tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Võidurist

Võidurist ("Cruz de la Victoria") ehk Pelayo rist on rist, mida legendi järgi kandis tulevane Astuuria kuningas Pelayo otsustavas Covadonga lahingus mauride vastu 722. Sellest lahingust sai alguse rekonkista.
Võidurist on tehtud tammepuust. See on kujult ladina rist, mille otsad on kolmeharulised. Keskel on relikviaar. 908. aastal laskis kuningas Alfonso III Suur Frangi riigi kullasseppadel risti katta kulla ja kalliskividega ("crux gemmata"). See oli annetus Oviedo San Salvadori katedraalile. Risti tagaküljel on sest ajast ladinakeelne kiri "HOC SIGNO TVETVR PIVS. HOC SIGNO VINCITVR INMICVS" ("Selle ristiga kaitstakse vaga. Selle ristiga võidetakse vaenlast"). Algselt kuulusid võiduristi juurde risti põikpuult rippuvad alfa- ja oomegakujulised pendiliad, mis hiljem on kaotsi läinud, kuid ei puudu risti koopiatelt ja kujutistelt heraldikas. Risti hoitakse Oviedo katedraali kabelis Cámara Santa.
Heraldikas.
Risti stiliseeritud kujutis, mida tuntakse ka Astuuria risti nime all, on Astuuria lipul ja Astuuria vapil, samuti mõne väiksema omavalitsusüksuse vappidel.
Astuuria kuningriigi vapil oli võidurist, mille kohal oli pealdis "HOC SIGNO TUETUR PIUS" ja all pealdis "HOC SIGNO VINCITUR INIMICUS".
Peet Sauer

Peet Sauer (15. november 1857 Hiiessaare, Hiiumaa – 1924) oli ühe 19. sajandi lõpu ja 20. sajandi alguse Eesti usuliikumise, priilaste, juhte. 
Ta oli priilaste liikumise rajaja Hiiumaal 1881. aastal. Hiljem võtsid tema töö osaliselt üle baptistid, kes heitsid ta Haapsalu baptistide juhi Adam Reinhold Schiewe otsusega endi keskelt 1884. aastal välja. Kogudusest lahkunud eesotsas Saueriga moodustasid uue koguduse, mille järeltulija on tänini tegutsev Palade Priikogudus. 
1897. aastal jõudis liikumine tema eestvedamisel Saaremaale. 
1906. aastal hankis Sauer tsaarivõimudelt ametliku tegutsemisloa. 
Eesti Vabariigi loomise järel moodustasid priikogudused Eesti Jeesuse Kristuse Evangeeliumi Koguduste Ühenduse, mis 1936. aastal nimetati ümber Evangeeliumi Priiusuühingute Liiduks.
1999. aasta Austria parlamendivalimised

1999. aasta Austria parlamendivalimised toimusid 3. oktoobril. Nii tollase Austria liidukantsleri Viktor Klima juhitud Sotsiaaldemokraatlik Partei kui ka Wolfgang Schüsseli juhitud Rahvapartei kaotasid hääli. Sotsiaaldemokraadid said tugeva kaotuse osaliseks, kuid neil õnnestus jääda tugevamaks parteiks. Rahvapartei seevastu kukkus esimest korda oma ajaloos kolmandale kohale. Teisele kohale tõusis paremäärmuslik Austria Vabadusepartei Jörg Haideri juhtimisel. Neljandaks jäid rohelised. Liberaalne Foorum kaotas oma esindatuse parlamendis.
Valimistulemus.
Pärast valimisi vahetas SPÖ-ÖVPi valitsuse välja ÖVP-FPÖ koalitsioon, liidukantsleriks sai Wolfgang Schüssel. See põhjustas rahvusvahelise meelepaha Euroopa Liidus. Meelepaha põhjuseks oli see, et valitsusse kuulusid paremäärmuslased. Euroopa Liit rakendas Austria valitsuse vastu "sanktsioone", näiteks keeldudes kätt surumast Schüsseli valitsuse liikmetega. Euroopa Liit lõpetas need sanktsioonid 2000. aasta suvel, nähes, et neist pole kasu.
Karjala-Soome NSV lipp

Karjala-Soome Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi lipp oli Nõukogude Liidu liiduvabariigi Karjala-Soome Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi ametlik lipp. 
Lipu kirjeldus.
Esimene lipp (1940–1953).
Pärast Talvesõda rajas Nõukogude Liit 31. märtsil Karjala-Soome Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi, liites kokku 1940. aastal Soomelt vallutatud alad Ida-Karjalas asuva Karjala Autonoomse Nõukogude Sotsialistliku Vabariigiga. Uuele Nõukogude liiduvabariigile loodi ka tollasele Nõukogude standardile vastav lipp. 
Esimene lipp oli kasutuses aastatel 1940–1953 ja selle välimus sai paika pandud Karjala-Soome põhiseaduses. Lipp oli peaaegu täielikult punane - vaid selle vardapoolses ülanurgas oli kuldsed ristatud sirp ja vasar viieharulise tähega, mille all oli ametlikes liiduvabariigi keeltes kirjas kuldete tähtedega kirjutatud KSNSV nimi: ülemisel real oli soomekeelne kiri "Karjalais-Suomalainen SNT", selle all aga venekeelne kiri "Карело-Финская ССР". Lipu pikkuse ja laiuse suhe oli proportsioonides 1:2.
1947. aasta projekt.
1947. aastal koostas Karjala-Soome NSV Ülemnõukogu Presiidium Karjala-Soome jaoks uue riikliku lipu. KSNSV riigilipp pidi selle järgi olema punalipp, mille ülanurgas on kuldne sirp ja vasar punase viieharulise tähega varrepoolses otsas. Sirbi ja vasara all on kirjas "K-SNSV" soome ja vene keeles. Lisaks sellele oli lipul altotsast 11 cm kaugusel 5 cm laiune roheline triip, mis sümboliseerib Karjala-Soome metsarikkust ja vabariigi majanduse alust. Rohelisesest triibu sentimeeter eemal on 17 cm laiune sinine riba, mis tähistab Karjala-Soome rohkeid jõgesid ja järvi. Sinine riba on kaunistatud kuuse kuju moodustava rahvusliku kaunistusega. Lipu laiuse ja pikkuse suhe oli 1:2. Lipu projekt saadeti Nõukogude Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi, kuid kuna sealt (heakskiitvat) vastust ei tulnud, siis lippu kasutusse ei võetud.
Teine lipp (1953–1956).
Alles pärast Stalini surma otsustas KSNSV Ülemnõukogu Presiidium uuesti välja kuulutada 13. märtsil 1953 plaani muuta riigilippu. KSNSV III Ülemnõukogu istungil 1. septembril 1953 võeti kasutusele uus Karjala-Soome lipp. Riigilipp oli punane, kuid selle alaservas oli kaks horisontaalset laiu - üleval sinine ja all roheline. Vardapoolses ülanurgas olid ristatud kuldsed sirbi ja vasara kujutised, nende kohal punane kuldse äärisega viisnurk. Punane värv tähendas kuulumist Nõukogude Liitu, tumesinine värv sümboliseeris Karjala järvi ja jõgesid ning roheline värv tähendas Karjala tohutut metsamaad.
Lipp oli kasutusel 1956. aastani, mil Karjala-Soome NSV muudeti tagasi Karjala Autonoomseks Nõukogude Sotsialistlikuks Vabariigiks. Edaspidi kasutati territooriumi tähistamiseks kasutati Karjala ANSV lippu. Nõukogude Liidu lagunemise järel võttis 16. veebruaril 1993 Karjala ANSV järglane Karjala Vabariik kasutusele ametliku riigilipu, mis oli inspireeritud Karjala-Soome NSV viimasest lipust ning kasutab sarnaseid lipuvärve.
Krüpt

