tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Arnold Õunapuu

Arnold Õunapuu (8. oktoober 1902 Metsla, Võhmuta vald, Järvamaa – 4. august 1942 Sevurallagi vangilaager, Sosva, Sverdlovski oblast) oli Eesti sõjaväelane (leitnant, 1938) ja advokaat .
Ta lõpetas 1927. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane, Järvamaa Üliõpilaskogu esimene vilistlane.
Ta oli 1928–1934 vandeadvokaat Jüri Kalmu ja Rudolf Paabo abi Tallinnas ja 1934–1940 vandeadvokaat samas. 
Vangistati NKVD poolt 14. juunil 1941, mõisteti 27. juunil 1942 tribunalil surma, hukati.
Ehitajate tee

Ehitajate tee (endine "Haabersti tee") on tänav Tallinnas. See asub Nõmme, Mustamäe ja Haabersti linnaosas. See kulgeb läbi Nõmme, Mustamäe, Kadaka ja Väike-Õismäe asumi.
Ehitajate tee algab Nõmmel Pärnu maantee lähedal Turu platsi ja Suusa tänav ristmikult ning kulgeb üldiselt loodesse. Ta läheb Mustamäe suusasilla alt läbi ja Mustamäe nõlvast alla, ristub Männiliiva tänavaga (paremalt), Üliõpilaste teega (vasakult), Sõpruse puiesteega (paremalt), Akadeemia teega (vasakult), Keskuse tänavaga (paremalt), Eduard Vilde teega (risti), A.H. Tammsaare teega (paremalt), Kadaka teega (risti), Kõrgepinge tänavaga (risti), Meistri tänavaga (paremalt) ja Õismäe teega (vasakult) ning lõpeb Paldiski maantee ja Rannamõisa tee ristmikul.
Tänav on umbes 4 km pikk. Selle suurim majanumber on 148. Aadressil on Ehitajate tee 5 asub Tallinna Tehnikaülikool.
Ehitajate teel on mitu fooriga reguleeritavat ristmikku ja Tehnikaülikooli ees fooriga reguleeritav jalakäijate ülekäigukoht. Teel on ka kaks ringristmikku: üks ristumisel Akadeemia tee ja Sõpruse puiesteega ning Rocca al Mare ringristmik ristumisel Paldiski maantee ja Rannamõisa teega.
Minevikus oli teel kolmaski ringristmik Kadaka tee ja Tammsaare teega. Liikluskoormuse suurenedes jäi see aga liiklusvoole kitsaks ja tuli ümber korraldada. Ristmikust pisut kagus suunati Ehitajate tee kirdesse, kuhu tehti eraldi T-kujuline ristmik Tammsaare teega. Selles kohas Ehitajate tee katkeb. Kui ristmikul Ehitajate teelt tulles pöörata mööda Tammsaare teed vasakule, siis saabub varsti fooriga reguleeritav ristmik Kadaka teega. Sellel ristmikul otse sõites Tammsaare tee lõpeb ja jätkub Ehitajate tee.
Tänava tänapäevane nimi võeti kasutusele 1963. aastal. Nime sai see Mustamäe rajanud ehitajate auks.
René Beermann

Johannes René Beermann (31. august 1903 Strelna, Peterburi kubermang – 13. jaanuar 1997 Inglismaa) oli eesti advokaat.
Ta lõpetas aastal 1922 Tallinna Linna Saksa Poeglaste Gümnaasiumi, 1926. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, Korporatsioon Estonia vilistlane.
Ta oli aastail 1928–1930 vandeadvokaat Walter Kraffti abi, aastatel 1930–1935 vandeadvokaat Eduard von Nottbecki abi, 1935–1940 vandeadvokaat Paides. 
1941. aastal asus ta järelümberasujana Saksamaale, oli seal kohtunik, hiljem teenis Saksa sõjaväes. 1947. aastal asus ta Inglismaale, 1950. aastail oli Glasgow' ülikooli lektor.
Isiklikku.
Tema isa oli Gustav Johannes Beermann oli luterlik vaimulik Tbilisis, Tsarskoje Selos ning Kadrina Katariina koguduse ja Ilumäe koguduse õpetaja (ja Viru praostkonna praost); onu Christoph Wilhelm Beermann oli luterlik vaimulik Tbilisis, Strelnas, Oranienbaumis ning Järva Peetri koguduse õpetaja (ja Järva praostkonna praost). Vanaisa Gustav Beermann oli Põltsamaa kihelkonna kooliõpetaja ja kirikute ehitusmeister, teine vanaisa Gustav Hüsemann oli Tbilisi linnakoguduse ja Taga-Kaukaasia sõjaväe ringkonnaõpetaja.
Egon Federmann

Egon Louis Federmann (23. juuni 1900 Aaspere vald, Virumaa – 3. detsember 1937) oli Eesti advokaat.
Ta lõpetas 1927. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, Korporatsioon Fraternitas Normannia vilistlane.
Ta osales vabatahtlikuna Vabadussõjas, oli Aaspere valla põllumajandusettevõtete asjaajaja, 1927–1935 vandeadvokaadi abi Rakveres, seejärel kuni surmani vandeadvokaat samas.
Eduard Vilde tee

Eduard Vilde tee (lühendatult "E. Vilde tee" või "Ed. Vilde tee") on tänav Tallinnas Mustamäe linnaosas Mustamäe asumis.
Eduard Vilde tee on nimetatud Eduard Vilde auks.
Eduard Vilde tee algab Juhan Sütiste tee ja Sõpruse puiestee ristmikult. See ristub Mustamäe teega (risti), Ehitajate teega (risti) ja lõpeb Akadeemia tee ristmikul. Tänav on 2 km pikk. Alguses kulgeb ta loodesse, pärast Mustamäe teed läände ja lõpuks edelasse.
Kõige suurem majanumber tänaval on 144. Kuid Vilde tee on ainulaadne selles osas, et tänaval puuduvad 50-st väiksemad majanumbrid, vähim majanumber on 52, ja väiksema numbriga majade jaoks pole ka ruumi, sest tänav on kogu ulatuses mõlemalt poolt hoonestatud.
Tänava nimi võeti kasutusele 1963. aastal.
Mööda Vilde teed saavad sõita trollid. Trolliliin number 2 kulges Vilde teel kogu selle ulatuses algusest lõpuni, trolliliinid number 1 ja 5 Mustamäe teest kuni lõpuni. Mööda Vilde teed kulgevad ka bussiliinid, näiteks liin number 36 kulgeb Vilde teel Ehitajate teest kuni selle lõpuni.
Felix Frank

Felix Karl Frank (17. juuli 1891 Beirut – surma aeg ja koht teadmata) oli Eesti advokaat.
Ta astus 1913. aastal Tartu ülikooli.
Aastail 1932–1939 oli ta vandeadvokaat Narvas.
Ernst Grau

Ernst Grau (31. oktoober 1886 Türi – surma aeg ja koht teadmata) oli eesti advokaat.
Ta lõpetas 1911. aastal Tartu ülikooli, kus oli õppinud õigusteaduskonnas ja oli üliõpilaskorporatsioon Sakala liige.
Ta osales Esimeses maailmasõjas, oli aastail 1926–1931 vandeadvokaat Karl Grau abi ja 1931–1940 vandeadvokaat Narvas.
Ta oli Narva tuletõrjeühingu juhatuse esimees.
Reti Saks

