tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Teema (muusika)

Teema (kr "thema" 'asetatu, paigutatu') on heliteose peamist muusikalist mõtet kätkev vormielement. 
Sellel põhineb heliteose või selle osa ülesehitus, kuna teemat kasutatakse tagasipöördumiseks, töötlemiseks, vahel ka vastandamiseks või kombineerimiseks teiste teemadega. Teemal on iseloomulik meloodilis-harmooniline või rütmiline eripära, mis teda esile tõstab. Teema kuju (ulatus, ehitusviis, tähendus) ja funktsioon sõltub žanrist, vormist, kompositsioonistiilist ja kompositsiooni eesmärgist. Näiteks erinevad fuuga, sonaat-allegro ja variatsioonivormi teemamõisted üksteisest märgatavalt. 
Ajaloost.
Teema mõiste võeti Euroopa muusikas kasutusele varauusajal ja alates 16.–17. sajandist levima hakanud instrumentaalmuusikas on see võtnud erinevaid vorme, peamiselt kolmes suunas:
Michael John Keen

Michael John Keen (1935–1991) oli tunnustatud Kanada geoloog. 
Aastatel 1961–1977 oli ta Dalhousie Ülikooli geoloogia teaduskonna professor. Seejärel kuni 1990. aastate alguseni töötas Keen Kanada Geoloogilise Ülevaatuse Atlantilise Osakonna Maateaduste Keskuses.
1986. aastal autasustas Kanada Geoloogia Assotsiatsioon teda Logani medaliga.
Tema auks on asutatud ka Michael John Keeni nimeline medal (Kanada Geoloogia Assotsiatsiooni Meregeoloogia Osakond) ja Michael John Keeni nimeline mälestusauhind (Dalhousie Ülikool).
Peter Clift

Peter Dominic Clift (sündinud 26. augustil 1966) on Briti meregeoloog ja geofüüsik, kes on spetsialiseerunud Aasia ja Vaikse ookeani uurimisele. 
Ta kasvas üles Hertfordshire'is Ware'i linnakeses. Kolledžihariduse omandas Clift samuti oma sünnikohas, kuid kõrgkooliks valis ta Oxfordi Ülikooli, kus omandas bakalaureusekraadi. Seejärel sai Edinburghi Ülikoolist doktorikraadi, tema lõputöö teemaks oli Lõuna-Kreeka geoloogia. Alates 2004. aastast töötab Clift Aberdeeni Ülikooli geoloogiaprofessorina.
Teadustöö.
Clift on tuntud kui geoloog, kes kasutab maapinna struktuuriajaloo tundmaõppimiseks geofüüsilisi, geokeemilisi ja traditsioonilisi geoloogilisi meetodeid. Ta on pühendanud suure osa oma elust Aasia mussoontuulte ning Himaalaja mäestiku ja Tiibeti lavamaa omavaheliste mõjutuste avastamisele. Mees on uurinud põhjalikult Induse jõe evolutsiooni ning on hinnanud viimase vanuseks 45 miljonit aastat. Tema arvates koondas Indus umbes 5 miljonit aastat tagasi, kõik neli Punjabi regiooni suurimat jõge voolama enda jõesängi. Varem olevat Chenab, Ravi, Sutlej ja Jellum voolanud ida suunas paikneva Gangese sängi, mitte läänes asuvasse Indusesse. Tänapäeval uurib ta Lõuna-Aasia jõgede vooluteekonna muutusi ning nende võimalikke mõjutusi iidsetele tsivilisatsioonidele. Clift on kontrollimas hüpoteesi, väitmaks, et Sarasvati jõgi voolas varem Chandigarhi regioonist Punjabi, kuid rauges umbes 4000 aastat tagasi nõrgenevate mussoontuulte tõttu.
Justus Roth

Justus Ludwig Adolf Roth (15. september 1818 Hamburg – 1. aprill 1892) oli saksa geoloog ja mineraloog.
1848. aastal asus ta tööle geoloogia eradotsendina Berliini ülikoolis ja 1867. aastal sai ta samas mineraloogia professoriks. Ta oli üks petrograafia rajajaid.
Ferdinand Zirkel

Ferdinand Zirkel (20. mai 1838 Bonn, Preisimaa kuningriik – 11. juuni 1912 Bonn) oli saksa geoloog.
Onekotan

Onekotan (vene keeles Онекотан, jaapani keeles 温禰古丹島 "Onekotan-tō") on asustamata saar Kaug-Idas Suur-Kuriilide põhjarühmas. 
Neljas Kuriili väin eraldab seda Paramuširi saarest (53 km kirde pool) ja Jevreinovi väin Makanruši saarest (28 km loode pool). Krenitsõni väin eraldab Onekotani saart Harimkotani saarest (15 km lääne pool).
Saar kuulus enne Teist maailmasõda Jaapanile, praegu aga kuulub Venemaale. Aastani 2005 oli saare läänerannikul Šestakovi piirivalvekordon ja idarannikul Onekotani piirivalvekordon.
Onekotani saare pindala on 425 km², pikkus 43 km, laius 11–17 km. Saarel on kaks kaldeeraga tegevvulkaani: Krenitsõni vulkaan (1324 m, sai nime 1. järgu kapteni Pjotr Krenitsõni järgi) saare lõunaosas ja Nemo vulkaan (1019 m) saare põhjaosas (vt satelliidipilti).
Kaldeerad on täidetud veega. Krenitsõni vulkaani kaldeeras paikneb Koltsovoje järv, mis on ringikujuline, sest kaldeera keskel on kaasaegne vulkaaniline koonus. Nemo vulkaani kaldeera on täidetud veega ainult kirdeosas ja seal asub Tšornoje järv, mis on üle 4 km pikk ja 2 km lai. 
Saarel on seitse jõge pikkusega üle viie kilomeetri. Suurim on 8 km pikkune Ozjornaja jõgi, mis voolab Nemo vulkaani kaldeera lõunaosas ja suubub Ohhoota merre. Sama pikkusega Kedrovka jõgi voolab saare keskosas ja suubub Vaiksesse ookeani.
Onekotani saar on kaetud kääbusseedermännikuga. Maastikus on valdavalt 2–4 meetri kõrgused lepad ja seedermännid, kivikuhjatised, sood, kanarbik jne. Marjadest on esindatud kukemari, sinikas ja murakas. Saarel elutsevad rebased ja väikesed närilised, rannikuäärses meres viigerhüljes ja sivutš.
1720. aastal uurisid saart geodeedid Ivan Jevreinov ja Fjodor Lužin.
Henry Washington

Henry Stephens Washington (15. jaanuar 1867 Newark, New Jersey, USA – 7. jaanuar 1934 New York) oli Ameerika Ühendriikide geoloog. 
Tunnustus.
Henry Stephens Washington valiti 1922. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.
August Heinrich von Hirschhausen

August Heinrich von Hirschhausen (6. oktoober 1826 Kuusalu – 6. mai 1861 Järva-Madise) oli Eestimaa vaimulik.
Õppis 1844–1849 Tartu ülikooli usuteaduskonnas. Ordineeriti õpetajaks 10. mail 1853.
Oli 1853–1861 Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja. Tema ajal algas Järva-Madisel maltsvetlaste liikumine.
Isiklikku.
Tema isa oli Jõelähtme ja Kuusalu pastor Jacob Johann Anton Hirschhausen, abikaasa Bertha Pauline Malwine Hirschhausen (1833–1878) oli Tallinna Kõrgema Linna-Tütarlastekooli õpetaja ja inspektor.
Poeg, Leonhard von Hirschhausen (1856–1904) oli dr. med, Virumaa kreisiarst ja Rakvere linnaarst, "August" Conrad von Hirschhausen (1861–1893) luteri vaimulik, Richard Georg von Hirschhausen (1858–1916) oli Reigi Jeesuse koguduse õpetaja. Pojapoeg Theodor Hirschhausen oli Kärla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja.
Paskalsekund

