tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lobatševski auhind

 
Lobatševski auhind (ka N. I. Lobatševski nimeline preemia) on teadusauhind, mida annab välja Venemaa Teaduste Akadeemia Nikolai Lobatševski (1792–1856) auks väljapaistvate teadustööde eest geomeetria valdkonnas. 
Auhinna asutas 1895. aastal Kaasani füüsika-matemaatikaühing. Statuut nägi ette auhinna väljaandmist iga kolme aasta tagant konkursi korras selguva parima geomeetriaalase teadustöö eest, mis pidi suurelt jaolt olema seotud mitteeukleidilise geomeetriaga.
Sõjaolukorras ja võimuvahetuse tõttu aastatel 1915–1927 auhinda välja ei antud. 1927. aastal pälvis auhinna Hermann Weyl monograafia "Raum, Zeit, Materie" ('Ruum, aeg, mateeria') ja rühmateooriaalaste tööde eest. Pärast kümneaastast vahet toimus järjekordne auhinnatseremoonia. 1937. aastal läks auhind Élie Cartanile Lie rühmade teooria alaste tööde eest.
Aastatel 1951–1990 andis auhinda välja NSV Liidu Teaduste Akadeemia, alates 1992. aastast on väljaandja Venemaa Teaduste Akadeemia. 
Lobatševski medal.
1991. aastal asutas NSV Liidu Ministrite Kabinet Lobatševski medali väljapaistvate teenete eest geomeetria valdkonnas. Laureaadid määrab Kaasani ülikooli teadusnõukogu.
Max Hardcore

Max Hardcore (tegelikult Paul F. Little; 10. august 1956 – 27. märts 2023) oli ameerika pornofilmide näitleja, režissöör ja produtsent. 
Ta tõusis avalikkuse tähelepanu alla 1992. aastal oma filmisarjaga "The Anal Adventures of Max Hardcore". 
Ta on kokku mänginud enam kui 800 filmis.
Tema tööd on klassifitseeritud gonzopornograafiaks ja seda on kirjeldatud kui "vastuvõetavuse piiride testimist". Aastast 2007 kandis ta 4 aastat vanglakaristust süüdistatuna vägivallas ja kõlvatuses, vabastati juulis 2011.
Mall Värva

Mall Värva (sündinud 1950) on taime- ja loodusraamatute autor, loodusfotograaf ja looduse tutvustaja. 
Mall Värva on osalenud fotokonkurssidel ning näitustel ja andnud välja Pilvekalendri.
Robert H. March

Robert H. March (28. veebruar 1934 Chicago – 4. august 2015 Fitchburg, Wisconsin) oli USA füüsik ja füüsika populariseerija.
Ta oli üle 40 aasta Wisconsini-Madisoni Ülikooli füüsikaprofessor. Tema peamine uurimisvaldkond oli kõrgete energiate füüsika Tal on uurimusi ka astrofüüsikas. 
Ta õpetas humanitaarlaste seas populaarseks osutunud kursust "Physics for Poets". Loengumaterjalide ainetel kirjutas ta samanimelise teadusraamatu, mis tõlgiti kuude keelde, sealhulgas 2000. aastal eesti keelde.
E-arve

E-arve on XML-vormingus arve, mis liigub elektroonilises keskkonnas tarkvarasüsteemide vahel.
Tavaliselt koosneb e-arve kahest komponendist: arve pildist (reeglina PDF-vormingus) ja arve andmetest (XML, TXT vms). 
Arve pilt tagab arve taasesitatavuse nõude ja andmed annavad võimaluse arvet masintöödelda – lugeda failist arve andmed ja teha nende põhjal raamatupidamise kanded.
E-arve standard.
Eestil on olemas Eesti e-arve standard, mis on kasutusel nii pankades kui ka majandustarkvaras ehk ERP-programmides.
Eesti e-arve vormingute avaldamisega tegeleb Eesti Pangaliit, kellel lehelt on kättesaadavad kõikide kasutusel olevate vormingute versioonid – nii kirjeldused kui ka vormi juurde kuuluvad manused.
Eesti e-arve formaadi arendus ja juhtimine on aastast 2019 ITL-i e-arve toimkonnas.
E-arve avalikus sektoris.
Vastavalt 15. detsembril 2016 Riigikogus heaks kiidetud raamatupidamise seaduse muutmise seadusele peab avaliku sektori üksustel olema e-arvete vastuvõtmise valmidus alates 1. märtsist 2017 ja alates 1. juulist 2017 on ettevõtjatel kohustus saata avalikule sektorile e-arve standardile vastavaid e-arveid.
E-arve kasutus.
E-arvete vahendamisega ostja ja müüja vahel tegelevad kas ERP-d või e-arve operaatorid. E-arve operaator on ettevõte, kes vastutab kas ostja või müüja arvete töötlemise eest – majandustarkvarast kliendini toimetamine või ostjale majandustarkvarasse importimine. E-arve operaator on abiks sobilike vormingute tagamisel – aitab viia Eesti e-arve ERP-le sobivale kujule või ka vastupidi – teeb ERP vormingust Eesti e-arve.
Rahvusvahelised standardid.
Rahvusvaheliselt on enim tähelepanu saanud UBL ehk Universal Business Language. Tegu on laiema kogu hankeprotsessi katva andmevoogude kirjeldusega, mille üks alamosa on ka e-arve.
Eesti Raamatupidajate Kogu on pakkunud välja idee, et juhul kui originaaldokumendiks on andmeid sisaldav XML-fail, siis ei pea sellele lisama arve väljastajapoolset PDF-faili, vaid üksnes XLS-faili, mis võimaldab arve loetava vormi moodustada XML-faili põhjal selle vaatamise hetkel.
Vana Meie Mats

Wana Meie Mats (alates 1919 nr 12 alapealkirjaga "Nalja- ja pilkekunsti nädalkiri") oli huumori- ja satiiriajakiri, mis ilmus 1914–1920 Tallinnas. Ajakiri ilmus ühe korra nädalas. Väljaandja oli Jakob Ploompuu. Karikatuurid ja saržid joonistas ajakirjale peamiselt Gori.
Vaata ka.
"Meie Mats" (1902) &gt; "Nalja Madis" (1903) &gt; "Nalja Liisa" (1904) &gt; "Meie Matsi vastane" (1905) &gt; "Uus Meie Mats" (1906) &gt; "Meie Mats" &gt; "Päris Meie Mats" (1907) &gt; "Matside Mats" (1907) &gt; "Sakste Mats" (1908) &gt; "Matsi poeg Ats" (1908) &gt; "Matsi poeg Mats" (1908) &gt; "Meie Mats Ise" (1908) &gt; "Vana Meie Mats" (1914)
Office Assistant

Microsoft Office Assistant oli Microsofti kontoritarkvarapaketile mõeldud intelligentne kasutajaliides – animeeritud tegelane, kes vaatles kasutaja tegevusi ning vajaduse korral soovitas neile abivõtteid, kasutades Office'i abikeskust. 
Office Assistant oli kasutusel Microsoft Office Windowsis (versioonides 97 kuni 2003), Microsoft Publisheris (versioonides 98 kuni 2003) ning Microsoft Office'i Maci versioonis (versioonides 98 kuni 2004)
2000. aastal avastati Clippyst tagauks, mille kaudu sai võimalik ründaja lisada või kustutada faile ning võtta üle kogu operatsioonisüsteemi kontroll.
Eduard Tüür (kirjanik)

Eduard Tüür (sündinud 15. augustil 1961) on eesti kirjanik ja Eesti Kirjanike Liidu liige.
Ta on lõpetanud ühe ülikooli insenerina ja teise psühholoogina ning kirjutanud väitekirja üksildusest. Töötanud ajakirjanikuna, juhtinud lennundust Estonian Airis, Lennuametis (1996-1998 oli selle peadirektor) ja Tallinna Lennujaamas ning trükikoda Uniprint. Kirjastab ühemehefirmas Iibis ning õpetab koolis loovkirjutamist ja psühholoogiat. 
Isiklikku.
Tema isa oli karikaturist Eduard Tüür. Tütar Rhea Rosette Tüür.
Phyllosticta