Reti Saks (sündinud 3. juunil 1960 Pärnus) on eesti graafik. 
Haridus.
Reti Saks on lõpetanud 1978. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1987. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi graafika erialal. Ta on 1991. aastast Eesti Kunstnike Liidu liige. 
Looming.
Reti Saks on näitustel esinenud 1983. aastast. Ta on spetsialiseerunud graafikale, raamatuillustratsioonile ja skulptuurile. Kunstniku loomingu hulka kuuluvad graafilised lehed ja pronksist pisiskulptuurid. Ta on saanud auhindu Tallinna graafikatriennaalil, Riia minigraafika triennaalil, Caixanova graafikabiennaalil Hispaanias ning raamatuillustraatorina. 2009. aastal saavutas Reti Saksa teos võidu rahvusvahelisel väikegraafika näitusel Cadaques Kataloonias. 
– portreenäitus, Moskva, Venemaa
– II väikegraafika triennaal, Riia, Läti
– üleliiduline graafikanäitus, Moskva, Venemaa
– noorte kunstnike näitus, Moskva, Venemaa
– kunstifestival, Arhus, Taani
– lasteraamatuillustratsioonide näitus, Itabashi, Sano ja Otana muuseum, Jaapan
– raamatuillustratsioonide biennaal, Bratislava, Slovakkia
– minigraafika, Lahti, Soome
– VI rahvusvaheline väikegraafikatriennaal, Vilnius, Leedu
– I joonistustriennaal, Tallinn
– VIII Lessedra rahvusvaheline väikegraafika näitus, Sofia, Bulgaaria
– XXIX rahvusvaheline väikegraafika näitus, Cadaqués, Hispaania
– VI rahvusvaheline graafikatriennaal, Bitola, Makedoonia
– "Maailma joonistuste galerii", Skopje, Makedoonia
– IX Lessedra rahvusvaheline väikegraafika aastanäitus, Sofia, Bulgaaria
– V rahvusvaheline graafikabiennaal, Duoro, Portugal
– rahvusvaheline väikegraafikabiennaal Art 2010, Québec, Kanada
– KiC – rahvusvaheline kunstinäitus NordArt 2010, Büdelsdorf ja Rendsburg, Saksamaa
– "Maailma joonistuste galerii", Skopje, Makedonia
– A4 rahvusvaheline graafikanäitus, Cornwall, Inglismaa
– joonistusbiennaal Pilsen, West Bohemia, Pilsen, Tšehhi
– XXX rahvusvaheline väikegraafika, isikunäitus, Cadaqués, Hispaania
– VII rahvusvaheline väikegraafikatriennaal, Vilnius, Leedu
– VI rahvusvaheline väikegraafikabiennaal, Czestochowa, Poola
– kunstioksjon Haiti kunstnike heaks, Pariis, Prantsusmaa
– VI rahvusvaheline väikegraafikabiennaal (BIMPE), Vancouver, Kanada
– Ameerika graafikabiennaal 2010, Iowa, USA
– V Rokycany graafikabiennaal, Tšehhi
– 2nd Penang International Print Exhibition, Malaisia
Juhan Sütiste tee

Juhan Sütiste tee (lühendatult "J. Sütiste tee" või "Sütiste tee") on tänav Tallinnas Mustamäe linnaosas Mustamäe asumis.
Tänava nimi võeti kasutusele 1968. aastal.
Juhan Sütiste tee on nimetatud Juhan Sütiste auks.
Hoonestus.
Sütiste tee ääres asub Sütiste parkmets.
Eduard Hasselblatt (advokaat)

Paul Eduard Camillo Hasselblatt (13. oktoober (vkj)/ 25. oktoober 1885 Juuru kirikumõis, Harjumaa – 13. september 1956 Stockholm) oli Eesti advokaat.
Ta lõpetas Peterburis 1907. aastal Püha Peetri Kooli ("Sankt-Petri-Schule") ja 1913. aastal Tartu ülikooli õigusteaduskonna.
Aastail 1927–1940 oli ta vandeadvokaat Rakveres. 1934. aastal valiti ka Rakvere linnavolinikuks.
Isiklikku.
Tema isa Carl Paul Martin Hasselblatt oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja, vanaisa Carl Jacob Eduard Hasselblatt oli Kambja koguduse õpetaja.
Valdur Hiievald

Valdur Hiievald (kuni 1936. aastani Vladimir Friedrich Heisvald; 18. jaanuar 1903 Väinjärve vald, Järvamaa – 29. juuli 1941 Rahkla mõis, Virumaa) oli eesti advokaat.
Ta lõpetas 1926. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Aastail 1928–1935 oli ta vandeadvokaat August Lepsi abi, 1935–1940 vandeadvokaat Rakveres. 1939. aastal valiti ta ka Rakvere linnavolinikuks.
Ta mõrvati hävituspataljonlaste poolt.
Richard Koolmann

Richard Koolmann (ka Richard Koolman; 21. veebruar 1899 Vainupea, Vihula vald, Virumaa – 23. detsember 1966 Göteborg) oli eesti advokaat.
Ta lõpetas aastal 1918 Rakvere Poeglaste Gümnaasiumi. Õppis aastal 1918 Tartu Ülikoolis arstiteadust; aastatel 1921–1927 õigusteaduskonnas, mille lõpetas. Ta oli Korporatsioon Fraternitas Estica vilistlane.
Ta osales Vabadussõjas, oli aastatel 1928–1929 vandeadvokaat Kristjan Haho abi, aastatel 1929–1932 vandeadvokaat Martin Kutti abi, aastatel 1932–1940 vandeadvokaat Rakveres. 
1944. aastal oli ta Lääne maavanem, põgenes Rootsi. Töötas seal Chalmersi tehnikaülikooli laboris Göteborgis.
Plaani Püha Nikolai kirik

Plaani Püha Nikolai kirik (ka Haanja-Plaani Püha Nikolai kirik) on õigeusu kirik Võru maakonnas Rõuge vallas Plaani külas. Pühakoda kuulub EAÕK-le.
1846. aastal ehitatud ja 1872. aastal maha põlenud puidust kiriku asemele ehitatud historitsistlik kivikirik valmis 1873. aastal ja pühitseti 1874. aastal. 
Projekti tegi Riia arhitekt Jānis Frīdrihs Baumanis. Tellis- ja maakivist hoone on Kreeka risti kujuline, sellel on kellatorn ning üks suur ja neli väiksemat sibulkupliga torni.
Rõuge kirik

Rõuge Püha Neitsi Maarja kirik on kirik Võru maakonnas Rõuge vallas Rõuges.
Eelmise, 16. sajandil rajatud, kuid hävinud kiriku asemele valmis kirik uude kohta 1730. aastal. Siis rajatud kirik oli praegusest madalam, võlvideta, ilma koori ja käärkambrita. Põhjalik ümberehitus tehti kirikus 1860. aastal.
Ühelööviline kirikuhoone on ehitatud klassitsistlikus stiilis. Kiriku lõunaseina välisküljele on ehitatud käärkamber.
Interjöör on heledates toonides. Külgrõdud puuduvad. Kantsel asub altari poole vaadates erandlikult paremal pool. Altarimaali "Jeesus ristil" on 1880. aastatel maalinud baltisaksa kunstnik Rudolf von zur Mühlen (1845–1913).
Kirikuorel on kuulsate orelimeistrite Juhan, Jakob ja Tannil Kriisa töö. 29 registriga orel õnnistati sisse 27. juunil 1930.
Kirikut kasutab Rõuge Maarja kogudus.
Rõuge kirik osaleb projektis "Teeliste kirikud".
1509. aasta Konstantinoopoli maavärin

1509. aasta Konstantinoopoli maavärin toimus Türgis Konstantinoopoli (tänapäeval İstanbuli) lähedal 10. septembril 1509. Selle tugevus oli 7,2±0,3 Ms.
Maavärina epitsenter oli Marmara meres. Maavärin tekitas tsunami.
Hinnanguliselt hukkus 10 000 inimest. Hävis üle 1000 maja ja 109 mošeed.
Järeltõuked kestsid 45 päeva.
1982. aasta Põhja-Jeemeni maavärin

1982. aasta Põhja-Jeemeni maavärin magnituudiga 6,0, mis toimus Dhamāris Jeemeni Araabia Vabariigis 13. detsembril 1982.
2800 inimest hukkus .
Jerzy Kulej

