tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Julius Seljamaa

Julius Friedrich Seljamaa VR III/2 (8. aprill 1883 Sindi – 17. juuni 1936 Tallinn) oli eesti ajakirjanik, riigitegelane ja diplomaat, Eesti Ajutise Maanõukogu sekretär ja abiesimees ning I Riigikogu liige.
Ta õppis 1899–1902 Riias õpetajate seminaris, oli 1902–1905 Taali ministeeriumikoolis õpetaja ja 1905–1909 selle juhataja, 1909–1914 Rakvere eestikeelse haridusseltsi III järgu algkooli juhataja.
Ta siirdus 1914 Peterburi, õppis 1915–1918 Peterburi ülikoolis õigusteaduskonnas, töötas Pealinna Teataja toimetuses ja Venemaa IV Riigiduumas ajakirjanikuna. Kuulus Venemaa asutava kogu koosseisu ning võttis selle lühikese tegutsemisa ajal eestlastest ainsana sõna. 
Ta oli 1917 Eesti Vabariiklaste Liidu ja Ajutise Maanõukogu liige, 1918–1921 Vaba Maa peatoimetaja.
Ta alustas diplomaatilist karjääri veebruaris 1918 Eesti esimese välisdelegatsiooni (1917–1918) liikmena, esindades koos Johan Laidoneriga Eestit Nõukogude Venemaal (esitaja). Ta osales 1919–1920 Eesti-Vene rahuläbirääkimistel. 1922–1928 oli ta saadik Lätis, 1925–1926 Leedus ja 1928–1933 Nõukogude Liidus.
Oktoobrist 1933 kuni juunini 1936 oli ta välisminister (1934. aastal lühikest aega ka peaministri asetäitja). Seejärel nimetati ta saadikuks Rooma, kuid suri maksavähki enne ametisse asumist. Maeti Tallinna Rahumäe kalmistule, peaallee äärde.
Peeter Põld

Peeter Siegfried Nikolaus Põld (12. juuli 1878 Puru küla, Jõhvi vald Jõhvi kihelkond Rakvere kreis – 1. september 1930 Tartu) oli eesti teoloog, haridus- ja riigitegelane, Eesti Ajutise Maanõukogu, Asutava Kogu ja Riigikogu liige. Ta oli Eesti Vabariigi esimene haridusminister.
Elulugu.
Peeter Siegfried Nikolaus Põld sündis 1878. aastal Puru külas, Jõhvi vallas Jõhvi kihelkonnas Rakvere kreisis. Ta õppis Puru külakoolis, Rakvere linnakoolis aastatel 1888–1890, Narva linnakoolis 1890–1893, Narva gümnaasiumis 1893–1898 ja Tartu Ülikooli usuteaduskonnas 1898–1906, kus omandas 1907 "cand. theol." kraadi. Hiljem täiendas ta end pedagoogika alal Saksamaal ja Šveitsis (1908).
Isiklikku.
Ta abiellus 1908. aastal Helmi Põlluga. Peeter Põllu kõrval sai tuntuks ta tema vanem vend Harald Põld, kes oli vaimulik, piiblitõlkija ja grammatikate autor.
Peeter Põllu pojatütar on kirjandusteadlane ja -kriitik Rutt Hinrikus. Tema järeltulijate hulka kuulub ka Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja Gustav Piir, kes ütles Põllu monumendi avamisel 2008. aastal tema suguvõsa kohta: "Peeter Põllu üheteistkümne lapse kõiki järeltulijaid ei oska ma täpselt kokku lugeda. Meid on kõvasti üle 20, ja järgmine põlvkond veel sinna otsa."
Peeter Põld nakatus koos pereliikmetega 1930. aasta suvel Võsul puhkusel olles tüüfusse. Ta suri haiguse tagajärjel Tartu ülikooli sisehaiguste kliinikus Toomemäel. Isale järgnesid ka tütred Hele-Mall ja Mari-Liis.
Mälestuse jäädvustamine.
1932. aastal nimetati Munga tänav Tartus ümber Peeter Põllu tänavaks. 14. oktoobril 1949 nimetati see Pioneeri tänavaks, 1. juunil 1961 Hatšatur Abovjani tänavaks. 2. märtsil 1989 taastati ajalooline nimi Munga tänav.
Aastatel 1938–1940 tegutses Peeter Põllu mälestamise komitee, mille eesmärk oli muu hulgas püstitada Peeter Põllu monument.
Juunis-juulis 2008 korraldas Tartu linnavalitsus Peeter Põllu monumendi ideekonkursi, kuhu kutsuti osalema skulptorid Elo Liiv, Ekke Väli ja Bruno Kadak. Peeter Põllu monument avati Tartus Munga tänaval asuva Haridus- ja Teadusministeeriumi hoone ees Peeter Põllu platsil (platsi nimi oli siis veel Politseiplats, see nimetati ümber Peeter Põllu platsiks 2015. aastal) 1. detsembril 2008. Selle autorid on skulptor Ekke Väli ja arhitekt Ain Rööpson. Ministeeriumi andmetel maksis mälestusmärgi rajamine kokku 1,458 miljonit Eesti krooni. Sellest andis ministeerium 1,1 miljonit, ülejäänu tuli võrdselt Tartu Ülikoolilt ja Tartu linnalt.
Tartu Ülikooli Sihtasutuse juurde loodi 2008. aastal Peeter Põllu stipendium, millega jätkatakse 1931. aastal Tartu linna ja Tartu Ülikooli koostöös loodud toetusraha fondi traditsioone. Haridus- ja Teadusministeeriumi, Tartu Ülikooli haridusteaduskonna ning Tartu Ülikooli Sihtasutuse poolt seoses Peeter Põllu 130. sünniaastapäevaga taastatud stipendium on mõeldud Tartu Ülikooli õpetajakoolituse üliõpilastele.
Peeter Põllu päeva nime all on Tartu Ülikoolis 2008. aastast korraldatud üliõpilaste teaduskonverentse. Peeter Põllu päeval antakse välja ka Peeter Põllu stipendium.
Peeter Põllu päevade nime all on 1993. aastast korraldatud pedagoogikakonverentse Tallinna Pedagoogilises Seminaris.
Jüri Parik

Jüri Parik (16. aprill 1889 Uue-Võidu vald, Viljandimaa – 21. mai 1929 Tallinn) oli jurist, poliitik, tulundustegelane ja Eesti Ajutise Maanõukogu liige.
Ta õppis Kolga-Jaani kihelkonnakoolis ja Hugo Treffneri eragümnaasiumis ning oli abituuriumis Peterburi kadettide korpuses. 1909. aastal astus Tartu Ülikooli õigusteaduskonda, mille lõpetas 1914. aastal. Ta oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige. 
Ülikooli lõpetamise järel töötas mõnda aega ajakirjanikuna ajalehe Postimees toimetuses. Aastatel 1914–1919 tegutses advokaadina Tartus ja Tallinnas. 1919. aastast tegutses ärialal. Ta oli üks AS Silva asutajaid ja selle ettevõtte juht kuni surmani. Lisaks oli ta Eesti Kommertspanga nõukogu esimees, AS Asserini juhatuse esimees ja AS Eesti Tulitikumonopol juhatuse liige.
Ta oli Eesti Maarahva Liidu liige, 1918 novembrist Eestimaa Kubermangu Ajutise Maanõukogu liige, 3. veebruarist 23. aprillini 1919 Maanõukogu juhatuse sekretäri I abi. Aastatel 1920–1923 oli ta Põllumeeste Kogude saadikuna I Riigikogu liige. Hiljem loobus poliitikast.
Ta oli Kreeka aupeakonsul Eestis kuni surmani 1929. aastal.
Isiklikku.
Tema abikaasa Linda Parik (20.10.1893–3.10.1942) oli Villem Reimani tütar. Neil oli 7 last.
Anna Leetsmann

