tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Liilia Otsmaa

Liilia Otsmaa (1955. aastani Liilia Tint; 6. jaanuar 1925 Lasva, Võrumaa – 11. oktoober 2017) oli Eesti saksa filoloog.
Elulugu.
Liilia Otsmaa oli käsitöölise tütar.
Lõpetas 1944 Võru 1. Keskkooli, 1949 Tartu Riikliku Ülikooli saksa filoloogia erialal. Stažeeris Leipzigi Ülikoolis. 
1949–1951 Tartu Riikliku Ülikooli saksa filoloogia kateedri õpetaja, 1951–1954 aspirant, 1954–1966 õpetaja, 1966–1992 vanemõpetaja, 1992–1997 germaani-romaani osakonna lektor. Õpetanud saksa keelt, leksikoloogiat ja fraseoloogiat; koostanud õppevahendeid.
Ta on maetud Tartu Pauluse kalmistule.
Teadustöö.
Uurinud alamsaksa keele mõjusid eesti ja baltisakslaste saksa keelele, sealhulgas Balthasar Russowi "Liivimaa kroonikas". Umbes 20 teaduspublikatsiooni.
Svea Otsmaa

Svea Otsmaa (aastani 1956 Svea Palis; 18. oktoober 1932 Tallinn – 16. august 2025 Tallinn) oli eesti majandusteadlane.
Elukäik.
Lõpetas 1950. aastal Tallinna 7. Keskkooli ja 1956. aastal kiitusega Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) ehitusinsenerina. Aastatel 1962–1965 õppis Eesti NSV Teaduste Akadeemia Majanduse Instituudi (MI) aspirantuuris ning kaitses 1967. aastal majanduskandidaadi kraadi Eesti Teaduste Akadeemias väitekirjaga "Monteeritavate ehituskonstruktsioonide unifitseerimise majanduslik efektiivsus ja optimaalne tase".
Töötas 1959–1962 ja 1965–1968 Majanduse Instituudis teadurina, 1968–1971 TPI vanemõpetajana ning aastatel 1971–1994 dotsendina Ehitustootluse Instituudi ehitusökonoomika ja juhtimise õppetoolis.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: ehituse ja ehitusmaterjalide tööstuse ökonoomika, sh monteeritavate raudbetoondetailide ja konstruktsioonide unifitseerimine. Üle 40 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Svea Otsmaa oli teenistujate tütar, tehnikateadlase Vello Otsmaa abikaasa ja füüsiku Hele Siimoni ema.
Vello Otsmaa

Vello Otsmaa (29. märts 1932 Tallinn – 18. august 2021) oli eesti ehitusteadlane.
Elulugu.
Vello Otsmaa on ametniku poeg.
Lõpetas 1951 Tallinna 22. Keskkooli, 1956 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) ehitusteaduskonna. 1958–1961 TPI aspirant, tehnikakandidaat (1963, Tallinna Polütehniline Instituut), väitekiri "Pika ringsilindrilise raudbetoonkooriku põikjõu-piirolukorra eksperimentaalne uurimine".
Oli 1961–1963 TPI ehituskonstruktsioonide kateedri assistent ja vanemõpetaja, 1964–1992 dotsent, 1992–2001 Tallinna Tehnikaülikooli raudbetoonkonstruktsioonide õppetooli juhataja-aseprofessor ja ehitiste projekteerimise instituudi direktor, 2001– dotsent, õppetooli juhataja. Loengute põhiaine oli raudbetoonkonstruktsioonid, selle kõrval ka tugevusõpetus ja ehitiste katsetamine.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: koorikute teoorias käsitlenud silindriliste raudbetoonkoorikute arvutamist kandevõime piirseisundeis; raudbetooni teoorias mitmesuguste varraskonstruktsioonide põikjõukindlust, samuti pingbetoonkonstruktsioonide arvutamist. Konsulteerinud raudbetoonkonstruktsioonide projekteerimist ja ehitamist, juhtinud vastutusrikaste ehitiste katsetamist. Korraldanud teaduskonverentse. Mitmete nõukogude ja organisatsioonide liige, sh TPI ehitusalase erialanõukogu teadussekretär (1976–1991).
Teoseid.
Üle 30 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli majandusteadlane Svea Otsmaa, nende tütar oli füüsik Hele Siimon.
Raimond Otsman

Raimond Otsman (aastani 1941 Raimond Otsmann; 5. oktoober 1916 Gattšina, Venemaa – 18. detsember 2002 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Raimond Otsman oli vedurijuhi poeg.
Lõpetas 1935 Tallinna Reaalkooli. Õppis 1935 ja 1936 Tallinna Konservatooriumis (ühtlasi mängis orkestris Kuldne Seitse) ja Riigi Kunsttööstuskoolis skulptuuri. 1936–1937 oli ajateenistuses Eesti kaitseväes, lõpetas Tallinna sõjakooli aspirantide kursuse, 1937–1941 õppis TTÜ-s. 1941 mobiliseeriti Punaarmeesse, lõpetas 1943 leitnandina suurtükiväekooli. Tema sõjatee lõppes 1945 Eesti Laskurkorpuse suurtükiväedivisjoni staabiülemana. Lõpetas 1947 TPI ehitusteaduskonna, tehnikakandidaat (1955, TPI), väitekiri "Kukersiitpõlevkivi tolmkütte tsükloontuha kasutamine vastutusrikkamate ehitusdetailide tootmisel". Oli 1947–1951 TPI vanemlaborant, nooremteadur ja assistent, 1951–1975 TPI ehituskonstruktsioonide kateedri vanemõpetaja ja dotsent, 1975–1981 ehitusmaterjalide kateedri dotsent.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: ehitusmaterjalid, peamiselt tolmpõlevkivituhk ja sellest valmistatavad tooted. Rahvamajanduse Saavutuste Näituse pronks- (1963) ja hõbemedal (1965), Nõukogude Eesti preemia (1972, kollektiivis). 30 teaduspublikatsiooni, 3 autoritunnistust.
Isiklikku.
Raimond Otsman harrastas skulptuuri.
Mikk Otsmann

Mikk Otsmann (15. juuli 1944 Pärnu – 13. oktoober 2020) oli eesti geofüüsik.
Elulugu.
Mikk Otsmann oli õpetaja poeg.
Ta lõpetas 1962. aastal Pärnu 4. Keskkooli ja 1973. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (kus õppis füüsikaosakonnas). 
Ta oli aastatel 1973–1990 Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudi nooremteadur, 1990–1992 Ökoloogia Instituudi teadur ja 1992. aastast Tartu Ülikooli Eesti Mereinstituudi teadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: Läänemere ja Eesti suurjärvede ökosüsteem, selle modelleerimine. Üle 40 teaduspublikatsiooni.
Rein Otson

Rein Otson (28. november 1939 Rakvere – 18. september 1997 Ottawa) oli eesti päritolu Kanada keemik.
Elulugu.
Lahkus 1944 koos vanematega Eestist, elas aastast 1951 Kanadas. Lõpetas 1964 Montrealis Sir George Williamsi Ülikooli, Ph.D. (1972, Carletoni Ülikool). Oli aastast 1972 Kanada Tervishoiuministeeriumi teadur ja vanemteadur.
Kuulus võrkpallis ka Kanada koondisse.
Tema ema Susanna ja õde Lüüli Elliott lõid Rein Otsoni mälestusfondi (Rein Otson Memorial Graduate Scholarship), mis jagab stipendiume Toronto Ülikoolis õppimiseks.
Teadustöö.
Uurimusi keskkonnatervishoiu ja -seire alalt. Oli õhu- ja veesaastet põhjustava inimmõju rahvusvaheliselt tunnustatud eriteadlane ja ekspert. Juhtis nii Kanada kui ka rahvusvahelisi projekte, sh 1992–1994 kolme Eestiga seotud projekti; oli mitme teadusajakirja, sh Eesti TA Toimetiste keemiaseeria kolleegiumi liige.
Aadu Ott