Jerzy Zdzisław Kulej (19. oktoober 1940 Częstochowa – 13. juuli 2012 Varssavi) oli Poola poliitik ja endine poksija.
Kulej oli I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) kokku kaheksakordne Poola meister aastatel 1961–1965, 1967 ning 1969–1970. Ta sai Poola meistrivõistlustel I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1960. aastal III koha. Ta võistles maavõistlustel Poolat esindades 31 korda ning võitis neist 23 ja kaotas 8 kohtumist.
Kulej oli kahekordne olümpiavõitja. Ta võitis I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1964. aasta Tōkyō olümpiamängude poksivõistlustel ja 1968. aasta México olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ning tuli olümpiavõitjaks.
Kulej võitis I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 15. Euroopa meistrivõistlustel (Moskva, 1963) ja 16. Euroopa meistrivõistlustel (Ida-Berliin, 1965) kuldmedali ning tuli Euroopa meistriks. Ta sai I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) hõbemedali 17. Euroopa meistrivõistlustel (Rooma, 1967), kaotades finaalis Jevgeni Frolovile (Nõukogude Liit).
Kulej tegutses hiljem filminäitleja ja televisiooni poksikommentaatorina ning oli aastatel 2001–2005 Poola Seimi liige.
Henri de Saussure

Henri Louis Frédéric de Saussure (27. november 1829 Genf – 20. veebruar 1905 Genf) oli Šveitsi entomoloog ja mineraloog.
Ta õppis mitu aastat Pariisis ja lõpetas sealsed õpingud litsentsiaadikraadiga. Seejärel omandas ta Gießeni ülikoolist doktorikraadi.
Peamiselt uuris de Saussure kiletiivalisi ja sihktiivalisi. Tema esimene teadustöö avaldati 1852 ja see käsitles erakherilasi.
1854 reisis ta Lääne-Indiasse ning sealt Mehhikosse ja USA-sse. Seal kohtus ta oma kaasmaalase, paleontoloogi ja geoloogi Louis Agassiz'ga. 1856 naasis de Saussure Šveitsi, kaasas suur kogu ameerika putukatest, hulkjalgsetest, vähilaadsetest, lindudest ja imetajatest.
De Saussure oli huvitatud ka geograafiast, geoloogiast ja etnoloogiast. Seetõttu oli ta 1858 Genfi geograafiaühingu asutajate hulgas. Ta oli ka Genfi loodusajaloomuuseumi juhtimiskomitee liige. Seetõttu oli tal võimalik muuta oma kile- ja sihktiivaliste kogu üheks maailma parimatest.
Tema peamised teened teaduse ees väljenduvad esiteks selles, et ta suutis näha sugulussidemeid maailma eri otstes elavate loomarühmade vahel, ja teiseks selles, et ta uute loomaliikide kirjeldamisel ei piirdunud üksnes nende välimuse mainimisega, vaid kirjeldas nende peeni morfoloogilisi iseärasusi.
1872 sai ta Londoni entomoloogiaühingu auliikmeks.
Pere.
Tema pojad olid keeleteadlane Ferdinand de Saussure (1857–1913), sinoloog ja astronoom Léopold de Saussure (1866–1925) ning esperantist René de Saussure (1868–1943). Kokku oli tal 9 last, kellest Ferdinand oli vanim.
Risto E. J. Penttilä

Risto Erkki Juhani Penttilä (sündinud 17. märtsil 1959 Poris) on Soome politoloog ja endine poliitik.
Risto Penttiläl on filosoofiadoktori kraad Oxfordi ülikoolist (1989). Ta on uurinud eelkõige rahvusvahelisi suhteid, välis- ja julgeolekupoliitikat. Ta on olnud Soome NATO liikmeks saamise eestkõneleja.
Aastatel 1988–1989 oli Penttilä McKinsey konsultant Helsingis ja Stockholmis, 1989–1990 osales uuringutes Rootsi ja Austria välispoliitika instituutides, töötas aastatel 1990–1991 Soome Välispoliitika Instituudis, 1991–1995 kaitseministeeriumis, 1999–2000 oli Genfis Maailma majandusfoorumi direktor, 2002–2010 juhtis Soome poliitika- ja majandusfoorumit EVA.
Ta on kirjutanud artikleid Helsingin Sanomatele, Suomen Kuvalehtile, Financial Timesile ja International Herald Tribune'ile.
1994. aastal oli ta üks liberaalse Noorsoomlaste partei asutajatest ja kuni partei tegevuse lõpuni selle esimees. 1995. aastal valiti ta Eduskunna liikmeks, kuid järgmistel valimistel 1999 Noorsoomlased enam parlamenti ei pääsenud ning peagi pärast seda partei likvideeriti.
Penttilä kandideeris 2009. aastal Rahvusliku Koonderakonna nimekirjas Euroopa Parlamenti ja oli 50 881 häälega kandidaatide seas kümnes, kuid ei osutunud valituks.
Alates 2010. aastast on ta Soome Keskkaubanduskoja tegevdirektor. Ta on European Business Leader's Conventioni peasekretär.
Isiklikku.
Risto Penttilä mängis noorpõlves jalgpalli ja jäähokit. Ta võitis meeskonnas Lahden Reipas Soome jalgpallikarika, kuulus Ivy League'i jalgpallimeeskonda ning oli Oxfordi ülikooli jäähokimeeskonna kapten.
ERepublik

"eRepublik" on Interneti-põhine arvutimäng (MMOG), mis loodi novembris 2007. Mängu tegevus toimub virtuaalmaailmas, mis on tuntud ka kui the New World (Uus Maailm). Mängijad, keda kutsutakse kodanikeks, saavad osa võtta kohalikust ja üleriigilisest poliitikast, mille abil nad saavad aidata luua kohalikku majandus- ja sotsiaalpoliitikat.
Mängu lõid Alexis Bonte ja George Lemnaru. "eRepublik" on programmeeritud PHP-s, kasutades Symfony platvormi ja töötab pea kõigis tänapäevastes veebibrauserites.
Ülevaade.
"eRepublik" on ülemaailmne väga paljude mängijatega online-rollimäng, kus mängijad saavad osa võtta paljudest erinevatest tegevustest. Uue Maailma kodanik võib olla palgatööline või ettevõtja; rajada partei; hääletada valimistel, tõusta erakonna esimeheks, saada valitud Riigikogu liikmeks või presidendiks . Võimalik on ka kirjutada ajaleheartikleid ja isegi sõdida kodanikega teistest virtuaalsetest riikidest.
Pärast liitumist valib mängija virtuaalse riigi, millega ta soovib liituda. Kõik riigid on nimetatud päriselt eksisteerivate riikide järgi ja on üldiselt samas geograafilises asukohas, kus pärismaailmaski (sõjategevus võib riigipiiride asukohta muuta). Kodanik otsib tööd oma sünniriigis ja treenib, et saada oma kodumaale oluliseks sõduriks. Töötada ja treenida saab iga päev. Idee kohaselt ei tohiks mängimine võtta kauem aega kui "14 minutit päevas" . 
e-Eesti.
Eesti lisati mängu 8. aprillil 2009 . Riigi esimeseks presidendiks valiti kasutaja nimega SgtMaj. Praegu on seal ametis 32. valitsus . Oma ajaloo vältel on eEesti sõdinud nii eSoome, eVenemaa, eLäti, eRootsi kui ka eNorraga. eEestil on üks maavara, õli (nafta) ja kaks loodusvara – kala ja puuviljad.
Zooantroponoosid

Zooantroponoosid ehk antropozoonoosid on loomade nakkushaigused, millesse võib haigestuda ka inimene. Zooantroponoosid on zoonooside alaliik.
Zooantroponoosid on näiteks katk, marutõbi ja puukentsefaliit.
Zooantroponooside hulka kuuluvad ka helmintoosid ehk usstõve liigid.
Ehitajate tee (täpsustus)

Ehitajate tee on tänav mitmes Eesti linnas:
Ehitajate tee on tänav järgmistes Eesti alevikes:
Tõstamaa, Uuemõisa, Väike-Maarja.
Atlantica Online