Anna Leetsmann (12. oktoober 1888 Kalvi vald, Virumaa – 5. märts 1942 NSV Liit, hukkus vangistuses) oli Eesti pedagoog, poliitik ning Eesti Maapäeva ainus naissoost liige, bolševik, tuntud ka hüüdnimega Punane Anna. 
Anna Leetsmann sündis Virumaal külakoolmeistri paljulapselises peres. Alghariduse omandas oma isa käe all Rannu külakoolis. 1904. aastal lõpetas Rakvere tütarlastekooli, sooritas Rakvere Linna Algkooli juures algkooliõpetaja kutseeksamid ja asus tööle õpetajana Aseri tsemendivabriku algkoolis. 1911. aasta suvel õppis Peterburi ülikooli naiskursustel, sooritades eksamid keskhariduse omandamise kohta. 
Liitus VSDTP Aseri organisatsiooniga 1917. aasta revolutsiooni ajal, peagi valiti ta kohapealse parteiorganisatsiooni sekretäriks ja Virumaa Töörahva Nõukogu liikmeks. 
Suvel 1917 valiti Anna Leetsmann esimese ja ainsa naisena Eestis Kubermangu Maanõukogu (Maapäeva) liikmeks, ta oli VSDTP bolševike suuna esindaja. Osales Maapäeva koolide ja töö- ning hoolekande komisjoni töös ja 5. augustil 1917 moodustatud Kurista sündmuste (kus miilitsa käe läbi hukkus Kurista rentnik) uurimise erikomisjonis. Veeruaris 1918 põgenes ta Nõukogude Venemaale. 
Heideti Vabadussõja ajal, 5. veebruaril 1919, Maapäeva koosseisust välja.
Karakalpakkia lipp

Karakalpakkia lipp on Usbekistani Karakalpakkia Vabariigi lipp.
Tähed lipul märgivad Karakalpakkia viit rajooni. Kollane laid sümboliseerib maa kõrbeid.
Lipp võeti ametlikult kasutusele 14. veebruaril 1992.
Haldusüksuste lippude loend

"Siin on loetletud riikide haldusüksuste lippe.
Mehhiko.
Osariigid.
Kõigil Mehhiko osariikidel ei ole ametlikku lippu.
Jooks

Jooks ehk jooksmine on loomade ja inimeste kiireim liikumisviis jalgade abil ilma abivahendita. Erinevalt kõndimisest ei puuduta jooksmisel jalad kogu aeg maad. Jooksmisel tõmbuvad lihased kokku ja pumpavad vereringesse valku. Vereringe viib valgu peaajju, kus aktiveerub katepsiin B, mis pärast jooksmist taastab lihaseid ning parandab mälu ja õppimisvõimet.
Sörk.
Sörk on aeglane jooks, mis sai 1970. aastatel Läänes tavaliseks tervisespordi alaks. Et sörk koormab liigeseid, siis on paljud asendanud sörgi trepist ronimisega.
Pheidias

Pheidias (ladina keeles Phidias; u 480 eKr – u 430 eKr) oli 5. sajandil eKr elanud Kreeka klassikalise ajajärgu silmapaistvaim kujur, Myroni ja Polykleitose kaasaegne.
Pheidiase elulooandmed on vaieldavad, pärimuslikud: protsess, mille tema vastu algatasid Ateenas Periklese poliitilised vastased, süüdistades teda Athena kuju jaoks määratud kulla omistamises, seejärel pagendus ning surm Olümpias.
Ta täitis 5. sajandi II kolmandikul muuhulgas Ateena, Delfi ja Olümpia tellimusi. Oma sõbra Periklese ülesandel osales Pheidias Ateena akropoli kavandamises ja ehituse juhtimises. Ta visandas ning osaliselt ka teostas Parthenoni kaunistused (metoobid, friisid, frontooniskulptuurid).
Pheidiase teoste hulka kuuluvad akropolile püstitatud peaaegu 17 m kõrgune pronksskulptuur "Athena Promachos" (kreeka keeles "eestvõitleja"), kulla ja elevandiluuga kaunistatud "Athena Parthenos" ja Olümpia Zeusi kuju (viimasest annavad ettekujutuse ainult Pausaniase kirjeldus ja kujutised müntidel). Tema "Athena Lemnia" on tuvastatud tol ajal valmistatud kuju autorikoopia järgi.
Athena Lemnia

Athena Lemnia on üks Pheidiase loodud Athena raidkujusid.
Lisanime "Lemnia" sai see arvatavasti Lemnosele väljarännanud ateenlastelt.
Límnos

Límnos (Vana-Kreeka kontekstis "Lemnos") kreeka "Λήμνος") on Kreekale kuuluv saar Egeuse mere põhjaosas. 
Lemnos oli kaarlaste, traaklaste, kreeklaste (8. sajandist eKr) ja türreenide (aastani 550 eKr) asuala; see viljakas saar oli tuntud teraviljakasvatuse poolest. 512–480 eKr allus Lemnos Ahhemeniidide Pärsiale, aastast 478/477 eKr kuulus ta Ateena Mereliitu ning 387–166 eKr (vaheaegadega) oli Kreeka Ateena valduses.
Lemnosel asusid Hephaistose kultuspaigad (maa- ja tulekultus).
Iseseisvus

Riigi iseseisvus ehk suveräänsus on riigi võime või omadus olla enda territooriumil kõrgeimaks vahelesekkujaks: otsus­tada ja lahendada poliitilises hierarhias esinevaid vaidlusi teatava lõplikkus­ast­mega. Erinevalt näiteks sõltumatusest, mis võib riigil tunnusena olla eelkõige "de facto", on iseseisvuse sisu ja tähendus paljuski ka õiguslik.
Suveräänne riik määrab ise oma õiguste ja kohustuste ehk pädevuse mahu.
Iseseisev riik võib saada ÜRO liikmeks. Leidub riike, mille iseseisvust tunnustab üks või mitu riiki, kuid ÜRO mitte, näiteks Hiina Vabariik (Taiwan) ja Põhja-Küprose Türgi Vabariik (viimase iseseisvust tunnistab ainult Türgi). Leidub ka selliseid piirkondi, mille iseseisvust ei tunnusta mitte ükski teine riik ega rahvusvaheline organisatsioon, näiteks Puntland Somaalias. 
Eesti Vabariigi iseseisvus.
Eesti Vabariigi põhiseaduse §1 ütleb:
"Eesti on iseseisev ja sõltumatu demokraatlik vabariik, kus kõrgeima riigivõimu kandja on rahvas. Eesti iseseisvus ja sõltumatus on aegumatu ning võõrandamatu."
Õiguslikult on Eesti Vabariigi iseseisvus üsna suurel määral piiratud. Pärast Euroopa Liiduga ühinemist ei ole Eesti õigused ja kohustused määratud enam ainult Eesti enda poolt või rahvusvaheliste lepingutega, vaid ka supranatsionaalsete Euroopa Liidu organite poolt.
Euroopa Liit on andnud alust uue suveräänsusemõiste kujunemiseks, mille puhul enam ei lähtuta riigi võimest omal äranägemisel määrata oma pädevus.
Aasta