Krüpt (kreeka keeles "kryptos" 'varjatud, salajane') oli algselt märtri koobas katakombides.
Keskaegsetes kirikutes oli krüpt kooriruumi (idakoori) all paiknev maa-alune reliikviahoidla või haud. Romaani ehituskunstis arenes krüptist tihti suur mitmelööviline ruum. Tavaliselt on krüptid tugevalt võlvitud. Alates romaanikast, kui koori tasand tõsteti lööviga võrdseks, esineb ka akendega krüpte.
Gootikas on krüpt haruldane.
Eestis on krüptitaoline ruum vaid mõnel 13. sajandi lõpus ja 14. sajandil ehitatud kirikul (dominiiklaste Püha Katariina kloostris Tallinnas ja Padise kloostris).
Kuma jõgi (Jaapan)

Kuma (jaapani 球磨川 (Kuma-gawa)) on jõgi Jaapanis Kyūshū saarel. 
Ülemjooksul mägijõgi. Voolab valdavalt läände, suubub Yatsushiro lähedal Ida-Hiina merre.
Pikkus 115 km, valgla 1880 km².
Cho Oyu

Cho Oyu (tiibeti "jo bo dbu yag", hiina 卓奥友山 "Zhuó'àoyǒu Shān") on mägi Aasias Himaalajas. Asub Džomolungmast loodes. Kõrgus 8188 meetrit (kõrguselt 6. mägi maailmas). Cho Oyut peetakse kõige kergemini vallutatavaks kaheksatuhandeliseks mäetipuks.
Kõrgus.
Cho Oyu kõrguseks oli algselt mõõdetud 26 750 jalga (8150 m) ja ajal kui tehti esmatõus mäele (1954), peeti teda kõrguselt 7. mäetipuks Maal. 1984. aastal arvestati ta hinnangute kohaselt 8201 meetri kõrguseks – see tõi Cho Oyu tippude suurusjärjestuses koha võrra ettepoole (kuuendaks maailmas). 1996. aastal tehtud uued mõõtmised Nepali geodeesiateenistuse ja Soome meteoroloogiainstituudi osavõtul andsid mäetipu uueks kõrguseks 8188 m.
Tipputõusud.
Mäe tippu jõudsid esimestena Herbert Tichy, Sepp Jöchler ja šerpa Pasang Dawa Lama 19. oktoobril 1954. 
1958 jõudis mäe tippu teine ekspeditsioon, mida juhtis Pasang Dawa Lama, saades niiviisi esimeseks, kes kaks korda mäe tippu jõudis. See oli esimene 8000-lise vallutus, kus ekspeditsiooni juhtis šerpa. Sellel ekspeditsioonil toimus ka Cho Oyu esimene surmaga lõppenud õnnetus.
1959 hukkus rahvusvahelisel naiste ekspeditsioonil laviinis 4 alpinisti.
1964 toimus oletatav kolmas tõus. Selle kohta puuduvad tõendid, sest mõlemad saksa mägironijad surid kurnatusse 7600 meetri kõrgusel.
1978 tõusid Edi Koblmüller ja Alois Furtner Austriast tippu eriti rasket kagunõlva pidi.
1983 õnnestus Reinhold Messneri neljas katse Cho Oyu vallutada.
1984 sooritasid Maciej Baebeka ja Maciei Pawlikowski esimese talvise tõusu.
1994 sooritas Yasushi Yamanoi esimese soolotõusu edelanõlva pidi.
Lars Ulrich

Lars Ulrich (sündinud 26. detsembril 1963 Gentoftes Taanis) on "heavy metal" 'i bändi Metallica trummar ja asutajaliige.
Ulrich sündis Taanis, kuid kolis 1970. aastate lõpus perega Ameerika Ühendriikidesse. Seal hakkas ta viljelema "heavy metal"'it.
Ulrich ja James Hetfield asutasid 28. oktoobril 1981 ansambli Metallica. Teda on tihti peetud bändi tegelikuks liidriks, seetõttu on tema kaela aetud mitmeid süüdistusi, mis on kahjustanud tema mainet, näiteks Napsteri kohtuasjas.
Medici

Medici oli Firenze pankuri- ja valitsejasuguvõsa, tuntud 13. sajandi algusest.
Medicid pärinesid tõenäoliselt talupoegade seast, kuigi perekonnalegendi järgi oli nende esivanemaks Karl Suure kaaskonda kuulunud rüütel, kes tapnud Põhja-Itaalias hiiglase. Spekuleeritud on ka selle üle, et Medicite esivanemad olid arstid või apteekrid, kuid see versioon pole eriti suurt toetust leidnud.
Renessansiaegses Itaalias olid Medicid saavutanud oma võimu ja rikkuse panganduse, kaubanduse ja diplomaatia kaudu.
Medicid tegelesid pangandusega juba 13. sajandil, kuid esile tõusid nad alles 14. sajandi teisel poolel, kui mustast surmast ja teistest teguritest tingitud majanduslangus oli varasemad pangaperekonnad pankrotti ajanud. Nii tõusid nad Firenze mõjukaimate perekondade sekka, kuid eriti suurt poliitilist mõju nad kuni 15. sajandi teise veerandini ei omanud.
Medicid valitsesid Firenzet aastatel 1434–1737, vaheaegadega 1494–1512 ja 1527–1530. Nad säilitasid 1532. aastani vabariikliku valitsusvormi, seejärel omandasid Firenze hertsogkonna hertsogi ja 1569. aastal Toscana suurhertsogkonna suurhertsogi tiitli. Medici suguvõsast pärinesid paavstid Leo X, Clemens VII ja Leo XI, samuti Prantsusmaa kuningannad Caterina de' Medici ning Marie de' Medici.
1737. aastal suri Medicite meesliin välja.
Medicide üks embleeme oli teemantsõrmus, mida nimetatakse mõnikord "semper"ks (ladina: 'igavesti'), mille mõte võis seisneda selles, et Medicid on tugevad ja säravad nagu teemandid ja nende võim igavene.
Walter Davis (kolmikhüppaja)

Walter Davis (sündinud 2. juulil 1979 LaFayette'is Louisianas) on USA kergejõustiklane, kolmikhüppaja.
4. augustil 2001 osales Davis Kanadas Edmontonis toimunud maailmameistrivõistluste kvalifikatsioonis, olles rootslase Christian Olssoni kõrval ainus, kes kvalifikatsiooninormi avakatsel täitis. Davise isiklik rekord 17.22 jäi kvalifikatsiooni teiseks tulemuseks, üksnes Jonathan Edwards (Suurbritannia) hüppas 17.46. 6. augustil toimunud finaalvõistlusel oli Davis avakatse järel 17.20-ga liider, aga edaspidi läksid hüpped aina lähemaks (teine katse 17.18, kolmas 17.05, ülejäänud alla 17 meetri) ning lõpuks jäi ta 5. kohale. Medalid võtsid Edwards 17.92, Olsson 17.47 ja Igor Spassovhodski (Venemaa) 17.44-ga.
16. märtsil 2003 osales Davis sisemaailmameistrivõistlustel Suurbritannias Birminghamis. 16.74 andis talle avakatse järel 3., teise katse järel 4. koha. Ta hüppas neljandal katsel 16.85 ja viiendal 16.92, aga jäi ikka 4. kohale. Kuid viimasel katsel hüppas ta 17.35 ja tõusis liidriks. Kuid ka konkurendid parandasid seepeale oma tulemust. Olsson võitis 17.70-ga Davise ja Yoelbi Quesada (Kuuba) ees. Edwards ei suutnud viimasel katsel tulemust parandada ja langes teiselt kohalt neljandaks.
2003. aasta MM-il osales Davis kaugushüppes. Kvalifikatsioonis hüppas ta 27. augustil 8.14, mis oli kvalifikatsiooni paremuselt kolmas tulemus. Finaalis 29. augustil seevastu ei suutnud ta seda korrata: hüpped jäid vahemikku 7.89–7.96 ja alles viimase katse 8.02 andis 7. koha.
13. septembril 2003 saavutas Davis IAAF-i finaalvõistlustel Monte Carlos Olssoni järel teise koha.
2004. aasta suveolümpiamängudel Ateenas oli Davisel 20. augustil kvalifikatsioonis kahe katse järel kirjas alamõõduline 16.28, mis andis 27. koha, aga viimasel katsel suutis Davis 16.94, mis viis eelviimasena lõppvõistlusele. Kuid 22. augustil finaalis jäid hüpped vahemikku 16.59–16.78 ja see andis eelviimase koha Phillips Idowu ees, kes üldse tulemust kirja ei saanud. Olsson võitis riigi rekordi 17.79-ga.
2005. aasta MM-il Helsingis täitis Davis 10. augustil 17.08-ga kvalifikatsiooninormi. Põhivõistlusel tuli ta 11. augustil 17.57-ga maailmameistriks.
2006. aasta sise-MM-il Moskvas hüppas Davis 11. märtsil kvalifikatsiooni avakatsel 16.93, 2 cm alla kvalifikatsiooninormi. See ei olekski edasipääsu taganud, aga Davis sai viimasel katsel 17.09, mis oli paremuselt 6. tulemus ja viis lõppvõistlusele. Seal hüppas Davis kohe avakatsel isikliku rekordi 17.73 ja tuli maailma sisemeistriks Jadel Gregório (Brasiilia, 17.56) ees.
2007. aasta MM-il Jaapanis Osakas täitis Davis 25. augustil 17.10-ga täpselt kvalifikatsiooninormi. Lõppvõistlusel tuli ta 27. augustil 17.33-ga pronksmedalile Nelson Évora (Portugal) ja Jadel Gregório järel.
Isiklikku.
Walter Davis on 185 cm pikk ja kaalub 78 kg.
Friedrich VI (Švaabimaa)

