tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nordic Regional Airlines

Nordic Regional Airlines Oy (varem Flybe Nordic (Flybe Finland Oy)) on Finnairi juhitav lennufirma, mis alustas lende 20. oktoobril 2011 Flybe Nordicu nime all. Märtsis 2015 müüs Flybe oma osaluse ühe euro eest Finnairile.
Ajalugu.
1. juulil 2011 soovisid Flybe ja Finnair osta ühiselt Finnish Commuter Airlinesi (Finncomm Airlines). Ühiselt 25 miljoni euro (Finnair 13 mln €, Flybe 12 mln €) eest ostetud firma nimi muudeti Flybe Nordicuks, mille aktsiad jagunevad Flybe (60%) ja Finnairi vahel (40%). Lennufirma juhatuses on Flybel 3 ja Finnairil 2 kohta. Flybe planeeris investeerida Flybe Nordicusse 23,6 miljonit eurot. Novembris 2014 nõustus Flybe müüma oma 60% osaluse lennufirmas ühe euro eest, et vähendada oma kulutusi.
Sihtkohad.
24. augustil 2011 avas Flybe Nordic esimesed 24 liini, nende seas nii vanu Finncommi liine kui ka uusi. Alates oktoobrist 2012 opereerib Flybe Nordic 1/3 Finnair (AY) Euroopa-sisestest lendudest. Kõigil Flybe Nordicu lendudel on Flybe kood (BE) ja kõigil Finnairi lendudel, mida teenindab Flybe Nordic, on Finnairi kood (AY).
Lennukipark.
Juunis 2014 oli Nordic Regional Airlinesil 26 lennukit.
Igaühele oma (film 2001)

"Igaühele oma" (originaalpealkirjaga "Someone Like You...") on 2001. aastal esilinastunud romantiline komöödiafilm. Filmi aluseks on Laura Zigmani romaan "Animal Husbandry". Filmi lavastaja on Tony Goldwyn.
Peamistes rollides on Ashley Judd, Greg Kinnear, Hugh Jackman ja Marisa Tomei.
Mõte (kirjastus)

Mõte oli aastatel 1909–1918 Tallinnas töötanud kirjastus, mille asutas ja mida juhtis Juhan Lilienbach. 
Kirjastus avaldas poliitilisi, populaarteaduslikke ja vasakpoolsete vaadetega kirjanike raamatuid.
Eduard Jürgens

Eduard-Johannes Jürgens VR II/3 (12. veebruar 1887 Kükita vald Tartumaa – 21. aprill 1948 Sydney Austraalia) oli eesti insener.
Eduard Jürgens õppis Riia Polütehnilises Instituudis. 
1918. aastal alanud Eesti Vabadussõjas määrati E. Jürgens Soomusrongide divisjoni inseneriks ja jätkas ka Soomusrongide diviisi insenerina. E. Jürgens juhendas sõjategevuse käigus soomusrongide lahingutegevuse ajal lõhutud ja rikutud raudtee ja raudteesildade taastamist ja remonti ning tema tegevust tunnustati Vabadusristi II klassi 3 järgu ordeniga. Pärast Vabadussõda jätkas E. Jürgens teenistust Soomusrongide brigaadi insenerina kuni 1923. aastani, mil lahkus sõjaväeteenistusest. 
1928. aastal lahkus E. Jürgens Eestist ning asus elama Austraaliasse Sydneysse, kus ka suri 21. aprillil 1948.
Ülemaaline Eesti Noorsoo Ühendus

Ülemaaline Eesti Noorsoo Ühendus (lühend ÜENÜ) oli Eesti noorsoo-organisatsioon, mis tegutses aastatel 1919–1940.
ÜENÜ eesmärk oli noorsugu mitmekülgselt arendada: propageeriti sportimist, anti praktilisi teadmisi, äratati huvi rahvakultuuri vastu.
ÜENÜ keskjuhatus asus Tallinnas. ÜENÜ Tallinna osakond tegutses Pikk tänav 69.
Aastal 1936 oli ÜENÜ-l üle Eesti 250 osakonda ja 11 000 liiget.
Aastatel 1929–1940 andis ÜENÜ välja igal kuul ilmunud ajakirja Eesti Noorus.
Võrumaa Muuseum

Võrumaa Muuseum on Võrus aadressil Katariina allee 11 asuv maakonnamuuseum, mis asutati 1966. aastal.
Kuni 1994. aastani oli asutuse ametlik nimetus Võru Koduloomuuseum, seejärel Võrumaa Muuseum. Aastatel 2013–2025 kandis muuseum Vana-Võromaa Kultuurikoja nimetust.
Võrumaa Muuseum oli kuni 2014. aasta lõpuni Kreutzwaldi Memoriaalmuuseumi filiaal. Alates 2015. aastast on muuseum Võru Instituudi muuseumiosakonna osa.
Võrumaa Muuseumi püsinäitus avati 7. veebruaril 1985. Kujunduslikku raami alles jättes on seda hiljem täiendatud ja kaasajastatud. See kajastab Võrumaa ajalugu kuni 20. sajandi keskpaigani. Muuseumis on ekspositsioonid ka teemadel "Võrumaa II maailmasõja ajal", "Metsavendlus Võrumaal", "Võru keele ajalugu" ja "Vana-Võromaa kihelkondade rahvarõivad".
Võrumaa Muuseumi galeriis eksponeeritakse järjest uusi kunstinäitusi.
Eesti Rahvakultuuri Keskus

Eesti Rahvakultuuri Keskus (varem "Rahvakultuuri Arendus- ja Koolituskeskus") on Eesti kultuuriministeeriumi hallatav asutus, mis tegeleb Eesti rahvakultuuri väärtustamise, asjakohase info jagamise ja täienduskoolitusega. Keskus asub Viljandis aadressil Leola 15a.
Keskus asutati 1. oktoobril 1994 Kultuuritöötajate Täienduskooli ja Rahvakultuuri Arenduskeskuse liitmisel. Asutus kandis 2011. aastani nime "Rahvakultuuri Arendus- ja Koolituskeskus" ja seejärel 2020. aastani nime "Rahvakultuuri Keskus".
Keskus on Eesti Täiskasvanute Koolitajate Assotsiatsiooni "Andras" ja Eesti Vabaharidusliidu asutajaliige.
Haldab Eesti vaimse kultuuripärandi nimistut.
Kujutavate Kunstnikkude Kutseühing

Kujutavate Kunstnikkude Kutseühing oli 1935. aastal Eestis loodud ühing, mille eesmärk oli luua keskorganisatsioon, mis kaitseks Eesti kunstnike mitmesuguseid huvisid (nt majanduslikke), mida Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühing ei suutnud kaitsta. 
Ühing ei suutnud oma eesmärki täita ja 1937. aastal hakkas lagunema ning 1940. aastal lakkas olemast.
Leelo Rivis

Leelo Rivis (aastani 1997 Hallaste, sündinud 1. juunil 1967 Valgas) on endine Eesti käsipallur. 
Ta lõpetas 1985. aastal Valga 1. Keskkooli ja 1989. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna. 
Käsipalli hakkas ta mängima 1980. aastal treener Andris Uibo juhendamisel. Hiljem olid tema treeneriteks Erich Kübarsepp ja Milvi Visnapuu.
Aastatel 1991–2000 kuulus ta Tartu Ülikooli käsipallinaiskonda, kellega ta tuli kaheksal korral Eesti meistriks. 
2000. aastal valiti ta Eesti parimaks naiskäsipalluriks.
Kommunaalprojekt