Aasta (lühend a) on ajavahemik kahe järjestikuse sündmuse vahel, mis toimuvad kord iga täistiiru jooksul, mille Maa teeb tiiru ümber Päikese.
Laiemas mõttes räägitakse aastast ka seoses mis tahes planeedi tiirlemisega ümber Päikese, näiteks Marsi puhul Marsi aastast.
Aasta kui ajaühik.
Aja füüsikalise mõõtühikuna võrdub aasta 365,25 ööpäevaga ehk 31 557 600 sekundiga. Selle suuruse mõõtühiku rahvusvaheline tähis on a (ladina keele sõnast "annus", aasta).
Väga suurte ajavahemike puhul kasutatakse mõõtühikutena mega-aastat (miljon) aastat (Ma) ja giga-aastat (Ga).
Pretsessioonist põhjustatud muutuste tõttu saab aasta pikkust arvestada mitmeti.
Troopiline aasta.
Troopiline aasta ehk päikeseaasta on aeg Maa kahe järjestikuse läbimineku vahel kevadpunktist. Selle ajaga teeb ta 365,24219 tiiru ümber oma telje (365,24219 keskmist päikeseööpäeva).
Nutatsiooni tõttu troopilise aasta pikkus pisut kõigub. Keskmine troopiline aasta seda ei arvesta.
Sideeriline aasta.
Sideeriline aasta ehk täheaasta on tõeline ajavahemik, mille jooksul Maa teeb tiiru ümber Päikese, st aeg Päikese kahe järjestikuse ühesuguse asendi vahel (tähe suhtes) näival trajektooril taevavõlvil. Selle pikkus on 365,2564 keskmist päikeseööpäeva.
Anomalistlik aasta.
Anomalistlik aasta on ajavahemik Maa kahe läbimineku vahel periheelist (365,2596 keskmist päikesepäeva).
Kuuaasta.
Kuuaasta koosneb Kuu 12 tiirust ümber Maa. Ta kestab 354 päeva ning on päikeseaastast umbes 11 päeva lühem.
Fenoloogiline aasta.
Fenoloogiline aasta on ajavahemik mingi fenoloogilise sündmuse (loodusliku aastaajalise sündmuse) kahe järjestikuse toimumise vahel. Sääraseks sündmuseks võib olla näiteks suurvesi mõnes jões, mõne linnuliigi ränne või mõne taimeliigi õitsemine.
Kalendriaasta.
Kalendriaasta on ajavahemik kahe järjestikuse ühesuguse kuupäeva vahel mingis kalendris. 
Tavaliselt püüavad kalendrid olla sünkroonitud aastaaegadega. Et aga fenoloogilise aasta pikkust on raske määrata, siis nad võtavad fenoloogilise aasta asemel aluseks astronoomilise aasta. Näiteks Vana-Egiptuses kasutati Niiluse üleujutuse ennustamiseks Siiriuse heliaakilist tõusu.
Gregoriuse kalendris püütakse kevadist pööripäeva hoida 21. märtsil või selle lähedal. Seetõttu järgitakse seal kevadise pööripäeva troopilist aastat.
Üheski astronoomilises aastas ei sisaldu täisarv ööpäevi. Seetõttu peab mis tahes kalender, mis järgib mõnda astronoomilist aastat, nägema ette mingi liigaastate süsteemi.
Aasta keskmine pikkus Juliuse kalendris ehk Juliuse aasta on täpselt 365,25 ööpäeva. Aasta keskmine pikkus Gregoriuse kalendris ehk Gregoriuse aasta on 365,2425 ööpäeva.
Kalendriaasta pikkus Gregoriuse ja Juliuse kalendris on 365 (liigaastal 366) päeva, 52 nädalat pluss üks päev (liigaastal kaks päeva) või 12 kuud.
2004. aasta Euroopa Parlamendi valimised

2004. aasta Euroopa Parlamendi valimised olid 10. juunist 13. juunini 2004 toimunud valimised Euroopa Parlamenti. Igas Euroopa Liidu liikmesriigis toimus hääletus ühel kindlal kuupäeval vastavalt kohalikule tavale, Eestis 13. juunil. Hääled loeti kõigis riikides ühel ajal 13. juunil ning tulemused pidid saama teatavaks 13. juunil kell 23 Eesti aja järgi.
Õigus hääletada oli umbes 343 657 800 inimesel. Uude parlamenti kuulub 732 Euroopa Parlamendi liiget kõigist 25 Euroopa Liidu liikmesriigist. Uued liikmesmaad valisid oma esindajad esimest korda. Tegemist oli suurimate rahvusvaheliste otsevalimistega ajaloos.
Gibraltar osales hääletusel osana Suurbritannia Edela-Inglismaa valimisringkonnast. Valimised langesid kokku kohalike valimistega ja peeti 10. juunil, kuigi tulemused pidid teatavaks saama alles siis, kui hääletus on kõikides liikmesmaades toimunud.
Kohtade jaotus.
"Lühendid on eestikeelsed. Parlamendiliikme ametist lahkudes peab vastav liikmesriik teatama Euroopa Parlamendile tema asendaja.
 
Arvesse on võetud ka Bulgaaria ja Rumeenia liikmeid.
Valli Lember-Bogatkina

Valli Lember-Bogatkina (sünninimi Valentine Lember; 30. oktoober 1921 Tartu – 14. juuni 2016) oli eesti akvarellikunstnik.
Elulugu.
Valentine Lember sündis ajateenijast isa ja koduperenaisest ema peres Tartus. 1922. aastal kolis perekond Nõmmele. Valli Lember õppis Nõmme vene algkoolis ja 1928. aastast Nõmme linna Hiiu algkoolis, mille lõpetas 1934. aastal. Klassiõpetaja märkas õpilase joonistusannet ning soovitas tal astuda Riigi Kunsttööstuskooli. See oli viimane lend, kuhu võeti algkooliharidusega. Lember lõpetas Riigi Kunsttööstuskooli 1940. aastal Roman Nymani, Eerik Haameri ja August Janseni käe all dekoratiiv-monumentaalmaali erialal.
Aastatel 1940–1941 töötas ta arhitekt Meyeri juures sisekujundajana, peamiselt klaasimaali- ja mosaiigiimitatsioone maalides. 1941. aastal täiendas ta end Tallinna Kõrgema Kunstikooli juures, töötades samal ajal dekoraator Voldemar Haasi juures Estonia teatris ning dekoraatorina varietees Plaza. 1942. aastal sai ta kutse skulptor Anton Starkopfilt tulla õppima Kõrgematele Kujutava Kunsti Kursustele Tartus. Seal esines ta ka esimest korda näitusel, tema akvarellid olid väljas kooli sügisnäitusel.
1943. aastal naasis ta Tallinna, kus asus tööle Tarbekunstiateljees.
Kunstnike Liitu kuulus 1944. aastast. 1949. aastal abiellus kunstnik Vladimir Bogatkiniga.
Kunstniku suvekodus Karepal tegutses suviti "avatud ateljee".
Looming.
Valli Lember-Bogatkina üheks meelistehnikaks oli akvarell.
Näitustel esines ta alates 1942. aastast. Viimasel aastakümnel olid kunstniku näitused muuhulgas Eesti Kopenhaageni saatkonnas, Soomes Jyväskylä Ülikoolis, Tallinna Kunstihoones ja Nõmme muuseumis. 3. novembril 2012 avati Tõnismäe Galeriis Valli Lember-Bogatkina näitus "Muusika/Tants", kus olid väljas tema Riigi Kunsttööstuskooli lõputööd: kolm mosaiiki, mis kolme kauni neiu läbi kujutavad Eesti majanduse kolme tugisammast.
Isiklikku.
Tema poeg Georg Bogatkin on keraamik, poeg Vladimir Bogatkin noorem on dokumentaalfilmi režissöör-operaator ning minia Airike Taniloo-Bogatkin on skulptor ja keraamik.
Mälestuse jäädvustamine.
Valli Lember-Bogatkina 90. juubelisünnipäeva puhul valmis dokumentaalfilm "Vivat Valli!".
Välismaa ajakirjade loend

"Selles loendis on loetletud välismaa ajakirju. Eesti ajakirju on loetletud Eesti ajakirjade loendis.
The New York Review of Books

