tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Josine Papenbusch

Josine Papenbusch (surnud umbes 1544) oli Tallinna ämmaemand ja Oleviste kiriku jutlustaja Simon Wanradti abikaasa. 
Ta oli rae teenistuses nn linnaämmaemand. Tema lähem päritolu pole teada, tõenäoliselt oli ta Tallinna sisserännanu ning Wanradt võis olla juba tema teine abikaasa.
1537. aastal jättis Wanradt oma naise ja alaealised lapsed maha ning põgenes koos lõbunaisega. 1542. aastal kostis Viljandi komtuur Johann von der Recke Tallinna rae ees, et Wanradtile antaks välja tema abikaasa ja raamatud. Tallinna raad keeldus, osutusega Matteuse evangeeliumile 5:19 teatas avalikult, et Wanradt on purustanud abielutruuduse ja -kohustuse, Josinel pole aga mingit süüd ning ta vaba uuesti abielluma. Sellega kuulutas Tallinna raad ilmaliku võimuna abielu lahutatuks. Tegu on varaseima teatega abielulahutusest reformatsioonijärgses Tallinnas.
Tallinna Linnaarhiivis on hoiul Josine surma järel koostatud varainventar, mis pärineb 1544. aasta 7. juunist. Naine jättis maha heal järjel majapidamise, tal oli hõbedast lauanõusid, uhkeid rõivaid ja ehteid, samuti arvukalt eri sorti kuldmünte. Tallinna raearhiivis säilinud dokumendi järgi ulatus Josine varanduse väärtus üle 15 000 Riia marga. Naise jõukus osutab muuhulgas, et tegu oli professionaalse ja kogukonnas hinnatud ämmaemandaga. Wanradt üritas aastaid Josinest jäänud pärandust kätte saada, kuid pole teada, kas see õnnestus.
Geni keel

Geni keel (on kasutatud ka nimetusi "mina keel" ja "popo keel") on peamiselt Beninis ja Togos kõneldav gbe keel.
Geni keelt räägib umbes 330 000 inimest.
Nagu kõik gbe keeled, on ka geni keel toonikeel.
İstanbuli Püha Jüri katedraal

Püha Georgi katedraal on İstanbulis asuv Konstantinoopoli patriarhaadi peakirik.
Kirik on Konstantinoopoli oikumeenilise patriarhi residents umbes aastast 1600. Enne Konstantinoopoli langemist aastal 1453 oli patriarhaadi peakirikuks Hagia Sophia katedraal, seejärel lühikest aega Apostlite kirik ja Pammakaristose kirik.
Kirik on pühitsetud pühale Jürile.
Wolfgang Herrndorf

Wolfgang Herrndorf (12. juuni 1965 Hamburg – 26. august 2013 Berliin) oli saksa kirjanik, kunstnik ja raamatuillustraator.
Elu ja looming.
Wolfgang Herrndorf õppis Nürnbergi kujutavate kunstide akadeemias maalimist. Ta töötas erinevates kirjastustes illustraatori ja kirjanikuna. 
2002. aastal ilmus tema debüütromaan "In Plüschgewittern". Kriitikud liigitasid romaani popkultuuri teoseks. 2007. aastal ilmus omavahel seotud lühijuttude kogu "Diesseits des Van-Allen-Gürtels".
Kirjanikuna saavutas Herrndorf läbimurde 2010. aastal, kui ilmus tema arenguromaan "Tschick" (e.k. "Miks me varastasime auto"), mille peategelased on umbes 14-aastased. Romaani on saksakeelsena müüdud üle kahe miljoni eksemplari, seda on korduvalt auhinnatud ja tõlgitud kümnetesse keeltesse. 2011 ilmus romaan "Sand", milles on ühendatud kriminaalromaani, ühiskondliku romaani ja ajaloolise romaani jooned. Järgmisel aastal sai ta selle eest Leipzigi raamatumessi auhinna. 
Herrndorf oli kirjanike jalgpallimeeskonna Autonama liige.
Veebruaris 2010 diagnoositi kirjanikul pahaloomuline ajukasvaja ning Herrndorf hakkas pidama blogi "Arbeit und Struktur", milles kirjeldas oma elu selle haigusega. See ilmus 2013 postuumselt raamatu kujul, nii nagu kirjanik oli soovinud.
26. augustil 2013 sooritas Herrndorf Berliinis enesetapu. 
2014. aastal avaldati romaani "Tschick" lõpetamata järg, mis oli kirjutatud naistegelase Isa vaatepunktist. Selle pealkiri oli "Bilder deiner großen Liebe". Aasta hiljem lavastati romaan Dresdeni Staatsschauspieli teatris.
Waldemar Herdt

Waldemar Herdt (sündinud 28. novembril 1962 Zabelovkas Kustanai oblastis Kasahhi NSV-s) on Saksamaa poliitik, ta kuulub parteisse Alternatiiv Saksamaale. Ta valiti 2017. aastal Bundestagi liikmeks.
Ta sündis aastal 1962 Zabelovkas Žitikara rajoonis Kustanai oblastis Kasahhi NSV-s. Ta lõpetas aastal 1984 Kasahstani Põllumajanduse Instituudi põllumajandusinseneri kvalifikatsiooniga. Aastatel 1984–1985 teenis ta Nõukogude armees. Aastatel 1991–1993 töötas ta Kasahstanis kolhoosiesimehena.
Aastal 1993 sõitis ta perega Saksamaale. Ta asus tööle Alam-Saksimaa liidumaale Vechta kreisi Neuenkirchen-Vördeni valda põllumajanduslikku ettevõttesse. Aastal 1996 asus ta tööle eraettevõtjana ehitus- ja finantssektorisse. 24. septembril 2017 valiti ta Bundestagi saadikuks (partei Alternatiiv Saksamaale ridades).
Michael O'Neill

Michael Andrew Martin O'Neill (sündinud 5. juulil 1969 Portadownis) on Põhja-Iirimaa jalgpallitreener ja endine mängija (poolkaitsja).
Ta alustas klubikarjääri 1984. aastal Coleraine'is. Klubikarjääri jooksul mängis ta põhiliselt Inglismaal ja Šotimaal, sealhulgas Inglismaa klubides Newcastle United (1987–1989) ja Wigan Athletic (1998–2000) ning Šotimaa klubides Dundee United (1989–1993) ja Hibernian (1993–1996).
Põhja-Iirimaa jalgpallikoondisse kuulus O'Neill aastatel 1988–1996. Ta mängis koondises 31 ametlikus kohtumises ja lõi neli väravat.
O'Neill alustas tööd treenerina 2006. aastal. Aastatel 2006–2008 oli ta Šotimaa tugevuselt kolmanda liiga klubi Brechin City peatreener. Seejärel aastatel 2009–2011 Iirimaa kõrgliigaklubi Shamrock Roversi peatreener.
Alates 2011. aasta detsembrist kuni 2020. aasta aprillini oli ta Põhja-Iirimaa koondise peatreener. Tema juhtimisel jõudis Põhja-Iirimaa 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustele, kus pääseti kaheksandikfinaali.
2019. aasta novembris määrati O'Neill Inglismaa esiliigaklubi Stoke City peatreeneriks.
Alates detsembrist 2022 on ta taas Põhja-Iirimaa koondise peatreener.
Aaron Mooy