Aadu Ott (14. märts 1940 Tallinn – 12. jaanuar 2020 Göteborg) oli 
Rootsi ja eesti füüsik.
Elulugu.
Aadu Ott oli prokuröri poeg.
Ta omandas Boråsis (Rootsi) keskhariduse, lõpetas 1962 Göteborgi Ülikooli filosoofiakandidaadina matemaatika ja füüsika erialal, "fil. lic." (füüsika, 1965, samas), täiendas end 1969 Rootsi-Ameerika sihtasutuse stipendiaadina Arizona Ülikoolis (Tucson), Ph.D. (füüsika, 1970, Göteborgi Ülikool), väitekiri "Mobility Studies of Impurities, Thermal Effects and Matrix Atoms in Lithium Metal". Oli aastast 1963 Göteborgi Ülikooli füüsika instituudi assistent ja aastast 1971 Gislavedi keskkooli matemaatika ja füüsika lektor.
Teadustöö.
Ta on uurinud difusiooni liitiumis. Arvukalt teaduspublikatsioone.
Paul Ott

Paul Ott (6. veebruar 1930 Otepää vald, Tartumaa – 6. november 2010) oli eesti metsateadlane.
Elulugu.
Paul Ott on väiketalupidajast sepa poeg ja Ingmar Oti isa.
Lõpetas 1949 Otepää Keskkooli, 1954 Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsanduse ja maaparanduse teaduskonna, 1965 aspirantuuri. Täiendas end 1970 ja 1985 Moskva Metsatehnika Instituudi täienduskursustel. 
Oli 1954–1962 EPA metsakasvatuse kateedri vanemlaborant, 1965–1966 vaneminsener, 1966–1989 assistent, 1989–1992 vanemõpetaja, 1992– EPMÜ metsakasvatuse õppetooli vanemõpetaja, 1996. aastast dotsent. Pidanud loenguid botaanikast, metsanduse alustest, dendroloogiast, metsakultuuridest, -kasvatusest ja -selektsioonist, 1975. aastast metsandusteaduskonna õppe- ja menetluspraktika üldjuhendaja.
Teadustöö.
Uurinud kase vorme, eriti maarjakaske (karjala kaske). Töid kaseseemnete kvaliteedi, kase istutusmaterjali kasvatamise ja kase vormide leviku, kasvatamise ja kvaliteedi kohta. Loodusuurijate Seltsi ja Metsaseltsi liige.
Teoseid.
15 teaduspublikatsiooni.
Roman Ott

Roman Ott (27. mai 1917 Tallinn – 30. juuni 1995 Tallinn) oli eesti keemik.
Elulugu.
Roman Ott oli raamatupidaja poeg.
Lõpetas 1936 Tartu Poeglaste Gümnaasiumi, 1947 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) keemia-mäeteaduskonna keemiainsenerina, tehnikakandidaat (1957, TPI), väitekiri "Silikaltsiidi korrosiooni uurimine". Oli 1947–67 TPI laborant ning anorgaanilise ja orgaanilise keemia labori assistent, 1967–82 analüütilise ja anorgaanilise keemia õppejõud, aastast 1967 dotsent. Peamised loengukursused anorgaanilisest ja analüütilisest keemiast.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: keskkonnakaitse, raskmetallide, eriti elavhõbeda levik ja dünaamika looduses. Avaldanud töid ka põlevkiviõli ümbertöötamisest ja turba kasutamisest nafta kõrvaldamiseks veekogudest, samuti keemiaõpikuid. Esinenud teaduskonverentsidel Soomes, Rootsis ja Taanis. 1976 osales uurimislaeval Musson NSV Liidu – Rootsi ühises keemiaalases uurimisekspeditsioonis Läänemerel. Eesti Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjoni ja Eesti Keemia Seltsi liige. Nõukogude Eesti preemia (1950, kollektiivis). 75 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Tema abikaasa Juta Ott oli õpetaja. Tema lapselaps on filosoof Margus Ott.
Herbert Joseph Alexander Ottas

Herbert Joseph Alexander Ottas (31. märts (vkj 12. aprill) 1897 Tartu – 11. juuni 1985 Tartu) oli eesti keemik.
Elulugu.
Herbert Joseph Alexander Ottas oli maalri poeg.
Ta lõpetas 1916. aastal Tartu Reaalkooli. Õppis Riia Polütehnilises Instituudis ja 1921–1925 Tartu Ülikoolis, lõpetas 1925 "mag. chem. techn." kraadiga (ümber atesteeritud keemiakandidaadiks 1949), väitekiri "Spiritus, Spiritusgemische und Kukkersitöl als Betriebsstoffe für leichte Motoren in Eesti". Oli 1925–1928 keemik-pürotehnik Sõjaministeeriumis, 1929–1940 Tallinnas värvimistööstuse Livo keemik, siis juhataja ja omanik. Sai patendi põlevkiviainetest väävelvärvainete valmistamise kohta, alustas selles valdkonnas professor Paul Kogermani juhendamisel doktoritööd. 
1941. aastal saadeti ta viieks aastaks asumisele. Vabanes ennetähtaegselt, töötas Volskis (Saratovi oblastis) keemikuna. 1945 naasis Eestisse. Oli 1945–1946 Tartu Riikliku Ülikooli anorgaanilise keemia kateedri assistent ja vanemõpetaja, 1946–1948 dotsent, 1948–1953 analüütilise keemia kateedri juhataja, dotsent, 1953–1955 dotsent. Õpetas anorgaanilise ja analüütilise keemia kursusi, keemia analüüsimeetodeid ning mikroanalüüsi.
Juhan Ottas

Juhan Ottas (ka Johann Ottas; 6. september 1870 Karlova vald, Tartumaa – 25. jaanuar 1941 Tartu) oli eesti psühhiaater ja silmaarst.
Elulugu.
Juhan Ottas oli talurentniku poeg.
Ta lõpetas 1891. aastal Tartu Kroonugümnaasiumi ja 1896. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna, meditsiinidoktor (1903, TÜ), väitekiri "К вопросу об отмене веществ при прогрессивном параличе помешанных". 
Oli aastatel 1896–1904 Tartu Ülikooli närvikliiniku assistent, 1905–1911 Tartu Ülikooli silmakliiniku ja Pimedate Kuratooriumi silmaarstliku lendsalga arst, I maailmasõja ajal vanemarst, Vabadussõja ajal vabalt praktiseeriv silmaarst, 1919–1936 Tartu maakonna arst ja silmaarst, võttis vastu ka psühhoneuroloogilisi haigeid.
Teadustöö.
Ta oli esimene eesti rahvusest psühhiaater Tartu Ülikoolis. Uurimusi psühhoneuroloogia ja silmahaiguste alalt.
Karin Otter

Karin Otter (sündinud 5. novembril 1970 Tallinnas) on eesti arstiteadlane ja farmakoloog.
Elulugu.
Karin Otter on Margareete-Helge Otteri tütar.
Lõpetas 1988 Tallinna 7. Keskkooli, 1994 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna raviosakonna, 1994–1995 Kieli Ülikooli Farmakoloogia Instituudi doktorant, meditsiinidoktor (1999, Kieli Ülikool), väitekiri "Aspekte der Biotransformation und Gewebebindung von Dihydropyridin-Calciumantagonisten". 
Oli 1996–99 Kieli Ülikooli Farmakoloogia Instituudi teadur, 2000–2002 Tallinna Meditsiinikooli farmakoloogia ja farmakoteraapia õppejõud, aastast 2001–2011 AstraZeneca Eesti meditsiiniosakonna juhataja. Töötas AstraZeneca onkoloogia meditsiini-ala juhina Brüsselis (2011–2012), juhatas AstraZeneca Meditsiini- ja ravimite registreerimise osakonda Venemaal (2012–2014) ja Lõuna-Koreas (2014–2017). Aastail 2017–2018 oli AstraZeneca Meditsiiniakadeemia juht Inglismaal Cambridge'is. Aastast 2019 geeniravi- ja biotehnoloogia firma BioMarin meditsiiniala juht Euroopa, Lähis-Ida ja Aafrika piirkonnas. 
Teadustöö.
Töid farmakoloogia, günekoloogia ja meditsiiniajaloo alalt. 1991–1992 osalenud teadusprojektides Tampere Ülikooli Farmakoloogia Instituudis, korraldanud 1991–1993 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna üliõpilaste teaduskonverentse, 1992–1994 teinud tervisesaateid Tartu Raadios ja Tartu Televisioonis. Aastast 1994 osalenud ravimite kliinilistes uuringutes. Koostanud (kaasautor A. Ziegler) uute ravimite ülevaateid kogumikku "Neue Arzneimittel" (kd 10–14; Stuttgart 1999, 2000, 2002, 2003, 2004). Üle 20 teaduspublikatsiooni.
Margareete-Helge Otter