The New York Review of Books (lühend: NYRB) on New Yorgis kord kahe nädala tagant ilmuv kirjandus-, kultuuri- ja publitsistikaajakiri, mis lähtub sellest, et tähtsad raamatud väärivad ja vajavad arvustamist. 
Ajakirja asutasid selle praegused toimetajad Robert Silvers ja Barbara Epstein 1963. 
Esimeste numbrite kaastööliste seas olid W. H. Auden, Elizabeth Hardwick, Hannah Arendt, Edmund Wilson, Susan Sontag, Robert Penn Warren, Lillian Hellman, Norman Mailer, Gore Vidal, Saul Bellow, Robert Lowell, Truman Capote, William Styron ja Mary McCarthy. Kogu tiraaž osteti ära ning lugejad saatsid tuhandeid kirju, milles paluti ajakirja väljaandmise jätkamist. 
2003. aastal oli väljaande tiraaž üle 115 000.
Et Euroopas selletaolist ajakirja ei ole, on poolte artiklite autorid britid. Timothy Gordon Ash leiab, et tema ideed jõuavad kõige suurema publikuni just selle ajakirja kaudu. 
Märt Väljataga on ajakirja järjepidev lugeja ning avaldab ajakirjas Vikerkaar sageli seal ilmunud kirjutiste tõlkeid, eriti Timothy Gordon Ashi artikleid.
Metroon

Metroon, jumalaema ("meter") muistne pühamu.
Agoraa

Agoraa (vanakreeka keeles "ἀγορά") oli Homerose ajal vabade kodanike rahva-, kohtu- ja sõjaväekogunemine, hiljem ka kogunemiskoht ise. Reeglina paiknesid agoraa ääres Kreeka polise ametiasutuste hooned, templid ja kauplused. 
Agoraa oli enamasti põhiplaanilt ristkülikukujuline ning alates klassikalisest ja hellenismi ajastust ümbritsetud sammaskäikudega ehk stoadega. Sissepääsu agoraale tähistas väravaehitis ehk propüleed.
Kuulsaim on kahtlemata 1931. aasta väljakaevamistel põhjalikult läbiuuritud akropolise lähedal asuv Ateena agoraa.
Kultus

Kultus on üleloomuliku olendi või niisuguse reaalse objekti kummardamine ja austamine, millele omistatakse religioosne või maagiline vägi; mida või keda teenitakse.
Enamasti on tegu erinevate jumala(te) käsitlustega või vaimude (deemonite), surnute (esivanematekultus) ja kuningate (valitsejakultus) austamisega ning sellega seoses olevate tavade ja kommetega.
Antiikajal tähendas kultus maagilisi toiminguid, palvetamist, hümnide laulmist, ohverdamist, tantsimist, mängimist ja midagi sellist, mida tehti kindlal päeval või aastaajal (pidustused).
Kultusepaigad ("loca sacra") olid kas looduslikud (mäed, aasad, koopad ja allikad) või sellekohased ehitised (tempel), mida rajas ja hoidis korras riik. Neid paiku peeti jumalaile kuuluvaiks ja seega pühaks ("sacrum, fanum)".
Roomlased eristasid niisuguseid ametlikult pühaks tunnistatud kultusekohti niinimetatud religioosseist kultusepaikadest ("loca religiosa"), nagu era- ja provintside kultusepaigad. Tekkisid ettevalmistatud preesterkonnad, kes juhtisid kultusetalitusi ja hoolitsesid kultusepaikade eest. 
Niisugune preestriseisus oli ka Idamaades. Kultusega loodeti saada kasu ja kaitset õnnetuste eest. Kultustoimingute õigest sooritamisest arvati sõltuvat kogukonna saatus, seepärast kanti kultuse järjepidevuse eest erilist hoolt.
Heerold

Heerold oli ametnik, kes saadeti läbirääkimiste pidamiseks vastase juurde, samuti on keskajal heeroldid kuulutanud monarhi või muu feodaalisanda ametlikke teadaandeid ja korraldanud rüütliturniire.
Uusajal on heeroldid olnud peamiselt heraldika asjatundjad valitseja õukonnas. Mõnes riigis – sealhulgas Suurbritannias, Iirimaal, Kanadas ja Lõuna-Aafrika Vabariigis – on heeroldid praegu ametis riiklikult tunnustatud heraldika asjatundjatena heraldika järelevalve- ja registriasutustes.
Antiikaeg.
Antiikajal oli heerold isik, kes saadeti läbirääkimiste pidamiseks vaenlase juurde, selles mõttes diplomaadi eelkäija. Heerold pidi teate edastama mõlemas keeles ja valju häälega.
Ta hoidis heeroldikeppi ja oli seetõttu kaugele nähtav. Antiikajal peeti heeroldikeppi rahu, rahumeelse kaubavahetuse, heade sõnumite ja isikupuutumatuse sümboliks. Heeroldikeppi kaunistava maokujutise tähendus ja kepi võimalik seos Mercuriuse kepiga ei ole lõplikult selge.
Keskaeg.
Valitseja teenistuses heerold võis kanda valitseja vapiga tabardit nagu teisedki ohvitserid. Heeroldid osalesid tihti turniiride organiseerimisel ja olid seotud rüütlite varustusega, mis enamjaolt kandis rüütlite vappi. Seetõttu kujunesid heerolditest vappide asjatundjad ja siit pärineb sõna heraldika.
Tänapäev.
Tänapäeval on ametlikud palgalised heeroldid olemas mitmes riigis, mis üldiselt kuuluvad Rahvaste Ühendusse: Suurbritannias, Iirimaal, Kanadas ja Lõuna-Aafrikas. Nende tööks on teadaannete avalik ettelugemine. Lisaks määratakse tähtsate sündmuste, näiteks kroonimise puhuks ametisse erakorralisi heeroldeid.
Mõnel pool, näiteks Šotimaal, palkavad kõrgaadlikud oma teenistusse ka eraheeroldeid. Nemad tegelevad tavaliselt heraldika ja suguvõsauurimise ehk genealoogiaga.
Eestis on heeroldit kasutatud Vabariigi Presidendi 24. veebruari vastuvõtu puhul, mil heerold tutvustab presidendile ja televaatajaile külalisi nimepidi. Seda rolli on täitnud teiste seas Eero Raun, Tanel Jonas, Sergo Vares ja Meelis Kompus.
Leonidas Tarasest

Leonidas Tarasest (vanakreeka keeles Λεωνίδας ὁ Ταραντῖνος; ladina keele mõjul ka Leonidas Tarentumist) oli kreeka epigrammatik 3. sajandi I poolel e.m.a, lahkus kodupaigast ja elas rahutut rändurielu. 
Tema umbes saja säilinud epigrammi peamine teema on alamkihtide töö ja elu (kurdetakse iganenud tööriistade ning troostitu argipäeva üle).
Leonidase loomingu rahvalik sisu on vastuolus selle piduliku stiiliga. Tema epigrammide mõju ulatus 6. sajandini.
Termopüülid

Termopüülid (vanakreeka keeles 'soojad väravad') oli kitsastee Kesk-Kreekas, Lamiast lõunas, Kallidromoni mäestiku ja Mailise lahe soise lõunaranniku vahel.
Kitsastee oli 50 m lai ja 4 km pikk ning sai nime kitsaima koha ("värava") lähedal olnud kuumade väävliallikate järgi.
Selle "värava" kohas oli võimalik kitsasteed sulgeda. 
Termopüülid olid sõjaliselt tähtis ühendustee Tessaalia ja Kesk-Kreeka vahel. 480 eKr kaitses Leonidas I Termopüülide lahingus kangelaslikult 300-mehelise spartalastest väeüksuse ja 7000 kreeklasega Termopüüle pärslaste eest. Kui viimased tungisid kaitsjate selja taha, saatis Leonidas 6000 kreeklast tagasi, jäädes ise 1300 mehega kaitsesse. Pärslased ründasid eest ja tagant ning alistasid spartalased ja kreeklased. Sealt edasi läksid pärslased Ateena peale.
191 eKr võitsid roomlased Termopüülides Antiochos III-t. 
Tänapäeval pole Termopüülide kitsasteed Spercheiose jõe uhtmete tõttu enam olemas.
Karakalpaki ANSV