AS Kommunaalprojekt oli ehitusprojekteerimisega tegelev Eesti ettevõte.
Ettevõte asutati 1941. aastal. 
Veebruarist aprillini 1941 kandis see nime Projekteerimise Kontor "Eesti Projekt". Aprillist 1941–1945 kandis nime Projekteerimise Kontor "Kommunaalprojekt". 1945–1951 kandis nime Tallinna Linna Kommunaalmajanduse Osakonna Eelarvestamise-Projekteerimise Büroo. 
1951–1960 kandis nime ENSV Kommunaalmajanduse Ministeeriumi Eelarvestamise-Projekteerimise Keskbüroo "Kommunaalprojekt". 1960–1991 kandis nime Eesti NSV Kommunaalmajanduse Ministeeriumi Projekteerimise Instituut "Kommunaalprojekt". 
1991–1997 riikliku aktsiaseltsina RAS Kommunaalprojekt. Ettevõte kustutati äriregistrist 13. novembril 2013. 
Töötas Tallinnas, Lai 27 hoones. 
Ettevõtte projekteerimistöid.
Ettevõte on projekteerinud näiteks Tallinnas asuva Eesti Näituste peapaviljoni, Tartu Ülikooli Kääriku spordibaasi ja Valga hotelli.
Wikivoyage

Wikivoyage on vaba ja tasuta veebipõhine reisijuht, kus sihtkohtadest ja reisiteemadest kirjutavad vabatahtlikud kaastöölised. Portaali nimi koosneb ingliskeelsest sõnast "wiki" (eesti keeles "viki", internetipõhine koostöötarkvara) ning prantsuse sõnast "voyage" ('reis').
Projekt sai alguse, kui portaali Wikitravel saksa ja itaalia versioonide toimetajad otsustasid 2006. aasta septembris luua haruprojekti, kuhu viidi ka senine kaastöö. Uus portaal avati nime Wikivoyage all 10. detsembril 2006, selle omanik ja haldaja on sel otstarbel Saksamaal loodud organisatsioon Wikivoyage e.V. Sisu avaldati vabakasutuslitsentsi Creative Commons Attribution-ShareAlike all.
Pärast pikaajalist rahulolematust portaali senise majutajaga otsustasid portaali ingliskeelse versiooni kaastöölised 2012. aastal luua uue haruprojekti. Ingliskeelse Wikitraveli kogukond liitus taas Wikivoyage'iga ning Wikivoyage'i kõigi keeleversioonide töö viidi üle Wikimedia Foundationi (WMF) alla, mis on mitmeid maailma suurimaid vikiprojekte (sh Vikipeediat) haldav USA mittetulundusühing. Eri kogukondade ja Wikimedia Foundationi kokkuleppel koliti veebisait 2012. aasta detsembris WMF-i serveritesse ja kogu Wikivoyage sai uue alguse Wikimedia vikiperekonna projektina 15. jaanuaril 2013, Wikipedia 12. sünnipäeval.
Kirjeldus.
Wikivoyage'i arendavad vikimudeli põhjal koostöös vabatahtlikud kogu maailmast. Artiklid käsitlevad geograafilisi piirkondi eri tasemetel, maailmajagudest linnaosadeni. Neid seob loogiline hierarhia, kus iga artikli teema on teise, suurema piirkonna artikli "sees". Portaalis on artiklid ka muude reisiteemade kohta, reisisõnastikud ja soovituslikud marsruudid.
Wikivoyage on mitmekeelne projekt, selle iga keeleversioon areneb teistest sõltumatult. Kõige rohkem on artikleid ingliskeelses Wikivoyage'is, 2012. aasta detsembris oli neid üle 26 500. Laias laastus jagunevad artiklid sihtkohtadeks, marsruutideks, sõnastikeks ja reisiteemadeks.
Keeleversioonid.
WMF-i alla kolimise ajaks tegutses Wikivoyage saksa, itaalia, inglise, prantsuse, hollandi, vene ja rootsi keeles. Venekeelse versiooni nimi on "Викигид" ('Vikigiid'), hispaaniakeelsel "Wikiviajes". 3. jaanuaril 2012 loodi ka portugali ja hispaania versioon.
Kraasna murrak

Kraasna murrak on lõunaeesti murderühma kuulunud murrak, mida minevikus räägiti (Kraasna maarahvas) Pihkva oblastis Krasnogorodskoje (varem eestikeelne nimi: Kraasna) ümbruskonnas. 
Kraasna murrak sarnaneb Setu murdega. 
Eestis on Kraasna murrakut uurinud Oskar Kallas.
Lutsi keel

Lutsi keel on rühm lõunaeesti murderühma kuulunud murrakuid, mida minevikus räägiti 
Kagu-Lätis praeguse Ludza rajooni piirkonnas. 
Eestis on Lutsi murrakuid uurinud Oskar Kallas, August Sang ja Paul Ariste.
Eesti Keel

Eesti Keel oli Tartus aastatel 1922–1940 ilmunud Akadeemilise Emakeele Seltsi ajakiri.
Ajakirja ilmus aastas 6–8 numbrit. Ajakirja trükiarv oli 1920. aastatel 1100–1500 ja 1930. aastatel 400–450. 
Ajakirjas avaldati artikleid eesti kirjakeelest, murretest, eesti sugulaskeeltest jt keeleteaduslikest teemadest.
Aastal 1940 moodustati ajakirjade Eesti Keel ja Eesti Kirjandus baasil ajakiri Eesti Keel ja Kirjandus.
Eesti Keele peatoimetajad olid:
Bordeaux' I Ülikool

Bordeaux' I Ülikool on ülikool, mis asub Bordeaux' linnas Akvitaania piirkonnas Prantsusmaal. 
Ülikool on asutatud 1441. aastal. 
Bordeaux' I Ülikoolis töötab ligi 1000 õppejõudu ning õpib üle 9800 üliõpilase.
Mae Lender

Mae Lender (kodanikunimega Reelika Kasemägi, sündinud 10. juulil 1981 Viljandimaal) on eesti kirjanik ja blogija.
Suuline keel

Suuline keel ehk suuline kõne on keel, mis tekib inimes(t)e suhtlemisprotsessis (spontaanse vormina), vastandudes kirjalikule keelele. 
Paljusid keeli ei saa kirjalikult esitada ja seetõttu esinevad need keeled ainult suuliselt.
Suulisel keelel on mitmeid põhimõttelisi erinevusi kirjalikust keelest, näiteks toimub suuline kõne sageli silmast silma ja dialoogi vormis.
Õigekeelsus

Õigekeelsus ehk ortoloogia on normikohane kirjakeele keeletarvitus. Vananenud terminina mõisteti "õigekeelsuse" all keelekorraldust.
Õigekeelsusallikad on enamasti sõnaraamatud (nt Eestis õigekeelsussõnaraamat) ja grammatikakäsitlused. 
Õigekeelsusega seotud probleemkohad lepitakse kokku näiteks keelekomisjonides. Eestis arutab vastavaid probleeme ka Eesti Teaduste Akadeemia Emakeele Seltsi keeletoimkond. 
Õigekeelsuse allvaldkonnad on ortograafia ehk õigekirjutus ja ortoeepia ehk õigehääldus.
Väliseestlaste eesti keel

Väliseestlaste eesti keel on väliseestlaste räägitav eesti keel, mis sageli erineb suuremal või vähemal määral Eesti NSV normikohasest eesti keelest: selles ei esine pärast 1930. aastaid lisandunud russisme.
Väliseestlaste keel on pagulusse viidud 1930. aastate eesti keel, kuid hiljem ilmnesid vaesumise ja assimileerumise ilmingud.
Väliseestlastele on omane kakskeelsus: peale eesti keele räägivad nad ka elukohamaa riigikeelt või peamist keelt.
Eesti keelt kasutavad väliseestlased enamasti kodus, aga ka teiste eestlastega suhtlemisel, nt (välis)eestlaste seltsides.
Üldise trendina on väliseestlaste eesti keel muutunud sõnavaralt ja stiililt piiratumaks, sage on rektsioonivigade tekkimine.
Väliseestlaste eesti keelele panid aluse 1940. aastate alguses Eestist lahkunud inimesed.
Keeleamet

