tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rüütli 40

Rüütli 40 on hoone Pärnus aadressil Rüütli tänav 40.
1866. aastal klassitsistlikus stiilis ehitatud hoone on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Tänapäeval tegutsevad hoones mitmed ööklubid.
Ajalugu.
1834. aastal kustutati Pärnu kindluslinnade nimistust ja linnavõim asus Rootsi-aegset kindlust likvideerima. Vana muldvall kühveldati kaitsekraavi.
1863. aastal põles maha Kuninga 3 hoovis asunud Saksa Tütarlastekooli hoone. Uus koolimaja ehitati esimese hoonena tasandatud muldvalli asemele aastatel 1863–1866. Klassitsistlikus stiilis hoone ehitas Tori ehitusmeister Jaan Tammann ja järelevalvet teostas šveitslasest arhitekt Rudolf Maag.
Saksa Tütarlastekool alustas hoones tööd 11. jaanuaril 1866 ja andis seal gümnaasiumiõpet kuni 1904. aastani, mil koliti Nikolai tänava 26 Pärnu Tütarlaste Gümnaasiumi hoonesse. Sel ajal tunti hoonet nimega "die weisse Töchtershule" ('valge tütarlastekool').
1904–1910 tehti majale juurdeehitused Ringi ja Hommiku tänava poole.
Hiljem asusid hoones mitmesugused asutused ja kauplused, nagu näiteks Pärnu-Tallinna Juurdeveo Raudtee Valitsus, Pärnu Krediitpank, Kaitseliidu Pärnumaa maleva staap, A. &amp; E. Gerbersoni kübarakauplus, õpetajate osaühisuse Liit raamatu- ja kirjatarvete kauplus.
1. juulil 1931 avati hoone ruumides Hommiku ja Rüütli tänava nurgal linnaapteek. Apteegi sisekujunduse ja mööbli projekteeris linnaarhitekt Olev Siinmaa.
Nõukogude perioodil kasutati hoonet algul elamuna, hiljem asus seal ohvitseride maja.
1994. aastal avati hoone II korrusel Pärnu esimene ööklubi Mirage.
Majas asunud Linnaapteek kolis sealt välja 2003. aastal.
Apteegi ruumides avati hiljem öölokaal A.P.T.E.K. Samuti tegutseb majas öölokaal Kassa.
Hoone fassaadi remonditi 2018. aastal. Samal aastal suleti ööklubi Mirage.
The Late Show

"The Late Show" on Ameerika Ühendriikide vestlussaade, mida telekanal CBS näitab argipäeva hilisõhtuti. Saade on eetris olnud alates 1993. aastast, 2015. aastal vahetus saatejuht. 
Saatejuht alustab saadet tavaliselt "stand-up" monoloogiga, kus teeb nalja popkultuuri, päevakajaliste sündmuste ja poliitika üle. Seejärel suhtleb ta stuudioansambli juhiga ning intervjueerib kuulsaid saatekülalisi. Lisaks on saatel mitmeid korduvaid saateosi. Peale saate püsiansambli astuvad aeg-ajalt üles ka muud muusikalised külalised, samuti esitavad oma kavasid koomikud. 
Stuudio asub Ed Sullivani teatris Manhattanil New Yorgis.
CBS teatas 2025. aasta suvel saate lõpetamisest 2026. aasta kevadel.
"The Late Show with David Letterman".
Aastatel 1993–2015, kokku 22 aastat, juhtis saadet David Letterman ning saade kandis pealkirja "The Late Show with David Letterman". Saate muusikajuht oli kogu selle aja vältel Paul Shaffer, kes juhtis saates musitseerinud ansamblit The CBS Orchestra, mis varem oli tuntud kui The World's Most Dangerous Band. 
2015. aasta mais läks Letterman pensionile. Tema juhtimisel tehti kokku 4263 saadet. 
Lettermani saatejuhiks oleku ajal pälvis saade kuus Emmyt.
Kõige rohkem vaatajaid oli saatel, mis läks eetrisse 1994. aasta 23. veebruaril pärast 1994. aasta taliolümpiamänge. Seda saadet vaatas 15 miljonit inimest. 
Viimast Lettermani juhitud saadet 2015. aasta 20. mail vaatas 13,76 miljonit vaatajat ning tegu oli saate ajaloo suuruselt teise reitinguga. 
"The Late Show with Stephen Colbert".
Alates 2015. aasta septembrist juhib saadet Stephen Colbert ja saate pealkiri on "The Late Show with Stephen Colbert". Kui oma varasemas saates "The Colbert Report" kehastas Colbert libaparempoolset tegelaskuju, siis "The Late Show'd" juhib ta iseendana. Talle sekundeerib stuudioansambli Stay Human juht Jon Batiste, kes musitseerib koos ansambliga. 
Võrreldes teiste hilisõhtuste vestlussaadetega on Colberti saatekülaliste seas rohkem poliitikutaustaga inimesi. Esimese kahe nädala jooksul käisid saates Jeb Bush, Joe Biden, Ban Ki-moon, Stephen Breyer, Bernie Sanders, Elizabeth Warren, Donald Trump ja Ted Cruz.
Pärast president Trumpi ametisse vannutamist 2017. aasta jaanuaris on Colbert korduvalt Trumpi administratsiooni kritiseerinud. 
2020. aasta koroonapandeemia ajal läks saade eetrisse saatejuhi kodust, seda filmisid saatejuhi pereliikmed ning kuulsaid külalisi intervjueeriti videosilla kaudu. Ka kodus tehtud saadetes suhtles Colbert edasi ansambli juhi Batiste'iga.
Seni suurim vaatajate arv saavutati 2016. aasta veebruaris, mil pärast Super Bowli otse-eetris üle kantud "The Late Show'd" jälgis 21,1 miljonit vaatajat.
Mike Hoffman

Michael Hoffman (sündinud 24. novembril 1989 Kitcheneris Ontario provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Montreal Canadiens ründajana vasakäärel.
2009. aastal valis Ottawa Senators ta NHL-i "draft"is 130. valikuna. NHL-is debüteeris ta Senatorsi meeskonnas 23. detsembril 2011 mängus Carolina Hurricanes. Aastatel 2010–2013 mängis ta põhiliselt American Hockey League'i klubis Binghamton Senators. 2011. aastal võitis ta Binghamton Senatorsiga Calder Cupi. Hoffmani esimene täishooaeg Ottawa Senatoris oli 2014–15, kui ta lõi liigas 27 väravat ja andis 21 väravasöötu. Tema seni resultatiivseim hooaeg NHL-is on olnud 2018/19 (36+34).
2018. aasta juunis siirdus ta Florida Panthersi. 2021. aasta jaanuaris sõlmis ta üheaastase lepingu St. Louis Bluesiga. Sama aasta juulis siirdus ta Montreal Canadiensi, kellega sõlmis ta kolmeaastase lepingu.
2023. aasta augustis kaubeldi Hoffman suurema tehingu raames algselt Canadiensist Pittsburgh Penguinsi, kuid hiljem San Jose Sharksi.
Manuel Turizo

