tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kõrgsageduskuivati

Puidu kõrgsageduskuivatus (dielektriline kuivatus)- olemas veel kõrgsagedus vaakumkuivati, on puidu kuivatamise üks meetodeid. 
Ajaloost.
Kõrgsageduskuumutust plaaniti esimest korda kuivatuseks kasutada aastal 1928 Ameerika Ühendriikides (General Electric Co.). Voigt ja teised avaldasid 1940. aastal tehnoloogilise ülevaate sellest, mis oli juba saavutatud. Esimene kõrgsagedus-vaakumkuivatusega seotud patent väljastati 1945. aastal Ameerika Ühendriikides Luthile ja Krupnickile. 1960. aastatel uuriti kõrgsageduskuivatust mitmes riigis. Aastal 1963 projekteeriti Saksamaal esimene sagedusel 13,56 MHz töötav tööstuslik tunnelkuivati 150 mm pikkuste pöögist toorikute kuivatamiseks. 
Tööpõhimõte.
Kõrgsageduselektrivälja kasutamine põhineb materjali kuumenemisel muutuva suunaga elektrivälja mõjul. Elektrivälja võnkumisel muutub polaarsus vastavalt sagedusele ja materjali polaarsed molekulid püüavad võnkuda samas faasis elektriväljaga. Seda liikumist aeglustavad hõõrde-, inerts- ja elastsusjõud, mis põhjustavad materjali kuumenemist. Kiirelt muutuva elektromagnetvälja tõttu kuumeneb kogu puit seestpoolt, erinevalt klassikalistest kuumutus- ja kuivatusmeetoditest. Puidu kuivatamisel kuumutatakse niiskus puidus keemistemperatuurini ja auru vaba väljapääsu puudumine põhjustab ülerõhku puidu sisekihtides. Ülerõhk sisekihtides on selle meetodi puhul peamiseks niiskuse eemaldamist põhjustavaks mõjuteguriks, mille toimel vaba niiskus surutakse materjalist välja vedeliku ja auruna. Teiseks kuivamist kiirendavaks põhjustajaks on temperatuurigradient, mille mõju on suunatud väljapoole, kuna sisekihtide temperatuur on kõrgem väliskihtide temperatuurist .
Kõrgsageduselektrivälja tööstuslikul kasutamisel on tavaks eraldada kahte sageduspiirkonda:
Rahvusvahelise lepinguga on tööstuslikult lubatud kasutada allpool tabelis toodud sagedusi, mis on seotud lainepikkustega vabas ruumis. Nõuetekohase varjestusega seadmetes aga kasutatakse ka teisi sagedusi.
Kuigi kõrgsageduskuivati on traditsioonilisest konvektsioonkuivatist tunduvalt efektiivsem, on ta materjali mahutavuse poolest mitu korda väiksem. 
Müüdavate kõrgsageduskuivatite mõõdud ja mahud:
Levinud puuliikide kuivamisaeg
Plussid ja miinused.
Kõrgsageduskuivatuse eelised.
sisepingetest põhjustatud kvaliteedihäired (deformatsioonid)
Kõrgsageduspress.
Kõrgsageduspressid töötavad samal viisil nagu kõrgsageduskuivatid, kuid lisaks kuivatuse funktsioonile on neil ka pressimise võimekus. Kasutatakse eelkõige suurtööstustes, mis toodavad liimpressitud puittooteid nagu näiteks sõrmjätkatud, pealistatud/lamineeritud ja painutatud vineerist detaile. Antud meetod kiirendab liimi kuivamist märgatavalt, mille tõttu tõuseb tootmisvõimekus. 
Olemas on ka mikrolainekuivati - mikrolainepiirkond üle 500 MHz (MW)
Teeviit (infoportaal)

Noorteinfoportaal Teeviit on veebipõhise info kanal, mis vahendab noortele vajalikku teavet hariduse, karjääri, suhete, tervise ja ühiskonna teemadel. Portaal avati 2018. aastal, kui otsustati senine noorte infomess Teeviit füüsilisel kujul lõpetada ja vahendada edaspidi noortele infot veebipõhiselt. Kuni 2020. aastani haldas portaali ja koordineeris tegevusi Eesti Noorsootöö Keskus. Pärast 2020. aastal toimunud reorganiseerimist on portaal Haridus- ja Noorteameti haldusalas. Portaali haldab Harno noorteosakond. 
Alates 2021. aasta veebruarist vahendatakse noortele infot eesti ja vene keeles. Peale veebisaidi aadressil www.teeviit.ee kasutab noorteinfoportaal Teeviit sotsiaalmeedia kanaleid Facebookis, Instagramis, TikTokis, VKontaktes, YouTube'is, Spotifys ja SoundCloudis. Teeviit lähtub tegevustes Euroopa noorteinfo harta põhimõtetest. Harno on Euroopa noorteinfo ja nõustamise agentuuri ERYICA (European Youth Information and Counselling Agency) võrgustiku liige. 
Teemakuud.
Alates 2019. aastast on noorteinfoportaal Teeviit ja selle hallatavad sotsiaalmeedia kanalid tegutsenud teemakuude põhimõttel. Iga kuu on fookuses üks teema: ilmuvad temaatilised artiklid, toimuvad vebinarid ja otseülekanded, tehakse koostööd teemavaldkonna asutuste ning ekspertidega.
Noorteinfo üritused.
Noorteinfoportaal Teeviit korraldab ja veab noorte informeeritust toetavaid üritusi ja kampaaniaid: Euroopa noorteinfo päev (ERYICA), rahvusvaheline noortepäev (UNESCO), üle-eestiline noorsootöö nädal, vaimse tervise teemakuu oktoobris, koolivaheaegade veebipõhised programmid #sisukasvaheaeg ja mitmed teised tegevused. Üle-eestilise noorsootöö nädala raames toimus 2020. aastal koostöös Liis Lemsalu ja Märt Aguga kampaania "Tantsuaktsioon" ning 2021. aastal koostöös Kristjan Lüüsi ja Karl-Gustav Kurniga kampaania "Lennurežiim".
Taskuhääling "Teeviit tulevikku".
2019. aasta suvel hakati tegema noortele suunatud taskuhäälingusaadete sarja "Teeviit tulevikku", mis kajastab noortele olulisi ja põnevaid teemasid, näiteks füüsiline, sotsiaalne ja vaimne tervis, ettevõtlikkus ja ettevõtlus, suhted, rahatarkus, küberturvalisus, keskkond jne. Saadetes on üles astunud näiteks Sandra Raju, NOËP, Sander Rebane, Karl Killing, Laura Põldvere, Jüri Pootsmann, Janek Õiglane, Mikael Parman, Anna-Kaisa Oidermaa ja teised.
Daniel Audette

Daniel Audette (sündinud 6. mail 1996 Blainville'is Québeci provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib keskründajana Tšehhi kõrgliigaklubis Kladno Rytíři.
Aastatel 2012–2016 mängis ta Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Sherbrooke Phoenix.
2014. aastal valis Montreal Canadiens ta NHL-i "draft"is 147. valikuna. Hooajal 2015–16 debüteeris ta American Hockey League'is (AHL) Canadiensi noorteklubis St. John's IceCaps. Aastatel 2017–2019 mängis ta AHL-is Laval Rocketi ja 2019–2020 Springfield Thunderbirdsi meeskonnas, kuid NHL-is tal debüüti teha ei õnnestunud.
2020. aasta mais sõlmis ta üheaastase lepingu Soome kõrgliigaklubiga Lukko, kellega tuli hooajal 2020–21 Soome meistriks.
2021. aasta juunis sõlmis ta üheaastase lepingu KHL-i klubiga HK Vitjaz. 45 mänguga lõi ta KHL-is 17 väravat ja andis 22 väravasöötu.
2022. aasta veebruaris liitus ta Rootsi kõrgliigaklubiga Örebro HK, kus mängis vaid kuni hooaja lõpuni. Aastatel 2022–2025 mängis ta Šveitsi kõrgliiga klubides – Lausanne HC (2022/23), HC Ajoie (2023/24) ja Kloten (2024/25). 2025. aasta aprillis siirdus ta Tšehhi klubisse Kladno Rytíři.
2014. aastal võitis Audette Kanada kuni 18-aastaste koondisega omavanuste maailmameistrivõistlustel pronksmedali.
Tema isa Donald Audette mängis NHL-is kokku 14 hooaega.
Ahvenlased

