tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Soome-Ugri Rahvaste Noorte Assotsiatsioon

Soome-Ugri Rahvaste Noorte Assotsiatsioon (ka Soome-Ugri Rahvaste Noorteassotsiatsioon või Soome-Ugri Rahvaste Noorte Liit; lühendina MAFUN, harvem YAFUP; vene keeles Молодежная ассоциация финно-угорских народов, inglise keeles Youth Association of Finno-Ugric Peoples) on rahvusvaheline uurali (soome-ugri ja samojeedi) rahvaste noorsooühingute katusorganisatsioon. Organisatsiooni peaeesmärk on arendada ja säilitada uurali kultuure ja keeli ning ühtlasi tutvustada neid maailmale.
MAFUN asutati 16. juunil 1990. 2013. aasta alguse seisuga kuulus sellesse 30 organisatsiooni, neist 1 Eestist ja 3 Soomest, ülejäänud Venemaalt. Eestit esindab MAFUNis organisatsioon Fenno-Ugria Noored. Aastatel 1997–2000 oli MAFUNi president Jaak Prozes ning alates aastast 2015 on MAFUNi president Käbi Suvi.
Üheks silmapaistvamaks ettevõtmiseks MAFUNi algatusel on Soome-ugri kultuuripealinnade programm.
Läti mõis

Läti mõis oli Raasiku mõisa abimõis, mis asus Harju-Jaani kihelkonnas Harju-Jaani kirikust 1,5 km lõunas.
Läti mõis põletati 1905. aasta revolutsioonisündmuste käigus ja seda hiljem ei taastatud.
Mõisasüdame koos maa ja tulekahjus alles jäänud mõisatallikompleksi ning aidaga kinkis Eesti Vabariik pärast Vabadussõda selles sõjas osalenud ja ühe jala kaotanud Vabadusristi kavalerile Johannes Püile. Säilinud on mõisarehe kivivundamendi fragmendid, mõned mõisapargi põlispuud. Eesti riik ehitas Johannes Püile vana mõisamaja parki uue maja, selles elab praegu tema pojapoeg Raivo Püi.
Lorenzo II de' Medici

Lorenzo II de' Medici (12. september 1492 Firenze – 4. mai 1519 Firenze Careggi) oli Firenze valitseja aastail 1514–1519. Urbino hertsog aastatel 1516–1519.
Lorenzo oli Piero II de' Medici ("Õnnetu") ja Alfonsina Orsini poeg. Lorenzo Tore oli tema vanaisa, paavst Leo X oli tema onu, Caterina de' Medici oli tema tütar.
Niccolò Machiavelli pühendas Lorenzo de' Medicile oma teose "Valitseja".
Isi Trapido

Isi Trapido (27. september 1921 Tartu – 28. november 2003 Tallinn) oli juudi päritolu Eesti fotograaf ja korvpallur. Pikkus 187 cm.
Ta lõpetas aastal 1941 Tartu Elektromehaanika Tehnikumi. 
Ta hakkas sportima Hugo Treffneri Gümnaasiumis õppides, tema lemmikspordialaks oli korvpall. Teise maailmasõja ajal oli ta Eesti Laskurkorpuse korvpallimeeskonna kapten.
Ta on töötanud Eesti Raadio informatsiooni- ja spordiosakonnas, ning fotograafina ajalehtede Noorte Hääl, Spordileht (1958–1977), Kodumaa, Harju Elu ja Meremees toimetustes. Ta tegi kaastööd kodu- ja välismaistele raamatukirjastustele ja ajakirjadele. Ta oli aastast 1958 Ajakirjanike Liidu liige, olles selle fotosektsiooni esimees.
Trapido tuntuim ja enim auhindu pälvinud foto valmis 1964. aastal Tallinnas. Fotol on kujutatud Innsbrucki taliolümpia kiiruisutamise 1500 m distantsi võitjat Ants Antsonit uisutamas.
Trapido suri 28. novembril 2003 Tallinnas ja maeti 20. detsembril Metsakalmistule sporditegelaste kvartalisse.
Isiklikku.
Ta oli aastast 1972 abielus kopsuarst Laine Trapidoga (neiuna Rettau), nende poeg Toomas Trapido on bioloog ja poliitik. Tema isa Susman Trapido mõrvati 1941. aastal holokausti käigus Tartus.
Spordimeditsiini Sihtasutus

Spordimeditsiini Sihtasutus on spordimeditsiini ja sporditeaduse arendamise ning sportlaste (nii harrastus- kui ka saavutussportlaste) meditsiinilise teenindamisega tegelev sihtasutus.
Sihtasutuse ajalugu algas kahest omaette asutatud dispanserist: Vabariiklik Arstlik-Kehakultuuri Dispanserist (asutati 1950) ja Tartu Arstlikust-Kehakultuuri Dispanserist (asutati 1951). Aastal 1990 nimetati need dispanserid spordimeditsiini keskusteks ning 1998. aastal sai neist keskustest liitmise tulemusel Sihtasutus Tippspordi Uuringukeskus. Aastast 2002 kannab endine Uuringukeskus praegust nime.
Spordileht