Margareete-Helge Otter (9. september 1937 Tartu – 9. november 2006 Tartu) oli eesti bioloog ja farmakoloog-biokeemik.
Elulugu.
Margareete-Helge Otter oli ehitusettevõtja Jaan Otteri tütar. Karin Otteri ja Arne Otteri ema.
Lõpetas 1954 Tartu 2. keskkooli, 1959 Tartu Riikliku Ülikooli farmaatsiaosakonna, 1964–1967 EBI aspirant, bioloogiakandidaat (1968, EBI), väitekiri "Antotsüaanpigmentide tekke sõltuvus lämmastikainete ainevahetusest tatra ("Esculentum sagopyrum" Moench) idandeis". Oli 1959–1964 EBI keemik, 1967–1976 teadur, 1977–1981 TRÜ eksperimentaalse ja kliinilise psühhofarmakoloogia labori vanemteadur, 1982–1986 farmakoloogiakateedri vanemõpetaja, 1986–1992 dotsent, 1992–2003 farmakoloogiainstituudi dotsent. Õpetas farmakoloogia kursust ja farmakoloogia ajaloo, arengu ja ealise farmakoloogia ning ravimtaimede meditsiinis kasutamise valikkursusi, koostas arvukalt õppevahendeid.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: kronopsühhofarmakoloogia. Välja selgitanud psühhofarmakonide toimes esinevaid ööpäeva- ja aastarütme ning sellest tulenevaid optimaalseid kasutamise võimalusi. Eesti Farmakoloogide Seltsi, Eesti Füsioloogia Seltsi, Pharmacia Estica terminoloogiakomisjoni liige. Umbes 400 teadus- ja aimetrükist, sh 8 raamatut
Richard August Eduard Ottow

Richard August Eduard Ottow (aastani 1900 Otto; 22. aprill 1851 Kursk – 15. jaanuar 1931 Hildesheim, Saksamaa) oli baltisaksa päritolu Eesti arstiteadlane ja ajaloolane.
Elulugu.
Richard August Eduard Otto oli baltisakslane, pastori poeg ja Benno Richard Ottowi isa.
Ta lõpetas 1870 Tartu Kubermangugümnaasiumi, õppis aastatel 1871–1876 ja 1877–1878 Tartu Ülikoolis arstiteadust, "dr. med." (1881, TÜ), väitekiri "Pharmacologische Studien über Amylnitrit, Aethylnitrit, Nitropentan Pikrinsäure, Ortho- und Paranitrophenol". Oli aastatel 1878–1880 Sindi ja 1881–1885 Hiiu-Kärdla kalevivabriku arst, 1885–1918 eraarst ja kõrva-nina-kurguhaiguste spetsialist Tartus. 
1918. aastal põgenes Saksamaale ja töötas aastatel 1918–1927 arstina Hildesheimis. Arstiameti kõrvalt uuris Tartu ajalugu, määras Tartu linnaarhiivi andmete põhjal kindlaks linna kinnisvaraomanikud 16. ja 17. sajandil ning kandis saadud andmed skemaatilistele kaartidele, mida säilitatakse Tartu Ülikooli raamatukogus.
Benno Richard Ottow

Benno Richard Ottow (14. mai 1884 Kärdla – 29. mai 1975 Stockholm) oli baltisakslasest Eesti arstiteadlane, günekoloog, meditsiini- ja teadusloolane.
Elulugu.
Richard August Eduard Ottowi poeg. Lõpetas 1910 Tartu Ülikooli, 1912–1913 täiendas end Saksamaal, meditsiinidoktor (1920, TÜ), väitekiri "Die Geburt als Komplikation des Status epilepticus, dargestellt auf Grundlage der Nervenphysiologie des gebärenden Uterus". Sõjaväearst Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas. 1919 TÜ Naistekliiniku assistent, aastast 1921 eradotsent günekoloogias ja uroloogias. Lahkus Tartu Ülikoolist 1925, töötas Leipzigi ja Kieli ülikooli naistekliinikutes, oli 1931 Berliini ülikooli günekoloogiaprofessor, 1933–1945 Berliini Brandenburgi naistekliiniku peaarst. Osales hitlerliku Saksamaa (sund)steriliseerimispoliitika elluviimisel. Siirdus 1948 Rootsi, oli aastast 1953 Stockholmi Loodusmuuseumi teadur.
Teadustöö.
Uurimusi raseduspatoloogiast, sünnitusabist, võrdlevast anatoomiast ja zooloogiast, embrüoloogiast, eugeenikast, füüsilisest antropoloogiast, arheoloogiast, ornitoloogiast, meditsiini ja teaduse ajaloost. Tõlkinud saksa keelde K. E. v. Baeri uurimuse imetajate munarakust (Über die Bildung des Eies des Säugetiere und des Menschen. Mit einer biographisch-geschichtlichen Einführung in Deutchen Sprache. Leipzig, 1927.) Üle 100 teaduspublikatsiooni.
Filipp Ovsjannikov

Filipp Vassiljevitš Ovsjannikov (Philipp; 26. juuni (vkj 14. juuni) 1827 Peterburi – 29. juuni (vkj 11. juuni) 1906 Luuga maakond) oli vene arstiteadlane, füsioloog ja histoloog.
Elulugu.
Filipp Ovsjannikov oli kaupmehe poeg.
Lõpetas "Sankt-Petri-Schule" Peterburis, õppis 1846–49 Tartu Ülikoolis kameralistikat, läks seejärel üle arstiteaduskonda, mille lõpetas 1853, meditsiinidoktor (1854, TÜ), väitekiri "Disquisitiones microscopicae de medullae spinalis textura, imprimis in piscibus factitatae" (juhendaja TÜ füsioloogiaprofessor Friedrich Bidder, kes koos keemiaprofessor Carl Schmidtiga oli Ovsjannikovi õpetaja).
Seejärel oli Ovsjannikov Venemaal arst ja uurija, 1858–1863 Kaasani Ülikooli füsioloogia ja üldpatoloogia professor, aastast 1862 Peterburi TA adjunkt anatoomias ja füsioloogias, 1863 erakorraline ja 1864 korraline akadeemik. 1863–1892 oli Peterburi Ülikooli professor, inimese anatoomia ja loomafüsioloogia kateedri ja kabineti juhataja. Asutas Kaasani Ülikoolis ja Peterburi TA juures (1864) füsioloogialabori, oli aastani 1905 viimase juhataja. 1890–1893 oli ajakirja Вестник естествознания toimetaja.
Teadustöö.
Uuris närvisüsteemi ehitust ja talitlust, on Venemaa võrdleva neurohistoloogia ja närvisüsteemi võrdleva füsioloogia rajajaid, esimese algupärase venekeelse histoloogiakäsiraamatu autoreid ja toimetajaid. Avaldanud uurimusi ka embrüoloogia, parasitoloogia, toksikoloogia ja kalanduse valdkonnast (viimases koos Karl Ernst von Baeriga). 1902 nimetati ta Tartu Ülikooli auliikmeks. Oli ka Kaasani Ülikooli auliige, salanõunik, Siseministeeriumi meditsiininõukogu liige. Ovsjannikov oli vene füsioloogi Ivan Pavlovi esimene õpetaja, kelle kaudu Pavlov omandas Tartu füsioloogilis-biokeemilise koolkonna seisukohad. (Pavlov moderniseeris Bidderi-Schmidti loomkatsed koertega maomahlade saamiseks maofistulite kaudu, konstrueerides püsifistulid, mille abil sai seedeprotsesse kestvalt jälgida. Pavlov sai 1904 Nobeli auhinna.)
Sergei Ovsjannikov

