinnapiirkonnas Ceresole Reales.
Orco jõe orus 1556 meetri kõrgusel merepinnast asuv veehoidla on osa mitmeid hüdroelektrijaamu veega varustavate tehisjärvede süsteemist (Agnel, Serrù, Ceresole, Teleccio, Eugio ja Valsoera).
Veehoidla pindala on 158 hektarit, rannajoone pikkus 8,89 km, valgla suurus 87,9 km².
52 meetri kõrguse Ceresole paisu ehitamist alustati 25. juulil 1925, ametlik sissepühitsemine toimus 2. augustil 1931.
Indre'i departemangu haldusüksuste loend

Indre'i departemangu haldusüksuste loend toob ära kõik departemangu haldusüksused (alldepartemangud, kantonid ja vallad). Lisaks on toodud ka INSEE kood.
Kantonid.
Departemangus on kokku 13 kantonit. Vallad Châteauroux ja Saint-Maur on jagatud mitme kantoni vahel. Igasse kantonisse mille vahel on vald jagatud kuulub ka kindel territoriaalne osa vallast. Kursiivis on toodud jagatud vallaga kantonite pindala kus puudub jagatud valla osa kantoni kogupindalast. Jagatud vallad mille osad moodustavad ise kantoni jäävad andmete puudusel ilma pindala välja toomata.
Vallad.
Le Blanc
Bélâbre'i kanton 
Le Blanc'i kanton 
Mézières-en-Brenne'i kanton
Saint-Benoît-du-Sault' kanton 
Saint-Gaultier' kanton 
Tournon-Saint-Martini kanton 
Châteauroux
Ardentes'i kanton
Argenton-sur-Creuse'i kanton 
Buzançais' kanton
Châteauroux-Ida kanton
Châteauroux-Kesk kanton
Châteauroux-Lõuna kanton
Châteauroux-Lääne kanton
Châtillon-sur-Indre'i kanton
Écueillé kanton
Levroux' kanton
Valençay kanton
La Châtre
Aigurande'i kanton 
La Châtre'i kanton
Éguzon-Chantôme'i kanton 
Neuvy-Saint-Sépulchre'i kanton
Sainte-Sévère-sur-Indre'i kanton
Issoudun
Issoudun-Lõuna kanton
Issoudun-Põhja kanton
Saint-Christophe-en-Bazelle'i kanton
Vatani kanton
Teleccio järv

 
Teleccio järv (itaalia keeles "Lago di Teleccio", ka "Lago di Telessio") on veehoidla Loode-Itaalias Piemonte maakonnas Torino provintsis Locanas.
Orco jõe orus 1924 meetri kõrgusel merepinnast asuv veehoidla on osa mitmeid hüdroelektrijaamu veega varustavate tehisjärvede kompleksist (Agnel, Serrù, Teleccio, Ceresole, Eugio ja Valsoera).
Herbert Abel

Herbert Abel (13. mai 1916 Sõmerpalu vald – 28. november 1991 Tartu) oli eesti suusatreener. 
Ta lõpetas 1947. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuri alal ning töötas seejärel kuni 1952. aastani samas õppejõuna.
Koos abikaasa Erna Abeliga rajas ta Supilinna saepururaja.
2016. aastal avati Tähtvere Spordipargis mälestuspink Erna ja Herbert Abelile. Samal aastal ilmus raamat "Abelid 100. Meenutuste ja tänuga", mille kirjutas Kaarel Zilmer. 100. sünnipäevaks anti välja postiplokk.
Loir-et-Cheri departemangu haldusüksuste loend

Siin on ära toodud kõik Loir-et-Cheri departemangu haldusüksused (ringkonnad, kantonid ja vallad). Lisaks on toodud ka valdade INSEE koodid.
Departemangus on kolm ringkonda:
Kantonid.
Departemangus on kokku 15 kantonit. Vallad Blois ja Le Controis-en-Sologne on jagatud mitme kantoni vahel. Igasse kantonisse mille vahel on vald jagatud kuulub ka kindel territoriaalne osa vallast. Kursiivis on toodud jagatud vallaga kantonite pindala kus puudub jagatud valla osa kantoni kogupindalast. Jagatud vallad mille osad moodustavad ise kantoni jäävad andmete puudusel ilma pindala välja toomata.
Vallad.
Departemangus on 267 valda (seisuga 1. jaanuar 2019):
Theodor Lackschewitz