Spordileht oli ajaleht, mis ilmus aastatel 1958–1993 ja 1996–1999. 
Nõukogude ajal andsid ajalehte välja Eesti NSV Riiklik Kehakultuuri- ja Spordikomitee ning Eesti NSV Ajakirjanike Liit; 1990–1993 Eesti Ajakirjanike Liit. 
Esimene toimetaja oli 1958–1963 Eduard Lukk. Aastatel 1963–1981 töötas sellel kohal Reginald Kallas, pärast teda Jüri Paalma ning 1989–1991 toimetas lehte Mati Eliste. 
Aastatel 1993–1995 kandis leht nime Eesti Spordi Leht.
Spordilehe tiraaž oli keskmiselt 70 000.
Eesti Spordileht

Nime Eesti Spordileht on kandnud kaks väljaannet:
Rahva Lõbu-Leht

Rahva Lõbu-Leht ": Eesti perekondlik jutu-, teaduse ja võiduse ajakiri" ((originaalpealkirjaga "Rahwa Lõbu-Leht"), aastast 1905 Rahva Lõbuleht) oli kogupereajakiri, mille 1898. aastal asutas Tartus Karl August Hermann. 
Populariseeriseeriti materialistlikku maailmakäsitust. Aastatel 1898–1901 ilmus ajakiri Tartus, 1901–1902 Põltsamaal ja 1903–1906 Tallinnas. 
Ajakirja tellimise hind 1899. aastal oli 1 rubla aastas ja üksiknumbrina maksis 10 kopikat.
Ajakiri oli varem ilmunud Laulu ja Mängude lehe (1885–1897) jätkaja.
Kaastöölised.
Ajalehe kaastöölised olid
1960. aasta kunstirühmitis

1960. aasta rühmitis oli Tartus tegutsenud kunstnike rühmitis, mida loetakse pärast Teist maailmasõda Eestis loodud eesti kunstnike rühmitistest esimeseks.
Kunstirühmitis kujunes aastail 1956–1957, selle moodustasid Kõrgemas Kunstikoolis Pallas ja Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis õppinud kunstnikud Valve Janov, Silvia Jõgever, Kaja Kärner, Lembit Saarts, Ülo Sooster, Lüüdia Vallimäe-Mark ja Heldur Viires.
Rühmitisega olid lähemalt seotud ka Varmo Pirk, Valdur Ohakas, Henn Roode, Helju Sarnet Zauram ja Olav Maran.
Kunstirühmitise looming vastandus tollasele Nõukogude kunstile (sotsialistlik realism). Pärast 1960. aastal Tartu 8. Keskkoolis korraldatud mitteametlikku näitust hakati rühmitise liikmeid taga kiusama.
SOUP '69

SOUP '69 oli aastatel 1969–1971 Tallinnas tegutsenud kunstnike rühmitis, mille lõid ERKI disaini- ja arhitektuuritudengid. Rühmitise nimi "SOUP" oli ajendatud Andy Warholi supipurkide seeriat kajastava kunstiteose järgi ("soup" 'supp').
SOUP '69 töödes oli inspiratsiooni ammutatud popkunstist.
SOUP '69 kuulusid teiste seas Andres Tolts, Leonhard Lapin, Ando Keskküla.
Tallinna rakenduskunsti triennaal

Tallinna rakenduskunsti triennaal on aastast 1997 toimuv rahvusvaheline kunstiüritus, mida korraldab MTÜ Tallinna Rakenduskunsti Triennaali Ühendus. 
Triennaalil välja pandud näitused tutvustavad muu hulgas nüüdisaegseid tarbekunsti- ja disainipraktikaid.
Tallinna rakenduskunsti triennaali eeskuju pärineb 1979. aastast alguse saanud Baltimaade tarbekunstitriennaalidest.
2. tants

2. tants (äriregistris "MTÜ Teine Tants") on 1999. aastast Tallinnas tegutsev mittetulundusühing, mis propageerib tantsukunsti, toetab noori tantsijaid ja koreograafe ning korraldab mitmesuguseid üritusi, eriti tantsuga seotuid. 2. tants loodi ühenduse Tantsuinfo Keskus Eestis (TIKE) töö jätkamiseks
2. tants on mitu korda korraldanud tantsufestivali "Uus tants" ja Augusti tantsufestivali.
Jerzy Adamski

Jerzy Adamski (14. märts 1937 Sierpc, Sierpci maakond, Masoovia vojevoodkond – 6. detsember 2002 Bydgoszcz) oli Poola poksija.
Adamski oli kokku kuuekordne Poola meister: kukk-kaalus (kuni 54 kg) 1956. aastal ning sulgkaalus (kuni 57 kg) aastatel 1959–1962 ja 1964. Ta esindas Poolat maavõistlustel 19 korda ning võitis neist 15 ja kaotas kolm kohtumist ning viigistas ühe kohtumise.
Adamski sai sulgkaalus (kuni 57 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Francesco Mussole (Itaalia).
Adamski võitis sulgkaalus (kuni 57 kg) 13. Euroopa meistrivõistlustel (Luzern, 1959) kuldmedali ning tuli Euroopa meistriks. Ta sai sulgkaalus (kuni 57 kg) 15. Euroopa meistrivõistlustel (Moskva, 1963) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Stanislav Stepaškinile (NSV Liit) ning jäädes edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales kukk-kaalus (kuni 54 kg) 12. Euroopa meistrivõistlustel (Praha, 1957), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Gianfranco Piovesanile (Itaalia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Uus tants