Sergei Ovsjannikov (sündinud 31. juulil 1951 Luhanskis Ukrainas) on ukraina päritolu Eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Sergei Ovsjannikov on teenistuja poeg.
Lõpetas 1968 Rovenki 4. Keskkooli, 1973 Novotšerkasski PI mäeinsener-mehaaniku erialal, 1981–84 Moskva Mäeinstituudi aspirant, tehnikakandidaat (1984, samas), väitekiri "Выбор параметров механизированных крепей оградительно-поддерживающего типа целью повышения скорости крепления". Oli 1973–81 ja 1984–86 Novomoskovski (Tuula oblast) tõste- ja transpordimasinate projekteerimis-konstrueerimis- ja tehnoloogiainstituudi insener-konstruktor ja juhtivkonstruktor, 1986–92 A. Skotšinski nimelise Mäeinstituudi Eesti filiaali vanemteadur, aastast 1992 RE Eesti Põlevkivi teaduskeskuse mehhaniseerimisinsener.
Teadustöö.
Uurinud allmaakaevandamise tehnoloogiat, uut mäetehnikat ja selle juurutamist kaevandustes. Üle 20 teaduspublikatsiooni, 5 autorit.
Albert Paabo

Albert Paabo (3. detsember 1907 Kastre-Võnnu vald, Tartumaa – 1. detsember 1985 Hawks Nest (Sydney lähedal), Austraalia) oli eesti loomaarstiteadlane.
Elulugu.
Albert Paabo oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1927 Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumi, 1932 Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonna, dr. med. vet. (1939, TÜ), väitekiri "Kunsttehislikust pneumotooraksist hobuste kroonilise kopsu-alveoraalemfüseemi ravimisel". Täiendas end 1942 stipendiaadina Hamburgi Veterinaariaülikoolis. Oli 1932–1935 TÜ loomaarstiteaduskonna sisekliiniku noorem- ja 1935–1941 vanemassistent, 1942 parasitoloogia ja veterinaaria-zooloogia alal õppeülesande täitja, 1942–1944 professor ja väikeloomakliiniku juhataja.
Alates 1929. aastast Korp! Fraternitas Tartuensis liige ja hilisem auliige. 1929–1930 Akadeemilise Loomaarstiteaduse Seltsi esimees, kogus rahvaveterinaaria ainestikku.
Põgenes 1944 Saksamaale, oli esialgu Giesseni ja Leipzigi Ülikooli veterinaaria-patoloogia instituudis, 1946–1948 Balti Ülikooli veterinaariaosakonna prodekaan ning veterinaaria-zooloogia ja zoohügieeni professor. Siirdus 1949 Austraaliasse, oli 1949–1969 Sidney piirkonnas ehitustööline ja ehitusettevõtja.
Teadustöö.
Uurinud loomade, eriti hobuste sisehaigusi. Avaldanud umbes 20 teadus- ja aimetrükist.
Maya Paabo

Maya Paabo (kuni 1933 Maya Gehrke; aastani 1951 Maya Lannesto; 11. juuni 1929 Võru – 17. veebruar 2013) oli eesti keemik.
Elulugu.
Maya Paabo oli juuksuri tütar.
Põgenes 1944 Saksamaale. Lõpetas 1949 Augsburgi Eesti Gümnaasiumi, siirdus samal aastal USA-sse. Lõpetas 1956 George Washingtoni Ülikooli Washingtonis, keemiamagister (1962, samas). Oli 1956–1990 Riiklike Standardite ja Tehnoloogia Instituudi (Gaithersburg) ja aastani 1988 Riiklike Standardite Büroo uurimiskeemik.
Oli The Estonian Fund for Economic Education üks asutajaliikmeid.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli Gunnar Paabo.
Teadustöö.
Uurinud happelisuse skaala väljaarendamist vee/alkoholi ja raske vee lahustes, identifitseerinud sünteetiliste materjalide põlemisel tekkinud toksilisi produkte. Phi Beta Kappa, Ameerika Keemiaseltsi jt teadusühingute liige. Üle 75 teadusartikli.
Valdur Paakspuu

Valdur Paakspuu (16. aprill 1934 Kuressaare – 31. jaanuar 1991 Tallinn) oli eesti ornitoloog ja looduskaitsja.
Elulugu.
Valdur Paakspuu lõpetas 1958. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia osakonna. Ta oli aastatel 1958–1965 ja 1968–1972 Matsalu Riikliku Looduskaitseala vanemteadur, 1965–1968 juhataja ning aastast 1972 teadusdirektor.
Teadustöö.
Ta on uurinud vee- ja rannikulindude rännet, pesitsemist ja sulgimist. Ta oli aastast 1971 ilmuma hakanud Matsalu Riikliku Looduskaitseala teadustööde kogumiku "Loodusvaatlusi" koostaja (1971–1972) ja kaasautor, Eesti Looduse toimetuskolleegiumi liige (aastast 1985), üks Eesti Looduskaitse Seltsi asutajaliikmetest (1966) ja Lihula osakonna juhataja, Eesti TA Looduskaitse Komisjoni liige (1971–1974) ning Rahvusvahelise Veelindude Uurimise Büroo (IWRB) töörühma liige. Valdur Paakspuu on välja andnud üle 60 teaduspublikatsiooni.
Agu Paal

Agu Paal (22. juuni 1937 Tartu – 3. jaanuar 2014) oli eesti majandusteadlane.
Elukäik.
Agu Paal oli kooliõpetajate poeg.
Ta lõpetas 1955. aastal Saku Maakorraldus- ja Maaparandustehnikumi, 1960 Eesti Põllumajandusakadeemia insener-hüdromelioraatori erialal; 1973–79 EMMI aspirant ja nooremteadur, majanduskandidaat (1979, Läti Põllumajanduse Akadeemia), väitekiri käsitles tööviljakuse tõstmist ekskavaatoritöödel maaparandusehituses (Eesti NSV näitel). Oli 1955–73 Võru Maaparandusvalitsuse projekteerija, Eesti Põllumajandustehnika Võru osakonna turbajaosakonna juhataja, Eesti Põllumajandustehnika ning 1980–92 Põllumajandusministeeriumi Tehnoloogia ja Konstrueerimise Büroo maaparandusehituse normeerija, 1992– sama ministeeriumi Maaparanduse Ehitusjärelevalve- ja Ekspertiisibüroo peatehnoloog.
Teadustöö.
Tegevusvaldkond: maaparandusehituse ökonoomika, sh töönormide analüüs ja koostamine, eri tehnoloogiate majanduslik analüüs ja ehitajatele soovituste koostamine, uue tehnika efektiivsuse uurimine, tööde omahinna analüüs ja hinna prognoosimine, normatiivide väljatöötamine eelarvehinnete koostamiseks.
Arthur Paal

Arthur Paal (11. aprill 1902 Meeri vald, Tartumaa – 25. aprill 1978 Perth, Austraalia) oli eesti õigusteadlane.
Elulugu.
Arthur Paal oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1921. aastal Tartu Õhtugümnaasiumi, 1925. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, Aastatel 1925–1926 õppis filosoofiateaduskonnas, õigusteaduse doktor (1948, Tübingeni ülikool). 
Võttis osa Vabadussõjast. Oli 1922–1924 Elva Alevi Algkooli ja 1925–1928 Tartu Õhtugümnaasiumi õpetaja, 1925–1929 Tartu-Võru rahukogu kohtuameti kandidaat, 1929–1932 Rakvere jaoskonna ja 1932–1935 Tartu 4. jaoskonna kohtu-uurija, 1935–1937 Tartu ringkonnakohtu abiprokurör,1940-41 marksismi-leninismi propageeriv rändlektor Lõuna-Eesti kultuurimajades, 1944 kohtuametniku kandidaat. 
Läks 1944 Saksamaale, sealt 1949 Austraaliasse, kus oli 1955–1967 tervishoiuministeeriumi ametnik.
Teadustöö.
Uurinud pärilikkuse, sotsiaalse keskkonna ja muude tegurite osa kuritegelikus käitumises.
Eugen Paal