Karakalpaki ANSV on endine autonoomne nõukogude sotsialistlik vabariik. Loodi Karakalpaki autonoomse oblasti ümbernimetamisega 1932. aastal. Kuulus 1936. aastani Vene NFSV koosseisu, sealt edasi Usbeki NSV-sse. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist sai Karakalpaki ANSV-st autonoomne Karakalpakkia Vabariik Usbekistani koosseisus.
Yves Montand

Yves Montand [iiv mont'aan] (õieti Ivo Livi; 13. oktoober 1921 Itaalia, Toscana, Monsummano Alto – 9. november 1991 Prantsusmaa, Oise'i departemang, Senlis) oli itaalia päritolu Prantsuse näitleja ja laulja.
"Filmograafia vajab toimetamist."
Maavärin

Maavärin on seismilistest lainetest põhjustatud maapinna võnkumine.
Eristatakse:
Tõugete lähtekohta nimetatakse maavärina koldeks ehk hüpotsentriks. Seal vabanenud energia põhjustab lõhesid ja murranguid ning piki neid kivimasside nihkeid.
Maavärina võimsuse hindamiseks kasutatakse Richteri skaalat. Maavärina tagajärgede hindamiseks kasutatakse Mercalli skaalat. 
Maavärinate esinemine paikkonniti.
Maavärinad ei toimu igal pool sama sagedusega. Maavärina tõenäosus on suurim seal, kus on tektooniliste laamade liitumiskohad.
Uurimislugu.
Juba joonia natuurfilosoofid püüdsid maavärinat seletada. Tähelepanuväärseim oli vulkaanilisusteooria: maa sisemuses tekivad tule mõjul rõhu all olevad aurud.
Tollal eristati juba merevärinat, langatusvärinat ning püst- ja rõhtsihiliste tõugete tagajärjel tekkinud maavärinat.
Kultuuriloolisi järeldusi tegi maavärinast ennekõike Poseidonios, kes pidas sisemaa Poseidoni-kultust johtuvaks maavärinaohust ning püüdis selgitada maavärinaohtlike alade tundemärke.
Rohkest antiikaja kirjandusest maavärinate kohta on säilinud ainult Seneca "De terrae motu" ("Maa liikumisest").
Rahvauskumustes on maavärin alati olnud jumala viha märk.
Kõva maa hakkab järsku nagu veepind lainetama ja hüplema. Maapind vappub ja praguneb. Maa-alused tõuked panevad kõikuma puud ja lõhestavad maapinda. Kostab kõrvulukustavat mürinat ja purunevad hooned.
Tavaliselt on maavärinakolle 5–15 kilomeetri sügavusel. Maavärinad võivad olla väga erineva tugevusega. Maailma tugevamad maavärinad on olnud magnituudiga 9.
Maavärinad Eestis.
Alates 1602. aastast on Eesti alal olnud 25 mainimisväärset maavärinajuhtu, millest neli olid järeltõuked. Eesti maavärinate üks seletusi on jääajajärgne kerkimine (Põhja-Eestis kiirusega mitu millimeetrit aastas).
Neist üks tugevaimad, 5-se magnituudiga 1976 aasta Osmussaare maavärin oli selgesti tajutav kogu Tallinnas, kus kõrgemad karkass-konstruktsiooniga tootmishooned hakkasid ohtlikult kõikuma ja väidetavalt olevat saanud ka kahjustada (RETi Jõe tänava tootmishoone, arvatavalt täidetud Jõe tänaval aset leidnud maapinnaaluse varingu tulemusena).
Viimastest Eestis tunda olnud maavärinatest on märkimisväärne Kaliningradi maavärin (magnituudiga umbes 5, aastal 2004), mida oli tunda isegi Tallinnas, eriti kõrghoonetes, kus väidetavalt olevat hoonete külgkõikumise peale seiskunud liftid (SEB'I kõrghoone).
Eestis toimunud maavärinate arv on olnud kõige suurem enne Kuu kulminatsioone. Pärast kulminatsiooni on maavärinate arv olnud üle kahe korra väiksem.
Kui Kuu oli perigees ja samal ajal noorkuu või täiskuu faasis, siis sel ajal toimus vastavalt 93 ja 85 maavärinat. Kui Kuu oli perigees ja samal ajal esimese ja viimase veerandi faasis, olid maavärinate arvud 44 ja 44. (maavärinate arvud olid 93, 76, 57, 44, 75, 85, 63, 44, 68, 93. Nikolai Kozõrevi andmete alusel.)
Simone Signoret

Simone Signoret [sim'oon sinjor'ee] (õieti Simone Henriette Charlotte Kaminker; 25. märts 1921 Wiesbaden, Saksamaa – 30. september 1985 Autheuil-Anthouillet, Normandia, Prantsusmaa) oli prantsuse näitleja. 
Nimi "Signoret" on ema neiupõlvenimi. 
Tema esimene abikaasa oli filmirežissöör Yves Allégret, kellega tal on tütar Catherine Allégret, kes on samuti näitleja. 
Tema teine abikaasa oli laulja ja näitleja Yves Montand. 
1959. aastal sai ta Oscari parima naisosatäitmise eest filmis "Room at the Top". 
Ta suri vähki ning maeti Pariisi Père-Lachaise'i kalmistule.
Thomas Alsgaard

Thomas Alsgaard (sündinud 10. jaanuaril 1972 Norras Lørenskogis) on murdmaasuusataja, viiekordne olümpiavõitja (1994, 1998 ja 2002) ja kuuekordne maailmameister.
Thomas Alsgaard sai eriti tuntuks sellega, et oskas väga tehniliselt suusatada vabastiilis. Tippu tõusis ta 1994. aasta taliolümpiamängudel Lillehammeris, kui tuli üllatuslikult alles 22-aastaselt olümpiavõitjaks 30 km vabastiilis.
Suusatajakarjääri järel harrastas Thomas Alsgaard autorallit ja osales isegi Jyväskyläs MM-ralli etapil.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Thomas Alsgaard osales kokku 98 karikasarja etapil ja tuli 29 korral esikolmikusse, millest 13 korda saavutas esikoha, ning sai 1998. aastal maailma karikasarjas üldvõitja karika.
Richard Burns