"Uus tants" on aastast 1994 Tallinnas toimuv Eesti nüüdisaegse tantsu festival. Aastani 1997 kandis festival nime "Noor tants".
Festivalil esitatakse Eesti koreograafide ja tantsijate viimaste aastate huvitavamaid palasid eesmärgiga tutvustada neid muu hulgas välisteatrite ja teiste tantsufestivalide esindajaile.
Aastast 2010 korraldab festivale Eesti Tantsukunstnike Liit. Varem on festivali korraldanud mittetulundusühing 2. tants.
Miloš Zeman

Miloš Zeman (sündinud 28. septembril 1944 Kolínis) on Tšehhi poliitik, kes oli 8. märtsist 2013 kuni 8. märtsini 2023 Tšehhi president. 
Ta oli esimene otse valitud president riigi ajaloos.
1968. aasta Praha kevade ajal astus ta Tšehhoslovakkia KP ridadesse. 1969. aastal lõpetas ta Praha majandusülikooli. 1970. aastal heideti ta kommunistliku partei ridadest välja. Aastatel 1993–2001 oli ta Tšehhi SDP juht.
Aastail 1998–2002 oli ta Tšehhi peaminister.
Jaanuaris 2013 peetud presidendivalimistel sai ta esimeses voorus 24,21% häältest. Teises voorus (ta kandideeris koos Karel Schwarzenbergiga) sai ta 54,8% häältest ja valiti presidendiks.
Aiaääre tänav

Aiaääre tänav on umbtänav Tartus Ihastes.
Tänav algab Rannakajaka tänavalt, kulgeb alguses kagusse, pöörab siis edelasse ja lõppeb tupikuga.
Tänava pikkus on ligikaudu 230 meetrit.
Annemõisa tänav

Annemõisa tänav on tänav Tartus, Annelinnas. See algab Jaama tänavalt ja lõpeb endise mõisa pargi ääres asuvatel kinnistutel. Tänav on umbes 390 meetrit pikk.
Ajalugu.
Annemõisa tänav asub endise Anne mõisa ("Annenhof – Freudenhof)" aladel, kus asus 19. sajandi alguses Vasula mõisa alla kuulunud karjamõisa mõisakompleks. 1865. aastaks oli seal ehitatud mõisa peahoone, mis on tänaseks hävinud.
1977. aastal inventeeriti alal järgmised mõisakompleksi hooned: peahoone, kuivati, sepikoda, rehehoone, kaalukoda, saun, vankrikuur ja sigala. Selleks ajaks olid aga hävinud tööhobuste tallid, karjalaudad ja Räpina maantee ääres asunud mõisakõrtsi hoone. Annelinna linnaosa on saanud nime Anne mõisa järgi. 
2021. aastaks on hävinud peahoone ja kõik mõisakompleksi kõrvalhooned, säilinud on vaid tonnvõlviga kelder ning mõisapargi pärnaallee.
Tänapäev.
Annemõisa tänav algab Jaama tänavalt ning lõpeb Annemõisa 7 (Annemõisa spordihoone ja Annelinna kunstmuruväljak) kinnistul. Annemõisa 2 ja 4 kinnistutel asub 2022. aastal valminud Eluringi keskus (hooldekodu ja lasteaed) . Annemõisa 1a krundil asub Annelinna jalgpallihall, mis valmis 2022. aasta aprillis. Annemõisa tänavas asuvad 1930. aastatel ehitatud elamuhooned. Annemõisa 12 asuv funktsionalistlikus stiilis hoone on ehitatud 1933. aastal, Annemõisa 6 asuv hoone on ümber ehitatud 1960 aastal.
Tibullus

Albius Tibullus (55 eKr – 19 eKr) oli Vana-Rooma eleegik.
Seadusandlik Delegatsioon

Seadusandlik Delegatsioon moodustati Eesti Asutava Kogu liikmetest ja tema peale pandi jooksva seadusandluse ülesanded.
Seadusandliku Delegatsiooni esimees oli Eesti Asutava Kogu esimees August Rei.
15. juulil 1919 valiti Seadusandliku Delegatsiooni liikmeteks:
Delegatsioon pidas 16. juulist 1919 kuni 1. detsembrini 1920, 86 koosolekut.
Riiulid

