tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ahto Buldas

Ahto Buldas (sündinud 17. jaanuaril 1967) on eesti informaatik ja krüptograaf.
Haridus.
Ta lõpetas 1985. aastal Tallinna 43. Keskkooli ja 1992. aastal Tallinna Tehnikaülikooli. Aastail 1985–1987 teenis ta Nõukogude armees. 1993. aastal kaitses Buldas Tallinna Tehnikaülikoolis teadusmagistri kraadi tööga "Digitaalskeemide simuleerimise algebraliste meetodite analüüs" (juhendaja Raimund Ubar), 1999. aastal doktorikraadi tööga "Graafi struktuuri algebraline käsitlus" (juhendaja Leo Võhandu).
Töökäik.
Buldas töötas aastail 1989–1992 Tallinna Tehnikaülikoolis laborandina, 1992–1994 lektorina ja 1996–1997 dotsendina. Alates 2005. aastast on ta sealsamas infoturbe professor.
Aastail 1993–1997 töötas ta esmalt nooremteadurina, seejärel teadurina TA Küberneetika Instituudis, aastast 1998 töötab ta Cybernetica AS-is vanemteadurina.
Aastail 1997–1999 osales Buldas digitaalallkirja seaduse (DAS) väljatöötamisel.
Aastail 2000–2004 oli ta Tartu Ülikooli dotsent, 2004–2011 sealsamas krüptograafia professor.
Ta on tegelenud ajatembeldamise valdkonna uurimise ja arendamisega ning loonud ettevõtte GuardTime, mis tegeleb ajatempliteenuse pakkumisega.
Kalmistu kraav

Kalmistu kraav on magistraalkraav Tallinnas Pirita linnaosas Lepiku ja Kloostrimetsa asumis.
Kalmistu kraav kulgeb põhja-lõunasuunaliselt Metsakalmistu ja Sompa tee vahel luidetevahelises nõos. Kraav juhib ära liig- ja sadevett Lepiku asumi läänepoolselt alalt. Kraavi valgala Kloostrimetsa teest põhja pool on 160–300 meetrit lai ja jääb valdavalt Metsakalmistu kaitsetsooni, ulatudes 60–150 meetrit ka Metsakalmistu territooriumile. Kalmistu mõju kraavile ei ole uuritud, kuid oletatakse, et oluline negatiivne mõju puudub. Kraavile on rajatud paar tiiki.
Kloostrimetsa teest lõuna pool voolab Kalmistu kraav umbes 135 meetri pikkuses sälkorus ja on seejärel torustiku kaudu juhitud Lepiku peakraavi, mis omakorda suubub läbi Tallinna Botaanikaaia tiikide Pirita jõkke.
Pirita linnaosa üldplaneeringuga on Kalmistu kraavi ehituskeeluvööndiks määratud 10 meetrit ja piiranguvööndi laiuseks 50 meetrit. Üldplaneering näeb ette Kalmistu kraavi säilitamise lahtise veekoguna.
Kolme Tähe orden

Kolme Tähe orden (läti keeles "Triju Zvaigžņu ordenis") on Läti riiklik teenetemärk, mis asutati 1924. aastal.
Ordenil on viis klassi (I – suurristi komandör, II – suurohvitser, III – komandör, IV – ohvitser, V – rüütel) ja kolm medaliklassi (kuld, hõbe ja pronks). 
Ordeni moto on "Per aspera ad astra" (ladina 'Läbi raskuste tähtede poole').
Surnud 21. jaanuaril

"Siin loetletakse 21. jaanuaril surnud tuntud isikuid."
Sewen

Sewen on Eesti "pop rock"'i bänd, mis asutati kevadel 2014. Bändi liikmed on Mihkel Ratt (vokaal, kitarr), Meelis Paas (kitarr), Gunnar Viese (basskitarr) ja Eimel Kaljulaid (trummid, vokaal).
Ajalugu.
Ansambli asutamise mõtte autorid olid Meelis Paas (kitarr) ja Gunnar Viese (bass), kes tegid ansamblite Terminaator ja The Sun pikaajalisele liikmele Eimel Kaljulaidile ettepaneku asuda trummaritoolile. Pärast kuudepikkust lugude lihvimist liitus bändiga telesaadetes "Eesti otsib superstaari" ja "Kaks takti ette" tuntust kogunud laulja Mihkel Ratt ning Sewen oli sündinud.
Suvel 2014 salvestas bänd HND stuudios esimese singli "Oled mu meeltes", mille miksis Aksu Hanttu (Nightwish, Petr Elfimov, Ari Koivunen) ning masterdas Svante Forsbäck (Rammstein, Volbeat, Sunrise Avenue, The Rasmus). "Oled mu meeltes" on muusikaliselt bändi ühislooming ning sõnad kirjutas Kadri Luik. Singel avaldati 20. novembril 2014 ning on saadaval Spotify ja iTunesi vahendusel.
12. detsembril 2014 avaldati lihtne "Oled mu meeltes" muusikavideo. Värske video režissööriks, operaatoriks ja monteerijaks oli Kristian Künk, kelle tehtud tööde nimistus on ka Epp Kõivu video loole "Linn on minu". Seweni video "Oled mu meeltes" bändivõtted toimusid Pärnus rokiklubis Volume ja öisel Tallinna–Narva maanteel ning Tallinna tänavatel.
3. märtsil 2015 ilmus bändi teine singel ja video "Öö lühikeseks jääb".
Johann Fischer

Johann Fischer (pseudonüüm "Christianus Alethophilus"; ristitud 15. detsembril 1636 Lübeckis – 17. mai 1705 Magdeburg Magdeburgi hertsogkond) oli saksa päritolu teoloog, pietist, Liivimaa kindralsuperintendent.
1674. aastal sai Johann Fischer Rootsi aegseks luterliku kiriku Lõuna-Liivimaa superintendendiks ja 1675 Liivimaa kindralsuperintendendiks. Liivimaa ülemkonsistooriumi presiidium vaheldus Georg Preussi ja Johann Fischeri vahel. Georg Preuss oli 1674–1676 Tartu praostkonna Tartu ja Pärnumaa superintendent. Peale Preussi surma läks terve Liivimaa kiriku ala Fischeri alla, ta kinnitati siis kuninga poolt 1678 ka juba Liivimaa kindralsuperintendendiks.
Liivimaa kindralsuperintendant Johann Fischer oli Rootsi aja lõpukümnenditel Eestis levima hakanud pietismi pooldaja ning pietismi pooldajana pidi kindralsuperintendant J. Fischer 1699. aastal ametist lahkuma.
Johann Fischeri ametisoleku aeg kestis 1700. aastani ja selle aja jooksul korraldas ta tulemusrikkalt siinset kultuuri- ja hariduselu, ta oli ka 1690. aastast Academia Gustaviana prokantsler.
Ta oli 1675–1700 Liivimaa kindralsuperintendent, kuningliku Liivimaa ülemkonsistooriumi president, Tartu ülikooli prokantsler.
Lahkus Saksamaale ning suri 1705. aastal Magdeburgis.
Isiklikku.
Johann Fischeri poeg Jakob Benjamin Fischer (1684–1744) oli Dikļi kirikukoguduse pastor ja Riia kreisi 2. ringkonna praost ning, Liivimaa ülemkonsistooriumi assessor, Liivimaa kindralsuperintendent aastatel 1736–1744 Venemaa keisririigi võimu ajal.
Hermann Emminghaus

Hermann Emminghaus (20. mai 1845 Weimar – 17. veebruar 1904 Freiburg im Breisgau) oli saksa psühhiaater ja ülikooliprofessor.
Ta oli 1880–1886 vastloodud Tartu Ülikooli psühhiaatria õppetooli juhataja.
Lepiku kraav

