tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Papioru oja

Papioru oja on oja Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas, Luha oja vasakpoolne lisajõgi.
Oja pikkus on 4,5 km, valgla alla 10 km², langus 35 m ja lang 7,8 m/km. Oja saab alguse 74 m kõrgusel Reegoldi külas ja suubub Jaska külas 39 m kõrgusel vasakult poolt Luha ojasse. Oja voolab läbi kaitsealuse Papioru ja pärast orust väljumist on sellele paisutatud Papioru tiik. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Čerykaŭ rajoon

Čerykaŭ rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Mahiloŭ oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1020 km². 2016. aasta seisuga elas seal 13530 inimest.
Rajoon moodustati 17. juulil 1924. See koosneb järgmistest külanõukogudest: Jaziory, Rečyca, Sormaŭ, Viepryni ja Vieramiejki külanõukogu. Halduskeskus on Čerykaŭ linn.
Rajooni suurimad jõed on Sož ja selle lisajõgi Vołčas. Rajooni territoorium asub Orša-Mahiloŭ orundi nõlvadel,keskmiselt 150-175 meetri kõrgusel. Madalaim koht (131 meetrit) asub Soži orus, kõrgeim koht Novaja Belica külas ulatub 189 meetrit üle merepinna. Metsaga on kaetud 41% rajoonist
2009. aasta seisuga olid elanikest 94,21% valgevenelased, 4,51% venelased ja 1,29% oli teistest rahvustest. 83,9% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 14,94% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 38,33% elanikke, vene keelt aga 56,44%.
Tšornobõli katastroofi tagajärjel muutusid mitmed rajooni piirkonnad, sealhulgas ka Kamarovičy küla, elamiseks kõlbmatuks.
Luha oja

Luha oja on oja Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas, Navesti jõe vasakpoolne lisajõgi.
Oja pikkus on 7 km, valgla 10–25 km², langus 26 m ja lang 3,7 m/km. Oja saab alguse 64 m kõrgusel Jaska külas ning suubub Navesti, Jaska ja Paaksima küla piiril 38 m kõrgusel Navesti jõkke. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Irina Bokova

Irina Georgieva Bokova (bulgaaria keeles "Ирина Георгиева Бокова"; sündinud 12. juulil 1952 Sofias) on Bulgaaria diplomaat ja poliitik, ta on Bulgaaria Sotsialistliku Partei liige. Ta oli 15. novembrist 2009 kuni 2017 UNESCO peadirektor.
Ta on lõpetanud 1976. aastal Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi.
Isiklikku.
Ta on abielus ja tal on kaks täiskasvanud last (kes elavad USA-s). Tema isa Georgi Bokov (1920–1989) oli Bulgaaria Rahvavabariigi kommunistlik poliitik ja ajakirjanik, vend Filip Bokov on Bulgaaria diplomaat ja poliitik.
Kamarovičy

Kamarovičy (Камаровічы, vene keeles Комаровичи ("Komarovitši"), transkribeerituna Kamarovitšõ) on endine küla Valgevenes Mahiloŭ oblastis Čerykaŭ rajoonis Rečyca külanõukogus. Kamarovičy asub Mahiloŭ linnast 100 kilomeetri kaugusel Vołčasi jõe kaldal.
Piirkonna varajasest asustusest annab kinnitust külas asuv rauaajal rajatud linnamägi. Küla ennast mainiti kirjalikult esimest korda aastal 1568. Algselt oli see riiklik omand. Eravaldusse läks see aastal 1660, mil hakkas kuuluma Gruszeckitele. XIX sajandi keskpaigas läks see Michał Aleksander Hołyński valdusse. Aastail 1867–1872 ostsid sealsed talunikud oma maad välja, nii et sealne mõis kadus ajalukku.
Aastal 1909 oli külas 700 elanikku. Teise maailmasõja eel elas külas 220 inimest ja seal oli 72 maja. Aastal 1943 põletasid Saksa okupatsiooniväed maha 70 sealset maja.
Tšornobõli katastroofi tagajärjel muutusid mitmed rajooni piirkonnad, sealhulgas ka Kamarovičy küla, elamiskõlbmatuks. Asula likvideeriti siiski alles aastal 2002, mil seal oli 312 elanikku.
Riigikogu vanematekogu

Riigikogu vanematekogu on organ, mis koosneb Riigikogu juhatuse liikmetest ja Riigikogu fraktsioonide esimeestest.
Papioru tiik

Papioru tiik (ka Papioja järv) on paisjärv Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Olustvere alevikus.
Järve pindala on 1,2 ha, valgla suurus 1,7 km², kõrgus merepinnast 61,5 m, vee maht 18 000 m³ ja see on paisutatud Papioru ojale. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv on avalikult kasutatav veekogu.
Hans Ziglarski

Hans Ziglarski (16. oktoober 1905 Białystok, Venemaa keisririik – 12. veebruar 1975) oli Saksamaa poksija, rahvuselt juut.
Ziglarski oli kukk-kaalus (kuni 119 naela ehk 54 kg) Saksamaa meister 1928. aastal.
Ziglarski sai kukk-kaalus (kuni 119 naela ehk 54 kg) 1932. aasta Los Angelese olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Horace Gwynne'ile (Kanada). Ta osales kukk-kaalus (kuni 118 naela ehk 53,5 kg) 1928. aasta Amsterdami olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Ajateater

MTÜ Ajateater on 2010. aastal asutatud projektiteater. 
Ajateatri peamiseks eesmärgiks on väärtustada ja tutvustada eesti kultuuripärandit ja mõttelugu kaasaegse ja professionaalse teatri väljendusvahendite abil.
Ajateatri asutajaliikmed on Anne Velt, Katrin Valkna ja Tarvo Krall.
Toomas Ehrpais

Toomas Ehrpais (15. juuli 1947 Nissi vald, Harjumaa – 31. juuli 2002) oli Eesti metsaülem ja metsandustegelane.
Töökäik.
Toomas Ehrpais töötas 1967. aastast Vardi metskonnas. Alustas seal tööd metsnikuna Jõgeva metsamajanduse tehnikumi (praegune Luua Metsanduskool) metsatehniku diplomiga lõpetamise järel ning oli 1978. aastast kuni elu lõpuni oli Vardi metsaülem. 
Toomas Ehrpaisi tegevus oli mitmekülgne. Töö kõrvalt lõpetas ta 1981. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia (praegune Eesti Maaülikool) metsandusteaduskonna metsainseneri kvalifikatsiooniga ning jätkas teadustegevust magistriõppes. Oli Eesti Metsaseltsi juhatuse liige. Asutas Nissi koolimetskonna ja juhendas seda. Korrastas Varbola maalinna, algatas Varbola puupäevad ja puuskulptuuride võistlused, asutas kodukandis mitu looduskaitseala, oli mitme seltsi liige.
Isiklikku.
Ehrpaisid on üks vanemaid metsameeste suguvõsasid Eestis. Vanim teadaolev metsavahi ametit pidanud suguvõsa liige on 1715. aastal sündinud Vahi Ott. Toomas Ehrpaisi ema Marta Ehrpais oli Saksa valitsuse ajal Sutlema metskonna metsavaht, pärast II maailmasõda jätkas metsavahina abikaasa Rudolf. Marta Ehrpaisi isa ja vanaisa olid mõisa metsavahid. Toomas Ehrpais võttis Vardi metsaülema töö üle vend Jüri Ehrpaisilt. Pärast Toomas Ehrpaisi surma sai Vardi metsaülemaks tema poeg Tanel Ehrpais, kes pärast metskondade reorganiseerimist on RMK Läänemaa metsaülem. Poeg Taavi Ehrpais on Eesti raiekoondise liige ja Vardi erametsaseltsi juhatuse esimees. 
Ka Toomas Ehrpaisi ema Marta Ehrpais on Valgetähe ordeni kavaler (1938. aastast).
Yves Le Lay