Aaron Frank Mooy (sündinud 15. septembril 1990 Sydneys) on Austraalia jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Šotimaa kõrgliigaklubis Celtic ja Austraalia jalgpallikoondises.
Ta liitus 2006. aastal Inglismaa klubiga Bolton Wanderers, kuid klubi põhimeeskonnas ta debüüti ei teinud. 2010. aastal liitus ta Šotimaa kõrgliiga klubiga St Mirren. 2012. aasta juunis suundus ta tagasi kodumaale, sõlmides lepingu Austraalia kõrgliiga klubiga Western Sydney Wanderers. Hooajal 2012–13 võitis ta klubiga Austraalia liiga põhihooaja. 2014. aasta mais liitus ta teise Austraalia kõrgliiga klubiga, Melbourne City. Hooajal 2015–16 lõi ta liigas 11 väravat. Mõlemal Melbourne Citys veedetud hooajal valiti ta Austraalia liiga sümboolsesse koosseisu, samuti mõlemal korral Melbourne City hooaja parimaks mängijaks (hooajal 2015–16 jagas ta tunnustust Bruno Fornaroliga).
2016. aasta juunis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Inglismaa kõrgliiga klubiga Manchester City, kuid läks kohe laenule Inglismaa esiliiga klubisse Huddersfield Town. Hooajal 2016–17 kindlustas ta Huddersfield Towniga pääsu Inglismaa kõrgliigasse. Samal hooajal valiti Mooy esiliiga sümboolsesse koosseisu ja Huddersfield Towni hooaja parimaks mängijaks. 2017. aasta juunis sõlmis ta Huddersfield Towniga püsiva lepingu. 2019. aasta augustis suundus ta üheks hooajaks laenule Brighton &amp; Hove Albioni. Kuigi ta oli sõlminud Brighton &amp; Hove Albioniga hooaja keskel kolme ja poole aasta pikkuse lepingu, siirdus ta sama aasta augustis Hiina kõrgliigaklubisse Shanghai SIPG.
2022. aasta juulis sõlmis ta kaheaastase lepingu Celticuga.
Debüüdi Austraalia jalgpallikoondises tegi Mooy 7. detsembril 2012 mängus Guami vastu ning lõi selles mängus ka oma esimese koondisevärava. Ta on kuulunud Austraalia koondisse 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.
Brandon Carter

Brandon Carter (sündinud 26. mail 1942 Sydneys Austraalias) on austraalia päritolu füüsik ja astrofüüsik. 
Carteri pere kolis 1954. aastal Austraaliast Šotimaale. 1964. aastal lõpetas ta Cambridge'i Ülikooli bakalaureusekraadiga. Sai Cambridge'ist 1968. aastal filosoofiadoktori (PhD) ja 1976. aastal teadusdoktori ("Doctor of Science") kraadi.
Carter töötas Cambridge'i Ülikoolis kuni 1975. aastani (1968–1972 järeldoktorina astronoomia instituudis ning 1973–1975 lektorina rakendusmatemaatika ja teoreetilise füüsika osakonnas), seejärel siirdus Pariisi observatooriumi, kus töötas teadurina astrofüüsika osakonnas ning aastatel 2002–2009 Pariisi observatooriumi uurimisasutuses Laboratoire de l'Univers Théorique uurimisdirektorina. 2009. aastal ta emeriteerus.
Teadus.
Ta on tuntud oma töödega üldrelatiivsusteooria ja astrofüüsika alalt. Koos Stephen Hawkingi ja James Bardeeniga sõnastas Carter 1973. aastal mustade aukude mehaanika neli reeglit. Need reeglid kujutavad endast füüsikalisi tingimusi, millele mustad augud eeldatavasti vastama peavad ja mis on analoogsed termodünaamika seadustele.
Antroopsusprintsiip.
Carter sõnastas 1973. aastal nn. antroopsusprintsiibi, mille kohaselt on Universumi ehitus ja areng täpselt sellised, et seal saaks eksisteerida inimene (vaatleja).
Publikatsioone.
Bardeen, J. M.; Carter, B.; Hawking, S. W. The four laws of black hole mechanics. Comm. Math. Phys. 31 (1973), no. 2, 161–170.
John Leslie

 
John Andrew Leslie (sündinud 2. augustil 1940) on Kanada filosoof. 
Ta õppis Inglismaal. Lõpetas 1962. aastal Oxfordi Ülikooli bakalaureusekraadiga filosoofia ja psühholoogia alal. 1971. aastal sai Oxfordist magistrikraadi ("M.Litt.") filosoofia alal. Naasis Kanadasse. Sai Ontarios asuva Guelphi Ülikooli filosoofialektoriks, tõusis 1982. aastal professoriks. Emeriteerus 1999. aastal. 2005. aastal sai Victoria Ülikooli filosoofia adjunktprofessoriks.
Leslie on töötanud peamiselt teadusfilosoofia, religioonifilosoofia, metafüüsika, vaimufilosoofia ja esteetika vallas.
Põhja-Vidzeme biosfääri kaitseala

Põhja-Vidzeme biosfääri kaitseala (läti keeles "Ziemeļvidzemes biosfēras rezervāts") on kaitseala Põhja-Lätis, Läti ainus biosfäärikaitseala. 
Põhjas piirneb kaitseala Eesti-Läti riigipiiriga. Kaitseala pindala on 4576 km² (umbes 6% Läti pindalast). Kaitseala administratiivne keskus asub Salacgrīvas.
Kaitseala moodustati 1997. aastal.
Ningbo-Zhoushani sadam

Ningbo-Zhoushani sadam on sadam Hiinas Zhejiangi provintsis, riigi üks tähtsamaid ja suuremaid sadamaid. Sadama kogukäive on üle 1 miljardi tonni.
Sadamas on 191 kaid.
2008 sõlmis see sadam koostöölepingu Tallinna sadamaga.
Paavsti kultuurinõukogu

Paavsti kultuurinõukogu (ladina keeles "Pontificium Consilium de Cultura") on Vatikanis asuv asutus; Rooma kuuria üksus. Aastast 2007 on nõukogu eesotsas Gianfranco Ravasi. Nõukogu eesmärkide seas on edendada dialoogi eri kultuuride vahel, samuti uurida uskmatute ja usklike omavahelisi suhteid.
Nõukogu asutas 20. mail 1982 paavst Johannes Paulus II.
Nõukogu annab välja medalit Per Artem ad Deum.
NOS (auhind)

NOS (lühend venekeelsest fraasist Новая словесность 'uus sõnakunst') on Venemaa kirjandusauhind. Auhinda antakse venekeelsete proosateoste autoritele. Auhinna asutas 2009 Mihhail Prohhorovi Fond (vene Фонд Михаила Прохорова), tähistades sellega Nikolai Gogoli 200. sünniaastapäeva.
2014 pälvis auhinna Eestis elav Andrei Ivanov teose "Harbini ööliblikad" eest.
Azaryčy