Manuel Turizo Zapata (esinejanimega Manuel Turizo, ka MTZ; sündinud 12. aprillil 2000 Monterías Colombias) on Colombia "reggaeton"'i-laulja.
Elulugu.
Manuel Turizo sündis ja kasvas Colombia linnas Monterías, muusikaga hakkas tegelema 13-aastaselt. Kui ta sündis, kinkisid vanemad tol ajal kaheaastasele vennale Julianile kitarri ja mikrofoni. Mõni aasta hiljem proovis Manuel Turizo õppida kitarrimängu, kuid tundis, et ei saa seda endale lubada, ja hakkas hoopis lauluhäält arendama. Kuigi ta soovis saada veterinaararstiks, otsustas ta pärast Kuuba muusikaõpetaja juures laulutundide läbimist jätkata oma muusikukarjääri. Lapsena laulis ta samal ajal, kui vend mängis kitarri ja nende lemmiklaule. Manuel hakkas laule kirjutama, kui vend Medellinis lõpetas.
Aastal 2016, kui ta oli alles kuusteist, andis Manuel Turizo välja Ladina-Ameerikas suure hiti kogunud Una Lady Como Tu, kelle laulu on YouTube'is vaadatud praegu 1,4 miljardit korda ja vaatamisi 225 miljonit. Tüki tootis Zensei, sildiga La Industria Inc.
2017. aastal vabastas ta Bésame'i koos Puerto Rico räppari Valentinoga.
19. oktoobril 2017 teeb ta koostööd Piso 21-ga, Déjala Que Vuelva, millel on praegu 1,5 miljardit vaatamist.
2018. aasta septembris teeb ta Vaina Loca ja Ozuna koostööd, see lugu jõudis Billboard Hot 100 94. kohale.
2018. aasta oktoobris teeb ta koostööd Mau y Ricky Desconocideosega.
2019. aasta märtsis jõudis tema singel Sola Billboard Latin Airplay esikohale.
23. augustil 2019 andis ta välja oma esimese albumi ADN koos Zion y Lennoxi, Norieli, Ozuna, Nicky Jami, Sechi ja Anuel AA koostööga, ADN saavutas Billboard Hot Latinil kaheksanda koha.
Jadrin

Jadrin (tšuvaši Етĕрне (Etörne); niidumari Ядырна; mäemari Йӓдӹрнӓ) on linn Venemaa Tšuvaši Vabariigis, Jadrini rajooni keskus. Asub Sura jõe vasakul kaldal, 75 km Tšeboksarõst edelas.
Asulat on mainitud 1590. aastal. Linnaõigused sai 1781. aastal. Linn kuulus Kaasani kubermangu.
Jadrinis tegutsevad masinaehitus-, toiduainete- ja ehitusmaterjalitööstuse ettevõtted.
Linnas on sündinud keeleteadlane Nikolai Ašmarin ja näitleja Nikolai Mordvinov.
Stend

Stend on alus, konstruktsioon, ehitis vms seadmete, masinate vms uurimiseks, taatlemiseks, proovimiseks, katsetamiseks, teimimiseks vms tegevuseks.
Friedrich (Mecklenburg)

Friedrich II, hüüdnimega Vaga (9. november 1717 – 21. aprill 1785), oli Mecklenburg-Schwerini hertsog 1756. aastast kuni surmani.
Noorus.
Friedrich sündis Schwerinis Christian Ludwig II ja selle naise Gustave Caroline pojana.
Friedrichi lapsepõlves ja nooruses oli tema intellektuaalsele ja vaimsele arengule suur mõju vanatädil, Mecklenburg-Schwerini hertsoginnal Augustal, kes sisendas talle pietismi uskumusi.
Mecklenburg-Schwerini hertsog.
Pärast isa surma 1756. aastal võttis Friedrich hertsogkonna valitsemise üle. Varsti pärast tema troonileasumist kisti riik seitsmeaastasesse sõtta.
Friedrich oli pietismi toetaja. Ta julgustas arendama koolisüsteemi, edendas tekstiilitööstust ja tühistas piinamise. 1764. aastal viis ta oma residentsi Schwerinist Ludwigslusti lossi. 1765. aastal käskis ta arhitekt Johann Joachim Buschil ehitada keiserliku kiriku (lõpetati 1770. aastal, nüüd linnakirik) ja jätkas aastatel 1772–1776 Ludwigslusti lossi laiendamist.
Abielu.
Friedrich abiellus 2. märtsil 1746 Schwedtis Württembergi Friedrich Ludwigi tütre Louise Friederikega. Nad said neli last, kes surid noorelt.
Pärast tema surma päris hertsogkonna tema vennapoeg Friedrich Franz I.
Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia

Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia on helikunstipreemia, mida annab välja Eesti Kultuurkapital. Preemia asutati 1995. aastal.
Helikunsti sihtkapital aastapreemiatega tunnustatakse hooajal enim silma paistnud saavutusi Eesti muusikamaastikul. Preemiakandidaate saavad esitada professionaalse muusikaga seotud organisatsioonid, ühingud, asutused ning üksikisikud. Auhinna rahalise suuruse määrab helikunsti sihtkapitali nõukogu. 
Helikunsti sihtkapitali aastapreemiad antakse kätte igal aastal rahvusvahelisel muusikapäeval, 1. oktoobril.
Abaševo

Abaševo ehk Apaš (vene "Абашево", tšuvaši "Апаш") on küla Venemaal Tšuvaššias Tšeboksarõ rajoonis, Abaševo külaasunduse keskus. Asub Rõkša jõe vasakul kaldal, 124 m kõrgusel merepinnast ja 20 km kaugusel Tšeboksarõst.
Abaševo järgi on nime saanud Abaševo kultuur. 1925. aastat kaevati küla lähedal välja 3 kurgaani, millest leiti keskmise pronksiaja hauad.
1795 oli külas 142 talu 439 mehe ja 431 naisega. 1897 oli külas 437 elanikku, 1939. aastal 573 elanikku ja 2010. aastal 230 majapidamist ning 838 elanikku.
Elanikud on peamiselt tšuvašid.
Laura Siegemund

Laura Siegemund (sündinud 4. märtsil 1988 Filderstadtis Baden-Württembergis) on saksa tennisist.
Tema kõrgeim koht WTA edetabelis on olnud 27. (29. august 2016).
Tsivilsk

Tsivilsk (tšuvaši Çӗрпӳ (Śörpü/Śĕrpü)) on linn Venemaa Tšuvaši Vabariigis, Tsivilski rajooni keskus. Asub 35 km Tšeboksarõst kagus.
Asula on rajatud 1589. aastal Vene tsaaririigi sõjalise tugipunktina tšuvaši küla Śĕrpü juurde. 1781. aastal sai linnaõigused.
Linn on nime saanud hüdronüümi Tsivil (tšuvaši Śaval) järgi. Linnas suubub Malõi Tsivili jõgi Bolšoi Tsivili jõkke.
Assaku raudteepeatus

Assaku raudteepeatus on kavandatav raudteepeatus Rail Balticu raudteeliinil. Peatus rajatakse plaani järgi Assaku küla lõunaossa Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee lähistele.
Tulevikus peatuksid Assaku raudteepeatuses ainult Rail Balticu kohalikud rongiliinid.
Luige raudteepeatus

Luige raudteepeatus on kavandatav raudteepeatus Rail Balticu raudteeliinil. Luige raudteepeatus asub eelduskohaselt Luige küla idaosas. 
Tulevikus peatuksid Luige raudteepeatuses ainult Rail Balticu kohalikud rongiliinid. Asukoht on veel täpsustamisel.
Paul Friedrich (Mecklenburg)

Paul Friedrich (15. september 1800 – 7. märts 1842) oli Mecklenburg-Schwerini suurhertsog aastatel 1837–1842.
Elulugu.
Ta sündis Ludwigslustis Friedrich Ludwigi ja Jelena Pavlovna pojana. Paul Friedrich sai hariduse Genfis, Jenas ja Rostockis. Ta sai Mecklenburg-Schwerini troonipärijaks 1819. aastal pärast oma isa surma.
1. veebruaril 1837 sai ta vanaisa Friedrich Franz I järel suurhertsogiks. Tema valitsemisajal nähti ette suurhertsogkonna taristu ja õigussüsteemi parandamist, samuti valitsuse asukoha üleviimist Ludwigslustist Schwerini. Sellegipoolest oli Paul Friedrich suuresti huvitatud ainult sõjalistest teemadest ja veetis suurema osa ajast oma vägesid drillides. Kui Paul Friedrich jõudis keskikka, valis ta elamusterikkama eluviisi, eelistades ainult oma armukese seltskonda. Paul Friedrich suri 1842. aastal külmavõetult, kui ta kiirustas tulekahjule oma pealinnas.
Abielu ja lapsed.
Paul Friedrich abiellus 25. mail 1822 Berliinis Preisi printsessi Alexandrinega. Nad said järgmised lapsed:
Robin Cook