Phyllosticta on kottseente hulka kuuluv seeneperekond sugukonnast "Botryosphaeriaceae".
Mitmed selle perekonna liigid on taimede patogeenid ja võivad lehtedel, tüvedel või viljadel "Phyllosticta"-nakkuse esile kutsuda.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Phyllosticta" liigitatakse veebipõhises Elu entsüklopeedias järgmised seeneliigid (loetelu on osaline):
Remsi oja

Remsi oja on oja Sakala kõrgustikul, Viljandi maakonnas Mulgi vallas, Pöögle oja vasakpoolne lisajõgi.
Oja pikkus on 6,2 km, valgla pindala 8,1 km², langus 23 m ja lang 3,7 m/km. Oja saab alguse 102 m kõrgusel Äriküla külas ning suubub 79 m kõrgusel Metsaküla ja Univere küla piiril Nuuda järves vasakult poolt Pöögle ojasse 12,6 km kaugusel selle suudmest. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Loodusajakirjanik

Loodusajakirjanik on ajakirjanik, kes vahendab ajakirjanduslikus vormis teavet looduse kohta. 
Loodusajakirjanikud töötavad enamasti loodusteemadele spetsialiseeritud väljaannetes. 
Kuid üldhuviväljaandes töötava loodusajakirjaniku tööpõld võib peale otseste loodusteemade hõlmata sageli ka keskkonnakaitseteemasid. Eriti pärast ÜRO keskkonna- ja arengukonverentsi 1992. aastal Rio de Janeiros, Agenda 21 levima hakkamist ja säästva arengu liikumise hoogustumist on loodus- ja keskkonnaajakirjanduse ja -ajakirjanike määratlemise piirid hägustunud. Keskkonnateemadele hakati nii riikide valitsustes kui ka ajakirjanduses pöörama senisest suuremat tähelepanu ning traditsiooniline loodusajakirjandus tegi läbi uuenduskuuri. 
Harvemini võib kohata seda, et loodusajakirjanikele on pandud kohustus käsitleda loodusteemadena koguni põllumajandust (nt kariloomade tõuge, taimekasvatust) ja kodumajapidamist (nt kassi- ja koeratõuge, maitsetaimi ja vesirotitõrjet). 
Kuidas loodusajakirjanike ametikohti täpselt nimetada, see sõltub ajakirjandusväljaande suunitlusest ja suurusest. 
Hariduselt võib loodusajakirjanik olla nii ajakirjandusharidusega ajakirjanik, kes on spetsialiseerunud loodusteemade käsitlemisele, kui ka loodusteadusharidusega spetsialist, loodusvaldkonna praktik, kes on saanud veidi ajakirjanduslikku lisakoolitust. 
Eestis on loodusajakirjanikena tegutsenud näiteks Gustav Vilbaste, Kustas Põldmaa, Fred Jüssi, Ann Marvet, Toomas Jüriado, Kristel Vilbaste, Juhani Püttsepp jt. 
Ameerika keskkonnaajakirjanike ühing (Society of Environmental Journalists) loodi aastal 1990.
Brian Clegg

Brian Clegg (sündinud 6. mail 1955 Rochdale'is Lancashire'is) on briti teaduskirjanik.
Ta on viljakas teaduskirjanik. Ta on kirjutanud paljudel teemadel, muu hulgas valgusest, lõpmatusest, ajamasinate ehitamisest, põimumisest ja kliimamuutusest. Ta on avaldanud Roger Baconi ja Eadweard Muybridge'i elulooraamatud. Tema raamatuid on tõlgitud paljudesse keeltesse, sealhulgas saksa, prantsuse, itaalia, hispaania, portugali, hiina, jaapani, poola, türgi, norra, indoneesia ja vene keelde. 
Tema artikleid on avaldanud teiste hulgas Nature, BBC History, The Times, The Observer, The Wall Street Journal ja Physics World.
Haridus ja töökäik.
Ta õppis Cambridge'i Ülikoolis füüsikat ja sai sealt magistrikraadi loodusteadustes. Aasta hiljem sai ta Lancasteri Ülikoolist magistrikraadi operatsiooniuuringutes (ala, kus kasutatakse rakendusmatemaatikat ja tõenäosusteooriat äriülesannete lahendamiseks).
Pärast Lancasteri töötas ta oma erialal British Airwaysis. 1994. aastal avas ta oma konsultatsioonifirma. Tema klientide seas olid ka BBC, Sony ja Royal Bank of Scotland. Hiljem keskendus ta teadusraamatute ja artiklite kirjutamisele.
Lüldi oja

Lüldi oja on oja Sakala kõrgustikul, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Metsaküla külas, Pöögle oja vasakpoolne lisajõgi.
Oja pikkus on 0,4 km, langus 11 m ja lang 27,5 m/km. Oja saab alguse 69,5 m kõrgusel Metsaküla külas ning suubub samas külas 58,5 m kõrgusel vasakult poolt Pöögle ojasse. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Loodusajakirjandus

Loodusajakirjandus ehk keskkonnaajakirjandus on ajakirjandus, mille teemaks on loodus, keskkond, elukooslused, ökosüsteemid. 
Eestis on alates 1933. aastast ilmunud loodusajakiri Eesti Loodus. Eesti Televisioonis oli aastatel 1965–1986 loodusteemaliste saadete sari "Lugedes looduse raamatut" ja on alates 1993. aastast keskkonnasaadete sari "Osoon". 
Loodusajakirjandus on mingil määral olemas olnud juba alates 17. sajandist, kuid järsult laienes see alates 1960. aastatest (Neuzil 2008). Sellele andis märgatava tõuke ajakirjanik Rachel Carsoni teos "Hääletu kevad" (1962, eesti keeles 1968). 
Loodusajakirjanduses eristuvad mõnevõrra keskkonnaprobleemidele pühenduv suund (nimetatakse ka keskkonnaajakirjanduseks – "environmental journalism") ning eluslooduse liike ja kooslusi käsitlev suund (inglise keeles "wildlife journalism" või ka "nature journalism").
Võrkpüüton

Võrkpüüton on ("Malayopython reticulatus") on maoliste liik püütonlaste sugukonnast.
Kirjeldus.
Võrkpüütoni seljal paiknevad ümarrombjad laigud, mida keha külgedel ääristab tumepruun hambuline triip. Ta elab tihedates metsades aga ei pelga elada ka asustatud alade läheduses- suurte linnade õuedes ja jõekallastel. Võrkpüütonid ujuvad hästi. Võrkpüütoni saagiks on väiksed sõralised, närilised, linnud, koduloomad. Seda madu peetakse inimesele ohtlikuks. 
Sigimisperioodil võib suguküpse emane püüton muneda 10–103 maomuna; võrkpüüton haub mune. Munadest väljuvad ligi 60 cm pikkused juveniilsed võrkpüütonid kasvavad kiiresti.
Neid on talutatud loomaaedadesse elama. 
"Loomade elu", V köide, lk 254 : 
Levila.
Võrkpüüton on levinud Kagu-Aasias, Sunda saartel, Filipiinidel, Maluku saarel, Timori saarel, Jaava saarel.
Klassifikatsioon.
Võrkpüütonil klassifitseeritakse Roomajate andmebaasis järgmised alamliigid: 
Anatoomia.
1912. aastal Sulawesi saarel tapetud võrkpüüton ("Broghammerus reticulatus"), kelle pikkuseks mõõdeti 10,0 m, loetakse maailma pikimaks maoks.
Kokkupuuted inimestega.
Seda madu peetakse inimesele ohtlikuks, kuigi kirjelduste kohaselt võrkpüüton väldib kokkupuuteid inimesega ei õnnestu see mitte alati, nii on leitud Indoneesias (2017) ühe tapetud võrkpüütoni seest kadunud mehe surnukeha.
Jalgrattamatk