Azaryčy (transkribeerituna Azarõtšõ, poola keeles vanasti "Ozarycze" või "Ozaryce") on alev Valgevenes Homieli oblastis Kalinkavičy rajoonis, Azaryčy külanõukogu halduskeskus. Azaryčy asub Homieli linnast 164 ja Kalinkavičyst 42 kilomeetri kaugusel.
Alevis on keskkool, kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Azaryčyst neli kilomeetrit loodes asub Azaryčy surmalaagrite ohvrite mälestuseks loodud memoriaalkompleks.
Ajalugu.
Küla on kirjalikes allikates esimest korda mainitud XVI sajandil. Toona kuulus see Minski vojevoodkonda ja Mazyri maakonda. Azaryčy oli Leedu suurvürstide valdus. Aastal 1762 ehitati sinna õigeusu kirik. Aastal 1786 sai asula alevi staatuse ja õiguse pidada kaks korda aastas laata.
Seoses Poola jagamisega läks alev aastal 1763 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mozõri maakonda. Aastal 1799 anti see eraomandisse, hakates kuuluma salanõunik Sergei Laškarjovile. Aastal 1834 oli alevis 84 maja, aastal 1859 rajati sinna vesiveski. Aastal 1897 oli alevis lisaks kirikule veel kaks juutide palvemaja, kaheksa poodi ja kõrts. Aastail 1881 ja 1899 põles suur osa alevist maha. Azaryčyt läbisid tsaariarmee kommunikatsiooniliinid ja nii avati seal aastal 1913 telefonikeskjaam. Aastast 1911 tegutses alevis ka auruveski.
2. detsembril 1918 vallutasid alevi Saksa väed. Aastal 1919 läks Azaryčy Valgevene NSV koosseisu. Seejärel hõivasid asula Poola väed, mis olid sunnitud sealt lahkuma aastal 1920. 
Aastal 1924 muudeti alevi staatuse kaotanud Azaryčy kohaliku külanõukogu keskuseks. 15. juulil 1935 muudeti asula taas aleviks, ent 27. septembril 1938 jälle külaks. Aastast 1929 oli alev kohaliku kolhoosi keskasulaks. Teise maailmasõja ajal hakkasid alevi ümbruskonnas tegutsema partisanid, mistõttu Saksa karistussalklased põletasid alevi maha ja hukkasid 487 sealset elanikku.
Märtsis 1944 rajasid Saksa okupatsioonivõimud alevi juurde kolm laagrit, kuhu koguti kokku töövõimetud tsiviilisikud okupeeritud aladelt. Suurem osa neist viidi laagrisse haigepalatitest, kus nad põdesid nakkushaigusi. Laagrite eesmärk oli nakatada laagriteni jõudnud Nõukogude väed. Lisaks haigetele toimetati laagritesse ka vanureid, füüsiliselt nõrkasid naisi ja lapsi. Kokku toimetati sealsetesse laagritesse 46 000 inimest. Laagrites puudusid elamispinnad, inimesed olid sunnitud pidevalt viibima soisel maastikul ja lageda taeva all. Ainsaks joogiks oli sealne soovesi, ka toiduainetega varustati laagrites viibijaid ebapiisavalt ja juhuslikult. Laagreid ümbritses okastraataed, seal asusid ka kuulipildujatega vahitornid. Lisaks oli laagrite ümbrus mineeritud. Põgeneda üritajad ja protesteerijad lasti maha. Punaarmee saabudes oli laagrites hukkunud ligi 9000 inimest, hiljem surid veel paljud tüüfusse, nii et ohvrite koguarvu hinnatakse ligi 20 000 inimesele. Laagri vabastajatest surid tüüfusse 1526 sõdurit. 
Aastal 1959 taastati Azaryčy alevistaatus. Ühtlasi kujundati sealne kolhoos ümber sovhoosiks. Tšornobõli katastroofi järel rajati sinna telliskivielamud 148 saastunud aladelt ümber asunud pere tarvis.
Globaalse ületarbimise päev

Globaalse ületarbimise päev (ka "maailma võlguelamise päev"; inglise keeles "Earth Overshoot Day"), varasema nimetusega ökoloogilise võla päev, on päev, millal inimesed on kasutanud ära selleks aastaks ettenähtud looduslikud varad, ehk tekib ökoloogiline defitsiit. See päev on kalkuleeritud, jagades looduse taastootmise hulga inimeste kasutatud loodusvarade hulgaga ja korrutades 365-ga (Gregoriuse kalendri aasta päevade arv). Globaalse ületarbimise päeva kalkuleerib Global Footprint Network. Kampaaniat toetavad kümned muudki mittetulundusorganisatsioonid. 
Valem: 
Globaalne ületarbimise päev = (Maa poolt toodetud loodusressursid : inimkonna poolt kulutatud loodusvarad) × 365
Eesmärk on mõista ökoloogilise jalajälje ja bioloogilise võimekuse kontseptsioone ja mõõtmeid: miks on ökoloogiliste ressursside piirangute käsitlemine ülemaailmse jätkusuutlikkuse jaoks oluline.
Ajalugu.
Globaalse ületarbimispäeva mõiste lõi 2006. aastal Andrew Simms New Economics Foundationi mõttekoja raames. Seejärel loodi koostöös Global Footprint Networkiga esimene globaalse ületarbimispäeva kampaania. 2006. aastal tarbiti kõik ettenähtud ressursid ära oktoobriks. Seda kampaaniat viiakse läbi igal aastal, et tõsta teadlikkust Maa piiratud ressursside kohta. Global Footprint Network ennustab, et inimesed tarbivad vähem kui kaheksa kuuga kõik aastaks ettenähtud ressursid. 
Globaalse ületarbimispäeva toetajad nendivad, et ökoloogilise liigtarbimise tagajärjed annavad end tunda tugevamalt aja jooksul, väljendudes juba praegu kliima soojenemises.
Eesti olukord.
Samas hinnatakse ka ressursside tarbimist riikide kaudu. Eesti oli 2019 aastal kiiremate ressursikulutajate reas 11. kohal, aastanorm tarbitud 26. märtsil.
2021. aastal oli Eesti 13. kohal, aastanorm tarbitud 23. märtsil. 
2022. aastal oli Eesti 8. kohal, aastanorm tarbitud 14. märtsil. 2023. aastal on Eesti ületarbimise päev samuti 14. märtsil.
Valence

Valence on linn Prantsusmaal Rhône'i jõe vasakul kaldal, Drôme'i departemangu keskus.
Linnas elab 63 405 inimest (2010).
Minevikus oli Valence Rooma riigi linn (Valentia) Gallia Narbonensise provintsis.
Tarvisio

Tarvisio on vald Itaalias Friuli-Venezia Giulia maakonnas.
Elanike arv on 4597 (2011).
IAAFi kuulsuste hall

IAAFi kuulsuste hall (inglise "IAAF Hall of Fame") on Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu (IAAF) virtuaalne kuulsuste hall, mis avati 8. märtsil 2012. Halli avamisega tähistati ka IAAFi 100. aastapäeva.
Esialgu arvati halli 12 sportlast ja veel samal aastal (2012) arvati 12 sportlast juurde. Novembris 2013 arvati veel 12 sportlast juurde.
Halli pääsemiseks peavad sportlasel olema täidetud kolm kriteeriumi:
Holi

Holi (sanskriti keeles "होली Holī") on hindu kevadpidustus, mis pärineb Hindustani poolsaarelt ning mida peetakse peamiselt Indias ja Nepalis, kuid mis on levinud ka mujal Aasias ja osas läänemaailmast, kus see on tuntud kui värvide või armastuse festival. 
Pidustustega tähistatakse hea võitu kurja üle, talve lõppu ja kevade algust ning pakuvad paljudele võimalust teistega kohtuda, mängida, naerda, unustada, andestada ja parandada suhteid. Pidustused on ka tänu hea saagi eest. 
Pidustused kestavad ühe öö ja ühe päeva ning algavad Vikram Samvati kalendri järgi "phalgun"'i kuu (veebruari lõpu ja märtsi keskpaiga vahel) "purnima" (täiskuupäeva) õhtul. Õhtu kannab nimetust "Holika Dahan" (deemon Holika põletamine) või "Chhoti Holi", järgmine päev on "Holi, Rangwali Holi, Dhuleti, Dhulandi" või "Phagwah".
"Holi" kui iidne hindu usufestival on muutunud mittehindude seas populaarseks paljudes Lõuna-Aasia piirkondades ja ka väljaspool Aasiat. Näiteks peetakse seda lisaks Indiale ja Nepalile ka Jamaical, Surinames, Guyanas, Trinidadis ja Tobagos, Lõuna-Aafrika Vabariigis, Malaisias, Ühendkuningriigis, Ameerika Ühendriikides, Kanadas, Mauritiusel ja Fidžil. Viimastel aastatel on pidustus levinud Euroopasse ja Põhja-Ameerikasse kui kevadine armastuse ja värvide festival.
"Holi" pidustused algavad õhtul "Holika Dahan"'iga, mille puhul inimesed kogunevad, viivad lõkke ees läbi usuriitusi ning palvetavad, et nende sisemine kurjus saaks hävitatud samal viisil, nagu hävitati tules deemonkuningas Hiranyakashipu õde Holika. Järgmisel hommikul peetakse "Rangwali Holi"'t – tasuta värvifestivali, kus inimesed üksteist värvipulbri ja veega pilluvad. Kasutatakse ka veepüstoleid ja veega täidetud õhupalle. Värvipulbri viskamine ja muu sagin toimub tänavatel, parkides, templiõuedel ja hoonetes. Kambad mängivad trumme ja muid muusikariistu, liiguvad ringi, laulavad ja tantsivad. Külastatakse oma sugulasi, sõpru ja vaenlasi, et naerda, kuulujutte rääkida, süüa "holi" toitu ja juua traditsioonilisi jooke, kusjuures mõned joogid sisaldavad kanepist valmistatud bhang'i. Kaineks saanuna käiakse õhtul sugulastel ja sõpradel külas.
Horizon