Eugen Paal (aastani 1979 Jevgeni Fedulajev; sündinud 4. juunil 1954 Rakveres) on Eesti matemaatik ja füüsikateoreetik.
Haridus.
Lõpetas Rakvere I Keskkooli 1972, TRÜ füüsika-keemiateaduskonna teoreetilise füüsika erialal 1977; Eesti NSV TA Füüsika Instituudi aspirant 1985-1989. 
Teaduskraad ja –kutse.
Füüsika-matemaatikateaduste kandidaat 1989 ("О неассоциативном расширении теоретико-группового метода на основе луп Муфанг и алгебр Мальцева", juhendaja Jaak Lõhmus); dotsent 1991. 
Teenistuskäik.
Eesti NSV Ministrite Nõukogu Riikliku Ehituskomitee Ehituse Teadusliku Uurimise Instituudi (Ehituse TUI) insener 1977-1979.
TTÜs: matemaatika kateedri vanemlaborant 1979, laborijuhataja 1980, assistent 1983-1985, 1989, vanemõpetaja 1989-1991, dotsent 1991-1992;
matemaatikainstituudi dotsent 1992-1994, vanemteadur 1994-1995; algebra ja geomeetria õppetooli dotsent 1995–1998, vanemteadur 1998; algebra ja geomeetria õppetooli matemaatilise füüsika professor 1998-2017 ja õppetooli juhataja 2007-2013, emeriitprofessor. , 
Teadustöö põhisuunad.
Matemaatiline füüsika, algebra, Lie teooria, diferentsiaalvõrrandite teooria ja operaadarvutus. Teinud kindlaks mitteassotsiatiivsete pidevate Moufangi sümmeetriate seose diferentsiaalgeomeetriliste invariantidega, väljateoreetiliste jäävusseadustega ja Noetheri voolualgebratega. Tõestanud, et operaadiga assotsieeruvas kohomoloogias leidub Gerstenhaberi algebra struktuur.
Avaldanud ligi 60 teaduspublikatsiooni. Tema juhendamisel on kaitstud 3 magistritööd ja
2 doktoriväitekirja.
Teadusorganisatoorne ja –administratiivne tegevus.
Eesti Füüsika Seltsi ja Ameerika Matemaatika Seltsi (American Mathematical Society) liige. 
Tunnustus.
1995 Eesti Vabariigi teaduspreemia (Täppisteaduste, keemia ja molekulaarbioloogia aastapreemia – Jaak Lõhmus, Eugen Paal, Leo Songsepp "Nonassociative Algebras in Physics", Hadronic Press, 1994.
2006 TTÜ Kuldmärk.
Harry Paal

Harry Paal (27. juuni 1927 Aru vald, Tartumaa – 20. juuli 1993 Tartu) oli eesti metsateadlane.
Elulugu.
Harry Paal oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1943 Tartu Kaubanduskooli, 1946 Tartu Arve- ja Plaanindustehnikumi, 1951 TÜ metsandusteaduskonna metsamajandusinsenerina (Kõvade lehtpuude kasvatamise võimalusi Elva metsamajandis). Oli 1951–1952 Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsatakseerimise kateedri tehnik, 1952–1953 metsamajanduse ökonoomika ja metsakorralduse kateedri assistent, 1953–1956 vanemõpetaja, 1956–1963 Võru metsamajandi peametsaülem, 1963–1975 Viljandi metsamajandi direktor, 1975–1983 EMI metsataimekasvatuse sektori metsaselektsiooni labori juhataja, 1988–1993 teadur. Õpetas metsamajanduse ökonoomikat ja organiseerimist.
Teadustöö.
Tegeles okaspuuseemlate rajamise ja majandamisega, uuris okaspuuseemlate viljakandvuse dünaamikat ja kvaliteeti ning nende tunnuste muutlikkust. Organiseeris metsainseneride klubi Silva, mis kujunes metsateadlaste ja praktikute kokkupuutekeskuseks. Oli Akadeemilise Metsaseltsi taasloojaid, AMS-i aseesimees. Üle 100 teadus- ja aimeartikli.
Jaanus Paal

Jaanus Paal (sündinud 16. septembril 1947 Urvaste vallas Võrumaal) on eesti botaanik.
Elulugu.
Ta on lõpetanud 1966. aastal Tartu Kaugõppekeskkooli, 1978. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (õppis bioloogiaosakonnas) ja 1982. aastal NSV Liidu TA V. L. Komarovi nimelise Botaanika Instituudi kaugõppeaspirantuuri. Bioloogiakandidaat (1983, TRÜ), väitekiri "Дискретность и непрерывность растительности средней тайги (на примере напочвенного покрова заповедника "Кивач"). 
Ta on töötanud aastatel 1975–1983 Karjalas Kivatši looduskaitseala vanemteadurina, 1983–1986 Tooma Soojaama juhatajana, 1986–1991 ZBI vanemteadurina, 1991–1992 botaanika ja mükoloogia osakonnajuhatajana, 1992–1993 teadusdirektorina, 1992–2002 Tartu Ülikooli botaanika ja ökoloogia instituudi korralise professorina, 1994–1997 ühtlasi instituudi juhatajana, 2002–2014 erakorralise professorina ja 2004–2017 ka vanemteadurina. 
Peamised loengukursused: Eesti taimestik ja taimkate, taimekoosluste struktuur ja dünaamika, teadustöö alused bioloogidele.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: taimekoosluste struktuur, ökoloogia, klassifikatsioon ja kaitse; bioloogia mitmekesisus, taimesüstemaatika. Olnud teadusekspeditsioonidel Tuvas (1972), Baikali ümbruses (1987), Kamtšatkal (1985), Magadanis (1987), Sahhalinil (1990), Taimõril (2003, 2004). 
Aastatel 1991–1994 töötas periooditi Norra Looduse Uurimise Instituudis Trondheimis, kus osales Eesti-Norra ühisprojektis "Effects of nitrogen to alpine heath" ja veel mitmes projektis, sh "Estonian Wetlands Conservation and Management Strategy" ("Eesti märgalade inventeerimine") ja "Estonian Natura 2000" ("Eesti Natura 2000"). 
Ajakirjade Latvijas Vegetacija, Botanica Lithuanica ja Eesti TA Toimetiste bioloogiaseeria kolleegiumi liige. 
Rahvusvahelise Taimkatteteaduse Assotsiatsiooni, Rahvusvahelise Soode Kaitse Grupi ja LUS-i liige. 
Teoseid.
Üle 70 teaduspublikatsiooni, sh 7 monograafia autor või kaasautor.
Isiklikku.
Jaanus Paal on abielus Taimi Paaliga.
Leopold Paal