Theodor Friedrich Lackschewitz (20. oktoober 1867 Põltsamaa – 22. september 1940 Wongrowitz) oli baltisaksa päritolu Eesti arst.
Ta sündis Põltsamaal arsti pojana. Esmast privaatkoolitust sai ta Põlva pastoraadis ja lõpetas seejärel kroonugümnaasiumi Tartus. Tartu Ülikooli arstiteaduskonda astus ta aastal 1886, mille lõpetas aastal 1892 arstina. Akadeemiliselt kuulus ta korporatsiooni Livonia. 29. mail 1892 kaitses ta Tartu Ülikooli juures teemal "Über die Wasseraufnahmefähigkeit der rothen Plutkörperchen nebst einigen Analysen pathologischen Blutes" "dr. med." kraadi.
Ta oli aastatel 1893–1894 arst Tartu Ülikooli kliinikutes. Aastatel 1895–1896 täiendas ta end Saksamaal Berliinis ja Halles silmahaiguste erialal. Aastast 1896 töötas ta erapraktiseeriva kopsuarstina Tartus. Osales arstina nii Esimeses maailmasõjas kui ka Vabadussõjas (olles Tartu II sõjaväehaiglas vanemarstiks). Aastast 1921 töötas ta silmaarstina Kuressaares.
Ta kuulus aastatel 1901–1904 Tartu Saksa Meditsiini Seltsi ja aastast 1921 Kuressaare Arstide Selts. Lisaks oli ta aastast 1934 Kuressaare Saksa Kultuuriseltsi liige.
26. aprillil 1940 asus ta koos abikaasaga Saksamaale, kus ta 22. septembril 1940 Wongrowitzis (praegu Wągrowiec, asub Wągrowieci maakonnas, Suur-Poola vojevoodkonnas) suri.
Isiklikku.
Ta abiellus aastal 1897 Margarethe Auguste von Middendorfiga ja neil oli 7 last.
Pyrénées-Orientalesi departemangu haldusüksuste loend

Siin on toodud ära Pyrénées-Orientalesi departemangu haldusüksused (ringkonnad, kantonid ja vallad). Lisaks on toodud ka INSEE kood.
Kantonid.
Departemangus on kokku 17 kantonit. Vald Perpignan (kogupindalaga 68,07 km²) on jagatud mitme kantoni vahel. Igasse kantonisse mille vahel on vald jagatud kuulub ka kindel territoriaalne osa vallast. Kursiivis on toodud jagatud vallaga kantonite pindala kus puudub jagatud valla osa kantoni kogupindalast. Vallad mille osad moodustavad ise kantoni jäävad andmete puudusel ilma pindala välja toomata.
Céret' ringkond.
Argelès-sur-Meri kanton 
Arles-sur-Techi kanton
Céret' kanton
Prats-de-Mollo-la-Preste'i kanton
Côte Vermeille kanton (keskus Port-Vendres) 
Perpignani ringkond.
Canet-en-Roussilloni kanton 
Elne'i kanton
Latour-de-France'i kanton
Millasi kanton
Perpignan 1. kanton
Perpignan 2. kanton
Perpignan 3. kanton
Perpignan 4. kanton
Perpignan 5. kanton
Perpignan 6. kanton
Perpignan 7. kanton
Perpignan 8. kanton
Perpignan 9. kanton
La Côte Radieuse'i kanton (keskus Saint-Cyprien)
Rivesaltesi kanton
Saint-Estève'i kanton
Saint-Laurent-de-la-Salanque'i kanton
Saint-Paul-de-Fenouillet' kanton 
Thuiri kanton
Toulougesi kanton
Pradesi ringkond.
Mont-Louis' kanton
Olette'i kanton
Pradesi kanton
Saillagouse'i kanton
Sournia kanton
Vinça kanton
Orco

Orco (ladinakeelne nimi "Orgus"; canavese murdes "Eva d'òr", "Kullavesi") on jõgi Loode-Itaalias Piemonte maakonnas Torino suurlinnapiirkonnas Canaveses. Orco on Po vasakpoolne lisajõgi.
Jõe läte asub Rosseti järve (2709 m) juures, Gran Paradiso mäemassiivi Piemontepoolsel küljel. Jõe teele on rajatud mitmeid veehoidlaid (Agnel, Serrù, Teleccio, Ceresole, Eugio ja Valsoera), mida kasutatakse elektrienergia tootmiseks. 
Orco suubub Posse Chivassos (177 m).
Orco keskmine vooluhulk suudmel on 23,9 m³/s. Kõrgvee ajal võib vooluhulk aga märgatavalt tõusta. Näiteks 2000. aasta oktoobris oli vooluhulk Cuorgnès 1700 m³/s, suudme juures üle 2000 m³/s. 
Jõgi oli tuntud jõevees sisalduva kullaliiva järgi juba antiikajal. Kullaotsijaid võib jõe kallastel kohata tänini.
Paradise