Friedrich VI (mõnikord nimetatud ka Friedrich V-ks, sest tema vend Friedrich V suri alaealisena; veebruar 1167 – 20. jaanuar 1191) oli Friedrich Barbarossa poeg ning Švaabimaa hertsog 1170–1191. 
Ta osales koos oma isaga Kolmandas ristisõjas ning oli Saksa-Rooma armee juht pärast oma isa surma. Kuid 1191. aastal suri ta Akko piiramisel, arvatavasti malaariasse, ning seejärel loobusid keisririigi väed Palestiinas sõdimisest.
Merlene Ottey

Merlene Joyce Ottey (sündinud 10. mail 1960 Cold Springis) on Jamaica kergejõustiklane (100 m ja 200 m jooksja). Ta on kuuekordne maailmameister ning võitnud palju suurvõistluste medaleid.
Merlene Ottey osales 44-aastaselt oma seitsmendatel olümpiamängudel 2004. aastal Ateenas. Kuus korda esindas ta olümpiamängudel sünnimaad Jamaicat ja seejärel hakkas esindama Sloveeniat. Ottey sai Sloveenia kodakondsuse 2002. aastal.
Aastal 2010 jooksis ta 50-aastaselt 100 m ajaga 11,67 s. Samal aastal osales ta Euroopa meistrivõistlustel Sloveenia 4×100 m teatejooksu võistkonnas.
Saavutused.
Olümpiamängudel.
Moskva 1980 
Los Angeles 1984 
Barcelona 1992 
Atlanta 1996 
Sydney 2000 
Maailmameistrivõistlustel.
Helsingi 1983 
Rooma 1987 
Tōkyō 1991
Stuttgart 1993 
Göteborg 1995 
Ateena 1997 
Sisemaailmameistrivõistlustel.
Indianapolis 1987 
Budapest 1989 
Sevilla 1991 
Barcelona 1995 
Isiklikku.
Merlene Ottey on 175 cm pikk ja kaalub 62 kg.
Emanuel Merins

Emanuel Merins (sündinud 14. oktoobril 1946 Riias) on Saksamaa kabetaja ja endine kabetreener. 
Ta on rahvusvaheline meister rahvusvahelises kabes ning on Valgevene ja Läti teeneline treener. Tema tuntumaid õpilasi on Guntis Valneris. Nüüd ta enam kabetreenerina ei tegutse, vaid õpetab lastele jalgpalli, korvpalli ja võrkpalli.
Friedrich IV (Švaabimaa)

Friedrich IV (1145–1167) oli Švaabimaa hertsog alates 1152.
Ta oli Saksa kuninga Konrad III poeg ning sai Švaabimaa valitsejaks pärast seda, kui tema nõbu Friedrich Barbarossa oli järgmiseks Saksa kuningaks saanud. Barbarossa nimetas Friedrichi ka oma järeltulijaks Saksa-Rooma troonil, kuid viimane hukkus sõjakäigul Rooma, misjärel Švaabimaa läks Barbarossa 3-aastasele pojale Friedrich V-le.
Friedrich II (Švaabimaa)

Friedrich II (1090–1147) oli Švaabimaa hertsog alates 1105. aastast. 
Ta oli Friedrich Barbarossa isa ja Konrad III vend. 
Ta toetas oma venna kuningaks saamist ning võitles Lothar von Supplinburgiga. Ise ta kuningaaust loobus, ehkki abiellus Welfide suguvõsa esindaja Judithiga, mistõttu tema valitsejaks saamine oleks võinud Welfid ja Hohenstaufenid lepitada.
Friedrich I (Švaabimaa)

Friedrich I von Staufen (u. 1050 – 1105) oli esimene Hohenstaufenite soost Švaabimaa hertsog. Ta valitses alates 1079. aastast. 
Ta abiellus keiser Heinrich IV tütre Agnesega ning seeläbi said tema järglased tulevikus võimaluse Saksa-Rooma troonile tõusta.
Täht (kiri)

Täht, ka kirjatäht, aabe, pookstav, on keeles häälikkirja hääliku või silpkirja silbi ülesmärkimiseks kasutatav märk.
Kitsamas tähenduses mõistetakse tähe all ainult häälikkirja märki.
Tähed moodustavad tähestiku.
Tähed on grafeemid.
Häälikkirjas kirja pandud sõna koosneb tähtedest.
Häälikkirja tähed.
Tüüpjuhul märgib häälikkirja täht ühte häälikut või foneemi.
Mitmes häälikkirjas (näiteks ladina kirjas, kreeka kirjas, kirillitsas, armeenia kirjas) on tähel kaks varianti – suurtäht ja väiketäht. Need on tähe kui grafeemi allograafid.
Kirjatäht

"Kirjatäht" on mitmetähenduslik sõna.
Karjala-Soome NSV vapp

Karjala-Soome NSV vapp oli NSV Liidu haldusüksuse Karjala-Soome NSV vapp.
1940. aastal moodustatud Karjala-Soome NSV sai endale vapi 8. juulil 1940, sellel oli kujutatud mägede, metsade ja järvede tagant tõusvat päikest, mille kiirtes olid ristatud kuldsed sirp ja vasar. Figuure ümbritsesid männiokstest ja viljapeadest pärg, mis olid mõlemalt poolt seotud kahe lindiga, üks oli punane ja teine rahvuslikku ornamente kujutav lint, alt olid aga lindid ühendatud. Külgmistel punastel lintidel oli ühel pool soomekeelne ja teisel venekeelne deviis "Kõigi maade proletaarlased, ühinege!". Alumisel aga soome keeles "KARJALAIS-SUOMALAINEN SNT" ja vene keeles "КАРЕЛО-ФИНСКАЯ ССР". Vapi kohal oli punane kuldse äärisega viisnurkne täht. 20. augustil 1956 muudeti Karjala-Soome NSV Karjala ANSV-ks ja see vapp kõrvaldati käibelt.
Poseidonios