Yves Christian-François Le Lay (tuntud kui Yves Le Lay) on taani kokk.
Karjäär.
Le Lay on töötanud Šveitsi restoranis Relais &amp; Châteaux Domaine de Châteauvieux, Taani restoranis Relais &amp; Châteaux Falsled Kro, Taani restoraniketis Herman ja Søllerød Kro ja Venemaal Moskvas asuvas restoranis Strelka.
2013. aasta 1. oktoobrist 2015. aastani töötas Le Lay Muhu saarel asuva Pädaste mõisa restorani Põhjala Saarte Köök peakokana. Le Lay sattus Pädaste mõisa tööle, kuna kohtus ühel noortele kokkadele mõeldud üritusel Pädaste mõisa omaniku Martin Breueri ja endise Pädaste mõisa restorani Põhjala Saarte Köögi peakoka Peeter Piheliga. Nende koostöö põhjuseks said ühised väärtused ja arusaamised kulinaariamaailmast.
Alates 2015. aastast töötab Le Lay Taanis Kopenhaagenis Tivoli lõbustuspargis asuva restorani Nimb Terrasse peakokana.
Isiklikku.
Le Lay veetis lapsepõlve Taani pealinnapiirkonna Hillerødi valla Hillerødi linna Seelandi linnaosas. Tema isa on prantslane ja ema taanlanna. Kokakunst oli tema lapsepõlves väga tähtsal kohal. Esimese menüü valmistas ta 9-aastaselt.
Jazz Symphony

Jazz Symphony on alates 2013. aastast korraldatav heategevusüritus. See toimub iga aasta aprillis.
Jazz Symphony eesmärk on mälestada kokka Rainer Härmi ehk Jazzi ning toetada Härmi poegade huvialaringe ja trenne. Jazz Symphonyt korraldavad Rain Käärst, Allan Kuning, Vambola Moores, Tarvo Kullama ja Rene Kiis.
Polina Žerebtsova

 
Polina Žerebtsova (sündinud 20. märtsil 1985 Tšetšeenias Groznõis) on dokumentaalkirjanik ja ajakirjanik. 
Ta on rahvusvahelise Janusz Korczaki nimelise preemia laureaat nii lühijutu kui ka dokumentaalproosa kategoorias, samuti A. Sahharovi nimelise preemia "За журналистику как поступок" ('ajakirjandus kui tegu') laureaat. Ta on rahvusvahelise Ernest Hemingway nimelise preemia laureaat 2017.
Elulugu.
Polina Žerebtsova sündis 1985. aastal Groznõis ja elas seal ligi 20 esimest eluaastat.
Ta peab end kosmopoliidiks, kuna tema suguvõsas on palju rahvusi. 
Polina isa suri, kui too oli alles laps. 
Polina emapoolne vanaisa Anatoli Pavlovitš Žherebtsov töötas üle 25 aasta televisioonis ajakirjanik-operaatorina. 
Polina emapoolne vanaema oli kutseline kunstnik. 
Isapoolne vanaisa oli näitleja ja muusik. Isapoolne vanaema oli elukutseline näitleja. 
1994. aastal hakkas Polina pidama päevikut, kus ta kirjeldas seda, mis toimub tema ümber.
Tema päevikud on kirjutatud 9–19 aasta vanuses Tšetšeenia sõja ajal. Need hõlmavad tema lapsepõlve ja noorukiiga.
Õppimine, esimene armastus, tüli vanematega – kõik see oli Polina elus koos pommitamiste, nälja, hävingu ja vaesusega. 
21. oktoobril 1999 sai Polina haavata, kui vene rakett tabas Groznõid. 
2013. aastast elab Soomes, kus talle pakutakse poliitilist varjupaika. 
Tema raamatud on tõlgitud 14 keelde.
Josef Schleinkofer

Josef Schleinkofer (19. märts 1910 München – 1984) oli Saksamaa poksija.
Schleinkofer oli sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) kokku kahekordne Saksamaa meister aastatel 1931-1932.
Schleinkofer sai sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 1932. aasta Los Angelese olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Carmelo Robledole (Argentina). 
Elukutselisena.
Gwynne poksis novembrist 1934 kuni veebruarini 1937 elukutselisena. Ta osales kokku 14 kohtumisel, millest võitis 9 ja kaotas 3 (neist 1 nokaudiga) kohtumist ning 2 kohtumist jäi viiki.
Härgkonn

Härgkonn ("Lithobates catesbeianus") on liik konlaste sugukonnast. 
Tema pärismaine levila on Põhja-Ameerika idaosas, ent introdutseeritult ja invasiivsena elab ka Põhja-Ameerika lääneosas ja Euroopas.
Ta on üks suuremaid päriskonnalisi (samuti väga suur on aaga).
Ljudmila Jantšenko

Ljudmila Jantšenko (sündinud 6. veebruaril 1951 Narvas) on Eesti ökonomist ja poliitik, Kohtla-Järve linnapea.
Ta lõpetas aastal 1972 Tartu Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna rahanduse ja krediidi erialal.
Ta oli Kohtla-Järve abilinnapea. 28. septembrist 2016 – 2021 oli ta Kohtla-Järve linnapea.
Ta kuulub ka Jõhvi vallavolikokku valimisliidu "Jõhvi – meie kodu" fraktsiooni liikmena.
Ta on 3. märtsist 1998 Keskerakonna liige.
Soreuere

Soreueue, Taani-aegne Eestimaa vasallisuguvõsa.
Pärit arvatavasti Sõrve külast Harjumaal.
Nimepidi on teada järgmised suguvõsa liikmed:
Seabrooki kogudus

Seabrooki kogudus (E.E.L.K. Seabrooki Kogudus, inglise keeles "Estonian Evangelical Lutheran Church in Seabrook") on 1949. aastal asutatud Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku kogudus.
Kogudus tegutseb New Jersey osariigis Seabrookis.
Koguduse õpetajad: 
Koguduse esimees on alates 2005. aastast Harry Virunurm.
Francis Lieber

Francis Lieber (saksa keeles Franz Lieber; 18. märts 1800 Berliin – 2. oktoober 1872 New York) oli preisi päritolu USA õigusteadlane ja õigusfilosoof.
Eesti kontekstis on oluline tema raamat "On Civil Liberty and Self-Government", mis on eesti keeles avaldatud Konstantin Pätsi tõlkes ("Rahvavabadus ja omavalitsus") 1908. aastal. See raamat mõjutas Konstantin Pätsi poliitilisi vaateid ja on asendamatu allikas Eesti 1930. aastate põhiseaduslikest reformidest arusaamisel.
Komissaarne riigivalitsus

Komissaarne riigivalitsus on mõiste, mis ühendab üksteisega sidumata erinevaid vastupanugruppe, organisatsioone ja üksikvõitlejaid, kes nimetavad end Saksa Riigi järjepidevuse kandjateks. Nende seisukoha järgi ei ole Saksa Riik õiguslikult olemast lakanud 1945. aastal toimunud kapitulatsiooni ja valitsuse vangistamisega Teise maailmasõja võitjariikide poolt ega samastu ka praegu toimiva Saksamaa Liitvabariigiga.
Esimese komissaarse riigivalitsuse moodustas Wolfgang Ebel 1985. aastal.
Raha saamiseks annavad komissaarsed riigivalitsused välja juhilube, ehituslube, äritunnistusi, isikutunnistusi ja passe.
Florekinus de Ermennowe