Horizon (inglise keeles 'horisont') võib tähendada järgmist:
Läbipaistev Coca-Cola

Läbipaistvaks Coca-Colaks (vene keeles Бесцветная кока-кола "Bestsvetnaja koka-kola"; inglise keeles "Clear Coca Cola") nimetatakse värvitut varianti Coca-Cola sortidest, mida hakati tootma 1940. aastatel Nõukogude Liidu marssali Georgi Žukovi soovil.
Ajalugu.
Žukov tutvus Coca-Cola joogiga teise maailmasõja ajal või vahetult pärast seda, kui tema kolleeg Lääne-Euroopas, Lääne-Euroopa liitlasvägede ülemjuhataja Dwight Eisenhower seda talle pakkus, kes oli ise ka joogi suur fänn. Kuna Coca-Colat peeti Nõukogude Liidus Ameerika Ühendriikide imperialismi sümboliks, oli Žukov vastu sellele, et teda Coca-Cola joogiga pildistataks.
Ajakirjanik Tom Standage'i sõnul küsis Georgi Žukov hiljem, kas Coca-Cola jooki oleks võimalik valmistada ja pakendada viina sarnaseks. 
Marssal Žukov tegi joogi importimise ja selle maskeerimise suhtes päringu kindral Mark W. Clarki kaudu, kes oli Ameerika Ühendriikide okupeeritud Austria sektori ülem, kes omakorda esitas taotluse president Harry Trumanile. Presidendi töötajad võtsid ühendust korporatsiooni Coca-Cola Export juhatuse esimehe James Farleyga. Tol ajal jälgis Farley 38 Coca-Cola tehase rajamist Kagu-Euroopas, sealhulgas Austrias. Farley delegeeris Žukovi eritellimuse Mladin Zarubicale, Coca-Cola ettevõtte tehnilisele juhatajale, kes oli saadetud Austriasse 1946. aastal, et teostada järelevalvet suure villimistehase rajamise üle. Zarubica leidis keemiku, kes võis värvuse Coca-Colast eemaldada, täites seeläbi marssal Žukovi soovi. Coca-Cola värvitu versioon villiti läbipaistvast klaasist pudelitesse, mille valge kork tähistati punase viisnurgaga. Pudeleid ja korke valmistas Crown Cork ja Seal Company Brüsselis. Valge koolajoogi esimesi eksemplare saadeti tellijale kokku 50 kasti.
Räätsamatk

Räätsamatk on matkaliik, kus matkatakse räätsadel.
Räätsamatku võetakse ette aasta läbi: kevadest sügiseni tavaliselt pehme pinnasega soodes ja rabades, talviti ka muudel lumega kaetud matkaradadel.
Tüll (riie)

 
Tüll on kerge, väga peen, jäik võrk. Seda võib valmistada mitmesugustest materjalidest, sealhulgas siidist, nailonist, polüestrist ja viskoosist. 
Polüester on kõige tavalisem tülli puhul kasutatav riie, kuid viskoosist tüll on väga haruldane. Tüll on kõige sagedamini kasutatav looride, kleitidel (eriti pulmakleitide) ja balletiseelikute valmistamisel. Tüll on saadaval mitmesugustes värvides ja on kergesti kättesaadav. Seda on võimalik värvida iseseisvalt kodus, tingimusel, et see on valmistatud nailonist, viskoosist või siidist, kuid mitte siis, kui see on valmistatud polüestrist. 
Nimi pärineb Prantsusmaal lõunaosas asuvast Tulle linnast. Tulle oli 18. sajandil tuntud pitsi- ja siiditootmise keskus ning tülli võrk on ilmselt pärit sellest Prantsuse linnast. Tüll võeti kasutusele kõigepealt Prantsusmaal Pariisis balletikostüümide valmistamisel. Teistesse riikidesse jõudis see aga hiljem, mis viitab sellele, et tüll võis olla seal kergemini kättesaadav kui mujal. 
Üks kõige tavalisemaid tülli kasutamiseviise on rõivaste valmistamine. Tülli kasutatakse sageli kohevuse loomisel, et jätta pitsiline ja õhuline mulje. Tülli võib kasutada ka alusseelikute valmistamises, sageli kasutatakse mitut kihti jäigast tülli, et luua kleidile või seelikule kindel kuju. Tülli kasutatakse ka loori valmistamiseks, sest see varjab näo omadusi, võimaldades samal ajal kandjal näha. Dekoratiivseid kaunistusi võib valmistada ka tüllivõrgust, sageli kasutatakse pulmade ja katsikute kaunistamiseks. Tülli kasutatakse mõnikord ka käsitöös, et lisada projektidele tekstuuri. Erivärvilisest tüllist saab meisterdada tüllist lilli või muid dekoratiivsed elemente.
Albert Adomah

Albert Danquah Adomah (sündinud 13. detsembril 1987 Londonis) on Ghana jalgpallur, kes mängib parema äärepoolkaitsja või ründava poolkaitsjana Inglismaa esiliiga klubis Queens Park Rangers.
Ta on veetnud kogu klubikarjääri Inglismaal. Ta alustas klubikarjääri 2006. aastal poolprofessionaalse liiga Isthmian League'i klubis Harrow Borough. 2008. aasta jaanuaris liitus ta Inglismaa tugevuselt neljanda liiga klubiga Barnet, kus mängis kokku kaks ja pool hooaega.
Alates hooajast 2010–11 on ta mänginud Inglismaa esiliiga klubides. Aastatel 2010–2013 mängis ta Bristol Citys ja 2013–2016 Middlesbrough's. 2010–11 valiti ta Bristol City hooaja parimaks mängijaks. Hooaja 2016–17 alguses pidas ta Middlesbrough' meeskonnas kaks mängu Inglismaa kõrgliigas, kuid sõlmis 2016. aasta augustis lepingu Aston Villaga. Hooajal 2017–18 tegi ta individuaalselt oma edukaima hooaja, kui lõi Inglismaa esiliigas 14 väravat.
2019. aasta juulis sõlmis ta kaheaastase lepingu Nottingham Forestiga. Hooaja 2019–20 teises pooles mängis ta laenul Cardiff Citys. 2020. aasta oktoobris sõlmis ta kaheaastase lepingu Queens Park Rangersiga.
Ghana jalgpallikoondises tegi Adomah debüüdi 5. septembril 2011 sõprusmängus Brasiilia vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 13. oktoobril 2015 sõprusmängus Kanada vastu. Ta on kuulunud Ghana koondisse 2013. aasta Aafrika karikavõistlustel ja 2014. aasta maailmameistrivõistlustel.
Kalinkavičy rajoon

Kalinkavičy rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Homieli oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 2 756 km². 2016. aasta seisuga elas seal 60 034 inimest.
Rajoon moodustati 1924. aastal. Tänapäevastes piirides on rajoon 1998. aastast, mil sellega liideti Kalinkavičy linn. See koosneb järgmistest külanõukogudest: Azaryčy, Biarozaŭka, Čkałava, Damanavičy, Dudzičy, Harbavičy, Haročyčy, Jakimavičy, Juravičy, Kapličy, Kazłovičy, Krukavičy, Lipaŭ, Małyja Aŭciuki, Nachaŭ, Savičy, Syrodi, Šyičy ja Vialikija Aŭciuki külanõukogu. Halduskeskus on Kalinkavičy linn, mis moodustab ka omaette haldusüksuse, lisaks asub rajoonis Azaryčy alev.
Tähtsaimaks jõeks on Prõpjats, teised tähtsamad jõed on selle lisajõed Ipa, Vić ja Tremla. Rajoon asub Polesje madalikul, selle keskmine kõrgus on 120—15 m. Kõrgeim punkt asub Prõpjatsi kaldal Juravičy lähistel ja ulatub 167,5 meetrit üle merepinna. Prõpjatsi ümbruskonnas leidub arvukalt järveks kujunenud soote.
Rajoonis leiduvad suured turba varud. Lisaks ammutatakse seal naftat.
2009. aasta seisuga oli elanikest 92,7% valgevenelasi, 4,37% venelasi, 1,54% ukrainlasi ja 1,39% muust rahvusest inimesi. 70,89% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 26,1% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 37,52% elanikke, vene keelt aga 55,34%.
Eesti mälestusmärkide loendid