Atlantica Online on NDOORS Corporationi loodud tasuta paljude mängijatega mängitav "online"-rollimäng (MMORPG). 
Mängu tegevuspaik sarnaneb Maa põhjapoolkeraga, kuid ajalooline olustik ja sündmustik on fiktiivsed.
Mängija saab valida üheksa klassi vahel. Klasse eristavad nende käsutuses olevad relvad: mõõk, oda, kirves, mootorsaag, vibu, püss, kahur, kitarr, võlukepp. Lisaks on võimalik palgata erinevaid palgasõdureid, keda mängija kontrollib sarnaselt peategelasega. Korraga on mängija käsutuses kuni kaheksa palgasõdurit ja peategelane. Lisaks võitlusstiilile on võimalik omandada uusi meisterdamisoskusi ("Crafting").
Mängus on oluline roll gildidel, mis valitsevad linnu, loovad riike ja sõdivad teiste riikidega.
Mängu teeb omapäraseks käikudel põhinev võitlussüsteem. Rünnates vaenlast, viiakse mängija ja vaenlase seltskond üheksast ruudust koosnevale võitlusväljale, kus kordamööda oma tegelasi ruutudel liigutatakse. Teine võitlussüsteem on taktikaline – mängijatel on võimalik oma tegelasi paigutada võitlusväljal mis tahes punkti.
Omavärav

Omavärav on olukord spordimängus, kui meeskond lööb värava, mille loetakse tema vastu lööduks.
Jalgpallis loetakse väravat omaväravaks, kui pärast kaitsva poole jalgpalluri pallipuudet pall, mis muidu ei oleks väravasse läinud, muudab oma liikumistrajektoori ja läheb tema võistkonna enda väravasse. Omaväravat ei loeta väravaesisest lahtilöögist palli minekul enda väravasse.
Stig Rästa

Raul-Stig Rästa (sündinud 24. veebruaril 1980 Tallinnas) on eesti muusik (laulukirjutaja, kitarrist, laulja, produtsent), aastast 2025 XV Riigikogu liige.
Ta oli Outloudzi solist ja oli kitarrist ansamblis Traffic. 2002. aastal asutas koos Tomi Rahula ja Ithaka Mariaga ansambli Slobodan River. Tema uusim projekt on poistebänd Beyond Beyond ja Kisma.
Eurovisiooni lauluvõistlus.
Rästa on osalenud 10 korda Eesti Laulul. 2014. aastal saavutas tema ansambel Traffic lauluga "Für Elise" kolmanda koha. Aasta hiljem võitis ta koos Elina Borniga esitatud lauluga "Goodbye to Yesterday" Eesti Laulu 2015 ja pääses esindama Eestit 2015. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel, kus saadi 7. koht.
Võistluse Eesti Laul 2016 võitis Stig Rästa osalusel loodud laul "Play", mida esitas Jüri Pootsmann. Lugu esindas Eestit 2016. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel, kuid poolfinaalist edasi ei pääsenud.
Võistluse Eesti Laul 2019 võitis Stig Rästa osalusel loodud laul "Storm", mida esitab Victor Crone. Lugu esindas Eestit 2019. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel. Saadi 20. koht.
Tegevus poliitikas.
Stig Rästa kuulub aastast 2022 erakonda Eesti 200. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 4 (Harju- (v.a Tallinn) ja Raplamaa) 1142 häält ning ei osutunud valituks. 26. märtsist 2025 sai ta Riigikogu liikmeks Riigikogust lahkunud Hendrik Johannes Terrase asendusliikmena.
Ta kandideeris 2025. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Põhja-Tallinna linnaosas, sai 118 häält ning ei osutunud valituks.
Tunnustus.
2011. aastal valiti Stig Rästa R2 Aastahiti raames unistuste bändi kitarristiks.
2023. aastal andis president Alar Karis talle Valgetähe V klassi teenetemärgi.
Eraelu.
Stig Rästa abikaasa on 2017. aastast Karina Rästa. Neil on kaks tütart: 2017. aastal sündinud Lumi ja 2018. aastal sündinud Sadu.
Nikolai Kruuse

Nikolai Kruuse (23. juuni 1892 Otepää vald, Tartumaa – 17. juuni 1942 Sevurallagi vangilaager, Sverdlovski oblast) oli eesti advokaat.
Ta õppis 1913–1917 Tartu ülikooli õigusteaduskonnas.
Nikolai Kruuse oli aastail 1924–1940 vandeadvokaat Rakveres. 1939. aastal valiti ta ka Rakvere linnavolinikuks.
Vangistati NKVD poolt Rakveres 14. juunil 1941, mõisteti surma ja hukati.
Martin Kutti

Martin Kutti (Martin-August Kutti; 8. märts 1888 Talli vald, Pärnumaa – 1941 Nõukogude Liit) oli Eesti vandeadvokaat. Aastail 1917–1919 oli ta Rakvere linnapea, aastail 1921–1940 advokaat Rakveres.
Elulugu.
Hariduse sai Pärnu gümnaasiumis (lõpetas 1908. aastal) ja Peterburi ülikoolis, kus 1912. aastal lõpetas õigusteaduskonna. Ülikooli lõpetamise järel töötas advokaadiabina.
Aastail 1917–1919 oli Martin Kutti Rakvere linnapea. 1919. aastast oli ta Viljandi-Pärnu rahukogu piirkonnas jaoskonnakohtunik. Sama aasta sügisel valiti Rakvere-Paide rahukogu alaliseks liikmeks ja 1920. aasta 13. veebruaril sai ta rahukogu abiesimeheks. 1921. aastal lahkus rahukogu abiesimehe kohalt ja hakkas Rakveres vannutatud advokaadiks.
Ta oli noorkotkaste Viru maleva vanem ja Rakvere Veeremängu Seltsi asutajaliige. 
6. juunil 1930 tunnustati teda Kaitseliidu Kotkaristi V klassi teenetemärgiga.
Martin Kutti mõrvati NKVD poolt 1941. aasta suvel (küüditati 14. juunil 1941) enne sõja algust. Teistel andmetel vahistati ööl vastu 28. juulit 1941 ja samal aastal ööl vastu 5. augustit viidi vanglast minema.
Isiklikku.
Martin Kutti oli abielus Amanda-Marie Uhlbergiga ja neil oli kolm last. Poeg Eerik Kutti mobiliseeriti 1941. aasta suvel Punaarmeesse, kus suri metsatöödel; poeg Martin Kutti mobiliseeriti samuti 1941. aasta suvel Punaarmeesse, jõudis 1945. aastal haavatuna tagasi Eestisse ja suri 10. juunil 1989 Tartus; tütar Karin Kull suri 85-aastaselt Kanadas.
Eugen Käärik

Eugen Käärik (1877 – juuli 1940 Tallinn) oli eesti advokaat.
1909. aastal kandideeris ta Tallinna linnavolikogu valimistel Eesti-Vene ühenduse nimekirjas ja valiti linnavolinikuks.
Ta võeti advokatuuri 1919. aastal. Aastatel 1927–1932 oli ta vandeadvokaat Viljandis, 1932–1938 Lüganusel ja seejärel kuni 1940. aastani Tallinnas.
Ta osales seltskondlikus tegevuses, oli Lootuse seltsi esimees.
Isiklikku.
1938. aastal (61-aastaselt) abiellus ta Jaan Poska venna Gabriel Poska lese Lydia Poskaga.
Johannes George

Johannes Edward George (4. jaanuar 1895 Kastre-Võnnu vald, Tartumaa – 9. oktoober 1964 Oldenburg) oli eesti advokaat.
Ta lõpetas aastal 1921 Tartu Õhtuühisgümnaasiumi. Aastatel 1921–1922 õppis ta Tartu ülikooli arstiteaduskonnas, aastatel 1922–1925 õigusteaduskonnas, mille lõpetas. Ta oli Korporatsioon Fraternitas Estica vilistlane.
Johannes George osales Vabadussõjas, oli 1928–1933 vandeadvokaat G. Soosaare abi ja 1933–1940 vandeadvokaat Tallinnas. 
1941. aastal asus ta järelümberasujana Saksamaale, teenis Saksa sõjaväes ja oli Nõukogude sõjavangis.
Arthur Gabler

Arthur Gabler (12. september 1855 Kunda – 6. veebruar 1920 Tallinn) oli Eesti advokaat.
Ta lõpetas 1881. aastal Tartu ülikooli õigusteaduskonna, Korporatsioon Estonia vilistlane.
Ta oli aastail 1883–1889 Eestimaa ülemmaakohtu ja Tallinna rae advokaat ning Viru-järva ja Lääne meeskohtute sekretär, alates 1889. aastast kuni surmani vandeadvokaat Tallinnas. 1919. aastal oli ta Vannutatud Advokaatide Nõukogu asutajaliige.
Peeter Ahman