Florekinus de Ermennowe, Narva kodanik ja laevaomanik 14. sajandil.
Sõlminud lepingu oma sugulaste Bertoldus de Corbese ja Bertoldus de Elleverega rukkilasti Stockholmi vedamiseks, laskis ta end veenda tegema uut reisi, vaatamata sügistele ohtudele. Laev hukkus tagasiteel ja päästetud kaubad röövis dominus Mathyas. Tallinna naasnult maksis ta kaasosanikele nende osa välja ja andis selle kohta seitsmevennapäeval, 10. juulil 1336 (Revaliae, anno Domini MCCC tricesimo sexto, in festo septem fratrum) vastava üriku.
Volitus Eesti Omavalitsuse juhtidele

Volitus Eesti Omavalitsuse juhtidele (saksa keeles "Vollmacht für die Leiter der estnischen Selbstverwaltung") on dokument, millega väegrupi Nord tagalapiirkonna juhataja Franz von Roques nimetas ametisse Eesti Omavalitsuse. Volitus oli Eesti Omavalitsuse tegevuse aluseks kuni 5. detsembrini 1941, mil Eestisse määratud tsiviilvalitsuse juht, kindralkomissar Karl Siegmund Litzmann Eesti Omavalitsuse uuesti ametisse nimetas. 
Volituse saksa- ja eestikeelne tekst on avaldatud 27. septembril ilmunud Ametliku Teataja esimeses numbris.
Põhja Tagala Sõjavägede&lt;br&gt; 
Juhataja
P. krt. 15. septembril 1941.a.
Volitus Eesti Omavalitsuse juhtidele..
AT 1941, 1, 1.
Eesti Omavalitsuse juhtideks Põhja Tagala Sõjavägede piirkonnas on volitatud alltähendatud isikud järgmistel tegevusaladel:
Eeltähendatud isikud on õigustatud oma tegevusalal kaastöölisi ja spetsialiste ametisse kutsuma, esitades kaastööliste ja spetsialistide nimetamisest 3 ärakirja Sõjavägede Juhatajale. Nad teostavad oma ametitoimetusi "Sõjavägede Juhataja nimel" seniste seaduste ja määruste järgi, kuivõrd need Sõjavägede Juhataja poolt antud määrustega ei ole tühistatud või muudetud. Volitatud isikud on õigustatud Sõjavägede Juhataja eelneval kirjalikul nõusolekul üksikutel kordadel andma seadusejõulisi määrusi. Nad saavad juhiseid oma ametitegevuse kohta ainuüksi Sõjavägede Juhatajalt ja ei võta vastu juhiseid teistel ametiasutistelt. Kõigile Saksa ametiasutistele Sõjavägede Juhataja piirkonnas tehakse ülesandeks eesti volitatud isikuid nende ülesehitustöös igati toetada.
Sõjavägede Juhataja:&lt;br&gt; 
alla kirjutanud von Roques&lt;br&gt; 
Jalaväe kindral.
Erich von Hofmann

Erich Paul von Hofmann (6/18. jaanuar 1874 Tartu – märts 1919 Riia, mõrvatud enamlaste poolt Bikkerni metsas) oli Pühajärve mõisnik Otepää kihelkonnas Tartumaal.
Vanemad: Adolf von Hofmann (sündinud Blumenstengel, adopteeritud 1863; 1840–1903) ja Vera Rosalie von Brock (1848–1922).
Abikaasad ja järglased:
Hans von Kiel

Johann Friedrich Karl von Kiel (25. märts/6. aprill 1876 Sõreste mõis – aprill 1928 Eriwanda, Võrumaa), Sõreste mõisnik.
Kuulus Baltimaades immatrikuleerimata Kieli suguvõssa, 6/19. märtsil 1912 kantud Liivimaa kubermangu aadliraamatusse. Kaupmees Peterburis, Pärnus ja Tartus.
Vanemad Alexander von Kiel 1841–1901, Sõreste mõisnik, ja Helene Lippinger (1853–1938).
Alexander von Frey

Alexander Paul Heinrich von Frey (4/16. aprill 1894 Grotūzis (Grotthuss bei Smilten) – 19. veebruar 1919 Sassi mõis) oli Saaremaa mässus hukkunud Liivimaa põllumees.
Freyd on Baltimaades immatrikuleerimata riigiaadli suguvõsa (1792). 
Vanemad: Alexander Reinhold von Frey (13/25. jaanuar 1856 Skulberģi (Forstei Kolberg) – 20. oktoober 1932 Stettin) ja Helene Stael von Holstein (13/25. aprill 1855 Taali mõis (Staelenhof) – 20. aprill 1932 Stettin).
Abikaasa alates 20. aprillist/3. maist 1917 Maria Luise Sass (14/26. jaanuar 1900 Kuressaare – 9. detsember 1926 Berlin-Wittenau).
Postuumne poeg Alexander von Frey (25. aprill 1919 – 24. august 1938 Hannover, adopteeritud 3. oktoobril 1934 Dorries v. Ditfurthi ja Erna v. Steubeni poolt, uus perekonnanimi v. Frey gen. v. Ditfurth).
Eestis kehtiva õiguse määrus

Eestis kehtiva õiguse määrus ("Verordnung über das in Estland geltende Recht") on kahe aastail 1941―1944 Eestis järjestikku kehtinud määruse pealkiri.
Esimese määruse andis Eesti Omavalitsuse kohtudirektor Oskar Angelus 14. oktoobril 1941, see avaldati 18. oktoobril 1941 (AT 1941, 2, 8) ja jõustus 28. oktoobril 1941.
Teise samasisulise määruse andis kindralkomissar Karl-Siegmund Litzmann oma ametisseastumise puhul 5. detsembril 1941. See avaldati 2. veebruaril 1942 (ABl. Reval 1942, S. 4). See määrus tühistati 1. märtsil 1944 (Õigussätete andmise vormi ja õiguseeskirjade tühistamise määrus 26. veebruarist 1944, ABl. Reval lk. 158). Põhimõtteliseks erinevuseks eelmise määrusega on, et seaduste kehtivuse otsustab kindralkomissar.
Autentsuse huvides on alljärgnevalt antud mõlema määruse eestikeelne tekst, võimalikult originaalilähedasel kujul:
Eestis kehtiva õiguse määrus..
Põhja Tagala Sõjavägede Juhataja nimel ja nõusolekul määratakse:
§ 1. Eestis kehtivad seadused ja määrused, mis olid kehtivusel kuni 21. juunini 1940, kuivõrd nad ei ole vastuolus kehtiva korraga või kuivõrd neid ei muudeta erimäärustega.
§ 2. Kõik enamlaste võimu ajal rajatud õigussuhted ja omandatud õigused jäävad püsima, kuivõrd neid sõnaselgelt ei kaotata või ei piirata määruste või korraldustega.
Püsima jäänud õigussuhetele ja õigustele tulevad vastavalt kohaldamisele § 1 tähendatud seadused ja määrused. Õigustoimingute vormi suhtes on kehtiv nende tegemise aja seadus.
§ 3. Sisedirektor avaldab erimäärusega § 1 järgi kehtivate eesti seaduste ja määruste nimestiku.
Tallinn, 14. oktoobril 1941.
Sisedirektor Osk. Angelus.
Eestis kehtiva õiguse määrus.
5. detsembrist 1941.
§ 1.
Eestis kehtivad seadused ja määrused edasi, mis 21. juunil 1940 olid jõus, kuivõrd nad ei ole vastuolus Saksa riigi poolt seatud uue korraga.
§ 2.
Enamlaste võimu ajal rajatud õigussuhted ja omandatud õigused jäävad püsima, kuivõrd neid sõnaselgelt ei kaotata seadustega, korraldustega või muude õigustloovate aktidega.
Püsimajäänud õigussuhetele ja õigustele tulevad vastavalt kohaldamisele § 1 tähendatud seadused ja määrused. Õigustoimingute vorm suhtes on kehtiv nende tegemise aja seadus.
§ 3.
Kui tekib kahtlus, kas § 1 järgi kehtivat eesti seadust või määrust võib pidada kehtivaks õiguseks, siis otsustab selle Kindralkomissar Tallinnas.
Reval, 5. detsembril 1941.
Der Generalkommissar in Reval.
"Lietzmann"
Vaskmünt