Poseidonios Apameiast (ka Poseidonios Rhodoselt; kreeka keeles Ποσειδώνιος, "Poseidonios"; u. 135 eKr, Apameia, Süüria – u. 51 eKr, Rhodos või Rooma) oli vanakreeka filosoof stoikute koolkonnast ning üks oma aja suuremaid erudiite, ühtlasi poliitik, astronoom, geograaf, ajaloolane ja õpetaja, kes sündis Süürias Apameas ning tegutses Rhodose saarel.
Elulugu.
Poseidonios õppis Ateenas Panaitiose juures. 
Arvatavasti aastast 97 eKr tegutses Poseidonios Rhodosel, kus juhtis stoitsistlikku kooli. Rhodosel käisid teda kuulama mitmed rooma ülikud, sealhulgas Cicero ja Pompeius.
Poseidonios reisis Itaalias, Hispaanias, Gallias, Põhja-Aafrikas ja Kreekas. Hispaanias, tänapäeva Cádizi kandis tegeles ta tõusu ja mõõna uurimisega. Gallias tundis suurt huvi keltide vastu; tema tähelepanekud andsid hiljem Tacitusele ainet "Germania" kirjutamiseks.
Filosoofia.
Poseidonios püüdis ühendada vanema stoa õpetust Platoni ja Aristotelese omaga. Stoitsismile tuginedes uskus ta, et maailma areng lõpeb katastroofiga. Filosoofia ülesandeks pidas ta säilitada inimese sidet algselt kosmost ja inimkonda valitsenud logosega. Ta õpetas inimest järgima logost, mis looduses enam puhtal kujul ei avaldu.
Historiograafia.
Poseidoniose ajalooteosed (52 raamatut), millest on säilinud katkeid, on jätkuks Polybiose "Maailma ajaloole", hõlmates aastaid 144–86 eKr. 
Poseidonios imetles Rooma kasvavat mõju. Hellenistlike riikide ajalugu oli tema meelest mandumisprotsess. Ka võõraste rahvaste (Ibeeria poolsaare ja põhja rahvad) kultuuriloost leidis ta tõendeid selle kohta, et inimkond irdub üha enam logosest. 
Geograafia.
Oma geograafiaalases teoses "Ookeanist" ei ole Poseidonios piirdunud vaid kirjeldustega, vaid on püüdnud anda ka seletusi Maa arengu kohta. Näiteks arvas ta, et saared on tekkinud merepõhja tõustes vulkaanilise tegevuse tagajärjel. 
Sarnaselt Pytheasega seostas ta tõusu ja mõõna Kuu faasidega. Ekslikult arvas ta, et Kuu koosneb õhust ja tulest ning paneb oma kuumusega vee paisuma, põhjustades sellega tõusu.
Poseidoniose mõju.
Poseidoniose teoste suure filosoofilise veenvuse ja meeldiva käsitluslaadi tõttu hinnati teda hellenistlikus ja rooma teaduses kõrgelt. Tema ajaloo- ja etnograafiaalastele töödele tuginesid Diodoros, Sallustius ja Strabon. Tema filosoofia mõjutas tugevalt Cicerot ja Senecat.
Enamik Poseidoniose teoseid on säilinud vaid fragmentidena.
Dhaulagiri

Dhaulagiri (inglise; hindi धौलागिरी ("Dhaulāgirī")) on mägi Aasias Himaalajas. Dhaulagiri on läänepoolseim üle 8000 meetri kõrgune mägi Nepalis ja maailma kõrguselt 7. mägi kõrgusega 8167 meetrit.
Alpinism.
Esimesed 5 ekspeditsiooni 1953–1958 püüdsid tippu jõuda põhjast. Hiljem selgus, et kirde poolt on mäge vallutada hõlpsam ja kõik esimesed vallutused toimusidki kirde poolt.
Esimesena tõusis mäe tippu 13. mail 1960 Šveitsi-Austria ekspeditsioon, kuhu kuulusid Kurt Diemberger, Peter Diener, Ernst Forrer, Albin Schelbert, Nyima Dorji ja Nawang Dorji.
Teine tõus mäe tippu toimus alles 1970. aastal, kolmas 1973. aastal (USA mägironijad) ja neljas 1976. aastal (Itaalia mägironijad).
Mägi on tuntud sagedaste surmajuhtumite poolest. Aastal 1969 hukkus seitse ameeriklast ja 1975. aastal kuus jaapanlast.
Alles 1978. aasta kevadel vallutati tipp esimest korda mitte kirdest, vaid mõnest muust ilmakaarest (edelast). Sealjuures sai üks liige surma. Samal sügisel vallutas Jaapani ekspeditsioon mäe kagu poolt, kusjuures neli liiget sai surma.
Santo Antão

Santo Antão on saar Atlandi ookeanis, suurim Roheneemesaarte Tuulepealsetest saartest.
Saare pindala on 779 km². 
Saar on mägine, kõrgus merepinnast on kuni 1979 meetrit.
Latiinid

Latiinid olid Latiumis elanud itaalikute hõim; elasid Tiberi alamjooksu ja Albanuse massiivi vahel ning Kesk-Itaalia rannikualadel. 
Umbes 8. sajandil eKr tekkis latiinidel kogukondade liit (keskus Alba Longa). Juba varakult tegelesid latiinid põllunduse ja karjandusega ning oskasid maad kuivendada. Nad elasid kindlustatud asulais ning neil olid ühised pühamud. 
6. sajandil eKr sai hakkasid latiinide aladele peale suruma roomlased.
496 eKr võitsid roomlased latiine Regilluse järve ääres (Regilluse järve lahing). 493 eKr sõlmisid nad latiinidega võrdõiguslikkusel põhineva liidulepingu. 
Tänu roomlaste survepoliitikale alustas latiinide liit 340 eKr Rooma-vastast ülestõusu ehk nn Latiinide sõda, mis lõppes 338 eKr latiinide lüüasaamisega. Latiinide liit kaotati, osa nende linnu liideti Rooma riigiga, osa allutati lepingutega. Nende linnadel oli sestpeale piiratud (latiini) kodanikuõigus ("ius sine suffragio"). Alles pärast Liitlassõda (90–88 eKr) said latiinid Rooma kodanikuõiguse.
Karjala ANSV vapp

Karjala ANSV vapp oli Vene NFSV haldusüksuse Karjala ANSV vapp.
1923. aastal moodustatud Karjala ANSV sai endale vapi 17. juunil 1937. See oli Vene NFSV vapp, millele olid lisatud tähtede "РСФСР" alla vene-, soome- ja karjalakeelne kiri "Karjala ANSV", ka deviis oli kolmes keeles. 
29. detsembril 1937 eemaldati vapilt soomekeelsed kirjad. Kilbile jäid vene keeles "КАРЕЛСКАЯ АССР" ja karjala keeles "KARELSKOI ASSR".
1940. aastal muudeti Karjala ANSV Karjala-Soome NSV-ks ning võeti kasutusele Karjala-Soome NSV vapp.
20. augustil 1956 muudeti Karjala-Soome NSV taas Karjala ANSV-ks ning võeti taas kasutusele täiendustega Vene NFSV vapp, mille kilbile oli lisatud venekeelne kiri "Карельская АССР" ja deviis oli kahes keeles, soome ja vene keeles.
30. mail 1978 lisati vapile ka soomekeelne kiri "Karjalan ASNT" ning vapi kohale paigutati kuldse äärisega viisnurkne täht. See vapp oli kasutusel 28. septembrini 1993, kui Karjala ANSV-st sai Venemaa Föderatsiooni kuuluv Karjala Vabariik.
Adda