Robin Cook (28. veebruar 1946 Bellshill, North Lanarkshire – 6. august 2005) oli Suurbritannia poliitik. Šotimaalt pärit Cook oli Leiboristliku Partei liige. Ta oli 1997. aasta maist kuni 2001. aasta juunini Suurbritannia välisminister. Suurbritannia parlamendi liige oli ta alates 1974. aastast kuni surmani.
Pärast 2001. aasta parlamendivalimisi sai ta leiboristide saadikurühma juhiks. 17. märtsil 2003 astus ta sellelt kohalt tagasi protestina Suurbritannia osaluse vastu Iraagi sõjas.
Rüütli 45

Rüütli 45 on ärihoone Pärnus aadressil Rüütli tänav 45. 
Tänapäeval tegutsevad gootipäraselt historitsistliku välisilmega hoones hotell Bristol, restoran Beijing, Elleni Pagariäri, karaokebaar Coco Loco ja põgenemistuba.
Ajalugu.
Algul elamuks mõeldud hoone on ehitatud kahes järgus. 1900. aastaks valmis Boris von Bocki projekteeritud osa Hommiku ja Rüütli tänava nurgal. Kohe seejärel 1904. aastal valmis juurdeehitis Ringi tänava nurgal linnaarhitekt Hugo von Wolffeldti projekti järgi.
Hoones avati esimese järgu hotell-restoran Bristol. Hotelli 14 numbrituba asusid hoone teisel korrusel, restoran oli esimesel korrusel. Esimesel korrusel paiknes ka kaupmeeste ühenduse A. Pusill ja M. Mikk "masinate ladu", kust sai tellida mitmesuguseid masinaid ja seadmeid.
1918. aastal paiknes hoones 6. jalaväepolgu staap.
Nõukogude perioodil tegutses hotell Bristol Kalevi võõrastemaja nime all. Hiljem asus seal Pärnu toitlustustrusti kontor. Eraldi tegutses esimesel korrusel paiknenud restoran Bristol. Restorani hilisemad nimed olid Baltika ja Perona. Samuti esimesel korrusel paiknenud söökla kandis nime söökla nr 2.
Pärast Eesti taasiseseisvumist on hoones lisaks hotellile ja restoranile asunud asutusi ja kauplusi, näiteks kasiinod, pangakontorid, lihapood ja kingituste äri.
Indrek Liit

Indrek Liit (sündinud 6. augustil 1983 Hiiumaal) on eesti helilooja ja akordionist.
Haridus.
1999. aastal lõpetas Liit Palade Põhikooli ja Rudolf Tobiase nimelise Kärdla Muusikakooli akordioni erialal. 2004. aastal lõpetas ta samal erialal Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli, kus õppis ka kompositsiooni. Samal aastal jätkas ta õpinguid Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias kompositsiooni erialal Helena Tulve käe all.
Loometegevus.
Indrek Liidu ansambliteost "Studium" esitati Eesti Muusikapäevade raames 2005. aastal. Tallinna Euroopa kultuuripealinna programmi raames andis Liit koos saateansambliga tangokontserdi Salme Kultuurikeskuses. 2012. aastal esines ta festivalil Hiiu Folk. Liit on esinenud ka ansamblis Kuuüdi
2011. aastal valmis Indrek Liidu laulutsükkel Ave Alavainu tekstidele "Tuule, vee ja kivi laulud" (9 laulu, 40 min), 2012. aastal laulutsükkel Paul-Eerik Rummo tekstidele (5 laulu, 24 min), 2014. aastal sümfoonia nr. 1 "Sebralill" (45 min), 2015. aastal "Saarnak. Udu" taas Ave Alavainu tekstile. Ta on kirjutanud ka piazzollalikke tangosid, klaverirondosid ja väikevorme, sh ansambliteoseid ja laule Marie Underi jt tekstidele. Tema kirjutatud on muusika 2009. aasta tudengifilmile "Kollane Partmees".
2015. aastal ilmunud CD "Pihlamarjasõda" arvustuses kirjutas Gerhard Lock: "Küsimusele, kas Indrek Liitu võiks pidada Hiiumaa Raimond Valgreks, vastab "Pihlamarjasõda" mitme valsi ja meeldejääva lauluga. Ka akordioni­saund, julge meloodia ja -harmoonia­käsitlus ning oskuslik instrumentatsioon on tähelepanu väärt paralleelid."
Liit on salvestanud ka klassikalisi ja omaloomingulisi tangosid järgmise plaadi tarbeks, öeldes kommentaariks: "Mulle väga meeldib tango ning akordion on väga tangolik pill" ja teisal: "Eestlastena oleme siin külmal põhjamaal natuke külmad, seega natuke eksootikat, särtsu ja pipart ei tee meile halba."
Diskograafia ja publikatsioonid.
Indrek Liidu muusika on ilmunud CD-del "Suur N" (Indrek Liit &amp; Kuuüdi, 2010; N plaadi pealkirjas on "niente" ehk vaikus), "Pihlamarjasõda" (2015; tekstid: Ave Alavainu (7), Madis Ristmägi (3); Indrek Liit – akordion, Tuuliki Laane – viiul, Erki-Andres Nuut – rohupill ja meloodika, Janno Pokk – nyckelharpa ja käsitrumm, Marju Metssalu – vokaal, Madis Ristmägi – vokaal ja kitarr), "Heatahtlikkus. Klaverirondod, Op. 1" (2017; Reet Ristmägi – klaver) 
 ja "Sümfoonia nr. 1, Op. nr. 2 "Sebralill"" (2018; esitab arvuti).
2011. aastal ilmus talt laulik Madis Ristmägi tekstile "Tuule, vee ja kivi laulud" (Tallinn: Talmar &amp; Põhi, 2011, ISBN/ISSN: 9790801705150).
Brian Boyle

Brian Paul Boyle (sündinud 18. detsembril 1984 Hinghamis, Massachusettsis) on USA jäähokimängija, kes mängib keskründajana NHL-i klubis Pittsburgh Penguins.
Aastatel 2003–2007 mängis ta neli hooaega Boston College'i jäähokimeeskonnas.
2003. aastal valis Los Angeles Kings ta NHL-i "draft"is 26. valikuna. Kingsi meeskonnas debüteeris Boyle 2008. aasta veebruaris.
Hiljem on Boyle NHL-is mänginud veel New York Rangers (2009–2014), Tampa Bay Lightningi (2014–2017), Toronto Maple Leafsi (2017), New Jersey Devilsi (2017–2019), Nashville Predatorsi (2019) ja Florida Panthersi (2019–2020) ridades. 2021. aasta septembris liitus ta Penguinsiga.
2018. aastal osales Boyle NHL-i tähtede mängul. Samal aastal pälvis ta Bill Masterton Memorial Trophy.
2017. aastal teatas ta, et tal on diagnoositud krooniline müeloidleukeemia.
2021. aasta maailmameistrivõistlustel võitis Boyle USA jäähokikoondise koosseisus pronksmedali.
Christian Dvorak