Vaskmünt on vasest (enamasti tema sulamist pronksist) valmistatud münt.
Vask on poolväärismetall, kattudes õhukese oksiidikihiga, kuid ei roosteta läbi, erinevalt rauast. 
Traditsiooniliselt oli vask odavaima mündimetallina ("AAA-metallid" – Aurum, Argentum, Aes) kasutatav kõige väiksema nimiväärtusega vahetusrahade valmistamiseks. Vask oli ka käibivate kuld- ja hõbemüntide sulami koosseisus. Ka uuemal ajal kasutusele tulnud mündisulamid sisaldavad enamasti vaske.
Tänapäeval on vaskmündid inflatsiooni tõttu käibelt kadunud. Nii on väikseima nimiväärtusega euromündid rauast, õhukese vaskkattega. 
Väärtuse talletamise eesmärgil on müügil puhtast vasest kangid.
Kagheren

Kagheren oli Eestimaa vasallisuguvõsa.
Suguvõsa pärineb Kaersoo külast Harju-Jaani kihelkonnas. Taani hindamisraamatu koostamise ajal kuulus küla Tuki Wrangile ja Arnald Litlæle, enne 1249. aastat Littardusele, seejärel Tallinna piiskopile Thorkillile. Alates 1565. aastast kuulus küla Jägala ja alates 1858. aastast Paasiku mõisale.
Nimeliselt on teada üks perekonna liige, Brendeke. 1358. aastal sai ta (Brendekinus de Kagere[n]) Tallinna kodanikuks, 1362. aastal (Brendekinus de Cageras) ostis maja Tallinnas, 1366. aastal müüs tema naine (uxor Brendekini Kagras) maja maha. 1377. aastal oli ta surnud (quondam Brendeke de Kagheren), olles omastanud õigusvastaselt ühe adramaa Iru margis (Mark Hirwen).
Albert (Tatruse)

Albert, Eestimaa vasall 13. sajandil. 
Taani hindamisraamatu andmeil kuulus talle kokku 34 adramaad Haljala kihelkonnas (par. Halelæ) Virumaal.
Tema kohta käiv originaalsissekanne Taani hindamisraamatus (leht 49r) on järgmine:
Tataraiſ on hilisem Tatruse (Tatters) rüütlimõis ja küla. Alates 1390. aastast kuulus see Wrangelitele (Vicke van Wrangel). 
Samas Tatruse külas kuulus Reimarusele 10 adramaad, mida ta polnud saanud kuningalt (non a rege). Reimarus võib olla ka 1254. aastal mainitud Riia kodanik Reymarus (Livl. U.B. VI 3015).
Ulkænpet võib olla hilisem Vanamõisa mõisa (Altenhof) Võle (Wolljel) küla, vana Lodede valdus.
Asekuningas Saxo 28. aprillil 1257 Tallinnas (in Revalia, anno Domini MCCLVII, in die b. Vitalis martiris) antud ürikus määratakse Padise kloostri piir Henricus de Kivele ja "Atteni" küla elanike vahel (Livl. U.B. III 1857, CCXCIX, regest 336). Üriku tunnistaja Albertus Rubekinus võib olla samane Tatruse Albertiga.
Wanehusen

Wanehusen oli Kasseli päritolu aadlisuguvõsa.
Sellenimelistest on Eestimaal teada Konigunde de Wanehusen. Ta oli 1310. aastal mainitud kui "domina de Wanehusen", aadlikust majaomanik Oleviste kiriku lähedal Tallinnas. 1315. aastal müüs ta ("suursugune emand", "Konigunde, inclita matrona de Wanehusen") maja maha.
Anna Maria Čeh

Anna Maria Čeh (2024. aastani Anna Maria Orel; sündinud 11. detsembril 1996 Jõhvis) on eesti vasaraheitja.
Ta lõpetas 2016. aastal Kadrioru Saksa Gümnaasiumi. Sügisel 2019 astus ta Rootsi ülikooli kaugõppesse.
Sportlasena.
Ta hakkas kergejõustikuga tegelema 2007. aastal ja vasaraheidet treenima 2011. aastal. Teda on varem treeninud Toivo Ruut ja soome vasaraheitetreener Jarmo Pöyry. Praegu elab Orel Poolas ja tema treener on Poola vasaraheitetreener Malwina Wojtulewicz.
Anna Maria Oreli nimel oli Eesti rekord naiste vasaraheites 69.85. 29. augustil 2020 ületas selle Kati Ojaloo.
Saavutused.
2013. aastal osales ta noorte (U18) kergejõustiku maailmameistrivõistlustel.
2013. aastal heitis 3 kg vasaraga Eesti U18 rekordi (61.40), mille ületas 2018. aastal Annika Emily Kelly.
2014. aastal osales ta juunioride kergejõustiku maailmameistrivõistlustel.
2015. aastal osales ta Euroopa juunioride kergejõustiku meistrivõistlustel.
2015. aasta 16. mail püstitas ta heitjate seeriavõistlusel Eesti juunioride (U20) rekordi. Tema tulemuseks oli 60.75. Aasta lõpus parandas rekordit, heitis 62.32.
2016. aasta 19. juunil püstitas ta Soomes võistlusel Lapinlahti Eliittikisat Eesti rekordi vasaraheites. Tema tulemuseks oli 67.52.
2016. aasta 10. detsembril püstitas ta vasaraheites uue Eesti rekordi 68.71.
2017. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel sai ta 18. koha. Tema parima katse tulemus oli 67.37, mis oli paar sentimeetrit vähem kui selle hooaja parim tulemus 67.39.
2018. aasta 30. mail Oslos peetud võistlusel heitis Eesti rekordi 69.68 ning täitis EM-i normi. EM-il sai tulemusega 67.22 kvalifikatsioonivõistlusel 16. koha ning lõppvõistlusele ei pääsenud.
2019. aasta 27. aprillil heitis ta uueks Eesti rekordiks 69.85, kuid ei pääsenud selle tulemusega Dohas toimunud maailmameistrivõistlustele.
Isiklikku.
Juunis 2024 kihlus ta sloveenia kettaheitja Kristjan Čehiga. Septembris 2024 nad abiellusid. Tema vanaema õepoeg on diplomaat Lauri Bambus.
Vorckele

Vorckele oli Eestimaa vasallisuguvõsa.
Vorckeletele kuulus Võrkla küla hilisemas Pada mõisas Viru-Nigula kihelkonnas. Üksikuid suguvõsa liikmeid pole nimepidi teada, ainult 1318. aastal Koldingis läänistatute hulgas on saksakeelses regestis mainitud "der von Vorckele".
Arkenal

Arkenal, Eestimaa vasallisuguvõsa.
1333 võlgnes Johannes Arkenal Tallinna linnale 12 ööri.
Arknal e. Arkna rüütlimõis ja küla Rakvere kihelkonnas Virumaal. Taani hindamisraamatu koostamise ajal kuulus "Arkenallæ xxvii", Thidericus de Kivælile, 1483 Rakvere foogtile.
Pärnu Linna Rahvasaadikute Nõukogu Täitevkomitee

Pärnu Linna Rahvasaadikute Nõukogu Täitevkomitee (lühendatult Pärnu Linna RSN TK; 1978. aastani "Pärnu Linna Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee", lühendatult "Pärnu Linna TSN TK"), seejärel Pärnu Linna RSN TK oli Nõukogude ajal Pärnu kohaliku võimu (Pärnu Linna Rahvasaadikute Nõukogu) täidesaatev ja korraldav organ. Täitevkomiteed juhtis Täitevkomitee esimees.
Täitevkomitee tegevuse alused.
1940. aasta Eesti NSV konstitutsioon sedastas, et:
1978. aasta sedastas, et:
Bergen County kogudus