Lepiku kraav (ka "Lepiku peakraav") on magistraalkraav Tallinnas Pirita linnaosas Lepiku ja Kloostrimetsa asumis.
Lepiku kraav kulgeb põhja-lõunasuunaliselt Lepiku asumi luidetevahelises nõos Sompa tee ja Lepiku tee vahel. Kraav juhib ära liig- ja sadevett Mähe aedlinna lõunaosast ja Lepiku asumi läänepoolselt alalt.
Kraavi lähtena käsitletakse ristumiskohta Kupra tee kraaviga. Kloostrimetsa teest põhja pool on Lepiku kraavi valgla 150,4 ha. Realiseeritud detailplaneeringutega on kraav mitmes lõigus torustatud, mis on tekitanud probleeme liigvee ärajuhtimisega.
Kraav rekonstrueeriti osaliselt 2011. aastal. Kraavi hooldab OÜ Esmar Vesi.
Kloostrimetsa teest lõuna pool kulgeb Lepiku kraav läbi Tallinna botaanikaaia tiikide Pirita jõkke.
Pirita linnaosa üldplaneeringuga on Lepiku kraavi ehituskeeluvööndiks määratud 10 meetrit ja piiranguvööndi laiuseks 50 meetrit. Üldplaneering näeb ette Lepiku kraavi säilitamise lahtise veekoguna.
Surnud 20. jaanuaril

"Siin loetletakse 20. jaanuaril surnud tuntud isikuid."
Lepiku tee (Tallinn)

Lepiku tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Lepiku asumis.
Lepiku tee algab Kloostrimetsa teelt ja kulgeb põhja suunas umbes 1,6 km pikkuselt. Lepiku teelt algavad Karuslase tänav, Kriibi tänav, Kirilase tänav, Vaksiku tänav ja Piksepeni tänav. Pärast ristumist Kõlviku teega lõpeb Lepiku tee umbtänavana. Kõlviku tee kaudu on Lepiku teelt ühendus Pärnamäe teega ja Mähe aedlinnaga. Lepiku tee on Lepiku asumi keskne jaotustänav.
Lepiku tee on nime saanud 14. veebruaril 1958 endise Lepiku küla järgi.
Urmas Haud

Urmas Haud (sündinud 30. novembril 1953 Viljandis) on eesti astronoom.
Elulugu.
Ta sündis töölise peres. 
Lõpetas 1972 C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli ja 1977 Tartu ülikooli füüsikaosakonna. Töötas 1973. aastal TÜ Elektroluminestsentsi ja pooljuhtide laboratooriumi vanemassistendina, alates 1976. aastast Tartu Observatooriumis vanemassistendina, insenerina, nooremteadurina, teadurina, vanemteadurina, peateadurina, vanemteadurina. Töötanud ka 1996–1998 Astrodata AS arvutispetsialistina.
Teadustöö.
1984. aastal kaitses AAI-s kandidaadiväitekirja astrofüüsikas "Galaktika mudel¨, juhendaja Jaan Einasto.
1991 kaitses Tartu Ülikoolis doktoriväitekirja "Varjatud aine galaktikates", juhendaja Jaan Einasto.
Avaldanud üle 50 teaduspublikatsiooni.
Töötanud külalisteadurina 1985 ja 1989 Bonnis M. Plancki Raadioastronoomiainstituudis ja 1987 Hollandis Leideni tähetornis ning 1992–1993 eradotsendina Bonni Ülikoolis.
Uurimisalad:
Surnud 19. jaanuaril

"Siin loetletakse 19. jaanuaril surnud tuntud isikuid."
Oled mu meeltes

"Oled mu meeltes" on Eesti bändi Sewen esimene singel. "Oled mu meeltes" on muusikaliselt bändi ühislooming, sõnad kirjutas Kadri Luik. Singel salvestati HND stuudios.
Singel avaldati 20. novembril 2014 ning see on saadaval Spotify ja iTunesis.
12. detsembril 2014 avaldati lihtne "Oled mu meeltes" muusikavideo. Video režissöör, operaator ja monteerija on Kristian Künk, kelle tehtud tööde nimistus on ka Epp Kõivu video loole "Linn on minu". Seweni video "Oled mu meeltes" bändivõtted toimusid Pärnus rokiklubis Volume ja öisel Tallinna–Narva maanteel ning Tallinna tänavatel.
Singli miksisid Aksu Hanttu (Nightwish, Petr Elfimov, Ari Koivunen) ning masterdas Svante Forsbäck (Rammstein, Volbeat, Sunrise Avenue, The Rasmus).
Pärnamäe tee

Pärnamäe tee on kohalik tee (tänav) Tallinnas Pirita linnaosas Iru, Laiaküla, Lepiku ja Mähe asumis.
Pärnamäe tee algab Narva maanteelt Pirita jõe Iru silla lähedalt ning kulgeb 4,06 km pikkuselt põhja-loode suunas. Teisel pool linnapiiri jätkub tee Viimsi valla samanimelise kohaliku teena. Tallinnast Viimsi valda ulatub samanimeline aadressiobjekt (liikluspind), mis kattub mõlema kohaliku teega. 
Pärnamäe tee on üks Pirita linnaosa jaotusmagistraalidest, mis ühendab Pirita linnaosa Lasnamäe linnaosa ja Viimsi vallaga. Pirita linnaosa üldplaneering näeb ette Pärnamäe tee perspektiivse laiendamise, nii et mõlemas sõidusuunas kulgeks kaks sõidurada. Üldplaneeringu kohaselt säilitatakse Pärnamäe tee äärne ala Kõlviku teest Narva maanteeni haljaskoridorina.
Pärnamäe tee äärde jääb Pärnamäe kalmistu.
Pärnamäe tee on nime saanud 6. oktoobril 1953 Pärnamäe järgi.
Äigrumäe tee

Äigrumäe tee on kohalik tee (tänav) Tallinnas Pirita linnaosas Lepiku asumis.
Äigrumäe tee algab Pärnamäe teelt ja lõpeb linnapiiril. Äigrumäe tee on umbes 300 meetrit pikk ja see läbib Pärnamäe kalmistu. Teisel pool linnapiiri jätkub tee Viimsi valla samanimelise kohaliku teena. Tallinnast Viimsi valda ulatub samanimeline aadressiobjekt (liikluspind), mis kattub mõlema kohaliku teega.
Äigrumäe tee on nime saanud 31. juulil 1959 Äigrumäe küla järgi.
Rakvere tänavate loend

K.
&lt;td&gt;
P.
&lt;td&gt;
T.
&lt;td&gt;
Riola Koppel

Riola Koppel (5. oktoober 1933 – 12. märts 1996) oli eesti orienteeruja.
1952. aastal lõpetas Kohtla-Järve 1. Keskkooli. 1956. aastal lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.
Töötas 1950. aastatel Väike-Maarja Keskkooli kehalise kasvatuse õpetajana. Hiljem töötas kehalise kasvatuse õpetajana Rakke Keskkoolis.
27.septembril 1959. aastal tuli Nelijärvel toimunud esimestel Eesti meistrivõistlustel orienteerumisjooksu tavarajal Eesti meistriks. Samal võistlusel võitis koos Eduard Leppiku ja Karl Vaidega Väike-Maarja võistkonnas meeskondliku hõbeda.
Ülle Mõistlik

Ülle Mõistlik (sündinud 1938; aastani 1964 Ülle Rooba; aastatel 1964–? Ülle Kerem) on eesti orienteeruja.
Haridus.
1957. aastal lõpetas Tallinna 10. Keskkooli.
1963. aastal lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi masinaehituse ökonoomika ja organiseerimise eriala.
Sporditulemused.
27. septembril 1959 tuli ta Nelijärvel toimunud esimestel Eesti meistrivõistlustel orienteerumisjooksu tavarajal Eesti meistriks. Aastatel 1959–1971 võitis orienteerumise Eesti meistrivõistlustel 3 kulda (1959 tavarajal, 1964 teates, 1971 valikorienteerumises), 2 hõbedat ja 3 pronksi (sealhulgas 1 pronks suusaorienteerumises).
Meistersportlane orienteerumises (1969).
Isiklikku.
Anu Mõistlik on tema tütar.
Emil Dimitrov