"Riiulid" on Andres Vanapa 1994. aastal ilmunud romaan.
Romaani on nimetatud Eesti modernistliku kirjanduse üheks tippteoseks.
Romaani peategelaseks on härra Ajao, kogu elu lugemisele pühendunud eraklik raamatukoguhoidja ("loostaja"), kes saab tööd (nähtavasti) Tallinnas asuvas eraraamatukogus. Ta päevad on täidetud lugemise, uute raamatute sortimise ja riiulitele jagamisega, kusjuures seda tehes ei lähtu ta mitte alfabeetilisest järjekorrast, vaid arvestab teoste/autorite/ilmumisaegade/õhustiku jm sobivusega. Nõnda tekibki olukord, kus raamatuid suudab raamatukogust leida vaid Ajao ise. Härra Ajao ei viibi hoones üksi: hoone eest kannab hoolt Ajaosse platooniliselt armunud proua ja keldris elab alkoholilembene katlakütja. Romaan lõpeb sümboolselt: härra Ajaole kukub raamaturiiulite vahel pähe entsüklopeedia ja ta sureb.
Bavlõ rajoon

Bavlõ rajoon on haldusüksus Venemaal Tatarstani kaguosas. Piirneb Orenburgi oblasti ja Baškortostaniga.
Rajoonis on 13 külaasundust, kus on kokku 39 küla. Rajooni keskus on Bavlõ linn.
2016. aastal oli rajooni elanike arv 35 517. 2010. aasta seisuga olid elanikest 64,6% tatarlased, 20,3% venelased, 5,7% tšuvašid, 5,6% udmurdid ja 1,1% mordvalased.
Mobil-galerii

['mobil] galerii (ka Mobil galerii) oli aastatel 1994–1998 Eestis (ja mujal) tegutsenud kunstirühmitus, mille 1995. aastal asutajate seas olid Marko Laimre ja Piret Räni jt dotsent Peeter Linnapi juhitud fotokeskuse ümber tegutsenud Eesti Kunstiakadeemia üliõpilasi, ülikooli töötajaid (Eve Kiiler) ja isegi teiste ülikoolide teadureid (Mart Viljus). 
Liikmed.
Rühmituse peamised eestvedajad olid Marko Laimre ja Piret Räni, liikmete hulka kuulusid näiteks Arne Maasik, Piia Ruber, Killu Sukmit, Mari Laanemets, Eve Kiiler, Kristjan Mändmaa, Kadri Kangilaski, Rene Haljasmäe, Martin Pedanik, Andrus Kõresaar, Lennart Mänd, Margot Kask, Mart Viljus (Tallinna Tehnikaülikool), Lennart Mänd, Anne Daniela Rodgers jt.
Tegevus.
Rühmituse näitustööd tegelesid ajaloo- ja arheoloogiaga foucault'likus võtmes. Teosed uurisid 1940. ja 1990. aastate pöördelist ajalugu Eestis, autobiograafiate "väikesi lugusid", mis heitsid valgust ajaloo tumedamatesse ja intiimsematesse soppidesse. Osa teoseid oli metakunstilise iseloomuga – tegu oli kunsti enda uurimisega. Meediumidena kasutati domineerivalt fotograafia vahendeid: suurendusi, slaide, projektsioone jms, videoid, filme, leidesemeid jmt. Rühmitus oli rahvusvahelise kunstiga sünkroonses arengus, see esines Saaremaa biennaalidel (aitas teostada 1995. ja 1997. aasta suurnäitusi) ning Tallinna ja Kuressaare linnaruumides (nt üritused "OUT" 1996 ja 1998). Rühmituse naiskunstnikud esinesid ka omaette näitustega Eesti Rahva Muuseumis jm. Mobil-galerii esimene välisnäitus oli suurem väljapanek Panevėžysi Kunstihoones.
Tallinna graafikatriennaal

Tallinna graafikatriennaal on aastast 1968 toimuv graafikateemaline rahvusvaheline (aastast 1989) näitus.
Esimese graafikatriennaali nimi oli "Kaasaeg ja graafiline vorm". Peale Eesti graafikute osalesid üritusel ka Leedu ja Läti kunstnikud.
Arne Oidi nimeline lauluvõistlus

Arne Oidi nimeline lauluvõistlus oli aastatel 1959–1987 toimunud lauluvõistlus, mida korraldas Eesti NSV Riiklik Filharmoonia.
Lauluvõistluse mõtte autor oli Arne Oit. 1976. aastast kannab lauluvõistlus tema nime.
Lauluvõistluse võitsid kõige rohkem kordi Arne Oit, Vello Lipand ja Kustas Kikerpuu.
Marie Underi nimeline stipendium

Marie Underi nimeline stipendium on Kultuuriministeeriumi antav stipendium, millega toetatakse üliõpilaste tööd eesti kirjanduse uurimisel.
Eestis.
Kultuuriministeerium andis esimese stipendiumi 2008. aastal. Seda rahastati Marie Underi teoste kasutamise eest kogutud autoritasudest. Esimese stipendiumi suurus oli 50 000 krooni.
Rootsis.
2017. aasta algul sai teatavaks, et Marie Underi autoriõigused ei kuulugi Eesti riigile, vaid hoopis Eesti Kultuuri Koondisele Rootsis ja Baieri liidumaale Saksamaal. Eesti Kultuuri Koondis haldab Marie Underi ja Artur Adsoni mälestusfondi, millest on välja antud toetusi ja stipendiume.
Armanda degli Abbati-Campodonico