Bergen County kogudus on Eesti Evangeeliumi Luteri Usu Kiriku kogudus.
Kogudus asutati 18. märtsil 1929 ja see liitus Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kirikuga 9. novembril 1956.
Koguduse õpetajad on olnud:
Hooldajaõpetaja oli Thomas Vaga.
Connecticuti kogudus

Connecticuti kogudus (asutatud 3. mail 1953), Eesti Evangeeliumi Luteri Usu Kiriku kogudus.
Koguduse õpetajad on Uudo Tari ja Valdeko Kangro, esimees Avo T. Ora.
Lakewoodi Pühavaimu kogudus

Lakewoodi Pühavaimu kogudus on Eesti Evangeeliumi Luteri Usu Kiriku kogudus Ameerika Ühendriikides Lakewoodis, mis asutati 12. veebruaril 1949.
Aastatel 1949–1956 oli koguduse õpetaja Max Saar ja 1957–1987 Rudolf Reinaru. Pärast seda sai koguduse õpetajaks Thomas Vaga (1938–2023).
Koguduse esimees on Kenneth Ling. Varem on esimehed olnud Edward Espenbaum, Harry Must, Leo Haus, Harry Tarmo ja Valter Must.
Los Angelese kogudus

Los Angelese kogudus on Los Angeleses tegutsev Eesti Evangeeliumi Luteri Usu Kiriku kogudus.
Esimees on praegu Heino Nurmberg
Koguduse nimekirjas on 136 hinge, liikmeannetusi tasus 2015. aastal 98.
Griinokiit

Griinokiit on heksakliinne sulfiidide hulka kuuluv mineraal. Griinokiidi idealiseeritud keemiline valem on CdS. Madalatel temperatuuridel sarnaneb selle struktuur sfaleriidi omaga, kõrgematel temperatuuridel aga vürtsiidi omaga. Tavaliselt esineb see koos teiste sulfiidide, näiteks sfaleriidi ja galeniidiga. Tegemist on ainsa kaadmiumi tootmiseks kasutatava maagiga (valdav osa sellest metallist saadakse vase-, tsingi- või tinatootmisel kõrvalsaadusena).
Mineraali kirjeldati esimest korda 1840. aastal Šotimaal Bishoptonis, kus seda avastati raudteetunneli rajamisel. Mineraal on saanud nimetuse Greenocki lordi Charles Cathcarti järgi. Varasemaid mineraali leide peeti ekslikult sfaleriidiks. Varem kasutati griinokiiti kollase pigmendina, tänapäeval on aga teada selle mineraali toksiline toime.
Uue-Olde järv

Uue-Olde järv (ka Uus-Olde paisjärv) on paisjärv Sakala kõrgustiku idaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Metsla külas.
Järve pindala on 0,8 ha, keskmine sügavus 0,9 m, suurim sügavus 1,4 m, valgla suurus 30 km², kõrgus merepinnast 66 m, vee maht 10 000 m³ ja see on paisutatud Virastuojale.
Järv kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda.
Järv on avalikult kasutatav veekogu.
Sumbaku järv

Sumbaku järv (ka Sumbaku paisjärv) on paisjärv Sakala kõrgustiku idaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Metsla külas.
Järve pindala on 1,7 ha, keskmine sügavus 1,3 m, suurim sügavus 1,8 m, valgla suurus 25 km², kõrgus merepinnast 70 m, vee maht 31 000 m³ ja see on paisutatud Virastuojale.
Järv kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda.
Järv on avalikult kasutatav veekogu.
Hansuveske järv

Hansuveske järv (ka Veski paisjärv) on paisjärv Sakala kõrgustiku idaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Metsla külas.
Järve pindala on 1,3 ha, valgla suurus 83 km², kõrgus merepinnast 55,5 m ja see on paisutatud Ärmä jõelele. Lisaks Ärmä jõele voolab järve sisse ka Virastuoja. Järv kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda ja on avalikult kasutatav veekogu.
Kulli järv

Kulli järv on looduslik järv Sakala kõrgustiku idaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Pulleritsu külas Viljandi–Rõngu maantee ligidal.
Järve pindala on 7,9 ha, pikkus 0,83 km, laius 0,12 km, suurim sügavus 18 m ja kõrgus merepinnast 79 m. Järv on pikliku kujuga, edela-kirdesuunaline, järve edelatipust voolab välja Madi kraav.
Limnoloogilise tüübi järgi on veekogu kalgiveeline miksotroofne ehk kalgiveeline segatoiteline järv.
Järv kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda.
Järv on avalikult kasutatav veekogu.
Madi kraav

Madi kraav (ka Holstre kraav) on kraav Sakala kõrgustiku idaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas.
Kraavi pikkus on 1,1 km, valgla pindala 7,4 km², langus 6 m ja lang 5,54 m/km. Kraav saab alguse 79 m kõrgusel Pulleritsu külas Kulli järvest ning suubub Raassilla külas 73 m kõrgusel vasakult poolt Virastuojasse 7 km kaugusel selle suudmest. Kraav kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda.
Šoti valgustus

 
Šoti valgustus oli ratsionalistlik ja humanistlik periood, osa laiemast valgustusajastust, mis lähtus 18. sajandi ja 19. sajandi alguse Šotimaalt. 
Perioodilisus.
Šoti valgustuse protsessid kestsid rööbiti nii georgiaanliku perioodiga (1714–1830), kogu Suurbritannia kuningriigis ja Iirimaal kui ka valgustusajastuga Põhja-Ameerika idaranniku Briti kolmeteistkümnes asumaas, mis panid aluse tulevasele iseseisvale Ameerika Ühendriikidele. Ajastut iseloomustasid pöördeliselt intellektuaalsed ja teaduslikud saavutused ning seisukohad, mis industraliseerumisest tingituna mõjutasid tervet Põhja-Atlandi vööndit. 
Kääring.
Šoti niinimetatud kuldajastu epitsenter oli pealinn Edinburgh ehk Põhjala Ateena, kus toimusid intensiivsed arutelud linnas segunenud intellektuaalide, aristokraatide, kaupmeeste, käsitööliste, vaimulike ja spetsialistide vahel. Põhiliselt mõistuslikkuse ja leidlikkuse distsipliinide taotlus erinevatel erialadel edendas eriti jõudsalt: eetikat, filosoofiat, sotsioloogiat, juriidikat, poliitökonoomiat, põllumajandust, geoloogiat, keemiat, meditsiini, inseneeriat, arhitektuuri ja arheoloogiat. Väärtustati kirjaoskust, vooruslikkust, empirismi, parendusi ja täiendusi ning praktilise kasu tootmist nii üksikisikule kui ühiskonnale tervikuna.
Kokkuvõte.
Kultuuriliselt ärganult oli suhteliselt vaene ja agraarne Šotimaa muutumas murranguliseks kapitalistliku majandusega tööstusrevolutsiooni nii-öelda esilekutsujaks. Kiirelt hakkasid arenema söe- ja aurujõudu rakendavad tootmis- ja rasketööstus, raudteendus, masina- ja laevaehitus, mehaanika ja hüdraulika. Suurimast linnast Glasgow'st sai Suurbritannia üks esmaseid transatlantilise kaubandusega sadamaid ja maailma kaalukamaid tööstuskeskusi.
Francis Burton Harrison