Adda on jõgi Alpides Itaalias.
Adda on 313 km pikk. Ta algab 2235 m kõrgusel üle merepinna ja suubub Po jõkke 32 m kõrgusel üle merepinna, nii et tema lang on 2203 m. Adda valgla suurus on 7979 km². Suudmes on tema vooluhulk 187 m³/s.
Adda algab Šveitsi ja Itaalia piirilt Bormiost pisut põhja pool ja suundub pärast Bormio läbimist edelasse. Pärast Tirano läbimist pöördub ta läände ning voolab läbi Sondrio ja Morbegno. Sel ajal jäävad temast lõunasse Orobie Alpid ja põhja Reetia Alpid – viimased tõusevad enam kui 4 km kõrgusele merepinnast (Bernina 4049 m) ja jäävad enamjaolt Šveitsi. Adda suubub Como järve kirdetippu. Suubumiskoha lähedale jääb Orobie Alpide kõrgeim tipp Legnone (2609 m).
Adda väljub Como järve ning voolab üldiselt lõunasse, läbi Lecco. Seejärel laskub ta Lombardia madalikule ning voolab Bergamo ja Milano vahelt läbi. Lodis pöördub ta kagusse ning suubub Cremona ja Piacenza vahel vasakult Posse.
Addal ei ole suuri lisajõgesid ja ka Como järve ei suubu peale Adda teisi suuri jõgesid.
Jõe orus kulgeb Bormiost kuni Lecconi maantee. Raudteed piki jõge ei kulge, ehkki Lombardia madalikul ületab Addat mitu raudteed.
1377 valmis üle Adda Trezzo sull'Adda sild, mille sildeava oli 72 m. See oli tollal maailmarekordiline ja jäi suurimaks sildeavaks rohkem kui 400 aastaks, kuni 1796 valmis Sunderlandis sama sildeavaga Wearmouthi sild, aga kivisildade arvestuses kuni 1903. aastani, mil Luxembourgi linnas valmis Adolphe'i sild. Trezzo sull'Adda sild ei ole säilinud.
Adda alamjooks oli Veneetsia vabariigi ja Milano hertsogiriigi vaheliseks piiriks pärast 1454 sõlmitud Lodi rahulepingut, aga rahu püsis kõigest 1482. aastani ja see piir 1494. aastani.
Nanga Parbat

Nanga Parbat (inglise; urdu نانگاپربت (Nāngāparbat)) on mägi Aasias Himaalajas, mille loodeotsa ta moodustab. Indus voolab põhjast ja läänest ümber Nanga Parbati jalami. Kõrgus 8125 meetrit.
Itaalikud

Itaalikud olid 2. aastatuhandel eKr arvatavasti Alpide või Aadria mere tagant Apenniini poolsaarele rännanud ning seal paikseks muutunud indoeuroopa hõimud. Rääkisid itali keeli. 
Keelelis-etniliste tunnuste järgi liigitatakse itaalikud kaheks suureks rühmaks:
Itaalikud olid peamiselt karjakasvataja rahvas. Vaid mõned hõimud nagu näiteks latiinid ja oskid tegelesid ka põlluharimisega. 
Umbes 3. sajandi keskel eKr alistasid roomlased itaalikud oma võimule ja andsid neile "divide et impera" (väljend on uusaegne) põhimõtte järgi erisugused õigused. 
Liitlassõja (90–88 eKr) tulemusel said itaalikud Rooma kodaniku õigused ja sulandusid seejärel tasapisi roomlastega ühte.
Itaalikute keeled tõrjus välja nendega suguluses olev ladina keel.
Annapurna

Annapurna on mägi Aasias Himaalajas Nepalis. Asub Dhaulagirist idas. Kõrgus 8091 meetrit.
São Vicente

São Vicente on saar Atlandi ookeanis, üks Roheneemesaarte Tuulepealsetest saartest. 
Saare pindala on 227 km². 
Saar on künklik, kõrgus kuni 774 meetrit. 
92,6 protsenti saare elanikest elab Mindelos.
Adam Nelson

Adam Nelson (sündinud 7. juulil 1975 Atlantas) on USA kuulitõukaja. Maailmameister (2005).
Meeste kuulitõuke 2004. aasta olümpiavõitjaks tuli antiikmängude staadionil Olümpias 30-aastane Ukraina vägilane Juri Bilonog 21.16-ga. Täpselt sama tulemuse sai kirja ka Adam Nelson, kuid ukrainlase paremuselt teine katse oli parem (21.15). 
Võitja selgitas alles kogu võistluse viimane tõuge. Esimesel katsel saavutatud 21.16-ga liidriks asunud Adam Nelson saatiski raudmuna väga kaugele, kuid astus korraks ka ringi äärele. Närvilise võistlusoleku poolest tuntud Nelson püüdis küll kohtunikke uskuma panna, et kõik oli õige, kuid eksimus oli kahtluse tekkimiseks liiga ilmne. Nii nagu Sydney OM-il ning Edmontoni ja Pariisi MM-il, tuli 29-aastasel Nelsonil ka nüüd leppida hõbemedaliga.
115 kilo kaaluv Adam Nelson krooniti 2005. aasta Helsingi MM-il võitjaks 21.73-ga. Võidutõuke sooritas 7. juulil 30-aastaseks saanud atlantalane kohe esimeses voorus, kuid väärtuslikema medali oleks talle kindlustanud ka kolmanda katse 21.68.
Nelsoni seni ainus tiitlivõistluste kuld pärines 1994. aastast, kui tollal 19-aastane nooruk tuli Lissabonis 18.34-ga juunioride maailmameistriks.
USA kuulitõukajatele oli Nelsoni võidetud kuld MM-idelt viies. Kolm korda on võidutsenud Helsingis lõppvõistluselt välja jäänud John Godina ning ühe korra (1999) hilisem dopingupatune C.J. Hunter.
Saavutused.
Olümpiamängudel.
Sydney 2000 
Ateena 2004 
Maailmameistrivõistlustel.
Edmonton 2001 
Pariis 2003 
Helsingi 2005 
Ōsaka 2007
Sisemaailmameistrivõistlustel.
Lissabon 2001
Juunioride maailmameistrivõistlustel.
Lissabon 1994
Isiklikku.
Adam Nelson on 183 cm pikk ja kaalub 115 kg.
Ride the Lightning

"Ride the Lightning" on USA rokkbändi Metallica teine album. See anti välja 1984. aastal.
"Ride the Lightning", olles bändi debüütalbumist "Kill 'em All" tunduvalt professionaalsem, filosoofilisem ja morbiidsem, äratas üpris laia tähelepanu, kuid bänd jäi laiemale publikule veel tundmatuks. Seda peetakse Metallica üheks parimaks albumiks (väga suur osa fännidest peab aastaid 1984–1991 bändi kuldajaks).
Master of Puppets

"Master of Puppets" on USA ansambli Metallica kolmas album. See ilmus 3. märtsil 1986 ja seda peetakse üheks parimaks "thrash metal"'i albumiks.
Kahte esimest lugu, "Battery" ja "Master of Puppets", on sageli nimetatud Metallica parimateks lugudeks. See album tõi Metallicale laiemat tuntust, ehkki põhivoolu jõudmisest jäädi veel kaugele.
USAs on plaati müüdud üle 6 miljoni eksemplari.
Lood.
Kõigi lugude sõnad kirjutas James Hetfield.
...And Justice for All

"...And Justice for All" on USA rokkansambli Metallica neljas täispikk album. See anti välja 1988. aastal.
Album tegi Metallica tuntuks üle kogu maailma. Loole "One" (mida peetakse väga sageli Metallica parimaks) tehti ka bändi esimene video, mis paljusid "hardcore"'i-fänne vihastas. "...And Justice For All'i" lood olid tunduvalt pikemad ja rahulikumad kui Metallica varasem looming ning see andis lootust veel suuremateks muutusteks.
Bändi 1986. aastal hukkunud bassimees Cliff Burton märgiti pärast tema surma üheks autoriks lool "To Live Is to Die", kuna basskitarrist Jason Newsted järgib lugu mängides Burtoni poolt lindistatud bassimeloodiat.
Metallica (album)

"Metallica" on USA "heavy metal"'i ansambli Metallica eponüümne album. See on nende viies täispikk album. Seda nimetatakse ka "The Black Album" ('must album') kaanekujunduse järgi, kus domineerib must värv. Album ilmus 1991. aastal.
Fakte.
"Black Album" on kahtlemata Metallica kõige edukam ja tuntum album – seda müüdi rohkem kui kõiki teisi bändi varasemaid albumeid kokku. "Nothing Else Mattersit" peetakse üheks parimaks rokkballaadiks üldse. Järgmised viis aastat elasid Metallica liikmed selle albumi kuulsusest, andes pidevalt kontserte üle kogu maailma.
Mati Laur