Keeleamet on Haridus- ja Teadusministeeriumi haldusalas tegutsev valitsusasutus, mis teostab riiklikku järelevalvet keeleseaduse ning teiste keeleoskust ja keelekasutust reguleerivate õigusaktide täitmise üle.
Keeleameti peadirektor on 1995. aasta oktoobrist Ilmar Tomusk.
Ajalugu.
Keeleameti ajalugu ulatub 23. novembrisse 1990, mil moodustati Eesti Vabariigi Riiklik Keeleamet. Aastal 1993 moodustati Keeleameti kolm osakonda: üldosakond, teadusosakond (nimetati 2. novembril 1994 ümber keelepoliitika osakonnaks) ning keeleinspektsioon. Alates 1. novembrist 1994 sai Keeleametist Kultuuri- ja Haridusministeeriumi haldusalasse kuuluv valitsusasutus, mis kandis nime Riigi Keeleamet. Aastal 1995 lisandus veel üks osakond: keelekeskus. 1. jaanuaril 1996 nimetati asutus Keeleametiks ja see läks kultuuri- ja haridusministeeriumi lahutamise tõttu Haridusministeeriumi haldusalasse. 1. jaanuaril 1998 nimetati Keeleamet Keeleinspektsiooniks. 3. juunil 2020 muutis Riigikogu Vabariigi Valitsuse seadust, nimetades Keeleinspektsiooni taas Keeleametiks, nimemuudatus jõustus 1. augustil 2020.
Ülesanded.
Vastavalt põhikirjale täidab Keeleamet keelepoliitika elluviimise valdkonnas järgmisi ülesandeid:
Järelevalve valdkonnas täidab Keeleamet vastavalt põhikirjale järgmisi ülesandeid:
Struktuur.
Keeleameti struktuur:
Aruküla sõjaväelinnak

Aruküla sõjaväelinnak on endine sõjaväeosa territoorium.
Sõjaväelinnaku suurus on 9,5 ha.
Keele staatus

Keele staatus (inglise "language status, status of language") on mingi keele positsioon (nt riigis) teiste keelega võrreldes. 
Keele staatuse määratlemisel on sageli lähtutud (a) keele ajaloolisest olukorrast, (b) funktsioonidest (ja nende ulatusest), mida keel käesoleval ajal täidab, (c) keele (potentsiaalsest) arengust. Hinnates neid tegureid, võib mingi keele staatus olla kõrge või madal. Kui keele staatus on madal, siis ta muutub ühiskonnas väärtusetuks ja võib järgmistes põlvkondades kasutamatuse tõttu välja surra. 
Õiguslikus kontekstis räägitakse keele juriidilisest staatusest: keel võib olla määratletud kui riigi-, ametlik, vähemuskeel jne.
Maailmas on ametliku staatusega keeli üle saja; ka eesti keel on nende saja sees. 
Mõned keeled maailmas on globaalkeele staatuses. Nendeks on eelkõige inglise, prantsuse ja hispaania keel.
Peeter Kurvits

Peeter Kurvits VR I/3 (7. november 1891 Polli vald, Pärnumaa – 10. veebruar 1962 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kapten) ja poliitik ning majandustegelane.
Peeter Kurvits sündis 1891. aastal Pärnumaal Polli vallas Lilli saeveskis. Ta lõpetas 1914. aastal Tallinna Reaalkooli ja õppis Riia Polütehnikumis. Eesti Vabadussõjas ta mobiliseeriti ning määrati Eesti sõjaministri käsundusohvitseriks, kuid viidi varsti üle Sõjavägede Ülemjuhataja Staapi.
1919. aasta jaanuaris määrati P. Kurvits kitsarööpmeliste soomusrongide adjutandiks ehk staabiülemaks, kellena teenis kuni Vabadussõja lõpuni. Pärast Vabadussõda teenis P. Kurvits Kitsarööpmelise soomusrongi nr. 1 ja nr. 2 dessantroodu ülemana, kuni lahkus sõjaväest 1920. aastal.
1924. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonna kaubandusosakonna. 
Pärast sõjaväeteenistust töötas Peeter Kurvits panganduses, olles Eesti Pangas osakonnajuhataja aastatel 1921–1928 ja Pikalaenu Panga direktor aastatel 1928–1932. 1932. aastal valiti ta Krediit-Panga direktoriks ning oli 1933. aasta 18. maist kuni 21. oktoobrini majandusminister Jaan Tõnissoni neljandas valitsuses.
Peeter Kurvits vahistati 14. juunil 1941 ning saadeti NSV Liitu Sevurallagi. Ta vabanes Vostokurallagist 1944. aastal ja oli asumisel Kirovi oblastis Lebjažje rajoonis ja Haltrurinis, kust vabanes 1956. aastal. Ta töötas Halturini põllumajandustehnikumis saksa keele õpetajana. 
Peeter Kurvits suri 10. veebruaril 1962 Tallinnas ning on maetud Rahumäe kalmistule.
Talle on antud Vabadusristi I liigi 3. järk.
Ronald Woodson Harris

Ronald Woodson Harris (sündinud 8. veebruaril 1947 Cantonis Starki maakonnas Ohios) on USA endine poksija. Sama sünniaasta ning ees- ja perekonnanimega on ka teine tuntud USA endine poksija, Ronald Allen Harris.
Harris võitis kergekaalus (kuni 60 kg) 1968. aasta México olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks.
Harris poksis novembrist 1971 kuni augustini 1982 elukutselisena. Ta osales kokku 37 kohtumisel ning võitis neist 35 (neist 14 nokaudiga) ja kaotas 2 (neist 1 nokaudiga) kohtumist.
Leibur

AS Leibur on Eesti vanim pagaritööstusettevõte.
Ettevõtte eelkäija oli 1762. aastal Tallinna vanalinnas Julius Valentin Jaekschi asutatud pagaritöökoda. See aasta tähistab ka Eesti tööstusliku leivatootmise algust.
Ettevõte kannab Leiburi (tootmiskoondis "Leibur") nime aastast 1976.
Tootmiskoondis Leibur oli Eesti NSV suurim leivatööstusettevõte, mis moodustati 1976. aastal Tallinna Leivakombinaadi, Haapsalu Leivatehase ja Salutaguse Pärmitehase ühendamisel. Aastal 1978 valmistati ettevõttes 40 908 tonni pagaritooteid, 1587 tonni kondiitritooteid, 3818 tonni makarone, 2296 tonni pärmi.
Aastal 1997 koondus tootmine Tallinna Kadaka tehasesse.
Ettevõtte omanikud on vahetunud mitu korda. Aastal 1998 said omanikeks 55% osalusega Vaasan &amp; Vaasan Oy ja 45% osalusega Cerealia AB. Leibur kuulub Baltikumi leivatööstuskontserni VAASAN Grupp.
Aastal 2009 oli VAASAN Grupi käive 400 miljonit eurot ja töötajaid oli kokku 3000.
Andres Liinat

Andres Liinat (sündinud 2. mail 1962 Tallinnas) on eesti tippjuht ja korvpallitegelane.
Ta lõpetas 1981. aastal Tallinna Spordiinternaatkooli. 1985. aastal lõpetas Tallinna Polütehnilises Instituudi majandusteaduskonna ökonomisti kvalifikatsiooniga. 1995. aastal omandas Haaga Instituudis rahvusvahelise juhtimisdiplomi.
Aprillis 2001 kutsus Hansapanga juht Indrek Neivelt Liinati tööle Hansapank Eesti juhiks. 2003. septembri struktuurimuudatustega sai Liinati ametinimetuseks Hansapank Eesti eraisikute panganduse juht. 3. mail 2004 vabastas Hansapanga direktor Erkki Raasuke Liinati töölt. 
2005. aasta veebruaris asutas Andres Liinat interneti-reisifirma Bookinghouse, avalikuks sai see 2006. aasta mais. Bookinghouse on veebirakendus, mille eesmärk on pakkuda lihtsaid reisiteenuseid interneti kaudu ning jätta ainult keerulisemad teenused reisibüroode kanda.
2009. aastal võitis Andres Liinat Tartu Ülikooli kantsleri konkursi. Sel ajal rektorina töötanud Alar Karis põhjendas Andres Liinati võitu värske pilgu ja uute ideede toomisega juhtkonda. Liinat seadis oma töö eesmärgiks ülikooli tugistruktuuride koostöö tõhustamise. 
Aastatel 2017–2018 töötas Liinat tegevjuhina Eesti kapitalil põhinevas tehnoloogiaettevõttes Cleveron, mis arendab jaekaubanduse- ja logistikaettevõtetele mõeldud pakkide edastamise tehnoloogiat.
Korvpall.
Korvpalli mängimist alustas 1971. aastal Tarmo Velleste, Märt Kermoni ja Jaanus Levkoi käel all Kalevi Laste ja Noorte Spordikoolis. Õppeaastal 1975–1976 oli üks Tallinna 20. keskkooli (Tallinna Ühisgümnaasium) sporditöö juhte. On esindanud 1979–1981 Kalevi duubelkoosseisu, 1982–1983 Ehitajat, 1983–1985 Kalevi esindusmeeskonda.
Saavutused.
 TPI
 TPI I
 Tallinna TruKO 
 Tallinna Baltika KK 
 Tallinna Baltika KK
Mari (eesnimi)