Francis Burton Harrison (18. detsember 1873 New York – 21. november 1957 Flemington, New Jersey, USA) oli Ameerika Ühendriikide ja Filipiinide riigitegelane.
Ta kuulus USA esindajatekotta kolmel ametiajal (4. märts 1903 – 3. märts 1905, 4. märts 1907 – 3. märts 1913 ja 4. märts – 3. september 1913). Ameerika Ühendriikide tollane president Woodrow Wilson määras ta Filipiinide kindralkuberneriks (6. oktoober 1913 – 5. märts 1921).
Kolmteist kolooniat

Kolmteist kolooniat oli 17.–18. sajandil asutatud Briti asumaade rühmitis, mis paiknes Põhja-Ameerika idarannikul ja kus domineerisid inglise keelt kõnelevad protestandid. Osa territooriume võideldi 1664. aastal kätte Uus-Madalmaadelt ja Uus-Rootsilt, kes 1674. aasta möödudes enda kolooniaid Ameerikas kunagi enam ei taastanud. Pärast Ameerika revolutsiooni 1776. aastal kuulutasid need kolmteist algupärast Briti impeeriumi kolooniat välja iseseisvuse ning deklareerisid ennast emamaast Suurbritannia kuningriigist vabaks ja panid aluse Ameerika Ühendriikidele. 
Briti kolmteist algupärast asumaad Põhja-Ameerikas.
"Uus-Inglismaa kolooniad:"
"Kesk-kolooniad:"
"Lõuna-kolooniad:"
Uus-Madalmaad

Uus-Madalmaad (hollandi keeles "Nieuw-Nederland"), harvem Uus-Belgia (ladina keeles "Nova Belgica" või "Novum Belgium"), oli Seitsme Madalmaa Ühendatud Vabariigi koloniaalne provints Põhja-Ameerika idarannikul Hudsoni jõel ("Põhjajõgi") ja Delaware'i jõe ("Lõunajõgi") alamjooksul aastatel 1614–1667 ja 1673–1674 ning viimaks territoriaalse taotlusena Nova Scotia poolsaarel aastatel 1674–1678.
Etümoloogia.
Uus-Madalmaad.
Uus-Belgia.
Kuna Hollandi Lääne-India kompaniis töötasid mitmed Saksa-Rooma riigist lahkunud belglased, enamasti flaami hugenotid, ning ei iseseisvunud Madalmaade ega ka Austria Madalmaade nimi ei olnud veel kinnistunud, siis nimetati paljudel tollastel kaartidel kolooniat Uus-Belgiaks. Uus-Amsterdami kuberner oli näiteks valloon Pierre Minuit, kelle kalvinistlik perekond kolis Vallooniast enne tema sündi Kleve hertsogkonda, et vältida hispaania katoliiklust.
Keskused.
Halduskeskus.
Halduskeskuseks oli Mannahatta-nimelise jõesaare lõunatipus asunud kindlustus ja selle ümber kujunenud üsnagi liberaalne faktooria Uus-Amsterdam (hollandi "Nieuw-Amsterdam"), mis oli loodud kaitsma mööda jõge ulatunud Hollandi Lääne-India Kompanii karusnaha kaubateed ja Madalmaade huve.
Koloonia ajalugu.
Asuala elanikud olid kohalikud põhjairokeesi ja idaalgonkini keeli kõnelevad põlisameeriklased, eurooplastest kolonisaatorid-kauplejad ning Aafrikast orjastatud sunnitöölised. Esimesed koloniseerijad olid peamiselt hugenotid, ligikaudu 30 prantsuskeelt kõnelevat perekonda ja lisaks põlatud ja hüljatud, kokku umbes 110 meest, naist ja last.
1664. aastal alistasid kirdest peale tulnud inglased hollandlasi, võtsid administreerimise üle ning nimetasid halduskeskuse ümber New Yorgiks. Hollandlased loovutasid enda asumaa lõplikult Uus-Inglismaale ja lõpetasid sõja 1674. aastal, jättes vahetuseks Suriname istandusvalduse nagu sätestas 1667. aasta Breda rahuleping.
Seos uusaegse Tallinnaga.
Uus-Amsterdami asustusse jõudis 1657. aastal sadulavalmistaja Martin Hoffman, kes oli teadaolevalt teine Eestimaa päritolu inimene Ameerikas. Enne teda oli 1654. aastal edelas Uus-Rootsis jala maha pannud Johan Schalbrick. Mõlemad mehed olid teadaolevalt pärit rootsiaegsest linnast "Reval" ehk tänapäevasest Tallinnast.
Mikitamäe külanõukogu

Mikitamäe külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s. Külanõukogu halduskeskus asus algselt Koksina külas, hiljem Mikitamäel.
Mikitamäe külanõukogu moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlusega Mäe valla koosseisus. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlusega Mäe vald likvideeriti ja Mikitamäe külanõukogu territoorium arvati Räpina rajooni koosseisu. Räpina rajooni kuulus Mikitamäe külanõukogu aastatel 1950–1961. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 14. aprilli 1961 seadlusega Räpina rajoon likvideeriti ning Mikitamäe külanõukogu liideti Põlva rajooniga.
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. märtsi 1966 seadlusega liideti Mikitamäe külanõukoguga 7,5 km² suurune osa (190 elanikuga) Alaküla külanõukogu maadest, millel asus Räpina sovhoosi maakasutus.
1959. aasta seisuga oli külanõukogus Võõpsu alevik, Kahkva, Lepiku ja Rainova asundus ning Audjassaare, Beresje, Igrise, Järvepää, Karisilla, Kito, Kotelnika, Käre, Laossina, Lüübnitsa, Mikitamäe, Mäessa, Niitsiku, Pedajaaluste, Plotina, Pluitsa, Puugnitsa, Rõsna-Metsa, Rõsna-Palo, Rõsna-Saare, Rõsna-Vanaküla, Räsolaane, Sadora, Selise, Sikamäe, Soelaane, Tegova, Toomasmäe, Tsolgo, Töganitsa, Usinitsa, Varesmäe ja Varsaoja küla.
Pärast väikekülade liitmisi 1977. aastal kuulusid Mikitamäe külanõukokku Audjassaare, Beresje, Igrise, Järvepää, Kahkva, Karisilla, Laossina, Lüübnitsa, Mikitamäe, Niitsiku, Puugnitsa, Rõsna, Rääsolaane, Selise, Toomasmäe, Usinitsa, Varesmäe ja Võõpsu küla. 
Mikitamäe külanõukogu territooriumi pindala 1978. aasta seisuga oli 111 km². Külanõukogu territooriumil tegutses Võhandu sovhoos.
Eesti Vabariigi Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega 4. juunist 1992 kinnitati Mikitamäe valla omavalitsuslik staatus, millega seoses Mikitamäe külanõukogu likvideeriti.
Rahvastik.
Külanõukogu elanike arv
Erich Campe

Erich Campe (1. veebruar 1912 Berliin – 5. mai 1977) oli Saksamaa poksija.
Campe oli kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) kokku kahekordne Saksamaa meister aastatel 1932 ja 1934.
Ta sai kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 1932. aasta Los Angelese olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Edward Flynnile (USA). 
Ta osales kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 4. Euroopa meistrivõistlustel (Budapest, 1934), kaid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise hilisemale pronksmedalivõitjale Ole Røislandile (Norra) ja jäi edaisest medaliheitlusest välja.
Elukutselisena.
Campe poksis märtsist 1946 kuni augustini 1949 elukutselisena. Ta osales kokku 17 kohtumisel, millest võitis 5 ja kaotas 7 (neist 1 nokaudiga) kohtumist ning 5 kohtumist jäi viiki.
Teraseoja

Teraseoja on peakraav Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas, Tänassilma jõe vasakpoolne lisajõgi.
Kraavi pikkus on 6,8 km, valgla pindala 7,4 km², langus 26,5 m ja lang 4 m/km. Kraav saab alguse 66 m kõrgusel Moori külast ja suubub Tusti külas 39,5 m kõrgusel vasakult poolt Tänassilma jõkke 21 km kaugusel selle suudmest. Kraavile on Tänassilma oru serval Tusti küla keskuses paisutatud Tusti paisjärv. Pärast järvest väljumist voolab kraav läbi Tusti metsapargi. Kraav kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda.
Ole Røisland