Richard Burns (17. jaanuar 1971 Inglismaa, Reading – 25. november 2005) oli Suurbritannia rallisõitja, 2001. aasta autoralli maailmameister.
Juba 8-aastaselt hakkas Burns oma isa vana Triumph 2000-ga kodu ümbruses ringi sõitma. 11-aastaselt liitus ta alla 17-aastastele mõeldud autoklubiga, kus temast 1984 sai aasta sõitja.
Aastal 1986 sõitis isa pojaga Jan Churchilli Welsh Forest Rally Schooli Newtowni lähedal. Richard juhtis seal terve päeva Ford Escortit ning tema elukutsevalik oli tehtud.
Poja pealekäimisel lubas isa tal astuda kodulinna Readingi Craven Motor Clubi, kus tema ande avastas autorallientusiast David Williams. Seda klubi esindas Burns mitmetel Suurbritannia rallidel.
Debüüt sai teoks Talboti Sunbeamil 1988. aastal. 1990. ja 1991. aastal võitis ta Peugeot' karikavõistlused. Seejärel sõitis ta Subaru meeskonna N-rühma Legacyl ja 1992. aastal võitis Burns Mintexi rahvusliku rallisarja. 1993. aastal tuli ta Suurbritannia meistriks. 1994. aastal osales ta üksikutel MM-etappidel.
1996. aastal siirdus Burns Mitsubishi võistkonda ja kaks aastat hiljem võitis esimese ralli.
1999. aastal naasis Burns Subaru meeskonda ja 2001. aastal tuli ta maailmameistriks. 2002. aastal läks ta Peugeot' võistkonda, kus sõitis kaks aastat.
Mõni päev enne 2003. aasta viimast, Suurbritannia rallit hakkas tal autoroolis olles paha, üheks kaassõitjaks olnud Markko Märtin juhtis auto teepervele. Hiljem diagnoositi tal peaaju kasvaja (astrotsüstoom). Seetõttu ei osalenud Burns ka 2004. aastal ühelgi rallil.
Tema kaardilugejad on olnud Wayne Gogle ja Robert Reid.
Saavutused.
MM-tiitleid: 1
&lt;br&gt;Ralli etapivõite: 9
&lt;br&gt;MM punkte: 330
1993 – 4 punkti, Subaru Legacy 4WD Turbo
&lt;br&gt;1994 – 8 punkti, Subaru Impreza WRX-RA, Subaru Impreza 555
&lt;br&gt;1995 – 16 punkti, 9. koht, Subaru Impreza 555, Subaru Impreza WRX-RA, 3. koht Suurbritannia
&lt;br&gt;1996 – 18 punkti, 9. koht, Mitsubishi Lancer Evo 3
&lt;br&gt;1997 – 21 punkti, 7. koht, Mitsubishi Carisma GT, 2. koht Keenia
&lt;br&gt;1998 – 33 punkti, 6. koht, Mitsubishi Carisma GT, 1. koht Keenia, Suurbritannia
&lt;br&gt;1999 – 55 punkti, 2. koht, Subaru Impreza WRC, 1. koht Kreeka, Austraalia, Suurbritannia, 2. koht Argentina, Soome, Hiina
&lt;br&gt;2000 – 60 punkti, 2. koht, Subaru Impreza WRC, 1. koht Keenia, Portugal, Argentina, Suurbritannia, 2. koht Hispaania, Austraalia
&lt;br&gt;2001 – 44 punkti, 1. koht, Subaru Impreza WRC, 1. koht Uus-Meremaa, 2. koht Argentina, Küpros, Soome, Austraalia, 3. koht Suurbritannia
&lt;br&gt;2002 – 34 punkti, 5. koht, Peugeot 206 WRC, 2. koht Hispaania, Küpros, Soome, Saksamaa, 3. koht Prantsusmaa
&lt;br&gt;2003 – 58 punkti, 4. koht, Peugeot 206 WRC, 2. koht Türgi, Uus-Meremaa, 3. koht Rootsi, Küpros, Saksamaa, Soome, Austraalia
EVR

EVR on akronüüm, mis võib tähendada:
EVR on ka nimi, mille all on tuntud india mõtleja Periyar.
Bente Skari

Bente Marta Skari, sündinud Bente Martinsen (sündinud 10. septembril 1972 Oslos), on Norra endine murdmaasuusataja, olümpiavõitja ja viiekordne maailmameister.
Skari võitis maailma karikasarjas kolm üldarvestuse karikat ja viis sprindidistantside karikat. Maailma karikasarja etapivõite kogunes tal 42. 
Ta lõpetas karjääri 2002–2003 hooaja lõpul.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Bente Skari osales 139 MK-etapil ja jõudis poodiumile 60 korral, millest 42 korral kõige kõrgemale astmele.
Isiklikku.
Bente Skari oli tippsportlasena 173 cm pikk ja kaalus 63 kg. Ta on murdmaasuusatamise olümpiavõitja Odd Martinseni tütar. 1999. aastal abiellus ta Geir Skariga.
Kohastumus

Kohastumus on bioloogias organismi anatoomiline struktuur, füsioloogiline protsess või käitumisjoon, mis on kujunenud loodusliku valiku tulemusena (kohastumise käigus) ning suurendab tõenäosust saada rohkem järglasi.
Ka organismide kohta saab öelda, et nad on oma keskkonnaga kohastunud.
Kohastumuste seletamine on olnud loodusteaduses ja loodusfilosoofias põhjapanevaks probleemiks. Enne 1859. aastat, kui Charles Darwin avaldas teose "Liikide tekkimine", võeti kohastumuste olemasolu kas lihtsalt teadmiseks või omistati selle tekitamine jumalale.
Darwin kogus palju tõendeid organismide evolutsioonilise päritolu kohta ning andis evolutsioonile seletuse loodusliku valiku teooria näol. Sellega nihkus kohastumuste ja looduse plaanipärasuse probleem täielikult loodusteaduse pädevusse. Ta asendas teoloogilise teleoloogia teadusliku teleoloogiaga.
Bioloogide loend

"Siin on loetletud biolooge".
Liikide tekkimine

"Liikide tekkimine" (ingl "The Origin of Species") on briti loodusuurija Charles Darwini raamat, mis on üks bioloogia klassikalisi teoseid. Darwin väidab selles, et organismid on välja arenenud evolutsiooni käigus loodusliku valiku toimel. Raamatu täispealkiri on "Liikide tekkimine loodusliku valiku teel ehk soodustatud rasside säilimine olelusvõitluses" ("On the Origin of Species by Means of Natural Selection, or the Preservation of Favoured Races in the Struggle for Life").
Teaduse ajaloo pöördeline teos ilmus 24. novembril 1859 ja müüdi kohe läbi. Raamat põhjustas tollal suurt poleemikat, sest ta eitas Piiblis kirjeldatud loomisloo vajalikkust.
Darwini evolutsiooniteooria sarnaneb põhijoontes tänapäeval tunnistatud teooriatega. Tema õpetus toetub 1830. aastatel, laeva HMS Beaglega, ümbermaailmareisil kogutud andmetele. Ta vastandus tol ajal tunnustatud kreatsionismile.
Raamat on hästi loetav isegi mittespetsialistile, kuigi ta on väga paljusõnaline.
Nagu näitab Darwini hilisem teos "Inimese põlvnemine", oli Darwin täiesti teadlik, millised järeldused tulenevad tema teooriast inimkonna päritolu kohta. Seetõttu venitas ta loomuliku valiku kasuks kogutud tõendite avaldamisega üle kümne aasta. Lõpuks oli ta sunnitud teose avaldama, sest sarnase teooriani oli sõltumatult jõudnud Alfred Russel Wallace, kes saatis 1858 Darwinile oma käsikirja. Mõned leiavad, et Wallace'it tuleb pidada loodusliku valiku teooria võrdseks kaasavastajaks ja et ta on teenimatult varju jäänud.
Kuigi Darwini teooria on tänapäeva teaduses laialt tunnustatud, on ta paljudes maades, eriti USA lõunaosariikides, ikka veel väga vaieldav.
2012. aastal ilmus raamatu tõlge ka eesti keeles. Selle andis välja Eesti Looduseuurijate Selts oma sarjas "Loodusteaduste klassikuid". Teose tõlkis Mart Niklus ning selle toimetasid Mart Viikmaa, Ivar Puura ja Oive Tinn. Eesti keel oli teadaolevalt neljakümnes keel, millesse see Darwini teos tõlgiti.
Gregor Mendel