Christian Dvorak (sündinud 2. veebruaril 1996 Palosis Illinoisis) on USA jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Montreal Canadiens keskründaja või vasaku ääreründajana.
Aastatel 2013–2016 mängis ta Ontario Hockey League'i (OHL) klubis London Knights. 2016. aastal tuli ta klubiga OHL-i meistriks. 2015–16 põhihooajal oli Dvorak 52 väravaga liiga suurim väravakütt.
2014. aastal valis Arizona Coyotes ta NHL-i "draft"is 58. valikuna. NHL-is debüteeris Dvorak hooajal 2016–17. Esimese värava lõi ta NHL-is 3. novembril 2016 mängus Nashville Predatorsi vastu.
Pärast viit hooaega Coyotesi müüdi tema mängijaõigused 2021. aasta septembris Montreal Canadiensile.
2016. aastal võitis Dvorak USA kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel pronksmedali. 2017. aasta maailmameistrivõistlustel kuulus ta USA jäähokikoondisse.
Igor Rogatšov

Igor Rogatšov (sündinud 8. augustil 1962) on Eesti näitleja.
Ta lõpetas aastal 1983 Boriss Štšukini nimelise Kõrgema Teatrikooli (professor Juri Katin-Jartsevi kursusel).
Ta oli aastatel 1986–1996 ja on uuesti aastast 2015 Vene Teatri näitleja. Ta on olnud ka Malaja Bronnajal oleva Moskva draamateatri näitleja.
Isiklikku.
Tema vend Oleg Rogatšov oli samuti Vene Teatri näitleja.
Kuus olemasolu valdkonda

Kuus olemasolu valdkonda või kuus olemise valda (sanskriti keeles "ṣaḍgati "‘kuus minekut’; tiibeti keeles "’gro ba drug"; hiina keeles 六道 "liudao"; jaapani keeles "rokudō") on budistlikus kosmoloogias kuus sansaara valdkonda ihade olus. 
Ihade olu on budistliku kosmoloogia järgi madalam kolmest olust; sellest kõrgemad on vormide olu ja vormitu olu ja selles võidakse sündida kuude järgmisse olekusse:
Kolme esimest olekut peetakse headeks, sest virgumisteed on neis hõlpsam leida. Ainult inimesena sündinud võivad jõuda täieliku virgumise ehk budasuse ja nirvaanani ning sansaarast välja pääseda. Kolme viimast peetakse halbadeks olekuteks, sest neis on ränkade kannatuste tõttu väga raske asuda virgumisteele.
Mõnes vadžrajaana õpetuses on iga olek vastavuses ühe kindla domineeriva meeleplekiga: deevad uhkuse, inimesed iha, asurad kadeduse, preetad ahnuse, loomad teadmatuse ja põrguolendid vihaga.
Kuut olemasolu valdkonda kujutatakse olemiserattal.
Kraftwerk

Kraftwerk on saksa ansambel, mille moodustasid 1970. aastal Düsseldorfis Ralf Hütter ja Florian Schneider. Ansamblit peetakse üheks elektroonilise muusika populariseerijaks.
Aastal 2014 pälvis ansambel Grammy elutööauhinna ja 2021. aastal arvati nad Rock'n'rolli Kuulsuste Halli.
Alex Killorn

Alexander Joseph Killorn (sündinud 14. septembril 1989 Halifaxis Nova Scotias) on Kanada jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Anaheim Ducks keskründajana.
Aastatel 2008–2012 mängis ta neli hooaega Harvardi Ülikooli jäähokimeeskonnas.
2007. aastal valis Tampa Bay Lightning ta NHL-i "draft"is 77. valikuna. 2012. aasta mais sõlmis ta klubiga kaheaastase lepingu. NHL-i tööseisaku tõttu debüteeris ta Lightningi meeskonnas alles hooaja 2012–13 teises pooles. Hooaja esimeses pooles mängis ta American Hockey League'i klubis Syracuse Crunch. Esimese värava NHL-is lõi Killorn 17. veebruaril 2013 mängus Florida Panthersi vastu.
16. märtsil 2019 tegi ta mängus Washington Capitalsi vastu oma NHL-i karjääri esimese kübaratriki. Tema resultatiivseim hooaeg Lightningis oli 2022/23, mil ta lõi 27 väravat ja andis 37 väravasöötu. 2020. ja 2021. aastal võitis ta Lightningiga Stanley karika.
2023. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Anaheim Ducksiga.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta Kanada jäähokikoondise koosseisus hõbemedali.
Horostyta

Horostyta on küla Poolas Lublini vojevoodkonnas Włodawa maakonnas Wyryki vallas. Horostyta asub Włodawast umbes 21 km lääneloodes.
Küla on esmamainitud 1521. aastal.
Tyler Johnson

Tyler Johnson (sündinud 29. juulil 1990 Spokane'is, Washingtoni osariigis) on USA jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Chicago Blackhawks keskründajana.
Aastatel 2007–2011 mängis ta neli hooaega Western Hockey League'i klubis Spokane Chiefs.
2011. aasta märtsis sõlmis ta Tampa Bay Lightningiga kolmeaastase lepingu. Oma väikese kasvu tõttu (173 cm) ei olnud teda NHL-i "draft"is valitud.
Hooajal 2011–12 mängis ta American Hockey League'i (AHL) klubis Norfolk Admirals, võites klubiga Calder Cup'i. Põhihooajal lõi liigas 37 väravat, millega oli liiga suurim väravakütt. Ta pälvis põhihooaja väärtuslikumale mängijale antava Les Cunningham Award'i. Hooaja 2012–13 esimeses pooles mängis ta AHL-i klubis Syracuse Crunch. NHL-is debüteeris Johnson Lightningi meeskonnas 2013. aasta märtsis. Esimese värava lõi ta NHL-is 16. märtsil 2013 mängus Carolina Hurricanesi vastu. Oma esimesel täispikal hooajal NHL-is (2013–14) lõi ta liigas 24 väravat ja andis 26 väravasöötu. Ta valiti samal hooajal liiga hooaja uustulnukate sümboolsesse koosseisu ("NHL All-Rookie Team").
Hooajal 2014–15 jõudis Johnson Lightningiga Stanley karika finaali, kus kaotati mängudega 2:4 Chicago Blackhawksile. Väljalangemismängudes lõi ta 13 väravat ja andis 10 väravasöötu. 13 väravaga oli ta väljalangemismängude suurim väravakütt. 23 punkti suutis väljalangemismängudes koguda veel ka Blackhawksi mängija Patrick Kane. Lightningiga võitis ta Stanley karikavõistlused aastatel 2020 ja 2021.
2021. aasta juulis müüdi Johnsoni mängijaõigused Chicago Blackhawksile.
2010. aastal tuli Johnson USA kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. 2014. aasta maailmameistrivõistlustel kuulus ta USA jäähokikoondisse.
Madis Kolk (teatrikriitik)

Madis Kolk (sündinud 16. oktoobril 1974 Keilas) on eesti teatriteadlane ja -kriitik. 
Ta õppis aastatel 1982–1985 Keila Algkoolis, 1985–1992 Keila 1. Keskkoolis. 1994. aastal lõpetas Tallinna Bakalaureuse Erakooli ja 1999. aastal Tartu Ülikooli teatriteaduse eriala bakalaureusekraadiga, magistrikraadi sai 2010. aastal. 
Aastatel 2000–2001 oli ta ajalehe Sirp teatritoimetaja, 2001–2002 Ugalas kirjandusala juhataja, 2002–2003 ajakirja Teater. Muusika. Kino teatritoimetaja ja peatoimetaja kohusetäitja ning alates 2003. aastast peatoimetaja ja teatritoimetaja. 2006. aastast on ta ka Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku kirjastuse peatoimetaja.
Madis Kolk õpetab Tallinna Ülikoolis, Eesti Kunstiakadeemias ning Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikoolis teatriajalugu ja -teooriat. 
Ta on olnud teatrifestivalide „Draama 2001“ ja „Draama 2010“ ning 2013. aastal teatrikeskuse Vaba Lava kuraator, kuulunud teatrite loomenõukogudesse, koostanud aastaraamatuid "Teatrielu" (2005, 2006, 2009 ja 2010). 
Madis Kolk oli 2018. aastast kuni 2020. aasta märtsini koos Lea Tormise ja Meelis Oidsaluga Vikerraadio teatrisaate „Teatrivaht“ saatejuht.
Liikmesus.
Ta on alates 2000. aastast Eesti Teatriuurijate ja -kriitikute Ühenduse ning Eesti Teatriliidu liige. 
Isiklikku.
Madis Kolk oli aastatel 2002–2016 abielus Sheila Kolgiga (sündinud Laos). 2016. aastast on tema elukaaslane Kaja Kann.
Pjotr Mašerov