Jalgrattamatk on pikema teekonna läbimine jalgratastega puhkamiseks, sportimiseks, hobiks. Jalgrattamatku korraldatakse tihti puhkusreiside aga näiteks ka heategevusürituste raames.
Jalgrattamatka vahemaad varieeruvad. Sõltuvalt peatuste arvust, kehalisest võimekusest ja kiirusest sõidab inimene tavaliselt 50-150 km päevas. Lühike matk võib kesta paar päeva ning pikem matk riikide vahel või kasvõi ümber maailma võib kesta väga kaua. Tulenevalt omadustest eristatakse mitut tüüpi jalgrattamatku:
Kodumaa Hääl

Kodumaa Hääl (täispealkirjaga Kodumaa Hääl : Kristliku Rahvaerakonna häälekandja) oli 1925-1926 Tallinnas ilmunud Kristliku Rahvaerakonna häälekandja (ajaleht), mida andis välja Kristliku Rahvaerakonna Keskkomitee. Ajalehe vastutav toimetaja oli O. Lio ja tegevtoimetaja Leopold Raudkepp.
Avinurme tünnilaat

Avinurme tünnilaat (varem Avinurme pütilaat) on igal suvel Avinurmes toimuv laat.
Esimene Avinurme pütilaat toimus 23. juunil 2000.
Rachel Zoe

Rachel Zoe (õieti Rachel Zoe Rosenzweig; sündinud 1. septembril 1971 New Yorgis) on Ameerika Ühendriikide tippstilist ja moelooja. 
Ta töötab Hollywoodis peamiselt meelelahutusmaailma kuulsuste stilisti ja disainerina. 
Lapsepõlv ja haridus.
Zoe sündis New Yorgis, tema vanemad on Leslie ja Ron Rosenzweig. Kui ta alustas stilistitööd, jättis ta perekonnanime Rosenzweig oma kunstnikunimest välja, kuna arvas, et see kõlab liiga juudilikult. 
Rachel Zoe kasvas üles USAs New Jersey osariigis Millburnis ja lõpetas Millburni keskkooli. Ta õppis psühholoogiat ja sotsioloogiat George Washingtoni Ülikoolis, kus ta tutvus oma tulevase abikaasa Rodger Bermaniga. 
Töö ja looming.
Pärast ülikooli lõpetamist naasis ta New Yorki, töötas toimetajana ja huvitus moeteemadest. Kuid 2002. aastal otsustas ta hakata moe vallas kindlamalt kanda kinnitada ning kolis 2002. aastal Los Angelesse. Läks vaid kolm aastat, kui Nicole Richie palkas ta 2005. aastal enda stilistiks. Peagi said tema klientideks ka Mischa Barton ja Lindsay Lohan. Läks veel mõni aasta, ja temast oli üllatavalt kiiresti saanud üks moetööstuse mõjukamaid inimesi. 
Stilistina on ta töötanud ka selliste kuulsustega nagu Brenda Song, Backstreet Boys, Mario Orejel, Nicole Richie ja Keira Knightley. Zoe praeguste klientide nimekirjas on näiteks Cameron Diaz, Jennifer Garner, Kate Hudson, Kate Beckinsale, Debra Messing, Demi Moore, Liv Tyler, Joy Bryant, Molly Sims, Beau Garett, Eva Mendes, Paula Patton, Anne Hathaway, Jennifer Lawrence, Miley Cyrus ja Pauly Shore.
Isiklikku.
Ta on abielus Rodger Bermaniga, kes on ettevõtte Rachel Zoe, Inc. president. Neil on kaks poega.
Iris Apfel

Iris Barrel Apfel (29. august 1921 New York – 1. märts 2024 Palm Beach, Florida) oli Ameerika Ühendriikide ettevõtja, sisekujundaja ja moeikoon. 
Iris Barrel sündis New Yorgis. Ta õppis New Yorgi ülikoolis kunstiajalugu ja osales Wisconsini ülikooli kunstikoolis.
Karjäär.
1948. aastal abiellus ta Carl Apfeliga. Kaks aastat hiljem asutasid nad Old World Weaversi tekstiilifirma ja pidasid seda kuni pensionile minekuni (1992). Ta on osalenud paljudes disainiprojektides, sealhulgas töötanud Valges Majas üheksa presidendi – Trumani, Eisenhoweri, Kennedy, Johnsoni, Nixoni, Fordi, Carteri, Reagani ja Clintoni – valitsemise ajal. 
Töö tõttu reisis paar palju maailma eri paigus, kust Iris Apfel hakkas ostma mitteläänelikke kangaid. Ta kandis neist õmmeldud rõivaid nii klientidega kohtudes kui ka kõrgseltskonna pidudel ning mõjutas eeskujuga moodi. 
2012. aastal, kui Iris Barrel oli 90-aastane, oli ta Texase ülikooli külalisprofessor. Apfel konsulteeris ja pidas moeteemalisi loenguid.
Tunnustus.
2013. aastal nimetas The Guardian ta üheks viiekümnest "kõige paremini riietunud üle 50-aastasest".
Iris Apfel on pälvinud Women Togetheri eriauhinna.
Linda Fargo

Linda Fargo (sündinud 1957) on alates 2006. aastast New Yorgis asuva Bergdorf Goodmani kaubamaja moeosakonna senior asepresident ning naistemoe ja väljapanekute juht.
Kasvas üles Milwaukee eeslinnas ja sai kaunite kunstide bakalaureuse kraadi Wisconsini Ülikoolis.
2013. aastal esitleti teda dokumentaalfilmis "Scatter My Ashes at Bergdorf's". Ajakiri Variety nimetas Linda Fargot oma filmiarvustuses Bergdorf Goodmani kaubamaja karismaatiliseks ostujuhiks.
Hommik

Hommik on päeva algusosa. Hommiku vastandmõiste on õhtu.
Hommik on üldiselt seotud päikesetõusuga.
Hommik (täpsustus)

Hommik on päeva algusosa. Hommik võib tähendada ka järgmist:
Vera Wang

Vera Ellen Wang (sündinud 27. juunil 1949 New Yorgis) on Ameerika moedisainer.
Tema vanemad tulid Hiinast Ameerika Ühendriikidesse 1940. aastate keskel.
Karjäär.
Wang lõpetas The Chapini kooli aastal 1967. Wang hakkas iluuisutamisega tegelema 8-aastaselt. Keskkooli ajal treenis ta partner James Stuartiga ja võistles aastal 1968 iluuisutamise meistrivõistlustel. Kui selgus, et tal ei õnnestunud saada USA olümpiameeskonda, alustas ta karjääri moetööstuses.
Kohe pärast lõpetamist palgati Vera Wang Vogue'i toimetajaks. Ta oli Vogue'i kõige noorem toimetaja. Vogue'is töötas ta 17 aastat ning lahkus, et teha koostööd Ralph Laureniga, kelle juures ta töötas 2 aastat. 40-aastaselt hakkas ta iseseisvaks pruutkleididisaineriks.
Vera Wang on teinud pulmakleite paljudele staaridele, nagu näiteks: Chelsea Clinton, Karenna Gore, Ivanka Trump,Campbell Brown, Alicia Keys, Mariah Carey, Victoria Beckham, Sarah Michelle Gellar, Avril Lavigne, Hilary Duff, Khloe Kardashian, ja Kim Kardashian. Wangi õhtukleiti on kandnud ka Michelle Obama. Ta on disaininud ka kostüüme paljudele iluuisutajatele (Nancy Kerrigan, Michelle Kwan ja Evan Lysacek).
Aastal 2006 hakkas ta tootma soodsamaid riideid, selle brändi nimeks sai Simply Vera.
1990 avas ta enda disainipoe, kus on esindatud ka tema pulmakleidid. Pruutkleidisalonge on ta avanud veel New Yorgis, Londonis, Tokyos ja Sydneys. Pruutkleitide hinnad jäävad vahemikku 600–1400 dollarit, mis annab võimaluse pruudile sobivas hinnavahemikus kleit soetada. Ta on oma brändi laiendanud, tehes lõhnaõlisid, ehteid, prille, jalanõusid ja kodutekstiili.
Szarvas

