Ludwig Richter

Adrian Ludwig Richter (28. september 1803.-19. juuni 1884.) on saksa maalikunstnik ja illustraator. Ta viljeles hilisromantilist ja biidermeieri stiili ning illustreeris mitmeid saksa muinasjutte.
= Elu =
Adrian Ludwig Richter sündis Dresdenis 28. septembril aastal 1803. Tema isa Karl August Richter (1770-1848) oli graafik, kelle juures sai alates kaheteistkümnendast eluaastast väljaõppe ka noor Adrian Ludwig. 
Karl August Richter töötas pikalt Dresdeni kunstiakadeemias maastikumaali professorina, kus ka tema poeg sai seetõttu tunde võtta. Kunstiakadeemias koosnes kunstiline õppetöö peamiselt näidislehtede kopeerimisest ja kipskujude joonistamisest. 
Seitsmeteist aastaselt valiti Richter vene vürsti Kirill Naryshkini joonistajaks tema seitsmekuusel reisil Prantsusmaale, millest sai Richteri iseseisva kunstnikukarjääri esimene väljakutse. 1823.-1826. aastal viibis Richter Itaalias, peamiselt Roomas, kuhu 19. sajandi alguses oli koondunud suur osa saksa kunstnike. Seal sõbrunes ta ka baltisaksa kunstniku Friedrich Ludwig von Maydelliga. Richter ja Maydell olid eluaegsed sõbrad.
Kodumaale naasnuna abiellus Richter 1827. aastal Auguste Frederica Freudenbergiga. Pärast abikaasa Auguste Frederica surma 1854. aastal ei abiellunud ta kunagi uuesti. 
Ludwig Richter töötas 1828.-1835. aastal Meisseni kuningliku portselanivabriku joonistuskoolis õpetajana. 1836. aastal sai Richterist oma isa mantlipärija ning ta asus õpetama Dresdeni kunstiakadeemias. 1841. aastast sai Richterist Dresdeni akadeemia professor ja maastikumaali ateljee juht.1859. aastal pälvis ta samas kunstiakadeemias audoktori tiitli. 
Adrian Ludwig Richter suri 1884. aastal Dresdeni lähedal Loschwitzi linnaosas. Tema poeg Heinrich Richter andis peale isa surma välja tema mälestuste raamatu.
= Looming =
Adrian Ludwig Richteri harmoonilised ja igapäevaelust inspireeritud teosed on väga omased biidermeierlikule stiilile. Richteri loomingu suurteks mõjutajateks peetakse Johann Christoph Erhardti ja Daniel Nikolaus Chodowiecki. 
Adrian Ludwig Richter oli 19. sajandi keskpaiga üks populaarsemaid saksa illustraatoreid ja maalikunstnike. Tema looming on tüüpiliselt saksapärane. Juba teisemeeas isa käe all tehtud töödes võib näha tema huvi maastike vastu. Richter hülgas varajaste romantikute melanhoolse mõtiskluse mängulisema, lüürilisema ja kujuteldavama maailma kasuks. Richter on loonud palju muinasjuttudest inspireeritud teoseid . 
Kuigi ta oli maastikumaalija, teenis Richter elatist peamiselt raamatute illustraatorina, nagu paljud tema kaasaegsed kunstnikud. Illustreerimisel kasutas ta valdavalt puutrükki ning viljeles lihtsat ja otsekohest puulõike stiili. Ta sai laialdaselt tuntuks oma arvukate graafiliste illustratsioonide kaudu, mis kujutasid südamlikult lihtrahva elu ning näitasid Richteri annet detailseid idüllilisi kujutisi luua. Tema stiili on nimetatud eelmodernse Saksamaa naiivse ja „orgaanilise“ vaimu tõeliseks väljenduseks. Kokku illustreeris Richter üle 150 teose. 
Eriline side oli Richteril Joahnn Wolfgang von Goethega, kes inspireeris kunstniku looma nii graafikat kui maale. 1856. aastal ilmus Richteril neljakümne pildiline puutrükitehnikas valmistatud “Goethe-Album”.
Maalikunstis valdasid Richteri loomingut maastikumaalid, mille puhul on oluline meeleolu loomine ning looduse ja inimeste vahelise harmoonia kujutamine. Tema maalidel esinevad korduvalt väikesed inimfiguurid. Tema tuntuim teos “” sai 1855. aastal Pariisi maailmanäitusel kuldmedali. 
1859. aastal maalis Richter oma viimase suuremõõdulise õlimaali “Juulimaastik”. Peale seda jätkas kunstnik tööd peamiselt akvarellidega, kuid temaatika – harmoonilised maastikud koos inimestega – jäid samaks. 
Vähem tuntud, kuid kunstiliselt olulised, on ka Ludwig Richteri joonistused.
= Teosed =
Maalid.
“Äikesetorm Sabine mägedes” (1830)
“” (1847) 
“Juulimaastik” (1859)
“” (1873)
Illustratsioonid.
“Saksa rahvajutud” Johann Carl August Musäus (1842)
“Reineke Fuchs” Johann Wolfgang von Goethe 
Graafika.
"Gegend bei Aichen bei Salzburg" ("Aicheni piirkond Salzburgi lähedal")
“” ("Lichtensteini loss")
“Castel Gandolfo” (1832)
“Ponte Salaro” (1832)