Pjotr Mašerov (vene keeles "Пётр Миронович Машеров", valgevene keeles "Пётр Міронавіч Машэраў"; 31. jaanuar/13. veebruar 1918 Šõrki, Sianno rajoon – 4. oktoober 1980 Minski oblast) oli Valgevene NSV partei- ja riigitegelane. Ta oli aastatel 1965–1980 Valgevene Kommunistliku Partei esimene sekretär, aastatel 1964–1980 oli ta NLKP Keskkomitee liige, aastatel 1964–1980 oli ta Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaat.
Friedrich Franz II (Mecklenburg)

Friedrich Franz II (28. veebruar 1823 – 15. aprill 1883) oli Preisimaa ohvitser ja Mecklenburg-Schwerini suurhertsog 7. märtsist 1842 kuni 15. aprillini 1883.
Elulugu.
Ta sündis Ludwigslusti lossis Paul Friedrichi ja selle naise Alexandrine vanema pojana. Ta sai suurhertsogkonna pärijaks pärast oma vanavanaisa Friedrich Franz I surma 1. veebruaril 1837. Friedrich Franz sai eraharidust 1838. aastani. Siis õppis ta Blochmanni instituudis Dresdenis, enne kui läks Bonni ülikooli. Friedrich Franz sai isa järel suurhertsogiks 7. märtsil 1842.
Friedrich Franz teenis teise Schleswigi sõja ajal kindralfeldmarssal Friedrich von Wrangeli kindralstaabis. Austria-Preisi sõja ajal juhatas ta vägesid, kes okupeerisid Leipzigi ja piirasid Nürnbergi. Ta võttis osa ka Prantsuse-Preisi sõjast, mille ajal tehti ta Reimsi kindralkuberneriks, ja juhatas Saksa vägesid, mis piirasid Touli. Ta kaitses Preisi vägesid Pariisi piiramise ajal "Armée de la Loire"'i rünnaku eest. Ta võitis Prantsuse vägesid Beaune-La-Rolande ja Beaugency lahingutes.
Friedrich Franz suri 15. aprillil 1883 Schwerinis. Tema järel sai suurhertsogiks tema vanem poeg Friedrich Franz III.
Abielud ja lapsed.
Friedrich Franz abiellus 3. novembril 1849 Ludwigslustis Auguste Reuß zu Köstritziga. Nad said järgmised lapsed:
Friedrich Franz abiellus 4. juulil 1864 Darmstadtis Anna von Hessen-Darmstadtiga. Nad said ühe lapse
Kolmandat korda abiellus ta 4. juulil 1868 Marie von Schwarzburg-Rudolstadtiga. Nad said järgmised lapsed:
Reangi oja

Reangi oja (ka Vana-Kariste oja) on oja Sakala kõrgustiku lääneosas, halduslikult Viljandi maakonnas Mulgi vallas ning Pärnu maakonnas Saarde vallas, Pale jõe vasakpoolne lisajõgi.
Oja pikkus on 18,9 km (koos lisaharudega 19,9 km), valgla pindala 19,7 km², langus 35,5 m ja lang 1,88 m/km. Oja saab alguse 73,5 m kõrgusel Vabamatsi külas ja suubub 38 m kõrgusel Kanaküla külas vasakult poolt Pale jõkke 5,9 km kaugusel selle suudmest. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Intermède

Intermède, ka "intermédie", "intramède" (ladinakeelsest sõnast "intermedius" 'vahepealne') või "entremets" ('vahekäigud') oli 17. ja 18. sajandil Prantsusmaal lühike tantsu- ja muusikanumber draamaetenduse vaheajal, 18. sajandil tähistas ka lühiooperit. Enamasti peetakse itaalia "intermezzo" prantsuse vasteks.
Ajaloost.
16. sajandi Prantsusmaal kasutati sõna muusikalis-tantsuliste õukonnaetenduste kohta, milles osalesid õukondlased ja mida lavastati riiklike pidustuste puhul, laias laastus sarnanesid need Itaalia "intermedio"'tega.
17. sajandil kinnistus sõna "intermède" tähendus draamakirjanike, nagu Pierre Corneille või Jean Racine, värssnäidendite vaheaegadel esitatud muusika ja tantsuga vahepalade kohta. Ka Moliere'i komöödiate "Kodanlasest aadlimees" ja "Ebahaige" originaalvariantides on vaheaegadesse ja lõppu paigutatud laulu- ja tantsunumbrid, mis aga tänapäeva lavastustes enamasti ära jäetakse.
Erinevalt Itaalia "intermedio"'st mille aines oli alati "kõrge", pärinedes mütoloogiast või pastoraalsest kirjandusest, võeti 17. sajandi "intermède"'i sisu tavaelust, selle tegelased olid lihtinimesed, kes kavaluse ja nutikusega saavutasid oma eesmärgi, või koomikud.
Valgustusajastul tähistas sõna Prantsusmaal Itaalia ühevaatuselist ooperit, mida mängiti kas originaalkeeles või prantsuskeelses tõlkes, ja hiljem ka prantsuse autorite teoseid samas stiilis, nagu näiteks Jean-Jaques Rousseau komponeeritud vahemäng 1752. aastal. Ses tähenduses loetakse "intermède"'i "opera buffa" eelkäijaks, üheks tuntuimaks näiteks on Pergolesi "La serva padrona" (1733), mida nimetatakse esimeseks koomiliseks ooperiks ajaloos ja mida mängiti Prantsusmaal " La servante maîtresse" nime all. 18. sajandi jooksul kujunes "intermède" Prantsusmaal järk-järgult ümber "opéra comique" žanriks.
Friedrich Franz III (Mecklenburg)

Friedrich Franz III (19. märts 1851 – 10. aprill 1897) oli eelviimane Mecklenburg-Schwerini suurhertsog.
Elulugu.
Ta sündis Ludwigslusti lossis Friedrich Franz II ja selle naise Auguste pojana. Ta sai isa järel suurhertsogiks 15. aprillil 1883.
Juba varasest east alates kannatas Friedrich Franz astma ja tõsiste hingamisraskuste käes. Ta ei saanud elada Euroopa põhjaosas ja elas hoopis Vahemere ääres, kus pehme kliima tervist soodustas. Tema homoseksuaalsus oli avalik saladus.
Friedrich Franzi surm Cannes'is 10. aprillil 1897 on varjatud saladusega, kuna algul väideti, et ta tegi enesetapu, viskudes üle sillapiirde. Tema surma ametliku kirjelduse kohaselt viibis ta aga oma aias, kui tal tekkisid hingamisraskused ja ta tasakaalu kaotades üle madala piirde kukkus. Tema järglaseks sai tema poeg Friedrich Franz IV, kellest sai viimane Mecklenburg-Schwerini suurhertsog.
Abielu ja lapsed.
Friedrich Franz abiellus 24. jaanuaril 1879 Peterburis Anastasia Mihailovna Romanovaga. Nad said kolm last:
Madis Kolk (vallavanem)

Madis Kolk (1. märts 1905 – 3. oktoober 1971) oli Muhu vallavanem.
Muhu vallavanem alates 1939. aastast, ka Saare maavolikogu liige (valitud 8. märtsil 1940). 1944–1946 vangilaagris Komis, 1946–1953 varjas end Rootsivere külas. Tuli välja pärast 1953. aasta amnestiat ja töötas kolhoosis.
Vend Rahvuskogu liige Lembit Kolk (1907–2003).
Ta oli ka Saaremaalt valitud Kalanduskoja liige. 
Tallinnas valitud Majaomanikkude Koja liige oli samanimeline ehitusettevõtja (1894–1951), kelle ehitatud on muu hulgas Keila algkooli hoone.
Elisabetta Cocciaretto