"Eraldi loendit Eesti kõikidele mälestusmärkidele pole, ent on järgmised loendid":
James Bardeen

James Maxwell Bardeen (9. mai 1939 Minneapolis, Minnesota – 20. juuni 2022 Seattle, Washingtoni osariik) oli ameerika füüsik ja astrofüüsik.
Ta oli kahekordse nobelisti John Bardeeni poeg. Ta oli tuntud oma töödega üldrelatiivsusteooria ja astrofüüsika alalt.
Haridus ja elukäik.
Bardeen lõpetas 1960. aastal Harvardi Ülikooli bakalaureusekraadiga. Sai 1965. aastal California Tehnoloogiainstituudist doktorikraadi (PhD) füüsika alal (doktoritöö juhendaja oli Richard Feynman). 
Bardeen sai 1966. aastal Washingtoni Ülikooli abiprofessoriks, hiljem samas astronoomia kaasprofessor. 1974. aastal sai ta Yale'i Ülikooli kaasprofessoriks, seejärel füüsikaprofessoriks. 1976. aastal asus ta professorina tööle Washingtoni Ülikooli.
Bardeeni noorem vend William Bardeen on samuti füüsik.
Teadus.
Bardeen tegeles mustade aukude ja akretsiooniketaste astrofüüsikaga, spiraalgalaktikate dünaamikaga, kosmoloogiliste suurte struktuuride arengu uurimisega, kosmoloogilise häiritusteooriaga (1980) ja Einsteini väljavõrrandite lahenduste täpsustamisega.
Koos Stephen Hawkingi ja Brandon Carteriga sõnastas Bardeen 1973. aastal mustade aukude mehaanika neli reeglit. Need reeglid kujutavad endast füüsikalisi tingimusi, millele mustad augud eeldatavasti vastama peavad ja mis on analoogsed termodünaamika seadustele.
Publikatsioone.
Bardeen, J. M.; Carter, B.; Hawking, S. W. The four laws of black hole mechanics. Comm. Math. Phys. 31 (1973), no. 2, 161--170.
John Richard Gott

John Richard Gott III, ka J. Richard Gott, (sündinud 8. veebruaril 1947 Louisville'is Kentucky osariigis) on Ameerika Ühendriikide astrofüüsik ja teaduskirjanik. 
Ta lõpetas Harvardi Ülikooli bakalaureusekraadiga füüsika alal. 1973. aastal sai Princetoni Ülikoolist doktorikraadi (PhD) astrofüüsikas. Oli järeldoktor California Tehnoloogiainstituudis ja külalisteadur Cambridge'i Ülikoolis. Alates 1976. aastast töötab ta Princetoni Ülikoolis. 2016. aastast on ta emeriitprofessor. 
Gotti peamised uurimisalad on kosmoloogia ja üldrelatiivsusteooria. Ta on uurinud ajarändamise võimalusi ja arendanud maailmalõpu arutluse teooriat.
Tulirelvamuuseum

Tulirelvamuuseum on tulirelvadega seonduvat eksponeeriv muuseum Tallinnas aadressil Nõlva tänav 9. Muuseumis saab ülevaate tulirelvade arengust 19. sajandist kuni tänapäevani. Paljudest relvadest on võimalik muuseumi kõrval asuvast lasketiirust ka lasta.
Ruja (ooper)

"Ruja" on Eesti rokkooper, mille libreto kirjutasid Tiit Ojasoo ja Ene-Liis Semper, helilooja oli Rein Rannap. Ooper põhineb ansambli Ruja ajalool ja nende loomingul.
Tiit Ojasoo lavastus valmis koostöös Vanemuise teatriga ning see esietendus 15. augustil 2008 Tartus Vanemuise ülemisse parklasse ehitatud vabaõhulaval. 
Lavastusest on tehtud videosalvestis, mida ETV aeg-ajalt näitab.
Mati Reinup

Mati Reinup (sündinud 3. aprillil 1949 Viljandis) on eesti motosportlane.
Eluloolist.
Lõpetas 1966. aastal autoremondilukksepana Viljandi kutsekooli ja 1969. aastal Viljandi töölisnoorte keskkooli. 12-aastaselt hakkas ta käima Viljandi spordiklubi suusatreeninguil, 1965. aastal jätkas Viljandi motoklubis mehaanik Ivar Raudsepa juhendamisel mootorratturina.
Muud.
1972–1992. aastatel oli Mati Reinup AKSK võidusõitja, 1974–1977 ühtlasi Saksa DV mootorrattatehase MZ katsesõitja. Aastast 1985 võistelnud ka autorallis, autode ringrajasõidus ja autokrossis.
Alates 1992. aastast on ta Reinup Reisid OÜ omanik ja juhatuse liige.
Kirjandus.
E. Kaldma. Ringrajal. Tallinn 1979, lk 105
Regionaalarengu auhind

Regionaalarengu auhind (ka Regionaalmaasikas) on Regionaal- ja Põllumajandusministeeriumi välja antav auhind inimesele või organisatsioonile, kellel on tähelepanuväärseid teeneid Eesti regionaalarengu valdkonnas.
Auhinda antakse välja aastast 2014. Konkursile saavad kandidaate esitada nii riigi ja kohaliku omavalitsuse asutused kui ka teised organisatsioonid ja üksikisikud. Kandidaadiks saab esitada samuti nii riigi ja kohaliku omavalitsuse asutusi kui ka füüsilisi ja juriidilisi isikud.
Mäo Invest AS
Aqva Hotels OÜ
Kaupo Kase
Ivika Nõgel ja MTÜ Partnerlus Kodanikualgatus "Maale elama".
Laureaadid.
2016
AS Akzo Nobel Baltics
Külli Eichenbaum
MTÜ Kinobuss, Mikk Rand
MTÜ Kärdla Kohvikutepäev, Ly Kaups ja Ere Naat
Vladimir Všivtsev
2017
Ants Väärsi
Rõngu Pagar OÜ
AS Konesko
Maaelufestival Sõmerul
2018
MTÜ Sibulatee
Jaanus Murakas ja E-Piim Tootmine AS 
Saaremaa valla ühinemine   
Intsikurmu festivali korraldaja MTÜ Munalinn
2019
Tsiistrenuka ja Missomaa ettevõtjad
Forwardspace MTÜ
Arno Kuusk ja MTÜ Hiiumaa Kino
MTÜ Postitee ja Eesti Maanteemuuseum
Järva valla mobiiliäpp
2020
Cleveroni Akadeemia
Fortaco Estonia OÜ
Vidrike külamaja Otepääl
Margit Kääramees ja Kassari saare Orjaku külaselts
Mulgi väiketootjate liit
2021
AS Viljandi Aken ja Uks
Põlva-, Valga- ja Võrumaa kaugtöövõrgustik Kupland
Võrumaa ettevõtluse ja turismi arendaja koostöövõrgustik Kotus
Järva külapoodide elushoidja Tanksemäe Saffer OÜ
Valga vallaarhitekt Jiri Tintera
2022
Kalamatsi Meierei OÜ
Peipsi Toidu võrgustik
Marico Holding OÜ
Lääne-Harju Koostöökogu
Andrus Aljas 
2023
Lääne-Virumaa LEADER tegevusrühm MTÜ Partnerid
Aclima OÜ
Green Gravels OÜ
Lutsu Teater
Saaremaa Toidufestival
Luigi Carlo Farini