Szarvas (ungari keeles 'punahirv') on linn Ungaris Békési komitaadis, Szarvasi kreisi keskus.
Esimene kirjalik märge Szarvasi kohta pärineb Szarvashalomi nime all Anonymuse kroonikast. 1495. aastal oli see ungarlaste küla, kuid pärast türklaste vallutust jäi asula tühjaks. Alles 1722 asustati see uuesti, seekord slovaki asunikega, kelle parun Johann Georg von Harruckern sinna kutsus. 1786–1788 ehitati linna luteri kirik ja 1808–1812 katoliku kirik. 1834. aastal avati linnas gümnaasium.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Szarvasis 16 954 elanikku. Neist 84,5% olid ungarlased, 10,8% slovakid, 2,9% mustlased ja 0,4% sakslased.
Szarvas oli linn aastatel 1848–1872. Aastal 1966 sai uuesti linnaõigused.
Szarvasist on pärit ajakirjanik ja poliitik Endre Bajcsy-Zsilinszky.
Stilist

Stilist on inimene, kes tegeleb kellegi või millegi stiili loomise ja kujundamisega.
Göd

Göd on linn Ungaris Pesti komitaadis. Asub Budapestist 25 km põhja pool.
Gödi on esmamainitud 1255. aastal. Linnaõigused sai 1999.
Tom Ford

 
Thomas Carlyle Ford (sündinud 27. augustil 1961) on Ameerika moelooja ja filmirežissöör.
Lapsepõlv ja noorus.
Tom Ford on sündinud Texase osariigis Austinis. Noorena elas Houstoni äärelinnas ja San Marcoses, mis asub Austini lähedal.
New Yorgis läks ta ülikooli kunstiajalugu õppima. Aasta pärast sisseastumist kukkus ta välja, kuna keskendus rohkem näitlemisele telereklaamides.
Hiljem hakkas õppima sisearhitektuuri.
New Yorgis olles külastas ta tihti ööklubi Studio 54. See periood tema elus võis olla tema hilisema loomingu suureks mõjutajaks. Sel ajal ta ka mõistis, et on gei.
Tegevus filmiloojana.
Ta on filmide "A Single Man" (2006) ja "Nocturnal Animals" (2016) režissöör, need filmid olid nomineeritud Oscarile.
Töö moeloojana.
Ford alustas moeloojakarjääri Tom Fordi kaubamärgiga meesteriiete, ilutoodete ja aksessuaaride loomisega. 
Tuntuks sai ta aga Gucci ja Yves Saint Laurenti moemajades loovjuhina töötades. 2006. aastal tuli Ford välja oma kaubamärgiga Tom Ford.
Ford kirjeldab oma klienti kui rahvusvahelist, kultuurset, palju reisinud ja ostujõulist isikut.
Beyoncé, Jennifer Lopez, Gwyneth Paltrow, Anne Hathaway, Daniel Craig, Tom Hanks, Johnny Depp, Ryan Gosling, Will Smith, Julianne Moore, Hugh Jackman, Jon Hamm on inimesed, keda Ford on riietanud.
Stockholms-Tidningen Eestlastele

Stockholms-Tidningen Eestlastele oli eestikeelne C-väljaanne rootsi ajalehe Stockholms-Tidningen juures aastatel 1944–1959 Rootsis Stockholmis. Aastatel 1944–1947 kandis ajaleht nime Stockholms-Tidningen: lehekülg eestlastele.
Esimene number ilmus 22. detsembril 1944. Väljaanne ilmus kuus korda nädalas tavaliselt ühe lehekülje suuruses; kord nädalas kaks, pühade ja tähtpäevade puhul rohkem lehekülgi. Eesti toimetuse ruumid asusid Vattugatanil.
Peatoimetaja oli algul Uno Tamm, toimetuse liikmed Juhan Kokla, Voldemar Kures ja Vello Pekomäe. Kui Uno Tamm asus elama Kanadasse, sai peatoimetajaks Juhan Kokla. 
Ajalehe Stockholms-Tidningen Eestlastele viimane number (4178) ilmus 29. märtsil 1959.
Lõunakaar (ajakiri)

Lõunakaar (täispealkirjaga Lõunakaar. Aafrika eestlaste bülletään) oli 1957–1959 Lõuna-Aafrika Liidus Johannesburgis (nr 1) ja seejärel Kaplinnas ilmunud väliseesti ajakiri (bülletään).
Ajakirja toimetasid Kaul Kadak, E. Määr, E. Veskimeister ja E. Villberg.
Toronto kogudus

Kanadas Torontos on tegutsenud mitmed väliseesti kogudusi:
Vancouveri Eesti Selts

Vancouveri Eesti Selts (lühend VES; inglise keeles "Vancouver Estonian Society") on Kanadas Vancouveris tegutsev Kanada eestlaste selts.
VESi esimees on Thomas Pajur.
VESi allorganisatsioonid:
Mariann Kallas

Mariann Kallas (sündinud 17. aprillil 1949) on eesti tekstiilikunstnik. 
Elukäik.
Mariann Kallas õppis aastatel 1965–1969 Tallinna Kergetööstuse Tehnikumis kunstnik-koloristiks ning on seejärel lõpetanud Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi 1982. aastal.
Viive Ernesaks

Viive Ernesaks (kuni 1961. aastani Säga; 27. märts 1931 – 19. jaanuar 2023 Tartus) oli Eesti pianist, kontsertmeister, muusikapedagoog ja loometeoste muusikakujunduste autor. 
Ta oli tuntud klaveril improviseerijana raadiosaates "Virgutusvõimlemine". 
Viive Ernesaks õppis Tartu Muusikakoolis, Tallinna 7. Keskkoolis ja Tallinna Muusikakoolis. 
Ta töötas Tallinna Koreograafiakoolis (1957–1959), teatris Estonia (1959–1965), Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris muusikaala juhatajana (1965–1977), Draamateatris (1977–1990), Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikoolis jm. Alates 1990. aastast oli ta vabakutseline. Viive Ernesaks on teinud muusikalise kujunduse üle 150 lavastusele.
Elulooraamat.
Viive Ernesaks on kirjutanud elulooraamatu "Viiv: meenutusi eluteest, loomingust ja loojatest" (eessõna: Ago-Endrik Kerge, Varrak, Greif, 2006, ISBN 9789985311998).
Isiklikku.
Viive Ernesaks on töötanud koos paljude legendaarsete lavastajate ja näitlejatega. 
Viive Ernesaksa abikaasa Ants Ernesaks ja Gustav Ernesaks on vanaisade kaudu sugulased.
Jutuleht

Jutuleht oli ajaleht, mis ilmus aastatel 1929–1940 Tallinnas. 
Ajalehte andis 1929 välja J. Paurmann ja 1929–1940 Jaagup Loosalu. Ajalehe vastutav toimetaja oli 1929–1939 Julius Säkk ja seejärel Jaagup Loosalu ja seejärel J. Oja.
1935 ja 1938–1939 ilmus ajalehe lisa Rändur ja 1938 lisa Kodune Elu.
Päevauudised (täpsustus)

Päevauudised on päeva jooksul toimunud sündmuste vahendus meedias. Päevauudised on ka mitme eestikeelse väljaande nimi:
Päevauudised (ajaleht, 1944)

Päevauudised oli ajaleht, mis ilmus 1944. aastal Tallinnas ja seejärel 1944. aastal Kuressaares. Tallinnas ilmunud ajalehte toimetas Aado Slutsk.
Tallinnas ilmus ajalehe esimene number 24. septembril 1944 ja viimane (nr 5) 28. septembril 1944. Kuressaares ilmus ajalehe esimene number oktoobris 1944 ja viimane (nr 11) 20. oktoobril 1944.
Pealinna Teataja