Elisabetta Cocciaretto (sündinud 25. jaanuaril 2001 Anconas) on itaalia tennisist.
Tema esimene suure slämmi turniir oli 2020. aasta Australian Open.
Esimest korda jõudis ta WTA turniiri finaali 2023. aasta Hobart Internationalil, kus kaotas finaalis USA tennisistile Lauren Davisele. Selle turniiri järel jõudis ta maailma top 50 mängija sekka.
Cale Makar

Cale Douglas Makar (sündinud 30. oktoobril 1998 Calgarys Alberta provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Colorado Avalanche.
Aastatel 2017–2019 mängis ta kaks hooaega University of Massachusetts Amherst jäähokimeeskonnas. 2019. aastal pälvis ta parimale ülikooliliiga mängijale antava Hobey Baker Awardi.
2017. aastal valiti ta NHL-i "draft"is Avalanche'i poolt neljanda valikuna. 2019. aasta aprillis sõlmis ta klubiga kolmeaastase lepingu. NHL-is tegi ta debüüdi 15. aprillil 2019 väljalangemismängudes Calgary Flamesi vastu. Ta sai sellega NHL-i ajaloo esimeseks kaitsjaks, kes on väljalangemismängudes debüteerides värava löönud.
2019–20 põhihooajal lõi ta 12 väravat ja andis 38 väravasöötu. Lisaks paistis ta silma väljalangemismängudes, kus lõi neli väravat ja andis 11 väravasöötu. Samal hooajal pälvis ta liiga hooaja parimale uustulnukale antava Calder Memorial Trophy ja valiti uustulnukate sümboolsesse koosseisu ("NHL All-Rookie Team").
2018. aastal tuli Makar Kanada kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks.
Altai keel

Altai keel (altai keeles "алтай тил") on lõunasiberi keelte hulka kuuluv turgi keel.
Altai keele kirjutamisel kasutati 1938. aastani ladina kirja, seejärel mindi üle kirillitsa kirjale.
Mikko Rantanen

Mikko Rantanen (sündinud 29. oktoobril 1996 Nousiainenis) on Soome jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Dallas Stars ründajana paremäärel.
Ta alustas karjääri Soome klubis TPS. Soome kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2012–13.
2015. aastal valis Avalanche ta NHL-i "draft"is kümnenda valikuna. NHL-is debüteeris ta 8. oktoobril 2015 mängus Minnesota Wildi vastu. Suurem osa hooajast American Hockey League'i (AHL) klubis San Antonio Rampage, kus ta lõi 24 väravat ja andis 36 väravasöötu. Koos Frank Vatranoga pälvis ta sel hooajal AHL-i hooaja parimale uustulnukale antava Dudley "Red" Garrett Memorial Award'i. Esimese värava NHL-is lõi Rantanen 11. novembril 2016 mängus Winnipeg Jetsi vastu.
2019. ja 2023. aastal valiti Rantanen NHL-i tähtede mängule. Hooajal 2020/21 valiti Rantanen "NHL Second All-Star Team"i. 2022. aastal tuli ta Avalanche'iga Stanley karika võitjaks. 2022/23. põhihooajal lõi Rantanen 55 väravat, millega sai ta Jari Kurri ja Teemu Selänne järel kolmandaks soomlaseks ning Joe Sakici ja Milan Hejduki järel kolmandaks Colorado Avalanche'i mängijaks, kes on ühel põhihooajal löönud vähemalt 50 väravat.
2024 aasta suvel vahetas Colorado Avalanche Rantaneni Carolina Hurricanesi, kus ta alustas hooaega. Sama hooaja jooksul toimus uus vahetustehing, mille käigus siirdus ta Dallas Starsi.
Soome jäähokikoondise koosseisus võitis ta 2016. aasta maailmameistrivõistlustel hõbemedali. Samal aastal tuli ta Soome kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks.
Natalja Dõmtšenko

Natalja Dõmtšenko (sündinud 11. augustil 1980 Kesk-Aasias) on Eesti näitleja.
Elulugu.
Dõmtšenko õppis aastatel 1998–2002 Moskvas, Venemaa Teatrikunsti Akadeemias ja lõpetas edukalt Oleg Kudrjašovi juhitud kursuse.
Ta on 2007. aastast Tallinna Vene Teatri näitleja. Eestisse kutsus Dõmtšenko tema õpetaja, kes toona oli Vene Teatris kunstiline juht.
2010. aasta oktoobris oli ta Playboy Eesti väljaande kaanestaar.
Intermetso

Intermetso ehk intermezzo (itaalia "intermezzo", keskladina sõnast "intermedium", või ladinakeelsest "intermedius" 'vahepealne') on itaaliakeelne termin, mis kõige üldisemas tähenduses on vahemäng kahe suurema osa vahel lavateoses, näiteks draamas või ooperis, või pikemas muusikateoses. Laiemas tähenduses sama mis intermeedium. Muusikaajaloos on see sõna erinevatel ajastutel kandnud erinevaid tähendusi.
Ajaloost.
Renessanss.
15.-16. sajandil nimetati intermetsot "intermedio" ja see oli õukonnapidustustel etendatud muusikat, värssteksti, tantsu ja pantomiimi ühendav kostümeeritud etendus, enamasti vahemänguna sõnalavastuse vaatuste vahel.
Hispaania kuldajastu teatris oli "entremés" ehk "paso" koomiline lühistseen, mis lõppes muusika ja tantsuga ja mida esitati draamaetenduse vaatuste vahel.
Barokk ja ooperi-"intermezzo".
17. ja eriti 18. sajandil oli "intermezzo" Itaalias koomiline lühikese ooperi taoline vahemäng "opera seria" vaatuste vahel. "Intermezzo" oli iseseisva süžeega, kuigi lühem kui "opera seria", mille vahele oli see lülitatud; tüüpiliselt oli intermetsode sisu kontrastina "opera seria"'le koomiline ja olmeline, tegelaskujud pärit madalamate klasside hulgast või oli tegelaste hulgas mõni "commedia dell'arte" karakter. Naljad sündmustikus olid sageli burlesksed, kasutati slapstick-komöödia elemente, maskeeringu ja ümberriietumise motiive, murdekeelt ja roppusi. Kuulsaim "intermezzo" sellest ajast on Pergolesi "La serva padrona", mida peetakse ühtlasi esimeseks koomiliseks ooperiks ("opera buffa") ja mis vallandas pika sõnasõja itaalia ja prantsuse esteetika pooldajate vahel "opera buffa"'s ("Querelle des Bouffons" 'koomikute kähmlus).
Intermetso-repertuaar kasvas ja levis jõudsamalt kui "opera seria", seal esinesid sageli nimekad lauljad, koomiline sisu tagas populaarsuse ja intermetsosid oli lihtsam ja odavam lavastada. 1730. aastal olid koomilised intermetsod jõudnud igasse Euroopa nurka ja isegi Moskvasse kaua enne kui seal lavastati "opera seria"'t.
"Intermezzo" Prantsusmaa ekvivalent "intermède" oli oluline kohaliku muusikateatri mõjutaja ooperi kõrval ja sellest kasvasid 18. sajandi jooksul välja vodevill ja "opéra comique". Erinevalt Itaalia "intermezzo"'st, mis tervenisti lauldi, kasutati Prantsusmaal vahemängudes muusika kõrval proosateksti ja see element kandus hiljem edasi neist kujunenud žanridesse.
Hilisem "intermezzo" muusikateatris.
Richard Straussi kahevaatuselise ooperi "Intermezzo" (1924) nimi kannab iroonilist tähendust.
"Intermezzo" instrumentaalmuusikas.
19. sajandil tekkis sõnale "intermezzo" uus tähendus, seda hakati üha enam kasutama instrumentaalmuusika kontekstis. See tähistas ikka väikest vaheosa instrumentalteose suuremate osade vahel, kuid stiililt ja funktsioonilt leidus väga erinevaid intermetsosid.
Ksenia Agarkova