Paskalsekund on viskoossuse mõõtühik SI-süsteemis.
1 Pa·s = 1 kg·m−1·s−1 
CGS-süsteemis on viskoossuse mõõtühikuks puaas.
Frederick Vine

Frederick John Vine (17. juuni 1939 London – 21. juuni 2024) oli Suurbritannia meregeoloog ja geofüüsik. 
Teda peetakse laamtektoonikateooria loomise võtmeisikuks.
Salme Raatma

Salme Raatma (kuni aastani 1935 Salme Rosenberg; kodanikunimega Salme Rosenstein; 25. juuni 1915 Linna küla, Helme kihelkond – 28. veebruar 2008 Turu, Soome) oli eesti lastekirjanik.
Elu.
Ta õppis Helme algkoolis ja Tõrva ühisgümnaasiumis. Aastatel 1933–1938 õppis ta Tartu Ülikoolis kunstiajalugu, kirjandust ja etnograafiat, töötades samal ajal Eesti Rahva Muuseumis. Pärast abiellumist pastor Herbert Alexander Rosensteiniga aastal 1938 asus elama Noarootsi (abikaasa oli seal vikaarpastor). 1939. aastal põgenes perekond Saksamaale.
1964. aastal asus perekond elama Soome Turusse.
Isiklikku.
Tema poeg Gustav-Siegfried Rosenstein läks isa jälgedes, hakates vaimulikuks. Tema sulest on ilmunud oma ema elulugu saksa keeles: "„Ihr steht schon auf unserer Liste!“ Die estnische Exildichterin Salme Raatma." Husum: ihleo 2015 (eestindatud: „Te juba olete meil nimekirjas. Eesti luuletaja Salme Raatma eksiilis“. Sinisukk 2018).
Viktor Kapp

Viktor (Victor Melchior) Kapp (17. august 1919 Avanduse vald, Simuna kihelkond, Virumaa – 30. november 2003 Paide) oli eesti metsandustegelane, looduskaitsja, koduloolane, sporditegelane ja publitsist.
Ta sündis metsaülema peres. Lõpetas 1937. aastal Tapa Linna Ühisgümnaasiumi ning õppis 1937–1944 Tartu Riiklikus Ülikoolis metsandust. Akadeemiliselt oli ta ÜS Liivika liige.
Töötas Paasvere metsaülemana, metsamajanduse insenerina Metsade Valitsuses ja metsnikuna Purdi metskonnas.
Järvamaa metsamajandi loomise järel töötas seal 1950–1979 vaneminsenerina ja 1979–1991 hooldusraiete meistrina.
Kirjutas ajakirjandusele sporditeemalisi artikleid ning koostas Järvamaa / Paide rajooni kergejõustiku edetabeleid. Ta oli vabariikliku kategooria kergejõustikukohtunik ning võttis osa võistluste organiseerimisest.
Wilhelm Reinhold Schwartz

Wilhelm Reinhold Schwartz (3. veebruar 1891 Tartu – 9. detsember 1962 Bielefeld Saksamaa) oli Eesti vaimulik.
Õppis 1901–1908 Tartus Zeddelmanni Eragümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1909–1915. Prooviaastal oli ta Kursi ja Torma koguduses. Ordineeriti õpetajaks 31. jaanuaril 1916.
Oli Avinurme koguduse õpetaja 1916–1919. Teenis Harju-Risti ja Nõva kogudusi õpetajana 1924–1934. 1935–1936 oli Noarootsi koguduse õpetaja Sven Danelli isiklik adjunkt. Aastatel 1936–1939 oli rahvamisjonär ning 1938–1939 kiriku vikaarõpetaja.
Lahkus aastal 1939 Saksamaale. Suri Bielefeldis, kus teenis korduvalt ka EELK Bielefeldi kogudust, jutlustades Stieghorstis ja Beckhofis. Maeti 13. detsembril 1962 Senne lõunakabelis. Tema soovil lauldi haual eestikeelset koraali "Oh võta mind, mu Jumal, käe kõrvale".
Isiklikku.
Tema isa, märterpastor Moritz Wilhelm Paul Schwartz hukati 14. jaanuaril 1919 koos teoloogiaprofessor Traugott Hahni, õigeusu piiskopi Platoni, preestrite Nikolai Bežanitski ja Mihhail Bleive ning 14 Tartu kodanikuga.
Abikaasa oli Marju Schwartz (neiuna Lepaleht). Neil oli 1 tütar (kes suri 2-kuusena) ja 4 poega.
Duromeeter

Duromeeter on mõõtevahend, millega mõõdetakse eeskätt elastsete materjalide, näiteks polümeeride ja kummide kõvadust. Näiteks mõõdetakse sellega rulluiskude, rulade, auto- ja rattarehvide kõvadust.
Duromeetri leiutas Albert F. Shore, kes töötas 1920. aastatel välja tugevuse mõõtmise viisi. Tema eesnime esitähest tuleb ka mõõtühik "A". Seda terminit kasutatakse nii selle mõõteskaala iseloomustamiseks kui ka selle instrumendi endana.
Duromeetri, nagu ka enamiku teiste kõvadustestide mõõtmisi toimub teise, tugevama materjali osutatud surve all vastupanu mõõtmisega teatud ajaühiku jooksul.
Mõõtmine.
Mõõtmiseks võetakse mõõdetav materjal, mille paksus peab olema vähemalt 6,44 mm, ning vajutatakse masina abil sisse terasest varras läbimõõduga 1,1–1,4 mm ning tipu läbimõõduga 0,79 mm millele omakorda antakse mass 0,822 kg. Seda kõike 15 sekundi jooksul.
Kui materjali sisse vajub terasvarras 2,5 mm või isegi rohkem, on selle materjali kõvaduseks, ehk A väärtuseks 0. Kui aga selle aja jooksul ei vaju see varras sinna sisse ainsatki millimeetrit, on selle materjali tugevus 100 A ehk siis väga kõva polümeer või kumm, mida võib peaaegu plastikuga võrrelda.
Kuna sellel mõõtmisviisil ei ole konkreetset skaalat, siis võib ratta vastupidavus 84 A tugevuse juures olla erinev, kuna see mõõt antakse enam-vähem umbes. Seda konkreetse skaala puudumise tõttu. Kindlasti on märgatav erinevus näiteks 70 A ja 84 A tugevustel aga seda kõvadust saab teada vaid ise testides ning ratastega sõites.
Näiteid argielus kasutusel olevate materjalide kõvadusest:
Lothar Bolz

Lothar Bolz (3. september 1903 Gleiwitz (tänapäeval Gliwice, Poola) – 29. detsember 1986 Ida-Berliin) oli Saksa Demokraatliku Vabariigi poliitik.
Kommunistina põgenes ta 1933. aastal Nõukogude Liitu ja pöördus tagasi 1947. aastal. 
1948. aastal asutas ta Saksamaa Rahvusdemokraatliku Partei ja oli kuni 1972. aastani selle esimees, hiljem auesimees. 
1. oktoobrist 1953 kuni 24. juunini 1965 oli Lothar Bolz Saksa Demokraatliku Vabariigi välisminister.
Aacheni Alemannia

Aacheni Alemannia on Saksamaa jalgpalliklubi, mis mängib 2. Bundesligas. Seni on ühe korra, hooajal 2006–07, mängitud ka Bundesligas. Praegu on Aacheni Alemannia peatreenerita. Klubi mängib Tivoli staadionil. 
2011/2012 hooaja lõpetas klubi 17. kohaga ja langeb 3. Ligasse.
NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee Kaheksas Peavalitsus

NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee Kaheksas Peavalitsus oli Nõukogude Liidu riikliku julgeolekuasutuse sideturvalisuse ja salajase sidepidamisvahendite salastatuse tagamise ning uute sidevahendite väljatöötamisega tegelenud NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee struktuuriüksus. Sideluurega tegeles NSV Liidu RJK koosseisus olnud Riikliku Julgeoleku Komitee Kuueteistkümnes valitsus.
Nõukogude sideturvalisuseametkonna loomine.
5. mail 1921 moodustati Väikse Rahvakomissaride Nõukogu otsusega nr 672 nõukogude krüptograafiateenistus nõukogude riikliku julgeolekuasutuse Tšekaa juures, teenistuse esimeseks juhiks määrati nõukogude võimule ustav ning pikaajalise kommunistliku tegevuse staažiga Gleb Boki.
Sideturvalisuse asutuse ülesannetena määratleti tema moodustamisel:
Teenistus kandis 5. maist 1921 kuni 6. veebruarini 1922 nimetust Tšekaa 8. Spetsosakond; läbi ajaloo toimunud nõukogude julgeolekuasutuste reformide käigus aga nimetusi: 
Riikliku Poliitvalitsuse juures asuv Spetsosakond.
1922. aastal moodustatud Spetsiaalosakonna keskaparaadi organisatsioon koosnes 7 jaoskonnast:
Töö käigus teostati arhiivides Venemaa keisririigi dešifreerimisteenistute poolt välisriikide šifrite kohta kogutud andmeid, nende käsitlemise juhendeid, vahelthaaratud materjalide deširfreerimise meetodite meetodeid. Venemaa keisririigi arhiividokumentide seas olid näidised Bulgaaria, Saksamaa Keisririigi, Hiina Ameerika Ühendriikide, Jaapani šifrite näidised ja originaalid ning metoodilised juhendid nende "lahtimurdmiseks" ning erinevad õppejuhendid;
Alates 1921. aastast suutsid Spetsosakonna töötajad dešifreerida Moskvas asuva Saksamaa saatkonna, Türgi diplomaatilise esinduse šifreeritud telegrammid ja alates 1924. aastast ka Poola šifrid.
Spetsosakonna territoriaalsed allüksused.
Spetsiaalosakonna ülesandeid Vene NFSV ja hiljem NSV Liidu Ühendatud Riikliku Poliitvalitsuse/OGPU territoriaalorganites – NSV Liidu administratiivüksuste OGPU Täievolilistes esindustes juures teostasid Spetsjaoskonnad ("Специальные отделения Полномочных представительств ОГПУ") oblastites ja kraides ning NSV Liidu liiduvabariikides – liiduvabariigi GPU juures asuvad Spetsjaoskonnad ("Спецотделение ГПУ УССР").
Spetsiaaljaoskondade ülesanneteks oli:
Moritz Wilhelm Paul Schwartz

Moritz Wilhelm Paul Schwartz (4. november 1864 Tartu – 14. jaanuar 1919 mõrvatud Tartu Krediitkassa keldris) oli Eesti vaimulik.
Õppis 1873–1874 Blumbergi koolis, 1875–1882 gümnaasiumis. Aastatel 1883–1888 õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Töötas aastatel 1884–1888 veel usuõpetajana Jaani kiriku koolis. Oli prooviaastal Halliste Püha Anna koguduses. Ordineeriti õpetajaks 12. märtsil 1889.
Oli aastal 1889 Helme Maarja koguduses ja samal aastal Käina Martini koguduses abiõpetajaks. 1890–1919 töötas Tartu Jaani koguduses diakonõpetajana.
Märtüürium.
Tartu langes Vabadussõjas Punaarmee kätte 22. detsembril. Ligi nädal aega oli linnas võimul kohalikud Tartu enamlased. Ent 28. detsembril 1918 jõudis Tartusse Eesti Töörahva Kommuuni Nõukogu esindaja Albert Tiimann, koos kolme kaaslasega. 30. detsembriks 1918 koostas Tartu uus võimukandja esimesed omapoolsed sundmäärused ning pani need ka kohe kehtima.
Kõigepealt keelustati ETK Nõukogu juba varasema dekreedi põhjal nüüd ka Tartus jumalateenistuste pidamine ning igasugune muu ametlik usukommete täitmine...
Peale Tartu hõivamist bolševike vägede poolt vahistati 24 päeva jooksul linnas umbes 500 inimest, kes paigutati Tartu Krediidikassa keldrisse Kompanii tänav 5. 14-15. jaanuaril 1919. vabastati Tartu ning enne lahkumist hukkasid bolševikud komissaride (Kull, Rästas, Otter) juhtimisel 20 väljavalitud vangi - nende seas Õigeusu piiskop Platon (Kulbusch), ülempreestrid Mihhail Bleive ja Nikolai Bežanitski, usuteaduse professori Gotthilft Traugott Hahni ja Tartu Jaani koguduse pastori Moritz Wilhelm Paul Schwartzi...
Isiklikku.
Isa Wilhelm August Theodor Schwartz oli 1855–1891 Tartu Jaani koguduse õpetaja, samuti oli Harju-Risti ja Nõva koguduste kirikuõpetaja tema poeg Wilhelm Reinhold Schwartz
Aleksander Veinberg

Aleksander Veinberg (13. märts 1895 Järvamaa – 30. märts 1995 Garden Grove, California) oli eesti advokaat, Vabadussõja veteran ja metsavend.
Fiat Bravo

Fiat Bravo on Fiati aastatel 2007–2014 toodetud väike 5-ukseline esiveoline luukpära. 
Selle eelkäijaks oli Fiat Stilo ning selle vahetas välja 2015. aastal uus Fiat Tipo.
Sama nime on Fiat kasutanud ka üle-eelmise põlvkonna väikeautol (Fiat Bravo/Brava).
Fiat Stilo

Fiat Stilo on Fiati aastatel 2001–2007 toodetud C-segmendi väikeauto. Selle eelkäija oli Fiat Bravo/Brava ning järeltulija nimeks sai taas Fiat Bravo. Stilot toodeti kahes tehases: Itaalias Cassinos (Frosinone provints) ja Brasiilias Betimis (Minas Geraisi osariik).
Keretüüpidest oli saadaval algul kolme- ja viieukseline luukpära ning hiljem ka universaal, mudeli nimi oli Fiat Stilo MultiWagon.
Stilo polnud oma tootmisperioodil kunagi populaarne, välja tulles kritiseeriti seda disaini tõttu, mida peeti "liiga igavaks ja liiga saksapäraseks", samas kui eelkäija Bravo/Bravat disaini oli kritiseeritud kui "liiga itaalialik". Mootorivalikut, eriti baasmudeli 1,2-liitrist (1242 cm3) 59 kW (80 hj) bensiinimootorit peeti liiga jõuetuks, lisaks oli Stilo kütusekulu oma klassi kohta liiga kõrge auto suure kaalu tõttu. Ka Abarthi sportvariandil (2446 cm3 R5, 170 hj) algselt kasutatud Selespeed poolautomaatkäigukasti kritiseeriti liiga aeglase reaktsioonikiiruse tõttu. Isegi Vormel 1 maailmameister Michael Schumacheri ja ta tiimikaaslase Rubens Barrichello tehtud reklaamikampaania ei suutnud Stilot päästa.
2006. a. novembris lõpetati Stilo tootmine Euroopas, samas Brasiilias jätkus tootmine veel 2010. aastani. Kokku toodeti vaid umbes 769 000 Stilot, millest 102 662 Brasiilias. Stilo oli Fiatile suureks läbikukkumiseks, kuna tootmismahud ei jõudnud kunagi loodetud 400 000 autoni aastas ja iga müüdud auto tõi Fiatile kaasa 2730 eurot kahjumit.
Gotthilft Traugott Hahn