Pealinna Teataja oli mitme Eestis ja välismaal ilmunud väljaande nimi:
Angelica Bengtsson

Angelica Therese Bengtsson (sündinud 8. juulil 1993 Väckelsångis) on Rootsi kergejõustiklane, teivashüppaja.
Ta on olnud edukas nii noorte kui ka juunioride vanuseklassides, võitnud noorte tiitlivõistlustelt ühe kuldmedali ja juunioride tiitlivõistlustelt kolm kuldmedalit. 2010. aastal püstitas ta noorte maailmarekordi 4.47 ning 2011. aastal juunioride maailmarekordi tulemusega 4.63.
2012. aastal valiti ta Euroopa kergejõustiku tõusvaks täheks.
Ta on võitnud pronksmedali 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Amsterdamis ning 2015. ja 2017. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel.
2015. aasta meistrivõistlustel Pekingis jäi ta rahvusrekordiga 4.70 jagama neljandat kohta, kuid ei pääsenud 2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros 4.45-ga finaali.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis saavutas ta 4.55-ga kümnenda koha.
Ta on tulnud teivashüppes neljal korral Rootsi meistriks ja viiel korral sisemeistriks.
Tema isiklik rekord välitingimustes on 4.76, mis on püstitatud 6. juunil 2019 Rooma. Sisetingimustes on tema isiklik rekord samuti 4.81, mis on püstitatud 24. veebruaril 2019 Clermont-Ferrandis. Tema nimel on Rootsi rekord nii sise- kui ka välitingimustes.
Märts 2019

Märts 2019, kroonika.
2019. aasta märts algas reedel ja lõppes 31 ööpäeva hiljem pühapäeval.
Melanhoolia

Melanhoolia ( "melaina chole"; "melas", 'must' ja "cholē", 'sapp') oli mõiste vanaaja ja keskaja meditsiinis. Melanhoolik on üks neljast temperamenditüübist. 19. sajandil võis "melanhoolia" olla nii füüsiline kui ka vaimne seisund ning melanhooliat peeti levinud haiguste põhjuseks, mitte teistest haigustest põhjustatud nähtuseks.
Ajalugu.
Temperamenditeooria loojaks peetakse Vana-Kreeka arsti Hippokratest ja mitu sajandit hiljem elanud Vana-Rooma arsti Claudius Galenost. Nemad töötasid välja nn kehamahlade teooria, mille järgi inimese temperamendi määrab kindlaks üks keha põhimahladest: veri (kr. "sanguis"), lima (kr. "flegma"), must sapp (kr. "melas chole") või kollane sapp (kr. "chole"). Siit tulenevad tänapäevalgi tuntud temperamenditüüpide nimetused: sangviinik, flegmaatik. melanhoolik, koleerik. Melanhooliat põhjustas liigne must sapp, vanakreeka keeles μέλας ("melas"), 'tume, must', ja χολή ("kholé"), 'sapp'. See teooria oli seotud element "maaga", sügisese aastaajaga, lähtus põrnast (siseelundist), mis on külm ja kuiv, ning ka melanhoolik on samasuguste omadustega. Astroloogias näitas see Saturni mõju.
Melanhooliat kirjeldati kui eraldi haigust, millel olid vaimsed ja füüsilised sümptomid. 5. ja 4. sajandil eKr iseloomustas Hippokrates oma teoses "Aforismid" kõiki "hirme ja rusutuse tundeid, kui need kestavad pikka aega" sümptomaatilistena melanhooliale. Kui patsienti ei saanud haigusest terveks ravida, siis arvati, et melanhoolia tulenes sellest, et kehasse oli sisenenud deemon ja selle üle võtnud.
Venjoki kihelkond

Venjoki (vene keeles "Славянка, Slavjanka," saksa "Slawanka") on endine ajalooline ingerisoome luteriusuline kihelkond Ingerimaal. See oli rahvaarvult Ingerimaa suurim kihelkond. Ajalooliselt kuulus kihelkond Ingerimaa ja seejärel Peterburi kubermangu. Nüüdisajal jääb kunagise kihelkonna territoorium Leningradi oblasti Peterburi linna ja Gattšina rajooni maa-aladele, hõlmates ka mitut suuremat linna ja linnalist asulat, nagu Puškin, Pavlovsk, Aleksandrovskaja, Pulkovo, Slavjanka ja Ust-Slavjanka.
Ajalugu.
Venjoki kihelkond asutati 1641. aastal. Rootsi ajal kuulusid abikogudusena selle juurde ka Liissilä ja Inkere kabelikogudused. 1803. aastal valmis koguduse jaoks Popova külla soome arhitekti Juhana Saloneni projekti järgi ehitatud nn topeltristi põhikujuga (soome keeles "kaksoisristikirkko") puukirik. 1883. aastal hakati vana puukiriku asemele ehitama uut, gooti stiilis kivikirikut, mis pühitseti 1885. aasta 1. novembril Püha Maarja Magdaleena kirikuks. Kiriku arhitekt oli venelane Aleksander Vidov ning kirikus oli 1100 istekohta. 1890. aastatel töötas koguduse juures pühapäevakool.
1937. aasta 1. septembril arreteeriti koguduse õpetaja Pekka Braks süüdistatuna spionaažis ning hukati 15. novembril. Koguduse viimane jumalateenistus toimus 19. septembril, misjärel kirik suleti ning hoone võeti kasutusele klubina. Tänapäeval tegutseb hoones laboratoorium.
Rahvastik.
Venjoki oli Ingerimaa üks suuremaid ja tihedama asustusega kihelkondi. 1848. aastal elas etnograaf Peter von Köppeni järgi kihelkonnas 8346 ingerisoomlast, kellest suurema osa moodustasid savakod. Ingerisoomlastest enamuse kõrval leidus ka vähemal hulgal venelasi, isureid ja sakslasi.
1865. aastal kuulus kogudusse 8985 inimest, 1917. aastal 12 954 ja 1928. aastal 12 260 inimest.
Teise maailmasõja järel asendati kohalik valdavalt ingerisoomlastest elanikkond venelastega ning pagulusest Soomest koju naasnud ingerisoomlased paigutati ümber teistele Venemaa aladele.
Venjoki külad.
Anttila, Glaasova, Haapasaari, Haikkola, Hampaala, Hietakylä, Humalasaari (Hynnisi), Huuhka, Hyvösi, Hällölä, Häyhäsi, Hörkkölä, Jäniskylä, Kaakkala, Kapasi, Kaskisaari, Kekälekylä, Kelola (Jurkina), Kiiskilä, Kivola, Kokkola, Kommola, Koprala, Korhosi, Korkanmäki, Korkeamaa, Kouru (Kotsalainen), Koussula, Kuivila, Latukka, Leppälä, Luukkasi, Lyysmäki, Länkioja, Marinova, Mestilä, Montila, Mosina, Mosinanmylly, Novavesti, Paapala, Pappilanautio, Patamäki, Pieni-Ruussova, Pieni-Saklina (Ahola), Pieni-Selkelevä, Piisinä, Poritsa, Porttila, Poru, Pääsölä, Rahkola, Rajakivi, Repola, Ripsevä, Ropola, Rusinautio (Rusila), Rönölä, Saamosti, Saapru, Saksala, Sintosi, Suosaari, Suuri-Kattilaisi, Suuri-Ruussova, Suuri-Saklina, Suuri-Selkelevä, Särtsä, Tanilova (Hantsula), Tonnila, Torasaari, Tärölä, Uusi-Kattilaisi, Uusikylä, Uusi-Onttola, Vanhala, Vanhamoisio, Vanhamylly, Vanha-Onttola, Vekkilä, Ventola, Verevä, Vähikkälä, Väärälä.
Mannapuder