Emil Dimitrov (bulgaaria Емил Димитров Димитров; 23. detsember 1940 Pleven – 30. märts 2005 Sofia) oli bulgaaria laulja ja helilooja.
Emil Dimitrov tegutses lauljana aastatel 1960–2000 ja andis välja ligikaudu 30 heliplaati. Ta oli populaarne ka väljaspool Bulgaariat, sealhulgas Nõukogude Liidus.
Urečča

Urečča (poola keeles "Urzecze", valgevene-eesti transkriptsioonis Urettša) on alev Valgevenes Minski oblastis Lubańi rajoonis, Urečča külanõukogu halduskeskus. Alevit läbib Asipovičy ja Baranavičy vaheline raudtee. Urečča asub riigi pealinnast Minskist 177 kilomeetri kaugusel.
Ureččas on kaks keskkooli, kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Seal on ka leivatehas ja piiritusevabrik. Suurimad vaatamisväärsused on õigeusu kirik aastast 1951 ja XIX sajandi lõpus ehitatud piiritusevabriku hoone.
Ajalugu.
Asulat on esmamainitud 1635. aastal. Urečča oli toona osa Słucki vürstiriigist, mis kuulus Olelkowiczitele, seejärel aga Radziwillidele. 1734. aastal rajas Anna Katarzyna Radziwiłłowa (sündinud Sanguszko) alevisse klaasivabriku.
Poola jagamisel läks Urečča aastal 1793 Venemaa koosseisu. Seal kuulus alev Minski kubermangu ja Babrujski kreisi. Alev läks koos ümbruskonna asulatega XIX sajandi alguses Wittgensteinide valdusse. Aastal 1830 rajati sinna pruulikoda, mille seadmeid panid tööle aurumasin ja vesiratas. Aastast 1841 on teada, et alevis oli kaks manufaktuuri, kus toodeti peegleid, lehtklaasi ja klaasist sööginõusid. XIX sajandi lõpus ehitati nende asemele töökoda, kus valmistati keraamikat.
Aastal 1915 avati raudteejaam. 1919. aastal hakkas Urečča kuuluma Valgevene NSV koosseisu. Algul oli alev Słucki rajooni koosseisus, aastast 1964 kuulub Lubańi rajooni.
Riho Lilje

Riho Lilje (sündinud 10. juunil 1953 Valgas) on eesti kitarrist ja muusikapedagoog.
Ta on lõpetanud Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli löökpillide erialal ja 1980. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi puhkpilliorkestri dirigeerimise erialal. Ta on täiendanud end Moskvas Aleksandr Tšehhovi ja Peterburis Igor Klimenkovi juures (kitarri erialal) ning õppinud 1995. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli Õpetajate Täiendusinstituudi kursustel. 
Töötanud 1974. aastast kitarripedagoogina, õpetanud kontsertmeistrina ja lauluõpetajana Eesti NSV Riikliku Filharmoonia estraadistuudios, Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis (1983–1996), Kehra Kaunite Kunstide Koolis ja Lasnamäe Muusikakoolis. 
Õpilasi: Toomas Vanem, Toomas Tang, Margus Jürimaa, Margus Ainsalu, Mart Soo. 
Ta on mänginud 1983–1985 ETV ja Eesti Raadio estraadiorkestris, tegutsenud ansamblites Fix, Laine (laulude arranžeerija ja muusikaline juht siiani) ja Radar (1977–1981), Anne Veski ja ansambliga Nemo, ansambliga Armaada, olnud ansambli Viru Trio muusikaline juht ja arranžeerija (1986–1991), esinenud ansamblitega Venemaal, Rootsis, Soomes, Saksamaal jm. 
Saanud ansambli Laine koosseisus Eesti NSV teenelise kollektiivi aunimetuse (1980). Teinud koostööd teiste seas Tõnu Naissoo, Lembit Saarsalu, Ain Vartsu, Riho Sibula ja Tiit Paulusega. 
Osalenud kitarristina Arvo Pärdi, Erkki-Sven Tüüri jmt helilooja teoste ettekannetel ning orkestrandina mitmes muusikaliprojektis, millest esimene oli Eesti Riiklikus Draamateatris "Väike õuduste pood" (2001) ja siiani Vanemuise teatri muusikalietendustes saateansambli koosseisus kitarristina. 
Isiklikku.
Tema abikaasa on (19. maist 1978) laulja ja ettevõtja Merle Lilje. Tema vend oli dirigent Peeter Lilje.
Duumarubla

Duumarubla oli 1917. aastal emiteeritud Vene rubla liik.
Duumarublasid anti välja 250- ja 1000-rublases nimiväärtuses (seni käibel olnud suurimad rahatähed olid 100- ja 500-rublane), nad olid formaalselt kullaga kaetud. 250-rublase mustris on selgesti nähtav haakristi kujutis. 
Saksa okupatsioonivõimu poolt Eestis 1918. aastal kehtestatud duumarubla ametlik kurss oli 1 mark.
Järvamaa Kutsehariduskeskus

Järvamaa Kutsehariduskeskus on Paides, Tallinna tänav 46 asuv kutsehariduskeskus. 
Kool moodustati 2008, kui ühinesid Paide Kutsekeskkool ja Türi Tehnika- ja maamajanduskool.
Türi tehnika- ja maamajanduskool

Türi tehnika- ja maamajanduskool oli kutsekool.
Aastal 2008 ühinesid maamajanduskool ja Paide Kutsekeskkool ning nende baasil moodustati Järvamaa Kutsehariduskeskus.
Ajalugu.
Kooli ajalugu ulatus 1924. aastasse, kui moodustati Türi Aiamajandusgümnaasium. Kool oli üldhariduslik gümnaasium ja aiamajandusgümnaasiumi lõpetajad omasid õiguse edasi õppima asuda ilma eksamiteta Tartu Ülikooli või teistesse kõrgematesse õppeasutustesse. Aiamajandusgümnaasiumi direktoriks määrati Mihkel Rõuk. 1925. aastal nimetati aiamajandusgümnaasium ümber Türi Alevi Aiamajanduse Ühisgümnaasiumiks (1925–1927). 1927. aastal nimetati Aiamajanduse Ühisgümnaasium ümber Türi Linna Aiamajandusgümnaasiumiks ja direktoriks määrati Karl Mölder. 1932. aastal nimetati aiamajandusgümnaasium Türi Linna Majandusgümnaasiumiks ning direktoriks määrati Johannes Vitsut. 1936. aastal nimetati majandusgümnaasium Türi Aiamajanduskooliks, kus pärast nelja-aastast õppimist saadi aednikuabi kutse.
1941. aastal reorganiseeriti Türi Aianduskool, Türi Aiandustehnikumiks, kus valmistati ette aednikuabisid ning kooli direktoriks oli Johannes Adamson. 1942. aastal nimetati kool ümber Türi Kõrgemaks Aianduskooliks, asukohaks sai Lokuta. 1944 aastal avati Türi Aiandustehnikum, Türil ning direktoriks määrati Ants Einre. 1955. aastal valmis Säreveres tehnikumi uus õppehoone ning 1955. aastal nimetati kool Türi Põllumajandustehnikumiks ning õppetegevus viidi üle Säreverre. 1964. aastal liideti põllumajandustehnikumiga Särevere sohvoos ja kool nimetati ümber Türi Sohvoostehnikumiks, kus õpetati nooremzootehnikuid ja noorem- agronoome. 1972. aastal nimetati sohvoostehnikum ümber Türi Näidissohvoostehnikumiks ja aastail 1972–1988 kandis kool nime Türi näidissovhoostehnikum.
Aastatel 1990–2000 kandis kool nime Türi Kõrgem Põllumajanduskool, kui 1. juunil moodustati Türi Näidissovhoostehnikumi varade baasil Laupa Põllmajandusühistu ja Türi Kõrgem Põllumajanduskool koos õppemajandiga.
2000. aastast on kooli nimi Järvamaa Kutsehariduskeskus.
Tiina Tamman

