tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jens Stoltenberg

Jens Stoltenberg (sündinud 16. märtsil 1959 Oslos) on Norra poliitik, alates 4. veebruarist 2025 Norra rahandusminister Jonas Gahr Støre valitsuses. 
1. oktoobrist 2014 kuni 1. oktoobrini 2024 oli ta NATO peasekretär. 
Ta oli novembrist 2002 Norra Töölispartei juht ja peaminister 3. märtsist 2000 kuni 19. oktoobrini 2001 ja uuesti 17. oktoobrist 2005 kuni 16. oktoobrini 2013. 
28. märtsil 2014 valiti ta ainsa kandidaadina NATO peasekretäriks. Tema esimene ametiaeg algas 1. oktoobril 2014. 
Kevadel 2018 valiti ta samasse ametisse teiseks nelja-aastaseks tähtajaks, mis lõppes 1. oktoobril 2022, kuid pärast Venemaa sissetungi Ukrainasse 2022. aasta veebruaris pikendati tema volitusi esmalt ühe aasta võrra ning seejärel juulis 2023 veel aasta võrra.
Elulugu.
Stoltenberg sai 1987 Oslo Ülikoolist teadusliku kraadi rahvamajandusteaduse alal ("cand. oeconom.")
Enne Tööpartei juhiks saamist oli Stoltenberg partei noorteorganisatsiooni Arbeidernes Ungdomsfylking (AUF) juhatuse liige alates 1979. aastast ning juht 1985–1989. Organisatsiooni juhiks oleku ajal oli ta ka Sotsialistliku Noorsoointernatsionaali (IUSY) asepresident. Alates 1985. aastast kuulub ta ka Tööpartei juhatusse.
Aastatel 1990–1992 juhtis ta Töölispartei Oslo piirkonnaorganisatsiooni. 
1993. aastal valiti ta esimest korda Stortingisse. 
Aastatel 1992–2002 oli ta Norra Tööparteis tähtsuselt teisel ametikohal ("teine esimees"). 2001. aastal asus ta juhtima Norra Tööpartei parlamendifraktsiooni.
Stoltenberg oli 1990–1993 keskkonnaministeeriumi riigisekretär, 1993–1996 tööstus- ja energiaminister (sai ministriks 34-aastaselt) ja 1996–1997 rahandusminister. 
Stoltenbergi poliitika peaministrina (2000–2001) tekitas vaidlusi ka tema enda parteis, sest ta algatas heaoluriigi moderniseerimise reformid, sealhulgas mitme tähtsa riigiettevõtte erastamise. Parlamendivalimistel 10. septembril 2001 sai Tööpartei ühe kehvema valimistulemuse oma ajaloos (24% häältest). 
2005. aasta parlamendivalimistel (12. september) võitis Punaroheline koalitsioon, mille peaministrikandidaat oli Stoltenberg.
Stoltenbergi peetakse partei paremtiiba kuuluvaks. Teda on nimetatud Norra Tony Blairiks ja partei kuldseks poisiks. 
1992. aastal toetas lahkuv parteijuht Gro Harlem Brundtland tema kandideerimist parteijuhiks, kuid Stoltenberg kaotas parteijuhi valimistel Thorbjørn Jaglandile. Pärast läbikukkumist 2001. aasta valimistel tekkis parteis äge võimuvõitlus Jaglandi ja Stoltenbergi vahel, mille Stoltenberg novembris 2002 võitis. 
Isiklikku.
Jens Stoltenberg on endise välisministri Thorvald Stoltenbergi ja endise riigisekretäri Karin Stoltenbergi (sünninimi Heiberg) poeg. Stoltenbergide suguvõsa asus Põhja-Saksamaalt Norrasse elama 18. sajandil. 
Ta on abielus Ingrid Schulerudiga. Neil on poeg Axel ja tütar Catharina.
Moritz Stensson Leijonhufvud

Moritz Stensson Leijonhufvud (10. september 1559 – 23. november 1607 Käggleholm) oli Rootsi riigitegelane, Raseborgi krahv.
Tema isa Sten Eriksson Leijonhufvud (1518–1568) oli alates 1539 Rootsi riiginõunik. Tema ema oli Ebba Månsdotter Lilliehöök. Tal oli vanem vend Axel Leijonhufvud ning kolm vanemat ja kaks nooremat õde, kellest kõik elasid vähemalt 34-aastaseks.
Moritz Stensson Leijonhufvud saadeti juba noorena Södermanlandi hertsogi Karli õukonda. 1584 sai temast hertsogi nõunik. 1588 oli ta saadiku ülesannetes Poolas ja 1592 Holsteinis. 1595 sai ta Närke maakonnakohtunikuks. 1598 määrati ta Västeråsi lossi asehalduriks. 1601–1602 oli ta Eestimaa kuberner. Seejärel sai ta riiginõunikuks ja töötas kuni surmani Rootsi riigikohtunikuna.
Ta abiellus 1592 Amalia von Hatzfeldiga (1560–1628). Neil sündis üks laps, tütar Ebba Leijonhufvud (aastal 1595), kellest sai kuninganna Kristiina kasuema. Pärast mehe surma müüs tema lesk Amalia Raseborgi krahvi tiitli juba samal aastal Moritza vennapojale Sten Axelsson Leijonhufvudile.
Otto Magnus von Stackelberg (1736–1800)

Krahv Otto Magnus von Stackelberg (7/18. veebruar 1736 – 8. november 1800 Dresden) oli Venemaa keisririigi diplomaat.
Otto Magnus sündis oma samanimelise isa, Otto Magnus von Stackelberg (1704–1765) viienda lapse ja esimese pojana. Ta õppis 1753. aastal Leipzigi ülikoolis. Tema diplomaatiline tegevus algas 1764 Venemaa keisrinna Katariina II Eestimaa-visiidi ajal keisrinnaga tutvumisest. 1765 sai Lüganuse ülemkirikueestseisjaks. 1767. aastal sai ta Venemaa suursaadikuks (1766–1779) Hispaanias, 1771 keisrinna tegelikuks kammerhärraks.
1772 sai ta suursaadikuks (1772–1790) Rzeczpospolitas, kus korraldas Poola esimese jagamise. Tema esimene ülesanne sealjuures oli saavutada, et Poola seim ratifitseeriks Poola jagamise lepingu. Altkäemaksude abil ta saavutaski lepingu ratifitseerimise. Saksa-Rooma keiser Joseph II andis talle 1775 riigikrahvi tiitli. Samal aastal sai temast Malta rüütel.
Aastatel 1791–1793 oli ta Venemaa suursaadik Rootsis. 1795. aastal sai ta salanõuniku tiitli.
Teenete eest autasustati teda Poola Valge Kotka (1773), Aleksander Nevski ja Püha Andrease ordeniga.
Otto Magnus von Stackelbergile kuulusid Eestimaal Atsalama, Ereda, Hagemäe, Hirmuse, Jõetaguse, Kohtla, Pagari, Püssi, Purtse, Satsu, Väike-Pungerja, Väike-Soldina, Uue-Varudi mõis, Voorepera, Kuramaa kubermangus Ungurmuiža mõis ja Peterburi kubermangu Jamburgi maakonnas Narva valla Lilienbachi mõisa alad.
Perekond.
Otto Magnus von Stackelberg abiellus 8/19. jaanuaril 1758 Sophia Gerdruta von Fölkersahmiga, järglased:
Peeter Esimese ahelik

Peeter Esimese ahelik (tadžiki "қаторкӯҳи Пётри Якум" (katorkuhi Pjotri Jakum)) on mäestik Aasias, osa Pamiirist. Kulgeb ida-lääne suunas. Kõrgus kuni 6785 meetrit.
Ameerika Ühendriikide riigiasutused