Mari on naisenimi bretooni, eesti, jaapani, kõmri, norra, rootsi, soome ja ungari keeles.
Euroopa keeltes on see nimi üldiselt nime Maria variant.
Eesti.
1. jaanuari 2024. aasta seisuga on eesnimi Mari 1868 naisel. Mari on populaarsuselt 88. naisenimi.
Mari on keskmiselt 44 aasta vanune (mediaanvanus on 40).
Kõige populaarsem on eesnimi Mari vanuserühmas 35–39, kus neid on 10 000 elaniku kohta 26,02, Saare maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 19,48.
Nime kandjaid.
Nime Mari võidakse kasutada ka liitnime ühe osana, tavalisem on see liitnime alguses, nt Mari-Liis
Soome.
Nime kandjaid:
Norra.
Nime kandjaid:
Jaapani.
Jaapani keeles saab kanjit kasutades kirjutada nime Mari mitmel viisil, sellest tulenevalt muutub ka nime tähendus.
Vilikond

Vilikond on ühest õisikust kujunenud viljade kogum (näiteks sõstrakobar, maisitõlvik). 
Liitvilikonna moodustavad kokku kasvanud viljad, näiteks ananassil.
Lihttüüpi vilikonna puhul ei ole õied kokku kasvanud. Liittüüpi vilikonna puhul on õied kokku kasvanud.
James Gregory

James Gregory (november 1638 Drumoak, Aberdeenshire, Šotimaa – oktoober 1675 Edinburgh) oli šoti matemaatik ja astronoom. Ta kirjeldas ühe varase peegelteleskoobi (Gregory teleskoop) ehitust ning tegeles trigonomeetriaga.
Gregory õppis Marischali kolledžis ja Padova Ülikoolis. 1668. aastal valiti ta Londoni Kuningliku Seltsi liikmeks. Hiljem töötas ta professorina Saint Andrewsi ülikoolis ja Edinburghi ülikoolis; Saint Andrewsi lõi talle Regiuse matemaatikaprofessori koha kuningas Charles II, tõenäoliselt Kuningliku Seltsi ühe asutaja Robert Moray soovitusel.
James Gregory oli abielus maalikunstnik George Jamesoni tütre Maryga. Nende poeg James oli Aberdeenis King's College'i füüsikaprofessor. James Gregory lapselaps John Gregory oli arst ja publitsist ning kuulus samuti Kuninglikku Seltsi.
Made in Estonia maraton

made in estonia maraton on etenduskunstide festival (kestus umbes 6 tundi), mida korraldab Kanuti Gildi SAAL.
Esimest korda toimus festival 2006. aastal. Festival toimub tavaliselt märtsi kolmandal laupäeval. 
Osalevaid kunstnikke ja rühmitusi on tavaliselt 30 ringis. Kõik kunstnike etteasted mahuvad 5–10 minuti sisse ja Kanuti Gildi SAALi lavale.
Jan Szczepański

Jan Antoni Szczepański (20. november 1939 Małeczis Lubochnia vald, Tomaszów Mazowiecki maakond, Łódźi vojevoodkond – 15. jaanuar 2017) oli Poola poksija.
Szczepański oli kokku viiekordne Poola meister – kergekaalus (kuni 60 kg) aastatel 1962–1963 ja 1969–1970 ning I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1971. aastal. Ta sai Poola meistrivõistlustel kergekaalus (kuni 60 kg) 1961. aastal 2. koha. Ta esindas maavõistlustel Poolat 17 korda ning võitis neist 11 ja kaotas 6 kohtumist.
Szczepański võitis kergekaalus (kuni 60 kg) 1972. aasta Müncheni olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ning tuli olümpiavõitjaks.
Szczepański võitis kergekaalus (kuni 60 kg) 19. Euroopa meistrivõistlustel (Madrid, 1971) kuldmedali ning tuli Euroopa meistriks.
Szczepański on tegutsenud ka filminäitlejana, sh ka poksiteemalistes filmides.
Ervita mõis

Ervita mõis (saksa keeles "Erwita") oli Järvamaal Koeru kihelkonnas Ervital asunud rüütlimõis.
Kirjalikes allikates mainiti Ervita (Ärvita) mõisa esimest korda 1663. aastal.
Ervita mõisnikud:
Majandushooned.
Mõisa majandushoonetest on säilinud ait ning tuuleveski. Ervita tuuleveski kuulub arhitektuurimälestisena riikliku kaitse alla. Septembris 2009 sai firma Gromell OÜ kooskõlastuse tuuleveski restaureerimiseks ja augustis 2012 tuuleveski aida muuseumiks rekonstrueerimiseks. Mõlemad ehitised said kasutusloa 1. juunil 2012. Möldrimajja soovitakse hiljem teha toitlustuskoht.
Laudad ja tallid moodustasid pika hooneterea aida otsas, millest kaks olid krohvitud välisseintega paekivihooned. Küün oli maakivist tulpadega.
Park.
19. sajandi esimesel poolel ehitatud klassitsistlikku mõisahoonet ümbritsevas mõisapargis kasvavad põhiliselt vaher, tamm ja pärn.
Tiit Varts

Tiit Varts (sündinud 11. jaanuaril 1937 Rakveres) on eesti džässmuusik, ansamblijuht ja helirežissöör.
Ta lõpetas aastal 1955 Rakvere 1. Keskkooli; seal innustas teda muusikaga tegelema muusikaõpetaja Jaan Pakk. Ta õppis aastani 1962 klarnetit Tallinna Muusikakoolis (Olev Pikknurme õpilasena) ning aastatel 1963–1969 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis (Juhan Kaljaspooliku ja Hans Suurvälja klassis).
Ta on mänginud TPedI orkestris Integraal ja Horre Zeigeri ansamblis Blue Boys (aastatel 1956–1957), ansamblis Elektron (1957–1959), ansamblis Metronoom (1962–1963). Aastatel 1963–1964 mängis ta Eesti NSV Filharmoonia estraadiorkestris, 1964–1966 restoranis Tallinn. Ta on mänginud Kustas Kikerpuu juhatatud ETV ansamblis, ansamblis Admiral ja orkestris Levimo, ETV-ER-i estraadiorkestris ning Jaan Kumani ansamblis.
Ta töötas aastatel 1966–2003 helirežissöörina Eesti Raadios ja ETV-s. Ta on esinenud Tallinna džässifestivalidel Horre Zeigeri orkestriga (aastal 1957) ja ansambliga Elektron (aastatel 1964–1966). Ta on kirjutanud džässiteemasid ja instrumentaalpalu ning tegutsenud arranžeerijana.
Isiklikku.
Tema isa oli Rakvere Teatri näitleja Roman Varts.
Tema poeg Ain on kitarrist, poeg Ivo (1961–2013) oli trummar.
Ain Varts

Ain Varts (sündinud 13. oktoobril 1959 Rakveres) on eesti kitarrist ja helirežissöör.
Muusikuna on ta iseõppija. Ta töötas aastatel 1979–1992 Eesti Televisioonis helirežissöörina.
Ta alustas pillimängijana aastal 1975 Ants Müüri, Nils Petersoni ja Joel Steinfeldti ansamblites. Aastatel 1982–1985 mängis ta Kustas Kikerpuu ansamblis Admiral ja orkestris Levimo. Ta on mänginud ansamblites Haak ja Dr. Friedrich (aastatel 1976–1979), Propeller (1979–1980), Kaseke (1980–1984) ning T-Klaas (1982–1985).
Isiklikku.
Tema isa Tiit Varts on džässmuusik, vend Ivo Varts (1961–2013) oli trummar.
Andres Salu