Luigi Carlo Farini (22. oktoober 1812 Russi – 1. august 1866 Quarto dei Mille, Genova lähedal) oli Itaalia arst, ajakirjanik ja poliitik. Ta oli aastatel 1862–1863 Itaalia peaminister.
Ta sündis 1812. aastal Russi vallas Ravenna provintsis. Ta on õppinud Bologna ülikoolis, kus tal õpingud katkesid aastal 1831 seoses revolutsiooniga. Seejärel praktiseeris ta arstina Romagna mitmes linnas.
Ka tema poeg Domenico Farini saavutas edu poliitikas.
Topiaarkunst

Topiaarkunst (lad "ars topiaris") on puude ja põõsaste vormi kujundamise kunst. Eesmärgiks on anda pügamisega taimedele soovitud kuju. 
Lisaks silmailule pakub topiaarkunst rõõmu aias askeldamisest ja oma kätega kunsti loomisest. Sobivateks taimedeks on nii okas- kui ka lehtpuupõõsad. Liikidest on sagedamini kasutusel pukspuu, valgepöök, liguster ja jugapuu. 
Topiaarkunsti kõrgaeg oli renessanss ja barokk, kuid kõige varasemaid teateid puude ja põõsaste pügamisest võib leida Plinius Noorema Rooma aedade kirjeldustest. Vana-Rooma aegadel olid aednikeks peamiselt orjad, kes tegelesid ka puude ja põõsaste pügamisega. Arvatakse, et just orjad on need, kes selle kunstiliigi Euroopasse tõid. Versailles' näitel kujundati taimedest seinu, sambaid, võlve, kaari ja muid arhitektuurielemente. Lisaks ka geomeetrilisi vorme (kerad, püramiidid, koonused, risttahukad) ja skulptuure (loomad, inimesed, stseenid). Tänu Inglise pargistiili levikule vähenes topiaarkunsti populaarsus märgatavalt. Uue õitsengu tõi aga 19. sajandi teine pool, koos historitsistliku aia- ja pargikunstiga. Võrreldes tänapäeva topiaarkunstiga, kujutati varem rohkem jahistseene ja sõjaga seonduvat. 
Belgias, Prantsusmaal ja Hollandis on topiaarkunst veel tänini tavaline osa aiakunstist. Topiaarkunsti viljeldakse nii eraaedades, surnuaedades kui ka avalikes parkides (nt Parc André Citroën Prantsusmaal ja Thames Barrier Park Inglismaal). Peamiselt esineb topiaarkunsti siiski ajaloolise hõnguga väärikates kohtades. 
Eestis.
Eestis pole topiaarkunst eriti populaarne. Enamasti piirdutakse puuvõrade vormilõikusega (nt Kadrioru pargis ja Palmse mõisas).
Vladimir Lavrovski

Vladimir Mihhailovitš Lavrovski (Владимир Михайлович Лавровский; 4. juuli 1891 Pihkva – 25. jaanuar 1971 Moskva) oli vene ajaloolane-medievist, hiliskeskaegse ja uusaegse Inglismaa agraar- ning sotsiaalmajandusliku ajaloo spetsialist. Ajalooteaduste doktor (1937), professor. Enam kui 50 teadustöö (monograafia, artikli, ettekande) autor.
Kalinkavičy

Kalinkavičy (transkribeerituna Kalinkavitšõ, poola keeles "Kalinkowicze", leedu keeles "Kalinkavičai" või "Kalinkovičai") on linn Valgevenes Homieli oblastis, Kalinkavičy rajooni halduskeskus. Kalinkavičy asub Homieli linnast 122 kilomeetri kaugusel.
Linn on tähtis raudteesõlm, sealt hargnevad raudteed Homieli, Bresti, Žłobini ja Korosteni suunas. Haridust annavad üheksa keskkooli, muusikakool, spordikool ja kunstikool. Linnas on mitu raamatukogu ja kultuurimaja. Kalinkavičys antakse välja rajoonilehte «Калінкавіцкія навіны». Linnas on toiduainetetööstus ja keemiatööstus, seal töödeldakse puitu ja valmistatakse ehitusmaterjale.
Vaatamisväärsusteks on koduloomuuseum, juudi kalmistu, sünagoog ja XIX sajandi lõpus valminud õigeusu kirik (ümber ehitatud kujul).
Kuni 1925. aastani oli linna ametlik valgevenekeelne nimekuju Kalenkavičy, mis on "taraškievica"'s siiani kasutusel. Linna nimi tuleneb Vadzim Žučkieviči arvates isikunimest Kalankovič. Ihar Kapyłoŭ leiab seevastu, et -ičy lõpud tähistavad kohanimede patronüümilisust ja seega on nime andnud lühem isikunimi, kas siis Ka­len­ka, Ka­lin­ka, Ka­le­nik või Ka­li­nik. 
Ajalugu.
Sealne linnamägi oli asustatud nii pronksiajal, nooremal rauaajal kui ka Kiievi-Vene perioodil. Kirjalikes allikates on sealset küla mainitud siiski alles aastal 1560. Seoses territoriaal-administratiivse reformiga hakkas Kalinkavičy kuuluma Minski vojevoodkonda ja Mazyri maakonda. Aastal 1582 jagati küla Oskierkadele kuulunud Harbavičy mõisa ja kohalike staarostite vahel. Aastal 1778 sai küla kohaliku kihelkonna keskuseks.
Seoses Poola jagamisega läks alev aastal 1763 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mozõri maakonda. Aastal 1799 anti see eraomandisse, hakates kuuluma Šachoŭskite perele. 1795. aastal jagati küla kaheks: Staryja Kalenkavičy, kus oli 35 maja, sai alevi staatuse, Novyja Kalenkavičy jäi aga külaks. Aastal 1805 läks kogu asula riigi omandisse. Aastal 1888 hakkas asulat läbima Homieli ja Łuninieci vaheline raudtee.
1897. aastal oli alevis kaks palvemaja, postkontor-telegraafiagentuur, vankrimääret valmistav vabrik, kaks nahaparkimisettevõtet, 27 poodi, kol kürtsi ja kolm võõrastemaja. Külas asus kirik, seal tegutses kihelkonnakool, ka oli seal üks pood. Aastal 1916 avati ka teine alevit läbiv raudtee, mis muutis asula tähtsaks transpordisõlmeks.
1918. aastal läks Kalenkavičy Valgevene NSV koosseisu. Seejärel hõivas selle J. Doŭbar-Muśnicki, juulis 1918 vallutasid alevi saksa väed. Aastal 1920 vallutasid asula Poola väed, seejärel aga Stanisław Bułak-Bałachowicz. Asula on taas Valgevene koosseisus aastast 1924. 1925. aastal sai Kalinkavičyst linn. 20.–22. septembril 1941 hukkasid linna hõivanud Saksa väed linnas elanud juudid. 1966. aastal liideti külaga Karčaha küla.`
Barokkaed