Ahvenlased ("Percidae") on kalade sugukond, mis kuulub ahvenaliste seltsi. Sugukonda kuuluvad peamiselt põhjapoolkeral mageveekogudes ja riimvetes levinud röövkalad. Enamus liike elavad nearktises, aga on ka liike palearktises. Sugukonnas on üle 200 liigi ja 11 perekonda, FishBase'i andmete järgi 239 liiki ja 11 perekonda. Ahvenaid nendest liikidest on 3: ahven, kollane ahven ja balhaši ahven. Ahvenlased on ühed kõige arvukamad kalad Põhja-Ameerikas, ainult karplased on arvukamad. Eesti vetes on esindatud kolm liiki: ahven ("Perca fluviatilis)", koha ("Sander lucioperca") ja kiisk ("Gymnocephalus cernuus)".
Kõige suurem ahvenlane on koha, kes võib kasvada kuni 100 sentimeetri pikkuseks. Aga enamus ahvenlased on palju väiksemad.
Üks kõige väiksemaid ahvenlasi on pärisdarteri perekonda kuuluv "Etheostoma microperca", kes kasvab maksimaalselt ainult 45 mm pikaks. Ta on levinud Põhja-Ameerikas.
Eesti kõige suurem püütud ahvenlane on koha, kes kaalus 14,25 kg ja oli 90 cm pikk, püüti Võrtsjärvest aastal 1975.
Eesti kõige suurem püütud ahven kaalus 2,8 kg, pikkus on teadmata. Kala püüti Peipsi järvest aastal 1964.
Eesti kõige suurem püütud kiisk kaalus 0,195 kg, pikkuseks 27,5 cm ja püüti Uulu vallast (Pärnu kihelkond) aastal 1999.
Töönduslik püük Eestis.
Eestis püütakse ahvenlasi ka töönduslikult. Kõige rohkem püütakse ahvenat, teisena koha. Kiisal tööndusliku tähtsust ei ole.
Ahvenat püüti Eestis aastal 2020 sisevetest 1251 tonni ja Läänemerest 749 tonni. Kusjuures, sisevetest pole nii palju ahvenat püütud alates 2005. aastast.
Koha püüti Eestis aastal 2020 sisevetest 949 tonni ja Läänemerest 20 tonni. Ka koha püüginumbrid olid väga kõrged, ainult 2006. aastal püüti rohkem sisevetest (1127 tonni).
Anatoomilisi erijooni.
Sugukonda iseloomustab 2 seljauime, mis on üksteisest eraldi või vähesel määral ühildunud. Esimene seljauim ogakiirtega, teine seljauim harunenud kiirtega. Anaaluimel tavaliselt 1 või 2 ogakiirt, teine ogakiir üldiselt harunenud. Kõhuuimed ühe ogakiirega ja 5 harunenud kiirega. Nende soomused on ktenoidsed ja kehad enamasti piklikud. Koonilised hambad kinnituvad peale lõualuude veel mitmele teisele suuõõne luule.
Süstmaatika.
Teose "Fishes of the World" viies väljaanne jagab ahvenlased viite alamsugukonda.
Sugukonda kuulub 11 perekonda:
Brandon Gormley

Brandon Gormley (sündinud 18. veebruaril 1992 Murray Riveris Prints Edwardi saarel) on Kanada jäähokimängija, kes mängib kaitsjana Saksamaa kõrgliigaklubis Iserlohn Roosters.
Aastatel 2008–2012 mängis ta Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Moncton Wildcats. Hooajal 2009–10 pälvis ta Michael Bossy Trophy.
2010. aastal valis Phoenix Coyotes ta NHL-i "draft"is 13. valikuna. Hooaja 2012–13 asus ta mängima American Hockey League'is Coyotesi noorteklubis Portland Pirates. NHL-is debüteeris ta 10. märtsil 2014 mängus Tampa Bay Lightningi vastu. Esimese värava lõi ta NHL-is sama aasta 16. novembril mängus Edmonton Oilersi vastu. Coyotesi põhikoosseisus ei suutnud ta oma kohta kindlustada, saades 2014–15 põhihooaja kirja 27 mängu, milles lõi kokku kaks väravat ja andis kaks väravasöötu.
2015. aasta septembris kaubeldi Gormley Colorado Avalanche'ile. Hooaja 2015–16 esimeses pooles ei suutnud ta taas silmapaistvaid esitusi teha (26 mänguga vaid üks väravasööt) ning mängis hooaja teises pooles AHL-is Avalanche'i noorteklubis San Antonio Rampage'is. Hooaja lõpus Avalanche Gormleyle uut lepingut ei pakkunud. Hooajal 2016–17 mängis ta AHL-i klubides Albany Devils ja Binghamton Senators.
2017. aasta oktoobris sõlmis ta üheaastase lepingu Rootsi kõrgliiga klubiga Mora IK. Hooaja 2018–19 esimeses pooles mängis ta Soome kõrgliiga klubis HC TPS. Seejärel naasis ta Rootsi kõrgliigasse, liitudes Frölundaga, kus mängis kuni hooaja 2019–20 lõpuni. Hooajal 2018–19 tuli ta Frölundaga Rootsi meistriks ning võitis 2019. ja 2020. aastal võitis lisaks Jäähoki Meistrite Liiga. Hooajal 2020–21 mängis Saksamaa kõrgliiga klubis Straubing Tigers. 2021. aasta augustis sõlmis ta üheaastase lepingu KHL-i klubiga Riia Dinamo. 2021. aasta detsembris siirdus ta Jaroslavli Lokomotivi. Hooajal 2022/23 mängis ta KHL-is HK Sotši ridades.
2023. aasta oktoobris sõlmis ta üheaastase lepingu Iserlohn Roostersiga.
2012. aastal võitis Gormley Kanada kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel pronksmedali. Gormley oli selle aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Dougie Hamiltoni kõrval resultatiivseim kaitsemängija, ta valiti turniiri parimaks kaitsemängijaks ja turniiri sümboolsesse koosseisu. 2016. aastal võitis ta Kanada jäähokikoondise koosseisus Spengleri karika.
NHS COVID-19

NHS COVID-19 on Suurbritannia elanike jaoks loodud nutirakendus, millega teatatakse kasutajale võimalikest kokkupuudetest koroonaviirusega nakatunutega. Rakendus on välja töötatud Suurbritannia riikliku tervishoiusüsteemi NHS tellimusel.
Arkadak

Arkadak on linn Venemaal Saratovi oblastis, Arkadaki rajooni keskus. Asub Bolšoi Ardkadaki jõe ääres, 248 km Saratovist läänes.
Linn rajati 1721. aastal. Linnaõigused sai 1963. aastal.
Linnas on toiduainetetööstuse ettevõtted ning piiritusevabrik.
2020. aastal oli linnas 11 516 elanikku.
Lehttainas