Andres Salu (sündinud 26. veebruaril 1971) on endine Tartu Ülikooli infotehnoloogiaosakonna juht.
Ta töötas Tartu Ülikoolis 18 aastat, 1995. aastast 2013. aasta alguseni. 1996. aastast oli ta Tartu Ülikooli teadus- ja arendusosakonna infosüsteemide projektijuht, 2000. aasta aprillist ülikooli infotehnoloogia juht, kelle ülesandeks on ülikooli IT strateegia koostamine, rakendamine ja arendamine.
Andres Salu kuulus Tartu Ülikooli digiteerimise ja siseveebi valmimise juhtrühma koos kantsler Andres Liinati ja rektoraadi nõuniku Mihkel Pärnojaga.
Vaba tarkvara.
Pooldas vaba tarkvara kasutuselevõttu põhjendusega, et parem on raha suunata töötajate koolitamisse, sest kommertstarkvara lisavõimalusi ülikoolis reeglina ei vajata. Osales Tartu Ülikoolis 50 IBM ThinkPadi sülearvuti laialijagamises, mis varustati Linuxi tarkvaraga.
Andres Salu pani aluse Tartu Ülikooli IT-lahendustele. Suure ülikooli kontekstis võib esineda erinevaid arvamusi, kuid Salu loodud süsteem oli omas ajas mugav ja ajakohane.
Tunnustus.
2009 Tartu Ülikooli aumärk
Luther (täpsustus)

Luther võib viidata mitmele asjale.
Leonhard Pallon

Leonhard-Hermann Pallon VR II/3 (4. oktoober 1884 Kuigatsi vald Tartumaa – 23. juuni 1941 Tallinn) oli eesti sõjaväelane (kapten) ja poliitik.
Leonhard-Hermann Pallon sündis 1884. aastal Tartumaal Kuigatsi vallas. Ta astus Venemaa keisririigi armeesse ning teenis vabatahtlikuna aastatel 1906–1907 26. suurtükiväebrigaadis ja hiljem Esimene maailmasõjas suurtükiväes.
Eesti Vabadussõja alguses, 1918. aasta detsembril astus ta Eesti Rahvaväkke ning määrati äsja moodustatud Laiarööpmelise soomusrongi nr. 2 suurtükipatarei ülemaks. Vabadussõja lahingutes paistis silma erakordse julguse ja täpse patareitulejuhtimisega, mille eest pälvis hüüdnime "Uku" (kuna tema juhitud patarei tuli tabas vaenlast kui muinaseesti jumala Uku äikesenool).
Leonhard Pallon lahkus sõjaväeteenistusest pärast Vabadussõda 1920. aastal. Ta elas Valgas, kus tegeles puiduäriga ja oli ka aktiivne kaitseliitlane – Kaitseliidu Valga Maleva Valga linna malevkonna pealik ja 1934. aastal Valga linnavolinik. 
1930. aastate teisel poolel osales vapside liikumises, oli "Rahvuskongressi" liige.
Leonhard Pallon vahistati 24. augustil 1940 ja hukati 23. juunil 1941 Tallinnas, tema matmispaik on teadmata.
Vesti Nedeli

Vesti Nedeli (vene Вести Недели) oli venekeelne nädalaleht, mis kajastas Eestis ja maailmas toimuvaid uudiseid. 
Nädalaleht hakkas ilmuma 1997. aastal. Aastatel 1997–2003 kandis ajaleht nime Vesti Nedelja Pljus, 2003–2004 Vesti ja 2004–2006 Vesti Nedeli. 2006. aastal ajalehed Vesti Nedeli ja Den za Dnjom ühinesid, hakkas ilmuma Vesti Nedeli Den za Dnjom.
2002. aastal oli ajalehe trükiarv 20 000.
Peatoimetajad.
Väljaandel oli varem ka veebiversioon (aadressil www.vesti.ee), mis praegu on samal aadressil registreeritud uudisteportaalina.
Vorm (bioloogia)

Vorm ("forma"), lühend f., on bioloogilises taksonoomias liigisisese taksoni kategooria.
Näiteks "Campanula glomerata" f. "alba" on kerakelluka valgeõieline vorm.
Vormist suurem üksus on varieteet ehk teisend.
Vormist väiksem üksus on alamvorm ("subforma", lühend "subf".) Alamvormi kategooriat kasutatakse võrdlemisi harva, vormi aga kaunis sageli.
Vene Tehnika Seltsi Eesti Osakond

Vene Tehnika Seltsi Eesti Osakond (mõnes allikas ka: Vene Tehnika Ühingu Eestimaa Osakond) oli Tallinnas aastatel 1880–1917 tegutsenud selts (Vene Tehnika Seltsi haru), mille moodustasid nii eesti kui vene rahvusest tehnikavaldkonnaga tegelevad inimesed.
Selts kogus peaasjalikult statistilisi andmeid Eestimaa kubermangu tööstuse kohta ja levitas teadmisi tehnikaalaste loengute kaudu.
Psalteerium

Psalteerium on keelpill, mida mängiti linnusulest plektroniga. Mõnikord näpiti sõrmedega, hoides pilli süles või vastu rindu. Psalteerium on Euroopa tsitri esivanem, mille eeskujuks oli omakorda 11. sajandil Euroopasse jõudnud kanuun.
Psalteeriumid olid mitmesuguse kujuga lamedad kastid, algul ruudukujulised, hiljem kolmnurksed või trapetsikujulised. Nende küljed võisid olla nõgusad või poolringikujulised. Sageli oli nende kast rikkalikult kaunistatud.
Vabariiklik Koorijuhtide Segakoor

Vabariiklik Koorijuhtide Segakoor (lühend VKS) oli 1958. aastal Pärnus Gustav Ernesaksa ja Jüri Variste asutatud laulukoor. Koor tegutses Eesti Kooriühingu juures, selle tegevus lõppes 2000. aastal. 
Koor esines ka mitmes välisriigis, näiteks Lätis, Leedus, Armeenias ja Soomes.
Janne Korhonen

Janne Korhonen (30. märtsil 1970 Oulu – 30. juuni 2023) oli soome "taekwondo"-sportlane. 
Tema pikkus oli 193 cm ja kaal 120 kg.
Aastatel 1992, 1993 ja 1999 tuli ta Euroopa meistriks.
Janne Korhonen oli elukutselt arst.
Ollepa mõis

Ollepa mõis (saksa keeles "Ollepäh") oli rüütlimõis Pilistvere kihelkonnas Viljandimaal. Tänapäeval jääb see Järva maakonna Türi valda. 
Mõisakompleks.
Mõisa peahoone on hävinud. Kõrvalhoonetest on säilinud tugevalt ümber ehitatud meierei, 19. sajandist pärinev teadmata otstarbega hoone ja maakivihoone varemed. Säilinud hoonet kasutas Nõukogude ajal kolhoos Leninlik tee Ollepa külanõukogus.
Mõisa park on hävinud, alles on üksikud puud.
Võrevere mõis

Võrevere mõis (18. sajandi kaartidel saksa keeles "Werrefer") oli Imavere mõisa kõrvalmõis Pilistvere kihelkonnas Viljandimaal. Tänapäeval jääb mõisa ala Järva maakonda Järva valda.
Mõis.
1978. aastal oli mõisa peahoone hävinud, kõrvalhoonetest olid säilinud vaid vundamendid ning talli maa- ja paekivist hoone vare. Park puudus, olid üksikud põlispuud.
Fütopatoloogia

Fütopatoloogia on bioloogia haru, mis tegeleb taimehaiguste uurimisega.
Fütopatoloogia vaatevälja kuulub eelkõige taimedel parasiteerivate seente, putukate, nematoodide, aga ka taimedes elavate bakterite ja taimede viiruste uurimine.
Alfred Rõude