Barokkaed on aiatüüp, mis sai alguse 16. sajandil Prantsusmaal. Enne seda kasutusel olnud regulaaraaed muutus kanalaiaks või parteraiaks. Barokkaiale on iseloomulikud tugevad kompositsioonitsentrid, dünaamilisus, illusoorsus, teatraalsus, kontrasti kasutamine ja eri kunstiliikide ühendamine. 
Teenistusse kutsutud itaalia ehitusmeistrite, kunstnike ja aednike tegevuse tagajärjel kinnistusid Prantsuse aiaplaneerimises sümmeetria-geomeetria põhimõtted. Barokkaed saavutas oma kõrgpunkti 17.–19. sajandil (Prantsusmaal, Saksamaal, Madalmaades).
Disain.
Väljapaistvaks arenguks nendes ametlikes aedades oli nende tohutu suurus. Enamikul neist oli disaini ühtsus tänu residentsi ja aedade üheaegsele ehitusele, koos sobiva arhitektuuri ja ornamentidega.
Hoone oli tihti paigutatud tsentraalselt suurele lamedale alale keskteljele. Ruum jagati geomeetrilistesse, sümmeetrilistesse kujundustesse ja tihti mängiti seda perspektiivis.
Suured ja laiad alleed olid põhilised kujunduselemendid, mille kaudu juhatati algul aiakujundusteni, siis metsamaale, maapiirkonda. Hiljem hakkasid nad kiirgama igas suunas, et austada aiaomaniku ligipääsu.
Parter.
Parter on lossi aiapoolses küljes otse lossi ees kunstipäraste peenardega kujundatud tasane pind. Prantsuse kuningate aednikudünastia Mollet'd arendasid edasi parterite (lillepeenar) istutusstiile. Peamiselt oluliseks sai tasane kunstipärastest peenardest kujundatud pind lossi ees, mida vaadeldi tavaliselt kõrgemalt kohalt või lossist. Partereid ümbritses pukspuuhekk või ka lilleserv. Väiksemate parterpeenarde asemele hakati rajama suuri terviklahendusi, mis omakorda jagunesid kaheksaks või rohkemaks osaks, kuid oluline oli jälgida planeeringus sümmeetriat. Parteri kujundusse lisavärvi saamiseks kasutati pinnakattena eri värvi mulda, sütt, kivipuru, liiva- või killustikpuru. Intiimsemaks viibimiseks püstitati parterite lähedusse paviljone või ronitaimedega varjatud pergolaid. 
André Le Nôtre (1613–1700).
André Le Nôtre'i kujundatud Vaux-le-Vicomte'i park on olnud eeskujuks Versailles', Sceaux', Chantilly ja muudegi barokkparkide loomisel. Tuginedes Prantsuse aia- ja pargikunstis valitsenud regulaarstiilile, muutis Le Nôtre senist Itaalia mõjudega korrapärast kujundust ning tõi esile peahoonest lähtuva keskteljelise ruumi ja eri aiaosade hierarhilise suhte.
Üks Le Nôtre'i olulisemaid uuendusi oli pargi otsene ja vaateline sidumine teadlikult kujundatud telgede abil maastikuga, millele lisandusid veel temast alguse saanud kujunduspõhimõtted: 
André Le Nôtre rekonstrueeris ja hooldas järgmisi parke:
Metaneira

Metaneira (vanakreeka Μετάνειρα ("Metáneira") või Meganira oli Vana-Kreeka mütoloogias Eleusise kuninganna ja Keleosi naine.
Perekond.
Metaneiral oli kaks poega Triptolemos ja Demophon ning neli tütart Kallidike, Kleisidike, Demo ja Kallithoe.
Mütoloogia.
Kui viljajumalanna Demeter oma kadunud tütart Persephonet otsis, maskeerus ta vanaks naineks Dosoks. Kui ta Atikasse jõudis, siis tervitas teda Eleusise kuningas Keleos. Kuningas palus naisel oma poja Demophoni eest hoolt kanda. Tänuks Keleose külalislahkuse eest kavatses Doso kinkida kuningapojale surematuse. Ta põletas igal õhtul Demophoni surelikku vaimu kaminas. Siiski ei jõudnud ta rituaali lõpuni viia, sest ühel õhtul sattus Eleusise kuninganna Metaneira talle peale. Kuninganna karjus, nähes oma last kaminas. Mõned inimesed usuvad, et sellel õhtul suri Demophon leekides. Samal ajal usuvad teised, et poeg jäi terveks. Ovidiuse luuletuse kohaselt oli beebi hoopis Triptolemos, mitte Demophon. Lisaks usutakse laialdaselt, et tegemist ei olnud mitte beebiga, vaid täiskasvanud mehega, kelle vanemadki olid hoopis teised. Siiski nõustuvad kõik versioonid, et Demeter otsustas õpetada Triptolemosele põllumajanduse kunste ja temalt õppis ülejäänud Kreeka istutama ja kasvatama põllukultuure. Seejärel lendaski Triptolemos tiibadega sõjavankris üle maa õpetades kreeklastele põllumajandust. Demeter ja Persephone hoolitsesid tema eest ning aitasid tal enda missiooni lõpetada. Mõned jutustused väidavad, et Metaneira poeg Abas narris Demeteri ning muutis ta seejärel sisalikuks. Teised jälle seostavad seda müüti Misme poja Ascalabusega .
Akvamariinsinine

Akvamariinsinine (ladina keelest "aqua marina" 'merevesi') on siniste värvitoonide hulka kuuluv värvus, õrnalt roheka suunas kalduv hele kuni valkjas sinine. Nimetus tuleb samavärvilise vääriskivi akvamariini nimetusest. Toon on võrreldes türkiissinisega heledam ja kahvatum.
Variatsioonid.
Prantsuskeelne värvinimetuste portaal pourpre.com annab akvamariinsinise ("aigue-marine") vasteks toonivahemiku heledast erksinisest selle kahvatuma variandini .
Pantone värvitoon 14-4313 "Aquamarine" sisaldab pisut punast ja on pastelsem ja murtum kui läbipaistvana mõjuv loodusliku akvamariini värvus .
Veebivärv "Aquamarine" on väga ere sinise ja rohelise vahele jääv hele toon . Loodusliku akvamariini sinise värvusega sarnanevad toonilt veebivärvid "LightCyan" ja "PaleTurquoise" .
RAL Design värvivaliku toon 200 60 30 "Aquamarinblau" on mitte kahvatu, vaid puhta türkiissinisega sarnaneva värvusega .
Akvamariinsinine looduses.
Mineraalidest võivad akvamariinsinise värvusega olla peale berülli ka topaas, amasoniit ja varistsiit.
Uraan paistab teleskoobis kahvatu roheka-helesinise kettana, sest selle planeedi metaanist atmosfäär neelab tugevasti päikesekiirguse kollast ja punast osa.
Samal põhjusel võib selge vesi paista päikesevalguses akvamariin- või türkiissinisena.
Akvamariinsinine on hele- või rohekassinine silmavärvus, mis esineb tongkingi kassidel.
Kasutamine.
Värv seostub puhtuse, kerguse ja läbipaistvusega. Kirjanduses seostatakse akvamariinsinist taeva või vee värvusega.
Seinavärvina loob sisekujunduses tüüne ja rahuliku mulje. Armastatud valik vannitubades ja kümblusruumides. Tekstiilides ja riietuses loob mulje kaalutusest ja õhulisusest. Pastelse heleda toonina võimaldab kombineerimist nii neutraalvärvustega kui ka keskmiselt kromaatiliste toonidega, nagu violett või liivakollane.
Värvinimetust kasutatakse kõige sagedamini tekstiilide, rõivaesemete ja aksessuaaride, aga ka klaasi värvuse kirjeldamisel.
Tiziano pastellipaberi akvamariinsinine toon originaalnimetusega "acqua marina" on eesti keelde tõlgitud kui "veesinine".
Lāde järv

Lāde järv (läti keeles "Lādes ezers", ka Nabe järv, kohalikus murdes "Lādesezars" või "Nabsezars") on järv Lätis Limbaži piirkonna Limbaži vallas.
Järv asub Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealal. Järve lõunakaldale jääb Lādezersi küla ja sellest edelasse Nabe vasallilinnus. Järvest möödub idas Ragana–Limbaži maantee.
Järv asub merepinnast 47,7 meetri kõrgusel. Selle veetase oli varem kõrgem, kuid aastal 1958 lammutati Vitrupe jõel üks vana veskipais ja see tõi kaasa veetaseme alanemise.
Põhi on liivane ja savine. Järve idakallas on kõrge, ülejäänud kaldad aga madalad. Lāde järves asub ka üks saar.
Järvest on leitud 14 liiki kalu.
Järve valgla on 25,2 km².
Renessanssaed