Lehttainas on kihiline tainas (prantsuse keeles ka "pâte feuilletée"), millel on ainulaadne tekstuur. Lehttainas koosneb omavahel seotud, kuid kergesti üksteisest eralduvatest õhukestest kihtidest. Kihiliseks töödeldakse tainas rasvaine abil, milleks on spetsiaalne kihitusmargariin või kihistusvõi.
Ajalugu.
Lehttaina ajalugu on tihedalt seotud Kreekast tulnud filotainaga, kus kasutati lehttainaga sarnast meetodit õhukeste tainakihtide loomiseks. Ajapikku muutus lehttaina valmistamine, algselt valmistati lehttainast õhukestest tainatükkidest, mille peale oli määritud oliiviõli, kuid praegu valmistatakse lehttainast rasvainet taina sisse rullides.
Tänapäeval tuntud lehttainas on seotud Hispaaniaga, arvatavasti araablaste ja mauride eeskujul. Esimene lehttaina retsept, milles oli kasutatud rasvainet, ilmus Hispaania retseptiraamatus "Libro del arte de cozina" ('raamat kokakunstist'), mille koostas Domingo Hernández de Maceras 1607. aastal. Macreasas, kes oli üks peakokkasid Salamanca ülikoolis, eristas juba erinevusi lehttainast valmistatud saiakeste ja lehttainast tartide vahel, lisaks mainis ta ka juuretise valmistamist. Francisco Martínez Motiño, kes oli Hispaania Philip II peakokk aastatel 1527–1598 pani kirja palju lehttainaga retsepte oma 1611. aastal ilmunud raamatusse "Arte de cocina, pastelería, bizcochería y conservería" . Raamatus on õpetatud, kuidas kasutada lehttainast soolaste pirukate valmistamiseks. Mõned Hispaania kommentaatorid, näiteks Dionisio Pérez Gutiérrez, on jõudnud nii kaugele, et annavad Martínez Montiñosele au lehttaina loomise eest. Romaanis "El Buscón" (kirjutatud 1604 ja avaldatud 1627) kirjutab Hispaania kirjanik Francisco de Quevedo salvavalt vihjates, et lehttaina saiakestesse, mida müüdi Simón de Paredes võõrastemajas kasutati täidisena inimliha. Kuigi traditsiooniliselt omistatakse Prantsuse esimese lehttaina kasutaja au maalikunstlikust kokale Claude Lorrainile (1600–1682). Loo järgi valmistas Lorrain suure võisisaldusega leiba oma haigele isale, kus või taina sisserullimise käigus lõi ta sarnased kihid, nagu on praegu meile kõikidele tuntud sarvesaial. Prantsuse esimene lehttaina retsept avaldati François Pierre La Varenne'i raamatus „Patissier françois“ 1653. aastal, see on peaaegu 50 aastat pärast esimest retsepti Hispaanias. 
Lehttaina liigid.
Kiirlehttainas.
Kiirlehttainas on lehttaina liik, millesse ei ole kihistamise käigus rasvainet juurde lisatud, vaid kihid tekivad tainasse jäetud rasvaine tükkide ja kihistamise tulemusena.
Prantsuse lehttainas.
Prantsuse lehttainas on lehttaina liik, kus lehttaina valmistamiseks kasutatakse kahte erinevat tainast. Esimene on klassikaline tainas ja teine on rasvaine tainas, mis ühendatakse omavahel kihistamisel.
Tainakihtide arvutamine.
Iga lehttaina kihistamine loob tainasse uusi kihte, mida rohkem kihte seda õhulisem ja peenemate kihtidega lõpptoode tuleb. Lehttaina kihtide arvutamine on lihtne, näiteks kui on valmistatud klassikaline lehttainas, mis on kihistatud kolm korda kolmeks, siis on valmis tainast 81 kihti (3 x 3 = 9, 9 x 3 = 27, 27 x 3 = 81).
Hubertus Heil

Wolfgang-Hubertus Heil (sündinud 3. novembril 1972 Hildesheimis) on Saksamaa sotsiaaldemokraatlik poliitik. Ta oli alates 14. märtsist 2018 kuni 6. maini 2025 Saksamaa töö- ja sotsiaalminister.
Ta sündis Hubertuse päeval 1972. aastal Hildesheimi õpilasnõuniku pojana. Pärast keskkooli lõpetamist 1992. aastal Peines läbis ta asendusteenistuse. Seejärel õppis ta 1995. aastast Potsdami ülikoolis politoloogiat ja sotsioloogiat ning lõpetas 2006. aastal Hageni ülikoolis magistriõppe.
Ta on 1998. aastast Bundestagi liige.
Ta oli 14. märtsist 2018 kuni 6. maini 2025 Saksamaa töö- ja sotsiaalminister.
Isiklikku.
Ta on abielus jurist Solveig Orlowskiga, neil on poeg ja tütar. Usutunnistuse poolest on ta luterlane.
Odrajahu

Odrajahu on jahu, mida saadakse odraterade kuivatamise ja jahvatamise teel. Odrajahu kasutatakse karaski ja lameleibade valmistamiseks. Samuti kasutatakse seda imikutoitudes, komponendina jahusegudes ning pärmitaina valmistamiseks. Odrajahu on rohkem või vähem rafineeritud. Täisteraodrajahu on tumedam kui täisteranisujahu ning selle maitse meenutab pähklit.
Ajalugu.
Oder on ilmselt pärit Etioopia ja Kagu-Aasia mägistest piirkondadest. Läänemaailmas ei ole oder olnud inimese toidulaual väga olulisel kohal. Aasias, Põhja-Aafrikas ja Lähis-Idas tehakse odrajahust või -teradest putru.
Odralinnasejahu.
Odralinnasejahu valmistatakse odralinnastest. Valitud odrasorte kasutatakse peamiselt linnaste saamiseks. Odralinnased on odraseemned, mis on läbinud linnastamise (osaline idandamine, millele järgneb idandamise peatamine kuuma õhuga). Linnastamise lõpus eraldatakse idud ja jahvatatakse jahuks. Linnasejahust valmistatakse meski, õlut ja viskit. Kõrgel temperatuuril kuivatatud linnastest tuleb tumedam õlu. Odralinnastest valmistatakse viljakohvi, linnasesiirupit, millega lõhnastatakse piimakokteile ja mõningaid kondiitritooteid ning hommikusöögihelbeid.
Kasutamine.
Oder leiab Euroopas ja Põhja-Ameerikas vähe kasutust. Seevastu Aasias on odrajahust tooted laialdaselt levinud. Odrajahu kasutatakse küpsiste, muffinite ja pannkookide valmistamiseks. Otra saab kasutada ka muretaina, odrajahu-hapukooretaina ja putrude tegemiseks. Oder ei sisalda gluteeni moodustavaid valkaineid ja ainuüksi odrajahust küpsetisi valmistada ei saa. Pagarid kasutavad väikestes kogustes diastaatilist odrajahu, et muuta tainas olev tärklis suhkruteks. Odrajahu saab kasutada ka pasta valmistamiseks. Odrajahu kasutatakse suppide ja kastmete paksendajana, see annab toitudele kergelt magusa maitse. Otra kasutatakse ka kariloomade toiduks ning leiva-, õlle- ja viinatööstuses.
Kohalikud variatsioonid.
Oder on üks vanimaid põllukultuure ning seetõttu on välja kujunenud lisaks laialt levinud toodetele ka kohalikke roogasid.
Toiteväärtus.
Odrajahu toiteväärtus ning vitamiinide ja mineraalainete sisaldus 100 g jahu kohta.
Huntahven