Alfred Ferdinand Rõude (kuni 21.03.1938 Alfred-Ferdinand Veitmann; 15. aprill 1896 Sassi küla, Keila vald, Harjumaa – 9. september 1968) oli eesti kunstikoguja.
Alfred Rõude sündis taluniku peres. 1908. aastal lõpetas ta Lehola (Kulna) vallakooli ning õppis järgmised kolm aastat Keila Rahvahariduse seltsi koolis. Keskhariduse omandas Tallinna Rahvaülikoolide Seltsi kolledži eragümnaasiumis, mille lõpetas 1926. aastal. Sama aasta sügisel asus õppima Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonda, kuid oli sunnitud õpingud veidi enne lõpetamist pooleli jätma. Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Majanduslikel põhjustel oli Rõude sunnitud ennast ise elatama juba 15. eluaastast, mil töötas Keila Kaubatarvitajate Ühistu kaupluses õpipoisina. 1917–1921 töötas Keilas ja Tallinnas raudteeametnikuna. 1922–1924 Põllutööministeeriumi statistika osakonnas ametnikuna. Ülikoolis õppimise ajal elatas end juhutöödega olles näiteks 1930–1931 Eesti Rahva Muuseumis tööl assistendina. 1931–1934 oli Tartu Eesti Põllumeeste Seltsi ametnik ning järgmised kolm aastat Postimehe ametnik ning ärijuhi abiline.
1937. aastal kolis Rõude Tallinna, kus asus tööle Postimehe Tallinna kontori juhatajana. 1940. aastal korraldas raamatukaupluse Nõukogude raamat loomist ning oli selle juhatajaks. 1941. aastal töötas antikvariaatide vanemrevidendina ja raamatuantikvariaadi Püramiid ärijuhina. Saksa võimu ajal vallandati töölt kui poliitiliselt mitteusaldatav ning kuni 1944. aastani töötas Stantsimis- ja Pressimistööstuses Tehnola varustusametnikuna. 1944. aasta septembrist töötas Riiklikus Kirjastuskeskuses hulgimüügikontori juhatajana ning aastatel 1950–1952 venekeelsete raamatute hulgimüügibaasi direktorina.
Tema kogumistegevus algas 1926. aastal ühe Eduard Wiiralti 1920. aasta linoollõikemapiga ja selle intensiivseim järk langeb 1920. aastate II poolest kuni 1940. aastate algupoolele, ehkki kogu täienes ka hiljem. Wiiralti looming kujuneski tema kogus keskseks. 1933 astus ta Pariisis elava kunstnikuga kirjavahetusse ning temast sai Wiiralti esindaja kodumaal. 1936 korraldas ta Wiiralti näituse Tallinnas ja Tartus ning 1937 Helsingis. Wiiralt saatis oma teoste tiraažid kodumaale, kus tal oli Rõudega kokkulepe, et igast teosest võib ta ühe endale jätta, ülejäänud tuleb realiseerida. Rõude saatis müügitulu Pariisi kunstnikule ning omandas samas üle 3000-eksemplarise Wiiralti teoste kogu.
Pärast tema surma 1968. aasta 9. septembril jäi kogu tema abikaasa Alide Rõude (26.05.1895–14.09.1979) valdusse, kes kinkis selle Eesti Kunstimuuseumile. Kogu koosnes 12 203 kunstiteosest, arhiivist ja raamatukogust, millele lisanduvad teosed, mis muuseum omandas juba varem, 1950. aastate teisest poolest, kas kultuuriministeeriumi kaudu või kogujalt endalt.
Alfred Rõude on maetud Tallinna Rahumäe kalmistule, tema hauakivi valmistas skulptor Juhan Raudsepp.
Kõo mõis

Kõo mõis (saksa keeles "Wolmarshof") oli riigimõis Pilistvere kihelkonnas Viljandimaal Kõos. Tänapäeval jääb mõis Viljandimaa Põhja-Sakala valda.
Ajalugu.
1774. aastal valmis Kõo mõisa kahekorruseline barokne kivist peahoone. Valmis ka palju kõrvalhooneid, millest on säilinud suhteliselt vähe. 
1914. aastal avati Viljandi Eesti Põllumeeste Seltsi algatusel Kõo mõisas esimene põllutöökool Eestis.
Mõisas oli väravatorniga pikk majandushoonete rida, kus on asunud ka Kõo vallavalitsus. Uus väravatorn on algsest laiem, et sellest saaks autoga läbi sõita.
Anu Põder

Anu Põder (17. november 1947 Kanepi – 17. jaanuar 2013 Tallinn) oli eesti skulptor ja kunstipedagoog. 
Esimese eestlasest kunstniku teosena valiti 2021. aastal Londonis asuva Tate Modern kunstimuuseumi kogusse Anu Põdra teos "Keeled (Aktiveeritud versioon)".
Elukäik.
Anu Põder sündis Kanepis ja õppis 1963–1967 Tartu 8. keskkoolis. 1967–1970 õppis Tartu Kunstikoolis, seejärel asus õppima Eesti Riiklikku Kunstiinstituuti skulptuuri erialale. Aastatel 1976–1988 oli vabakutseline kunstnik ning 1988–1989 Tallinna 46. keskkooli vormiõpetuse õpetaja. 1989. aastast töötas kunstiõpetajana Tallinna Kunstikoolis. 1993. aastast töötas vormiõpetuse õppejõuna Eesti Kunstiakadeemias, 1998. aastast vormiõpetuse õppejõuna Eesti Kunstiakadeemia Rakenduskunsti Kolledžis ning õpetajate täienduskursustel. Alates 1999. aastast töötas ta vormiõpetuse õppejõuna EKA õpetajate koolituskeskuses.
Looming.
Anu Põder hakkas esinema näitustel juba kohe pärast kunstiinstituudi lõpetamist. 1970. aastatel loometeed alustanud kunstniku looming käsitles peamiselt pereelu, sisemisi heitlusi ja tundemaailma, mida raamistasid nõukogude režiimi piiravad normid ja tabud. Anu Põdra loomingus torkab silma mitmekesine materjalikasutus, sealhulgas tarvitas ta ka tavatuid materjale: tekstiili, vaha, kipsi, seepi, epoksüliimi, plastmassi ja puitu. Teoste mõõdupuuks võttis ta iseenda. 
Kunstiteadlane Reet Varblane on tema näituse pressiteates öelnud: "Tema loomingut on raske siduda mingi stiili või trendiga. Ta ajas oma kindlat rida ning puudutas oma kunstis midagi niisugust, mis oli oluline just sel ajal, mil tema teosed on loodud, ja on olulised ka kümme-kakskümmend aastat hiljem." Kunstikriitik Rebeka Põldsam lisab, et "erilist tähelepanu väärib tema erakordne võime skulptuuri- ja installatsioonivormis väljendada vaimseid ja kehalisi kogemusi".
Anu Põdra loomingust on teada ligikaudu 60 kunstiteost. 2017. aastal korraldas Eesti Kunstimuuseum Põdra töödest retrospektiivnäituse, kus eksponeeriti ligikaudu pooli tema teostest.
"Keeled (Aktiveeritud versioon)" ja Tate Modern.
Anu Põdra 1998. aasta installatsioon "Keeled (Aktiveeritud versioon)", mis on valmistatud seebist, kuulub alates 2021. aastast Londonis asuva kunstigalerii Tate Modern kogusse. Teose ingliskeelne pealkiri on "Tongues (Activation Version)". Tegemist on esimese Eesti päritolu kunstniku teosega selles kogus. Teose ostule eelnes Tate Moderni kuraatorite mitme aasta pikkune põhjalik töö. Galerii omandas 2018. aastal Vilniuses Balti triennaalil eksponeeritud teose originaalvormist tehtud tiraaži ning ka teose reprodutseerimisõiguse koos originaalvormiga.
Kohe pärast teose omandamist eksponeeris Tate Modern seda 2021. aasta Liverpooli biennaalil.
Isiklikku.
Anu Põdra tütred on arhitekt Maarja Kask, prokurör Saskia Kask ja maalikunstnik Alice Kask. Tema väimees on skulptor Neeme Külm.
Katie Melua