Itaalia renessanssaed oli uus aiastiil, mis sai alguse 15. sajandil Roomas ja Firenzes. Renessanssaed on inspireeritud klassikalistest korraldus- ja ilu ideaalidest ning on mõeldud aia ja maastikuvaate pärast, mõtisklemiseks ning aia enda vaatamisväärsuste, helide ja lõhnade nautimiseks.
Disain.
Enne Itaalia renessanssi olid Itaalia keskaegsed aiad suletud seintega. Need olid pühendatud köögiviljade, puuviljade ja ravimtaimede kasvatamisele või kloostri aedade puhul vaiksele meditatsioonile ja palvele. Itaalia renessanssaed purustas seina aia, maja ja maastiku vahel. 
Hilisrenessansi ajal hakati planeerima järjest suuremaid ja sümmeetrilisemaid aedu, mis olid täis purskkaeve, kujusid, koopaid, veekogusid ja muid elemente, mis olid mõeldud nende omanike rõõmustamiseks ja meelelahutuseks ning külastajatele mulje avaldamiseks. Seda stiili imiteeriti kogu Euroopas, mõjutades Prantsuse renessansi ja Inglise aeda.
Renessansiaja jätkuga aiad hakkasid ühe suuremalt arenema, kuid tasakaalu ja korra põhimõtted olid endiselt rangelt täidetud. Terrassaiad hakkasid muutuma populaarsemaks ja disaini keskpunktiks võis lugeda mäge või uppunud labürinti. Hüdroloogia parema edasi juhtimisega, muutusid purskkaevud kallimaks ja ilusamaks. Itaalias on säilinud palju renessanssaedu, mis on kujunenud populaarseteks turismi sihtkohtadeks.
Kuulsamad kohad.
Renessansiajal uhkustasid paljud Itaalia villad hästi kavandatud aedadega, aga osa neist sai kuulsaks just oma ilu poolest. Medici villa Fiesole linnas ehitati aastatel 1455–1461 nõlvale, kust avanes vaade Firenze linnale. Medici villa oli kuulus oma terrassaia poolest, mida hiljem kasutati linnas olevate luuletajate ja kunstnike kohtumispaigana. Paavst Leo X alustas Rooma Villa Madama aedadega, mida hiljem täiendas kardinal Giulio de' Medici, tuues esile tunnustatud freskod. Aia oli kavandanud Raffael.
Sea of Thieves

"Sea of Thieves" on piraaditeemaline videomäng. Mängu arendajaks on Rare ja selle avaldas Microsoft Studios Windowsi seadmetele ja Xbox One'i mängukonsoolile. "Sea of Thieves" annab mängijatele võimaluse kehastuda piraadiks ning seilata fantastilises maailmas, kas üksi või kuni neljaliikmelise grupina. Mängus on võimalik mängida nii arvuti kui ka päris inimeste vastu. Mäng avaldati 20. märtsil 2018 ja see on saanud kriitikutelt vastukäivaid hinnanguid.
"Sea of thieves" on seikluslik ja koostööpõhine mitmikmäng. Mängu saab mängida Xbox One'i mängukonsooli ja Windowsi personaalarvutiga. Mängija(d) seiklevad avatud maailmas, kasutades piraadilaeva, mille juhtimisel saab mängija endale võtta mitmesuguseid rolle. Mängijate põhiülesandeks on avastada, otsida ning müüa aardeid ja vastasmängijatega võidelda. Mängu stiil on multifilmiline.
Arendus.
Mängu on arendanud ettevõte Rare. Mängus esinev piraaditeema on insipeeritud mängust "Project Dream" (hiljem sai sellest "Banjo-Kazooie"), mis on samuti piraaditeemaline videomäng, mis loodi 1990. aastatel.
"Sea of Thieves" loodi, kasutades Epic Games-i mängumootorit Unreal Engine 4. Arendamine algas 2014. aastal. Mängu põhiideeks oli "Group Shaped Narrative". Gregg Mayles Rare-ist kirjeldas seda kui kohmaka nimega kontseptsiooni, mis nägi ette uut tüüpi mitmikmängu, kus mängijad saavad endale luua meelelahutuslikku kogemust.
2015. aasta juunis kuulutati "Sea of Thieves" välja Microsoft Xboxi pressikonverentsil Electronic Entertainment Expo 2015 (E3). Mängu ennast näidati esmakordselt E3-l aastal 2016. Mäng plaaniti avaldada Windowsi ja Xbox One'i platvormil aastal 2017, kuid lükati edasi kuni 20. märtsini 2018. Mäng on osa Microsofti Xbox Play Anywhere’i programmist, mis tähendab, et mängu ostjad saavad mängu alla laadida nii Windows 10 arvutis kui ka Xbox One'is.
Karbi keel

Karbi keel (varem ka mikiri keel) on Hiina-Tiibeti keelkonna Tiibeti-Birma keelte hulka kuuluv keel, mida emakeelena räägivad karbid Assami ja Meghalaya osariigis Indias.
Karbi keel on toonikeel. Eristatakse 3 tooni.
Hannah Fry

Hannah Fry (sündinud 21. veebruaril 1984 Londonis) on Briti matemaatik.
Ta lõpetas University College Londoni (UCL) matemaatika erialal. 2011. aastal sai UCL-ist doktorikraadi hüdrodünaamikas. Ta töötab UCL-i tehiskeskkonna teaduskonna ruumianalüüsi keskuses vanemlektorina.
Augstroze Suurjärv

Augstroze Suurjärv või Suurjärv (läti keeles "Augstrozes Lielezers" või "Lielezers") on järv Lätis Limbaži piirkonna Umurga vallas. Järv asub Augstroze hoiualal ja Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealal. Järve lõunakaldale jääb Augstroze vasallilinnus.
Järv asub merepinnast 77,3 meetri kõrgusel. Augstroze Suurjärv on eutroofne järv. Selle põhi on kohati liivane, kohati kivine või savine. Järve kagukallas on kõrge, ülejäänud kaldad aga madalad, kohati ka soostunud. Kallast ümbritseb kitsas veetaimestiku riba. Järvest on leitud 12 liiki kalu ja viit liiki haruldasi veetaimi.
Järve väljavooluks on seda Dauguļi Väikejärvega ühendav kraav.
Montecassino

Montecassino (ka Monte Cassino) on koht ja mägi Itaalias Cassino linnas, umbes 120 km Roomast kagus.
529. aastal rajas Benedictus Nursiast mäele kloostri (Montecassino klooster, ka Monte Cassino klooster). See on üks vanemaid ja suuremaid kloostreid Euroopas. Klooster tegutseb tänapäevani. Teise maailmasõja ajal klooster peaaegu hävis õhurünnakute tagajärjel, kuid see taastati ja avati taas 1964. aastal.
Aosta

Aosta on linn Itaalias Valle d'Aosta maakonnas; ühtlasi maakonna keskus. Linn jääb Dora Baltea jõe vasakule kaldale.
Elanike arv on 34 361 (2016).
Linnast 2 km kaugusel asub Aosta lennujaam.
Asiago

Asiago on linn ja vald Itaalias Veneto maakonnas Vicenza provintsis.
Elanike arv on 6758 (2005).
Linnas on Asiago lennujaam.
Linnas asub suusakeskus.
Terje Tuisk

Terje Tuisk (sündinud 15. jaanuaril 1968) on Eesti teaduse organisaator ja populariseerija.
Ta õppis aastatel 1986–1992 Tartu Ülikoolis bioloogiat ja aastatel 2018–2020 Tallinna Ülikoolis hariduse juhtimist.
1997–2012 töötas Sihtasutuses Archimedes teaduse populariseerimise üksuse juhina.
2012–2020 töötas ta Eesti Teadusagentuuri teaduse populariseerimise osakonna juhatajana.
Alates 2020 olnud Eesti Teaduste Akadeemia arendusjuht. Praegu välissuhete juht.
Kevadtalv

Kevadtalv ehk eelkevad on üks kahest üleminekuaastaajast talve ja kevade vahel, mida defineeritakse temperatuuri ja loodusnähtuste muutumise järgi.