Leopold Paal (21. jaanuar 1928 Tapa – 14. november 1991 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane.
Haridus.
Leopold Paal oli raudteelase poeg. Ta lõpetas Tapa Keskkooli 1947. aastal, Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonna hüdrotehniliste ehitiste erialal 1952. aastal ("cum laude"), seejärel oli Leningradi Polütehnilise Instituudi aspirant 1956–1958.
Tehnikakandidaat 1958, Leningradi PI, väitekiri "Гашение энергии в нижнем бьефе сооружений в условиях донного режима сопряжения"; dotsent 1961; tehnikadoktor 1969, Leningradi PI (kinnitus 1971), väitekiri "Оснвы методов расчета турбулентной диффузии вещества загрязнения в водотоках". ; professor 1972.
Töökäik.
Õpingute kõrvalt töötas lühikest aega Põllumajandusprojekti hüdroenergeetika osakonnas. 
Aastatel 1951–1991 töötas ta Tallinna Polütehnilises Instituudis: hüdrotehnika ja geodeesia kateedri vanemlaborant, assistent 1953–1957; sanitaartehnika ja hüdraulika kateedri vanemõpetaja 1958, dotsendi kt 1960; sanitaartehnika kateedri dotsent 1961–1969, professor 1969–1991, juhataja 1968–1991.
Teadustöö põhisuunad.
Hüdrotehniliste ehitiste hüdraulika; vee kvaliteedi reguleerimine ja puhastusmeetodid; keskkonnakaitse.
Temalt ilmus üle 140 publikatsiooni, sh monograafia, õpikuid ja artikleid "Eesti nõukogude entsüklopeedias". Tema juhendamisel kaitsti 20 kandidaadiväitekirja.
Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus.
Oli veekogude vee kvaliteedi reguleerumise ja prognoosimise uurimissuuna teaduslik juhendaja ja jõgede vee kvaliteedi prognoosi arvutusaluste loojaid. Tema uurimistulemusi on rakendatud Tallinna linna kanalisatsioonisüsteemi rekonstrueerimisel. Oli vabariikliku nõukogu "Veeressursside kompleksne kasutamine ja kaitse" liige; Leningradi ehitusinseneride instituudi veevarustuse doktoriväitekirjade kaitsmisnõukogu liige; NSV Liidu TA loodusliku ja reovee puhastamise tehnoloogia teadusliku nõukogu liige; Soome lahe veekaitse töörühma liige; TPI toimetiste sanitaartehnika sarja toimetaja; ühingu Teadus juhatuse liige ja tehnikasektsiooni esimees.
Ühiskondlik tegevus.
Ta oli Tallinna Polütehnilise Instituudi ametiühingu komitee esimees; Eesti NSV Haridustöötajate, Kõrgkoolide ja Teadusasutuste Vabariikliku Ametiühingu Komitee presiidiumi liige 1960–1965.
Harry Paalberg

Harry Paalberg (20. detsember 1927 Tallinn – 26. aprill 1993 Tallinn) oli eesti majandusteadlane.
Elulugu.
Harry Paalberg oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1948 Tallinna 9. Keskkooli, 1953 Tallinna Polütehnilise Instituudi, majanduskandidaat (1967, Eesti TA), väitekiri "Eesti NSV linnade peamised arengusuunad ja neid mõjutavad tegurid". Oli 1961–1967 MI teadur, 1967–1978 vanemteadur, 1978–1992 TPI majandusteaduskonna tööstuse planeerimise ja juhtimise (hiljem juhtimise ja plaanimise) kateedri vanemõpetaja, 1980. aastast dotsent. Õpetas peamiselt majanduse ja sotsiaalse arengu planeerimise kursusi.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: linnastumine, territoriaalne planeerimine ja ratsionaalse asustussüsteemi kujundamine.
Vilma Paalma

Vilma Paalma (10. aprill 1928 Tallinn – 8. mai 2022) oli eesti muusika- ja teatriteadlane. 
Elulugu.
Vilma Paalma oli majandusteadlase tütar. 
Lõpetas 1946 Tallinna Arve- ja Plaanindustehnikumi, õppis 1946–1950 TPI majandusteaduskonnas ja ühtlasi 1948–1950 Tallinna Muusikakoolis muusikateooriat, lõpetas 1956 Moskva Konservatooriumi muusikateaduse erialal. Oli 1956–1957 TRK muusikaajaloo õppejõud, 1957–1958 Üleliidulise Raadio ja 1958–1971 Eesti Raadio muusikasaadete toimetaja, 1971–1973 ja 1978–1984 Estonia teatri kirjandusala juhataja, 1973–1976 Ajaloo Instituudi teadur, 1976–1978 toimetaja, 1984–2008 arhivaar. Koostanud raadio- ja telesaateid. 
Teadustöö.
Uurinud peamiselt Eesti muusikateatri ajalugu, kirjutanud muusikateatriarvustusi ja -ülevaateid. Koostanud ja toimetanud teatri- ja muusikateoseid, sh koguteos ""Estonia" lauluteatri rajajaid" (kaaskoost M. Vaitmaa, U. Heinapuu; Tallinn, 1981), "Estonia Selts" (koost, Tallinn, 1990), K. Leichter, ""Estonia" muusikalise arengu keskusena" (toim, Tallinn, 1992); ""Estonia" "Luikede järv" läbi aegade" (koost, Tallinn, 2002) jt. 
Ta oli Eesti Heliloojate Liidu (1962) ja Eesti Teatriliidu (1973) liige.
Kalju Paalman

Kalju Paalman (sündinud 27. augustil 1948 Räpina vallas Võrumaal) on Eesti põllumajandusteadlane.
Elulugu.
Kalju Paalman on talupidaja poeg.
Lõpetas 1967 Räpina Keskkooli, 1972 Eesti Põllumajandusakadeemia agronoomina, põllumajanduskandidaat (1988, EPA), väitekiri "Влияние элементов агротехники покровной культуры на урожайность люцерны и клевера в условиях интенсивного земледелия в Эстонской ССР". Oli 1972–77 Põlva kolhoosi agronoom, 1978–84 EMMI teadur, 1984–88 ELVI rohumaaviljeluse sektori vanemteadur, aastast 1988 Jõgeva Sordiaretuse Instituudi Mooste katsejaama juhataja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: rohumaaviljelus, lina, tööstuskanepi ja põldtuderi agrotehnika, seemnekasvatus, tootearendus. Üle 10 teaduspublikatsiooni.
Malle Paalmann

Malle Paalmann (1960.aastani Malle Juusu; sündinud 14. septembril 1934 Lüganuse vallas Virumaal) on eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Malle Paalmann on kooliõpetaja tütar.
Lõpetas 1953 Pärnu 2. Keskkooli, 1958 TPI ehitusteaduskonna, 1962–64 aspirant, tehnikakandidaat (1967, TPI), väitekiri käsitles kooliruumide soojusolukorra olenevust välispiiretest. Oli 1965–67 TPI ehitusteaduskonna graafika kateedri assistent, 1967–68 ehitusökonoomika kateedri assistent ja 1968–70 vanemõpetaja, 1970–75 majandusteaduskonna töökaitse kateedri vanemõpetaja, 1974–92 dotsent, 1992–1997 tööteaduse õppetooli dotsent.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: töökaitse ja ehitusökonoomika. Üle 40 teaduspublikatsiooni, arvukalt õppemetoodilist kirjandust.
Guido Paalme

Guido Paalme (10. aprill 1927 Tallinn – 24. november 2004 Tallinn) oli eesti mäeinsener.
Elukäik.
Guido Paalme oli käsitööliste poeg. Ta oli Lia Paalme abikaasa ning Tiina ja Toomas Paalme isa.
Lõpetas 1946. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1951. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi (mäeosakonnas). 
Oli aastatel 1951–1952 Põlevkivi ja Keemiatööstuse Peavalitsuse vaneminsener, 1952–1957 Eesti Põlevkivi insener, vaneminsener, peainseneri abi, 1957–1966 töötas Eesti NSV RNK Põlevkivi- ja Keemiatööstuse Peavalitsuses, 1966–1977 Eesti Põlevkivi tehnikaosakonna juhataja, tehnikadirektor, 1977–1979 Metsamajanduse ja Looduskaitse Teadusliku Uurimise Instituudis uue tehnoloogia osakonna juhataja asetäitja, 1979 looduskasutuse labori juhataja asetäitja, 1980–1987 juhataja, 1987 vanemteadur, 1988–1990 juhataja kohusetäitja, metsamonitooringu töögrupi juhataja, 1990–1995 Keskkonnaministeeriumi maapõueosakonna peaspetsialist ja maapõue talituse juhataja kohusetäitja, 1995–1998 maapõueosakonna juhataja, 1998–2000 Keskkonnaministeeriumi nõunik, seejärel 2004. aastani Riigikogu keskkonnakomisjoni konsultant.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: mäendus, maavarad, kaevandamine, looduskeskkond, looduskaitse. 
"Vene-eesti mäenduse sõnastiku" (1969) kaasautor ja toimetaja, "Vene-eesti tehnika sõnaraamatu" (1975) kaasautor. 
Osales Eesti geotoopide väljaselgitamisel ja nende kaitse korraldamisel. Eesti õigusaktide (maapõueseadus, keskkonnaregistri seadus jt) koostajaid. Maavarade komisjoni liige (1990–1995 esimees; 1998. aastast teadussekretär), Eesti TA Looduskaitse Komisjoni ja Eesti Geoloogia Seltsi liige.
Lia Paalme