Gotthilft Traugott Hahn (13. veebruar (vkj 1. veebruar) 1875 Rõuge – 14. jaanuar 1919 mõrvatud Tartu Krediidikassa keldris) oli Eesti vaimulik ja teoloog, usuteaduse professor.
Elulugu.
Ta sündis vaimuliku, Rõuge Maarja koguduse ja Tallinna Oleviste koguduse õpetaja Elieser Traugott Hahni 12-lapselise pere kolmanda lapsena. Kaks esimest venda surid imikuna.
Ta õppis gümnaasiumis Tallinnas, St. Petri-Schules Peterburis ning aastatel 1893–1897 Tartu Ülikooli ja Göttingeni Ülikooli usuteaduskondades. Ta astus aastal 1918 korporatsiooni Arminia Dorpatensis. Vaimuliku prooviaasta oli Göttingenis.
Ta oli aastatel 1899–1902 Tallinna Oleviste koguduse adjunktõpetaja ja 1902–1919 Tartu Ülikooli koguduse õpetaja.
Ta oli aastatel 1902–1919 Tartu Ülikooli usuteaduskonna õppejõud: alates 1902. aastast ajaloolise usuteaduse eradotsent ja 1909. aastast praktilise usuteaduse professor.
Martüürium.
Tartu langes Punaarmee kätte 22. detsembril 1918. Ligi nädal aega olid linnas peremeest mängida saanud Tartu enamlased. 28. detsembril jõudis Tartusse Eesti Töörahva Kommuuni Nõukogu esindaja Albert Tiimann koos kolme kaaslasega.
30. detsembriks koostas Tartu uus võimukandja esimesed sundmäärused ning pani need ka kohe kehtima. Kõigepealt keelustati ETK Nõukogu juba varasema dekreedi põhjal nüüd ka Tartus jumalateenistuste pidamine ning igasugune muu ametlik usukommete täitmine.
Pärast Tartu hõivamist bolševike vägede poolt vahistati linnas 24 päeva jooksul umbes 500 inimest, kes paigutati Tartu Krediidikassa keldrisse Kompanii tänav 5. 14.–15. jaanuaril 1919 vabastati Tartu ning enne lahkumist hukkasid bolševikud komissaride (Kull, Rästas, Otter) juhtimisel 20 väljavalitud vangi, nende seas esimese eesti õigeusu piiskopi Platoni, ülempreestrid Mihhail Bleive ja Nikolai Bežanitski, usuteaduse professori Gotthilft Traugott Hahni ja Tartu Jaani koguduse pastori Moritz Wilhelm Paul Schwartzi.
Isiklikku.
Gotthilft Traugott Hahn oli abielus, abikaasa Gerta Ernestine Anna Hahn (neiuna von zur Mühlen). Neil oli kolm tütart ja üks poeg. Poeg Wilhelm Hahn oli teoloog ja poliitik. Vend Carl Hugo Hahn oli Harju-Risti ja Nissi pastor, hiljem pastor Saksamaa idaosas ja aastatel 1947–1957 Sacheni piiskop. Isa Elieser Traugott Hahn oli Valjala, Rõuge ja Tallinna Oleviste koguduse pastor, vanaisa Carl Hugo Hahn oli misjonär Lõuna-Aafrikas hererode juures. Õemees Woldemar Paul Sielmann oli Pärnu Nikolai koguduse ja Tallinna Oleviste koguduse abiõpetaja.
Dimitri Kaljo

Dimitri Kaljo (sündinud 12. oktoobril 1928 Haapsalus) on eesti geoloog, Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 1983). 
Haridus.
Ta on lõpetanud 1948. aastal Tallinna 1. Keskkooli. Seejärel õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis paleontoloogiat ja lõpetas ülikooli 1953. aastal "cum laude". Järgnes aspirantuur ja kandidaaditöö “Balti ordoviitsiumi ja Llandovery rugoosid, nende levik ja arenemine” kaitsmine 1956. aastal. Doktoritöö “Baltimaade siluri stratigraafia (ökostrati-graafilise analüüsi kogemus)” kaitses ta 1978. aastal NSVL TA Geoloogia Instituudi juures. Professori kutse sai 1986. aastal. 
Töökäik.
Aastatel 1956–1957 oli Dimitri Kaljo Tartu Riikliku Ülikooli mineraloogia kateedri assistent. 1957 asus ta tööle Teaduste Akadeemia Geoloogia Instituudi teadussekretärina (alates 1997 Tallinna Tehnikaülikooli geoloogia instituut), 1959 sai temast geoloogia sektori juhataja ja 1965 teadusdirektor. Aastatel 1969–1989 oli ta direktor ning sel ajal saavutas instituut juhtiva positsiooni Baltimaades ning tuntuse NSV Liidus ja Põhja-Euroopas. Aastatel 1990–2006 oli Dimitri Kaljo aluspõhja osakonna juhataja, 2007–2016 vanemteadur.
Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks valiti Dimitri Kaljo 1983. aastal geoloogia alal. Ta kuulub akadeemias bioloogia, geoloogia ja keemia osakonda, oli aastatel 1990–1999 sama osakonna juhataja ning 1991–2004 välissuhete koordinaator, aastatel 1999–2004 teaduste akadeemia juhatuse liige. Ta oli kauaaegne ajakirja Estonian Journal of Sciences peatoimetaja. 
Teadustöö.
Dimitri Kaljo uurimistöö peasuunad on olnud Eesti ordoviitsiumi ja siluri tetrakorallide taksonoomia ja biogeograafia, graptoliitide biostratigraafia, nende ladestute stratigraafiline liigestus, Balti basseini fatsiaalne arengulugu ja paleoökosüsteemid ning isotoopgeoloogia. Kahel korral on ta kollektiivi juhina pälvinud Eesti riikliku preemia: 1972 tööde tsükli eest Eesti Siluri uurimisel ning 2001 isotoopuuringute eest paleosoilise arenguloo selgitamisel.
Kaljo on tegelnud ka geoloogia ajaloo ning terminoloogia küsimustega.
Organisatsiooniline tegevus.
Dimitri Kaljo on olnud võimekas teadusorganisaator. Aastatel 1990–1999 oli ta akadeemia bioloogia, geoloogia ja keemia osakonna juhataja ning 1991–2004 välissuhete koordinaator, 1999–2004 juhatuse liige. Ta on tegutsenud paljudes erialakomisjonides. Alates 1969 on ta Eesti Stratigraafia Komisjoni liige (1981–2005 esimees), 1991–2010 Eesti Maavarade Komisjoni ja aastast 1992 Eesti Geoloogia Rahvuskomitee esimees. Rahvusvaheliselt hinnatud teadlasena kutsuti ta juba 1975. aastal Rahvusvahelise Geoloogiateaduste Liidu Stratigraafiakomisjoni Siluri alamkomisjoni tegevliikmeks, 1984–1992 oli ta selle esimees. 1983–1988 oli akadeemik Kaljo Rahvusvahelise Fossiilsete Korallide Uurimise Assotsiatsiooni asepresident ning 1989–1996 Rahvusvahelise Paleontoloogia Liidu asepresident. Alates 2006 on ta Rahvusvahelise Paleontoloogia Assotsiatsiooni graptoliitide töögrupi liige.
Publikatsioone.
Avaldanud üle 300 teaduspublikatsiooni.
Heikki Vilander

Heikki Antero Vilander (sündinud 22. septembril 1952 Leivonmäki vallas) on Soome endine poksija.
Vilander oli kahekordne Soome meister kergekaalus (kuni 60 kg) aastatel 1974–1975 ning kolme järjestikuse hõbemedali võitja: kärbeskaalus (kuni 51 kg) 1971. aastal, kukk-kaalus (kuni 54 kg) 1972. aastal ja sulgkaalus (kuni 57 kg) 1973. aastal.
Vilander võitis pronksmedali sulgkaalus (kuni 57 kg) 20. Euroopa meistrivõistlustel 1973. aastal Belgradis.
Evi Padu

Evi Padu (kuni 1974 Evi Haberman; sündinud 18. augustil 1944 Moskvas) on eesti taimefüsioloog.
Ta lõpetas 1962. aastal Tartu 2. Keskkooli, 1968 Moskva Riikliku Ülikooli bioloogia (taimefüsiologia) erialal, aspirantuuri 1972, bioloogiakandidaat (1975, TRÜ) väitekirjaga "Физиолого-биохимическая реакция устойчивого и воспримчивого картофеля на инвазию картофельной нематоды". 
Aastatel 1977–1992 oli Tartu Riikliku Ülikooli õppejõud. 
Isiklikku.
Tema hobi on võrkpall.
Tema isa oli Harald Haberman ning vend oli Henn Haberman.
Karl Müürisepp

