Grjazi-Borissoglebski raudtee

Grjazi–Borissoglebski raudtee (vene keeles "Грязе-Борисоглебская железная дорога") oli ajalooline raudteelõik Venemaa Keisririigis, mis moodustas strateegiliselt olulise Grjazi–Tsaritsõni raudtee ("Грязе-Царицынская железная дорога") esimese etapi. See oli üks esimesi erakapitalil ehitatud raudteid Venemaal, mille peamine eesmärk oli ühendada riigi viljakad mustmullavööndi piirkonnad Volga jõe sadamatega, et hoogustada teravilja transporti ja eksporti.
Raudteelõik ehitati aastatel 1868–1871 ning see mängis keskset rolli Tambovi ja Voroneži kubermangu majanduslikus arengus, muutes need piirkonnad Venemaa olulisimateks viljatootjateks.
Ajalugu ja ehitus.
Vajaduse tekkimine.
19. sajandi keskpaigaks oli Venemaa Keisririigi lõunaosa, eriti Tambovi ja Voroneži kubermang, kujunenud impeeriumi peamiseks teravilja tootmise piirkonnaks. Transpordiinfrastruktuuri puudulikkuse tõttu oli aga vilja väljavedu ja müük raskendatud. Saak riknes sageli enne turgudele jõudmist ning transpordikulud mööda maanteid olid ülikõrged. Tekkis terav vajadus raudtee järele, mis ühendaks need viljakad alad lähima suure veetee – Volga jõega Tsaritsõni (tänapäeva Volgograd) linnas.
Kontsessioon ja finantseerimine.
Raudtee ehitamise idee üks peamisi eestvedajaid ja teostajaid oli tolleaegne suurärimees ja tööstur ("Пётр Ионович Губонин"). 1868. aastal anti talle ja tema äripartneritele kontsessioon ehk ainuõigus Grjazi–Tsaritsõni raudtee rajamiseks. Projekt finantseeriti erakapitali abil, kaasates nii Venemaa kui ka välisinvestoreid. Raudtee ehitamiseks ja haldamiseks loodi Grjazi–Tsaritsõni raudtee selts ("Общество Грязе-Царицынской железной дороги").
Ehitusprotsess.
Raudtee ehitus algas 1868. aastal ja see viidi lõpule rekordiliselt kiiresti, vaid kolme aastaga. Töö oli jagatud kahte peamisse etappi:
Ehituse käigus kasutati tolle aja kohta kaasaegseid ja funktsionaalseid lahendusi. Jaamahooned rajati enamasti standardsete projektide ("типовой проект") järgi punasest tellisest ning jaamakompleksidesse kuulusid lisaks reisihoonele ka auruvedurite varustamiseks vajalikud veetornid, veduridepood, remonditöökojad, kaubalaod ja telegraafiliinid liikluse koordineerimiseks. Üle suuremate jõgede, näiteks Bitjugi ja Vorona, ehitati vastupidavad metallist sõrestiksillad.
Marsruut ja olulisemad jaamad.
Grjazi–Borissoglebski raudtee kulges läbi viljakate põllumajanduspiirkondade, ühendades mitmeid olulisi kaubanduspunkte. Peamised jaamad sellel lõigul olid:
Pärast liini pikendamist Tsaritsõnini muutusid oluliseks ka jaamad nagu Povorino ("Поворино") ja Aleksejevka (hilisem "Алексиково").
Majanduslik ja strateegiline tähtsus.
Mõju majandusele.
Raudtee avamisel oli piirkonna majandusele revolutsiooniline mõju. See võimaldas teravilja kiiresti ja odavalt toimetada Volga sadamatesse, kust see laevadega edasi transporditi nii Venemaa siseturgudele kui ka ekspordiks.
Strateegiline tähtsus.
Lisaks majanduslikule olulisusele oli Grjazi–Tsaritsõni raudteel ka suur strateegiline väärtus. See oli oluline transpordikoridor vägede ja varustuse liigutamiseks Venemaa lõunaossa. Raudtee mängis olulist rolli nii Vene kodusõjas kui ka Teises maailmasõjas, eriti Stalingradi lahingu ajal, mil see oli üks peamisi Punaarmee varustusteid.
Hilisem ajalugu ja tänapäevane seis.
1893. aastal ostis riik Grjazi–Tsaritsõni raudtee seltsi aktsiad ja eraraudtee natsionaliseeriti. Seejärel sai liinist osa Venemaa riiklikust raudteevõrgustikust. Nõukogude perioodil integreeriti see Kagu-raudtee ("Юго-Восточная железная дорога") koosseisu.
Tänapäeval on ajalooline Grjazi–Borissoglebski liin endiselt aktiivses kasutuses ja moodustab olulise osa Venemaa Raudteede infrastruktuurist, teenindades nii kauba- kui ka reisijatevedu.