Paradise on rahvaloendustel arvestatav kohaliku võimuorganita linn ("census-designated place") Ameerika Ühendriikides Nevada osariigis Clarki maakonnas. Paradise'ist põhja pool asub Las Vegase linn. Las Vegase kuulsad kasiinod ja hotellid paiknevad kompleksidena või kõrghoonetena enamasti just Paradise'is.
Elanike arv oli 2020. aasta rahvaloenduse järgi 191 238. Kuigi Paradise ei ole ametlikult linn, oleks see 2020. aastal olnud rahvaarvult osariigi suuruselt viies linn.
Geograafia.
Paradise'i pindala on 109,83 .
Paradise piirneb põhjakaarest pärisuunas Winchesteri, Sunrise Manori, Whitney, Hendersoni, Enterprise'i, Spring Valley ja Las Vegasega. Paradise asub suurlinnastu Las Vegas Valley keskosas.
Transport.
Kiirteega Interstate 15 paralleelselt läbib linna täies pikkuses magistraal Las Vegas Boulevard South, selle eksklusiivsemat pikkust nimetatakse Las Vegas Stripiks.
Linnas paikneb tervenisti Harry Reidi rahvusvaheline lennujaam.
Haridus.
Paradise'is tegutseb Nevada ülikool Las Vegases. Ülikooli pealinnakus asub Marjorie Barricki kunstimuuseum.
Nõid Siimon

Nõid Siimon (ladina keeles "Simon Magus", kreeka keeles "Σίμων ὁ μάγος") oli Samaaria nõid ja usutegelane.
Siimoni nime järgi kutsutakse simoonia pattu, sest ta tahtis Peetruselt ja Johanneselt raha eest Püha Vaimu osta. Apostlid pahandasid Siimoniga, kuid simoonia patt jäi elama keskaja kirikusse ning oli kõrgkeskajal tuntud kogu läänekristluses. Paavst Gregorius Suure ajast hakati simoonia nimetust kasutama selliste kiriklike ametite ja ametissenimetamiste kohta, mis olid omandatud raha eest. Tihti juhtus, et nende eest maksta jõudnud isikud ei vastanud moraalselt ega usuliselt ostetud ametile. Simoonia mõjutas ka tavaliste kristlaste elu, sest vaimulikud võtsid kiriklike toimetuste eest erimakse, mis oli tegelikult kristluse tõekspidamistega vastuolus.
A-Rosa Silva

A-Rosa Silva on Saksamaa jõereisilaev, mis kuulub laevakompaniile A-ROSA Flussschiff GmbH. See ehitati Neptun Werfti laevatehases Rostockis 2012. aastal.
Laeva ajalugu.
Kiil pandi 4. novembril 2011. Laev lasti vette 2012. aastal. Juuni teisel poolel sõitis A-Rosa Silva oma jõuga üle Läänemere, Kieli kanali, Põhjamere, IJsselmere Amsterdami, kus juunis varustati laev lõplikult. 2. juulil 2012 ristiti laev Amsterdami Vriessevemkade 5 kai ääres, kus toimus pidulik tseremoonia. Ristiemaks sai Sonja Dreisow, A-Rosa, Waterlandi tegevdirektor Jörg Dreisowi naine. 3. juulil 2012, kapteni Joachim Schlenther juhatusel asus laev esmareisile Amsterdamist Baselisse.
Laeva kasutatakse Euroopa jõgedel Reini-, Maini-, Moseli-, Doonau-äärsete linnade vahet.
Ajaloomälestis

Ajaloomälestis on kultuurimälestis, milleks võib olla hoone, rajatis, paik või ese, mis on seotud mingi kultuuriprotsessi, oluliste ajaloosündmuste või silmapaistvate ühiskonna- või kultuuritegelaste elu ja tegevusega.
Arheoloogiamälestis

Arheoloogiamälestis on riigi kaitse all olev muistis, üks kultuurimälestise liike.
Eestis on Muinsuskaitseamet seadnud objekti arheoloogiamälestiseks tunnistamisele kindlad kriteeriumid, millest peamised on objektist saadava info unikaalsus ja objekti vanus.
Muistis