Mati Laur (sündinud 17. juunil 1955 Abja-Paluojal) on eesti ajaloolane.
Töökäik.
Alates 2006. aastast on Mati Laur koos Karsten Brüggemanniga ajalooajakirja Forschungen zur baltischen Geschichte väljaandja.
Teoseid.
Ta on avaldanud peamiselt Liivimaa varauusaega käsitlevaid teoseid, samuti on ta paarikümne kooliõpiku kaasautor ja konsultant.
Ain Mäesalu

Ain Mäesalu (sündinud 23. veebruaril 1955 Pärnumaal Emmu-Arukülas Mäe-Jüri talus) on Eesti arheoloog ja Tartu Ülikooli õppejõud. On avaldanud Euroopa keskaja relvastust puudutavaid teoseid, sealhulgas välja töötanud ammunoolte tüpoloogia, mis on leidnud tunnustust üle Euroopa.
Ivan Cichan

Ivan Cichan, ka Ivan Tihhon (vene keeles "Иван Тихон", valgevene keeles "Іван Ціхан"; sündinud 24. juulil 1976 Slonimis) on Valgevene kergejõustiklane (vasaraheitja). Kolmekordne maailmameister. 
2003. aasta maailma edetabelis Kōji Murofushi järel teisel kohal paiknenud Tihhoni teel maailmameistriks on olnud mitmeid hetki, mil ta on pidanud staadionilt lahkuma, silmad maas. 1997. aasta Ateena MM-il sai ta lõppvõistlusel nulli, 2001. aastal Edmontonis ei suutnud valikvõistluse sõela läbida. Koostöö eksmaailmameister Sergei Litvinoviga õnnestus tipptulemuseks vormida alles Pariisis.
Meeste vasaraheite 2005. aasta MM finaalis domineerisid Valgevene vägilased Ivan Cichan ja Vadim Devjatovski. 
Kuigi hooaja edetabelijuht Cichan oli kolmanda vooru alguseks sattunud üliraskesse olukorda, sest kirjas oli kaks ebaõnnestumist, tuli 2003. aasta maailmameister aga sellest olukorrast auga välja – ta heitis 80.97 ja asus liidriks. Devajatovski vastas aga 82.60-ga ning juhtkoht oli tema käes.
Neljandas voorus püstitas Cichan 83.89-ga uue maailmameistrivõistluste rekordi. Devjatovski suutis viimases voorus veel 82.19, kuid sellest esikoha võitmiseks ei piisanud. Pronksi võitis 2001. aastal Edmontonis maailmameistriks tulnud poolakas Szymon Ziółkowski 79.35-ga.
2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis sai ta kolmanda tulemuse (81,51), kuid andis positiivse dopinguproovi ning jäi pronksmedalist ilma. Sportlane kaebas diskvalifitseerimise ja võistluskeelu otsuse Rahvusvahelisse Spordi Arbitraažikohtusse ning 5. augustil 2010 sai ta olümpiamedali tagasi.
Isiklikku.
Ivan Tihhon on 185 cm pikk ja kaalub 115 kg.
Näitekirjanik

Näitekirjanik ehk draamakirjanik ehk dramaatik (ei soovitata sõna "dramaturg") on näidendeid kirjutav kirjanik.
1330

1330. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1280. aastad 1290. aastad 1300. aastad 1310. aastad 1320. aastad - 1330. aastad - 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad
Aastad: 1325 1326 1327 1328 1329 - 1330 - 1331 1332 1333 1334 1335
1331

1331. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1280. aastad 1290. aastad 1300. aastad 1310. aastad 1320. aastad - 1330. aastad - 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad
Aastad: 1326 1327 1328 1329 1330 - 1331 - 1332 1333 1334 1335 1336
1332

1332. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1280. aastad 1290. aastad 1300. aastad 1310. aastad 1320. aastad - 1330. aastad - 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad
Aastad: 1327 1328 1329 1330 1331 - 1332 - 1333 1334 1335 1336 1337
1333

1333. aasta (MCCCXXXIII) oli 14. sajandi 33. aasta.
1334

1334. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1280. aastad 1290. aastad 1300. aastad 1310. aastad 1320. aastad - 1330. aastad - 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad
Aastad: 1329 1330 1331 1332 1333 - 1334 - 1335 1336 1337 1338 1339
1335

1335. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1280. aastad 1290. aastad 1300. aastad 1310. aastad 1320. aastad - 1330. aastad - 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad
Aastad: 1330 1331 1332 1333 1334 - 1335 - 1336 1337 1338 1339 1340
1336

1336. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1280. aastad 1290. aastad 1300. aastad 1310. aastad 1320. aastad - 1330. aastad - 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad
Aastad: 1331 1332 1333 1334 1335 - 1336 - 1337 1338 1339 1340 1341
1337

1337. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1280. aastad 1290. aastad 1300. aastad 1310. aastad 1320. aastad - 1330. aastad - 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad
Aastad: 1332 1333 1334 1335 1336 - 1337 - 1338 1339 1340 1341 1342
1338

1338. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1280. aastad 1290. aastad 1300. aastad 1310. aastad 1320. aastad - 1330. aastad - 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad
Aastad: 1333 1334 1335 1336 1337 - 1338 - 1339 1340 1341 1342 1343
1339

1339. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1280. aastad 1290. aastad 1300. aastad 1310. aastad 1320. aastad - 1330. aastad - 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad
Aastad: 1334 1335 1336 1337 1338 - 1339 - 1340 1341 1342 1343 1344
Krokodill Gena

Krokodill Gena (vene keeles "Крокодил Гена") on vene lastekirjaniku Eduard Uspenski loodud tegelane.
Esimest korda astub ta üles raamatus "Krokodill Gena ja sõbrad" (vene keeles "Крокодил Гена и его друзья") 1966. aastal.
Gena on 50 aastat noor intelligentne Aafrika krokodill ja töötab linna loomaaias krokodillina. Tema ülesanne on graafiku alusel basseini ääres ennast külastajatele eksponeerida. Kui Gena mingil põhjusel ei saa tööle minna või vajab asendust, siis dubleerib teda teine krokodill Valera.
Gena lugu.
Töövälisel ajal armastas Gena oma väikeses korteris ajalehti lugeda, piipu tõmmata ja iseendaga trips-traps-trulli mängida. Kord, kui ta oli mänginud endaga nelikümmend matši järjest, läks ta meel väga kurvaks ja ta otsustas endale sõpru muretseda. Nii riputas ta linna üles kuulutused, et otsib sõpru. Kuulutustele reageerisid väike tõsine tüdruk Galja ja äsja linna kolinud teadusele tundmatu loom Potsataja. Saavadki kokku raamatu kangelased – Gena, pioneer Galja ja Potsataja – ning otsustavad asutada Sõpruse Maja, et viia kokku neid, kes otsivad sõpru. Potsatajale, Genale ja Galjale loobivad kaikaid kodaraisse õel vanatädi Kübaramoor ja tema tige rott Larissa.
Gena multifilmides.
Krokodill Gena seiklustest on valminud neli multifilmi:
 Filmistuudio Sojuzmultfilm
 Stsenaristid Roman Katšanov, Eduard Uspenski 
 Režissöör Roman Katšanov 
 Kunstnik Leonid Švartsman 
 Helilooja Vladimir Šainski
 Gena osas Vassili Livanov (eestikeelse dublaaži tegi Väino Aren)
Puyi