Huntahven ("Dicentrarchus labrax") on ahvenaliste seltsi huntahvenlaste sugukonda kuuluv kalaliik. Ta on eurütermne ehk talub suuri temperatuurikõikumisi ja eurühaliinne ehk talub suuri merevee soolsuse kõikumisi.
Kirjeldus.
Huntahvenal on hallikassinakas selg, hõbedased küljed ja valge või kollakas kõht. Noorkaladel (u 10 cm pikkustel) võivad kehal olla tumedad laigud. Lõpusekaaned on ogalised ja sabauim on väljalõikega.
Leviala.
Huntahven on levinud Euroopa lääne- ja lõunapoolsetes rannikuvetes. Atlandi poolel elab ta alates Lõuna-Norra ja Ühendkuningriigi rannikust kuni Aafrika läänerannikul asuva Senegalini välja. Lõuna-Euroopas on ta tavaline Vahemeres ja Mustas meres. Talve veedab huntahven soolasemas vees, suveks lähevad nii noored kui ka vanemad kalad riimveelistesse rannikulaguunidesse ja jõesuudmetesse.
Ta eelistab madalat rannikuvett, aga võib laskuda ka kuni 100 m sügavusele.
Eesti vetes on huntahvenat kohatud kahel korral. Nimelt püüti 2010. aastal mõrraga kaks isendit: Hiiumaa rannikult emaskala, kelle täispikkus oli 29,8 cm ja mass 404,5 g, ning Saaremaa rannikult isaskala, kelle täispikkus oli 37,9 cm ja mass 624 g. Huntahven Eesti vetes püsielanikuks ei jää, kuna Läänemeri pole talle piisavalt soolane.
Toitumine.
Huntahven toitub väikestest kaladest (nt kilu, räim, makrell), koorikloomadest ja peajalgsetest.
Kasv ja eluiga.
Huntahven võib kasvada kuni meetripikkuseks ja kaaluda kuni 12 kilo. Elada võib ta kuni 30-aastaseks.
Nooremana elab huntahven parvedes, vanemana muutub eraklikuks.
Paljunemine.
Atlandi poolel saavad isased suguküpseks 4–7-aastaselt ja emased 5–8-aastaselt. Vahemeres saavad mõlemad sugupooled suguküpseks 2–4-aastaselt. Kudemisperiood on üks kord aastas: Vahemere piirkonnas detsembrist märtsini ja Atlandi piirkonnas detsembrist juunini.
Huntahven koeb 1,1–1,5-millimeetriseid marjateri. Embrüo areneb umbes kolme päevaga, kui temperatuur on 13–14 °C. Vastsed arenevad umbes 40 päevaga, kui temperatuur on 19 °C.
Huntahvenad koevad ainult merevees, mille soolsus on vähemalt 30‰.
Kasutamine.
Huntahvenat kasvatati juba antiikajal. Rännete ajal suleti nad laguunidesse, kus nad toitusid looduslikult leiduvast toidust ja juurde antavast lisasöödast.
1960. aastatel töötasid Prantsusmaa ja Itaalia välja sobivad meetodid kunstlikult järelkasvu saamiseks. 1970. aastatel hakkasid kõik Vahemere riigid neid meetodeid kasutama. Huntahven on esimene lõheliste seltsi mittekuuluv merekala, keda hakati Euroopas kaubanduslikul eesmärgil kasvatama, ning see on tulus äri tänini. Huntahvena suurimad kasvatajad on Egiptus, Horvaatia, Hispaania, Itaalia, Türgi ja Kreeka.
Kala müüakse turul kas värskelt või suitsutatult.
Rubiinšokolaad

Rubiinšokolaad on šokolaadisort, mida 2017. aastal tutvustas Belgia ja Šveitsi kakaofirma Barry Callebaut. Šokolaad on valmistatud "rubiinkakaoubadest". Need on olemasolevad botaanilised kakaooasordid, millel on töötlemiseks õiged omadused. Kuigi täpne tootmismeetod on ärisaladus, märgivad väljaanded, et tööstusharu spekuleerib, et rubiinšokolaadi valmistamisel kasutatakse Brasiilia Lavadose kääritamata kakaoubasid, millel võib olla naturaalne punakasroosa värvus. 
Rubiinkakaouba.
Rubiinkakaoube kasvatatakse Ecuadoris, Brasiilias ja Elevandiluurannikul, kuna neil on sarnane keskkond. Õigete ubade leidmiseks on välja töötatud test, mis tuvastab, kas hangitud oad vastavad neljandat tüüpi šokolaadi, rubiinšokolaadi, tootmiseks vajalikele spetsifikatsioonidele. 
Rubiinšokolaadi ajalugu.
Rubiinšokolaad on arendamisel alates 2004. aastast. Barry Callebaut registreeris 2009. aastal patendi kääritamata kakaoubadest (või kuni kolm päeva kääritatud ubadest) saadud "kakaost saadud materjalile", mis muutub punaseks või lillaks pärast nende töötlemist happega (nt sidrunhape) ja seejärel kakaoubadega rasvatustamist petrooleetriga või tõenäoliselt CO2-ga. Šokolaad patenteteeriti 2015. aastal Barry Callebaut` nimele patendinumbriga US 910473 
Maailmale tutvustati uut sorti 5. septembril 2017 Shanghais toimunud eraüritusel. Rubiinšokolaadi turustatakse tumeda, piima- ja valge šokolaadi kõrval neljanda šokolaaditüübina ning sellel on roosa värv.
Rubiinšokolaadi tootmisprotsess.
Rubiinubade omaduste avamiseks ja rubiinšokolaadi loomiseks juhitakse hoolikalt kogu tootmisprotsessi alates kakaoubadest kuni rubiinšokolaadini. Käärimine, temperatuur, koorimisaeg ja happesuse tase on protsessi peamised parameetrid.
Nagu iga tumeda, piima- ja valge šokolaadi puhul, on ainulaadne töötlemine võtmetähtsusega. Šokolaad ei kasva iseenesest, see on koostisosade töötlemine, mis vabastab ubades loomulikult esinevad värvid ja maitsed. Sama kehtib ka rubiinšokolaadi kohta, siin ei kasutata mingeid lisandeid, kõik on oa enda sees. See tähendab, et rubiinšokolaadi roosa rubiinvärv ja puuviljane maitse on 100% looduslik.
Rubiinšokolaadi tootmist ei saa nimetada "looduslikuks" lihtsalt seetõttu, et see ei toimu looduses spontaanselt. See kehtib ka kõigi teiste šokolaaditoodete kohta. Selle iseloomuliku maitse ja värviga rubiinšokolaadi loomiseks ühendatakse looduslikud koostisosad. Ei ole lisatud marjamaitset, roosat ega muud värvi.
Rubiinšokolaadi valmistamiseks kasutatakse sidrunhapet sidrunhape, mida leidub rohkesti looduses, erinevates puu- ja köögiviljades, näiteks tsitrusviljades. Eriti kõrge happe kontsentratsioon on sidrunites ja laimides
1969. aasta Sudaani riigipööre

1969. aasta Sudaani riigipööre oli kolonel Jaafar Nimeiry juhtimisel president Ismail al-Azhari valitsuse vastu korraldatud võimupööre. Sellega lõppes Sudaani teine demokraatlik aeg ning algas Nimeiry 16-aastane valitsusaeg.
Uue valitsuse poliitikat iseloomustasid araabia rahvuslus ning vasakpoolsus, sotsiaal- ja majanduspoliitika olid sotsialistlike joontega. Suur osa eraomandist riigistati. Nimeiry ajal lõpetati ka 1955. aastast kestnud esimene Sudaani kodusõda. Rahu nimel anti paljudele mässulistele armu ning 9. juunil 1969 Lõuna-Sudaanile autonoomia.
Harsa

Harsa ("Martes flavigula") on nugise perekonda kuuluv liik kärplasi.
Harsa elab Kagu-Aasias.
Eluviisilt ja välimuselt sarnaneb metsnugisega.
Nugis (perekond)

Nugis ("Martes") on perekond kärplasi.
Anne Spiegel

Anne Spiegel (sündinud 15. detsembril 1980 Leimenis Baden-Württembergi liidumaal) on Saksamaa poliitik, ta on erakonna Liit 90/Rohelised liige. Ta oli 15. detsembrist 2021 kuni 25. aprillini 2022 Saksamaa pereasjade, pensionäride, naiste ja noorte minister.
2016. aasta maist kuni 2021. aasta maini oli ta Rheinland-Pfalzi liidumaa pere-, naiste-, noorte-, integratsiooni- ja tarbijakaitseminister ning 2021. aasta jaanuarist ka keskkonna-, energeetika-, toitumis- ja metsaminister. Alates 18. maist 2021 kuni 15. detsembrini 2021 oli ta Rheinland-Pfalzi liidumaa kliimakaitse-, keskkonna-, energeetika- ja liikuvusminister ning liidumaa asepeaminister.
Ta sündis aastal 1980 Leimenis Baden-Württembergi liidumaal. Ta kasvas üles Speyeris ja Ludwigshafen am Rheinis. Aastal 2000 lõpetas ta gümnaasiumi. Seejärel õppis ta politoloogiat, filosoofiat ja psühholoogiat Darmstadti Tehnikaülikoolis, Johannes Gutenbergi Mainzi Ülikoolis, Mannheimi Ülikoolis ja Salamanca ülikoolis Hispaanias. Aastal 2007 kaitses ta M.A. kraadi Mainzi Ülikoolis.
15. detsembrist 2021 kuni 25. aprillini 2022 oli ta Saksamaa pereasjade, pensionäride, naiste ja noorte minister.
Isiklikku.
Ta on abielus, tema abikaasa on šotlane ning neil on neli last. Tema emapoolne vanaema on itaallane (pärit Sitsiiliast).
Audi Q5