Tiina Tamman (sündinud 17. aprillil 1948 Karula vallas) on eesti kirjanik ja ajakirjanik.
Ta elab ja töötab Inglismaal. Doktorikraadi sai ta Glasgow' Ülikoolist 2010. aastal.
Surnud 18. jaanuaril

"Siin loetletakse 18. jaanuaril surnud tuntud isikuid."
Eesti Vabariigi teenetemärgid

Eesti Vabariigi teenetemärgid (ka "Eesti riiklikud teenetemärgid") on kuus Eesti teenetemärki, mida annab välja Eesti president 24. veebruaril ja välisvisiitide puhul.
Teenetemärgid ja jagunemine.
Eesti Vabariigi teenetemärgid:
Teenetemärkidega seonduvat korraldab teenetemärkide seadus.
Teenetemärkide klassistruktuur on järgmine:
Vabadusrist: jaguneb 3 järguks, numbrid 1 kuni 3, ja 3 liigiks, numbrid I kuni III. II. liigi 1 järgu Vabadusrist on välja andmata.
Riigivapi teenetemärk: kett (kasutusel presidendi ametitähisena) ja 5 klassi, numbrid I kuni V. Medalid taastatud Eesti Vabariigis puuduvad.
Valgetähe teenetemärk: kett, 5 klassi, numbrid I kuni V, ja 1 medaliklass.
Kotkaristi teenetemärk: (kett puudub) 5 klassi, numbrid I kuni V, ja 3 medaliklassi
Punase Risti teenetemärk: (kett puudub) 5 klassi, numbrid I kuni V, ja 1 medaliklass.
Maarjamaa Risti teenetemärk: kett, 5 klassi, numbrid I kuni V. (Medalid puuduvad.)
Ajalugu.
Eesti Vabariigi teenetemärkidest asutati esimesena Vabadussõja ajal 24. veebruaril 1919 Vabadusrist.
Teenetemärkide seaduse ja selle muutmise seadusega taastati 1994. ja 1995. aastal kõik sõjaeelsed teenetemärgid, kuid mitte kõik nende klassid. 
Eesti Vabariigi uue teenetemärgina loodi Maarjamaa Rist. 
Vabariigi 90. aastapäevaks valmis Riigivapi teenetemärgi kett, mida kannab ametitunnusena Vabariigi President. Praegune Riigivapi teenetemärgi kett on koopia algsest, mis asub teadmata põhjusel Moskva kremli relvapalatis ja on siiani Eesti riigile tagastamata.
Läbi aastate on Eesti riiklike teenetemärkide valmistamisega olnud seotud OÜ Roman Tavast, ARS Juveel, OÜ Juveel, OÜ Miniplast Pluss, OÜ ARS Vasetööd jt. Esimese partii Maarjamaa Riste valmistas firma „Marquise”, lintidega varustas ja täiendavalt komplekteeris OÜ Miniplast Pluss.
Teenetemärkidele on peale täiskuju ette nähtud ka miniatuuri kuju, rosettmärgi kuju ja lindilõike kuju.
Rain Lahtmets

Rain Lahtmets (26. märts 1936 Tallinn – 2. veebruar 2021 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane, orienteeruja ja sporditegelane.
Haridus.
1954. aastal lõpetas Tallinna Kommunaal-Ehitustehnikumi tööstusettevõtete elektriseadmete erialal. 1959. aastal lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi tööstusettevõtete ja -seadmete elektrivarustuse erialal. 1969. aastal kaitses Leningradi Polütehniline Instituudis tehnikakandidaadi kraadi (juhendaja professor Aleksander Voldek).
1990. aastal omandas Tallinna Pedagoogilises Instituudis andragoogika ja psühholoogia lisaeriala.
Töö.
Aastatel 1958–1963 töötas Eesti Tööstusprojektis, algul inseneri, hiljem grupijuhina. 1963–1964 oli ta Elektrotehnika Teadusliku Uurimise Instituudi vanemteadur, 1968–1970 Kehra Tselluloosi- ja Paberikombinaadi peaenergeetiku asetäitja.
1970. aastast töötas Tallinna Polütehnilise Instituudi õppejõuna, aastast 1977 dotsent. 1990–2000 töötas ta Tallinna Tehnikaülikooli elektriajamite ja jõuelektroonika instituudis, praegu emeriitdotsent.
Sporditegevus.
Spordiga tegelema hakkas koolipäevil, harrastanud matkamist, suusatamist ja orienteerumist.
1964. aasta Eesti meistrivõistlustel võitis valikorienteerumises pronksi.
1964. aastal algatas Tallinna orienteerumisneljapäevakute traditsiooni. 
On olnud Eesti ja NSV Liidu orienteerumise võistlusreeglite koostajaid. 1967. aastast üleliidulise kategooria kohtunik, 1992. aastast rahvusvahelise kategooria kohtunik orienteerumises.
Avaldanud ajakirjas Kehakultuur ja ajalehes Spordileht artikleid orienteerumise kohta.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli Maire Lahtmets.
Kaie Parts

Kaie Parts (sündinud 21.septembril 1940 Leevi vallas Koolma külas) on eesti metallikunstnik. 
Maalikunstnik Ludmilla Siimu Eesti-perioodi üheks tippteoseks peetakse maali "Kollane valgus" (1974, Eesti Kunstimuuseum), millel on kujutatud Kaie Partsi koos pojaga kui Madonnat lapsega.
Renee Nõmmik

Renee Nõmmik (eesnime kuju vahel ka "René"; sündinud 26. juunil 1962 Kundas) on eesti tantsija, koreograaf ja tantsupedagoog.
1984. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi tantsujuhtimise erialal. Seejärel töötas rahvatantsukollektiivis Kullaketrajad.
Ta on 1992. aastal loodud tantsutrupi Fine 5 Tantsuteater üks asutajaid.
Uno Semper

Uno Semper (sündinud 5. novembril 1932 Tartus) on eesti orienteeruja ja sporditegelane.
Haridus.
Õppis Aakre algkoolis. 1951. aastal lõpetas eksternina Tartu Töölisnoorte Keskkooli. 1959. aastal lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonna tööstus- ja tsiviilehituse eriala.
Töö.
Töötas aastatel 1959–1964 Eesti Tööstusprojektis, 1959–1964 Eesti Maaehitusprojektis, 1964–1970 ja 1971–1997 Energiavõrkude Projektis (hiljem Elpec).
Sporditegevus.
Tegeles 1960. aastatel orienteerumisega. 1964. aastal võitis orienteerumisjooksu Eesti meistrivõistlustel pronksi teatevõistlusel Eesti Tööstusprojekti meeskonnas koos Enn Virkuse ja Rein Tõnuriga. 1968. ja 1969. aastal võitis Eesti Tööstusprojekti meeskonnas koos Enn Virkuse ja Heino Kasega pronksi suusaorienteerumise märketeatesuusatamises.
1969. aastal tuli Eesti Tööstusprojekti võistkonnas Jüriööjooksu võitjaks.
Oli aastatel 1964–1969 Eesti NSV Orienteerumisspordi Föderatsiooni (EOF) presiidiumi esimees, seejärel neli aastat asepresident. Aastatel 1964–1970 ka NSV Liidu üleliidulise orienteerumissektsiooni juhatuse liige.
Üleliidulise kategooria kohtunik (1974).
Elviira Mihhailova

Elviira Mihhailova (2. september 1943 Tambov – 23. mai 2018 Paide) oli Eesti tõlkija.
Ants Haljaste