Karl Müürisepp (1. august 1907 – 28. veebruar 1996) oli eesti mäeinsener ja geoloog.
Ta lõpetas 1927. aastal Viljandi Maagümnaasiumi. Ta lõpetas 1931. aastal Tallinna Tehnikumi maamõõdutehnikuna ning töötas seejärel muu hulgas maamõõtjana. Aastal 1948 lõpetas ta TPI mäeinsenerina. Akadeemiliselt oli ta Korporatsioon Rotalia liige.
Aastatel 1948–1983 töötas ta Teaduste Akadeemia Geoloogia Instituudis. Ta oli üks Eesti NSV Ministrite Nõukogu Geoloogia ja Maapõuevarade Kaitse Valitsuse asutamise korraldajaid ning aastatel 1957–1959 selle asutuse esimene juhataja.
Karl Müürisepp avaldas uurimusi Eesti maavarade kohta ning oli peamine geoloogiaalaste väljaannete refereeringute koostaja ja toimetaja. Ta tegeles ka looduskaitsega ja koduloo uurimisega ning mõõdistas rändrahne. Ta oli üks "Eesti ürglooduse raamatu" koostajaid.
Endel Rähni

Endel Rähni (29. juuni 1917 Tartu – 5. jaanuar 1994 Tallinn) oli eesti geoloog.
Ta lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli 1951. aastal. Aastatel 1951–1981 töötas ta Teaduste Akadeemia Geoloogia Instituudis.
Ta uuris peamiselt viimase mandrijäätumise järel tekkinud pinnavorme ning koostas mitu kvaternaarigeoloogilist kaarti.
Herbert Viiding

Herbert Viiding (6. aprill 1929 – 25. september 1988) oli eesti geoloog ja looduskaitsja.
Herbert Viiding lõpetas 1952. aastal Tartu Riikliku Ülikooli. Aastatel 1955–1966 oli ta ülikoolis õppejõud, seejärel töötas Teaduste Akadeemia Geoloogia Instituudis.
Ta uuris rändrahnude, meteoriitika ja petrograafia valdkonda ning teadusajalugu.
Ta oli "Eesti ürglooduse raamatu" koostamise algataja.
Herbert Viidingu ettepanekul võeti kasutusele termin "laam".
Carl von Clausewitz

Carl Philipp Gottlieb von Clausewitz (1. juuli 1780 Burg bei Magdeburgi lähedal – 16. november 1831) oli Preisimaa sõjaväelane (kindralmajor), sõjandusloolane ja -teoreetik. 
Tema tööd puudutavad eelkõige sõja psühholoogilisi ja poliitilisi aspekte. Tema kõige tuntum teos, raamat "Sõjast" ("Vom Kriege") jäi surma tõttu lõpetamata. Tema teooriad olid uudsed ning kuuluvad tänapäevalgi sõjaväelaste õppematerjali hulka.
Eduard Tinn (publitsist)

Eduard Tinn (sündinud 28. oktoobril 1943 Jaroslavlis) on eesti filosoof. 
Hariduskäik.
Ta lõpetas 1962. aastal Tallinna 21. Keskkooli ja 1970. aastal teatriteaduse erialal GITIS-e, õppis aastatel 1970–1972 Moskva Kunstide Ajaloo Instituudis, 1978–1981 Moskvas NLKP Ühiskonnateaduste Akadeemia aspirantuuris (aastast 1981 filosoofiakandidaat) ja 1986–1988 samas doktorantuuris (aastast 1988 filosoofiadoktor). 
Töökäik.
Ta töötas aastatel 1972–1974 Tallinna Pedagoogilises lnstituudis õppejõuna, 1974–1975 EKP Tallinna Linnakomitees, 1975–1978 Sirbi ja Vasara toimetajana, oli 1982–1990 TRK esteetikaõppejõud (1982–1985 Lavakunstikateedri juhataja) ning 1988–1990 ühtlasi ajakirja Poliitika (Eesti Kommunist) peatoimetaja ja EKP Keskkomitee liige. 
1990–1998 elas ta peamiselt välismaal. Pärast Eesti taasiseseisvumist on ta tegutsenud välismaal ja Eestis muu kõrval ka ärimehena (OÜ Rendmark jm).
1998–2019 töötas ta Tallinnas Euroülikoolis professorina.
Sporditegelasena.
Tinn oli nõukogude ajal Eesti karateföderatsiooni eestvedaja. 
Liikmesus.
Tinn oli NLKP liige.
Isiklikku.
Ta on näitleja Olev Tinni poeg ning näitleja ja lavastaja Eduard Tinni pojapoeg.
Risto Luukkonen

Risto Valter Luukkonen (13. juuli 1931 Tuusula – 12. august 1967 Helsingi) oli Soome poksija.
Luukkonen on kolmekordne Soome meister, aastatel 1955–1956 kukk-kaalus (kuni 54 kg) ning 1957. aastal kärbeskaalus (kuni 51 kg).
Luukkonen osales 1952. aasta Helsingi olümpiamängudel kärbeskaalus (kuni 51 kg), kuid kaotas I ringis oma kohtumise tulevasele olümpiavõitjale Nathan Brooksile (USA) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Luukkonen poksis oktoobrist 1957 kuni aprillini 1966 elukutselisena. Ta pidas kokku 48 kohtumist, millest võitis 34 (neist 10 nokaudiga) kohtumist, kaotas 11 (neist mitte ühtegi nokaudiga) kohtumist ja 3 kohtumist jäi viiki. Ta tuli kahel korral elukutseliste Euroopa meistriks (1959 ja 1961).
Stanisław Redens

Stanisław Redens (vene keeles "Реденс Станислав Францевич"; 17. mai 1892 Mińsk Mazowiecki – 12. veebruar 1940 Moskva, NSV Liit) oli poola päritolu nõukogude riigiametnik ja riikliku julgeolekuasutuse (Tšekaa/GPU/NKVD) juhtivtöötaja.
Stanisław Redens liitus Venemaa SDTP-ga 1914. aastal. Pärast 1917. aasta oktoobrirevolutsiooni oli ta aastatel 1918–1920 Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogu juures asuva Kontrrevolutsiooni ja Sabotaaži Vastu Võitlemise Ülevenemaalise Erakorralise Komisjoni esimehe Feliks Dzeržinski sekretär. 
1919. aasta 3. juunist Nõukogude-Ukraina sõja ajal oli ta Punaarmee poolt vallutatud Ukrainas Kiievi Tšekaa esimees, jaanuarist 1920 Odessas ja hiljem Harkivi Tšekaa esimees;
1921. aasta jaanuarist Krimmi Tšekaa esimees, juhendas pärast 1920. aasta lõpul Punaarmee väeosade poolt vallutatud Krimmis Peter von Wrangelli armeest mahajäänud sõjaväelaste ja toetajate vastu Punase terrori läbiviimist;
1921. aastast Tšekaa/Vene SFNV Siseasjade Rahvakomissariaadi juures asuva Riikliku Poliitvalitsuse Administratiiv-organisatsioonilise valitsuse ülem. 
1922–1924 Krimmi Riikliku Poliitvalitsuse ja Musta mere laevastiku eriosakonna ülem. 
1924–1926 NSV Liidu Kõrgema Rahvamajandusnõukogu Presiidiumi esimees;
1926. aastast NSV Liidu Tööliste ja Talupoegade Inspektsiooni rahvakomissariaadi juht;
1927–1934 ÜK(b)P KK liige ja kuni 1934. aastani ÜK(b)P KK Keskkontrollkomisjoni.
1928. aasta 10. novembrist oli Redens Taga-Kaukaasia Sotsialistlike Nõukogude Vabariikide Föderatiivse Liidu Ühendatud Poliitvalitsuse ülem kuni 1931. aastani, millal vahetati välja senise ülema asetäitja Lavrenti Beria vastu; 
1931. aasta 17. maist määrati Redens kollektiviseerimise haripunktis NSV Liidu RKN juures asuva OGPU Täievoliliseks esindajaks Valgevene sõjaväeringkonda ja Valgevene NSV OGPU esimeheks, kus ta teenis kuni augustini 1931; 
1933. aasta 20. veebruarist määrati ta OGPU Täievoliliseks esindajaks Moskva oblastis ning pärast NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi loomist 15. juulil 1934 NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi Moskva oblastivalitsuse ülemaks, kus teenis jaanuarini 1938; 
20. jaanuaril 1938 määrati ta Kasahhi NSV siseasjade rahvakomissariks, kuulus Kasahhi SARK-i Erinõupidamise (Troika) koosseisu, kes kinnitas kohtuväliste repressioonide otsuseid.
Vahistamine ja surm.
Stanisław Redens kõrvaldati siseasjade rahvakomissari ametikohalt ja vahistati 1938. aasta 21. novembril, süüdistatuna "Poola fašistliku organisatsiooni loomises SARK-is".
Stanisław Redens lasti maha NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegiumi otsusega 21. jaanuaril 1940. 
Rehabiliteeriti NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegiumi otsusega 16. novembril 1961. 
Redens valiti ÜK(b)P XV ja XVI kongressidel ÜK(b)P KK liikmeks, XVII kongressil valiti ta ÜK(b)P Keskkontrollkomisjoni. 1937. aastast NSV Liidu Ülemnõukogu I koosseisu saadik.
Isiklikku.
Stanislaw Redens oli Feliks Dzeržinski sugulane – õe-/vennapoeg, ta oli abielus Jossif Stalini naise Nadežda Allilujeva õe Anna (Allijujeva) Redensiga.
Herbert Alexander Rosenstein

Herbert Alexander Rosenstein (6. jaanuar 1910 Tallinn – 14. märts 1989 Turu) oli Eesti vaimulik.
Ta lõpetas 1929. aastal Tallinna Toomkooli. Õppis aastatel 1930–1933 Tartu Ülikoolis õigusteadust ja 1933–1937 usuteadust. Ordineeriti 19. detsembril 1937 õpetajaks.
Töötas aastatel 1937–1939 Noarootsi Püha Katariina koguduse vikaarõpetajana.
1939. aastal põgenes Saksamaale ja oli aastatel 1941–1945 Wehrmachtis. 
Aastatel 1946–1950 oli ta abivaimulik Günzburgis (Švaabimaa ringkonnas Baieri liidumaal). Aastatel 1950–1964 oli ta kirikuõpetaja Bachhausenis Mühlhauseni lähedal (Neumarkt in der Oberpfalz kreisis Oberpfalzi ringkonnas Baieri liidumaal).
1964. aastast elas Soomes ja töötas Turu Saksa meremisjoni õpetajana. 1973. aastal jäi pensionile. 
Isiklikku.
Tema abikaasa Salme Raatma-Rosenstein oli lastekirjanik. Peres oli viis last, poeg Gustav-Siegfried Rosenstein valis isa eeskujul vaimuliku elukutse.
Rünkpilved

Rünkpilved (ladina keeles "cumulus", lühend Cu) on tasase halli või sinaka alusega, valge kupli- või kuhjataoliste tippudega tihedad vertikaalarengu- ehk konvektsioonipilved.
Rünkpilved tekivad enamasti soojal aasta-ajal atmosfääri alumises kihis – troposfääris. Rünkpilvede aluse kõrgus Eestis on harilikult 0,8–1,5 km, madala suhtelise õhuniiskuse ja kõrge õhutemperatuuri puhul isegi kõrgemal, kuni 2,5–3 km, selliste pilvede paksus võib olla mõnesajast meetrist kuni mitme kilomeetrini. Rünkpilved on topi- või rüngakujulised, millest ka nimetus.
Rünkpilved tekivad tavaliselt päikesepaistelise ilma või maastiku reljeefist tõukuvate tuultega, meie alade kohal paikneva ebapüsiva vertikaalse tasakaaluga õhumassi korral (õhu tegelik jahenemine kõrguse suurenedes on antud päeval kuivadiabaatilisest temperatuurigradiendist, 1°/100, m suurem). Erineva soojusmahtuvuse tõttu ebaühtlaselt soojenenud maapinna kohal soojeneb ka õhk ebaühtlaselt, hakkavad arenema tõusvad õhuvoolud, mis tähendab, et tekib õhu konvektiivliikumine.
Kui meie kohal olevas õhumassis pole vahepealseid tõkestavaid kihte (inversioon, isoterm), siis ümbritsevast õhust soojem ja suurema suhtelise niiskusega õhuvool tõuseb, jõudes kondensatsioonitasemeni (sellest ka pilvede tasane alus), hakkab niiskus tõusvas voolus sellest tasemest alates nüüd kondenseeruma ning muutub nähtavaks (küllastatuks). 
Tekivad selgete piirjoontega väikesed valged vahukuhilaid meenutavad pilved, mis arenevad mõnel päeval, kui ümbritseva õhu temperatuurigradient on kondensatsioonitasemest kõrgemal üle 0,6 (märgadiabaatiline temperatuurigradient on 0,6°/100 m), siis tõusvas küllastunud jahenevas õhus tekivad järk-järgult üha kõrgemad rünkpilved, olenevalt konvektsioonitaseme kõrgusest (kuni tekib tõusnud õhu ja ümbritseva õhu vaheline tasakaal - temperatuur ja suhteline niiskus võr dsustuvad). Sellised pilved koosnevad nähtavast aurust ja väikestest veepiiskadest, kõrge pilve ülemises osas ka jääkristallidest.
Kõrgetes arenevates n.ö ilusa ilma rünkpilvedes on tõusva õhuvoolu kiirus 5–20 m/s ja enamgi. Mõnel päeval arenevad ja liituvad rünkpilved rünksajupilvedeks, millest sajab hoovihma või rahet ja millega võib kaasneda äike. Rünkpilved ei ole tüüpilised sajupilved, kuid võimsatest rünkpilvedest võib vahel siiski sadada lühiajalist vihma, rahet või lumekruupe).
Õhumassisisesed rünkpilved hakkavad soojal aastaajal tekkima enne lõunat ja kaovad tavaliselt õhtuks. Sügisel võivad rünkpilved tekkida veekogude kohal, sest maismaa on sel aastaajal külmem kui veepind.
Lähtejärv

Lähtejärv on järv, kuhu vesi valgub allikaist, vee viib järvest välja aga sellest algav jõgi.
Lähtejärvedes uueneb vesi täielikult alles mitme aasta jooksul. Selline on näiteks Porkuni järv Pandivere kõrgustikul.
Veli Koota

Veli Veikko Koota (sündinud 14. septembril 1957 Kankaanpääl) on Soome endine poksija ja praegune poksitreener.
Koota oli kokku viiekordne Soome meister kukk-kaalus (kuni 54 kg) aastatel 1977–1981.
Koota osales 1980. aasta Moskva olümpiamängudel kukk-kaalus (kuni 54 kg), kuid kaotas II ringis tulevasele olümpiahõbedale José Bernando Piñangole (Venezuela) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Koota on hiljem tegutsenud poksitreenerina. Ta on valitud kaks korda Soome parimaks poksitreeneriks (2001 ja 2008).
Carl Hugo Hahn

Carl Hugo Hahn (22. september 1886 Tallinn – 5. november 1957 Dresden) oli baltisaksa päritolu Eesti ja Saksamaa vaimulik ning Saksi piiskop.
Hugo Hahn õppis 1900–1904 Peterburis Püha Anna koolis. 1904–1910 õppis ta Tartu-, Leipzigi- ja Berliini Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Tallinnas ja Hageris. Ordineeriti 14. novembril 1910 õpetajaks. 
Aastatel 1910–1916 teenis Carl Hugo Hahn Risti koguduse õpetajana, seejärel 1916–1919 Nissi koguduse õpetajana.
Aastal 1919 lahkus Carl Hugo Hahn Saksamaale. 1919–1927 oli ta Worbisi koguduse õpetaja (praegusel Tüüringi liidumaal), 1927–1930 Leipzigi Tooma koguduse õpetaja, 1930–1938 Dresdeni Jumalaema koguduse õpetaja ja 1940–1945 Dresdeni maapiirkonna praost. Natsionaalsotsialismi ajal juhtis Hugo Hahn Tunnistuskirikut Saksimaal. Selle eest saatis Gestapo ta Saksimaalt välja. Aastatel 1946–1947 jätkas ta vaimulikku tegevust Württembergi kirikus olles linnavikaar Stuttgardi Hedelfingeni linnaosas ja Zuffenhauseni koguduse õpetaja Stuttgardis.
Aastatel 1947–1957 oli Carl Hugo Hahn Saksimaa piiskopiks.
Isiklikku.
Tema vanaisa Carl Hugo Hahn (1818–1895) oli misjonär Lõuna-Aafrikas. Isa Elieser Traugott Hahn oli Rõuge, Valjala ja Tallinna Oleviste koguduse õpetaja, vend Gotthilft Traugott Hahn oli Tartu Ülikooli usuteaduse professor ja Ülikooli koguduse õpetaja, kelle kommunistid tapsid. Õemees Woldemar Paul Sielmann oli Pärnu Nikolai ja Tallinna Oleviste koguduse õpetaja. Tema kaks poega valisid samuti vaimuliku ameti.
Paul Frommer

Paul Frommer (sündinud 17. septembril 1944 New Yorgis) on Ameerika Ühendriikide keeleteadlane.
Ta on loonud filmi "Avatar" jaoks selles kõnelevatele humanoididele tehiskeele – Na'vi keele.
1965. aastal omandas ta Rochesteri ülikoolis bakalaureusekraadi matemaatikas.
Ta töötab professorina Lõuna-California Ülikoolis. Samast sai ta 1981. aastal keeleteaduse doktorikraadi.
Ruutjuur kahest

Ruutjuur kahest ehk formula_1 on positiivne reaalarv, mille korrutamine iseendaga annab arvu 2.
Geomeetriliselt on ruutjuur arvust kaks ruudu diagonaali pikkus, kui ruudu külje pikkus on 1 (selline ruut on ühikruut). Asjaolu ruudu diagonaali ja ruudu külje suhte kohta järeldub Pythagorase teoreemist (vaata joonist). See ruudu diagonaali ja külje suhtearv on tõenäoliselt esimene arv, mida teati olevat irratsionaalne. Selle arvväärtus kuni esimese 65 komakohani on
 1,41421 35623 73095 04880 16887 24209 69807 85696 71875 37694 80731 76679 73799...
Murd formula_2 annab formula_1 ligikaudse väärtuse kuni esimese nelja komakohani.
Ruutjuurt kahest on hiljuti hakatud nimetama ka Pythagorase konstandiks, sest Pythagorasele omistatakse avastus, et ruudu külje pikkus on ühismõõdutu ruudu diagonaali pikkusega.
Irratsionaalsuse tõestamine.
Tõestame ruutujuur kahe irratsionaalsuse vastuväiteliselt. Selleks eeldame, et √2 on ratsionaalarv, ning näitame, et see eeldus viib vastuoluni. Viimasest järeldub, et √2 ei saa olla ratsionaalarv ning on seega irratsionaalne.
Antud tõestuse saab läbi viia ka eelduseta, et "m" ja "n" on ühistegurita. Selleks tuleb tähele panna, et punktides (3) ja (4) esitatud argumentide abil näitasime, et "m" jagub kahega (punkt (4)) ja et "n" jagub kahega (punkt (5)). Seda protsessi jätkates saab tuletada, et ka "m"/2, "m"/4, "m"/8 jne jagub kahega ning ehk "m"/(2"k") jagub kahega. Jätkates seda protsessi jõuame olukorrani, kus "m" &lt; 2"k". On selge, et "m"/2"k" &lt; 1 ei saa olla täisarv ning seega ei saa "m"/2"k"-1 kahega jaguda. See on aga vastuolu, mis tõestab, et √2 pole ratsionaalarv. Viimase tõestuse andis Eukleides.
Rain Kärner

Rain Kärner (sündinud 21. jaanuaril 1991) on eesti korvpallur. 
Ta kuulus hooaegadel 2006/07 ja 2008/09 Eesti noortekoondisse. Veel on mänginud KK Pärnu, Märjamaa Sk, KK Pärnu-Jaagupi noortevõistkondades ja EYBL-s ka KK Raplas. Ta alustas oma korvpalluriteed Pärnu-Jaagupis ja tema esimene treener oli Priit Pihelgas. 
2009/10 hooaeg lõppes Rain Kärneri enda jaoks statistiliselt päris edukalt, ta suutis peaaegu kõiki oma näitajaid kahekordistada. Keskmiselt siis G4S Eesti Korvpalli Meistriliigas 27.87 minutit/keskmiselt 8.44 p, 3.68 lp, 1.84 rs, 2.04 vl, 2,64 pk. Kindlasti võib välja tuua vaheltlõiked, millega ta oli liiga statistikatabelis kuues mängija. 
Pärast 2010/11 hooaega, mille jooksul Rain Kärner mängis 32 mängu ja sai platsil olla keskmiselt mängus 31.49 minutit, särasid tema statistika lehel hooaja lõppedes järgmised statistilised numbrid. Hooaja keskmised olid siis 8.81 p, 3.38 lp, 2.34 rs, 2.09 vl, 3.25 pk. Vaheltlõigetega hoidis ta tabelis viiendat kohta, millega oli ta meeskonna parim.
Kärner on esindanud Eestit ka U16- ja U18-koondises. Aastal 2011 oli ta Eesti U20-koondise kandidaat.
Aavo Kuslapuu

Aavo Kuslapuu (9. oktoober 1953 Viira – 28. aprill 2010 Tartu) oli eesti elektroonik ja informaatik.
Ta lõpetas õpetas 1973. aastal Tallinna Polütehnikumi elektronarvutusmasinate ja -seadmete erialal ning 1982. aastal Tallinna Tehnikaülikooli elektroonikainsenerina. 
Ta töötas pikka aega Zooloogia ja Botaanika Instituudis matemaatikute töörühmas ning ehitas üles instituudi infotehnoloogilise struktuuri. Samuti osales ta Eesti elurikkuse andmebaasi väljatöötamises.
Teoseid.
Ta avaldas mõned artiklid ajakirjas Akadeemia, kasutades pseudonüümi Meelis Wiiret.
Eduard Tinn

Eduard Tinn (18. jaanuar 1899 Hummuli vald – 27. märts 1968 Tallinn) oli eesti näitleja ja lavastaja. 
Eduard Tinn sooritas 1917. aastal Peterburi Sõjaväemeditsiini Akadeemias apteekri abi eksamid, seejärel õppis 1917–1918 Tartu Ülikoolis farmaatsiat. Aastatel 1919–1920 oli rindefarmatseut.
1927. aastal lõpetas Draamastuudio teatrikooli ja oli seejärel 1927–1932 Draamastuudio Teatri näitleja. 1932–1934 oli Estonia näitleja, 1936–1940 Ugala teatrijuht ja lavastaja. 1944–1968 oli ta Eesti Draamateatri näitleja (1944–1946 ka direktori asetäitja).
Aastatel 1934–1936 oli Eesti Haridusliidu näitekunstiinstruktor ja 1946–1951 Eesti Riikliku Teatriinstituudi lavapraktika õppejõud.
Isiklikku.
Näitleja Olev Tinn oli tema poeg, publitsist Eduard Tinn on tema pojapoeg.
0 (number)

0 on number, mida kasutatakse arvu 0 või nullelemendi tähistamiseks, ning vastav numbrimärk positsioonilistes arvusüsteemides. 
Null tekkis teistest numbritest märksa hiljem. Kuigi juba Vana-Kreekas tunti tühjuse mõistet (Demokritos), ei tuntud Vana-Kreekas ega Vana-Roomas numbrit ega numbrimärki null.
Vana-Indias, kust positsiooniline arvusüsteem pärineb, hakati nulli (mida kirjutati punktina) kasutama suuremate numbrite (nagu 10 või 100) osana (järgu näitajana), kuid mitte arvu 0 tähisena. 
Arvu 0 tähistav number on teada alles aastast 876.
Timofei Samsonov