Ketevan Melua (gruusia keeles ქეთევან მელუა; sündinud 16. septembril 1984 Khuthaisis) on gruusia päritolu Briti laulja ja laulukirjutaja. 
Elukäik.
Katie Melua on sündinud Gruusias. Kaheksa-aastaselt, aastal 1993, asus ta koos perega elama Põhja-Iirimaale Belfasti, kus ta isa sai tööd arstina. Kui ta oli neljateistkümnene, kolis pere Inglismaale Londonisse. 
10. augustil 2005 sai Melua Suurbritannia kodakondsuse.
Karjäär muusikuna.
Melua sõlmis lepingu väikese plaadifirmaga Dramatico. Mike Batti käe all tegi ta oma muusikalise debüüdi 2003. aastal. Aastal 2006 oli ta Suurbritannia suurima plaadimüügiga naislaulja ning Euroopa suurima läbimüügiga naissolist Euroopas.
2010 välja antud stuudioalbumi "The House" produtsent oli William Orbit.
25. märtsil 2014 esines Katie Melua Tallinnas Nokia kontserdimajas oma "Simplified" turneega.
Varia.
Katie Melua on kantud Guinnessi rekordite raamatusse kui kõige sügavamal vee all esinenud muusik. 2. oktoobril 2006 esines Melua koos oma bändi liikmetega Norra firma Statoil Põhjameres asuva naftapuurtorni jalas 303 meetrit allpool merepinda. Sellest ettevõtmisest ja kontserdist anti 2007 välja DVD "Concert Under the Sea".
Anshuni sild

Anshuni sild (hiina 安順橋) on Hiinas Sichuanis Chengdu linnas asuv sild üle Jini jõe. See ehitati 2003. aastal 1980. aastatel üleujutuses hävinud silla asemele.
Sillal asub üsna suur restoran.
Panzhihua Shi

Panzhihua (hiina 攀枝花市) on ringkonna õigustega linn Hiinas Sichuani provintsi lõunaosas. Piirneb läänes ja lõunas Yunnaniga.
1965–1987 oli linna nimi "Dukou". 1978 liideti linnaga Miyi ja Yanbiani maakond.
Haldusjaotus.
Panzhihua on ringkonnaõigustega linn, mis koosneb 3 linnarajoonist (区 "qu") ja 2 maakonnast (县"xian"):
Valge mesikas

Valge mesikas ("Melilotus albus") on liblikõieliste sugukonda mesika perekonda kuuluv rohttaim.
Levik.
Valge mesikas kasvab pärismaisena Euroopas ja Aasias. Ta kasvab peaaegu kõikjal Euroopas ning Siberis, Kaug-Idas ja Kesk-Aasias; võõrliigina ka Ameerikas ja Austraalias. Eestis on ta sage. 
Eestis on aretatud sort "Kuusiku 1", mida kasvatatakse laialdaselt kultuurtaimena.
Taim talub hästi kuiva ja kivisemat pinnast; kasvab eelkõige teeservadel, ka jäätmaadel.
Kirjeldus.
Valge mesikas on kaheaastane ühekojaline taim.
Ta on püstise alt puituva varrega ning kasvab 20–120 cm kõrguseks. Varrele kinnituvad 1–2 cm pikkused kolmetised hambulise servaga liitlehed. 
Taim õitseb juunist septembrini. Õied on valged ja tugeva lõhnaga ning paiknevad 40–80 kaupa pikkades kitsastes püstistes kobaras. Ta on putuktolmleja.
Vili on 3,6–5 mm pikkune ja 2–2,5 mm laiune kaun, milles on üks kuni kolm, tavaliselt kaks seemet. Taim paljuneb seemnetega. Eesti sordi Kuusku 1 juures on keskmiseks seemnesaagiks 1 ha kohta saadud 240 kg.
Kasutamine.
Valge mesikas on väga hea meetaim ning seda kultiveeritakse mesilate läheduses. Seda kasvatatakse ka loomade söödaks, sest mesikas annab suure haljasmassi.
Taime on kasutatud ka pinnase parandajana, sest tema juurtel elavad mügarbakterid rikastavad mulda lämmastikuga. Samuti aitab mesika kasvatamine mulda kobestada.
Valgele mesikale annab lõhna taimes sisalduv kumariin, mida kasutatakse muu hulgas lõhna- ja maitseainete valmistamiseks ning farmaatsiatööstuses antikoagulantide lähteainena.
Mesika külvinorm on 5–10 kg/ha (sordil Kuusiku 1).
Hanijalg

Hanijalg ("Potentilla anserina") on roosõieliste sugukonda marana perekonda kuuluv rohttaim.
Hanijalg kasvab peaaegu kõikjal maailmas, levinum on põhjapoolkera parasvöötmes. Eestis on ta väga sage. Ta kasvab niiskel pinnasel; niitudel, karjamaadel, kraavikallastel, jäätmaadel ja mujal. Ta pole pinnase suhtes nõudlik, kuid eelistab valgusrikkaid kohti.
Hanijalg on mitmeaastane ühekojaline taim. Ta on roomava varrega, kasvab umbes 10 cm kõrguseks. Taim õitseb maist augustini, õied on kollased.
Hanijalg on hea meetaim.
Rand-linnurohi

Rand-linnurohi ehk rand-kirburohi ("Polygonum oxyspermum") on tatraliste sugukonda kirburohu perekonda kuuluv üheaastane rohttaim.
Rand-linnurohi kasvab mererannal klibusel pinnal, eriti kohtades, kus randa uhutakse põisadrut, mis aitab sobivat kasvupinnast moodustada. 
Taim on Eestis harv ning kuulub II kategooria kaitsealuste liikide hulka.
Taim kasvab 20–60 cm kõrguseks, vars on roomav. Ta õitseb juulist septembrini. Õied on punased, valge äärega. Vili on pähklike, mis on suuteline pikka aega merevees pinnal püsima.
Joan Baez

Joan Chandos Baez (sündinud 9. jaanuaril 1941 New Yorgis Staten Islandil) on ameerika folkmuusik, protestilaulja, laululooja ning vägivallatuse ja keskkonnakaitse aktivist.
Tema isa Albert Baez oli silmapaistev Mehhiko päritolu füüsik. Tema ema oli šoti päritolu. Joanil oli kaks õde: Pauline Thalia Baez Bryan (1938–2016), tuntud kui Pauline Marden, ja Margarita Mimi Baez Fariña (1945–2001), tuntud kui Mimi Fariña, kes tegelesid samuti muusika ja poliitilise aktivismiga.
Tema esimene pill oli ukulele, mõni aeg hiljem hakkas ta mängima ka kitarri. Tema esimene sooloalbum ilmus 1960. aastal. 1960. aastate alguses olid tal lähedased suhted folklaulja Bob Dylaniga. Rahvusvahelise läbimurde tõi Baezile 1964. aastal Phil Ochsi laul "There But For Fortune". Erakordse edu saavutasid Baezi enda laul "Diamonds &amp; Rust" (1975) ja "We Shall Overcome", millest sai USA protestimeelsuse üheks hümniks.
Ta on viljelnud lisaks folgile ka kantri-, pop- ja gospelmuusikat. Kuigi Baez kirjutas ka ise laule, laulis ta Dylani, The Allman Brothers Bandi, The Beatlesi, Leonard Coheni, Woody Guthrie, The Rolling Stonesi, Pete Seegeri ja paljude teiste muusikute laule. Tal on suure ulatusega (kolm oktavit) ja erilise vibraatoga sopranihääl.
Ta esines kolme lauluga ("Joe Hill", "Sweet Sir Galahad" ja "We Shall Overcome") 1969. aastal Woodstocki festivalil.
2007. aastal pälvis ta elutöö Grammy. 2017. aastal võeti ta Rock'n'rolli Kuulsuste Halli liikmeks. 2020. aastal pälvis ta Kennedy keskuse elutööauhinna.
Baez on eluaeg olnud pühendunud vägivallatuse, kodanikuõiguste, inimõiguste ja keskkonna eest võitlemisele.
Woodstocki festival