Ants Haljaste (sündinud 3. märtsil 1943 Haapsalus) on eesti füüsik.
Elulugu.
Ta sündis põllumajandustöötajate peres. Lõpetas 1961 Märjamaa Keskkooli, 1970 Tartu ülikooli ja 1975 samas aspirantuuri. Aastast 1970 töötab Tartu Ülikoolis, alul stažöörina, siis teadurina, vanemteadurina aeroionisatsiooni ja elektroaerosoolide probleemlaboris, eksperimentaalfüüsika instituudis, LOTE gaaslahenduslaboris. On täiendanud end 1972 Moskva Ülikoolis, 1979-1980 Dresdeni Tehnikaülikoolis ja 1990 Turu Ülikoolis.
Teadustöö.
Kandidaadiväitekirja plasmafüüsika ja plasmakeemia ning optika erialadel "Üheelektroodse kõrgsagedusliku elektrilahenduse ajalis-ruumilise arengu uurimine" kaitses 1988 Tartu ülikoolis.
Uurimisalad: Kõrgsagedus- ning alalispinge lahendusimpulsside tekke ja arengu füüsika; plasmadiagnostika; gaaslahendusplasma tehnoloogilised rakendused (elektronegatiivsete lisandgaaside koroonadetektorid, osonaatorid, elektrivälja tugevuse koroonaandurid, kombineeritud plasmakeemilised reaktorid õhu saastegaaside hävitamiseks).
Avaldanud üle 40 teaduspublikatsiooni, sh 2 monograafiat. Tal on üks autoritunnistus.
Kiuline vašingtooniapalm

Kiuline vašingtooniapalm ("Washingtonia filiferas") on igihaljas puittaim palmiliste sugukonnast.
Elab 80–250 aasta vanuseks.
Kasvab looduslikult Arizona, Nevada, Lõuna-California ja Loode-Mehhiko kõrbeoaasides.
Kiuline vašingtooniapalm kasvab heades kasvutingimustes kuni 23 m, harva 30 m kõrguseks. Lehed on 1,5–2 m pikad. Võrast allapoole moodustavad surnud lehed kleidi sarnase kogumiku, mis võib mõnikord tüve katta täielikult.
Lauri Malsroos

Lauri Malsroos (sündinud 7. veebruaril 1986 Tallinnas) on eesti orienteeruja.
Haridus.
Lõpetas 2005. aastal Saue Gümnaasiumi ja 2010. aastal Eesti Lennuakadeemia. 
Sporditulemused.
Harrastab 1993. aastast orienteerumisjooksu ja 2004. aastast rattaorienteerumist. 
Noorte ja juunioride vanuseklassides võitis orienteerumise Eesti meistrivõistlustel aastatel 2000–2006 kokku 7 kulda, 7 hõbedat ja 8 pronksi. 2005. ja 2006. aastal osales orienteerumisjooksu juunioride MMil.
2007. aastast kuulub rattaorienteerumises Eesti koondisse.
Rattaorienteerumise Eesti meistrivõistlustel võitnud 6 kulda (2014 tavarajal, 2015 lühirajal ja tavarajal, 2016 tavarajal, 2017 lühirajal ja tavarajal), 3 hõbedat ja 3 pronksi. Orienteerumisjooksu Eesti meistrivõistlustel võitis 2017. aastal pronksi segateatesprindis SK Saue Tammed võistkonnas.
2009. aasta rattaorienteerumise Euroopa meistrivõistlustel Taanis võitis teatevõistlusel hõbemedali Eesti teatemeeskonna liikmena koos Margus Halliku ja Tõnis Ermiga. 2011. aasta EMil sprindis 7. ja lühirajal 9. koht. 2015. aasta rattaorienteerumise Euroopa meistrivõistlustel Portugalis tuli ta Euroopa meistriks Penha Garcia vanalinnas toimunud sprindidistantsil. 2017. aasta rattaorienteerumise Euroopa meistrivõistlustel Prantsusmaal Orléansis võitis ta kaks hõbemedalit (sprindis ja lühirajal). 2019. aasta rattaorienteerumise Euroopa meistrivõistlustel Poolas Wrocławis tuli ta Euroopa meistriks sprindidistantsil. 2023. aasta rattaorienteerumise Euroopa meistrivõistlustel Portugalis Algarves võitis ta sprindidistantsil pronksmedali.
2013. aastal võitis ta Eestis Lääne-Virumaal toimunud rattaorienteerumise maailmameistrivõistlustel hõbemedali sprindis (Tapal) ja pronksi teatevõistlusel (Rakveres) Eesti teatemeeskonnas (koos Margus Halliku ja Tõnis Ermiga). 2014. aastal tuli ta Poolas toimunud rattaorienteerumise MMil maailmameistriks Eesti teatemeeskonnas (koos Margus Halliku ja Tõnis Ermiga) ning sai sprindis 5. koha. 2015. aasta rattaorienteerumise MMil Tšehhis võitis ta sprindis pronksmedali. 2016. aasta rattaorienteerumise MMil Portugalis sai ta lühirajal 5. koha ja tavarajal 8. koha. 2017. aasta rattaorienteerumise MMil Leedus ja 2022. aasta MMil Rootsis ning ka 2023. a Tšehhis võitis ta sprindis pronksmedali.
Aastatel 2007–2022 osalenud ka rattaorienteerumise Maailma Karika etappidel, parimad tulemused sprindis 2013 2., 2014 1. ja 3., 2015 1. ja 3., 2016 2., 2017 2. ja 3., 2019 1. ja 3., 2022 3., lühirajal 2016 1. ja 2., 2017 2., 2018 2., tavarajal 2016 1. koht.
Kaarlo Teräsvuori

Kaarlo Kustaa Teräsvuori (enne 1906. aastat Ståhlberg; 5. mai 1884 Kuopio – 1977) oli soome põllumajandusteadlane.
Aastatel 1920–1922 oli ta Tartu ülikooli professor. Tema on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Lembit Krull

Lembit Krull (sündinud 23. novembril 1969) on eesti rokkmuusik ja basskitarrist. 
Ta on mänginud basskitarri ansamblis J.M.K.E. (1988–1996). 
Ta tegutseb ansamblis Hot Kommunist laulja ja basskitarristina, lisaks on ta ansambli lugude autor.
Venno Vanamölder

Venno Vanamölder (sündinud 7. augustil 1963) on eesti trummar. 
Ta on mänginud ansamblites Verine Pühapäev, J.M.K.E., Vürst Trubetsky &amp; J. M. K. E. ja P.W.A..
Lubańi rajoon

Lubańi rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Minski oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1914 km². 2009. aasta seisuga elas seal 35 444 inimest.
Rajoon moodustati 1924. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Asavieci, Juškavičy, Kamunaraŭski, Lachaŭka, Małyja Haradziacičy, Račeńi, Saračy, Sosny, Tali ja Urečča külanõukogu. Halduskeskus on Lubańi linn, teine suurem asula on Urečča alev.
Rajooni suurim jõgi on Aresa. Rajooni territoorium asub Kesk-Biarezina tasandikul, lõunaosa Polesje madalikul. Keskmine kõrgus on 150 meetrit üle merepinna, kõrgeim koht (190 meetrit) asub Juškavičy küla juures. 
2009. aasta seisuga olid elanikest 95,61% valgevenelased, 2,8% venelased ja 1,59% oli teistest rahvustest. 90,59% elanike emakeel oli valgevene keel, 7,89% elanike emakeel oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 71,14% elanikke, vene keelt aga 22,37%.
Margus Hallik