Ksenia Agarkova (sündinud 11. oktoobril 1978 Taras Omski oblastis) on Eesti näitleja.
Ta lõpetas 2001. aastal B. Štšukini nimelise Teatriinstituudi.
Pärast instituudi lõpetamist töötas ta lühikest aega Moskva Satiiriteatris. Aastast 2002 on ta Vene Teatri näitleja.
Tatjana Jegoruškina

Tatjana Jegoruškina (sündinud 22. juunil 1984) on Eesti näitleja.
Ta on lõpetanud Tallinna Mustamäe Reaalgümnaasiumi ja 2006. aastal Moskva Kunstiteatri (MHAT) kool-stuudio (Igor Zolotovitski ja Sergei Zemtsovi klassis).
2006. aastast on ta Vene Teatri näitleja.
Antoine Roussel

Antoine Roussel (sündinud 21. novembril 1989 Roubaix's) on Prantsusmaa jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Arizona Coyotes ründajana vasakäärel.
Ta on kogu oma klubikarjääri jooksul mänginud Põhja-Ameerika liigades. Aastatel 200–2010 mängis ta Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Chicoutimi Saguenéens. Seejärel mängis ta American Hockey League'i (AHL) klubides Providence Bruins ja Chicago Wolves.
2012. aasta juulis sõlmis ta lepingu NHL-i klubiga Dallas Stars. Hooaja 2012–13 esimeses pooles mängis ta AHL-is Texas Stars, mis on Dallas Starsi noorteklubi. Hooaja teises pooles debüteeris Roussel Dallas Starsi meeskonnas NHL-is. Dallas Starsis mängis Roussel aastatel 2012–2018 kokku kuuel hooajal. 18. veebruaril 2017 tegi ta mängus Tampa Bay Lightningi vastu kübaratriki. Ta sai sellega pärast Paul MacLeani teiseks Prantsusmaa sündinud mängijaks, kes on NHL-is kübaratriki teinud.
2018. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Vancouver Canucksiga. 2021. aasta juulis kaubeldi ta Arizona Coyotesi.
Alatest hooajast 2012–13 on ta NHL-is olnud üks enim karistusminuteid teeninud mängija.
Prantsusmaa jäähokikoondise koosseisus on Roussel osalenud viitel maailmameistrivõistlustel. 2014. aasta maailmameistrivõistlustel lõi ta kuus väravat ja andis viis väravasöötu ning valiti turniiri sümboolsesse koosseisu.
La Mantovana

"La Mantovana" ehk "Ballo di Mantova" ('Mantova tants') või Aria di Mantova on populaarne 16. sajandi lauluviis, mida on kasutatud muusikalise teemana ka hiljem.
Meloodia varaseim ilmumine trükis on 1600. aastal Itaalia tenori Giuseppino del Biado madrigalide kogumikus tekstiga "Fuggi, fuggi, fuggi da questo cielo". Osa uurijaid omistab meloodia Biadole, osa peab seda varasemaks ja märgib anonüümse autori omaks. "Ballo di Mantova" ja "Aria di Mantova" nimede all sai viis Euroopas väga populaarseks.
Meloodia.
Erinevatest varastest allikatest pärit kaks viisivarianti on järgmised: 
&lt;score sound="1"&gt;
\relative c" { 
 \set Staff.midiInstrument = #"violin"
 \tempo 4 = 120
 \key bes \major
 \time 4/4
 g8 a bes c d4 \mark "del Biado" d8 d es4. es8 d4. d8 c4. c8 bes4 c8 bes a4. a8 g4 g
&lt;/score&gt;
&lt;score sound="1"&gt;
\relative c" { 
 \set Staff.midiInstrument = #"violin"
 \tempo 4 = 120
 \key bes \major
 \time 4/4
 g8 a bes c d4 \mark "Zanetti" d8 d es4 es8 es d4 d8 d c4 c8 c bes4 c8 bes a4 a8 a g2
&lt;/score&gt;
Brock Boeser

Brock Boeser (sündinud 25. veebruaril 1997 Burnsville'is Minnesotas) on USA jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Vancouver Canucks ründajana paremäärel.
Aastatel 2013–2015 mängis ta United States Hockey League'is. Seejärel liitus ta Põhja-Dakota Ülikooli jäähokimeeskonnaga, kus mängis kaks hooaega. Hooajal 2015–16 tuli ta Põhja-Dakota Ülikooliga ülikoolide meistriks.
2015. aastal valiti ta NHL-i "draft"is Canucksi poolt 23. valikuna. 2017. aasta märtsis sõlmis ta klubiga kolmeaastase lepingu. NHL-is debüteeris ta 25. märtsil 2017 mängus Minnesota Wildi vastu ja lõi selles mängus ka oma NHL-i karjääri esimese värava.
4. novembril 2017 tegi ta mängus Pittsburgh Penguinsi vastu kübaratriki. Boeser sai sellega alates 1990. aastast pärast Trevor Lindeni esimeseks Canucksi mängijaks, kes on NHL-is teinud kübaratriki enne 20-aastaseks saamist. Temast nooremana olid Canuksis kübaratriki teinud vaid Linden ja Tony Tanti.
2018. aastal valiti ta NHL-i tähtede mängule.
2016. aastal võitis Boeser USA kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel pronksmedali.
Corona (õlu)

Corona Extra on Mehhiko firma Grupo Modelo õllemark. See on Mehhikos enimmüüdud õllemark, mida eksporditakse paljudesse riikidesse, sealhulgas Eestisse, ja mis on ka maailma enimmüüdud õllemarkide hulgas.
Õllest on mitu sorti, millest levinuim on laagriõlu Corona Extra. Coronat serveeritakse sageli pudelikaela torgatud laimi- või sidruniviiluga. Hispaanias müüakse Corona õlut nime all Coronita, kuna kaubamärk Corona kuulub juba 1907. aastast tuntud veinifirmale Bodegas Torres. Ameerika Ühendriikides on Corona Extra 1998. aastast enimmüüdud importjook.
Corona tootja Grupo Modelo kuulub Belgia korporatsioonile AB InBev, kes on üks maailma suurimaid alkoholitootjaid.
Johann Albrecht (Mecklenburg)