Lia Paalme (aastani 1950 Lia Paas; 29. august 1927 Tartu – 4. november 2016) oli eesti keemik.
Elulugu.
Lia Paalme oli sõjaväelase tütar.
Lõpetas 1946 Tallinna 4. Keskkooli, 1952 TPI kütuste tehnoloogia alal, keemiakandidaat (1958, KI), väitekiri "Исследование процессов движения и распределения потоков газа и насыпного материала при термической перерботке сланца." Oli 1952–61 KI teadur, 1961–96 vanemteadur.
Teadustöö.
Uurinud 3,4-bensopüreeni lagunemise mehhanismi ja kineetikat valgusega initsieeritud protsessis olenevalt lahustitest ja temperatuurist ning polütsükliliste ühendite mõju kantserogeensete ühendite lagunemisele. Nõukogude Eesti preemia 1967 (kollektiivis).
Isiklikku.
Tema abikaasa oli Guido Paalme ning lapsed on Tiina ja Toomas Paalme.
Tiina Paalme

Tiina Paalme (sündinud 23. märtsil 1960 Tallinnas) on eesti bioloog.
Elulugu.
Lõpetas 1978 Tallinna 42. Keskkooli, 1984 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogiaosakonna, bioloogiamagister (1998, Tallinna Pedagoogikaülikool), väitekiri "Makrovetikate primaarproduktsioon Eesti rannikumeres", 1999–2003 TPÜ doktorant, Ph.D. (ökoloogia, 2005, TLÜ), väitekiri "Nuisance brown macroalga "Pilayella littoralis": primary production, decomposition and formation of drifting algal mats" (Tallinn, 2005). Täiendas end 1995–1997 Helsingi ja Turu ülikoolis, 2000 Greifswaldi ülikooli ökoloogia instituudis. 
Oli 1984–1990 Läänemere Kalamajanduse TUI Tallinna osakonna nooremteadur, 1990–93 ÖMI teadur, 1993– TÜ Eesti Mereinstituudi teadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: Eesti rannikumere makrovetikate ökofüsioloogia ja primaarproduktsioon. Üle 10 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Tiina Paalme on Guido ja Lia Paalme tütar, Toomas Paalme õde.
Toomas Paalme

Toomas Paalme (sündinud 24. juulil 1951 Tallinnas) on eesti biokeemik.
Haridus.
Lõpetas 1969 Tallinna 42. Keskkooli, 1974 TPI toiduainete tehnoloogia erialal, bioloogiakandidaat (1987, Tartu Ülikool), väitekiri ""Chlorobium thiosulfatophilum" metabolismi uurimine 13C TMR abil". Täiendas end 1993 ja 1994 Helsingi Ülikoolis.
Töökäik.
Eesti NSV/Eesti TA Küberneetika Instituudi biokeemia sektori vaneminsener 1974–80, Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudi teadur 1980–88, vanemteadur 1988–2001.
TTÜs 1990–...: orgaanilise ja biokeemia kateedri tunnitasuline õppejõud, keemiainstituudi lektor 1990–96; toiduainete instituudi toiduainete tehnoloogia professor ja õppetooli juhataja 1997–2016; keemia ja biotehnoloogia instituudi professor 2017-2021, alates 2021 emeriitprofessor ja vanemteadur.
AS Toidu- ja Fermentatsioonitehnoloogia Arenduskeskuse juhtivteadur 2005–2015.
Teadustöö.
Mikroorganismide ja rakukultuuride metabolism; rekombinantsete valkude ekspressioon; kultiveerimismeetodite väljatöötamine ja optimeerimine, metabolismi mudelid; toidu stabiilsuse uuringud.
Töötanud välja maailmas laialdaselt kasutuseloleva laboratoorse kultiveerimise programmi FermExperdi (1996); MTÜ Toidu- ja Fermentatsioonitehnoloogia Arenduskeskuse organisatsiooni väljaarendaja ja juhatuse liige; osalenud mitmes EASi eeluuringus ja projektis.
Uurimisvaldkond: biokeemia, bio- ja toiduainete tehnoloogia. Uurinud bakteri- ning rakukultuuride metabolismi ja füsioloogiat, kasutades läbivoolukultiveerimist ja ¹³C-tuumamagnetresonantsi. On A-staatsete kultiveerimismeetodite ja fermentatsiooni­protsesside kontrollimise programmi BioExpert loojaid. Mikrobioloogia Seltsi liige. Üle 60 teaduspublikatsiooni.
Teaduskorralduslik tegevus.
Uuendtoidu eksperdikomisjoni liige 2002–...; SA Eesti Teadusfondi keskkonna ja eluslooduse ekspertkomisjoni liige (toiduteadus) 2006–2012.
Mikrobioloogia Seltsi liige.
Isiklikku.
Toomas Paalme on Guido ja Lia Paalme poeg, Tiina Paalme vend.
Venno Paalmäe

Venno Paalmäe (31. august 1936 Tartu – 4. aprill 2001 Tartu) oli eesti maaparandusteadlane.
Elulugu.
Venno Paalmäe oli teenistuja poeg.
Lõpetas 1954 Tartu 1. Keskkooli, 1959 Eesti Põllumajanduse Akadeemia maakorralduse ja hüdromelioratsiooni teaduskonna, põllumajanduskandidaat (1976, EPA), väitekiri käsitles väljaparanduse planeerimisaluseid. Oli 1951–1961 insener Rakvere rajooni maaparanduse ja remonditehnika ettevõtetes, 1961–1968 Tihemetsa Põllumajanduse Mehhaniseerimise Tehnikumi õpetaja, 1968–1983 EPA maaparanduse kateedri vanemõpetaja, 1983–1987 dotsendi kohusetäitja ja 1987–1994 dotsent, ühtlasi 1986–1989 metsanduse ja maaparanduse teaduskonna prodekaan, 1994–2001 Eesti Põllumajandusülikooli veemajanduse instituudi dotsent, ühtlasi 1994–2000 metsandus- ja maainseneriteaduskonna prodekaan. 1980–1983 oli Alžeeria RDV-s Hüdrotehnika ja Maaparanduse Instituudi õppejõud. Õpetas maaparanduse organiseerimise, maaparanduse, veemajanduse ökonoomika, hüdraulika, kuivenduse jm kursusi.
Teadustöö.
Uurinud dreenniisutust, väljaparandust, maaparandustööde ökonoomiat ja planeerimist. Üle 30 teaduspublikatsiooni, sealhulgas 2 õpikut.
Jaan Paalna

Jaan Paalna (aastani 1936 Jaan Rabison, 12. mai 1878 Halliste – 1945 Eesti) oli eesti loomaarstiteadlane.
Elulugu.
Õppis 1899–1903 TVI-s, veterinaarmeditsiini doktor. (1923, Leipzigi Ülikool), väitekiri "Beitrag zur Kenntniss der Hypospadie". Oli 1904–16 Tallinna linna veterinaararst, aastast 1917 kuni Teise maailmasõjani Tallinna tapamaja direktor.
Pidanud Kaitseväe Ühendatud Õppeasutistes loenguid sõjamajandusest.
Maetud 5. juulil 1945 Tallinna Metsakalmistule.
Teadustöö.
Uurinud kusiti anomaaliaid. Oli 1924–26 EKR-i vastutav toimetaja.
Lilli Paama