Armanda degli Abbati-Campodonico (10. jaanuar 1879 Rooma – 1946 Karagandõ) oli Itaalia laulja (metsosopran) ja lauluõpetaja.
Ta on laulnud Milano La Scala's, New Yorgi Metropolitan Opera's ning Londoni, Madridi, Rio de Janeiro, Buenos Airese, Odessa ja Peterburi ooperiteatrites.
Aastal 1926 kutsus Eesti Haridusministeeriumi Kultuurivalitsus ta Estonia teatri pedagoogiks-hääleseadjaks.
Aastal 1929 asutas ta Tallinnas omanimelise laulustuudio (Abbati laulustuudio).
27. juunil 1941 ta arreteeriti kui fašistliku Itaalia kodanik ja 4. juulil küüditati Harku vanglast Siberisse, suri oletatavasti 1946 Karagandõs.
Abbati laulustuudio

Abbati laulustuudio oli Itaalia laulja ja lauluõpetaja Armanda degli Abbati-Campodonico asutatud laulustuudio, mis asutati Tallinnas 1929. aastal. Laulustuudio lõpetas tegevuse 1941. aastal, kui Abbati välismaalasena arreteeriti.
Abbati laulustuudios käisid lauluharidust saamas teiste seas Karl Ots, Karl Viitol, Els Vaarman, Gerda Murre.
Johannes Aaviku Selts

Johannes Aaviku Selts (inglise Johannes Aavik Society) on aastal 1992 asutatud kultuuriorganisatsioon, mis ühendab eesti keele ja kirjanduse huvilisi. Seltsi asutamise algatas Helgi Vihma.
Selts peab oma ülesandeks koguda ja uurida Johannes Aaviku pärandit, tutvustada teda kui mitmepalgelist kultuuriloojat, kaasa aidata eesti keele ja kirjakultuuri arendamisele ning kaitsmisele.
Seltsil on 93 liiget eri paigust: Eestist, Soomest, Rootsist, Taanist, Prantsusmaalt, USAst, Kanadast.
Eesti Standardiamet

Eesti Standardiamet oli asutus, mis tegutses aastatel 1990–2000. Praegu tegutseb selle asemel Eesti Standardikeskus.
Standardiamet tegutses majandusministeeriumi alluvuses ja seal töötas paarkümmend inimest. Amet juhtis rahvusstandardite väljaarendamist ja korraldas rahvusvaheliste standardite rakendamist Eestis.
Standardiameti peadirektor oli Arno Univer. Algul korraldas amet ka metroloogiavaldkonda (seda juhtis peadirektori asetäitja Viktor Krutob), 1995. aastal asutati Riigi Metroloogiakeskus.
Eesti Standardiraamatukogu

Eesti Standardiraamatukogu oli aastal 1992 Eesti Standardiameti koosseisu asutatud raamatukogu. Aastast 2000 on raamatukogu Eesti Standardikeskuse struktuuriüksus.
Standardiraamatukogu moodustus Standardikomitee infoosakonna, Plaanikomitee ja Eesti NSV Vabariikliku Teadusliku Tehnikaraamatukogu standardite kogudest.
2003. aasta seisuga oli raamatukogus 148 900 arvestusühikut materjali.
Adelaide'i Eesti Meeskoor

Adelaide'i Eesti Meeskoor aastal 1948 Adelaide'is asutatud meeskoor. Meeskoori tegevus hakkas hääbuma 1990. aastatel .
Meeskoori esimene koorijuht oli Elmar Reebs. 1968. aastal sai koorijuhiks Lembit Härm.
Adelaide'i Eesti Seltsi Teater

Adelaide'i Eesti Seltsi Teater oli aastatel 1950–1990 Austraalias Adelaide'is tegutsenud eestlaste teater. 
Näitetegevus algas Vambola Kuik'i juhatatud näiteringina, mis hiljem formeerus teatriks. Teatrit on juhtinud Voldemar Siska.
Alberico da Barbiano