Peeter Ahman (11. juuli 1891 Karula vald, Võrumaa – 13. juuni 1945 Unametsa, Suislepa, Viljandimaa) oli eesti advokaat.
Ta lõpetas 1923. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Ta osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas, oli 1922–1924 Tartu-Võru rahukogu kohtuameti kandidaat Tartus, 1924–1930 jaoskonnakohtunik Võrus ja Otepääl, 1930–1940 vandeadvokaat Otepääl.
Artur Frommhold Beek

Artur Frommhold Beek (20. detsember 1881 Tartu – 31. jaanuar 1938 Tallinn) oli eesti advokaat.
Ta lõpetas 1907. aastal Tartu ülikooli õigusteaduskonna, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Ta oli 1908–1919 vandeadvokaat Pärnus ja Tartus, 1919–1929 Tallinnas. 1919. aastal Vannutatud Advokaatide Nõukogu asutajaliige.
Nasari Belousov

Nasari Belousov (ka Nasar, Nazari ja Nazar Beloussov; 26. oktoober 1895 Tartu – 1. veebruar 1942 Komi ANSV) oli Eesti advokaat.
Ta lõpetas 1931. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.
Ta võitles Loodearmee koosseisus Vene kodusõjas ja Eesti sõjaväes Vabadussõjas.
1932–1938 oli Nasari Belousov vandeadvokaat Georg Posti abi ja 1938–1940 vandeadvokaat Tartus. 
Arreteeriti NKVD poolt Tartus 2. oktoobril 1940 ja viidi Venemaale. Suri vangilaagris.
Julius Ridal

Julius Ridal (kuni 1940. aastani Julius Bergstein; 25. jaanuar 1910 Rae vald, Harjumaa – 29. aprill 2004 Montreal, Quebec, Kanada) oli eesti advokaat.
Ta lõpetas aastal 1928 Jakob Westholmi Gümnaasiumi, õppis aastatel 1929–1933 Tartu Ülikoolis õigusteadust ja lõpetas ülikooli. Ta oli Korporatsioon Fraternitas Estica vilistlane.
Ta oli aastatel 1934–1935 vandeadvokaat Ernst Jürmanni abi, aastatel 1935–1938 vandeadvokaat Elmar Sonini abi ja aastatel 1938–1940 vandeadvokaat Tallinnas. 
Aastal 1944. aastal põgenes ta Rootsi, hiljem siirdus sealt Kanadasse, kus suri.
Tema abikaasa oli Tallinna linnapea Anton Uessoni tütar Anna Uuesoo.
Riikide loend alkoholitarbimiste järjekorras

See lehekülg loetleb riigid alkoholitarbimise järgi (puhas etüülalkohol liitrites inimese kohta aasta jooksul) Maailma Tervishoiuorganisatsiooni (WHO) andmetel. WHO metodoloogias arvestati inimesi alates 15. eluaastast.
Kõigis veergudes on kasutatud 2005. aasta andmeid, v.a veergudes "Ametlik" ja "Kokku". Veerus "Ametlik" on keskmine ametlik alkoholitarbimine aastatel 2003–2005. Mitteametlik tarbimine arvutati välja empiiriliste uuringute ja eksperdihinnangute alusel. Veerg "Kokku" on kahe esimese veeru summa. Neli viimast veergu näitavad 2005. aasta ametliku alkoholitarbimise jagunemist alkoholiliigi järgi: "Õlu" tähendab linnaseõlut, "Vein" tähendab viinamarjaveini, "Kange alkohol" tähendab destilleeritud jooke ja "Muu" tähendab kõiki muid alkohoolseid jooke. Väärtusi on korrigeeritud turiste puudutavate andmetega üksnes maades, kus turistide arv aastas on vähemalt võrdne elanike arvuga.
Põhja-Korea, Maldiivide, Marshalli Saarte, Monaco, Montenegro ja San Marino kohta andmed puuduvad.
Alexander von Bodisco

Alexander Ferdinand von Bodisco (21. oktoober / 1. november 1795 Tallinn – 6./18. november 1862 Tallinn) oli Venemaa sõjaväelane (kindralmajor)
Ta sai 1831. aastal Ostrołęka lahingus haavata.
26. septembril / 8. oktoobril 1824 abiellus ta Kasaris Kasari mõisa pärija Euphrosine von Baranoffiga.
Alexander von Bodisco (1861–1923)

Alexander Eduard Woldemar von Bodisco (20. oktoober/1. november 1861 Kasari mõis, Läänemaa – 18. aprill 1923 Tallinn) oli Eesti advokaat ja Kasari mõisnik.
Ta lõpetas 1886. aastal Tartu ülikooli õigusteaduskonna (cand. jur.).
1886–1889 oli ta Viru-Järva meeskohtu sekretär ja Eestimaa ülemmaakohtu advokaat Tallinnas, 1891–1923 vandeadvokaat samas. 1918. aastal küüditati ta bolševike poolt Siberisse, pääses samal aastal tagasi. 1919. aastal oli ta Vannutatud Advokaatide Nõukogu asutajaliige.
Peale Kasari mõisa kuulus temale veel Pavlovka mõis Suwałki kubermangus.
Arwed Brock

Arwed Robert Arthur Brock (29. juuni 1895 Pihkva – surmaaeg teadmata Saksamaa) oli Eesti advokaat.
Ta lõpetas aastal 1917 Novgorodi Aleksandri Gümnaasiumi, õppis aastal 1917 Peterburi Ülikoolis ja aastatel 1920–1924 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, mille lõpetas. Ta oli Korporatsioon Neobaltia vilistlane.
Ta osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas, oli aastatel 1924–1931 vandeadvokaat Max Wohlfeili ja aastatel 1931–1933 vandeadvokaat Erich Beicki abi, aastatel 1933–1940 oli ta vandeadvokaat Tartus. 1940. aastal asus ta Saksamaale, oli 1940–1944 kohtuametnik Stargradis, 1944–1945 teenis Saksa sõjaväes. 1945–1954 oli ta Nõukogude sõjavang, hiljem kohtuametnik Münchenis.
Hasselblatt

Hasselblatt oli rootsi päritolu Eesti- ja Liivimaa vaimulikesuguvõsa.
Hasselblattid olid pärit Rootsist Västergotlandi Vänerni järve kagukaldalt Mariestadi linnast. Esimeks suguvõsa esindajaks Eestis oli Isaac Svenonis Hasselblatt (1608–1682), kes oli Noarootsi koguduse pastor ning 1647–1682 Saarte-Lääne praostkonna praost.
Hasselblattid lahkusid Eestist 1939. aastal. 
Sugupuu.
Hasselblattide sugupuu, mille esitamiseks on kasutatud de Villiers/Pama süsteemi ()
Hans Erjapea

Hans Erjapea (1. august 1870 Juuru kihelkond – 26. juuli 1931) oli eesti advokaat.
Hans Erjapea sündis Juuru kihelkonnas Hõreda mõisavalitseja pojana. Esialgse hariduse sai ta Juuru kihelkonnakoolis, lõpetas Tallinna Aleksandri Gümnaasiumi ning asus 1891. aastal õppima Peterburi ülikooli õigusteaduskonda, mille lõpetas 1894. aastal.
Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta mõnda aega Peterburi ringkonnakohtus, kuid läks üle advokatuuri ja töötas advokaadina kuni opteerimiseni Eestisse. Mõnda aega oli ta Peterburis opteerimiskomisjoni nõunik, hiljem aga esimehe kohusetäitja. Hans Erjapea oli tegev Peterburi eesti seltskonna elus, toetades sageli Peterburis õppivaid kaasmaalastest üliõpilasi ning oli tegev Peterburi eesti üliõpilasorganisatsioonide ellukutsumisel. 1923. aastast kuni surmani oli ta vandedvokaat Tallinnas.
Ta kuulus EÜS Põhjala vilistlaskokku ja oli valitud auvilistlaseks.
Isiklikku.
Tema tütar oli Alice Erjapea (1921. aastast Beševic), üks esimesi Eesti Välisministeeriumi ametnikke ning hilisem klaveriõpetaja ja professor Belgradis.
Anton Elias