Puyi (ka Pu Yi; traditsioonilises hiina kirjas 溥儀; lihtsustatud hiina kirjas 溥仪; "pinyin"'is "Pǔyí"; 7. veebruar 1906 – 17. oktoober 1967) oli Hiina viimane keiser 1908–1912 ja 1917 ning Mandžukuo president 1932–1934 ja keiser (Kangde (康德) ajastu) 1934–1945. Ametlikult valitses ta ainult Keelatud Linnas 1912–1924.
Ta sai keisriks pärast oma vanaonu poja, keiser Guangxu surma. Guangxu oli püüdnud läbi viia reforme. Teda vastustas aga riigi kauaaegne tegelik valitseja, keisrinna Cixi, kes ilmselt laskis Guangxu mõrvata. Kuid Cixi suri vaid kuu aega hiljem, detsembris 1908, nimetades enne oma surma keisriks kaheaastase Puyi.
1912. aasta Hiina revolutsioon kukutas keisri ametlikult võimult, ent talle jäeti võim Keelatud Linnas. Seal hoiti teda sisuliselt vangistuses kuni 1924. aastani, mil ta sealt välja aeti ning talt keisritiitel ära võeti. Aastal 1917 taastas kindral Zhang Xun nädalaks formaalselt Puyi võimu, kuid reaalselt valitseda keiser ei saanud.
1924–1932 elas Puyi eraelu Henry Pu Yi nime all (seda nime oli talle soovitanud tema õpetaja Reginald Johnston). Ta nautis Jaapani saatkonna poolt võimaldatud läänelikku pleiboi-elu, kuid langes nende salaluure võrku.
Aastal 1932 tegid jaapanlased temast oma marionettriigi Mandžukuo valitseja, alates 1934. aastast keisri. Puyi arvates oli see õiglane, sest ta oli rahvuselt mandžu (Qingi dünastiast) ning Hiina Vabariik oli ta hüljanud. Ent ka Mandžukuod ei saanud ta reaalselt valitseda, ta oli pelgalt Jaapani ametnike käsutäitja.
Kui Jaapan 1945 sõja kaotas, langes Puyi nõukogude vägede kätte vangi ning 1950 andsid nood ta Hiina kommunistlikele võimudele välja. Ta mõisteti vangi kui sõjakurjategija ning vabanes sealt 10 aastat hiljem. Elu lõpul töötas ta aednikuna. Ta suri vähki.
1995. aastal saadi Hiina valitsuselt luba matta Hiina viimane keiser oma eelkäijate kõrvale Pekingi lähedale.
Bernardo Bertolucci on teinud Puyi elust mängufilmi "Viimane keiser" (1987).
Hirohito

Hirohito (裕仁) (29. aprill 1901 – 7. jaanuar 1989) oli 124. Jaapani keiser 1926–1989. Tema valitsejadeviis oli "Shōwa", mistõttu teda tuntakse ka Shōwa-tenno'na. Ta oli viimane Jaapani keiser, keda austati šintoismis elava jumalana 1945. aastani.
Hirohito oli keiser Yoshihito poeg ning sai troonile pärast viimase surma. Formaalselt oli ta absoluutne monarh, reaalselt juhtis riiki aga aastani 1945 sõjaväelastest koosnev autoritaarne valitsus, mille eesotsas oli Hideki Tojo. Valitsus soovis teha Jaapanist Kaug-Ida valitsejat. Selle üle, kas Hirohito seda suunda toetas, on palju polemiseeritud, ent tõde pole selgunud siiani. Siiski ei antud Hirohitot sõjakurjategijana kohtu alla; ta pidi vaid loobuma enda kummardamisest jumalana.
Kui sõja kulg juunis 1942 pöördus Jaapani vastu, kaasas Hideki Tojo keisri riigi ellu, sundides inimesi end tema nimel ohverdama. Hirohito hakkas valitsust mõjutama alles siis, kui kaotus muutus möödapääsmatuks, ent ta jäi oma otsustega hiljaks: Hiroshimale ja Nagasakile heideti tuumapomm. 1945. aasta 15. augusti raadiokõne, milles ta teatas Jaapani alistumisest eelmisel päeval, oli läbi aegade esimene Jaapani keisri otsepöördumine oma rahva poole.
Hirohito oli bioloog ja merebioloogiat käsitlevate raamatute autor.
Perekond.
Keisri abikaasa oli keisrinna Nagako (1903–2000). Neil sündis seitse last:
Akihito

Akihito (jaapani keeles 明仁; sündinud 23. detsembril 1933) on endine Jaapani keiser. Ta oli keiser alates 1989. aastast, mil suri tema isa Hirohito ehk Shōwa-tenno, kuni 30. aprillini 2019. Akihito oli Jaapani 125. keiser ning oli sel ajal maailma ainus keiser. 
Akihito deviis on Heisei (平成 'üldine rahu'), seega saab temast pärast surma Heisei-tennō. 
Akihitol oli neli vanemat õde, kellest üks suri väikelapsena, ning noorem vend ja noorem õde.
Ta on õppinud kõrgkoolis nii Suurbritannias kui ka Jaapanis (politoloogiat Gakushuini ülikoolis), kuid pole kõrgkooli lõpetanud.
Sellegipoolest on ta harrastusihtüoloog ning avaldanud artikleid ja raamatuid merihärgade kohta. Tema järgi on nimetatud 2005. aastal avastatud merihärg "Exyrias akihito". Ta on avaldanud ka artikleid Jaapani teadusajaloost ajakirjades Science ja Nature. 1986. aastal valis Londonis asuv Linné Ühing ta oma auliikmeks.
Kuigi Akihito oli troonipärija sündimisest saadik, nimetati ta ametlikult troonipärijaks alles 10. novembril 1952 Tōkyō keisripalees toimunud tseremoonial.
1953. aasta juunis esindas Akihito Jaapanit Londonis Elizabeth II kroonimise tseremoonial.
Akihito oli esimene Jaapani keiser, kelle abikaasa (Michiko Shōda, sündinud 24. oktoobril 1934) pole aadlik. Michiko isa oli suurärimees. 
Ta abiellus Michikoga 10. aprillil 1959 ja neil on kolm last:
Erinevalt varasematest keisritest kasvatasid Akihito ja Michiko oma lapsi ise, mitte ei jätnud seda lapsehoidjate ja teenijate hooleks.
Akihito hakkas osa keisri kohustusi täitma pärast oma isa haigestumist 1988. aasta septembris, sealhulgas osales ta Jaapani parlamendi istungi avatseremoonial. Hirohito suri 7. jaanuaril 1989, kuid ametlikult krooniti Akihito keisriks alles 12. novembril 1990.
Akihito oli konstitutsiooniline monarh, kelle olulisim ülesanne oli riigi esindamine ning rahvusliku ühtsuse ja traditsioonide säilimise tagamine. Juba enne keisriks saamist käis ta oma abikaasaga ametlikul visiidil 37 riigis. Samuti külastasid nad kõiki 47 Jaapani prefektuuri.
Akihito on avaldanud Jaapani vägede tegutsemise üle teises maailmasõjas Koreas ja Hiinas küll kahetsust, ent pole ametlikult vabandanud, ehkki nii Hiinas kui ka Koreas on seda oodatud.
24. ja 25. mail 2007 külastasid Akihito ja Michiko Eestit.
2016. aasta 8. augustil edastatud videoläkituses vihjas Akihito kavatsusele loobuda halveneva tervise tõttu troonist.
30. aprillil 2019 loobus Akihito troonist. 1. mail 2019 sai keisriks tema poeg Naruhito.
Anti Selart

Anti Selart (sündinud 11. augustil 1973 Tallinnas) on eesti ajaloolane ja Tartu Ülikooli õppejõud, alates 2002 filosoofiadoktor. Medievistina uurib põhiliselt Eesti keskaega.
Alates 2009. aasta 19. juunist on ta Tartu Ülikooli keskaja professor. 2013. aasta 1. juulist on ta Tartu Ülikooli ajaloo ja arheoloogia instituudi juhataja. 2019. aasta oktoobris valiti ta Tartu Ülikooli humanitaarteaduste ja kunstide valdkonna dekaaniks, tema ametiaeg algas 2020. aasta 1. jaanuaril.
2012. aastal ilmus Selarti koostatud ja toimetatud "Eesti ajaloo üldkäsitluse" teise köite "Eesti keskaeg" uus versioon, mis pälvis meedias ja ajaloolaste seas elavat vastukaja ning sai ka aasta parima ajalooraamatu auhinna. 2013. aastal ilmunud Eesti ajaloo kolmanda köite uusversiooni kirjutas ta ülevaate Vene võimu perioodist Eestis Liivi sõja ajal (1558–1582).
Heiki Valk