Audi Q5 on Saksa luksusautode tootja Audi 2008. aastast alates toodetud kompaktsete luksuslike crossover-maasturite sari.
Teise põlvkonna Q5 esitlus toimus 2016. aasta Pariisi autonäitusel.
Šihhanõ

Šihhanõ on linn Venemaal Saratovi oblastis. Asub Volga paremkalda lähedal, 129 km Saratovist kirdes. 1997–2018 oli kinnine linn. Šihhanõ on munitsipaalmoodustis linnaringkonna staatuses ja on ümbritsetud Volski rajoonist. Linnast 2 km edelas asub keemiarelvade baas Šihhanõ-2, tuntud ka kui Volsk-18.
Asula rajati 1820. aastal. 1895 avati Šihhanõt läbiv raudtee Atkarski ja Volski vahel. Linnaõigused sai 1996. aastal.
2020. aastal oli linnas 5414 elanikku.
Vincent Niclo

Vincent Niclo (sündinud 6. jaanuaril 1975 Pariisis) on prantsuse pop-ooperi tenorlaulja. Ta on teinud koostööd Punaarmee kooriga.
Hanstedt

Hanstedt on Saksamaal Alam-Saksi liidumaal mitme valla nimi.
Karl Lauterbach

Karl Wilhelm Lauterbach (sündinud 21. veebruaril 1963 Dürenis) on Saksamaa sotsiaaldemokraatlik poliitik, arst, epidemioloog. Ta oli alates 8. detsembrist 2021 kuni 6. maini 2025 Saksamaa tervishoiuminister.
Ta sündis aastal 1963 Dürenis, kuid kasvas üles töölisperekonnas Oberzieris Julichi tuumauuringute keskuse lähedal Düreni kreisis Nordrhein-Westfaleni liidumaal, tema isa töötas linnas piimakombinaadis. Gümnaasiumi lõpetas ta Dürenis. Aastast 1982 õppis ta arstiteadust RWTH Aacheni Ülikoolis ja San Antonios asuvas Texase ülikoolis.
8. detsembrist 2021 kuni 6. maini 2025 oli ta Saksamaa tervishoiuminister.
Hermann I (Baden)

Hermann I Badenist (u. 1040 – 25. aprill 1074 Clunys) oli Verona markkrahv ja Badeni markkrahvide liini esivanem.
Elu.
Hermann sündis Freiburgis Berthold I vanima pojana. Ta abiellus Eberstein-Calwi krahvinna Judithiga Backnang-Sulichgaust, kes oli Hirsau kloostri rajaja. Temalt sai ta õiguse Badenile, millest sai hiljem perekonna valduste tuumik. Nende maade hulka kuulusid Albgau ja Ufgau Frangimaal.
Tema ja ta naine rajasid Backnangi augustiinlaste kloostri. See lagunes kiiresti ja nende poeg ehitas selle 1123. aastal uuesti üles. Seejärel oli klooster Badeni markkrahvide viie põlvkonna puhkepaik.
Kui Hermanni isast sai 1061. aastal Kärnteni hertsog, sai Hermann Verona markkrahvi viisakustiitli. Kuigi ta kunagi Kärnteni sõltlases Veronas ei valitsenud, pidi markkrahvitiitel jääma tema järglastele. Ta oli ka Breisgau krahv.
1073. aastal läks ta oma naisest lahku, andis kloostritõotused ja sai ilmikvennaks Cluny kloostris, kus ta ka suri. Katoliku kirikus tähistatakse teda 25. aprillil.
Hermann ja Judith said järgmised lapsed:
Blackfriars

Blackfriars on piirkond Londoni kesklinnas Thamesi jõe põhjakaldal. See paikneb City of Londoni edelaosas.
Hermann II (Baden)

Hermann II Badenist (u. 1060 – 7. oktoober 1130) oli esimene Badeni markkrahvi tiitli kandja, perekonna asukoha Hohenbadeni lossi järgi. See loss on tänapäeval Baden-Badeni linnas.
Elu.
Hermann oli Hermann I Badenist ja Judithi Backnang-Sulichgaust poeg. Ta oli Verona margi valitseja aastatel 1112-1130.
Ta nimetas end "Dominus in Baden, comes Brisgaviae, marchio Verona" (Badeni isand, Brisgau krahv, Verona markkrahv). 1070. aasta paiku hakkas Hermann ehitama Hohenbadeni lossi vana keldi ehitise jäänuste peale. Pärast valmimist 1112. aastal võttis ta endale Badeni markkrahvi tiitli.
Ta ehitas uuesti üles augustiinlaste kloostri, mille tema isa oli 1123. aastal Backnangi ehitanud. Hermanni viimne puhkepaik asub selles kloostris.
Perekond ja lapsed.
Hermann II abiellus Judithiga Backnangist ja nad said järgmised lapsed:
Prandi vakus

Prandi vakus (ajalooliselt ka Kardina vakus) oli vakus kesk- ja varauusaegsel Järvamaal. Orduajal kuulus see Järva foogtkonna ning Rootsi võimuperioodil Paide lossilääni Mäo mõisa koosseisu.
Prandi vakust on esmamainitud ilmselt ajavahemikus 1288–1403 koostatud dokumendis, mis loetleb Järvamaa külasid või vakuseid ja nende sõjalisi kohustusi maaisanda ees. Järva vakused pidid andma nii väljapoole Liivimaad tehtavate sõjakäikude ("equi expeditiales") kui ka Liivimaa kaitsmiseks ("equi malwye") kergeratsaväelasi ("plathen"), sõjaratsusid ning voorihobuseid. Prandi ("Cardenaye") pidi välja panema 3 kergeratsanikku, 15 sõjaratsut ning koos Ramma ja Valgma vakusega kokku 8 voorihobust.
16. sajandi lõpus ja 17. sajandi alguses kuulusid Prandi vakusesse järgmised külad:
Viimane teadaolev Prandi vakuse vakuraamat koostati 1613. aastal. 1615. aasta Mäo mõisa vakuraamatus ei ole enam vakuseid mainitud, kuigi Prandi vakuse küladest olid selleks ajaks välja läänistatud vaid Prandi ja Veskiaru. 
Vakuraamatud.
Tablis on Prandi vakuse külade suurus adramaades ning veskite ja üksjalgade arv Rootsi võimu ajal koostatud vakuraamatute põhjal:
Sudaani Demokraatlik Vabariik

Sudaani Demokraatlik Vabariik (perioodi kohta ka Nimeiry aeg) oli riik tänapäeva Sudaani ja Lõuna-Sudaani aladel aastatel 1969–1985. Ajajärk algas 25. mail 1969, kui end Vabadeks Ohvitserideks nimetanud sõjaväelased riigis võimu haarasid. Nimi oli võetud 1952. aastal Egiptuses riigipöörde korraldanud Vabade Ohvitseride Liikumise järgi. Vabu ohvitsere juhtisid üheksa sõjaväelast eesotsas kolonel Jaafar Nimeiryga, kes oli võimu õõnestanud juba Ibrāhīm ‘Abbūdi ajal. Nimeiry võimupöörde ajaks oli tekkinud teisigi režiimiga rahulolematuid liikumisi, millest enamik koosnes erinevatest sõjaväe osadest, mida toetasid Sudaani Kommunistlik Partei (SKP), araabia rahvuslased ja usukonservatiivid. Jaafar Nimeiry süüdistas tsiviilpoliitikuid tegevusetuses ning majandus- ja lõimeprobleemide tekitamises. Sudaani DV lõppes 1985. aastal uue riigipöördega.
Hermann III (Baden)