Anton Elias (1. veebruar 1899 Tuhalaane vald, Viljandimaa – 21. detsember 1971 Dubravlag, Mordva ANSV) oli eesti jurist, vallavanem ja metsavend.
Ta lõpetas 1926. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.
1929–1931 oli ta vandeadvokaat Voldemar Klausi abi Tartus ja talu omanik, Saksa okupatsiooni ajal Tuhalaane vallavanem ja Omakaitse liige. Alates 1944. aastast varjas ta end August Piibu nime all, arreteeriti 5. märtsil 1958 Lodja külas, mõisteti Eesti NSV Ülemkohtu poolt Vene NFSV kriminaalkoodeksi §58-1a ja §58-11 alusel 19. mail 1958 25 aastaks vangilaagrisse. Ei kuulunud ühegi amnestia alla. Suri Mordva ANSV-s Dubravlagis 21. detsembril 1971.
Isiklikku.
Tema vend oli Jõhvi jaoskonnakohtunik Peeter Elias (1909–1984).
Robert Gernhardt (advokaat)

Robert Gernhardt (15. september 1899 Väike-Kambja mõis, Tartumaa – 1. veebruar 1945 Posen) oli Eesti advokaat.
Ta õppis 1920–1924 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna kaubandusosakonnas ja 1924–1927 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.
Robert Gernhardt osales Vabadussõjas, oli 1927–1936 vandeadvokaat Roman Birkenbergi abi, 1936–1939 vandeadvokaat Tallinnas. 
1939. aastal siirdus ta ümberasujana Saksamaale. 1945. aasta veebruaris kuulus ta Volkssturmi, langes.
Tema poeg Robert Gernhardt (1937–2006) oli saksa kunstnik ja kirjanik.
Tiit Terik

Tiit Terik (sündinud 15. juunil 1979 Tallinnas) on Eesti poliitik, endine Tallinna abilinnapea. 
Tiit Terik on lõpetanud 1997. aastal Tallinna Vanalinna Täiskasvanute Gümnaasiumi. Aastatel 1997–2002 õppis ta Tallinna Pedagoogilises Seminaris noorsoo- ja sotsiaaltööd. 2015. aastal omandas ta Tallinna Ülikoolis sotsiaalteaduste magistrikraadi riigiteadustes.
Ta on lõpetanud 2014. aastal XXXI kõrgemad riigikaitsekursused ja 2019. aastal Kaitseväe Akadeemias pataljoni staabiohvitseri kursuse.
Poliitiline tegevus.
Tiit Terik on alates 7. maist 2007 Eesti Keskerakonna liige. Aastatel 2009–2010 oli ta Eesti Keskerakonna Noortekogu esimees ja Eesti Keskerakonna juhatuse liige. Ta on Eesti Keskerakonna Nõmme piirkonna esimees.
2007. aasta mais sai temast Pirita linnaosa vanem. Pärast 2009. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimisi määrati ta teist korda Pirita linnaosa vanemaks. 2013. aasta detsembrist kuni 22. novembrini 2016 oli ta Nõmme linnaosa vanem.
Seoses Jüri Ratase nimetamisega peamistri kandidaadiks asus Tiit Terik 23. novembril 2016 tööle XIII Riigikogu liikmena. Ta oli Riigikogu liige kuni XIII Riigikogu volituste lõppemiseni 2019. aasta märtsis. 
Ta on valitud Tallinna linnavolikogusse nii 2009., 2013., 2017. ja 2021. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel. 
Alates 18. aprillist 2019 kuni novembrini 2021 oli ta Tallinna linnavolikogu esimees. 
Alates 8. novembrist 2021 kuni 3. juunini 2022 oli ta Kaja Kallase esimeses valitsuses Eesti kultuuriminister. Koalitsiooni lagunedes 3. juunil 2022 vabastas Vabariigi president peaministri ettepanekul Tiit Teriku koos teiste Keskerakonna ministritega ametist. Seejärel oli ta alates 25. augustist 2022 Tallinna linnavolikogu aseesimees.
2023. aasta Riigikogu valimistel kogus ta valimisringkonnas nr 3 (Tallinna Mustamäe ja Nõmme linnaosa) 677 häält ega osutunud valituks. 
Alates 21. aprillist 2023 on Tiit Terik Tallinna abilinnapea, kes vastutab linnavara, korrakaitse, kriisideks valmisoleku ja spordi valdkonna eest. 
Muu ühiskondlik tegevus.
Ta asutas 1998. aastal noorteühingu Eesti Pyladese Liit ning 2002. aastal Pyladese Laagrikeskuse. 2003. aastal sai temast Sihtasutuse Õpilasmalev juhataja. Selles ametis tegutses ta kuni 2007. aasta maini, kui temast sai Pirita linnaosa vanem. Ta on alnud alates 2007. aastast ka Sihtasutuse Õpilasmalev nõukogu esimees, samuti on ta olnud Tallinna Noortenõukogu liige. 
Alates 14. maist 2019 kuni Vabariigi Valitsuse liikmeks saamiseni 2021. aasta novembris oli ta Eesti Linnade ja Valdade Liidu juhatuse esimees.
2020. aasta jaanuaris valiti ta Euroopa kohalike omavalitsuste ja regioonide nõukogu (CEMR) asepresidendiks, samast aastast on ta ka Euroopa Regioonide Komitee liige. Alates 2022. aastast on ta ülemaailmse kohalike omavalitsuste katusorganisatsiooni UCLG Eesti delegaat.
Isiklikku.
Tiit Terik on abielus Jaana Terikuga, neil on kaks poega.
Gerhard Greinert

Gerhard Richard Paul Greinert (11. juuli 1898 Äksi kirikumõis, Tartumaa – 3. juuni 1971 Erlangen, Saksamaa) oli Eesti advokaat.
Ta lõpetas aastal 1917 Tartu Aleksandri Gümnaasiumi, õppis aastatel 1917–1918 ja 1920–1923 Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, aastatel 1923–1927 aga õigusteaduskonnas, mille lõpetas. Ta oli Korporatsioon Fraternitas Academica vilistlane.
Ta osales Balti rügemendi koosseisus Vabadussõjas, oli 1928–1930 vandeadvokaat Walter Kraffti abi Paides, 1930–1933 vandeadvokaat E. v. Maydelli abi Järva-Jaanis, 1933–1939 vandeadvokaat Tartus. Siirdus ümberasujana Saksamaale, oli 1940–1944 kohtunik Brombergis (praegu Bydgoszcz, Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas), 1944–1945 teenis Saksa sõjaväes, oli 1948–1956 kohtunik Osterwaldis.
Isiklikku.
Tema isa Leberecht Georg Traugott Greinert oli Äksi Andrease koguduse õpetaja. Nii onu Friedrich Adolf Greinert kui ka onupoeg Ernst Adolf Greinert olid Anseküla Maarja koguduse õpetajad.
NSV Liidu Ministrite Kabinet

NSV Liidu Ministrite Kabinet (vene keeles "Кабинет Министров СССР") oli NSV Liidu kõrgeim täidesaatev valitsusorgan 1991. aasta jaanuarist septembrini. See allus Nõukogude Liidu presidendile.
Ministrite Kabinet moodustati 26. detsembril 1990 vastuvõetud NSV Liidu seaduse nr 1861-I "NSV Liidu konstitutsiooni (põhiseaduse) muudatustest ja täiendustest seoses riigijuhtimise süsteemi täiustamisega" alusel senisest NSV Liidu Ministrite Nõukogust. Kabineti loomisel arvestas president NSV Liidu Föderatsiooninõukogu arvamuse ning NSV Liidu Ülemnõukogu nõusolekuga. See koosnes NSV Liidu peaministrist, tema asetäitjatest ja ministritest. Kabineti töös tohtisid otsustava hääleõigusega osaleda NSV Liidu liiduvabariikide juhid.
Kuna Ministrite Kabinet osales 1991. aasta suvel augustiputšina tuntud riigipöördekatses, tõstatas president NSV Liidu Ülemnõukogu ees 24. augustil küsimuse Kabinetile usalduse avaldamisest (presidendi ukaas 24. augustist 1991 nr УП-2461). 28. augustil 1991 avaldas Ülemnõukogu kogu Ministrite Kabineti koosseisule umbusaldust (otsus nr 2367-I.
Errumineku ajaks ei olnud Kabineti moodustamine veel lõppenud: NSV Liidu Ministrite Nõukogust täitsid endiselt oma kohustusi ja polnud uude Kabinetti määratud lennutööstuse minister Apollon Sõtšov, välismajandussuhete minister Konstantin Katušev ning Riikliku Rahvahariduse Komitee eesistuja Gennadi Jagodin. NSV Liidu Riikliku Rahvusküsimuste Komitee esimees puudus sootuks.
5. septembrist 1991 lõpetati Kabineti volitused NSV Liidu seadusega nr 2392-I "NSV Liidu riigivõimu- ja juhtimisorganeist üleminekuperioodil", selle asemele loodi NSV Liidu Vabariikidevaheline Majanduskomitee, ent põhiseadusse vastavaid parandusi ei tehtud.
Karl von Gyldenstubbe

Karl von Gyldenstubbe (18/30. oktoober 1862 Tallinn – oktoober 1944 Posen) oli Eesti kohtunik ja advokaat.
Ta oli Venemaa Senati sekretär, 1909–1917 Peterburi Kohtupalati liige, 1918 rahukohtunik Tallinnas, 1919–1934 Kohtupalati liige, hiljem ka tsiviilosakonna juhataja.
14. juunil 1919 juhatas ta Ringkonnakohtu liikmena Vannutatud Advokaatide Nõukogu asutamiskoosolekut Tallinnas Ringkonnakohtu hoones (praeguse aadressiga Pärnu maantee 7). Ise oli ta vannutatud advokaat aastail 1934–1939. Asus ümberasujana Saksamaale.
6. jaanuaril 1903 abiellus ta Sophie von Mengdeniga.
Werner Hasselblatt

Werner Richard Karl Hasselblatt (22. juuni 1890 – 24. jaanuar 1958 Lüneburg) oli baltisaksa jurist ja poliitik. 
Tema isa Arnold Hasselblatt oli ajaloolane ja ajakirjanik. Ta õppis Tartus Zeddelmanni erakoolis ja Riias von Eltzi eragümnaasiumis. Aastatel 1908–1912 õppis ta Tartu ülikoolis õigusteadust (lõpetas).
Aastatel 1912–1914 oli ta kohtuameti kandidaat Tveris ja Petrikowis (Poolas). 1914. aastal oli ta Nordlivländische Zeitungi toimetaja ja 1915. aastal Tartu linnavalitsuse linnanõunik. 1915. aastal saadeti ta Siberisse, kust pääses Tartusse tagasi 1918. aastal ja sai rahukohtunikuks. 
Ta oli Tartu kodukaitse ja Balti pataljoni asutajaliikmete seas, viimase koosseisus võttis ta aastatel 1918–1920 osa Vabadussõjast. 1920. aastast oli jälle ametis juristina Tartus.
Aastatel 1923–1932 kuulus ta Riigikogu II, III ja IV koosseisu. 1932. aastal kolis Saksamaale (Berliini) ja muutis väga oluliselt poliitilist orientatsiooni. Tõusis kiirelt Saksamaad valitseva partei mõjukaks tegelaseks, eksperdiks, kellel oli lähedane suhe natsionaalsotsialistide ladvikusse kuuluvate inimestega. 
Isiklikku.
Werner Hasselblatti tütar Christiane oli abielus baltisakslasest Kieli ülikooli professori Dietrich Andre Loeberiga (1923–2004).
Emil Hagemann

Emil Alexander Wilhelm Hagemann (10. september 1900 Tartu – surma aeg ja koht teadmata) oli Eesti advokaat.
Ta lõpetas 1927. aastal Tartu ülikooli õigusteaduskonna, Korporatsioon Neobaltia vilistlane.
Ta osales Balti rügemendi koosseisus Vabadussõjas, oli 1928–1936 vandeadvokaat Erich Beicki abi, 1936–1939 vandeadvokaat Võrus. 
Siirdunud Saksamaale, oli ta kuni 1944. aastani kohtunik Krotoschinis, 1944–1945 teenis Saksa sõjaväes, oli 1945–1949 Siemeni DP-laagri ametnik Lüneburgi lähedal, alates 1949. aastast kohtuametnik Uelzenis.
Välislingid.
geni.com
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Kristjan Haho

Kristjan Haho (5. veebruar 1877 Oonurme, Oonurme vald, Virumaa – 18. detsember 1937 Oonurme, Tudulinna vald, Virumaa) oli eesti kohtunik ja advokaat.
Ta lõpetas 1913. aastal Tartu ülikooli õigusteaduskonna, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Ta oli advokaat Rakveres ja Tallinnas, 1919. aastal rahukohtunik Tallinnas, Asutava Kogu liige, 1920–1932 vandeadvokaat Tallinnas. 1935–1937 elas ta halvatuna Oonurmes, kus suri.
Arnold Harju

Arnold Harju (24. veebruar 1902 Rogosi vald, Võrumaa – 20. jaanuar 1982 Mõisaküla) oli eesti advokaat.
Ta lõpetas aastal 1923 Võru Rahvahariduse Seltsi Poeglaste Gümnaasiumi. Õppis aastatel 1923–1927 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, mille lõpetas "cum laude".
Osales Vabadussõjas, 1927–1930 oli notari abi, 1930–1936 vandeadvokaat Vidrik Kakko abi Võrus, 1936–1941 samas vandeadvokaat, 1945–1966 Abja linavabriku plaaniosakonna juhataja.
Robert Nerman

Robert Nerman (10. veebruar 1946 – 1. veebruar 2015) oli eesti arhitektuuri- ja linnaajaloolane.
Elulugu.
Nerman lõpetas 1972. aastal Tallinna Kaugõppekeskkooli ja 1978. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kaugõppes ajaloo erialal.
Aastatel 1974–1984 oli ta Tallinna Arhitektuurimälestiste Kaitse Inspektsioonis kunstiajaloolane, 1984–1990 Projekteerimisinstituut Kommunaalprojektis ajaloolane, 1991–1992 AS Vana Tallinnas ajaloolane, alates 1992. aastast OÜ Tallinna Eeslinna Uurimisbüroos ajaloolane.
Nerman oli aastast 1984 Tallinna Linnamuuseumi kodu-uurimise ringi liige.
Teadustöö.
Nermani peamised uurimisvaldkonnad olid puitarhitektuur, Tallinna ajalugu, eeslinnade ja linnajagude kujunemine ning kultuurilugu ja kaitse. Ta koostas Tallinna eeslinnade kultuuriloolise kartoteegi, kuhu kogus linnaetnograafilist materjali (intervjuud, ankeedid, fotod jm). Ta oli kaheköitelise "Tallinna entsüklopeedia" (Tallinn, 2004) koostamise initsiaator, märksõnastiku ja kontseptsiooni koostaja ning artiklite põhiautor.
Teoseid.
Ta on avaldanud 14 raamatut ja umbes 400 artiklit Tallinna arhitektuurist, ajaloost, muinsuskaitsest, kultuuriloost ja linnaehituse probleemidest Eesti, Rootsi ja Soome ajakirjanduses. Ta on koostanud käsikirjalisi teoseid, sealhulgas 1000-leheküljelise "Tallinna puitmajad".
Isokvant

Isokvant (inglise "isoquant") tähendab majandusuuringutes kõverat, mis kajastab erinevate tegurite kombinatsioone.
Selle edasiarendus – isokvantanalüüs – on vaatlusandmete statistilise töötlemise meetod, mis sisaldab dispersioon-, regessioon- ja klasteranalüüsi elemente.
Isokvantanalüüs.
Iga vaatlusobjekt on paljuaspektiline (omab mitmeid tunnuseid). Isokvantanalüüs kujutab endast tunnus-kombinatsioonide vaheliste seoste uurimist. Vastavalt uuringu eesmärgile jaotatakse tunnused argument- ja resultaattunnusteks. Argumenttunnuste ruum dekomponeeritakse nn "seisundklastriteks" C(X). Igale seisundklastrile C(X) vastab resultaattunnuste regressioonfunktsioon M(Y). Naaber-seisundklastrite regressioonfunktsioone ühendav kõver on isokvant ehk isokõver.
Saadud isokvantide parved on kasutajasõbralikud. Neid on edukalt kasutatud mitmesugustes ökoloogilistes, tehnoloogilistes ja meditsiinilistes uuringutes.
Mustamäe tee

Mustamäe tee on tänav Tallinnas Kristiine ja Mustamäe linnaosas. See kulgeb läbi Lilleküla, Kadaka, Sääse ja Mustamäe asumi.
Mustamäe tee algab Paldiski maantee ja Endla tänava ristmikul. See ristub järgmiste tänavatega: Mineraali (vasakult) Mehaanika (vasakult), Välja (vasakult), Sõstra (vasakult), Kirsi (vasakult), Marja (paremalt), Kuldnoka (vasakult), Liimi (paremalt), Räägu (vasakult), Forelli (paremalt), Linnu tee (vasakult), Kadaka tee (paremalt), Vesipapi (vasakult), Tildri (vasakult), Aiandi (paremalt), Sääse (vasakult), Karjavälja (paremalt), A. H. Tammsaare tee (risti), Eduard Vilde tee (risti). Mustamäe tee lõpeb Keskuse tänava ristmikul.
Mustamäe tee on ligi 3,5 kilomeetri pikkune.
Ajalugu.
Tee rajati arvatavasti 17. sajandi keskel. 18. sajandi lõpus kerkisid sinna mitmed suvemõisad: Blankenthali, Charlottenthali (Mustamäe tee 20 / Liimi tänav 1 kohal), Wittenhofi ja Löwenruh' suvemõis.
Eesti NSV ajal rajati Mustamäe tee algusse hulk tööstushooneid: Talleks, Tallinna Autovedude filiaal nr 7, spetsialiseeritud autobaas, aiandussohvoos, Kommunaar, Ilmarine.
Tänava nimi.
Algselt kandis tänav nime Haabersti (või Habersti); vene "Габерская ул." (1916); saksa "Haberscher Weg", "Hawersche Straße". Kasutati ka nime "Uus-Kadaka tee" (1923) ja saksakeelset "Löwenruhsche Straße".
Tänava tänapäevane nimi võeti kasutusele 1937. aastal.
Haljastus.
Mustamäe tee keskosa äärde jääb Löwenruh' park ja lõppu Männipark.
Laki I kvartalis Mustamäe tee 60 parkla lähistel (Mustamäe tee 58 ees) Aiandi trollipeatuse juures asub arukase kultivar (leinavorm, "Betula pendula Youngii"), mis on looduskaitseobjekt alates 28. maist 1993. Selle puu kaitsevööndi ulatus on 30 meetrit.
Raimund Peraudi

Raimund Peraudi (ka Raymond või Raymund Pérault, Raimundus Peraudi; 28. mai 1435 Surgères – 5. september 1505 Viterbo) oli katoliiklik vaimulik ja teoloog.
Peraudi sündis 1435. aastal Lõuna-Prantsusmaal vaeses peres, kuid sai hea hariduse ning oli nooruses oma kodukohas ja La Rochelle'is kooliõpetaja. Hiljem astus ta augustiinlaste ordusse ja temast sai ka kloostri prior. 1470. aastal lahkus ta aga kloostrist ning asus õppima Pariisi ülikoolis, kust ta sai 1476. aastal teoloogiamagistri kraadi. Samal aastal sai ta ka Saintes'i toomkapiitli dekaaniks ning asus tegutsema indulgentsiraha kogujana. Samuti kirjutas ta järgnevatel aastatel mitmeid teoloogilisi traktaate. 1481. aastal nimetas paavst ta apostellikuks pronotariks.
1486. aastal nimetati Peraudi indulgentsikampaania komissariks Prantsusmaale ning hiljem paavsti legaadiks ja indulgentsijutlustajaks Saksamaale ning Põhja-Euroopasse. Ta reisis paavsti ülesandeid täites ja jutlustades nii Prantsusmaal kui ka Saksamaal ning pöördus 1488. aastal tagasi Rooma. Oma missiooni ajal jättis Peraudi väga hea mulje Saksa-Rooma keisrile Friedrich III-le ja tema pojale Maximilian I-le, kuna ta aitas 1488. aastal vahendada rahu Ungari kuninga Mátyás Corviniga. Seetõttu sai Peraudist 1491. aastal Gurki piiskop. Vahepeal oli Peraudi oma rahuvahendaja karjääri jätkanud: 1489 ja 1492 vahendas ta Charles VIII ja Maximiliani rahuläbirääkimisi ning 1503. aastal osales ta ka Rootsi ja Hansa Liidu vahelise rahu sõlmimisel. Et Peraudi oli määratud indulgentsikampaania ülemkomissariks, siis teenisid tema rahusobitused eesmärki saavutada kõigi kristlaste vahel rahu ja suunata nad kõik ristisõtta Türgi vastu.
1493. aastal sai Peraudi keiser Friedrich III toetusel kardinaliks. Ta paistis silma vähenõudlikkusega, leppides kolm korda väiksema elatisrahaga kui enamik teisi kardinale. 
Pärast 1500. aastat algatas Peraudi uue indulgentsikampaania Türgi-vastase sõja heaks raha kogumiseks, jutlustades peamiselt Saksamaal, jõudes 1503. aastal ka Lübeckisse ja mujale Põhja-Saksamaale. 1503. aastal sai Peraudist ka Saintes'i piiskop.
1504. aastal pöördus Peraudi tagasi Itaaliasse ning järgmisel aastal suri ta 70-aastaselt Viterbos.
Teoloogina oli Peraudi suurimaks panuseks indulgentsiõpetuse põhjalik ümbertöötamine.
Bruno Weber

Bruno Weber (10. aprill 1931 Dietikon – 24. oktoober 2011) oli Šveitsi arhitekt, kunstnik ja skulptor.
Weber õppis Zürichis kromaatika väljatöötaja Johannes Itteni juures ja lõpetas õpingud 1947. Seejärel õppis ta kuni 1949 litograafiat Zürichi ettevõttes Orell Gessner Füssli. Hiljem õppis ta veel Itaalias, Kreekas ja Tšehhoslovakkias.
Enne seda, kui Weber avastas endas huvi ruumiliste objektide loomise vastu, oli ta üle 30 aasta maalikunstnik. Tema maalide põhjal on näha tema kui kunstniku areng. Maalikunstis olid tema eeskujudeks Paul Cézanne ja Gubler. Tema hilisemad teosed on fantastilise realismi stiilis, mille poolest ta ongi kõige rohkem tuntud.
Kõige rohkem töötas Weber koos arhitekt Justus Dahindeniga. Ta valmistas skulptuure paljudele Dahindeni hoonetele, mille hulka kuuluvad Viini Tehnikaülikooli raamatukogu fassaad ja Münchenis asuv restoran Tantris.
1991–2003 vastutas Weber Üetlibergi mäe avaliku ruumi kujundamise eest. Selle tipus oli varem teletorn ja tema ajal rajati sinna ka vaatetorn. Tänapäeval on seal tema skulptuuride allee.
Oma kodulinna Dietikoni rajas ta 1962 skulptuuripargi ja ta täiendas seda kogu oma elu jooksul. Park võtab enda alla 2 ha ja seda külastab aastas tuhandeid inimesi. Pargis on ka tema kodumaja, millel on 25 m kõrgune torn. Maja ja kõik selle skulptuurid olid püstitatud ilma kohaliku omavalitsuse loata ja perioodid, mil omavalitsus ähvardas need lammutada, vaheldusid rahuliku kooseksisteerimise aegadega, kuni 1998 said kõik ehitised pargis ametliku heakskiidu. Ühtlasi moodustati pargi hooldamiseks Bruno Weberi Sihtasutus.