Johann Albrecht (8. detsember 1857 – 16. veebruar 1920) oli Mecklenburgide dünastia liige, kes teenis kahe Saksa keisririigi liiduriigi regendina: 1897–1901 Mecklenburg-Schwerini suurhertsogkonna regent oma vennapojale Friedrich Franz IV-le ja 1907–1913 oli ta Braunschweigi hertsogkonna regent.
Sünd ja huvid.
Mecklenburgi hertsog Johann Albrecht sündis Schwerinis Friedrich Franz II ja tema abikaasa Auguste Reuß zu Köstritzi viienda lapsena. Hertsog Johann Albrecht sai hariduse Dresdenis, tegi karjääri Preisi armees ja oli tuntud spordiarmastuse poolest. Samuti tekkis tal huvi Saksa koloniaalimpeeriumi vastu, ta oli pangermanistliku liidu kaasasutaja ja sai 1895. aastal Saksa koloniaalühingu presidendiks.
Regentlus.
Pärast oma venna Friedrich Franz III surma 10. aprillil 1897 määrati hertsog Johann Albrecht regendiks oma noorele vennapojale, uuele suurhertsogile Friedrich Franz IV-le pärast vanema venna Paul Friedrichi loobumist regentlusest. Ta valitses regendina kuni vennapoja täisikka jõudmiseni 9. aprillil 1901, kui viimane hakkas ise suurhertsogkonda valitsema.
28. mail 1907 valis Braunschweigi hertsogkonna riigipäev hertsog Johann Albrechti pärast Preisimaa printsi Albrechti surma regendiks; ta võttis pakkumise vastu ja saabus 5. juunil 1907 Braunschweigi. Regentluse põhjus Braunschweigis oli see, et kui hertsog Wilhelm 1884. aastal suri, ei saanud tema kauge nõbu ja pärija Ernst August von Hannover hertsogkonda üle võtta, sest ta keeldus loobumast oma nõuetest Hannoveri kuningriigile, mille Preisimaa 1866. aastal annekteeris.
Vahetult pärast regendiks hakkamist jalutas hertsog Johann Albrecht Braunschweigis tsiviilriietes, külastades muuseume, raamatukogusid ja muid hertsogkonna asutusi, esitades inimestele küsimusi nende elutingimuste kohta. Seejärel seadis ta sisse ta iganädalase audientsi, kuhu inimesed said tulla ja talle palveid esitada. Muu hulgas kärpis hertsog Johann Albrecht kuningliku leibkonna kulusid, vähendades teenrite arvu majapidamiseks hädavajaliku miinimumini.
Regentlus lõppes 1. novembril 1913, kui kroonprints Ernst Augusti poeg Ernst August sai asuda hertsogkonda, olles abiellunud Saksa keisri Wilhelm II ainsa tütre Viktoria Luise von Preußeniga. Abiellumine aitas kahandada lõhet Hannoveri ja Hohenzollernite dünastia vahel.
Sõja-aastad.
Esimese maailmasõja ajal tegutses hertsog Johann Albrecht Saksa koloniaalühingus, kaitstes Saksamaa koloniaalvaldusi nendest loobumise ettepanekute eest. 2. septembril 1917 määrati ta sõjaka Isamaapartei auesimeheks.
Hertsog Johann Albrecht suri 1920. aastal Wiligradi lossis Lübstorfi lähedal.
Abielud.
Johann Albrecht oli kaks korda abielus. 6. novembril 1886 abiellus ta Weimaris suurhertsog Carl Alexanderi tütre Elisabethiga. 15. detsembril 1909 abiellus ta Braunschweigis Elisabeth zu Stolberg-Roßlaga. Mõlemad abielud olid lastetud.
Kolmikilm

Kolmikilm (paali keeles "tiloka" või "-bhūmi", sanskriti keeles "tridhātu, triloka" või "trailokya", त्रैलोक्य; tiibeti keeles "khams gsum"; hiina keeles 三界 "sanjie"; jaapani keeles "sangai") on budistlikus kosmoloogias kolm sansaara valda või olu: ilma vormideta ja vormidega olud ning ihade olu.
Vormitutes ja vormidega oludes puuduvad vajadused, ihad, tahtmised ja soovid. Ihade olus valitsevad ihad, tahtmised ja soovid ning selle madalamad olekud on kuus olemasolu valdkonda. 
Kõikidesse valdadesse ehk oludesse võib jõuda nii ümbersündide kui ka vaimse arengu teel. Mitmes käsitluses ongi see üks ja seesama ning see võib toimuda ka igapäevaelus, meeleseisundite ja meeleolude muutudes.
Romanesca

Romanesca on muusikaline teema, mis esineb nii meloodiana kui harmooniana (akordijärjestusena) palas korduvat mustrit moodustades ("ostinato") ja mis oli populaarne eriti ajavahemikus 16. sajandi keskpaigast 17. sajandi esimese pooleni. Seda kasutati soololaulu saatena ja instrumentaalmuusikas variatsioonide alusena. Erilise populaarsuse elas see läbi Itaalia varabarokis, samuti kasutasid seda oma "vihuela"muusikas paljud Hispaania heliloojad nagu Luis de Narváez, Alonso Mudarra, Enríquez de Valderrábano ja Diego Pisador. Kohati on teemat kasutatud 19. sajandini välja.
Ajaloost.
Motiivi päritolu on ebaselge. Nime poolest võiks seda siduda Rooma ja Itaaliaga, kuid teema ilmub kirjalikult hoopis Hispaania allikates, esimest korda 1546. aastal Alonso Mudarra teoses "Tres libros de musica en cifra para vihuela" tekstiga "Romanesca, o Guárdame las vacas", samuti Pierre Phalèse'i kogumikus "Carminum pro testudine liber IV". "Guárdame las vacas" ('karjata mu lehmi') oli 16. sajandil populaarse "villancico" algusrida ja 16. sajandist on arvukaid seadeid pealkirjaga "Guardame las vacas", kuid "romanesca" teemat mainimata. Varaseim neist on Luis Narvaezi kogumikus "Los seys libro del Delphin" (1538). 16. sajandi instrumentaalmuusika allikates on "romanesca" seotud "Guárdame las vacas" või lihtsalt "Las vacas" või "Vacas" teemaga korduvalt: Valderrábano kogumikus "Libro … intitulado Silva de sirenas" (1547), Pisadori "Libro de musica de vihuela" (1552), Venegas de Henestrosa "Libro de cifra nueva" (1557), Antonio de Cabezón "Obras de música" (1578). Itaalias ilmus "romanesca" instrumentaalseadete ja variatsioonidena trükitud allikates alles 16. sajandi teisel poolel: Antonio di Becchi "Libro primo d' intabolatura de leuto" (1568), Antonio Valente "Intavolatura de cimbalo" (1576) ja mujal, sealhulgas Vincenzo Galilei ja Cosimo Bottegari teostes.
Itaalias paistis "romanesca" olevat olnud reeglina luule laulmise saateks, eriti "ottava rima" jaoks, kas lautosaatena või poogenpillil. Uurijad on selle üle palju vaielnud, kas "romanesca" tähistas ainult bassijärgnevust või oli ta ülemise hääle meloodia, ja on tehtud katseid rekonstrueerida erinevaid variatsioone aluseks võttes nii-öelda originaalne "romanesca" motiiv. Francisco de Salinas ja Vincenzo Galilei käsitlesid "romanesca"t kui viisihäält ja mainisid paljusid omal ajal populaarseid laule, mille aluseks oli "romanesca" meloodia.
16. sajandi instrumentaalseadetes on "romanesca" tavaliselt selgelt kolmeses meetrumis, 17. sajandil hakkab prevaleerima kahene meetrum.
Harmoonia.
Romanesca akordijärgnevus on sama mis "passemezzo antico"'l, erandiks vaid avaakord (algusnoot on terts kõrgemal), ja ülemine hääl on täpselt samma mis "passemezzo antico"'l, kuid on terts kõrgemal. "Romanesca" bassijärgnevus on&lt;br&gt;
III—VII—i—V—III—VII—i-V—i (kus III on mediant, VII subtoonika ja V dominant)
Enamasti ongi käsitletud "romanesca"t kui üht "passemezzo antico" varianti. Tuntuim näide "passemezzo antico" ja "romanesca" koos kasutusest on 16. sajandi inglise viis "Greensleeves", kus salmis on põhjaks "passemezzo antico" ja refräänis "romanesca".
Magalhãesi Pilved

Magalhãesi Pilved on kaks korrapäratut galaktikat, mis asuvad lõunataevas.
Magalhãesi Pilved koosnevad Suurest Magalhãesi Pilvest ja Väikesest Magalhãesi Pilvest. Suur Magalhãesi Pilv asub Maast umbes 163 000 valgusaasta kaugusel ja Väike Magalhãesi Pilv umbes 206 000 valgusaasta kaugusel. Pilved kuuluvad Kohalikku Galaktikarühma ja tiirlevad ümber Linnutee.
Pilved on nimetatud Portugali maadeavastaja Fernão de Magalhãesi järgi.