Hermann III Badenist (u 1105 – 16. jaanuar 1160) hüüdnimega "Suur" oli Verona ja Badeni markkrahv.
Ta oli Hermann II Badenist ja Judithi Backnangist poeg. Ta oli Badeni markkrahvkonna valitseja aastatel 1130–1160.
Staufenite ustava pooldajana sattus Hermann III konflikti Zähringeni-Švaabimaa sugulastega. 1140. aastal osales ta Weibtreu linnuse piiramises ja sai Selzi foogtkonna Alsace'is.
1151. aastal võeti Steiermargi Ottokar III-lt Verona mark ja anti Hermann III-le. 1153. aastast on olemas annetusakt, mis ütleb, et Friedrich I ostis Hermann III-lt Besigheimi lossi.
Hermann III osales Saksa kuninga ja Itaalia kuninga Friedrich I esimeses Itaalia-kampaanias ja sai "Verona markkrahvi" tiitli.
Hermann III osales Teises ristisõjas.
Abielud ja lapsed.
Ta abiellus 1134. aastal Berthaga Lotringist (suri pärast 1162. aastat), kes oli Lotringi hertsogi Simon I ja tolle naise Adelheidi Leuvenist tütar. Nad said järgmised lapsed:
Pärast 1141. aastat abiellus ta Mariaga Böömimaalt, kes oli Böömi hertsogi Soběslav I tütar.
Hermann III on maetud augustiinide kloostrisse Backnangis.
Joseph Mohr

Joseph Franz Mohr (11. detsember 1792 Salzburg – 4. detsember 1848 Wagrain) oli Austria katoliku vaimulik. Ta oli jõululaulu Püha öö sõnade autor.
Ta sündis aastal 1792 Salzburgis. Salzburgi katedraali vikaar Johann Nepomuk Hiernle rahalisel toel, kes hindas Mohri muusikalist annet, sai ta käia Salzburgi Akadeemilises Gümnaasiumis ja 1808–1810 Ülem-Austria Kremsmünsteri Stiftsgymnasiumis ning lõpuks alates 1811. aastast Salzburgis teoloogiat õppimas. Ta pühitseti vikaarpiiskop Karl Kajetani poolt 21. augustil 1815 preestriks.
Pärast ordineerimist töötas Mohr esmalt peaaegu poolteist kuud Berchtesgadeni lähedal Ramsaus ja oktoobrist 1815 kuni 1817. aasta suveni Mariapfarris koadjuutorina. Septembrist 1817 kuni septembrini 1819 teenis ta Oberndorfis.
1969. aasta Liibüa riigipööre

1969. aasta Liibüa riigipööre (ka al-Fatehi revolutsioon või 1. septembri revolutsioon) toimus 1. septembril 1969 Liibüas. Vabade Unionistlike Ohvitseride liikumine eesotsas kolonel Mu‘ammar al-Qadhdhāfīga kukutas kuningas Idris I.
Eve Kruus

Eve Kruus (sündinud 20. augustil 1964) on eesti vaimulik, teoloog ja jurist.
Elulugu.
Ta lõpetas 1982. aastal Tallinna 39. Keskkooli ja 1988. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. Kruus töötas aastatel 1982–2014 kriminaalmenetlejana miilitsas ja Eesti politseis, sealhulgas Põhja Politseiprefektuuri Põhja politseiosakonnas politseijuhtivinspektorina. 
Aastatel 1991–1999 ning 2006–2007 studeeris Kruus teoloogiat EELK Usuteaduse Instituudis, olles vahepeal praktikal Tallinna Jaani koguduses ja lõpetas aastal 2007 EELK Usuteaduse Instituudi pastoraalseminari. 
Kruus ordineeriti Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku (EELK) diakoniks 5. juunil 2005 ning preestriks 5. juunil 2007. 
Aastast 2008 teenib Eve Kruus abiõpetajana (preestrina) Tallinna Jaani kogudust. 
EELK konsistoorium määras Eve Kruusi alates 1. septembrist 2023 üheks aastaks Tallinna Jaani koguduse peaõpetajaks ametist kõrvaldatud Jaan Tammsalu asemele. 8. veebruaril 2024 valis Jaani koguduse nõukogu Eve Kruusi alaliseks peaõpetajaks.
Massif barlong

Massif barlong (prantsuse keeles umbes 'ristsuunaline maht', 'ristsuunaline massiiv') on paikkondlikult romaani arhitektuuris esinev transepti kõrgendus nelitise kohal, mis toetab nelitistorni või kellatorni.
Esineb Basse-Auvergne'i kuuel suurel kirikul Clermont-Ferrandi ümbruse Limagne'i nime all tuntud piirkonnas Prantsusmaal: Puy-de-Dôme'i Saint-Saturninil, Saint-Nectaire'i endisel prioraatkirikul, Notre-Dame d’Orcivalil, Clermont-Ferrandi Notre-Dame-du-Portil ja Issoire'i St-Austremoine'il ja Mozaci kloostrikirikul (viimasel tänapäevaks hävinud). Kõigi nende kirikute eeskujuehitiseks oli eelromaani Clermont-Ferrandi katedraal (tänapäeval gooti ehitis).
"Massif barlong"'i laius võrdub reeglina kooriümbriskäigu laiusega.
Volker Wissing

Volker Wissing (sündinud 22. aprillil 1970 Landaus) on Saksamaa poliitik, ta on endine Vaba Demokraatliku Partei liige. Ta oli 8. detsembrist 2021 kuni 6. maini 2025 Saksamaa transpordi- ja digitaristuminister, alates 6. novembrist 2024 kuni 6. maini 2025 ka justiitsminister. 19. septembrist 2020 kuni 23. aprillini 2022 oli ta Vaba Demokraatliku Partei peasekretär.
Ta sündis 1970. aastal Landaus Rheinland-Pfalzi liidumaal. 1991. aastal lõpetas ta Saarimaa Ülikooli, kus õppis õigusteadust. 1994. aastal lõpetas Freiburgi Ülikooli ja 1997. aastal Münsteri ülikooli.
1998. aastal astus ta Vaba Demokraatliku Partei koosseisu, aastatel 2004–2013 oli ta Bundestagi liige. 2011. aastal juhtis ta Vaba Demokraatliku Partei (FDP) maabürood Rheinland-Pfalzis, 2013. aastal astus partei eestseisusse. 18. mail 2016 määrati ta Rheinland-Pfalzi liidumaa majandus-, transpordi-, põllumajandus- ja viinamarjakasvatuse ministriks ning Rheinland-Pfalzi liidumaa esimeseks asepeaministriks. 19. septembril 2020 valiti ta FDP peasekretäriks.
2021. aasta Saksamaa parlamendivalimiste tulemusena naasis ta Bundestagi. Ta osales koalitsiooniläbirääkimistel valitsuse moodustamisel Saksamaa Sotsiaaldemokraatliku Partei ja erakonnaga Liit 90/Rohelised.
8. detsembrist 2021 kuni 6. maini 2025 oli ta Saksamaa transpordi- ja digitaristuminister. Kui kantsler Scholz ta parteikaaslase, rahandusminister Christian Lindneri ametist vabastas, siis erinevalt justiitsminister Marco Buschmannist ja haridusminister Bettina Stark-Watzingerist otsustas ta jääda valitsuse koosseisu edasi ja lahkus FDPst, jätkates sõltumatu poliitikuna. 7. novembrist 2024 kuni 6. maini 2025 oli ta ka justiitsminister.
Lõuna-Venemaa