Gregor Johann Mendel (20. juuli 1822 Hynčice – 6. jaanuar 1884 Brno) oli Tšehhimaal elanud munk, keda sageli nimetatakse geneetika isaks.
Mendel sündis Austria-Ungaris Heinzendorfis (praegu Hynčice Tšehhis). Tema vanemad olid sakslased. Mendelil oli üks vanem ja üks noorem õde. Ta kasvas üles talus, mis oli Mendelite perele kuulunud juba 130 aastat.
Lapsepõlves töötas ta aednikuna, õppis mesindust ning hiljem õppis Olmützi (praegu Olomouc) Filosoofiainstituudis. 1843. aastal lahkus ta vanematekodust ja läks Brünni (praegu Brno) augustiini kloostrisse. Selle tähistamiseks võttis ta oma sünninime Johanni asemele uueks eesnimeks Gregor. Aastal 1851 saatis kloostri abt C. F. Napp ta kloostri kulul Viini ülikooli loodusteadusi õppima. Aastal 1853 naasis Mendel kloostrisse õpetajana, eelkõige loodusteaduste õpetajana, ja 1867 sai Nappi asemel uueks abtiks. 
Nii ülikooli professorid kui ka kaasmungad õhutasid Mendelit uurima taimede muutlikkust. Ta alustas uurimistööd kloostri katseaias. Aastatel 1856–1863 kasvatas ja uuris Mendel umbes 28 000 hernetaime. Ta tegi katsetest kaks üldistust, mis hiljem said tuntuks Mendeli seadustena.
Mendel esines ettekandega "Versuche über Pflanzenhybriden" kahel Brünni Looduslooseltsi koosolekul 1865 ja avaldas selle 1866 selle seltsi toimetistes. Tema ideede tähtsust mõisteti alles 20. sajandi alguses. Aastal 1900 taasavastasid tema kirjutise lõpuks Hugo de Vries, Carl Correns ja Erich von Tschermak ning need aitasid mõista pärilikkust ja kujundada sünteetilist evolutsiooniteooriat.
Mendel suri 6. jaanuaril 1884 Brünnis (praegu Brno). Pärast tema surma põletas järgmine abt kõik Mendelist järele jäänud paberid.
Hiljem on tema katsetulemuste üle palju vaieldud. Nimekale statistikule Ronald Fisherile tundusid tema tulemused ebausutavatena. Katsete kordamine näitas siiski, et need on õiged.
Mendeli seadused

Mendeli seadused ehk Mendeli reeglid ehk Mendeli pärandumisseadused ehk Mendeli pärilikkusseadused on organismide tunnuste pärandumise seadused geneetikas.
Mendeli seadused avastas 1860. aastatel loodusteadusest huvituv augustiini munk Gregor Mendel, kes tegi ristamiskatseid hernetaimedega, ning sõnastas need 1865. aastal Brunni (praegu Brno) Looduslooseltsi toimetistes ilmunud artiklis "Versuche mit Pflanzenhybriden", mis jäi esialgu suurema tähelepanuta. Alles 1900. aasta paiku kinnitati neid teedrajavaid tulemusi, need seostati kromosoomiteooriaga ja nad lülitusid klassikalise geneetika põhiteadmiste hulka.
Esimene Mendeli seadus ehk ühetaolisusseadus.
Ristates kahte homosügootset isendit (vanempõlvkond; P), on esimene järglaspõlvkonna (F1) isendid geneetiliselt sarnased (ühesugused).
Teine Mendeli seadus ehk lahknemisseadus.
Ristates erinevaid heterosügoote, tekib järglaspõlvkonnas tunnuse avaldumisel genotüübiline ja fenotüübiline lahknemine. Domineerimise korral (üks alleel surub teise alleeli maha) on F2-põlvkonnas kolmveerand järglastest dominantse tunnusevariandiga, veerand retsessiivse tunnusevariandiga (fenotüübiline lahknemissuhe 3:1 ja genotüübiline lahknemissuhe 1:2:1). Kodomineerimise korral on fenotüübiline lahknemine 1:2:1. Sama lahknemissuhe kehtib ka semidomineerimise (ehk intermediaalsuse) korral. Kodomineerimuse puhul on heterosügootide fenotüübis mõlema vanema tunnusevariant (nt AB0-veresüsteemi puhul AB-vererühm). Intermediaalsuse puhul on heterosügootide fenotüübiks mõlema vanema vahepealne tunnusevariant (nt roosaõielised lõvilõuad, kui vanemad on punase- ja valgeõielised).
Kolmas seadus ehk sõltumatusseadus ehk sõltumatu lahknemise seadus ehk vaba kombineerumise seadus.
Kaks tunnust (geeni) päranduvad üksteisest sõltumatult. Seadus kehtib ainult sel juhul, kui geenid, mis vastutavad tunnuse kujunemise eest, ei ole aheldunud. Kui geenid kujundavad ühte tunnust, võib tekkida uusi tunnusevariante (fenotüüpe), mida vanempõlvkonnal ei esine.
Pärilikkus

Pärilikkus on organismide omaduste edasikandumine (pärandumine) mittesugulisel või sugulisel paljunemisel. 
Lisaks genoomse info edasikandumisele hõlmab pärilikkuse mõiste ka epigeneetilist info edasikandumist.
Sugulisel paljunemisel saab iga järglane kaks geneetilise informatsiooni komplekti, ühe isalt, teise emalt. Nõnda on järglasel iga tunnuse, näiteks juuste värv, silmade värvi või veregrupi kohta kaks informatsiooni, mis võivad olla täiesti erinevad. Nii näiteks võib laps saada juuste värvi kohta isalt informatsiooni "blond" ja emalt "must". Neid erinevaid ekspressioone nimetatakse alleelideks. 
Vastavalt sellele, millise tunnusega on tegemist, kujuneb kas kahe alleeli vahepealne vorm või üks kahest variandist murrab läbi ja surub teise alla.
Pärilikkuses kui nähtuses on kaks aspekti: 
Pärilikkuse tüübid on:
Pärilikkust uurib geneetika.
Sünteetiline evolutsiooniteooria

Sünteetiline evolutsiooniteooria on bioloogias 1930. aastatel välja kujunenud neodarvinistlik teooria, misläbi ühendati Charles Darwini loodusliku valiku teooria (mis seletab liikide evolutsiooni) Gregor Mendeli geneetikateooriaga (mis tegeleb pärilikkusega). Sellega sai evolutsiooniteooria aluseks populatsioonigeneetika.
Tähtsamate teadlaste seas, kelle uurimused aitasid kaasa sünteetilise evolutsiooniteooria kujunemisele, olid Ronald Fisher, Theodosius Dobzhansky, J. B. S. Haldane, Sewall Wright, Julian Huxley, Ernst Mayr ja George Gaylord Simpson.
Sünteetilise evolutsiooniteooria kujunemine muutis neodarvinismi enam kui pooleks sajandiks bioloogia valdavaks lähenemisviisiks.
Ajalugu.
Mendeli seadused taasavastati 1900. Oli aga lahkarvamusi selle suhtes, millisele muutlikkusele looduslik valik toimib. Biomeetria koolkond, mille eesotsas oli Karl Pearson, lähtus Darwini mõttest, et evolutsiooni seisukohast mängivad rolli väikesed erinevused. Mendeliaanide koolkond, mille eesotsas oli William Bateson, leidis aga, et Mendeli uurimus tõi välja evolutsioonimehhanismi suurte erinevuste korral. 
Lõpuks lahendas selle probleemi Ronald Fisher, kes 1918 avaldas artikli "On the correlation between relatives on the supposition of Mendelian inheritance", milles ta mudeli abil näitas, kuidas katkeline muutlikkus võib olla paljude lookuste toime tulemus. Seda peetakse üldiselt sünteetilise evolutsiooniteooria alguseks.
Sünteetilise evolutsiooniteooria seisukohad.
Sünteetilise evolutsiooniteooria järgi selle 1930. ja 1940. aastateks väljakujunenud kujul tekib geneetiline muutlikkus populatsioonides juhuslikult mutatsioonide tõttu (praegu teatakse, et mutatsioone tekitavad vead DNA replikatsioonis) ja rekombinatsiooni tõttu (see on homoloogiliste kromosoomide ristsiire meioosi ajal). Evolutsioon seisneb põhiliselt alleelisageduste muutumises põlvkondade lõikes geenitriivi, geenisiirde ja loodusliku valiku tagajärjel. Liigiteke leiab aset järk-järgult, kui populatsioonid geograafiliste barjääride tõttu reproduktiivselt isoleeruvad.
Edasine areng.
Pärast esialgset väljakujunemist 1930. ja 1940. aastatel on sünteetilise evolutsiooniteooria areng jätkunud. Märkimist väärib niinimetatud Williamsi revolutsioon pärast seda, kui George C. Williams 1960. aastatel tuli välja geenikeskse vaatega evolutsioonile. 
XX sajandi lõpust alates on aga sünteetiline evolutsiooniteooria ehk neodarvinism saanud olulise kriitika osaliseks. Välja on kujunenud nn laiendatud süntees, mis rajab uue paradigma evolutsiooniteoorias. Paljud darvinistliku sünteetilise evolutsiooniteooria seisukohad on sellega kas ümber lükatud või on need üldisema teooria erijuhtudeks.
Golf 1900. aasta suveolümpiamängudel