Mannapuder on puder, mida valmistatakse mannat kas piima või piima ja vee segus keetes. Mannaputru pakutakse või, suhkru, kakaopulbri, kaneeli, rosinate, puuviljade või siirupiga.
Mannaputru on Euroopas söödud juba Vana-Rooma aegadest.
Vedelamat mannaputru, mille valmistamisel on keevale piimale vähem mannat lisatud, nimetatakse mannasupiks ning mahla ja manna kokkusegamisel, kuumutamisel ja vahustamisel saadud rooga mannavahuks. Seda süüakse peamiselt magustoiduna. Mannavahtu, millele on lisatud kõrvitsatükke nimetatakse kõrvitsa-mannavahuks.
Anneli Mäeots

Anneli Mäeots (sündinud 31. detsembril 1942) on koorijuht ja muusikapedagoog.
Anneli Mäeots on alates 1965. aastast töötanud õpetaja ja koorijuhina Tallinna Muusikakeskkoolis. 1970. aastast alates on ta kooristuudio Ellerhein lastekoori dirigent. Ta on võitnud vabariiklikel ja rahvusvahelistel koorikonkurssidel auhindu ning olnud mitmetel noorte ja üldlaulupidudel mudilas- ja lastekooride üldjuht. 
Anneli Mäeots sai Uno Järvela stipendiumifondilt esimesena lastekoori dirigendi stipendiumi. 
Isiklikku.
Anneli Mäeotsa pere on muusikud. Tema vanaonu oli Cyrillus Kreek. Abikaasa oli Vello Mäeots. Tütar Ingrid Kõrvits on Tallinna Muusikakeskkooli (TMKK) koorijuhtimise ja vokaali osakonna juhataja ning TMKK Noortekoori ja Ellerheina peadirigent. Poeg Kristjan Mäeots mängib ERSOs löökpille ning on TMKK õppejõud.
Purgi oja

Purgi oja (ka Purki kraav ja Purgi kraav) on kraav Sakala kõrgustikul, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Ämmuste ja Tagamõisa külas, Tarvastu jõe vasakpoolne lisajõgi.
Kraavi pikkus on 1,7 km, valgla 9,8 km², langus 8 m ja lang 4,7 m/km. Kraav saab alguse 72,5 m kõrgusel Tagamõisa külas Purgi järvest ning suubub Ämmuste külas 64,5 m kõrgusel vasakult poolt Tarvastu jõkke 17,2 km kaugusel selle suudmest. Kraav kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda.
Riina Roose

Riina Roose (sündinud 27. veebruaril 1964 Järvakandis) on muusik, laulja ja laulupedagoog.
Riina Roose lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi (praegune Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia) 1988. aastal koorijuhtimise erialal. Alates 1993. aastast on ta Tallinna Linnateatris muusikaala juhataja ning alates 1985. aastast ansambli Kiigelaulukuuik laulja.
1989–1994 töötas ta Vanalinna Muusikamajas õpetajana, 1990. aastast on EMA Kõrgema Lavakunstikooli laulupedagoog.
Olulisemad tööd.
Tallinna Linnateatris.
Muusikajuhina
Muusikalised kujundused lavastustele
Plaadid.
Lauljana
Lauluõpetaja ja produtsendina
Marc Jacobs

Marc Jacobs (sündinud 9. aprillil 1963) on Ameerika moelooja. Ta on omanimelise moebrändi peadisainer ja lisaks on tal moebränd Marc by Marc Jacobs, mis on esindatud 80 riigis rohkem kui 200 poega.
Aastatel 1997–2014 oli ta Prantsuse Louis Vuittoni moemaja loovjuht.
Jacobs valiti 2010. aastal ajakirja Time 100 mõjukama inimese hulka. Ajakiri Out valis ta 2012. aastal Ameerika 50 mõjuvõimsama homoseksuaalse mehe ja naise nimekirja.
Kurt Warner

Kurt Warner (õieti Kurtis Eugene Warner; sündinud 22. juunil 1971 Burlingtonis Iowa osariigis) on Ameerika Ühendriikide endine Ameerika jalgpallur.
Karoline Bjerkeli Grøvdal

Karoline Bjerkeli Grøvdal (sündinud 14. juunil 1990 Ålesundis) on Norra kergejõustiklane, kesk- ja pikamaajooksja.
Ta tuli kahel korral Euroopa juunioride meistriks 3000 meetri takistusjooksus ja korra 5000 meetri jooksus.
2009. aastal valiti ta Euroopa kergejõustiku tõusvaks täheks.
2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Amsterdamis võitis ta 10 000 meetri jooksus isikliku rekordiga 31.23,45 pronksmedali.
2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros sai ta 5000 meetri jooksus isikliku rekordiga 14.57,53 seitsmenda koha ja 10 000 meetri jooksus üheksanda koha, parandades isiklikku rekordit üheksa sekundiga (31.14,07). Nii 5000 kui ka 10 000 meetri distantsil oli ta parim Euroopa jooksja.
2017. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Londonis ta 1500 meetri jooksus poolfinaali ei pääsenud, saades ajaga 4.09,56 kokkuvõttes 31. koha. 5000 meetri jooksu finaalis ta katkestas.
26. augustil 2017 jooksis ta Sandneses toimunud võistlusel 3000 m takistusjooksus aja 9.13,35, parandades 2007. aastast endale kuulunud Norra rekordit ligi 20 sekundiga.
10. juunil 2018 parandas ta Teemantliiga etapil Stockholmis 1500 meetri jooksus isiklikku rekordit enam kui pooleteise sekundiga, joostes 4.05,57. Sama aasta Euroopa meistrivõistlustel Berliinis võitis ta 9.18,80-ga pronksmedali.
Talle kuulub Norra rekord ka miilijooksus ja 2000 m takistusjooksus.
Kuskuss

Kuskuss on Põhja-Aafrika berberite roog, mis on tehtud väikestest aurutatud mannapallikestest ning mida tavaliselt serveeritakse mõne hautisega selle peal. Kuskuss on Põhja-Aafrikas igapäevane toit nii Marokos, Alžeerias, Tuneesias, Liibüas kui ka mõnel pool Sitsiilias.
Nimetus.
Kuskussi nimetus arvatakse tulevat berberite sõnast "seksu", mis tähendab 'hästi ümardatud' või ümarat objekti.
Ajalugu.
Kuskussi päritolu ei ole täpselt teada, kuid arvatakse, et see on pärit berberitelt. Lucie Bolens kinnitas, et berberid olid kuskussi valmistanud juba aastatel 238–149 eKr, kuna oli leidnud kausse kuskussi jäänustega juba berberite kuninga Massinissa aegadest.
Esimene kirjalik viide kuskussile oli 13. sajandi Põhja-Aafrika kokaraamatus "Kitāb al-tabǐkh fǐ al-Maghrib wa'l-Andalus" ('Magribi ja Andaluusia kokaraamat'), mis sisaldas kuskussi valmistamise retsepti, mis oli "tuntud üle maailma". Tänapäevani on kuskuss tuntud põhja-aafriklaste rahvustoiduna.
Valmistamine.
Värskelt jahvatatud manna pritsitakse veega üle ning rullitakse kätega, et moodustada väikesed pallikesed. Need puistatakse üle jahuga, et pallid püsiks eraldi, seejärel pallid sõelutakse, et liigne jahu eemaldada. Kõik liiga väikesed pallikesed kukuvad läbi sõela ning need rullitakse rohkema mannaga kokku, et teha suuremaid. See protsess jätkub niikaua, kuni kogu manna on voolitud väikesteks kuskussipallikesteks.
Punane mets