Muistis (ka "muinasjäänus") on inimese loodud või tema osavõtul kujunenud aineline objekt, mis on pärit kaugemast minevikust ja mida uurib arheoloogia.
Inimese loodud aineline kultuuripärand liigitatakse kinnismuististeks ja esemeleidudeks. Kinnismuistis on oma ümbrusest lahutamatu objekt – näiteks linnamägi, asulakoht, põld, tee, matmispaik, kultuskoht, ohvripaik, rauasulatuskoht või laevavrakk. Esemeleid ehk irdmuistis ehk vallasmuistis on üksikese – näiteks tarbeese, tööriist, ehe, relv, münt, luu vms – või selle osa, mis on leitud kinnismuistise väljakaevamisel või avastatud sellest eraldi, juhuslikult.
Riigi kaitse alla võetud muistist nimetatakse arheoloogiamälestiseks.
Margarita Miglau

Margarita Miglau (vene Маргарита Александровна Миглау; 16. märts 1926 – 18. märts 2013) oli vene ooperilaulja, sopran.
Margarita Miglau sündis Peterburi kubermangus. Aastal 1951 lõpetas ta Tartu Muusikakooli lauluõpetaja Salme Kanni juhendamisel, seejärel jätkas õpinguid Moskvas ja 1956. aastal lõpetas Gnessinite-nimelise Venemaa Muusikaakadeemia. Aastast 1983 oli samas soololaulu kateedri õppejõud. Aastast 1999 professor.
Pärast õpinguid töötas 1986. aastani Moskva Suures Teatris. Tema esimene roll ooperis oli Giuseppe Verdi "Rigolettos".
Kunstimälestis

Kunstimälestis on kultuurimälestis, milleks võib olla kujutava või tarbekunsti teos, millel on kunstiline, kultuurilooline, sakraalne, tehnoloogiline või muu väärtus. 
Kunstimälestised on näiteks maalid, skulptuurid, tekstiilid, klaasikunsti taiesed, metallehistööd, puitehistööd, sepised, nahakunstiteosed.
Tööstus- ja tehnikamälestis

Tööstus- ja tehnikamälestis on kultuurimälestis, milleks võib olla teaduse, tehnika ja tootmise arenguga seotud ehitis, masin, seade või toode, samuti nende asjade kogum, kompleks või maa-ala, kusjuures neil on ühtlasi ka ajalooline, esteetiline, tehniline, kultuurilooline või muu väärtus.
Eesti muinsuskaitse praktikas on tavaks olnud, et tööstusega seotud hooned ja rajatised võetakse kaitse alla kui ehitismälestised.
Plinius Vanem

Plinius Vanem (Gaius Plinius Secundus; umbes 23 Comum (praegu Como) – 25. august 79 Stabiae), oli vanarooma riigiametnik, sõjaväeülem, ajaloolane ja kirjanik. Plinius hukkus 79. aastal Vesuuvi vulkaanipurske ajal, võttes Misenumi laevastikuülemana osa päästetöödest.
Elu.
Pliniuse isa oli ratsanikuseisusest pärinev Gaius Plinius Seler, Pliniuse ema nimi oli Marcella. Pliniuse õepoeg oli Plinius Noorem.
Looming.
Pliniuse tuntuim teos on tema entsüklopeediline 37-köiteline "Looduslugu" ("Naturalis historia"). 1. köide sisaldab teemade ning kasutatud kreeka ja rooma autorite (ligi 400) loetelu, 2. köide käsitleb üldist matemaatilis-füüsilist ja 3.–6. köide mandrite (Euroopa, Aafrika, Aasia) geograafiat, 7. köide inimest, 8.–11. köide loomi, 12.–19. köide taimi, 20.–27. köide taimseid ja 28.–32. köide loomseid ravimeid, 33.–37. köide metalle ja kivimeid, ka kujutavat kunsti, kunstnikke ja taieseid.
Veealune mälestis

Veealune mälestis on kultuurimälestis, mis osaliselt või täielikult säilinuna asub pidevalt või ajutiselt vee all. Veealune mälestis võib olla kas veekogu põhjal või põhjasettes.
Tüüpilised veealused mälestised on näiteks veesõidukite vrakid, kalatõkked, sillad, sadamarajatise jäänused.
Hashima saar