Alberico da Barbiano (hüüdnimega Suur; 1349 Barbiano – 26. aprill 1409 Castello di Pieve del Vescovo) oli Itaalia kondotjeer, esimese itaallastest koosneva palgasõdurite väeosa juht, Cunio krahv.
Elulugu.
Alberico sai esimesed võitluskogemused Essexi päritolu inglise kondotjeeri John Hawkwoodi palgavägedes.
1377. aastal pani Alberico kokku omaenda väesalga, mille liikmeks võisid olla ainult itaallased. Püha Jüri lipu all võidelnud väeosa kutsuti Püha Jüri kompaniiks. Alberico kompaniis edendati ratsaväe lahinguvarustust ja taktikat, suurt tähelepanu pöörati lahingulisele ettevalmistusele. Algselt paarisajast mehest koosnev väesalk suurenes peagi umbes 4000 võitlejaga väeosaks. Tema kompaniis omandasid kogemusi kondotjeerid Braccio da Montone ja Muzio Attendolo Sforza.
Alberico väesalga esimeseks tööandjaks sai 1378. aastal Milano valitseja Bernabò Visconti. Järgmisel aastal abistas ta oma väesalgaga paavst Urbanust tema võitluses vastupaavst Clemens VII vastu. 1380. aastatel kuulutas paavst Alberico kiriku vaenlaseks. Pärast 1386. aasta atentaati Napoli kuningas Carlo III-le vandus Alberico truudust Carlo pojale Ladislaole.
1402. aasta 26. juunil alistas ta Visconti vägede ülemjuhatajana Casalecchio lahingus Bologna ja Firenze ühendarmee, mis viis Bologna vallutamisele Milano poolt. Järgmisel aastal naasis ta Napoli kuninga Ladislao I teenistusse.
Mälestuse jäädvustamine.
Alberico da Barbiano nime kandis 1930. aastal vettelastud Condottieri-klassi kergeristleja, mis osales II maailmasõja lahingutes.
Agenda Parva

"Agenda Parva" on 1622. aastal Braunsbergis (praegu Poola linn Braniewo) Warmia piiskopkonnas trükitud raamat, mis on esimene lõunaeestimurdelist teksti sisaldav säilinud teos.
Raamat oli kirjutatud Liivimaa preestritele. Raamatus on katoliku liturgia juures vajalikke lauseid läti, eesti, poola ja saksa keeles.
Ajaloolane ja arhivaar Vello Helk oletab, et selle võis tõlkida liivimaalane Wilhelm Buccius, kes oli aastatel 1614–1621 Tartu jesuiitide eesti jutlustaja ja seminari prefekt ning oskas väga hästi eesti keelt.
"Agenda Parva" ainsa eksemplari leidis 1937. aastal Tartu ülikooli raamatukogu töötaja Otto Freymuth. Raamat asus Braunsbergi Riikliku Akadeemia raamatukogus. O. Freymuth koostas publikatsiooni "Agenda Parva Brunsbergae MDCXXII. Eestikeelseid tekste vastureformatsiooniaegsest katoliku preestrite käsiraamatust" (Tartu, 1938). "Agenda Parva" asub Põhja-Poolas Olsztyni vaimuliku seminari Hosianum raamatukogus (Biblioteka Warminskiego Seminarium Duchownego «Hosianum»).
Boriss Gasparov

Boriss Gasparov (vene keeles Борис Михайлович Гаспаров, sündinud 16. jaanuaril 1940 Rostovis Doni ääres) on vene filoloog, muusikateadlane ja semiootik.
Ta on lõpetanud 1961. aastal Rostovi Ülikooli. Ta töötas Tartu Ülikoolis õppejõuna 1968-80 ning oli ajakirja Trudõ Po Znakovõm Sistemam (Труды по знаковым системам) toimetuskolleegiumi liige ning mitmete artiklite autor. Aastal 1980 emigreerus ta Ameerika Ühendriikidesse. Alates 1993. aastast töötab ta professorina Columbia Ülikoolis.
Tema abikaasa on kirjandusteadlane Irina Paperno.
Oku Tamm

Oku Tamm (20. oktoober 1927 Tartu – 10. veebruar 2022) oli eesti arst, Eesti NSV tervishoiuministri asetäitja, peasanitaararst ning ajakirja Nõukogude Eesti Tervishoid / Eesti Arst peatoimetaja. 
Ta lõpetas aastal 1946 Tartu 1. Keskkooli. Aastatel 1946–1952 õppis ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna raviosakonnas. Üliõpilasena laulis ta Tartu Akadeemilises Meeskooris. Aastal 1967 kaitses ta väitekirja "Eesti elanikkonna sanitaar-epidemioloogilise teenindamise areng (19. sajandi teisest poolest kuni 1965. a) ja selle edaspidised perspektiivid" ja sai meditsiinikandidaadi kraadi.
Aastatel 1952–1954 oli ta Suure-Jaani rajooni sanitaar-epidemioloogiajaama peaarst, aastatel 1954–1964 Tartu linna sanitaar-epidemioloogiajaama peaarst. Aastal 1964 kutsuti ta (minister August Goldbergi poolt) Eesti NSV tervishoiuministri asetäitjaks. Aastatel 1985–1989 oli ta Eesti NSV tervishoiuministri esimene asetäitja, olles ka vabariigi peasanitaararst. Lisaks oli ta aastatel 1965–2000 ajakirja Nõukogude Eesti Tervishoid / Eesti Arst peatoimetaja.
Isiklikku.
Tema abikaasa Saima Tamm (1926–2004) oli pediaater ja Tallinna Pedagoogilise Instituudi meditsiinikateedri juhataja, professor.
AIDS-i Ennetuskeskus