 
Heiki Valk (sündinud 7. mail 1959 Tartus) on eesti arheoloog, filosoofiadoktor, uurib Eesti keskaega ja hilisrauaaega, tema erilise tähelepanu all on Kagu-Eesti ja eriti Setomaa. 2008–2013 oli ta Õpetatud Eesti Seltsi esimees.
Isiklikku.
Heiki Valgu isa oli metsateadlane Uno Valk, rahvaluuleteadlane Ülo Valk on Heiki Valgu vend. Heiki Valgu abikaasa oli usuteadlane Pille Valk ning nende lapsed on rahvamuusik Toomas Valk, haridusjuht ning pedagoog Katrin Soon, noorsootöö ja sotsiaalpoliitika valdkonnas tegutsev Kristiina Valk.
Sipsik

Sipsik on Eno Raua lasteraamatute tegelane. Esimest korda esineb ta raamatus "Sipsik" (1962).
"Mart hakkas Anule sünnipäevaks nukku tegema.
"Esimesel päeval tegi keha.
"Teisel päeval tegi pea.
"Kolmandal päeval tegi kaks kätt.
"Neljandal päeval tegi kaks jalga.
"Ja siis õmbles ta pea kehale külge
"ja siis veel jalad ja käed.
"Viimaks oli nukk valmis.
Sipsik sai endale suure musta juuksepahmaka, suurte silmadega naerunäo ning sinise-valgetriibulise ülikonna. Kõik Sipsiku-raamatud on illustreerinud Edgar Valter.
Sipsik on üks tuntumaid tegelasi eesti lastekirjanduses.
Raamatu "Sipsik" teiste peategelaste, laste Mardi ja Anu prototüübid olid Eno Raud ise ning tema õde Anu Raud.
Aadu Must

Aadu Must (25. märts 1951 Pärnu – 20. juuli 2023) oli Eesti ajaloolane ja poliitik, pikaaegne Riigikogu liige. 
Ta oli Tartu Ülikooli ajaloo ja arheoloogia instituudis arhiivinduse professor. 
Alates aastast 1996 kuulus ta Eesti Keskerakonda ning on olnud Keskerakonna juhatuse liige. Ta oli aastatel 2001–2007, 2009–2011, 2013–2015 ja 2017–2020 Tartu linnavolikogu esimees. Oli aastatel 2007–2009, 2011–2013 ja 2015–2023 Riigikogu liige ja Riigikogu kultuurikomisjoni esimees. Must oli aastaid Balti Assamblee presiidiumi liige ja asepresident ning 2017. aastal ja taas alates 1. jaanuarist 2020 Balti Assamblee president.
Haridus ja akadeemiline karjäär.
Aadu Must lõpetas 1969 Tartu 7. Keskkooli ajaloo eriklassi ning 1976 "cum laude" ajaloo eriala Tartu Riiklikus Ülikoolis. Ajalookandidaadi kraadi kaitses ta 1986. aastal, tema kandidaaditöö oli "Sindi linn ja 1. Detsembri nimeline Vabrik, 1833–1983". 
1976. aastal asus ta tööle TRÜ ajaloo osakonna õppejõuna. Must oli Tartu Ülikooli ajaloo osakonna arhiivinduse õppetooli asutaja. Esialgu oli ta selle hoidja, alates 1998. aastast aga arhiivinduse korraline professor ja õppetooli juhataja, aastast 2020 emeriitprofessor. 
Aadu Must oli Tartu Ülikooli Kirjastuse juhatuse liige ning Ajaloolise Ajakirja taasasutaja ja endine peatoimetaja (1998–2002). Enne seda toimetas ta ajalooajakirja Kleio (1989–1997).
Must oli lisaks Eesti Arhivaaride Ühingu, Õpetatud Eesti Seltsi ja Rotary Tartu Toome Klubi liige ning Akadeemilise Ajalooseltsi esimees ja aseesimees. Samuti oli ta Eesti Arhiivinõukogu liige ja Euroopa Teadusfondi programmi "Euroopa ajalugu ja rahvuslikud ajalood" juhtkomitee liige.
Looming.
Ta avaldas raamatu perekonnaloo uurimisest ("Eestlaste perekonnaloo allikad") ning on uurinud eestlaste nimesid (andmebaas Onomastika NET). 
Poliitiline tegevus.
Aadu Must oli Eesti Rojalistliku Partei liige. 1996. aastast kuulus ta Eesti Keskerakonda.
Ta oli Eesti Kongressi ja Eesti Komitee liige ning hiljem Riigikogu XI, XII, XIII ja XIV koosseisu liige.
Kandideeris 1995. aastal VIII Riigikogusse Eesti Roheliste ja Eesti Rojalistliku Partei moodustatud valimisliidu Neljas Jõud nimekirjas, kuid ei osutunud valituks.
Ta oli Tartu Linnavolikogu liige 1989–1992 ja 1999–2007 ning esimees 2001–2007, 2009–2015 ja 2017–2020. Samuti oli Must TÜ Kliinikumi ja Eesti Rahvusraamatukogu nõukogu liige.
2023. aasta Riigikogu valimistel kogus ta valimisringkonnas nr 10 (Tartu linn) 618 häält ning ei osutunud valituks.
Isiklikku.
Aadu Musta tädi oli põllumajandusteadlane Leida Lepajõe, kelle poeg oli munitsipaalpoliitik Madis Lepajõe ning tütar oli tõlkija ja religiooniloolane Marju Lepajõe.
Must oli abielus Ülle Mustaga. Neil on neli tütart, sh fotograaf Susan Must ja poliitik Kadri Simson.
Ta haigestus kaks korda COVID-19sse ja põdes leukeemiat.
Éva Janikovszky

Éva Janikovszky ['eeva j'anikovski] (23. aprill 1926 Szeged – 14. juuli 2003 Budapest) oli ungari lastekirjanik.
Elulugu.
Éva Janikovszky õppis aastatel 1944–1950 Szegedi Ülikoolis filosoofiat, etnograafiat, ungari ja saksa kirjandust, seejärel Budapestis Loránd Eötvösi ülikoolis sotsioloogiat, filosoofiat ja psühholoogiat.
Aastatel 1954–1964 oli ta kirjastuse Móra toimetaja ja 1964–1987 peatoimetaja.
Aastatel 1978–1995 Rahvusvahelise Noorsookirjanduse Nõukogu (IBBY) Ungari osakonna esimees ning Hans Christian Anderseni lastekirjanduspreemia nõukogu liige ning 1980 UNICEFi Ungari nõukogu liige.
Aastal 2003 IBBY Ungari osakond esitas Éva Janikovszky kandidatuuri Hans Christian Anderseni lastekirjanduspreemiale aastaks 2004. Kirjanik suri aga veel samal aastal vähki.
Looming.
Éva Janikovszky lõbusaid raamatuid on tõlgitud rohkem kui kahekümnesse keelde. Aastal 1980 ilmusid "Kui ma oleksin suur", "Usu või ära usu" ja "Minuga juhtub alati midagi" ka eesti keeles Aino Perviku tõlkes. Janikovszky raamatute lahutamatuks osaks on tema "ihu-illustraatori" László Réberi vaimukaid pildid.
Kuningate loend

See loend loetleb praegusi ja ajaloolisi kuningatiitleid (tiitlid on antud lühendatud kujul):
Konsul

"Konsul" (ladina sõnast "consul") on mitmetähenduslik sõna.
Karl V (täpsustus)

Karl V on olnud mitme valitseja nimi:
The Black Album

Nime "Black Album" ('must album') kannab mitu muusikaalbumit. Kuulsamad neist: