Carlo M. Cipolla

Carlo Maria Cipolla (15. august 1922 Pavia – 5. september 2000 Pavia) oli itaalia majandusajaloolane.
Elulugu.
Cipolla sündis Pavias, kus ta kaitses 1944. aastal ka oma esimese teaduskraadi. Tahtes õpetada ajalugu ja filosoofiat mõnes Itaalia kõrgkoolis, astus ta politoloogia erialale Pavia Ülikooli. Seal avastas ta tänu professor Franco Borlandile, kes oli keskaja majandusajaloo spetsialist, huvi majandusajaloo vastu. Pavia järel tudeeris ta majandusajalugu Sorbonne'is ja Londoni Majanduskoolis.
Esimese töökoha majandusajaloo õppejõuna sai Cipolla 27-aastaselt Catanias. Sellele järgnes pikk akadeemiline karjäär Itaalias (Veneetsia, Torino, Pavia, Scuola Normale Superiore di Pisa ja Fiesole) ja välismaal. 1953. aastal siirdus Cipolla Ameerika Ühendriikidesse Fulbrighti stipendiaadina ning 1957. aastal sai temast külalisprofessor California Ülikoolis Berkeleys. Kaks aastat hiljem anti talle täisprofessuur.
Esseed.
Cipolla kirjutas 1973. ja 1976. aastal kaks majandusteemalist esseed, mille ingliskeelsed versioonid ringlesid ta sõprade seas ning mis avaldati 1988 itaalia keeles koondpealkirjaga "Allegro ma non troppo" (muusikaline fraas tähendusega "Kiirelt, kuid mitte liiga kiirelt").
Esimeses essees "Vürtside (ja eriti musta pipra) rollist keskaegses majandusarengus" ("The role of spices (and black pepper in particular) in Medieval Economic Development") kirjeldas ta huvipakkuvat seost vürtside impordi ja rahvastiku kasvu vahel hiliskeskajal, postuleerides põhjusliku seose musta pipra kui afrodisiaakumi kohta.
Rumaluse teooria.
Teises essees "Inimrumaluse põhiseadused" ("The Basic Laws of Human Stupidity") käsitleb Cipolla rumalust, vaadeldes rumalaid inimesi ühiskondliku rühmana, mis on märksa mõjukam kui suurorganisatsioonid, nagu maffia ja sõjatööstus, suutes ilma reeglite, juhtide ja manifestideta tegutseda ülimalt mõjukalt ning uskumatu koordineeritusega.
Cipolla viis rumaluse põhiseadust on järgmised.
Korollaar: rumal inimene on ohtlikum kui röövel."
Nagu nähtub kolmandast seadusest, tuvastas Cipolla kaks tegurit, millega peab inimkäitumist uurides arvestama.
Joonistades graafiku, kus esimene tegur on abstsiss- ja teine ordinaatteljel, saame sel kujutada nelja inimrühma koos lisarühmaga telgede ristumispunkti ümber.
Cipolla täpsustab määratlusi röövlite ja abitute inimeste kohta, märkides, et nende rühmade liikmed võivad üldist heaolu nii kasvatada kui ka kahandada, sõltuvalt suhtelisest kasust ja kahjust, mida nad endale ja ühiskonnale põhjustavad. Röövel võib rikastada ennast rohkem või vähem võrreldes sellega, kui ta ühiskonda vaesestab. Abitu (ehk naiivne) inimene võib rikastada ühiskonda rohkem või vähem võrreldes sellega, kui ta ennast vaesestab või laseb end vaesestada. Graafiliselt kujutab seda mõtet joon kallakuga –1, mis lõikab läbi teise ja neljanda kvadrandi ning lõikub ordinaatteljega. Sellest joonest vasemale jäävad abitud inimesed on niisiis poolrumalad, sest nende käitumine põhjustab ühiskondliku heaolu summaarse kahanemise. Selle kirjeldusega sobivad ka mõned röövlid, ehkki paljud neist, nagu sotsiopaadid, psühhopaadid ja mittepatoloogilised mölakad ja amoralistid võivad tegutseda täie teadmisega sellest, et nende tegevusel on ühiskonna jaoks summaarselt negatiivne tagajärg, millega nad ennast ei seosta ja millest nad ei hooli.