Lõuna-Venemaa (vene keeles "Юг России") on kõnekeelne väljend kirjeldamaks Venemaa Euroopa-osa kõige lõunapoolsemaid alasid, mis asuvad enamasti Lõuna föderaalringkonnas või Põhja-Kaukaasia föderaalringkonnas. Neid alasid, mille kultuuri on oma jälje jätnud bütsantsi ja vähemal määral pärsia mõjutused, on idaslaavi hõimud asustanud alates 3. sajandist. Teise aastatuhande alguses rajasid Volga ja Doni vahelisele alale oma riigid tatarlased. Pärast mongolite sissetungi hakkas sealsetel aladel levima islam.
Rákospalota

Rákospalota on Ungari pealinna Budapesti naabruskond. Koos Pest-újhely ja Új-palotaga moodustavad need XV. linnaringkonna.
Vananemine

Vananemine on kogum nähtusi, mis kaasnevad eakamaks (e vanemaks) saamisega.
Vananemisnähtusi uurib gerontoloogia.
Välislingid.
VIkitsitaadid: vananemine
Alexandros (Bütsantsi keiser)

Alexandros Porphyrogenitus (kreeka keeles: Αλέξανδρος ("Alexandros);" u 870  – 6. juuni 913) oli Bütsantsi keiser aastatel 912–913.
Valitsemine.
Leo VI surma järel oli troonile kaks pretendenti: lahkunud keisri alaealine poeg Konstantinos ja Leo noorem vend Alexandros. Olles Leo ametlikuks kaasvalitsejaks, pühendus Alexandros vaid pidutsemisele ja jahipidamisele. Pärast venna ootamatut surma aga tekkis tal idee sandistada vennapoeg ja haarata võim täielikult enese kätesse. Õukondlastel õnnestus suure vaevaga veenda teda loobuma sellest plaanist. Kuid ühe sammu võttis Alexandros ikkagi ette – ta tõi patriarhi ametisse tagasi Nikolaos Müstiku. Vahepealne patriarh aga peksti lihtsalt läbi. Kättemaksust ei pääsenud ka kirikupea eesel. Vaene loom aeti välja, kaelas silt hoiatusega: "Kes seda eeslit toidab ja joodab, sellest saab keisri ja patriarhi vaenlane. Süü tõestamisel saab ta karistatud ning linnast välja saadetud."
Kavandatud plaani tagasilükkamine Alexandrost eriti ei heidutanud ning ta jätkas pidutsemist, jahil käimist või aja veetmist kallimaga, kellega ta hakkas kokku elama pärast oma seadusliku naise minemakihutamist. Nõndamoodi Alexandros valitseski ühe aasta ja kakskümmend kaks päeva, kuni ta 913. aasta 6. juunil suri. Väidetavalt olevat ta läinud palli mängima ja tulnud tagasi üleni verisena. Mis aga oli selle põhjuseks, on teadmata. Enne surma kutsus ta enese juurde Nikolaose ja usaldas tema hoolde Konstantinose. Kuigi Alexandros valitses vaid lühikest aega ega tegelnud praktiliselt üldse riigiasjadega, suutis ta rikkuda rahumeelsed suhted äsja ristiusu vastu võtnud Bulgaariaga.
Alexandrose roll ajaloos on niivõrd olematu, et tavaliselt ei leiagi tema nime Bütsantsi keisrite loetelust.
Mimoň

Mimoň (saksa keeles "Niemes") on linn Tšehhis Libereci maakonnas Česká Lípa ringkonnas. Mimoň asub Česká Lípast umbes 13 km idas ja Liberecist ligikaudu 26 km lääneedelas.
Linna läbib Liberec–Česká Lípa raudteeliin.
Asulat on esmamainitud 1352. aastal. Linnaks on Mimoňit ürikutes esmakordselt nimetatud 1505. aastal.
Canned Heat

Canned Heat on ameerika bluusi- ja rokkansambel, mis asutati Los Angeleses 1965. aastal. Bänd on andnud suure panuse bluusmuusika ja selle originaalartistide populariseerimisse. Bändi asutasid bluusientusiastid Alan Wilson ja Bob Hite, kes võtsid nime Tommy Johnsoni 1928. aasta laulust "Canned Heat Blues", mis räägib alkohoolikust, kes oli meeleheitlikult hakanud jooma denaturaliseeritud (tehnilist) piiritust "Sternot", mida selles kultuuriruumis üldiselt nimetati Canned Heatiks (algne 1914. aasta tootenimi oli Sterno Canned Heat). 
Pärast esinemist Monterey ja Woodstocki festivalidel 1960. aastate lõpus saavutas bänd ülemaailmse kuulsuse koosseisuga: Bob Hite (vokaal), Alan Wilson (kitarr, suupill ja vokaal), Henry Vestine ja hiljem Harvey Mandel (soolokitarr), Larry Taylor (bass) ja Adolfo de la Parra (löökriistad).
Canned Heati muusika ja suhtumine leidis oma sihtrühma ning tegi bändist ühe hipiajastu populaarseima bändi. Canned Heat esines enamikul suurematel muusikaüritustel 1960. aastate lõpus, esitades bluusiklassikat koos omaloominguga ja mängides kontsertidel aeg-ajalt pikki "psühhedeelseid" soolosid. Kaks nende lugu – "Going Up the Country" ja "On the Road Again" – said rahvusvahelisteks hittideks. "Going Up the Country" oli 1927. aastal salvestatud Henry Thomase loo "Bull Doze Blues" uusversioon. "On the Road Again" oli uusversioon 1953. aasta samanimelisest Floyd Jonesi laulust, mis väidetavalt põhineb 1928. aastal salvestatud Tommy Johnsoni laulul "Big Road Blues".
1970. aastate algusest peale toimus Canned Heatis arvukalt koosseisumuudatusi. Alates 1990. ja 2000. aastatest ning pärast Larry Taylori surma 2019. aastal on Adolfo de la Parra olnud ainus algliige bändi 1960. aastate koosseisust. Ta kirjutas ansambli ajaloost raamatu "Living the Blues". Tuntud kitarristidest mängisid hilisemates koosseisudes näiteks Harvey Mandel, Walter Trout ja Junior Watson.
Letohrad

Letohrad (kuni 1950. aastani Kyšperk, saksa keeles "Geiersberg") on linn Tšehhis Pardubice maakonnas Ústí nad Orlicí ringkonnas. Letohrad asub Poola piirist ligi 13 km kaugusel, Ústí nad Orlicíst 10 km kirdes ja Pardubicest ligikaudu 52 km idas.
Letohrad paikneb merepinnast 364 meetri kõrgusel.
Kyšperki lossi on esmamainitud 1308. aastal, loss on rajatud 13. sajandil. Kyšperki linna on esmamainitud 1513. aastal.
Letohradi vanalinn on alates 1990. aasta novembrist ajalooline linnakaitseala.
Bikolikeelne Vikipeedia

Bikolikeelne Vikipeedia (bikoli keeles "Wikipedia") on Vikipeedia bikolikeelne versioon.
Bikolikeelsele Vikipeediale pandi alus 2007. aastal.
Seal on artiklit, millega see on artiklite arvult . keeleversioon, ja lehekülge. Seal on registreeritud kasutajat (kellest aktiivseid on ) ja administraatorit.
Radoje Domanović