Ole Røisland (20. jaanuar 1911 Stavanger – 1981) oli Norra poksija.
Røisland sai 1929. aastal juba 18-aastaselt kukk-kaalus (kuni 119 naela ehk 54 kg) Norra meistrivõistlustel 2. koha. Ta oli kokku neljakordne Norra meister aastatel 1932, 1933, 1946 ja 1948. Røisland osales 1929. aastal juba 18-aastaselt esimest korda maavõistlusel Norra eest Saksamaa vastu, kokku osales ta aastatel 1929–1946 rahvusvahelistel kohtumistel Norra eest 10 korral ning võitis neist 6 ja kaotas 4 kohtumist. 
Røisland sai kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 4. Euroopa meistrivõistlustel (Budapest, 1934) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile David McCleave'ile (Inglismaa) ja saades kolmanda koha kohtumises Fröhlichilt (Austria) loobumisvõidu.
Asuriit

Asuriit on tumesinine karbonaatne mineraal keemilise valemiga Cu3(CO3)2(OH)2.
Asuriit esineb looduses sageli koos malahhiidiga, kuna mõlemad on võrdlemisi sarnase keemilise koostisega. Iisraelis leidub lausa asuriidi, malahhiidi ja krüsokolla segakivi, mida nimetatakse eliasekiviks. Kuna asuriit on väga pehme kristall, kasutataksegi seda ennekõike väärisesemete ja ehete valmistamiseks.
Peenestatuna on asuriiti keskajal ja varauusajal kasutatud värvipigmendina sinise värvi saamiseks, alternatiivina lasuriidist saadavale kallihinnalisele ultramariinile.
Kadri Vider

Kadri Vider (sünninimi Kadri Korsen; sündinud 26. novembril 1969 Tallinnas) on eesti keeleteadlane.
Ta on lõpetanud 1988. aastal Tallinna 4. keskkooli ja 1995. aastal Tartu Ülikooli eesti keele ja kirjanduse erialal. Aastatel 1995–1999 õppis ta Tartu Ülikoolis magistriõppes, kaitses väitekirja "Sagedasemad eesti verbid semantilises andmebaasis" (juhendaja Haldur Õim) ja sai magistrikraadi üldkeeleteaduse erialal.
Ta töötas aastatel 1995–2007 Tartu Ülikoolis õppejõuna ja 2007–2011 Haridus- ja Teadusministeeriumi peaeksperdina. Alates 2011. aastast on ta Tartu Ülikooli Arvutiteaduse Instituudi Eesti Keeleressursside Keskuse tegevjuht.
Tusti metsapark

Tusti metsapark on kaitsealune puistu Viljandi maakonnas Viljandi vallas Tusti külas.
Pargi pindala on 3,9 ha ja sellest voolab läbi Teraseoja. Varem kandis park nime Tusti kooli park.
Ieronim Stebnitski

 
Ieronim Ivanovitš Stebnitski (vene Иероним Иванович Стебницкий; 12. oktoober 1832 Volõõnia kubermang – 10. veebruar 1897 Peterburi) oli Venemaa geodeet ja sõjatopograaf. Jalaväekindral (1896). 
Päritolu ja haridustee.
Ta oli pärit Volõõnia aadliperekonnast. 1852. aastal lõpetas ta Peterburi teedeinseneride korpuse instituudi. 1855. aastal astus ta Nikolai Kindralstaabi Akadeemiasse, kus õppis geodeesiaosakonnas, seejärel läbis ta praktika Pulkovo observatooriumis. 
Karjäär ja töökäik.
Pärast instituudi lõpetamist töötas ta Peterburi–Varssavi raudtee ehitusel, muuhulgas oli ta kaastegev Venemaa esimese metallist raudteesilla rajamisel (üle Luga jõe Preobraženskaja raudteejaama juures).
1858. aastal määrati ta tööle Kindralstaapi, aastast 1860 teenis ta Kaukaasia sõjaringkonna sõjatopograafia osakonnas, aastast 1867 osakonna ülemana.
Ta oli aastatel 1885–1896 Venemaa keiserliku armee sõjatopograafide korpuse juht, ühtlasi aastatel 1886–1896 Venemaa keiserliku armee peastaabi sõjatopograafia osakonna ülem. 
Aastast 1886 oli ta Venemaa Geograafiaühingu matemaatilise geograafia osakonna esimees. Aastast 1889 kuni oma elu lõpuni oli ta Geograafiaühingu esimehe abi. Ta võttis osa ka Venemaa Astronoomiaühingu tööst.
Teadus.
Ta teostas suuremahulisi geodeetilisi töid, võttis osa triangulatsiooni mahamärkimisest Põhja-Kaukaasias (suur osa tööst teostas ta ise). Ekspeditsioonidel Kaukaasias, Pärsias ja Türgis koostas eri piirkondade topograafilisi kaarte ning teostas astronoomilisi ja geograafilisi uurimusi, mille tulemused avaldas 1870. aastal trükis. 
Stebnitski tegevuses olid olulisel kohal kartograafia-alased tööd. Ta koostas rohkelt Venemaa kaarte, sealhulgas Kaukaasia piirkonna kohta.
Kokku on ta avaldanud üle 40 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Tema tütrepoeg Pjotr Kapitsa oli füüsik, Nobeli auhinna laureaat.
Maria Lohela

Maria Tuulia Lohela (sündinud 11. juunil 1978 Nivalas) on Soome poliitik, ta kuulub erakonda Põlissoomlased. 29. maist 2015 kuni 5. veebruarini 2018 oli ta Soome Eduskunna esimees.
Ta omandas bakalaureusekraadi inglise filoloogia alal Turu Ülikoolis.
Aastatel 2009–2012 oli ta Turu linnavolikogu liige. 2011. aasta Soome parlamendivalimistel valiti ta Eduskunna liikmeks (Põlissoomlaste nimekirjas). Samuti valiti ta 2015. aasta Soome parlamendivalimistel Eduskunna liikmeks ja 29. mail 2015 Eduskunna esimeheks. Ta kandideeris ka 2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel, kuid ei osutunud valituks.
Isiklikku.
Ta on 2015. aastast abielus Samppa Mattilaga.
Tartu Ülikooli spordihoone

Tartu Ülikooli spordihoone on Tartus Ujula tänaval asuv Tartu Ülikooli Akadeemilisele Spordiklubile kuuluv spordihoone.
See avati 1982. aastal.
Puhja Kool

Puhja Kool on kool Tartu maakonnas Puhjas. 2017. aastani oli gümnaasium.
Esimene kool asutati Puhjas juba aastal 1686, kui Adrian Virginiuse palvel läks üks Forseliuse seminari kasvandik sinna lapsi õpetama.
Tartu Keskkonnahariduse Keskus

Tartu Keskkonnahariduse Keskus on loodusest hoolivat ja keskkonnasäästlikku eluviisi propageerivat laste huviharidust andev asutus Tartus.
2002. aastal asutatud Sihtasutus Tartu Keskkonnahariduse Keskus on välja kasvanud 1953. aastal loodud Tartu Linna Noorte Naturalistide Jaamast, hilisemast munitsipaalhuvikoolist Tartu Loodusmaja.
Martin Hoffman