1900. aasta suveolümpiamängudel peeti kaks golfivõistlust – meestevaheline ja naistevaheline.
Mehed.
Finaal: 2. oktoober
&lt;br&gt;Võistlejaid: 12
&lt;br&gt;Riike: 4
Naised.
Finaal: 3. oktoober
Võistlus

Võistlus on tegevus, kus osalejad/osaleja püüavad saavutada paremat tulemust kui teised, teisi võita. Võistlus käib peamiselt majanduses, poliitikas ja spordis. Võistlus käib majanduses võimalikult suure hulga klientide saamise pärast, spordis kehaliste või vaimsete võimete üleoleku näitamiseks, poliitikas suurema valijate toetuse saavutamise nimel. 
Spordivõistlusel võrreldakse sportlaste saavutusi kokkulepitud reeglite alusel.
Võistlusi korraldatakse paljudes valdkondades.
Võitlus on niisugune võistlus, kus tahtlikult kasutatakse vägivalda.
Horst Köhler

Horst Köhler (22. veebruar 1943 Poola Skierbieszów – 1. veebruar 2025 Berliin) oli Saksamaa poliitik, aastatel 2004–2010 Saksamaa liidupresident. Ta astus 31. mail 2010 ametist tagasi. 
Host Köhler sündis Bessaraabia sakslaste Eduard ja Elisabeth Köhleri seitsmenda lapsena. Tema vanemad olid lahkunud tänapäeva Moldovas asuvast kodust 1940 pärast Molotovi-Ribbentropi pakti sõlmimist, mis jättis Bessaraabia NSV Liidu mõjusfääri. 1944 põgenes perekond Leipzigisse, kus elas 1953. aastani, mil emigreerus Lääne-Berliini kaudu Ludwigsburgi.
Köhler teenis kaks aastat Bundeswehris ja sai reservleitnandiks. Seejärel õppis ta majandust ja politoloogiat Tübingeni ülikoolis, mille lõpetas doktorikraadiga. 1969–1974 töötas ta majandusuuringute instituudis assistendina.
1993–1998 oli ta Saksamaa säästupankade assotsiatsiooni president. 1998–2000 oli ta Euroopa Rekonstruktsiooni- ja Arengupanga presidendiks. Sel ajal elas ta Londonis, kus panga peakorter asus. 2000–2004 oli ta Rahvusvahelise Valuutafondi tegevdirektor. Sel ajal elas ta Washingtonis.
23. mail 2004 valis Saksamaa Rahvusassamblee ta napi ülekaaluga (604 häälega 1205-st) Gesine Schwani ees Saksamaa presidendiks. Schwan sai 580 häält, 20 häält läks teistele kandidaatidele ja 1 saadik puudus südameataki tõttu. Köhler astus ametisse 1. juulil 2004.
23. mail 2009 valiti ta ametisse tagasi ka järgmiseks ametiajaks.
Horst Köhler on abielus õpetaja Eva Köhleriga (sündinud Eva Luise Bohnet). Neil on kaks last: tütar Ulrika (sündinud 1972) ja poeg Jochen (sündinud 1977).
Null

Null ehk 0 on täisarv, mis otseselt eelneb arvule 1 ja otseselt järgneb arvule –1. 
Null on väiksem kõikidest positiivsetest arvudest ja suurem kõikidest negatiivsetest arvudest. Kui aga vaadelda arvude absoluutväärtusi, siis on null kõige väiksema absoluutväärtusega, väikseim võimalik arv. Null pole ei negatiivne ega positiivne arv. Selle ainulaadse positsiooni tõttu eristub null kõikidest teistest arvudest.
Nulli tähistatakse numbriga 0.
Ring

Ring ehk kinnine ring on ringjoone poolt piiratud tasandi osa. Ring sisaldab kõiki punkte, mis on kas ringjoonel või ringjoone sees. 
Mõnikord nimetatakse ringiks (lahtiseks ringiks) ainult ringjoone sees asuvate punktide hulka. 
Ringi keskpunktiks nimetatakse seda piirava ringjoone kõikidest punktidest võrdsel kaugusel olevat fikseeritud punkti, mis asub ringiga (ja ringjoonega) samal tasandil. 
Ringi raadiuseks nimetatakse ringi keskpunkti kaugust ringjoonest (ringi keskpunkti kaugust ringjoone mis tahes punktist), samuti ringi keskpunkti ringjoone ükskõik millise punktiga ühendavat sirglõiku.
Ringi diameetriks nimetatakse niisugust sirglõiku, mis ühendab kaht ringjoone punkti ja läbib ringi keskpunkti, samuti sellise sirglõigu pikkust. Diameeter on raadiusest 2 korda pikem. Diameeter jaotab ringi kaheks võrdse pindalaga sektoriks.
Ühikringiks nimetatakse niisugust ringi, mille raadiuse pikkus on 1 ühik. Üldjuhul on ühikringi keskpunktiks koordinaattelgede nullpunkt.
Rõngas on kujund, mille moodustavad kaks samal tasandil asuvat kontsentrilist (ühise keskpunktiga) ringjoont. Rõngas sisaldab kõiki punkte, mis asuvad kas ükskõik kummal ringjoonel või suurema ringjoone sees, kuid mitte väiksema ringjoone sees.
formula_1,
Ringi ümbermõõt.
kus C on ringi ümbermõõt, r – ringi raadius, π – pii.
formula_2,
Ringi pindala.
kus S on ringi pindala, r – ringi raadius, π – pii.
Ring heraldikas.
Ringitaolist ümarkujundit vappidel ja lippudel nimetatakse sõõriks või ka tõlgitud sõnaga rondell ("roundel"). Inglismaa heraldikas nimetatakse sõõre vastavalt nende värvusele: kuldne sõõr on "bezant" (Bütsantsi kuldmündi järgi), punane sõõr vanaprantsusekeelne "torteau", sinine on "hurt", must on "pellet", hõbedane "plate" ja roheline prantsuskeelne "pomme" ('õun').
Imetajate loend

Imetajate loend loetleb imetajaid.
Selles nimekirjas on imetajate liigid ja teised taksonid. Muud zooloogia mõisted on loetletud loendites zooloogia mõisteid ja anatoomia mõisteid. Kogu bioloogias käibel olevad mõisted on loetletud loendis "Bioloogia mõisteid". 
Kui taksonil on eestikeelne nimetus, siis see on paigutatud loendisse vastavalt oma kohale tähestikus. Taksoninimetuse järel on sulgudes ladinakeelne nimetus kursiivis. Edasi tulevad lühiandmed sugukondliku kuuluvuse (sgk) ja levila kohta, samuti leviku kohta Eestis:
Märkused.
Tõenäoliselt välja surnud.
[[Kategooria:Imetajad| Imetajate loend]]
[[Kategooria:Loomade loendid]]
Denzel Washington

Denzel Hayes Washington Jr. (sündinud 28. detsembril 1954 Mount Vernonis New Yorgi osariigis) on USA filminäitleja, kes võitis aastal 2002 Oscari parima näitleja kategoorias.
Isiklikku.
Ta on 25. juunist 1983 abielus näitleja Pauletta Pearsoniga, neil on neli last: John David (sündinud 1983), kes on endine jalgpallur ja näitleja; Katia, kes lõpetas aastal 2010 Yale'i Ülikooli Bachelor of Arts kraadiga ning kaksikud Olivia ja Malcolm (sündinud 1991).