Margus Hallik (sündinud 25. juulil 1978 Võrus) on eesti orienteeruja ja kahevõistleja.
Haridus.
1996. aastal lõpetas Eesti Spordigümnaasiumi Otepää filiaali ja õppis Lillehammeris Norra tippspordigümnaasiumis. 2002. aastal lõpetas Tallinna Pedagoogikaülikooli kehakultuuriteaduskonna. Aastatel 2008–2010 õppis Tallinna Ülikooli rekreatsioonikorralduse magistriõppes. 
Sporditegevus.
Harrastas 1987. aastast kahevõistlust. Osales 1995. aastal kahevõistluse juunioride MMil ja sai 54.koha. 1996. aastal võitis Põhjamaade noorte meistrivõistlustel meeskondliku kulla ja sai individuaalselt 4. koha.
1994. aastast harrastab suusaorienteerumist ja 2002. aastast rattaorienteerumist. 
Eesti orienteerumise meistrivõistlustel võitnud aastatel 1999–2015 12 kulda (10 suusa- ja 2 rattaorienteerumises), 18 hõbedat ja 13 pronksi.
Suusaorienteerumise juunioride MMil võitis 1998. aastal teatevõistlusel Eesti meeskonnas (koos Taavi Nurme ja Canter Värtoniga) pronksi.
Osalenud suusaorienteerumise MMil (2000, 2002, 2004, 2005, 2009 ja 2015), parim tulemus 2004. aasta MMil 6. koht teatevõistlusel Eesti meeskonna liikmena (koos Raul Kudre, Ander Ojandu ja Tõnis Ermiga).
Aastatel 2002–2014 on osalenud rattaorienteerumise Maailma Karika etappidel, 2003. aastal Maailma Karika koondarvestuses 7. koht. Aastatel 2003–2014 on osalenud ka suusaorienteerumise Maailma Karika etappidel.
2009. aasta rattaorienteerumise Euroopa meistrivõistlustel Taanis võitis teatevõistlusel hõbemedali Eesti teatemeeskonna liikmena koos Lauri Malsroosi ja Tõnis Ermiga. Individuaalselt parimad kohad rattaorienteerumise EM-il 2006. aastal tavarajal ja lühirajal 5. koht.
2013. aastal võitis Eestis Lääne-Virumaal toimunud rattaorienteerumise maailmameistrivõistlustel pronksi teatevõistlusel (Rakveres) Eesti teatemeeskonnas (koos Lauri Malsroosi ja Tõnis Ermiga). 2014. aastal tuli ta Poolas toimunud rattaorienteerumise MMil maailmameistriks Eesti teatemeeskonnas (koos Lauri Malsroosi ja Tõnis Ermiga). Individuaalselt parimad kohad rattaorienteerumise MMil 2005. ja 2006. aastal tavarajal 4. koht.
Tutvustanud rattaorienteerumist ja kirjutanud võistluste ülevaateid ajakirjas Orienteeruja. 
Aastatel 2010–2011 oli Eesti Orienteerumisliidu juhatuse liige.
Juli Kun

Juli Kun (ka Julius Kuhn, vene keeles Юлий Михайлович Кун; 12. juuli 1914 Kurski kubermang – 8. veebruar 1980 Moskva) oli saksa-vene päritolu Eesti NSV ja Vene NFSV filmirežissöör, stsenarist ja operaator. 
Aastatel 1960–1977 oli ta režissöör Tallinnfilmis.
Tema esimene film Tallinna Kinostuudios oli mereteemaline draama "Esimese järgu kapten" (1958), kus Kun oli operaator.
Tema käe all valmisid "Vallatud kurvid" (1959) ja selle põhjal loodud panoraamfilm "Ohtlikud kurvid" (1961), aga ka "Jalgrattataltsutajad" (1963).
Tarvo Hanno Varres

 
Tarvo Hanno Varres (sündinud 25. juulil 1970 Tallinnas) on eesti kunstnik. 
Ta on loonud fotoseeriaid, videoid ja installatsioone, kasutades neis ka heli, valgust ja teksti. Pühendunud lugejana uurib ta lisaks nii kaasaegset kui varajasemat kirjandust ja filosoofiat, mis vahel saab osaks tema teostest. Varres alustas avaliku näitusetegevusega 1991. aastal grupinäitusel "Guide to Intronomadism" Tallinna Kunstihoones ning on töötanud külalisõppejõuna Eesti Kunstiakadeemias ja Tartu Kõrgemas Kunstikoolis (1996–2016). Tema teoseid kuulub Eesti Kunstimuuseumi kaasaegse kunsti kogusse. 
Looming.
Tema teoste hulka kuuluvad installatsioonid """Kui kaua see kestis ma ei kujuta ette, see ei olnud kujutletav aeg, see ei kuulunud ka juhtuvate asjade aega" (2022), Leegi vari" (2015), "Musta laega saal" (1991), heli- ja videoinstallatsioonid "Lindistav põrand" (2015) ja "Naer" (2010) ning fotoseeriad "Portreed" (1996), "Päike" (2002), "Nurkade seeria" (2013).
Aastatel 1986–1993 oli ta tegev ka muusikuna ning kirjutas üksikuid lugusid ansamblitele J.M.K.E. ja Röövel Ööbik.
Isiklikku.
Tarvo Hanno Varres on Ardo Ran Varrese vanem vend. Nende vanaisa oli sõjaväelane kolonelleitnant Mart Kaerma.
Kuido Merits

Kuido Merits (pseudonüüm Wido Moritz; sündinud 15. juulil 1962 Võrus) on eesti kirjanik ja endine diplomaat.
Elulugu.
Ta lõpetas 1994. aastal Tartu Ülikooli kaugõppes ajaloo erialal.
Töötanud Välisministeeriumis erinevatel ametikohtadel (1992–2013), sealhulgas poliitikadiplomaadi ja asejuhina Eesti esindustes Riias, New Yorgis ja Kiievis, valimisliidu Vaba Tallinna Kodanik meedianõunikuna (2013) ja vaatlejana OSCE erivaatlusmissioonil Lõuna-Ukrainas (2014). Hiljem tegutsenud ajaloo- ja ühiskonnaõpetuse õpetaja, tõlgi/tõlkija, meedia- ja kommunikatsioonispetsialisti ja -juhina. Alates aprillist 2022 kuni juulini 2025 oli Tapa Vallavalitsuse avalike suhete spetsialist. 
MTÜ Vaba Isamaaline Kodanik (VIK) liikmena tegutses lühemat aega sisepoliitikas. Sai valimisliidu Vaba Tallinna Kodanik nimekirjas Tallinna Linnavolikogu 2013. aasta valimistel 95 häält. Kandideeris 2015. aasta Riigikogu valimistel valimisringkonnas nr 1 Eesti Vabaerakonna nimekirjas. Ta sai 87 häält ja valituks ei osutunud. Kuulus MTÜ Eesti Vabaerakonna algatusrühma, lahkus erakonnast 2. jaanuaril 2019. 
Alustas kirjanduslikku tegevust välisteenistusest lahkumise järel. Tema novelle on regulaarselt avaldatud ajakirjas Looming. Lisaks lühiproosale ja (dokumentaal)raamatutele on ta kirjutanud publitsistikat, arvustusi ja kolumnistiveerge. 
Esikteose "Mullivabalt" kohta on märkinud Janika Kronberg järgmist: "Riigiteenistuses isikliku kuvandi, palgal püsimise, ametikõrgenduse või välislähetuse saamise eesmärgil entusiastlikult toimivaid raseeritud ja lõhnastatud šimpanse on kujutatud vaimukalt, ent raamat teeb ka nukraks. Kas me sellist Eestit tahtsimegi? Arvaksin Moritza kõige paremas mõttes Mihkel Muti andekaks õpilaseks ja traditsiooni jätkajaks kas või juba nimeloomet ja iroonilist stiili silmas pidades". 
Eesti Kirjanike Liidu liige alates augustist 2018.
Jalgrattakuller

Jalgrattakuller on kuller, kes töötab enamasti kullerfirmas ning toimetab saadetisi adressaadile jalgrattal. Jalgrattakullerid tegutsevad sageli suurtes linnades ja äripiirkondades, sest liiklus- ja parkimisprobleemid mõjutavad rattureid vähem kui autokullereid (ratturid ei pea parkimiskohta otsima ega liiklusummikus ootama).
Nõudlus.
Jalgrattakuller saab vedada mitmesuguseid füüsilisi saadetisi (nt rõivad, allkirjastatud dokumendid, kunstiteosed) kuni esemeteni, mille saaks küll saata meiliga, aga mis saadetakse kulleriga, et jätta tähtsa saadetise mulje. Vahetevahel vajatakse kullereid ka seetõttu, et hoolimata kiirest internetist leiavad firmad, et mugavam on suure mahuga dokumente saata kulleriga selle asemel, et nendega e-postkaste ummistada. Tundlikku infot ja näiteks tähtsaid finantspabereid ja dokumente saadetakse sageli jalgrattakulleritega, sest arvuteid ja andmesidet ei usaldata piisavalt.
Siiski on nõudlus jalgrattakullerite järele hakanud tasapisi vähenema, sest faksi kasutamine ning interneti ja arvutite kiire areng on vähendanud vajadust kiirkullerite järele, kes toimetaks saadetise samal päeval kohale. Näiteks USA jalgrattakulleritele oli raskeks löögiks otsus, et kohtutoimikud muudetakse digitaalseks. Arvatakse, et ainuüksi New Yorgis vähenes jalgrattakullerite arv eelmisel kümnendil tuhande inimese võrra.
Ilja Varšavski