AIDS-i Ennetuskeskus on aastal 2003 loodud valitsusväline organisatsioon (mittetulundusühing), mis tegeleb HIV-i ja AIDS-i temaatikaga, keskendudes nende leviku tõkestamisele Eestis.
Ennetuskeskuse eelkäija oli aastatel 1996–2003 Sotsiaalministeeriumi tervisekaitseinspektsiooni juures tegutsenud osakond (kandis samuti nime: AIDS-i Ennetuskeskus). Aastal 2003 võttis Ennetuskeskuse töö üle Sotsiaalministeeriumi hallatav teadus- ja arendusasutus Tervise Arengu Instituut ning aastal 2003 asutatud AIDS-i Ennetuskeskus.
Ajakirjade Kirjastus

Ajakirjade Kirjastus oli kirjastusettevõte, mille asutasid 2000. aastal aktsiaseltsid Eesti Meedia ja Ekspress Grupp.
Hiljem sai Ajakirjade Kirjastuse omanikuks Eesti Meedia asemel Suits Meedia. 
2018. aasta veebruaris teatasid omanikud Ajakirjade Kirjastuse ümberkorraldamisest.
Laine Trapido

Laine Trapido (aastani 1972 Laine Rettau; sündinud 11. veebruaril 1934 Saaremaal Valjala vallas) on eesti kopsuarst.
Ta on õppinud Valjala algkoolis, 1953. aastal lõpetas ta Kingissepa 1. Keskkooli, samal aastal astus ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas aastal 1959 "cum laude". 1975. aastal kaitses ta meditsiinikandidaadi väitekirja "Kroonilisi mittespetsiifilisi kopsuhaigusi ja kopsutuberkuloosi põdevate haigete hingamisteede aeroobse floora uurimus".
Kõrgharitud spetsialistina suunati ta tööle Kingissepa Tuberkuloosi dispanserisse ftisiaatriks, 1960. aastal viidi ta üle Audaku Laste Tuberkuloosi Sanatooriumi; pärast selle sulgemist aastal 1961 pääses ta sihtaspirantuuri Moskva Ivanovski Viroloogia Instituuti, kuid aspirantuur katkestati tolleaegse Eesti NSV tervishoiuministri dr. August Goldbergi poolt, ta kutsuti tagasi ja määrati Saaremaale vastavatud Sõmera Kopsutuberkuloosi Sanatooriumi arstiks (seda loeb Laine Trapido suurimaks repressiooniks oma isiku kallal). 
1962. aastal kolis Tallinna ja töötas algul ftisiaatrina, hiljem laboratooriumi juhatajana Tallinna Vabariiklikus Tuberkuloosi Dispanseris. Seal ta hakkas koos kolleegide Vilbert Harjo ja Lii Jannusega arendama tuberkuloosi bakteriaalset diagnostikat, osaledes ka Ülemaailmse Tervishoiuorganisatsiooni programmis. 1968. aastast töötas ta Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudis pulmonoloogia osakonna nooremteadurina. Aastatel 1976–1982 töötas ta Tallinna Vabariikliku Tuberkuloosi Dispanseri epidemioloogia osakonna juhatajana ja 1982. aastast Eesti NSV Tervishoiu Ministeeriumi IV Valitsuse Vabariiklikus Haiglas, hiljem Tallinna Magdaleena Haiglas, algul laboratooriumi juhatajana ja 1990. aastast arst-bakterioloogina.
Isiklikku.
Ta oli 1972. aastast abielus fotograaf Isi Trapidoga, nende poeg Toomas Trapido on bioloog ja poliitik.
Akadeemiline Hõimuklubi

Akadeemiline Hõimuklubi (lühend: AHK) oli aastal 1920 Eesti-Soome Üliõpilasklubi nime all Tartu Ülikooli juurde loodud akadeemiline ühendus, kuhu kuulusid soome-ugri rahvastest huvi tundvad inimesed. 28. septembril 1923 nimetati see ümber Akadeemiliseks Hõimuklubiks.  
Asutajaliikmete seas olid Lauri Kettunen, Harri Moora, August Annist, Oskar Loorits jt.
Põhikirja järgi oli AHK-i eesmärkideks "akadeemiliste hõimuhuviliste koondamine ja hõimurahvaste ning -maade tutvustamine, samuti väikehõimude kultuuriline ja majanduslik toetamine".
Akadeemiline Hõimuklubi andis koostöös sihtasutusega Fenno-Ugria välja ajakirju Eesti Hõim ja Eesti Hõimu Almanahh ning ajalehte Väliseestlane.
Aastal 1935 oli AHK-il 108 liiget.
AHK-i tegevus lõpetati sundkorras pärast 1940. aasta juunipööret.
Akadeemiline Hõimuklubi taasasutati 1997. aastal.
Akadeemiline Rahvaluule Selts

Akadeemiline Rahvaluule Selts (lühend: ARS) on 1925. aastal Tartu Ülikooli juures asutatud selts, mis ühendab folkloriste ja teisi rahvaluulest huvitatuid.
Seltsi eesmärk on põhikirja järgi "kaasa aidata rahvaluule kogumisele, uurimisele ja tutvustamisele, kirjastada ja levitada rahvaluule-alaseid publikatsioone".
Eesti esimesel iseseisvuse ajal tegutses selts asutamisest kuni 1940. aastani. Nõukogude perioodil käis folkloristide töö Emakeele Seltsi rahvaluulesektsioonis. Selts taasasutati 1996. aastal.
Alates 2011. aastast annab Akadeemiline Rahvaluule Selts Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali rahalisel toel välja Eesti folkloristika aastapreemiat aasta parimale folkloristile. Preemia eesmärk on tõsta esile preemia saamisele eelnenud aasta jooksul silma paistnud rahvaluuleteadlase tegevust.
Alexela Oil