 
Punane mets (ukraina keeles Рудий ліс, ka "Іржавий ліс", "Червоний ліс"; vene keeles Рыжий лес, ka "Ржавый лес", "Красный лес") on 10 km² suurune metsaga kaetud maa-ala Tšornobõli tuumaelektrijaama katastroofi tagajärjel tekkinud radioaktiivse reostusega ohutsoonis Prõpjati lähedal Ukrainas. 
1986. aasta aprillis võttis Punane mets vastu suurima osa tuumakiirgusest ja radioaktiivsest tolmust, muutis reaktori plahvatuse järel kõigest 30 minuti jooksul värvi ning on üks saastatumaid piirkondi maailmas.
Ülisuurest radioaktiivsusest punakas- ja ingveripruuniks muutunud männimets on saanud nime "Punane mets". Seoses reaktori avariiga neeldus ümbritsevasse keskkonda suur kiirgusdoos, mis põhjustas taimede kasvavaisse kudedesse kogunevate ensüümide ja radioaktiivsete osakeste vahelise interaktsiooni, intensiivse öise helendamise värvi vahetanud puude piirkonnas ning lõpuks punase metsa radioaktiivse lagunemise. Surnud mets tähendas kahekordset radioaktiivset reostumist ja märkimisväärset tulekahjuohtu. Lisaks halvendas surnud mets oluliselt radiatsioonilist olukorda tuumaelektrijaama viival maanteel ja selle läheduses. Seepärast rajati 1987. aastal surnud metsa ümber kaitsevall kõrgusega 2,5 m ja kogupikkusega umbes 3,5 km. Hiljem lükati surnud mets õnnetustagajärgede kõrvaldamise käigus buldooseritega kokku ja maeti jäätmete kalmistule 1,5–2 meetri sügavusele. Kokku maeti rohkem kui 4 miljonit kuupmeetrit radioaktiivseid materjale, mille tulemusena gammakiirgus vähenes 4–50 korda ning annuse võimsuseks jäi 180 mR/h (milliröntgenit tunnis). 
Männiokkad püsivad võrsetel tavaliselt kolm aastat ja merelises kliimas kaks aastat. Tiheda võraga männile mõjuv tuule rõhumisjõud on suurem ja männid on tuulele suuremaks takistuseks kui näiteks kuused. Tõkestades sel viisil radioaktiivse tolmu levimist ümbruskonda, osutub männik tõhusaks looduslikuks filtriks. Mändide kasv on aeglasem kui lehtpuudel ja tuumaelektrijaama avarii tingimustes suurenes taimede kiirgustundlikkus arengutsükli erinevatel staadiumitel 1,5–3 korda tavalisest. Seetõttu võis alles 21. sajandi algusest alates märgata peamise kiirguskoormuse vastu võtnud metsades jälgi looduslikust taastumisest.
Stella Ernesaks

Stella Ernesaks (kuni 19. märtsini 1935 Merjam ; 3. märts 1909 – 17. mai 1973) oli eesti spordipedagoog ja metoodik.
Stella Ernesaks lõpetas Berliini Kehakultuuri Ülikooli 1931. aastal ja oli Ernst Idla kõrval üks esimesi kõrgharidusega võimlemispedagooge Eestis. Ta töötas õpetajana H. Kubu Eragümnaasiumisis (1931–1937), Riigi Kunsttööstuskoolis (1931–1940), E. Lenderi Tütarlaste Eragümnaasiumis (1934–1940) ja Tallinna 8. Keskkoolis (1940–1941). 
Stella Ernesaks oli koolieelse kehalise kasvatuse metoodika looja ja arendaja Eestis. Lasteaiakasvatajaid koolitas ta 29 aastat: Elfriede Lenderi Lasteaednike Eraseminaris ning Eesti Naisliidu Kodumajanduse Instituudis (1937–1940), nende likvideerimise järel töötas ta õppejõuna Tallinna Pedagoogilises Koolis (1940–1966). 
Isiklikku.
Stella Ernesaksa abikaasa oli Gustav Ernesaks. Nende pojad on Ott, Jüri ja Peep. Stella ja Gustav Ernesaksa pojapoeg on pianist Mart Ernesaks ja pojatütar kunstnik Pille Ernesaks. Stella Ernesaksa õde Adda Mardna oli tunnustatud arst, Peeter Mardna ema. 
Stella Ernesaks on maetud Metsakalmistule.
Vello Mäeots (autosportlane)

Vello Mäeots (sündinud 25. jaanuaril 1937 Pajusi vallas Põltsamaa kihelkonnas Viljandimaal) on endine eesti autorallisõitja.
Ta lõpetas 1955. aastal Põltsamaa Keskkooli ja 1960. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanikateaduskonna autotranspordi erialal. 
Autospordiga hakkas ta tegelema 1960. aastal, tema treenerid olid Aleksander Tõkke ja Uno Aava. Ta sai autorallis erinevate kaassõitjatega ning erinevates võistlusklassides Eesti NSV meistrivõistlustel 1963. aastal 2. koha, aastatel 1965 ja 1966 3. koha ning 1968. aastal Nõukogude Liidu meistrivõistlustel 2. koha.
Jaapani rihmhammas

Jaapani rihmhammas ("Mesoplodon ginkgodens") on hammasvaalaliste alamseltsi nokisvaallaste sugukonda kuuluv vaalaline.
Jaapani rihmhammas on pärismaine India ookeanis ja Vaikses ookeanis.
Jaapani rihmhammas on ligi 5 meetri pikkune. Tema suus kuni poolel lõualuul paiknevad kurviga hambad, mille kontuur meenutab hõlmikpuulehte.
Liigi kirjeldasid 1958. aastal jaapani zooloogid Masaharu Nishiwaki ja Toshiro Kamiya ühe isendi põhjal, kes sattus Jaapanis Ōiso linna lähedal rannale.
Männikraav

Männikraav on kraav Viljandi maakonnas Viljandi vallas Parika külas, Adula oja parempoolne lisajõgi.
Kraavi pikkus on 0,5 km, langus 3 m ja lang 6 m/km. Kraav saab alguse 45 m kõrgusel Parika külas Parika rabas ja suubub samas külas 42 m kõrgusel paremalt poolt raba serval voolavasse Adula ojasse. Kraav kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda.
Männikraavi on suunatud Parika raba kuivenduskraavid.
Põllutööleht

Põllutööleht oli aastatel 1906–1918 Tartus ilmunud põllumajandust käsitlev ajakiri, mida andis välja Eesti Põllumeeste Selts (kuni 1914) ja seejärel Põhja-Liivimaa Põllutöö Keskselts. Ajakiri ilmus üks kord nädalas.
Ajakirja vastutav toimetaja oli aastatel 1906–1910 Aleksander Eisenschmidt, 1911–1916 Jaan Mägi ja 1916–1918 Jaan Hünerson.
Käsitööleht

Käsitööleht on olnud mitme eestikeelse väljaande nimi:
Huvitav Žurnaal

Huvitav Žurnaal (1933-1934 Huvitav Shurnaal) oli 1933-1940 Tallinnas ilmunud ajakiri, mida 1933-1938 andis välja Lehemeeste Kirjastus, 1938-1939 Bibliofiil ja 1939-1940 Vaba Maa. Ajakirja vastutav toimetaja oli 1934-1939 Olev Soots ja 1939-1940 Aleksander Veiler.
Married Love or Love in Marriage

"Married Love or Love in Marriage" on briti teaduri ja naisõiguslase Marie Stopesi kirjutatud teos. Raamatu avaldas trükis 1918. aastal üks väikekirjastus. Suuremad kirjastused olid sisu vastuolulisuse tõttu keeldunud seda avaldamast.
"Married Love or Love in Marriage" oli esimene raamat, kus kirjeldati, et naise suguiha langeb kokku ovulatsiooniga ja ajavahemikuga vahetult enne menstruaaltsüklit. Raamatus väideti, et abielu ja abieluseks peaks olema mõlema partneri osalusega võrdne partnerlus ning sugukülmus võib olla meeste tundetuse tagajärg. Ametlikult põlatud (USA-s kuulutati nilbeks) raamatust ilmus 19 trükki. 1931. aastaks oli müüdud 750 000 eksemplari. 
1935. aastal USA akadeemilistes ringkondades läbi viidud uuringu kohaselt oli "Married Love" viimase 50 aasta mõjukaim teos, edestades selliseid tuntud teoseid nagu Albert Einsteini "Über die spezielle und die allgemeine Relativitätstheorie", Sigmund Freudi "Die Traumdeutung", Adolf Hitleri "Mein Kampf" ja John Maynard Keynesi "The Economic Consequences of the Peace".
Vianney Bureau