Lilli Paama (1965. aastani Lilli Lipp; sündinud 7. jaanuaril 1941 Tartus) on eesti keemik-analüütik.
Elulugu.
Lilli Paama on sidetöötaja tütar ja Mart Paama abikaasa.
Lõpetas 1959 Tartu 1. Keskkooli, 1964 Tartu Riikliku Ülikooli keemiaosakonna, keemiakandidaat (1968, Läti TA Anorgaanilise Keemia Instituut), väitekiri "Исследование условий и определение микроколичеств хлор- и броморганических соединений в воздухе и сточных водах". 
Oli 1965–1966 Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusmaterjalide labori ja Eesti Põllumajanduse Akadeemia maaviljeluse labori nooremteadur, 1966–1979 TRÜ analüütilise keemia kateedri nooremteadur, 1979–1989 vanemteadur, 1989–1991 assistent, 1992– keemilise füüsika instituudi lektor. 1990. aastast töötanud teaduri ja õppejõuna korduvalt Soomes Oulu Ülikoolis, Helsingi Tehnikaülikoolis, Jyväskylä Ülikoolis ja Helsingi Ülikoolis, 1999–2005 täiendas end nimetatud ülikoolides.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: ülipuhaste ainete süntees ja analüüs, kloor- ja broomorgaaniliste ühendite keskkonnakeemia ja analüütika, induktiivse plasma aatomispektromeetria, termoanalüüs ja FTIR spektromeetria. Osalenud rahvusvahelises projektis "The Lapland Forest Damage Project". 95 teaduspublikatsiooni, 2 patenti.
Ülo Paap

Ülo Paap (17. oktoober 1932 Tõravere, Tartumaa – 21. veebruar 1999 Ervistu, Pärnumaa) oli eesti geoloog.
Elulugu.
Ülo Paap oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1960. aastal Alatskivi Keskkooli, 1965. aastal Tartu Riikliku Ülikooli geoloogiaosakonna ja 1972. aastal aspirantuuri Geoloogia Instituudis. Geoloogia-mineraloogiakandidaat (1974, Teaduste Akadeemia), väitekiri "О методах обработки и интерпретации данных гранулометрии (на примере четвертичных отложений Северо-Восточной Эстонии)". 
Töötas 1965–1967 ENSV Geoloogia Valitsuses (EGV) Kohtla-Järve töökonnas geoloogilisel kaardistamisel, oli 1967–1990 (vaheajaga) Geoloogia Instituudi teadur, seejärel töötas teadusliku konsultandina Pärnu Kaluris ja AS-is Sapropeel.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: kvaternaarsete setete granulomeetria ja mineraloogia ning orgaanilised järvesetted; põlevkivi genees. Juurutas GeoIoogia Instituudis elektronmikroskoopilise uurimismeetodi. 26 teaduspublikatsiooni.
Ants Paapstel

Ants Paapstel (sündinud 11. augustil 1956 Elvas) on eesti arstiteadlane ja südamekirurg.
Elulugu.
Ants Paapstel on teenistuja poeg.
Lõpetas 1974 Nõo Keskkooli, 1980 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, 1983–1986 ÜMPI aspirant, meditsiinikandidaat (1986, TRÜ), väitekiri "Хирургическое лечение больных стенокардией и с сужением левой венечной артерии". Oli 1980–83 Tallinna Kiirabihaigla kardiovaskulaarkirurgia osakonna arst, 1986–89 ÜMPI koronaarkirurgia labori juhataja ja teadur Tallinnas, 1989–1992 TÜ Kardiovaskulaarkirurgia Tallinna Teaduskeskuse koronaarkirurgia labori juhataja ja teadur, 1992–2001 Kiirabihaigla Südamekeskuse osakonnajuhataja, aastast 2001 Põhja-Eesti Regionaalhaigla (PERH) kardiokirurgia osakonna vanemarst.
2012. aastast on ta Põhja-Eesti Regionaalhaigla südamekirurgia osakonna juhataja.
Teadustöö.
Uurinud isheemiatõve ägedaid vorme ja nende kirurgilist ravi. Üle 20 teaduspublikatsiooni.
Margus Paas

Margus Paas (sündinud 28. novembril 1968 Valgas) on eesti sotsioloog.
Elulugu.
Margus Paas on talupidaja poeg.
Lõpetas 1987 Valga 1. Keskkooli, 1995 TÜ sotsiaalteaduskonna sotsioloogia erialal. Oli 1995–1996 EPMÜ filosoofia ja maasotsioloogia instituudi spetsialist, 1996–1997 peaspetsialist, 1997–2005 TV3 uuringute juht, 2005– Kanal 2 uuringujuht.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: maasotsioloogia, elukvaliteet, meedia ja metodoloogia. Aastatel 1992–1997 osales Paas 14 sotsioloogilises uurimisprojektis. Alates 1997 on peamisteks uurimisteemadeks televisiooni auditooriumiuuringute metodoloogia, meediatarbimine, vaatajakäitumine ja telerivaatajate tüpoloogia. Elektroonilise ajakirja Estonian Social Science Online (ESSO) toimetaja (1996–1998). Eesti Sotsioloogide Liidu liige.
Veste Paas

Veste Paas (12. august 1931 Narva – 8. detsember 2002 Tallinn) oli eesti filmiajaloolane.
Elulugu.
Veste Paas oli sõjaväelase tütar.
Lõpetas 1949 Türi Keskkooli ja 1956 Nõukogude Liidu Kirjanike Liidu M. Gorki nimelise Kirjandusinstituudi, 1962–1965 Ajaloo Instituudi ja NSV Liidu Kunstide Ajaloo Instituudi aspirant, mag 2002, (Tallinna Pedagoogikaülikool), väitekiri "Eesti dokumentaalfilmi kujunemine 1912–1940 ja hävinguaasta 1941". 
Töötas 1960.–1970. aastail peamiselt ajakirjanduses, oli Tallinna Kinostuudios ja Eesti Televisioonis toimetaja, 1977–1983 Eesti NSV Kino-, Foto- ja Fonodokumentide Riikliku Keskarhiivi vanemarhivaar, aastast 1992 TPÜ kultuuriteaduskonna filmi- ja videokateedri lektor.
Teadustöö.
Uurinud eesti, vene ja maailma filmikunsti ajalugu, eriti selle varasemat perioodi 1895–1940. Avaldanud filmikriitilisi ja uurimuslikke artikleid ajakirjanduses, teinud kaastööd "Eesti entsüklopeediale", pidanud loenguid eesti, vene ja maailmakinost koolides, rahvaülikoolides jm.
Aadu Paat

Aadu Paat (4. detsember 1933 Saaluse vald, Võrumaa – 23. jaanuar 2013) oli eesti füüsik.
Elulugu.
Aadu Paat oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1952 Võru 1. Keskkooli, 1957 Tartu Riikliku Ülikooli, oli 1964–67 sihtaspirantuuris NSVL TA Pooljuhtide Instituudis, tehnikakandidaat (1968, Moskva Terase ja Sulamite Instituut), väitekiri "Исследование концентрационных неоднородностей в твердых растворах Bi2 (Te, Se)3". Oli 1957–61 Rakvere 1. Töölisnoorte Keskkooli õpetaja, 1961–64 TPI füüsikakateedri assistent, 1967–80 vanemõpetaja ja dotsent, 1980–92 TTÜ elektronmikroskoopia ja röntgenanalüüsi labori vanemteadur-juhataja, 1992–96 materjaliuuringute keskuse juhataja ja 1996–2004 vanemteadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: pooljuhtide füüsika ja tehnoloogia, materjalide struktuuri ja omaduste uurimine füüsikaliste meetoditega, mikroskoopia kujutise analüüs, saasteainete ja Eesti põlevkivituha uurimine. Üle 80 teaduspublikatsiooni, sh õpikud.