Ameerika Ühendriikide riigiasutused loetleb Ameerika Ühendriikide riigiasutused ning riiklikud organisatsioonid.
USA-s on tavaks, et ministeeriumides kasutatakse ametlike kirjade päistes täispikkuses nimetust ehk siis kujul United States of America Department of Energy. Igapäevases kasutuses ja vappidel kasutatakse üldjuhul lühinime Department of Energy. Vahel lisatakse lühikujule ka ette tähed "US" ("United States").
Riiklikel organisatsioonide puhul kehtib sama reegel ning üldjuhul on riiklikud organisatsioonid tuntud oma lühendite poolest nagu FEMA, NASA, CIA, FBI ning nende täiskuju riigisiseses kõnepruugis peaaegu ei kasutata. Tavakõnepruugis kutsutakse neid asutusi veel nimega "Alphabet Agencies" ehk tähestikuagentuurideks.
Ameerika Ühendriikide Sisejulgeolekuministeerium

Ameerika Ühendriikide Sisejulgeolekuministeerium (inglise keeles "Department of Homeland Security") on Ameerika Ühendriikide ministeerium, mille ülesandeks on siseriikliku julgeoleku tagamine. Tegemist on osaga Ameerika Ühendriikide föderaalvalitsusest ning seda juhib sisejulgeolekuminister. Sisejulgeolekuminister allub Ameerika Ühendriikide presidendile. 
Asutus on igapäevases kõnepruugis tuntud lühendiga DHS. Euroopalikus õigusruumis sarnaneb DHS kõige rohkem siseministeeriumiga.
Loomine.
Moodustati 2. märtsil 2003 ja sellesse inkorporeeriti mitmed julgeolekuga seotud riigiasutused. Põhilised neist on:
Lisaks neile kuulub ministeeriumi alluvusse vähem tähtsaid struktuuriüksusi, mis olid enne ministeeriumi moodustamist iseseisvad uurimis- ja muud asutused. Kokku moodustati ministeerium 22 iseseisvast asutusest, ühendades umbes 180 000 isikut.
Ülesanded.
Ministeeriumi ja selle allasutuste üldised ülesanded on
Struktuur.
Sisejulgeolekuministeeriumi suuremad struktuuriüksused on ministeeriumi osakonnad ja ministeeriumi allasutused.
Juhid.
Sisejulgeolekuministeeriumi esimene juht oli endine Valge Maja sisejulgeoleku büroo direktor Tom Ridge.
Praegune minister on Kristi Noem.
Romuva

Romuva on Leedu ristiusustamiseelsel rahvausundil põhinev usuline liikumine.
Organisatsioon on nimetatud Nadruvas asunud pühapaiga järgi, mille asutasid kuningas Vaidevutis (457?–573) ja tema vend preester Prutenis (441?–573) ning mida muinaspreislased austasid, kuid mille ristisõdijad 13. sajandil hävitasid.
Ajalugu.
Huvi muinasaegse omausu vastu hakkas tugevate katoliiklike traditsioonidega Leedus elavnema 19. sajandi keskel. Mõnede uurijate arvates inspireerisid muinasusundi huvilisi kristlikus keskkonnas visalt püsinud suvise pööripäeva pidustused. 20. sajandi teisel veerandil propageeris Leedu muinasusundit Jonas Beržanskis (1862–1936). Vilius (Wilhelm) Storosta (Vydūnas) (1868–1953) püüdis sünteesida teosoofiat ja Leedu paganlikku traditsiooni. Domas Šidlauskas-Visuomis (1878–1944) asutas usuühenduse Visuomybė ('universalism') ning rajas 1929. aastal Loode-Leetu Romuva-nimelise templi. 1930. aastal asutati meesselts Romuva ja 1932 naisselts Romuva vestaalid. 1967. aastal rajas Jonas Trinkūnas seltsi, mis tähistas eelkristlikke tähtpäevi, kuid Nõukogude režiim suhtus uuspaganlusse väga negatiivselt ning ühenduse liidreid represseeriti. 1970. aastatel Romuva tegevus vaibus. Organisatsioon taasasutati 1988. aastal. 9. oktoobril 1997 pühitseti Vilniuses Jonas Trinkūnas Romuva preestriks ning sai "krivise" tiitli. Ameti sümboli "krivule" andis talle üle Leedu seimi vanim liige ning omausu aktivist Algimantas Indriunas.
Tänapäev.
Vana Balti Usu Ühendus registreeriti Leedu justiitsministeeriumis mais 2002. Ühendus koosneb Vilniuse, Kaunase ja Molėtai kogudustest, lisaks tegutsevad veel mõned kohalikud grupid. Neli Leedu seimi liiget on esinenud ettepanekuga lisada Romuva Leedu riigi poolt ametlikult tunnustatud usundite nimekirja, mis seni sisaldab kümmet usundit. 1995. aasta seaduse järgi peab uususund olema eksisteerinud 25 aastat, et talle laieneksid riigi toetused. Leedu viimase rahvaloenduse andmetel kuulub Romuva kogudustesse u 2000 liiget.
Õpetus.
Romuva usundi kesksed mõisted on harmoonia ("darna") ja moraal ("dora") ning looduse pühaduse ja esivanemate austamine. Romuva enda määratluse kohaselt on tegu "püüdlusega leida Leedu rahvale omaseid vahendeid hingelise valgustuse ja sisemise tasakaalu leidmiseks, olles salliv kõigi teiste usuliste liikumiste suhtes".
Pühad ja tavandid.
Riituste keskpunkt on tulealtar "aukuras", mida võidakse püstitada ka vabas õhus. Riitusel osalejad pesevad näod ja käed, laulavad ning süütavad tule, ohverdavad sööki-jooki ja lilli, laulavad ja palvetavad.
Sümboolika.
Romuva sümbol on stiliseeritud püha tammepuu kujutis kolme paari okste ja püha leegiga. Selle alla on ruunikirjas kirjutatud sõna "romove", mis tähendab Romuva järgijaid.
Otto Magnus von Stackelberg (1704–1765)

Otto Magnus von Stackelberg (ristitud 2./15. veebruaril 1704 Tallinnas – 11/22. mai 1765) oli Vene riigitegelane ja sõjaväelane.
Elulugu.
Otto Magnus Stackelberg sündis pere teise lapsena Tallinnas, kuhu tema vanemad Carl Wilhelm von Stackelberg (?–1711 Tobolsk) ja Anna Elisabeth (sünd Essen) olid sõja eest varjunud. Täisealiseks saanult võttis Otto Magnus üle varakult Tobolskis Venemaal sõjavangina surnud Rootsi sõjaväekaptenist isa mõisad.
Otto Magnus von Stackelberg oli 1747–1753 Eestimaa rüütelkonna peamees ning 1754–1759 Eestimaa rüütelkonna maanõunik. 
Elu lõpuaastatel käis ta läbi Venemaa keiserliku õukonnaga. Peeter III nimetas ta oma Holsteini kaardiväe kindralmajoriks.
Aastal 1731 ostis ta Purtse ja Väike-Pungerja mõisa. Aastal 1732 müüs ta Väike-Pungerja ja ostis selle asemel naabruses asuva Püssi mõisa, mis sai edaspidi tema valduste keskuseks. 1735 kolis Otto Magnus Purtsesse ja 1740 Püssi mõisa. Seejärel asus ta oma valdusi uue elukoha naabermõisate arvel laiendama. Teiste hulgas ostis ta 1750 Conrad Adolph Freytag von Loringhovenilt 13 000 rubla eest Püssi mõisaga piirneva Kohtla mõisa. Peagi ulatusid Otto Magnuse valdused 300 ruutverstani, nii et temast sai üks Eestimaa suuremaid maaomanikke.
Perekond.
Otto Magnus von Stackelberg abiellus 26. märtsil / 6. aprillil 1726 Anna Magdalena von Bellingshauseniga, kes oli Pada mõisniku Tönnis Johann von Bellingshauseni tütar. Abielust sündisid:
Andmekandja

Andmekandja ehk teabekandja ehk infokandja on vahend andmete ehk informatsiooni salvestamiseks, säilitamiseks ja taaskasutamiseks.
Andmekandjaid looduses.
Bioloogias on geneetilise informatsiooni kandjaks nukleiinhapped.
Loomadel, sealhulgas inimestel, on füsioloogilisteks andmekandjateks närvisüsteemi moodustavad närvirakud pea- ja seljaajus jm. Taimedel vastavaid organeid kirjeldatud ei ole, kuid empiiriliselt on täheldatud ka taimede võimet andmeid salvestada (meelde jätta, mäletada).
Andmekandjaid inimühiskonnas.
Inimkultuuris tekkis koos keele arenguga võimalus informatsiooni salvestada sõnalisel kujul. Mnemotehniliste vahenditena rakendati olulise teabe meeldejätmiseks sageli erilist keelekasutust (värsskõne, laul vms). Kujunesid välja isikud, kelle ülesandeks oli andmete (teadmiste, oskuste, mälestuste jne) säilitamine ja edasiandmine.
Koos kirja jt märgisüsteemide kasutuselevõtuga hakati andmeid märkidena kandma mitmesugustele mineraalsetele ja orgaanilistele materjalidele. Alates trükinduse kasutuselevõtust sai levinuimaks andmekandjaks trükimärkidega kaetud paber, eriti raamatu kujul.
Alates 18. sajandist võeti kasutusele mehaanilisi andmekandjad eelkõige muusika, hiljem ka kõne salvestamiseks, säilitamiseks ja taasesitamiseks.
20. sajandil laienes andmekandjate hulk märgatavalt. Kasutusele tuli visuaalsete andmete (piltide) salvestamine keemiliste vahendite abil (fotograafia ja filmilint). Sajandi keskpaiku võeti laialdaselt kasutusele mitmesugused perforatsioonil põhinevad andmekandjad. 20. sajandi teisel poolel hakati andmeid salvestama magnetilistele, seejärel optilistele ja elektroonilistele andmekandjatele.
Lāčplēsis

"Lāčplēsis" (eesti keeles "Karutapja") on kunsteepos, mille autor on läti luuletaja Andrejs Pumpurs. Teost peetakse läti rahvuseeposeks.
Andrejs Pumpurs kirjutas eepose aastatel 1872–1887, ammutades inspiratsiooni kohalikest müütidest ja muistenditest. Teos ilmus aastal 1888.
Eepos kujutab muinaslätlaste võitlust saksa ristisõdijate vastu ning kirjeldab kohaliku rahva vabaduspüüdlusi. Teose peategelased on läti rahvamuistenditest tuntud Karutapja, tema armastatu Laimdota, kaunitar Spīdola, reetur Kangars ja anastaja Must Rüütel. Eeposes tegutseb ka eesti kangelane Kalapuis (Kalevipoeg), kes Karutapjale võitluses alla jääb. Nad lepivad kokku, et see jääb viimaseks heitluseks eestlaste ja lätlaste vahel.
Eesti keelde tõlkisid eepose 1979. aastal Karl Aben ja Vladimir Beekman.
Uuspaganlus

Uuspaganlus on levinud üldnimetus neile uususulistele liikumistele, mis püüavad taaselustada või võtavad tegevuse aluseks judeokristlike monoteistlike maailmareligioonide leviku eelseid (eeskätt Euroopa) muinasusundeid. 
On palju inimesi, kes peavad nimetust "uuspaganlus" osatavaks ja leiavad, et mõiste "uuspaganlus" asemel oleks kohasem rääkida lihtsalt uususunditest. Samas on palju inimesi, kes oma usutunnistuse järgi nimetavad end meelsasti paganateks või uuspaganateks.
Huvi antiikkultuuri ning kreeka-rooma mütoloogia vastu oli kristlikus Euroopas kõrge juba hiliskeskajal. Üldine huvi muinasusundite vastu elavnes peamiselt 18.–19. sajandil seoses romantismiajastu ja ka natsionalismi ideedega. Moodi läksid viikingid ja druiidid. 19. sajandi lõpul ja sajandivahetusel levis esoteerika- ja okultismiharrastus, mis omakorda juhtis inimesi "muistseid tarkusi" otsima. Innustust andis muinasusundite uurijatele Briti kultuuriantropoloogi James Frazeri mahukas võrdleva mütoloogia alane teos "Kuldne oks" (1900). 1930. aastatel huvitusid germaani mütoloogiast natsid, kes jätsid kogu uuspaganlusele pikaks ajaks varjutava pitseri. 1940. aastatel tõi Gerald Gardner Ameerikas kasutusele termini "wicca", mis tähistab tänini eriti anglosaksi kultuuriruumis levinud maagia- ja looduseusku. 1960.–1970. aastatel kogusid Wicca jt analoogilised traditsioonid populaarsust koos New Age'iga ning mässuliste noorteliikumistega, mis vastandasid end etableerunud ideoloogiatele ja religioonile. 
Erinevad grupid järgivad vanadest rahvausunditest teada olevat erineva põhjalikkusega; paljud püüavad muinasusundit ühendada "New Age"'i, keskkonnaliikumise, feminismi vm ideoloogiatega. Nii võib eristada rekonstruktsionistlikke ja sünkretistlikke suundi. 
Uuspaganlikes liikumistes üldiselt puudub dogmaatika ning ulatuslik organisatsioon, mitmed järgijad võivad samaaegselt tunnistada ja praktiseerida ka teisi uske. Osalt on neis sisuliselt tegu inimese individuaalse religiooni konstrueerimisega. Enamik uuspaganlikke traditsioone on polüteistlikud või panteistlikud ning jumaluse mõistet käsitletakse neis üsna vabalt. Levinud on usk Maa ja looduse pühadusse, paljudes harudes usutakse looduse hingestatust, hauatagust elu või reinkarnatsiooni, mõnes praktiseeritakse maagiat. Mõistet "uuspaganlus" seovad kriitikud ja vastased mõnikord satanismiga.
On oletatud, et maailmas võib olla kokku umbes miljon uuspaganlike liikumiste järgijat.
2003. aasta Soome parlamendivalimised

2003. aasta Soome parlamendivalimised olid Eduskunna valimised, mis peeti 16. märtsil 2003. Valimiste võitjaks tõusis Soome Keskerakond, kes kogus kõige rohkem hääli ja möödus sotsiaaldemokraatidest. 
Valimisaktiivsus oli 66,6%.
Kohtade jaotus.
Pärast valimisi moodustasid Keskerakond, SDP ja liberaalne Rootsi Rahvapartei koalitsiooni. Peaministri koht kuulub Keskerakonnale.
Gustav Ernst von Stackelberg

Krahv Gustav Ernst von Stackelberg (5/17. juuni 1766 Tallinn – 18. aprill 1850 Pariis) oli Eestimaa päritolu Venemaa diplomaat. 
Elulugu.
Gustav Ernst von Stackelberg sündis diplomaat Otto Magnus von Stackelbergi ja Sophia Gerdruta von Fölckersahmi pojana.
1788–1789 võttis Gustav Ernst von Stackelberg osa sõjast Rootsi vastu. Kuid lahkus peatselt armeest, sai keisrinna kammerjunkru tiitli ning alustas diplomaadikarjääri. Gustav Ernst von Stackelbergist sai 1794. aastal saadik Torinos (1794–1799) Sardiinias, 1799 Genfis Šveitsis, 1802 Bataavias Haagis (1802–1806), 1807 Preisimaal Berliinis (1806–1808), 1810 Austrias Viinis (1811, 1816–1818) ning 1818 Mõlema Sitsiilia kuningriigis, Napolis (1819–1835). 1815. aastal võttis ta Venemaa esindajana osa Viini kongressist. 1835. aastal läks Stackelberg erru ja elas kuni surmani Pariisis.
Gustav Ernst von Stackelbergi autasustati muuhulgas Venemaa kõrgeima, Andreas Esmakutsutu ordeniga. 
Pärand.
Krahv Otto Magnus von Stackelbergi testamendi järgi pärisid 1801. aastal Hirmuse, Voorepere, Kohtla, Ereda, Atsalama, Väike-Pungerja, Väike-Soldina, Pagari, Puhatu (Pühs), Purtse (Purtz) tema pojad - tõeline salanõunik Gustav Ernst von Stackelberg ja ooberstleitnant Otto Johann von Stackelberg 233 150 hõberubla eest. Lesk krahvinna Sophia Gertruda von Stackelberg (sünd Völckersahm) sai Pada mõisa eluaegse valdusõiguse. 1808. aasta pärandavara jagamise lepinguga Atsalama, Väike-Pungerja, Väike Soldina, Pagari, Ereda, Puhatu, Purtse, Hirmuse, Voorepere ja Kohtla mõisate valdamise üle, krahv Otto Johann Stackelberg loobus oma osast venna Gustav Ernst von Stackelbergi kasuks 116 550 hõberubla eest. 
Talle kuulusid Purtse, Pagari, Hagemäe, Pungerja, Soldina, Pada ja Muuga mõis, kokku 32 000 ha.
Perekond.
Gustav Ernst von Stackelberg abiellus 1805. aastal krahvinna Karoline Wilhelmine von Ludolfiga, kes oli Sitsiilia saadiku Londonis Constantin von Ludolfi tütar. Abielust sündisid:
Koonga

Koonga on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli küla Koonga valla halduskeskuseks.
Aruvälja teederistil on Koonga-Ellamaa endine kõrtsihoone, 19. sajandi algusest pärinev kiviehitis, mille fassaadil on kuus ümarsammast.
Koonga oli aastaid Soontaga kolhoosi keskus.
1920. aastatel moodustati Koonga mõisa maadest Koonga asundus. 1977 muudeti asundus Koonga külaks.
Litoloogiliselt heterogeenne põiksus

Litoloogiliselt heterogeenne põiksus (inglise "nonconformity") on kristalsetest kivimitest koosneva kivimkeha ja setteist või settekivimeist koosneva kivimkeha vaheline põiksus.
Litoloogiliselt heterogeenne põiksus on näiteks lamava aluskorra ja lasuva pealiskorra vaheline põiksus.
Lamav kiht

Lamav kiht on kiht, mis on sellel lasuva kihi all.
Rikkumata lasumuse korral on lamav kiht lasuvast kihist vanem.
Lasuv kiht

Lasuv kiht on kiht, mis on tema all oleva lamava kihi peal.
Rikkumata lasumuse korral on lasuv kiht lamavast kihist noorem.
Kiht (geoloogia)

Kiht on selgelt eristuvate kihipindadega litoloogiliselt ühtlane ning suure lateraalse ulatusega kivimkeha.
Kihte eristatakse üksteisest peamiselt struktuuri, tekstuuri ja koostise alusel.
Kihid võivad koosneda nii kivimeist kui ka setteist. Kihtidest rääkides peetakse enamasti silmas settekivimi kihte, kuid põhimõtteliselt võivad kihte moodustada ka teised kivimid, näiteks kihiline laavavool koosneb kihtidest.
Kihiks nimetatakse ülalesitatud definitsioonile vastavaid kivimkehi, mille paksus ületab 1 cm. Sellest õhemaid kihte, mis siiski on palja silmaga eristatavad, nimetatakse lamellideks.
Kihi kujunemise ajal on valitsenud enam-vähem ühtlased settimistingimused. Settimistingimuste muutumine viib uue kihi tekkimisele. 
Kihti piiritlevaid pindu nimetatakse kihipindadeks. Ülemine kihipind on kihi lasuv pind ja alumine kihi lamav pind.
Üks kiht võib minna üle teiseks ilma settelüngata, kuid nende vahel võib olla ka põiksus.
Kiht võib koosneda paljudest õhematest kihtidest. Ühe kihi piires võivad esineda ka vahekihid. Mitmed üksikud kihid võivad moodustada kihikompleksi.
Kihid sisaldavad informatsiooni geoloogilise mineviku kohta ja on seega oluliseks uurimisobjektiks geoloogidele. Kihtide kirjeldamisega tegelev teadusharu on stratigraafia. Kiht on geoloogiline struktuur ja kuulub seega ka struktuurigeoloogia uurimisobjektide hulka.
Kiht

Kiht on mitmetähenduslik sõna, mis võib tähendada:
Lasumuselemendid

Lasumuselemendid on geoloogilise struktuuri ruumilist orientatsiooni iseloomustavad parameetrid.
Struktuuri, näiteks kihi või murrangu lasumuselementideks on rõhtsiht, kallakussuund ja kallakusnurk. 
Lasumuselemente määratakse geoloogilise kompassiga.
Settelünk

Settelünk (ka "hiaatus", inglise "hiatus") on katkestus setete ladestumises või ajavahemik, mille jooksul settinud setted või neist moodustunud settekivimid pole säilinud.
Settelünk võib tekkida näiteks siis, kui seni merelise settimisega ala tõuseb tektooniliste liikumiste tõttu üle merepinna, mille käigus settimine asendub kulutusega. 
Settelünk väljendub kivimeis põiksusena. 
Settelünk on näiteks Ida-Eestis siluri ja devoni kihtide vahel.
Teism

Teism on usk transtsendentsesse Jumalasse, kes on maailma loonud ja juhib kõike selles toimuvat.
Teism on usk isikulisse Jumalasse kui üleloomulikku olevusse, kellel on mõistus ja tahe ning kes kirjeldamatul viisil mõjutab kõiki materiaalseid ja vaimseid protsesse. Kõik maailmas toimuv on Jumala tahte teostumise märk.
Nimetus "teism" tuleneb kreekakeelsest sõnast "theos", mis tähendab "jumal". Sõna "teism" kasutas esimest korda Ralph Cudworth (1617–1688).
Teism on erinevalt deismist seisukohal, et jumal kontrollib vahetult kõiki maailma sündmusi, ning väidab erinevalt panteismist, et jumal on väljaspool maailma , mitte sellega samane või selles "lahustunud".
Teismi vastand on ateism.
Teismi vormid.
Monoteism.
Pikemalt artiklis: Monoteism
Monoteism on usk ainsasse, universaalsesse, kõikehõlmavasse Jumalasse. Monoteistlikud religioonid on judaism, kristlus ja islam
Polüteism.
Pikemalt artiklis: Polüteism
Polüteism on usk arvukatesse võrdõiguslikesse jumalatesse, kellele on antud konkreetne kuju, nimi ja kultus. Jumalate hierarhia peegeldab ühiskondlikku tööjaotust, inimeste valitsemise ja allumise suhteid. Erinevatel jumalatel on erinevad funktsioonid ja atribuudid. 
Tuntud polüteistlikud religioonid olid Vana-Egiptuse ja Vana-Kreeka usundid. Tänapäeval on polüteistlikud religioonid hinduism ja sintoism.
Deism

Deism on seisukoht, mille kohaselt Jumal on maailma loonud, kuid ei sekku selle toimimisse olevikus. 
See levis peamiselt 17.–18. sajandil koos valgustusega, eriti Inglismaal. Niisugune arusaam oli mõnikord jumalaeituse leebeks vormiks. Samuti võis deism tähendada seisukohta, et õige religioon on "loomulik religioon", mis tuleneb inimmõistusest ja inimloomusest ning millel pole pistmist ametlike kiriklike institutsioonidega. Deism üldiselt eitas müstikat, imesid ja ilmutust ning põhjendas religiooni mõistuse, loodusseaduste ja moraali kaudu. 
Laiemas mõttes tähendab deism erinevate jumalakäsituste kogumit.
Deistide hulka ühes või teises tähenduses paigutatakse sageli Voltaire, Jean-Jacques Rousseau, John Locke ja Thomas Paine.
Nimetus "deism" tuleneb ladinakeelsest sõnast "deus", mis tähendab 'jumal'.
Rööplasumus

Rööplasumus on selliste kivimkehade (enamasti kihtide) lasumus, mille vahel ei ole põiksust.
Rööplasumuses on näiteks kihid, mida moodustavad setted kuhjusid üksteise peale ajalise katkestuse ehk settelüngata.
Põiksus

Põiksus (inglise "unconformity") on üksteisel lasuvate, kuid selgelt erineval ajal moodustunud kivimkehade vaheline piirpind.
Mõnikord nimetatakse põiksust ka diskontinuiteedi- ehk katkestuspinnaks.
Termin "põiksus" tuleb sellest, et teine-teisel pool põiksust asuvate kihtide kihipinnad (kui on tegemist kihiliste kivimkehadega) on tihti üksteise suhtes, enamasti tetooniliste liikumiste tagajärjel, nurga all ehk mitteparalleelsed. Täpsemalt nimetatakse sellist põiksust nurkpõiksuseks.
Kivimkehad, mida eraldab põiksus, on üksteise suhtes põiklasumuses. Vastupidisel juhul, kui tegemist on ajalise katkestuseta moodustunud erinevate kivimkehadega, on nad omavahel rööplasumuses.
Põiksust, mis on kristalsetest kivimitest koosneva ja settekivimitest koosneva kivimkeha vahel, nimetatakse litoloogiliselt heterogeenseks põiksuseks.
Paralleelpõiksuseks nimetatakse põiksust, millest nii allpool asuvad kui ka peallasuvad kihid on horisontaallasumuses.
Klaviatuur (muusika)

Klaviatuur ehk klahvistik on muusikas klahvpilli osa. 
Klahvi vajutamisel tekib heli. 
Klahvid on järjestatud helikõrguse järjekorras: vasakul on madalamad (väiksema helisagedusega) ning paremal kõrgemad (suurema helisagedusega) helid. 
Tänapäevane klaviatuur koosneb tavaliselt valgetest ja mustadest klahvidest. Valged klahvid vastavad alushelidele ja mustad klahvid alushelide alteratsioonidele. Valged ja mustad klahvid kokku moodustavad kromaatilise helirea.
Kromaatilist helirida tähistavad klahvid on rühmitatud tsükliliselt 12 kaupa. Iga kõrvutise klahvi vahe on pooltoon. 12-klahviliste tsüklite algusklahvide vahe on puhas oktav.
Kõige varasem teadaolev klaviatuur oli vesiorelil.
MediaWiki

MediaWiki on tarkvara Viki-tüüpi veebisaitide jaoks. See kirjutati Vikipeedia ja muude Wikimedia projektide jaoks, kuid ka teised vikid kasutavad seda. MediaWiki tarkvara kirjutatakse ja levitatakse GPL litsentsi alusel.
MediaWiki on tüüpiline LAMP-platvormile rajatud tarkvara. Tarkvara käitatakse Linux operatsioonisüsteemil, kasutades veebiserverit. Andmete salvestamiseks on MySQL andmebaas ja tarkvara on kirjutatud PHP programmeerimiskeeles. Kuigi algselt rajati see kasutama Linuxit ja Apache'i, töötab MediaWiki kõigis operatsioonisüsteemides ja kõigil veebiserveritel, millel töötavad MySQL ja PHP. Nii kasutab Wikimedia Foundation praegu ka Vikipeedia käitamiseks oma serverites hoopiski Apache'i asemel parandatud BSD litsentsiga lighttpd'd ja MySQL-i asemel selle arendust MariaDB-d.
Gneiss

Gneiss on gneisilise tekstuuriga kõrge astme moondekivim.
Sõna "gneiss" päritolu ei ole selge. On väidetud, et see tuleb keskülemsaksa sõnast "gneist" ('sädelema').
Gneisis vahelduvad kihid, milles mineraaliterad moodustavad suunatud tekstuuri, kihtidega, milles teradel on valdavalt isomeetriline kuju, nii et eelistatud orientatsioon puudub. Selline tekstuur annabki gneisile iseloomuliku vöödilise välimuse. Suunatud tekstuur on reeglina vähem kui pooltel gneisi koostises olevatest mineraaliteradest.
Gneiss on regionaalse moonde kivim. See sisaldab enamasti peamiselt kvartsi ja päevakivi, kuid koostis ei ole gneisi määramisel põhiline. Gneisile on olemuslikud moondeaste ja gneisiline väljanägemine. Gneiss on regionaalse moonde lõppetapp. Gneisi algmaterjal on enamasti savi või muda. Selle mattumisel ja tihenemisel tekib settekivim savikilt, mille moondumise saadus on kilt. Kilt moondub edasi kristalseks kildaks, mis omakorda rõhu ja temperatuuri edasisel tõusmisel muutubki gneisiks. Gneiss võib tekkida ka muul viisil, kuid selline teke on kõige tavalisem.
Et nimetus "gneiss" ei ütle iseenesest koostise kohta midagi, lisatakse mõnikord põhinimetuse ette gneisis valdava mineraali nimetus, näiteks "küünekivigneiss". Nimetuse esimene pool võib viidata ka struktuurile (silmisgneiss), kivimilisele koostisele (granitoidne gneiss) jne.
Mõnikord on keeruline eristada gneissi ja migmatiiti, sest osaliselt üles sulanud gneiss ongi migmatiit. Samas pole ühemõtteliselt määratud, mil määral peab gneiss olema üles sulanud, et olla migmatiit. Seetõttu kasutatakse sellist kiviminimetust nagu migmatiseerunud gneiss.
Ortogneiss on gneiss, mis on tekkinud tardkivimist, aga paragneiss on gneiss, mis on tekkinud settekivimist.
Leelispäevakivi läätseliste porfüroblastidega gneisi erim on silmisgneiss.
Mõned maailma kõige vanemad kivimid kuuluvad gneisside hulka. Need on tekkinud juba arhaikumis kuni 4 miljardit aastat tagasi. Kuid sugugi kõik gneisid ei ole nii vanad: tuntakse ka uusaegkonna gneisse.
Loomade elu

"Loomade elu" on kõige põhjalikum eesti keeles välja antud zooloogiaalane teatmeteos. See ilmus Tallinnas kirjastuses Valgus 1979–1987.
"Loomade elu" on tõlgitud vene keelest: "Жизнь животных", mis on ilmunud Moskva kirjastuses Prosveštšenije kuues köites 1969–1971. 
"Loomade elu" koosneb seitsmest köitest:
Uus venekeelne väljaanne ilmus seitsmes köites 1983–1989.
Tõlkimise käigus on tehtud parandusi ja täpsustusi, mistõttu tõlge on usaldusväärsem originaalist. Samuti on lisatud konkreetselt Eesti kohta käivat materjali.
"Loomade elu" on andnud suure panuse eestikeelsesse zooloogiaterminoloogiasse. Näiteks oli paljudele loomaliikidele vaja tõlkimise käigus eestikeelne nimi välja mõelda.
Sellegipoolest on teos taksonoomiliselt kohati pisut vananenud. Samuti on pisut vananenud käsitlusviis, mis näiteks rõhutab loomade kasulikkust ja kahjulikkust rohkem kui tänapäeval üldiselt kombeks.
Geoloog

Geoloog on aktiivselt geoloogiaga tegelev inimene.
Geoloogide töö on seotud planeedi Maa uurimisega. Et Maa on meile käegakatsutav ja väga mitmeti uuritav taevakeha, on ka geoloogidel väga palju erinevaid kitsamaid uurimisobjekte. Erinevalt bioloogidest ei tegele geoloogid tavaliselt eluslooduse uurimisega. Geoloogid uurivad Maa ajalugu (ajalooline geoloogia), millega on lahutamatult seotud Maa palet kujundavate protsesside uurimine (dünaamiline geoloogia).
Geoloogia teeb oluliseks ja tuntuks peamiselt maavarade ja nende otsimisega seotu, ehkki sellega tegelejad ei ole geoloogide seas enamuses. Peale maavarade otsimise tegelevad geoloogid veel näiteks vulkaanide, setete, maavärinate, dinosauruste, maakoore, kivimite, mineraalide jms uurimisega.
Olenevalt spetsialiseerumisest võidakse geolooge nimetada ka kitsama erialanimetusega, näiteks sedimentoloog, petroloog, vulkanoloog, mineraloog, paleontoloog jne.
Oluline osa geoloogide tööst toimub välitingimustes. See on vajalik selleks, et koguda teaduse tegemiseks vajalikke andmeid. Välitingimustes kannab geoloog kaasas enamasti vähemalt kaht töövahendit: geoloogi vasarat ja välipäevikut (ja muidugi ka harilikku pliiatsit, millega seda täita). Peale nende kannavad geoloogid tihti kaasas ka luupi, fotoaparaati, tollipulka, soolhappelahust, geoloogilist kompassi, GPS-vastuvõtjat, kaarti, väikseid kilekotte, nuga, kühvlit, labidat, puuri jms. Kõige olulisem ja geoloogidele iseloomulikum on neist kahtlemata vasar, seda rõhutab ka geoloogide deviis: "mente et malleo" ('mõistuse ja vasaraga').
Geoloogide ettevalmistus ülikoolis hõlmab mineraloogiat, petroloogiat, sedimentoloogiat, paleontoloogiat, geokeemiat, geofüüsikat, stratigraafiat, topograafiat jpm. Geoloogidel on sõltuvalt spetsialiseerumisest vaja häid teadmisi ka keemias, füüsikas ja bioloogias. Oluline osa õppetööst toimub välipraktikate ja geoloogiliste ekskursioonide vormis.
Eesti geoloogid töötavad peamiselt kolmes asutuses. Need on Tartu Ülikooli geoloogia osakond, Tallinna Tehnikaülikooli Geoloogia Instituut ja Eesti Geoloogiakeskus. Eestis õpetatakse geoloogiat Tartu Ülikoolis.
Liivakivi

Liivakivi on tsementeerunud liivast koosnev settekivim.
Liivakivi kuulub purdkivimite hulka, olles nende tüüpilisim esindaja. Mineraloogiliselt koosneb liivakivi põhiliselt kvartsist. Tsementeerivaks materjaliks liivaterade vahel on enamasti peenike kvartsipuru, kaltsiumkarbonaat või raudoksiidid. Raudoksiidid annavad liivakivile ka punaka värvuse. Puhtast kvartsist koosnev liivakivi on valget värvi.
Liiv, millest liivakivi on moodustunud, on setitatud reeglina kas vooluvee või tuule poolt. Liivakivi on enamasti kihiline, sageli esineb põimkihilisus. Liivakivi sisaldab tihti konkretsioone ja kivistisi, ehkki viimastest on reeglina säilinud vaid fragmendid. Liivakivi moondumise tulemusel tekib kvartsiit.
Liivakivist koosneb suur osa Eesti aluspõhjast. Suurem osa Eesti all lasuvast devoni ladestust koosneb liivakivist (devoni liivakivi). Liivakivi kasutatakse ehitusmaterjalina.
Keskpartei (Norra)

Keskpartei ehk Tsentrumipartei (norra "Senterpartiet", norra lühend: "SP") on Norra erakond. 
Partei asutati 1920. aastal Talurahvapartei ("Bondepartiet") nime all. 1959. aastal muudeti nimi praegusele kujule.
Partei ideoloogia on põhjala agraartsentrism. Ta pooldab võimu ja kapitali detsentraliseerimist ning vastustab tugevalt Norra astumist Euroopa Liitu.
Keskpartei esimees on 2003. aastast pr Åslaug Haga.
Partei poliitika on olnud pragmaatiline. Ta on teinud koostööd teiste poliitiliste parteidega peaaegu kogu poliitilise spektri ulatuses: Høyrest Sotsialistliku Vasakparteini. Ajavahemikus 1930–2000 on partei osalenud 7 valitsuses. Neist kolmes oli peaminister Keskparteist.
Partei sai alguse Norra agraarliikumisest, kuid pärast esimesi aastaid lõi ta sellest lahku ja hakkas arendama detsentraliseerimisele rajatud poliitikat, lakates olemast üheteemapartei. Sarnase muutuse on läbi teinud ka teised Põhjala agraarkeskparteid.
2005. aasta Norra parlamendivalimistel osales Keskpartei "rohelise" osana punarohelises koalitsioonis. Et punaroheline koalitsioon võitis valimised, siis on oodata partei osalemist uues valitsuses. Keskpartei kogus 6,5% häältest ja 11 kohta 169-kohalises Stortingis.
Keskpartei osalemine valitsustes.
Valitsused, kus Keskparteile kuulus peaministri portefell:
Valitsus, kus peaministri portfell kuulus teistele parteidele:
Maadlus 1968. aasta suveolümpiamängudel

Maadlus 1968. aasta suveolümpiamängudel toimus Méxicos.
Kreeka-Rooma maadlus.
23.–26. oktoobril.
Helveskaal.
Olümpiavõitja 1964: T. Hanahara (Jaapan).&lt;br&gt;
24 võistlejat.
Kärbeskaal.
Olümpiavõitja 1964: M. Ichiguchi (Jaapan).&lt;br&gt;
24 võistlejat.
Sulgkaal.
Olümpiavõitja 1964: Imre Polyák (Ungari).&lt;br&gt;
23 võistlejat.
Kergekaal.
Olümpiavõitja 1964: K. Ayvaz (Türgi).&lt;br&gt;
26 võistlejat.
Kergekeskkaal.
Olümpiavõitja 1964: A. Kolessov (NSV Liit).&lt;br&gt;
22 võistlejat.
Keskkaal.
Olümpiavõitja 1964: Bronislav Simič (Jugoslaavia).&lt;br&gt;
19 võistlejat.
Poolraskekaal.
Olümpiavõitja 1964: Bojan Radev (Bulgaaria).&lt;br&gt;
16 võistlejat.
Raskekaal.
Olümpiavõitja 1964: István Kozma (Ungari).&lt;br&gt;
15 võistlejat.
Vabamaadlus.
17.–20. oktoober.
Helveskaal.
Olümpiavõitja 1964: Y. Yoshida (Jaapan).&lt;br&gt;
23 võistlejat.
Kärbeskaal.
Olümpiavõitja 1964: Yoyiro Uetake (Jaapan).&lt;br&gt;
21 võistlejat.
Sulgkaal.
Olümpiavõitja 1964: Osamu Watanabe (Jaapan).&lt;br&gt;
23 võistlejat.
Kergekaal.
Olümpiavõitja 1964: Enio Valčev (Bulgaaria).&lt;br&gt;
20 võistlejat.
Kergekeskkaal.
Olümpiavõitja 1964: I. Ogan (Türgi).&lt;br&gt;
19 võistlejat.
Keskkaal.
Olümpiavõitja 1964: Prodan Gardžev (Bulgaaria).&lt;br&gt;
22 võistlejat.
Poolraskekaal.
Olümpiavõitja 1964: Aleksandr Medved (NSV Liit).&lt;br&gt;
16 osavõtjat.
Raskekaal.
Olümpiavõitja 1964: A. Ivanitski (NSV Liit).&lt;br&gt;
15 võistlejat.
Tinguaiit

Tinguaiit on fonoliidi erim.
Tinguaiit on tardkivim, mis koosneb valdavalt leelispäevakivist, feldšpatoididest (valdavalt nefeliin) ja ägiriinist, mõnikord lisaks ka biotiit.
Tinguaiidi järgi on nime saanud tinguaiitne struktuur, mis tähendab ägiriini prismasid ümbritsetuna leelispäevakivist ja feldšpatoididest.
Nimetuse andis sellele kivimile saksa petroloog Harry Rosenbusch aastal 1887.
Särnaiit

Särnaiit on tardkivim, süeniidi leukokraatne erim.
Kivim on saanud nimetuse Rootsis Dalarna läänis asuva koha Särna järgi. Särnaiidi petrograafiliselt korrektsem (klassifikatsioonikohane) nimetus on kankriniit-nefeliinsüeniit.
Rannikuahelik

Rannikuahelik (inglise "Coast Mountains") on mäestik Põhja-Ameerikas, osa Kordiljeeridest. Kulgeb loode-kagu sihis Vaikse ookeani rannikul, moodustab fjordranniku. Kõrgus kuni 4019 meetrit (Mount Waddington).
Ahelik on umbes 1600 km pikk ja keskmiselt 300 km lai.
Yamdena

Yamdena on suurim Tanimbari saartest. Pindala 4350 km². Saar on künklik, kõrgus kuni 240 meetrit. 
Kuulub Indoneesiale, paikneb Maluku provintsis. Peamine asula on lõunarannikul asuv Saumlaki. Saarel ja selle ümbruses kõneldakse jamdena keelt. Peamine usk on kristlus, kuid praktiseeritakse ka esivanemate kummardamist.
Hollandi kolonisatsiooni ajal kirjutati saare nime "Jamdena".
Happeline kivim

Happeline kivim (inglise "acid(ic) rock") on tardkivim, mis koosneb vähemalt 66% (massiprotsent) ränidioksiidist.
Tavalised happelised kivimid on graniit ja rüoliit.
Happelised kivimid ei ole happelised keemilises tähenduses, terminil "happeline kivim" pole mingit seost vesinikueksponendi ehk pH-ga. Termin on pärit ajast, mil arvati, et räni on kivimi koostises ränihappe kujul. Seetõttu nimetati ränirikkaid kivimeid happelisteks ja ränivaeseid kivimeid aluselisteks. Tänapäeval teame, et räni on silikaatsete mineraalide koostises ränidioksiidina, kuid terminid "happeline kivim" ja "aluseline kivim" püsivad geoloogiaterminite hulgas tänini.
Lodeinoje Pole

Lodeinoje Pole (vepsa "Pöud", soome "Lotinapelto") on linn Venemaal Leningradi oblasti kirdeosas, Äänisjärvest Laadogasse voolava Sviri jõe vasakul kaldal (lõunakaldal), oluliste siseveeteede (Volga-Balti veetee ja Läänemere – Valge mere veetee) ääres. 
Linn on samanimelise rajooni keskus.
Lodeinoje Pole asutas 1702 Peeter I laevaehitajate asulana (nimi tuleb venekeelsest sõnast "лодя"). Aastast 1785 on see linn ja maakonnakeskus Aunuse kubermangus (1796–1801 Novgorodi kubermangus). 
Linn on metsa- ja puidutööstuse keskus. 
Linnast 2 km lõuna pool asub sõjaväelennuväli ja 21 km kaugusel Aleksander Svirski klooster.
Leelisbasalt

Leelisbasalt (inglise "alkali basalt") on basaldi erim, mis sisaldab normatiivset nefeliini.
Leelisbasaldi "leeliselisus" väljendub selles, et võrreldes tavalise basaldiga sisaldab ta enam leelismetalle kaaliumi ning naatriumi.
Varem on leelisbasalti defineeritud kui basalti, mis sisaldab aktsessoorsete mineraalidena feldšpatoide. Sisaldab enamasti titanoaugiiti ja oliviini.
Leelisbasaldid on levinud ookeanilistel saartel ning mandrilistes riftivööndites.
Keskmine kivim

Keskmine kivim (inglise "intermediate rock") on tardkivim, mille ränidioksiidisisaldus jääb vahemikku 52...63% (massiprotsent).
'Keskmine' tähendab seda, et kivimi keemiline koostis ei ole ei happeline ega ka aluseline, vaid nende vahepealne.
Tüüpiline keskmine kivim on andesiit. Ligilähedaselt sellise koostisega on ka keskmine mandriline maakoor.
Aluseline kivim

Aluseline kivim (inglise "basic rock") on tardkivim, mille ränidioksiidisisaldus jääb vahemikku 45–52% (massiprotsent).
Kõige levinumad aluselised kivimid on basalt ja gabro.
Aluselised kivimid ei ole aluselised keemilises tähenduses, terminil "aluseline kivim" pole mingit seost vesinikueksponendi ehk pH-ga. Termin on pärit ajast, mil arvati, et räni on kivimi koostises ränihappe kujul. Seetõttu nimetati ränirikkaid kivimeid happelisteks ja ränivaeseid kivimeid aluselisteks. Tänapäeval teame, et räni on silikaatsete mineraalide koostises ränidioksiidina, kuid terminid "happeline kivim" ja "aluseline kivim" püsivad geoloogiaterminite hulgas tänini.
Ingliskeelses geoloogilises kirjanduses on siiski arhailisest terminist "basic rock" nüüdisajaks praktiliselt loobutud. Selle asemel kasutatakse terminit "mafic rock" ("mafic" = "magnesium" + "ferric" ehk magneesiumi ja rauda sisaldav). Need terminid ei ole täpsed sünonüümid, kuid nende mõlema eestikeelne vaste on "aluseline kivim".
Antirabakivi

Antirabakivi (inglise "antirapakivi" või "anti-rapakivi", laen soome keelest) on graniidi erim.
Antirabakivi meenutab rabakivi, kuid on sellest pisut erinev. Kui rabakivile, täpsemalt viiburgiidile, on omane suurte plagioklassi ääristega ümbritsetud kaaliumpäevakivi ovoidide esinemine, siis antirabakivi puhul on asi vastupidi: esinevad plagioklassi ovoidid, mis on ümbritsetud kaaliumpäevakivi ääristest.
Migmatiit

Migmatiit on tard- ja moondekivimi segakivim.
Migmatiit koosneb tumedast moondekivimist, milleks on enamasti amfiboliit või gneiss ja heledast tardkivimist, mis on enamasti granitoidse koostisega. Kivimi tumedat osa nimetatakse melanosoomiks ja heledat osa leukosoomiks.
Migmatiitide tekke üksikasjad on segased. Tõenäoliselt on enamik migmatiite tekkinud anatektiliselt ehk moondekivimi osalise inkongruentse sulamise läbi. Sulanud ränirikkam magma tardus seejärel granitoidse tardkivimina. Leukosoomi teket on seostatud ka väga kõrge rõhu all oleva vedela magma tungimisega moondekivimeist koosnevasse kivimkehasse ja aeglase tardumisega seejärel. Selle mudeli puuduseks on see, et granitoidse koostisega magma on väga viskoosne, mistõttu ei saa temast moodustuda peenikesi intrusioone.
Migmatiit on Eesti kivistel rannikutel väga tavaline kivim. Nad on viimase jääaja jooksul liustiku poolt Soome aluskorrast lahti kangutatud, siia toodud ja liustiku sulades settena maha jäetud.
Termini "migmatiit" võttis kasutusele Soome petroloog Jakob J. Sederholm aastal 1907.
Philipp (Saksa kuningas)

Philipp von Hohenstaufen (Švaabi Philipp) (1177–1208) oli Švaabimaa hertsog ja Saksa kuningas 1198–1208. 
Philipp von Hohenstaufen oli Friedrich Barbarossa poeg ja Heinrich VI vend. Pärast viimase surma oli Saksa-Rooma riigis taas alanud võitlus Welfide ja Hohenstaufenite vahel. Osa vürste tunnustas Saksa kuningana Philippi kõrval ka Otto Welfi, kuid enamik toetas Hohenstaufeneid. 
Kahe kuninga rivaliteeti sekkus ka ilmalikult ülivõimukas paavst Innocentius III, kes esialgu toetas Ottot, kuid kui Philipp oli viimast 1206 võitnud, kaldus paavsti toetus Hohenstaufenite poole. Siiski ei jõutud Philippi keisriks kroonida, kuna Otto von Wittelsbach, kellele ta oli oma tütre varem lubanud, siis aga oma lubadust murdnud, tappis ta. Pärast seda sai Saksa-Rooma ainsaks isandaks Otto Welf, kuid tema valitsusaeg ei kujunenud pikaks ega edukaks.
Isiklikku.
Philipp oli abielus Bütsantsi keisri Isaak II (1185–1195, 1203–1204) tütre Irenega.
Tsentrumipartei

Tsentrumipartei on mitme partei nimi:
Talurahvapartei

Talurahvapartei on mitme partei nimi või nime koostisosa.
Narõni ahelik (Altai)

Narõni ahelik (kasahhi "Нарын жотасы", vene "Нарымский хребет") on mäestik Aasias Kasahstani idaosas. Ta on osa Altaist.
Kõrgus idaosas kuni 1533 m, pikkus 120 km. Põhjanõlv järsk. Sellel kasvavad kuni 1300 m kõrguseni kasemetsad, kõrgemal lehtmetsad, orgudes kuuse-nulu-seedermännimetsad. Lõunanõlvadel stepp ja põõsastikud. 1800 m kõrgemal subalpiinsed hõrendikud ja alpiniidud.
Narõni jõgi (Sõrdarja)

Narõn on jõgi Kesk-Aasias. Algab Tian Shani mägede liustikest. Läbib mitmeid mägedevahelisi nõgusid, ahelikest läbi murdes moodustab kuristikke. Alamjooksul laskub Fergana orgu, kus ühineb Karadarjaga, moodustades Sõrdarja.
Pikkus 807 km, valgla 59 100 km². Toitub liustike ja lumesulamisveest. Keskmine vooluhulk (40 km kaugusel suudmest) 429 m³/s, suurim 2880 m³/s. Suurvesi mais. 
Narõni vett kasutatakse niisutuseks. Temast saab alguse Suur Fergana kanal. Narõnil on mitu hüdroelektrijaama.
Sugalepa

Sugalepa on küla Järva maakonna Järva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Albu valda.
1998. aasta asulareformiga eraldati Sugalepa külast Soosalu küla.
Varem on sel kohal olnud Saare küla.
2000. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 4 inimest. Viimastel andmetel on elanike arv 9, 19 ja 27. Sugalepa oli Albu valla kõige väiksem küla.
Ajalugu.
Sugalepa külas on arheoloogiamälestiseks tunnistatud pelgupaik.
Ageri

Ageri on küla Järva maakonnas Järva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Albu valda.
Seisuga 1. jaanuar 1998 oli elanikke 69, 1. jaanuaril 1999 oli elanike arv 67. 2000. aasta Eesti rahvaloenduse andmetel elas külas 52 inimest. Seisuga 19. august 2002 oli elanikke 58.
Majandus.
Külas asub Preesi talu, kus 2004. aasta seisuga kasvatati teravilja ja Šoti mägiveiseid. Sama aasta seisuga oli talul 84 ha maad, sellest haritavat maad 77 ha ja metsa 7 ha.
Ageris on ka Aedniku talu ja ka Tänava talu.
Tänavad on valgustatud. Kauplust ei ole.
Ajalugu.
Ageri külas on linnamägi, mida kutsutakse Suurmäeks. Selle juures on teada kaks ohvrikohta.
Küla on esimest korda mainitud 1447 ("Ackers"). Küla on kuulunud Järva-Madise kihelkonda.
Ageri perekonnanimed on olnud Baum (Paum), Ellmann (Elman), Issi (Isi), Kangur, Karro (Karu), Kask, Kaunisaar (Kaunissaar), Kirschbaum (Kirsbaum), Kotkas, Kuusk, Laast, Martens, Messilanne (Mesilane), Mets, Michelsen (Mihelsen), Nugga (Nuga), Ohhakas (Ohakas), Orrawas (Oravas), Otsa, Pilw (Pilv), Raudsep (Raudsepp), Rebbane (Rebane), Reino (Reinu), Schneider (Shneider), Seppik (Sepik), Sinnikas (Sinikas), Tommingas (Toomingas), Waht (Vaht), Waino (Vainu, Vaino), Weinberg (Veinberg), Wiol (Viol).
Nõukogude ajal kuulus küla Kaardiväelase kolhoosi. Lisaks külale eristati Ageri asundust. Aastal 1967 elas mõlemas kokku 106 inimest.
Ageri mõis

Ageri mõis oli rüütlimõis Järva-Madise kihelkonnas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub mõis Järva maakonnas Järva vallas.
Mõisat on esmamainitud 1553. aastal. Saksakeelne nimi oli algul "Haggers", hiljem "Aggers".
Pullevere

Pullevere on küla Järva maakonnas Järva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Albu valda.
Küla moodustati 1998. aasta asulareformi käigus ennistatud külana (kaotati 1977). See eraldati Järva-Madise küla koosseisust.
Küla geograafilised koordinaadid on 59°6'59" N, 25°39'31" E (59,1164° N, 25,6586° E).
Kõrgus merepinnast on 88 m.
Elanike arv oli 2000. aasta rahvaloenduse andmetel 34. Seisuga 19. august 2002 oli elanikke registreeritud 26.
Vaatamisväärsused.
Pulleveres asub Ahula, Albu ja Seidla mõisa piirikivi.
Süld

Süld (Tartu ja Võru murdes ka: "süli") on SI-süsteemi väline mõõtühik. Selle etalon on olnud laiali sirutatud käte sõrmeotste vahe.
Inglise "fathom".
Ingliskeelsetes maades kasutati sülda algselt maamõõduna, kuid hiljem peamiselt vee sügavuse ja laevatrosside pikkuse mõõtmiseks.
Ingliskeelne sõna "fathom", mis tähendab sülda, tuleneb vanainglise sõnast "fæthm", mis tähendas "väljasirutatud käed". See oli ka ühiku algne definitsioon.
Vee sügavuse mõõtmiseks kasutati köit, millel oli iga sülla tagant märk. Köie vettelaskmisel öeldi sügavuseks "mark" ('märk') ja selle järgi märkide arv. Näiteks kahe sülla sügavuse vee kohta öeldi "mark twain" ("twain" oli üks sõnadest, mis tähendas arvu kaks). Siit pärineb ka Samuel Langhorne Clemensi kirjanikunimi Mark Twain.
Hispaania "braza".
"Braza" on Hispaanias ja Ladina-Ameerikas traditsiooniline pikkusühik. Hispaanias on see defineeritud kui 2 "vara"'t või 8 "palmo"'t (1,67 meetrit). Argentina "braza" on 5,48 jalga (1,73 meetrit) ja Portugali "braça" on 10 "palmo"'t ehk umbes 7,22 jalga (2,20 meetrit). Texase "vara" definitsiooni järgi oleks "braza" 1,693 meetrit.
Prantsuse "toise".
"Toise" on Prantsusmaal traditsiooniline ühik. Nagu "fathom", oli ka "toise"'i algne tähendus väljasirutatud käte pikkus. See võrdub 6 "pied"'iga (prantsuse jalg). Kasutatud on erineva pikkusega jalgu, kuid 18. sajandi Pariisi "pied"'i järgi on üks "toise" 6,395 inglise jalga (1,949 meetrit).
Selle mõtles välja Karl Suur 790. aastal. Ühik on nii vana, et "toiser" on saanud verbiks, mis tähendab "mõõtma". Seda kasutati laialdaselt 19. sajandil, kuid see pole tänapäevalgi täielikult kasutusest välja langenud.