Hashima saar (jaapani keeles 端島 'piiri saar') on üks 505 asustamata saarest Nagasaki prefektuuris. Saar oli asustatud aastatel 1887–1974, mil seal oli söekaevandus.
Saare kohta kasutatakse ka nime Gunkanjima (軍艦島 'sõjalaeva saar').
Ajalugu.
Mitsubishi ostis saare 1890. aastal.
1916. aastal rajati saarele Jaapani esimene suurem raudbetoonist kortermaja. See oli üheksakorruseline ja materjalivalik tulenes sellest, et hoone peaks vastu taifuunidele.
1959. aastal jõudis saare rahvaarv 5259 inimeseni. Seega oli rahvastikutihedus 83 476 inimest km² kohta. Sealt alates hakkas rahvaarv vähenema.
1960. aastatel läks Jaapan kivisöe kasutamiselt järjest enam naftale üle ning söekaevandusi hakati sulgema. 1974. aastal sulges Mitsubishi ka Hashima saarel asuva kaevanduse.
Saar on Nagasaki linna osa alates 2005. aastast, varem oli saar Takashima linna osa.
Hashima on maha jäetud, seal on varemetes ja räämas kortermajad. Alates 2009. aastast lubatakse saarele turismireise.
Aadressiraamat

Aadressiraamat ehk aadressikalender on teatmik, mis sisaldab süsteemselt ja alfabeetiliselt asutuste, organisatsioonide, isikute jms aadresse. 
Esimene Liivi- ja Eestimaa aadressiraamat ("Lief- und Ehstländischer Staats- und Adress-Calender") ilmus 1785. aastal.
Keeledemograafia

Keeledemograafia ehk lingvodemograafia on keeleteaduse ja demograafia piiriteadus, mis enamasti statistilisi meetodeid kasutades uurib rahvastikuga seotud keeleprotsesse. Keeledemograafia püüab kindlaks teha näiteks mingit keelt kõnelevate inimeste arvu ja selle arvu muutumist ajas.
Keelekomisjon

Keelekomisjon on komisjon, kus arutatakse ja lahendatakse keeleprobleeme. 
Eesti keelekomisjonid.
Eesti kirjakeele küsimusi arutab ja lahendab Emakeele Seltsi keeletoimkond. Oskuskeeleküsimusi käsitletakse terminoloogiakomisjonides.
Näiteks tegutsevad Eestis meditsiiniterminoloogia komisjon, merekeele nõukoda ning Eesti Maaülikooli veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse valdkondade eestikeelse terminoloogia komisjon.
Modernistlik kirjandus

Modernistlik kirjandus (inglise keeles "Modernist Literature", "Literary Modernism", prantsuse keeles "Littérature moderniste") kujunes välja 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses peamiselt Euroopas ja Põhja-Ameerikas. Seda iseloomustavad modernistlik elutunne ja teadlik lahkulöömine traditsioonilistest luule- ja värsivormidest. Modernistlik kirjandus vastandub romantismi õhkavale loomule ja püüab ületada realismi üheplaanilisust. Eksperimenteeriti nii vormide kui väljendusviisidega.
Modernistliku kirjanduse märksõnad on mosaiiksus, mitmetähenduslikkus, subjektivism, absurd, tinglik suletud vorm jne. Kujundikeeles kasutati sümboleid, groteski ja absurdi. Suurt tähelepanu pöörati teksti vormile. Oluliseks muutusid subjektiivsed läbielamised, tunded ja alateadlik soov korrastada korrastamatut. Iseloomulikud tehnikavõtted olid narratiivi lõhestamine katkendlikuks, tavapäraste kujundite vältimine, teadvuse vool, siirdkõne ja luules vabavärsi laialdane kasutamine. 
Modernistid püüdsid maailma täiustada ja parandada. Nad kujutasid maailma lõhestumist kahetsusväärsena, õhutasid seda parandama ning uskusid edasiminekusse ja progressi. Samas leidus ka neid, kes olid uuest elurütmist vaimustuses ja ülistasid tehnoloogiamaailma.
Modernistliku kirjandusega on seostatud ka näiteks arenguromaanide, ulmekirjanduse, kriminaalromaanide jt kui iseseisvate kirjandusvormide tekkimist.
Modernism avaldus alguses peamiselt luules, kuid jõudis 20. sajandi keskpaiku ka proosasse ja draamasse.
Modernistlik kunst

Modernistlikku kunsti iseloomustas kunstivoolude teke ja nende saamine kunstitegemise peamiseks kandjaks. Kunstivoolude teket peetakse uue otsimise üheks iseloomulikuks sümptomiks, kuna see sisaldab püüet kvalitatiivseks progressiks, soovi teha midagi täiesti uut ja enneolematut.
Seevastu modernistlik arhitektuur käis teadusliku arenguga rohkem käsikäes, millest annavad tunnistust sellised suunad nagu funktsionalism, kuigi ka see on uuenduslik hoiak mineviku suhtes, näiteks ornamentide põlgamise näol.