Radoje Domanović (serbia kirillitsas "Радоје Домановић"; 16. veebruar 1873 – 17. august 1908) oli Serbia kirjanik, ajakirjanik ja õpetaja, kes on tuntud eeskätt satiiriliste novellide poolest.
Elu.
Radoje Domanović sündis Kesk-Serbias Ovsište külas kohaliku õpetaja ja ettevõtja Miloš Domanovići ja Persida Cukići, esimese ja teise Serbia ülestõusu ühe väejuhi Pavle Cukići järeltulija pojana. Lapsepõlve veetis ta Kragujevaci lähedal Jarušice külas, kus käis algkoolis. Ta lõpetas keskkooli Kragujevacis, seejärel õppis Belgradi ülikooli filosoofiateaduskonnas serbia keelt ja ajalugu.
1895. aastal sai Domanovićist õpetaja Pirotis Lõuna-Serbias, piirkonnas, mis oli alles hiljuti Osmanite impeeriumist vabastatud. Pirotis tutvus ta õpetaja ja aktivisti Jaša Prodanovićiga (1867–1948), kes aitas kujundada tema poliitilisi vaateid. Seal tutvus ta ka Sremski Karlovci vaese kooliõpetaja Natalija Raketićiga (1875–1939), kellega ta hiljem abiellus. See naine toetas Domanovići kogu tema lühikese ja rahutu elu jooksul ning nad said kolm last.
Pärast opositsioonilisse Rahvaradikaalsesse Parteisse astumist sattus ta konflikti Obrenovićite dünastia režiimiga ning ta viidi 1895. aasta lõpuks üle Vranjesse ja seejärel 1896. aastal uuesti Leskovaci. Domanovići kirjanikukarjäär algas siis, kui ta töötas õpetajana. Tema esimene realistlik novell ilmus 1895. aastal. Pärast esimest avalikku esinemist valitsuse vastu 1898. aastal vabastati nii tema kui ta naine riigiteenistusest ning Domanović kolis koos perega Belgradi.
Belgradis alustas ta koostööd kirjanikega nädalalehes Täht ja opositsioonilises poliitilises ajalehes Kaja. Sel ajal hakkas ta kirjutama ja avaldama oma esimesi satiirilisi lugusid, nagu “Deemon” ja “Kirgede kaotamine”. Radoje kuulsus tõusis tema kuulsaimate lugude “Juht” (1901) ja “Stradija” (1902) avaldamisega, milles ta ründas avalikult režiimi silmakirjalikkust ja eksitusi.
Pärast riigipööret, mis lõpetas Aleksandar Obrenovići valitsemisaja 1903. aastal, sai Domanović populaarsuse tipul haridusministeeriumis kirjatundja ametikoha ning uus valitsus lubas tal minna Saksamaale üheks aastaks spetsialiseerumiseks, mille ta veetis Münchenis. Tagasi Serbias tundis Radoje pettumust, et ühiskonnas pole tegelikke muutusi. Ta alustas oma poliitilist nädalapäevikut Stradija, milles kritiseeris jätkuvalt uue demokraatia nõrkusi, kuid tema kirjutistel polnud enam seda jõudu ja inspiratsiooni, mis varem oli.
Radoje Domanović suri 17. augustil 1908 pool tundi pärast südaööd 35-aastaselt pärast pikka võitlust kroonilise kopsupõletiku ja tuberkuloosiga. Ta maeti Belgradi uuele kalmistule. Tema ülejäänud avaldamata teosed läksid kaduma Esimese maailmasõja ajal.
Kikujukeelne Vikipeedia

Kikujukeelne Vikipeedia (kikuju keeles "Wikipedia") on Vikipeedia kikujukeelne versioon.
Kikujukeelsele Vikipeediale pandi alus 2004. aastal.
Seal on artiklit, millega see on artiklite arvult . keeleversioon.
Johann Heinrich Füssli

Johann Heinrich Füssli (7. veebruar 1741 – 17. aprill 1825) oli Šveitsi maalikunstnik, joonistaja ja kunstikirjanik, kes elas suure osa oma elust Suurbritannias. Paljud tema teosed, näiteks "Košmaar", käsitlevad üleloomulikkuse teemasid. 
Ta maalis teoseid John Boydelli Shakespeare'i galeriisse ja lõi oma "Miltoni galerii". Ta oli Kuninglikus Akadeemias maaliprofessor. Tema stiilil oli märkimisväärne mõju paljudele noorematele Briti kunstnikele, sealhulgas William Blakele.
Elukäik.
Fuseli sündis Šveitsis Zürichis pere 18 lapsest teisena. Tema isa oli portreede ja maastike maalija Johann Caspar Füssli. Isa tahtis, et Heinrichist saaks vaimulik, ja ta saatis poja Zürichi Caroline'i kolledžisse. Seal sõbrunes ta koolikaaslaslase Johann Caspar Lavateriga.
École nationale des chartes

École nationale des chartes on Prantsuse "grande école" ja "Université PSL"-i kolledž, mis on spetsialiseerunud ajalooteadustele. See asutati 1821. aastal. 
Võistlevate eksamitega värvatud ja riigiteenistuja praktikandi staatuses olevad üliõpilased saavad pärast lõputöö valmimist arhivaari-paleograafi kvalifikatsiooni. Tavaliselt teevad nad karjääri kultuuripärandi kuraatoritena arhiivides ja visuaalvaldkondades, raamatukogude kuraatoritena või humanitaar- ja sotsiaalteaduste õppejõudude ja teadlastena. 2005. aastal võeti koolis kasutusele ka magistrikraadid, kuhu värvati üliõpilasi taotlusportfelli alusel, ning 2011. aastal doktorikraadid.
Risto (laev)

Risto (pardatähis P02) oli Eesti mereväe Patrol 18 WP-klassi (Roland-klassi) patrullkaater.
Ajalugu.
Kaater veesati koos sõsaralusega Roland 10. detsembril 2020. aastal Nasval. EML Risto ristiemaks sai Hiiumaa kodutütar Meribell Rüütel.
Kaater oli pärast katsetusi ja relvastamist kasutusvalmis 2021. aasta kevadeks.
02.05.2024 Anti kaater koos oma sõsarlaevaga üle Ukrainale.
Liidutehas

Liidutehas (ka nn „numbritehas“) oli nõukogude võimu ajal toiminud liidulise alluvusega tootmisüksus.
Blatná

Blatná (saksa keeles "Blatna") on linn Tšehhis Lõuna-Tšehhi maakonnas Strakonice ringkonnas. Blatná asub Strakonicest 18 km põhjas ja České Budějovicest ligikaudu 65 km loodes.
Blatná paikneb merepinnast 440 meetri kõrgusel.
Mačkovi küla moodustab enklaavi, mis on ümbritsetud Blatná linna territooriumiga.
Blatná vanalinn koos Blatná lossi ja maastikupargiga on alates 1990. aasta novembrist ajalooline linnakaitseala.
Liibüa Kuningriik

Liibüa Kuningriik (araabia keeles المملكة الليبية‎, "Al-Mamlakah Al-Lībiyya", itaalia keeles "Regno di Libia", berberi keeltes ⵜⴰⴳⵍⴷⵉⵜ ⵏ ⵍⵉⴱⵢⴰ; aastani 1963 Liibüa Ühendkuningriik) oli riik, mis rajati Liibüa iseseisvumisega 24. detsembril 1951. Liibüa Kuningriik lõppes, kui Mu‘ammar al-Qadhdhāfī juhitud riigipöörde käigus kukutati kuningas Idris I. Liibüa Kuningriigi asemele rajati Liibüa Araabia Vabariik.
Dobruška

Dobruška (saksa keeles "Gutenfeld") on linn Tšehhis Hradec Králové maakonnas Rychnov nad Kněžnou ringkonnas. Dobruška asub Poola piirist 12 km kaugusel, Rychnov nad Kněžnoust 16 km põhjaloodes ja Hradec Královést ligikaudu 25 km idakirdes.
Asulat on esmamainitud 1320. aastal. Magdeburgi linnaõigused sai Dobruška 1364. aastal. Linn majanduslik tähtsus hakkas suurenema alates 15. sajandi teisest poolest. Kolmekümneaastases sõjas sai Dobruška tugevasti kannatada. 18. ja 19. sajandi vahetusel sai Dobruškast üks rahvusliku taassünni piirkondlikke keskusi. 1806. ja 1866. aastal laastasid linna suured tulekahjud. 19. sajandi teisel poolel hakkas linnas arenema tööstus, eelkõige tekstiilitööstus. Raudteeühenduse sai Dobruška 1908. aastal.
Dobruška vanalinn on alates 2003. aasta septembrist ajalooline linnakaitseala.