Woodstocki festival (ametlikult Woodstock Music &amp; Art Fair – 3 Days of Peace &amp; Music) oli 15.–18. augustil 1969 USA-s New Yorgi osariigis toimunud muusikafestival. See tähistas hipiliikumise kõrgpunkti ja ühtlasi lõppu. Ametlikult pidi festival toimuma 15.–17. augustil, kuid see venis 18. augusti hommikuni. Festival leidis aset Betheli väikelinna lähedal farmimaal festivalile nime andnud Woodstocki linnast umbes 70 kilomeetri kaugusel edelas.
Nelja päeva jooksul külastas festivali üle 400 000 inimese ning esines 32 ansamblit ja sooloesinejat, teiste seas Jimi Hendrix, Janis Joplin ja The Who.
Festival jäädvustati dokumentaalfilmi "Woodstock", mis pälvis 1970. aastal parima dokumentaalfilmi Oscari.
Bethel

Bethel on vald ("town") Ameerika Ühendriikides New Yorgi osariigis Sullivani maakonnas. Selle pindala on 233 km². Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse kohaselt 3959. Aastal 2010 oli elanikke 4255.
Bethelis toimus 1969. aastal legendaarne Woodstocki festival.
Woodstock

Woodstock on vald ("town") Ameerika Ühendriikides New Yorgi osariigis Ulsteri maakonnas. Põhjas piirneb Woodstock Greene'i maakonnaga.
Woodstocki järgi oli nimetatud ka 1969. aastal toimunud legendaarne Woodstocki festival, ehkki see toimus umbes 70 km kaugusel Bethelis.
Massimo Ambrosini

Massimo Ambrosini (sündinud 29. mail 1977 Pesaros) on Itaalia jalgpallikoondise endine mängija (poolkaitsja).
Klubikarjäär.
Ambrosini debüteeris Itaalia esiliigas Serie B 17-aastaselt hooajal 1994/95 Cesena meeskonnas. Aastatel 1995–2013 kuulus ta AC Milani ridadesse. Ta aitas oma meeskonna 2003. ja 2007. aastal UEFA Meistrite liiga võidule. 2009. aastal sai temast AC Milani kapten. Karjääri viimasel hooajal 2013–14 mängis ta Fiorentinas.
Koondisekarjäär.
Ambrosini debüteeris Itaalia jalgpallikoondises 1999 Horvaatia jalgpallikoondise vastu.
Ambrosini arvati 2000. aasta EM-il osalevale Itaalia koondisse. Itaalia võitis alagrupis kõik mängud, seejärel veerandfinaalis 2:0 Rumeenia jalgpallikoondise ja poolfinaalis pärast väravateta lõppenud mängu penaltiseerias Hollandi jalgpallikoondise. Finaalis Prantsusmaa jalgpallikoondise vastu vahetati Ambrosini sisse 66. minutil eduseisul 1:0, kuid Sylvain Wiltord suutis 4. üleminutil lüüa viigivärava ja David Trezeguet lõi lisaajal Prantsusmaa võiduvärava.
Samal aastal osales Abrosini Itaalia meeskonnas 2000. aasta suveolümpiamängudel Sydneys. Alagrupis mängis ta kaks esimest mängu algusest lõpuni ning neis alistas Itaalia Austraalia jalgpallikoondise 1:0 ja Hondurase jalgpallikoondise 3:1. Selles mängus lõi Ambrosini ka värava, 18. minutil seisuks 2:0. Sellega oli edasipääs alagrupist tagatud. Viimases mängus, mis lõppes 1:1 viigiga Nigeeria jalgpallikoondise vastu, vahetati Ambrosini sisse alles 80. minutil. Itaalia pääses alagrupivõitjana veerandfinaali, kus aga kaotas Hispaania jalgpallikoondisele 0:1 Gabri García 86. minutil löödud väravast. Ambrosini mängis kogu mängu.
Vigastuse tõttu ei saanud Ambrosini osaleda 2002. ja 2006. aasta MM-il. 2004. aasta EM-ile teda samuti ei kutsutud, küll aga pääses ta 2008. aasta EM-koondisse. Avamatši Hollandi vastu mängis Ambrosini algusest lõpuni ja Itaalia kaotas 0:3. Rumeenia jalgpallikoondise vastu vahetati ta sisse 85. minutil ja mäng lõppes 1:1. Prantsusmaa vastu vahetati Ambrosini sisse 55. minutil eduseisul 1:0 ja Itaalia võitis 2:0. Selle võiduga tagas Itaalia edasipääsu kõik mängud võitnud Hollandi järel. Veerandfinaalis Hispaania vastu mängis Ambrosini taas kogu kohtumise ja teenis ainsa itaallasena selles mängus kollase kaardi (31. minutil). Mängust väravaid ei löödud, aga penaltiseerias (Ambrosini lööma ei pidanud) võitis Hispaania 4:2.
Pärast seda, kui Itaalia koondise peatreeneriks sai 2008. aastal Marcello Lippi, Ambrosinit rohkem Itaalia jalgpallikoondisse ei kutsutud. Kokku mängis ta Itaalia koondises 35 mängu, kuid ei löönud neis ühtegi väravat.
Kahha Kaladze

Kahhaber Kaladze (კახაბერ კალაძე; sündinud 27. veebruaril 1978 Samtredias) on Gruusia poliitik ja endine jalgpallur.
Klubikarjäär.
Kaladze on mänginud klubides Samtredia Lokomotiv, Tbilisi Dinamo ja Kiievi Dinamo. Aastal 2002. siirdus ta AC Milani ja mängis seal kuni 2010. 2010–2012 mängis ta Itaalia klubis Genoa.
Gruusia Unelm valimisnimekirjas võitis ta 1. oktoobril 2012 toimunud parlamendivalimistel Samtredia ühemandaadilises ringkonnas. Bidzina Ivanišvili tegi talle ettepaneku asuda asepeaministri ametikohale.
Oguchi Onyewu

Oguchialu Chijioke Onyewu (sündinud 13. mail 1982 Washingtonis) on endine USA jalgpallur, kaitsja.
Ta alustas oma klubikarjääri Ameerikas. Hiljem siirdus Belgia klubisse Standard Liège. 2009. aasta juulis siirdus ta AC Milani, kuid ta ei pääsenud kordagi Milani võistkonnas väljakule Itaalia liigas. 2011–2013 mängis ta Lissaboni Sportingus, 2013–2014 Queens Park Rangersis, 2014 Sheffield Wednesdays ja 2014–2015 Charlton Athleticus. Karjääri lõpetas ta 2017. aastal 
Debüüdi USA rahvuskoondises tegi Onyewu 13. oktoobril 2004 mängus Panama vastu.
Esimese värava lõi ta USA rahvuskoondises 21. juulil 2005. aasta CONCACAF Gold Cupi turniiri poolfinaalis Hondurase vastu. Rahvuskoondises mängis ta aastatel 2004–2014 kokku 69 mängu ja lõi 6 väravat.
Gennaro Gattuso

Gennaro Ivan Gattuso (sündinud 9. jaanuaril 1978) on Itaalia jalgpallitreener ja endine jalgpallur (poolkaitsja).
Mängijana võitis ta Milaniga kaks korda nii UEFA Meistrite Liiga kui ka Serie A.
Klubikarjäär.
Gattuso siirdus 1997 Šotimaa liiga klubisse Rangers. 1998 müüdi ta 4 miljoni euro eest Serie A klubisse Salernitana. Tema head esitused jäid silma Milanile, kes ta enda juurde kutsus. AC Milani siirdus Gattuso 1999. aastal. AC Milanis mängis ta kuni 2012. aastani.
Koondisekarjäär.
Gattuso kuulus Itaalia koondisse 73 mängus. Ta mängis 2000. aasta suveolümpiamängudel, 2002. ja 2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel; 2004. ja 2008. aasta Euroopa meistrivõistlustel jalgpallis ja 2009. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril.
Treenerikarjäär.
Pärast jalgpallurikarjääri lõppu alustas Gattuso tööd treenerina. Ta on juhendanud selliseid klubisid nagu Palermo (2013), OFI Kreeta (2014), Pisa (2015–2017), AC Milan (2017–2019) ja Napoli (2019–2021). Alates 2022. aasta juunist on ta Hispaania kõrgliigaklubi Valencia peatreener.
Noollehine malts

Noollehine malts ("Atriplex calotheca") on rebasheinaliste sugukonda maltsa perekonda kuuluv rohttaim.