Ilja Varšavski (vene Илья Иосифович Варшавский; 14. detsember (vkj 1. detsember) 1908 Kiiev – 4. juuli 1974 Leningrad) oli Vene ulmekirjanik.
Nooruses tahtis Ilja Varšavski saada näitlejaks ja püüdis astuda teatrikooli. Kui teda sinna vastu ei võetud, siis asus ta õppima Leningradi merekooli, mille lõpetas kaubalaevastiku mehaaniku erialal. 1929. aastal avaldas ta koos kahe kaasautoriga pseudonüümi all olukirjelduste raamatu "Ilma piletita ümber maailma" ("Вокруг света без билета"). Kuni sõja alguseni töötas ta insenerina tehases Russki Dizel. Lapsepõlves saadud trauma tõttu ei mobiliseeritud teda Teise maailmasõja ajal Punaarmeesse. 1941. aasta sügisel evakueeriti Ilja Varšavski Altai kraisse, kuhu ta jäi kuni 1949. aastani. Leningradi tagasi pöördununa asus ta jälle tööle tehasse Russki Dizel, kuhu jäi ametisse kahekümneks aastaks.
Ilja Varšavski esimene ulmejutt avaldati ajakirjanduses 1962. aastal, millega algas ta karjäär ulmekirjanikuna.
Varšavski avaldas neli ulmejuttude kogumikku ja ühe valikkogu:
Eesti keeles on 1985. aastal ilmunud Ilja Varšavski jutustus "Veel üks lask". 1976. aastal ilmunud ulmejuttude valimikus "Diogenese latern" on avaldatud Varšavski jutustus "Kannike".
Piiramismasin

Piiramismasin on kindlustatud objekti piiramisel kasutatud seadeldis ehitiste, müüride ja teiste fortifikatsioonide purustamiseks, vastase elavjõu ja moraali kahjustamiseks. Ühtesid (nt müüriramm, piiramistorn, siil) kasutati kindlustuste lähedal, teisi (nt kiviheitemasin) distantsilt. 
Eestikeelses sõjandusterminoloogias ei loeta piiramismasinateks piiramissuurtükke ja petarde, küll aga inglis- ja saksakeelses terminoloogias.
Peep Tobreluts

 
Peep Tobreluts (sündinud 29. mail 1970 Räpinas) on Eesti kodanikuaktivist. 
Lapsepõlves elas ta Süvahavva külas. 1995. aastast elab Viljandi linnas. 
Ta on kuulunud Erakonna Eestimaa Rohelised juhatusse. Ta on olnud Elurikkuse Erakonna (ERE) liige, pärast seda, kui see erakond liitus Vabaerakonnaga, oli ta Tuleviku Erakonna (TULE) liige kuni aastani 2024.
Ta on olnud Eesti Ökoturismi Ühenduse, Eesti Veskivaramu , Eesti Loodushariduse Seltsi ja Eesti Keskkonnahariduse Ühingu juhatuse liige.
Töö.
1999. aastast töötab Peep Tobreluts füüsilisest isikust ettevõtjana (FIE) kinnisvarahalduse ja automaatseadmete järelevalve valdkonnas.
Aastatel 2011–2021 töötas ta Viljandi huvikoolis loodus-tehnikaringi õpetajana.
2020. aastast on ta vabakutseline kunstide ja tehnoloogia õpetaja. 
2023. aastast on Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia ringtehnoloogia (parandtehnoloogia) lektor.
Kogukondlik tegevus.
Peep Tobreluts oli aastatel 1993–2017 Süvahavva külavanem. On aidanud kaasa kohalikel üritustel nagu Pillipiknik Kalmatemäel (2003–2010), Maitse- ja ravimtaime kasvatamise ja kasutamise teabepäev (2006–2015), Suvised käsitööpäevad Süvahavva Loodustalus (Villa ja Lõng 2006–2014), muuseumiöö Süvahavva villavabrik-muuseumis (2010–2022), Omakandipäev Süvahavva külakoja juues (2015–2018)
Kui algas Teeme Ära algatus, siis esimesel aastal (2008) oli nii prügi kokku korjaja kui lipujaama abiline (2008), järgmistel aastatel Teeme Ära talgujuht Süvahavva külas ja Viljandis. Esimesel Maailmakoristuse päeval (World Cleanup Day 2018) aitas prügi korjata Gruusia pealinnas Tbilisis. 
Aastatel 2004–2010 propageeris ta Viljandi Paadimehe kuvandi laiemat kasutust. 
Ta oli üks idee autoreid, kes taotles Viljandi linna kaasava eelarve toetust rohelise seikluslinnaku rajamiseks.
Aastatel 2003–2010 Eesti Vabaõhumuuseumis Rocca al Mares toimunud ökoturismi, maaturismi ja käsitöö EHE-laada formaadi looja ja organisaator. 
Aprillis 2004 korraldas eesti esimese Peldikuseminari Õisu mõisa sepikojas. 
Aastatel 2019, 2022, 2023 ja 2024 korraldas Puhta Vee Teemapargis Pandivere Veepäeva raames rahvusvahelist konverentsi “Kuivkäimlate tehnoloogiad”. 
2024. aastal aitas kaasa Sõnause abil uudissõna leidmisel sõnale “kuivkäimla” (uudissõna kuivla). 
Aastast 2022 administreerib Eesti sotsiaalmeedia kogukonda grupis kemps&amp;kompost 
Poliitiline tegevus.
2007. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta valimisringkonnas nr 11 ja sai 253 häält, kuid valituks ei osutunud.
2019. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta valimisringkonnas nr 9 ja sai 52 häält, kuid valituks ei osutunud.
2009. aastal kandideeris ta Erakonna Eestimaa Rohelised nimekirjas Viljandi linnavolikokku ja sai 49 häält, 2013. aastal Sotsiaaldemokraatliku Erakonna nimekirjas ja sai 20 häält ning 2017. aastal Sotsiaaldemokraatliku Erakonna nimekirjas ja sai 9 häält. 2024. aasta sügisest on ta parteitu. On Viljandi linnavolikogu majandus- ja keskkonnakomisjoni liige.
ERA Valduse AS

ERA Valduse AS on Märjamaal asuv ettevõte, mille põhitegevusala on turba tootmine ja aglomeratsioon. See on Tõnumaa raba turbavälja kaevandamise loa hoidja.
Ettevõtte tegevjuht on Allar Peek ja aktsiakapital on 57 510 eurot.
Ettevõte asutati 1992. aastal nimega "AS ERA", praegune ärinimi kehtib alates 1997. aastast. Aktsiaseltsi kõrval on ka osaühing "ERA Turvas", mille aadress ja tegevjuht on samad mis aktsiaseltsil.
Anne Hansberg

Anne Hansberg (sündinud 22. septembril 1946) on eesti audiitor.
Ta on Keskkonnainvesteeringute Keskuse siseaudiitorina Eesti Siseaudiitorite Ühenduse liige.
Ta oli 3. maist 2001 3. märtsini 2014 IRL-i liige. 2013. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Vaba Isamaalise kodaniku nimekirjas. 
Alates 15. oktoobrist 2014 on ta Eesti Vabaerakonna liige. Ta kandideeris 2015. aasta Riigikogu valimistel Nõmme ja Mustamäe linnaosas. On selle piirkonna juht. Ta sai 126 häält ja valituks ei osutunud.
Ta oli aastatel 1996–1998 Eesti Vabariigi kaubandusesindaja Vene Föderatsioonis EV Moskva saatkonnas. 
Ta on alates 1992. aastast rahvusvahelise naisteklubi Zonta liige.
Tarmo Kaldma