Timofei Samsonov (vene keeles "Тимофей Петрович Самсонов"; 9. mai 1888 – 28. oktoober 1956) oli Nõukogude sõjaväelane ja riikliku julgeoleku (Tšekaa) juhtivtöötaja.
Elukäik.
Timofei Samsonov lülitus Venemaa keisririigis poliitilisse tegevusse varakult, kuuludes algul anarhokommunistide liikumisse, osales terroriaktide läbiviimises Bessaraabias ja Ukrainas, aastatel 1907–1914 viibis asumisel ja vanglates.
Sündis ukraina talupojaperekonnas, tegeles eneseharimisega. Enne 1902. aastat õppis kolmeklassilises semstvokülakoolis. Aastal 1906 lõpetas Hotõni maakonna kooli, seejärel õppis Hotõni reaalkoolis. 
Aastatel 1915–1917 viibis Samsonov emigratsioonis Suurbritannias, kus mõisteti ka Esimene maailmasõja ajal Briti kohtu poolt sõjavastaste väljaastumiste eest kuueks kuuks sunnitööle, misjärel saadeti Suurbritanniast välja.
Pärast 1917. aasta oktoobrirevolutsiooni Venemaal kuulus Samsonov 1918. aastal Tšeljabinski Sõja-Revolutsioonikomiteesse.
Venemaa kodusõja ajal, alates 1918. aastast teenis Timofei Samsonov 3. armee sõjalise kontrolli osakonna (armee sõjaline vastuluure) instruktorina, seejärel aga 3. armee Eriosakonna ülemana. Venemaa kodusõja ajal 1919. aasta veebruaris astus Timofei Samsonov VK(b)P-sse, bolševike parteisse.
Alates 1919. aasta kevadest määrati Timofei Samsonov Moskva kontrrevolutsiooni ja sabotaaži vastu võitlemise Erakorralise Komisjoni eriosakonna ülemaks;
1920. aastal sai ta Ülevenemaalise EKi Salajase Operatiivvalitsuse Salajase osakonna ülemaks;
1923. aastal sai Valgevene-Balti raudtee esimehe asetäitjaks;
1924–1926 oli NSV Liidu Kõrgema Rahvamajandusnõukogu liige (revisjonivalitsuse ülem);
1927–1936 oli ÜK(b)P KK Sekretariaadi asjadevalitseja;
1936. aastast Mežrabpomfilmi ("«Межрабпомфильма»") direktor;
1936. aasta augustist kuni 1938. aasta veebruarini Kommunistliku Internatsionaali Kesktäitevkomitee asjadevalitseja.
20. veebruaril 1938 kinnitati ta NSV Liidu Teaduste Akadeemia kirjastuse direktoriks, kellena töötas kuni 1939. aasta augustini, mil vabastati ametikohalt ja represseeriti, kuid ei hukatud. 1940. aastal vabastati vahi alt.
Jean-Marie Floch

Jean-Marie Floch (1947–2001) oli prantsuse semiootik.
Ta oli Algirdas Greimasi õpilane.
Ta tegeles peamiselt visuaalsemiootikaga.
Visuaalsemiootika

Visuaalsemiootika on semiootika haru, mis tegeleb nägemismeelega seotud märgiprotsesside uurimisega.
Rauno Pellikainen

Rauno Pellikainen on Soome endine poksija.
Pellikainen oli kokku kolmekordne Soome meister poolraskekaalus (kuni 81 kg) aastatel 1975 ja 1977–1978. 
Pellikainen võitis pronksmedali poolraskekaalus (kuni 81 kg) 22. Euroopa meistrivõistlustel 1977. aastal Halles.
Vesa Wiik

Vesa Wiik on Soome endine poksija.
Wiik oli Soome meister kergekaalus (kuni 60 kg) 1981. aastal. Ta on Soome meistrivõistlustelt saanud aastatel 1978–1984 veel kaks hõbe- ja kolm pronksmedalit.
Wiik sai kergekaalus (kuni 60 kg) 24. Euroopa meistrivõistlustel (Tampere, 1981) hõbemedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Viktor Rõbakovile (NSV Liit).
Juudid Jeesuse Eest

Juudid Jeesuse Eest (inglise "Jews for Jesus") on kristlik evangeelne organisatsioon, mille eesmärgiks on juute ristiusku pöörata. Organisatsiooni liikmed peavad end sünnipärasteks juutideks. Enamik juudi usuorganisatsioone ja ilmalikke juutide rühmitusi ei tunnista seda juudi organisatsioonina selle liikmete kristliku usu tõttu.
Juudid Jeesuse Eest asutas baptismi pöördunud juut Moishe Rosen 1973. aastal. Organisatsiooni peakorter asub San Franciscos.
Gustav Küla

Gustav Johannes Küla (28. juuni 1907 Valgjärve – 12. märts 1953) oli eesti vaimulik.
Küla lõpetas aastal 1928 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas aastatel 1931–1935. Oli prooviaastal Valga Peetri ja Nõmme Rahu kogudustes. Ordineeriti õpetajaks 31. mail 1936.
Oli aastatel 1936–1937 Viljandi praostkonna vikaarõpetaja. Töötas 1937–1945 Kõpu Peetri koguduse õpetajana, oli 1944–1945 ka Pilistvere Andrease koguduse pastor. 1945–1946 oli ta Karksi Peetri koguduse hooldajaõpetaja. Aastatel 1945–1950 töötas ta Saarde Katariina koguduse õpetajana, hooldades 1946–1949 ka Mõisaküla kogudust. Hargla koguduse õpetaja oli ta 1951–1953.
Ihnofossiilid

Ihnofossiilid ehk jäljefossiilid on organismide liikumisjälgede kivistised.
Venemaa Föderatsiooni välisministrite loend

"Siin loetletakse Venemaa Föderatsiooni välisministrid."
Adolf Oskar Undritz

Adolf Oskar Undritz (18. september 1864 Räpina – 23. november 1933 Tallinn) oli eesti vaimulik.
Õppis Tartu Õpetajate Seminaris. Töötas 1885–1888 kodukooliõpetajana Kostivere mõisas. Oli aastal 1888 Tartus abiturient. Õppis 1888–1893 Tartu Ülikoolis usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Haljala ja Haapsalu koguduses aastal 1893 ning Jõelähtme koguduses aastal 1894. Ordineeriti pastoriks 12. veebruaril 1895.
Oli aastal 1896 Põhja-Eesti koguduste vikaarõpetaja. Töötas Tallinna Niguliste koguduse 2. pihtkonna õpetajana aastatel 1896–1932.
Krišjānis Kariņš

Arturs Krišjānis Kariņš (sündinud 13. detsembril 1964 Wilmingtonis Delaware'is USA-s) on Läti poliitik. Ta oli aastatel 2019–2023 Läti peaminister ning on erakonna Ühtsus liige. Alates 15. septembrist 2023 10. aprillini 2024 oli ta Läti välisminister.
Kariņš sündis USAs Salatsi liivi päritolu välislätlaste perekonnas. Ta õppis 1984–1986 matemaatikat, filosoofiat ja kirjandust Annapolises St. John's College'is. Seejärel läks õppima Pennsylvania Ülikooli, kust sai 1996. aastal doktorikraadi lingvistikas. Varsti pärast seda kolis ta Lätti ja asutas ettevõtte Lāču ledus, mis tegeleb jäätise ja külmtoodete tootmise ja müügiga.
2001. aastal oli ta üks erakonna Uus Aeg asutajatest.
Ta valiti seimi liikmeks 2002 ja 2006. 2004–2006 oli ta Läti majandusminister. 2009. aastal valiti ta Euroopa Parlamendi liikmeks. Ta oli Euroopa Rahvapartei (kristlike demokraatide) fraktsiooni juhatuse liige.
Isiklikku.
Ta on abielus perearst Anda Kariņaga, neil on neli last. Usutunnistuse poolt on ta luterlane.