Vianney Bureau ehk Vianney (sündinud 13. veebruaril 1991 Paus Prantsusmaal) on prantsuse laulja ja laulukirjutaja.
2014. aastal ilmus tema debüütalbum "Idées blanches" ja 2016. aastal album "Vianney". "Vianney" singel "Je m'en vais" sai Prantsusmaal 2017. aasta singlite edetabelis 2. koha.
2018. aastal andis ta välja kontsertalbumi "Le Concert". 2020. aastal andis ta välja stuudioalbumi "N'attendons pas" ja 2023. aastal stuudioalbumi "À 2 à 3".
Hõlmikpuu Jaapanis

Jaapanisse jõudis hõlmikpuu mitmeid kordi ja teid pidi Hiinast 13. või 14. sajandil (Setoh jt 2002,2003; viidanud Zhao jt 2010), Tsumara ja Ohba (1997) näitasid, et hõlmikpuu kui võõrliigi introduktsioon toimus Kamakura ja Muromachi perioodi ajal (1192–1573 pKr), need andmed sobituvad Tianmushan'i ja piirnevate populatioonide andmetega, hõlmikpuu paljundamise ja kasvatamisega on buda mungad tegelenud juba 1500 aastat. 
Jaapanis on hõlmikpuu sintoismi pühamute pühapuu 
(Jisaburō Ōi, 109:1965). 
Jaapani üks iidseid loodusmälestisi kasvab Iwate prefektuuris Kujis Chosenji templi esisel platsil. Tema ümbermõõt on 14,5 meetrit.
Jaapani suurimaks hõlmikpuuks peetakse Kitakanegasawa hõlmikpuu ("Kitakanegasawa no Ichō‎"), kelle vanus on 1000 aastat ja rohkem. Tema rinnasümbermõõt 1,30 m kõrguselt oli 2011. aastal 22 m, pikkus laserkaugusemõõtjaga (Nikon Forestry 550/Pro) oli 2016. aastal 31,80 m (Martin Miklanek). 
Kuus hõlmikpuud Jaapanis on saanud ka pommitamise üleelanud puude (hibakujumoku) nimetuse elades plahvatuse epitsentris üle teise maailmasõja ajal 1945. aastal Hiroshimale ja Nagasakile heidetud tuumapommid. . Kõige lähem neist asub Hosen-Jis. See puu oli plahvatuse epitsentrist vaid veidi rohkem kui kilomeetri kaugusel. Kõik ellujääjad puud on ka praegu elujõulised. Sellest ajast peetakse Jaapanis hõlmikpuud lootusepuuks. Mõne puu juures on tahvlid, kus palvetatakse maailmarahu eest.
Hõlmikpuu Jaapani kultuuris.
"Kinmo zui" (1666) on paigutanud hõlmikpuu viljade juurde ja kujutatud on hõlmikpuu oksa koos lühikeste võsude, lehtede ja seemnetega.
Jaapani zooloogid Nishiwaki ja Kamiya (1958) nimetasid hõlmikpuu järgi vaalaliigi "Mesoplodon ginkgodens".
Parimad sumo-maadlejad võivad oma juuksed siduda ginko-sõlmega ("ōichōmage"). Jaapanis on "ginkgo" liidetud nii krabide, seente, kartulite, haide, lillevaaside, tööriistade, panipaikade, laudade nimetustele jpm.
Erika Tammpere

Erika Tammpere (sündinud 1. märtsil 1942) on eesti tekstiilikunstnik. 
Elukäik.
Erika Tammpere on lõpetanud Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi kunstilise tekstiili eriala 1966. aastal. Ta töötas kunstnikuna tekstiilivabrikus Punane Koit aastatel 1966–1970. 1970-1976 oli Kunstiinstituudi kunstilise tekstiili ja kostüümi kateedri vanemlaborant. 1976-1980 Rahvatööndusettevõtte Kodu peakunstnik ning 1980–1992 Tallinna Teadus-tootmiskoondises Mistra peakunstnik.
Tammpere on 1992. aastast vabakutseline ja 2011. aastast pime.
Liikmesus.
Erika Tammpere kuulub 1972. aastast Eesti Kunstnike Liitu ja 1987. aastast Üleliidulisse Disainerite Liitu. 1989. aastal sai temast Eesti Disainerite Liidu liige ja 1993. aastal Eesti Tekstiilikunstnike Liidu liige. 2005. aastast kuulub Põhja-Eesti Pimedate Ühingusse.
Töönarkomaan

Töönarkomaan on isik, kellele töötamine on sundkäitumine. Tavaliselt mõeldakse töönarkomaani all inimest, kes naudib oma tööd, aga see võib ka tähendada, et ta on lihtsalt sunnitud seda tegema. Meditsiinis ei ole töönarkomaaniale kui seisundile definitsiooni, kuigi mõned stressi vormid ja obsessiiv-kompulsiivsed isiksusehäired võivad olla töötamisega seotud.
Töönarkomaani tegutsemises on erinevaid käitumismustreid, mis omavad eraldi tähendusi. Näiteks öeldakse töönarkomaan inimese kohta, kes on oma karjäärile pühendunud positiivses mõttes, kuid tavaliselt on töönarkomaania siiski negatiivne käitumismuster ja inimesed arvavad, et sellega seondub liigne tööle kulutatud aeg, sisemine sund kõvasti tööd teha ja pereelu ja muude sotsiaalsete suhete hooletussejätmist.
Teadlased on leidnud, et paljudel juhtudel jätkub lakkamatu töötamine ka siis, kui see mõjub halvasti inimese vaimsele ja füüsilisele tervisele. Põhjusks võib olla ärevus, madal enesehinnang ja lähedusprobleemid. Töönarkomaanidel puudub tihtipeale oskus töökohustusi edasi delegeerida ja nad saavad kõrgeid testitulemusi sellistes isiksuseomadustes nagu neurootilisus, perfektsionism ja kohusetunne.
Kliiniline psühholoog Bryan E. Robinson tõi esile kaks töönarkomaania hindamise põhilist telge: töö alustamine ja töö lõpuleviimine. Ta seondab käitumist prokrastinatsiooniga nii nende puhul, kes ei suuda uut tööd alustada ega vana lõpetada, kui nendega, kel on tähelepanuvajadus ja nad küll suudavad väga hästi uusi tegevusi alustada, aga lõpetada ei suuda. Lisaks jaotab ta veel töönarkomaane "Buliimik" ja "Järelejätmatu" kes mõlemad suudavad väga hästi projekte lõpule viia.
Töönarkomaaniat peetakse Jaapanis tõsiseks sotsiaalseks probleemiks, mis viib varase surmani, tihti töökohal ja mille jaapanikeelne nimi on "karōshi". Ületöötamist peeti 2000. aastal insulti surnud Jaapani peaministri Keizō Obuchi surma põhjuseks. Surm ületöötamise tagajärjel ei ole vaid Jaapani nähtus – 2013. aastal suri Bank of America Londoni büroos inimene pärast 72 tundi järjest töötamist.
Kirmen Uribe

Kirmen Uribe Urbieta (sündinud 5. oktoobril 1970 Ondarroas) on baski luuletaja, dramaturg, kirjanik ja esseist. Ta kirjutab baski keeles.
Ta sündis 1970. aastal Ondarroas Baski autonoomses piirkonnas Hispaanias kaluri pojana. Ta lõpetas Vitoria-Gasteizis asuva Baskimaa Ülikooli baski filoloogia alal ning on stažeerinud Trentos (võrdleva kirjandusteaduse alal). 
Tema tuntuim romaan on "Bilbao-New York-Bilbao", mis ilmus 2008. aastal ja mille eest sai ta 2009. aastal Rahvusliku romaanipreemia. Eesti keeles ilmus teos 2017. aastal Merilin Kotta tõlkes (Loomingu Raamatukogu 8–10).