Tarmo Kaldma (sündinud 8. mail 1965 Tallinnas) on eesti IT-spetsialist.
Ta lõpetas aastal 1990 Tallinna Tehnikaülikooli automaatikateaduskonna automatiseeritud juhtimissüsteemide erialal.
1992–1996 õppis Tallinna Tehnikaülikooli doktorantuuris, teemaks hajusate reaalajasüsteemide projekteerimine. Katkestas õpingud kraadi kaitsmata.
On töötanud enamasti riiklike infosüsteemide projekteerijana ja projektijuhina. 10 aastat oli IT- ja sideosakonna juhataja Eesti Meteoroloogia ja Hüdroloogia Instituudis.
Oli Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna (EKRE) liige 10. aprillist 2013 15. oktoobrini 2014.
15. oktoobrist 2014 kuni 14. maini 2018 kuulus Eesti Vabaerakonda (EVA).
7. augustist 2024 erakonna Eesti Rahvuslased ja Konservatiivid (ERK) liige. Erakonna Kohila osakonna juht.
Kandideeris 2013. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel EKRE nimekirjas Tallinnas Mustamäe ja Nõmme linnaosas, ei osutunud valituks (6 häält).
2015. aasta Riigikogu valimistel kandideeris Vabaerakonna nimekirjas Tallinnas Mustamäe ja Nõmme linnaosas, ei osutunud valituks (97 häält).
2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimisel kandideeris Tallinnas Valimisliidu MEIE Tallinn nimekirjas Mustamäel (piirkond nr 5). Ei osutunud valituks (30 häält).
Žaiginys

Žaiginys on alev Leedus Raseiniai rajoonis Šiluva vallas. Alevist voolab läbi Sandrava jõgi.
Alevis on põhikool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on aastal 1917 ehitatud kirik ja Žaiginyse mõisakompleksi säilinud osad (park, ait).
Ajalugu.
Žaiginyse mõisa on esimest korda mainitud aastal 1575, toona olid selle hooneteks pruulikoda ja kõrts. Esimene kirik püstitati asulasse kas aastal 1664 või 1684, praegune aga aastal 1917.
Aastal 1762 andis toonane mõisa omanik Jokūbas Nagurskis osa Žaiginyse maadest frantsisklastele, kes rajasid sinna aastal 1764 kloostri. Klooster tegutses kuni aastani 1832
Nõukogude ajal oli Žaiginyses kohaliku sovhoosi keskus. Asulast sai alev aastal 1972.
Jaak Vackermann

Jaak Vackermann (sündinud 23. novembril 1963) on eesti põllumees.
Ta oli IRLi liige 15. maist 2006 kuni 24. augustini 2007. Eestimaa Roheliste hulka kuulus ta 18. oktoobrist 2006 kuni 1. jaanuarini 2009.
2015. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Harju- ja Raplamaal üksikkandidaadina. Ta sai 79 häält ja valituks ei osutunud.
Taavi Simson

Taavi Simson (sündinud 24. juunil 1989) on eesti õpetaja. 
Haridus.
Ta osales TTÜ 3. kursuse tootearenduse ja tootmistehnoloogia üliõpilasena noorte teadussaates "Rakett 69" (teisel hooajal).
Töökäik.
Ta on töötanud matemaatikaõpetajana Tallinna Ühisgümnaasiumis ja Tallinna Kuristiku Gümnaasiumis.
Poliitiline tegevus.
Simson kuulus 15. oktoobrist 2014 kuni 17. juulini 2018 Eesti Vabaerakonda. Ta kandideeris 2015. aasta Riigikogu valimistel Tallinna Mustamäe ja Nõmme linnaosas (RNK3). Sai 69 häält ega osutunud valituks. 
2017. aasta kohalike omavalitsuste valimistel kandideeris valimisliidu Vaba Tallinna Kodaniku ridades Mustamäel. Sai 48 häält ega osutunud valituks. 2021. aasta kohalike omavalitsuste valimistel kandideeris Eesti Keskerakonna nimekirjas Mustamäel. Ta sai 16 häält ega osutunud valituks.
Olnud TTÜ Üliõpilasesinduse Esinduskogu liige 2015/2016 õppeaastal doktorantide esindajana. TTÜ Nõukogu liige üliõpilaste esindajana õppeaastatel 2015/2016 ja 2016/2017. Ta on korduvalt sõna võtnud doktoranditoetuse teemal ning avaldanud hariduse ja tehnika valdkonna arvamusartikleid.
Aastast 2025 kuulub ta erakonda Parempoolsed. Ta kandideeris 2025. aasta kohaliku omavalitsuste volikogude valimistel Mustamäe linnaosas, sai 58 häält ning ei osutunud valituks.
Lyduvėnai

Lyduvėnai on alev Leedus Raseiniai rajoonis Šiluva vallas. Alevist voolab läbi Dubysa jõgi, ka läbib seda Šiauliai ja Sovetski vaheline raudtee. Alevi vana saksakeelne nimi on "Lydowen", venekeelne aga Лидовяны.
Alevis on raamatukogu ja kool, kus asub ka Dubysa regionaalpargi infokeskus. Vaatamisväärsusteks on aastal 1761 valminud katoliku kirik ja sealne raudteesild, mis on Leedu sildadest pikim ja kõrgeim.
Ajalugu.
Lyduvėnai ümbrus oli asustatud juba esimesel aastatuhandel, alevis ja selle lähemas ümbruskonnas asuvad kolm linnamäge. Esimesed kirjalikud andmed asula kohta pärinevad siiski aastast 1499, mil mainitakse Lyduvėnai mõisa. Asula vana nimi oli "Lydavėnai". Asula on kuulunud läbi aegade Chodkiewiczitele, Rudzinskitele, Szemetitele, Stanevičiustele.
Aastal 1558 andis Zygmunt II August Lyduvėnaile alevi staatuse. Sealset kirikut on esimest korda mainitud aastal 1593. Algselt katoliku kirikut hakkasid reformatsiooni järel kasutama protestandid, praegune katoliku kirik pärineb aastast 1761. Aastal 1831 asusid alevisse elama juudid. Aastal 1853 asutati sealne kihelkonnakool.
Aastal 1916 valmis alevit läbiv raudtee. Aastal 1941 hukkasid Saksa okupatsiooniväed ligi 300 alevi elanikku. Teise maailmasõja ajal tegutsesid alevi ümbruskonnas P. Markevičiause juhitud partisanid.
Palumännik

Palumännik on kuival ja toitainevaesel pinnasel kasvav valgusküllane männik. Põõsarinne on harv või puudub. Alustaimestikus esineb pohl (rahvapärane nimetus "palukas", millest tuleb ka selle metsatüübi nimetus), mustikas, kanarbik, põdrasamblik.
Palumännik kuulub vanade loodusmetsade hulka. Palumännik kasvab sageli kamardunud vanadel luidetel.
Jaan Mihkel Uustalu

Jaan Mihkel Uustalu (sündinud 3. juunil 1954 Rootsis) on eesti tehnoloogiadoktor.
Ta kuulus 16. novembrist 1995 17. jaanuarini 2014 IRLi. 2013. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Nõmmel.
Aastatel 2014–2018 oli ta Eesti Vabaerakonna liige ja oli erakonnas valitud aukohtusse. 2015. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Mustamäe ja Nõmme linnaosas. Ta sai 68 häält ja valituks ei osutunud.
Aastast 2022 kuulub Jaan Mihkel Uustalu erakonda Parempoolsed. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 5 (Hiiu-, Lääne- ja Saaremaa) 24 häält ning ei osutunud valituks.
On olnud Viru Keemia Grupi nõukogu liige.
Isiklikku.
Ta on Evald Uustalu poeg.