Martin Hoffman (1625 Reval, Eestimaa – 1712 Kingston, praegune New Yorgi osariik) oli teadaolevalt teine Põhja-Ameerika mandri pinnale jõudnud eestimaalane.
Tema isa oli Herman Hermanzen Hoffman ning pärines rootsiaegsest Tallinnast "(Reval"), kus teenis rittmeistrina Rootsi Kuningriigi ratsaväes.
1657. aastal jõudis Martin Hoffman umbes 22-aastaselt oma "Soome lahest pärineva julgusega" üle Atlandi ookeani Uus-Amsterdami kindlustatud faktooriasse Manhattani saare lõunatipul, kus asus Uus-Madalmaade halduskeskus Põhja-Ameerikas. Koloonias töötas ta sadulavalmistajana ning osales põlisameeriklasi tõrjuvates lahingutes Hudsoni jõe lähistel. Hiljem suundus ta Hudsoni orgu riskantsetele õnneotsingutele, kust alustas paaditsi kaubavahetusega Fort Oranije'i (tänapäeva Albany) ja Uus-Amsterdami (tänapäeva New York) vahel.
Tema esimene 1663. aastal sõlmitud abielu kestis vaid ühe aasta, mille jooksul vahetus võim, mil Inglismaa Kuningriigi koloonia Uus-Inglismaa vallutas vastupanuta Uus-Amsterdami ja muutis selle nime vastavalt New Yorgiks. 1664. aastal abiellus ta Emmerentje DeWittega. Abielludes sai ta Inglise kuninga käskkirjaga endale kingituseks olulise tähtsusega maavalduse Albanys. Hiljem kolis perekond Kingstonisse (praeguses Ulsteri maakonnas New Yorgi osariigis), kus ka Hoffman suri. Vanad linnaregistrid näitavad, et ta oli kuulunud jõukamate kodanike klassi ning maksnud jõudsalt tulumaksu.
Tal oli enda riidekauplejast teise naisega Emmerentje Claesen DeWittega viis last:
Nicholase lapselaps oli Cornelia Hoffman (1734 – 1780), kes abiellus Isaac Rooseveltiga. Tema lapselapselapselapselaps oli aga Franklin Delano Roosevelt, kellest sai 32. Ameerika Ühendriikide president.
Akste-Kärsa külanõukogu

Akste-Kärsa külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954.
Akste-Kärsa külanõukogu moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlusega Tartumaa Ahja valla koosseisus.
Külanõukogu esimees 1945. aastast oli Gustav Soosaar.
Külanõukokku kuulusid Akste, Kärsa ja Valgesoo külad. Külanõukogu keskus asus Akstes. 
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlusega Ahja vald likvideeriti ja Akste-Kärsa külanõukogu territoorium arvati Põlva rajooni koosseisu. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 17. juuni 1954 seadlusega Akste-Kärsa külanõukogu likvideeriti. Akste ja Kärsa küla liideti Ahja külanõukoguga, Valgesoo küla Põlva külanõukoguga.
Külanõukogu esimees aastatel 1951–1954 oli Arnold Klopets.
Kiidjärve külanõukogu

Kiidjärve külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954. Külanõukogu halduskeskus asus Karilatsi külas.
Kiidjärve külanõukogu moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 4. mai 1945 seadluse alusel Tartumaa Kiidjärve valla koosseisus. Külanõukogu esimees 1945. aastast oli Eduard Laanemäe.
Kiidjärve külanõukogu hõlmas Järve, Karilatsi, Koorvere, Küka, Leevi, Liiva, Lüko, Tõdu, Visse ja Voorepalu küla.
1. oktoobrist 1950 Tartu maakond ja Kiidjärve vald likvideeriti ning Kiidjärve külanõukogu arvati moodustatud Põlva rajooni koosseisu. 1. juulist 1954 Kiidjärve külanõukogu likvideeriti ja selle territoorium liideti Vastse-Kuuste külanõukoguga.
Kioma külanõukogu

Kioma külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954. 
Külanõukogu hõlmas Aarna, Kioma, Kähri, Puskaru ja Tännassilma küla. Külanõukogu keskus asus Kioma külas.
Kioma külanõukogu moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlusega Võrumaa Põlva valla koosseisus.
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlusega Põlva vald likvideeriti ja Kioma külanõukogu territoorium arvati Põlva rajooni koosseisu. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 17. juuni 1954 seadlusega Kioma külanõukogu likvideeriti ja selle territoorium liideti Põlva külanõukoguga.
Gino Rossi (poksija)

Gino Rossi (sünninimi "Luigi"; 29. mai 1908 Piacenza – 1987) oli Itaalia poksija.
Rossi sai poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) 1932. aasta Los Angelese olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale David Carstensile (Lõuna-Aafrika Liit).
Elukutselisena.
Rossi poksis jaanuarist 1928 kuni aprillini 1934 elukutselisena. Ta pidas kokku 9 kohtumist, millest võitis 5 (neist 1 nokaudiga) ja kaotas 4 (neist 3 nokaudiga) kohtumist.
Kui tema esimesed kaks kohtumist elukutselisena vastavad tõele, on selgusetu, kuidas lubati tal harrastajana osaleda olümpiamängude poksivõistlustel.
Luigi Rovati

Luigi Rovati (24. november 1904 Cinisello Balsamo, Milano provints – 8. märts 1989) oli Itaalia poksija.
Rovati sai raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) 1932. aasta Los Angelese olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Alberto Lovellile (Argentina).
Elukutselisena.
Rovati poksis detsembrist 1932 kuni detsembrini 1937 elukutselisena. Ta pidas kokku 7 kohtumist, millest võitis 2 (neist 1 nokaudiga) ja kaotas 4 (need kõik nokaudiga) kohtumist ning 1 kohtumine jäi viiki.
Tusti oja

Tusti oja on oja Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas, Tänassilma jõe vasakpoolne lisajõgi.
Oja pikkus on 5,3 km, valgla pindala 11,5 km², langus 10 m ja lang 0,87 m/km. Oja saab alguse 49 m kõrgusel Tusti ja Moori küla piirilt ning suubub Tusti ja Surva küla piiril 39 m kõrgusel vasakult poolt Tänassilma jõkke 18,7 km kaugusel selle suudmest. Oja kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda.
Koka oja

Koka oja (ka Viru oja) on oja Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas, Tänassilma jõe vasakpoolne lisajõgi.
Oja pikkus on 8,6 km, valgla pindala 12,12 km², langus 53 m ja lang 4,8 m/km. Oja saab alguse 94 m kõrguselt Võistre külast ning suubub Taari külas 41 m kõrgusel vasakult poolt Tänassilma jõkke 27,6 km kaugusel selle suudmest. Oja kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda.
Eesti U-23 jalgpallikoondis

Eesti U-23 jalgpallikoondis on Eesti alla 23-aastaste meeste jalgpallikoondis. Koondist haldab Eesti Jalgpalli Liit (EJL). 
2016. aastal kuuluvad Eesti U23 koondisse mängijad sünniaastaga 1992 ja nooremad.
Eesti U-20 jalgpallikoondis

Eesti U-20 jalgpallikoondis on Eesti alla 20-aastaste jalgpallikoondis, mis kutsuti viimati kokku 2005. aastal. Koondist haldab Eesti Jalgpalli Liit (EJL).
Eesti U-18 jalgpallikoondis

Eesti U-18 jalgpallikoondis on Eesti alla 18-aastaste jalgpallikoondis. Koondist haldab Eesti Jalgpalli Liit (EJL).
Koondise peatreener on Alo Bärengrub.
Eesti U-17 jalgpallikoondis

Eesti U-17 jalgpallikoondis on Eesti alla 17-aastaste jalgpallikoondis. Koondist haldab Eesti Jalgpalli Liit (EJL).
Eesti U-16 jalgpallikoondis

Eesti U-16 jalgpallikoondis on Eesti alla 16-aastaste jalgpallikoondis. Koondist haldab Eesti Jalgpalli Liit (EJL). Koondise peatreener on Andres Oper.