AS Alexela Oil oli Eesti kütusemüügiettevõte. Ettevõtte asutati 1993. aastal ja see toimis kuni 2019. aastani, mil see Alexela Energiaga ühinedes moodustas AS Alexela. Ettevõttel oli 2017. aasta seisuga 75 tanklat ja seal töötas umbes 130 inimest.
Ajalugu.
Ettevõtte asutasid 1993. aastal Heiti Hääl, Juhan Kolk, Urmas Past ja Aivar Riisalu.
2012. aasta suvest on Alexela Oil Alexela Groupi tütarettevõte.
2018. aasta mais müüs Oleg Ossinovski Alexelale oma ettevõtte 22,4% osaluse Alexela Oilis.
27. mail 2019 ühinesid Alexela grupi ettevõtted Alexela Energia AS ja AS Alexela Oil uueks ettevõtteks AS Alexela.
Seekel (kinnitusvahend)

Seekel on U-kujuline metallist kinnitusvahend, mis üldjuhul valmistatakse roostevabast terasest.
Lev Tolstoi tänav

Lev Tolstoi tänav on tänav Tartus Karlovas.
Ta algab Tähe tänavalt ja lõpeb Kalevi tänaval, millest teisel pool jätkub tänav Jõe tänavana. Tänava pikkus on 335 meetrit.
Tänava nimi oli olemas hiljemalt 1911. aastal.
Aleksander Elleri tänav

Aleksander Elleri tänav on tänav Tartus Ihastes.
See ühendab Jaan Koorti tänavat Pallase puiesteega 180 meetri ulatuses.
Carl Robert Jakobsoni tänav

Carl Robert Jakobsoni tänav (ka lihtsalt Jakobsoni tänav) (Tartu linnavolikogu otsus 24. oktoobril 1932) on tänav Tartus Tähtveres.
See algab Friedrich Reinhold Kreutzwaldi tänavalt ja lõpeb Ilmatari tänaval ning selle pikkus on 665 meetrit.
Ammukaar

"Ammukaar" oli aastal 1942 (I osa) ja 1943 (II osa) Saksa okupatsiooni ajal Eesti Kirjastuse välja antud kirjanduslik koguteos.
Ammukaare toimetaja oli Henrik Visnapuu. 
Ammukaarest pidi ilmuma 1944. aastal ka III osa, ent Nõukogude vägede Eesti territooriumile jõudmise tõttu jäi avaldamine sinnapaika.
Ammukaares oli nii luulet, lühiproosat, esseid kui ka arvustusi.
Tantsustuudio Amrita

Tantsustuudio Amrita (lühemalt: Amrita) on 1984. aastal asutatud tantsustuudio, mis õpetab India tantse (nt "bharatanatyam"'it).
Amrita esimene õpetaja Irina Jankevich. Aastal 1987 hakkas stuudiot juhtima Pille Roosi.
Aastast 1997 õpetatakse stuudios ka kõhutantsu.
Rein Andre Teatristuudio

Rein Andre Teatristuudio (ka Rein Andre Stuudioteater) oli aastatel 1955–1961 Kanadas Torontos tegutsenud väliseestlaste teater. 
Teatri asutaja ja juht oli Rein Andre. Teatristuudio õppijatest on tuntumad teiste seas Alma Oad, Endla Komi, Harri Mürk, Lembit Koorits.
Teatristuudiost arenes välja Kanada Eesti Teater.
Arsis

Arsis on aastal 1993 asutatud eesti käsikellade ansambel. Ansambli moodustasid samanimelise kammerkoori liikmed. 
Arsis kasutab maailma paremikku kuuluvaid käsikellakomplekte, mille moodustavad Inglise käsikellad (7+4 oktavi ulatuses) ja "chime"'e (7 oktavi ulatuses).
Ansamblis on 8 liiget. Ansambli kunstiline juht on Aivar Mäe. 
Arsis on kontserte andnud paljudes riikides ning välja andnud viis CD-plaati.
Autorevüü

Autorevüü oli aastatel 1990–1999 Tallinnas ilmunud autoteemaline ajakiri.
Ajakirja peatoimetaja oli 1990–1992 ja 1997–1999 Toomas Tallo, 1992–1997 Vello Kala. 
Autorevüü pidas ennast aastal 1928 Eesti Autoklubi välja antud ajakirja Auto (1932 liitus ajakirjaga Tehnika Ajakiri, moodustati ajakiri Tehnika Ajakiri ja Auto) jätkajaks.
Balti muusikateaduslikud konverentsid

Balti muusikateaduslikud konverentsid on aastast 1967 toimuvad Eesti, Läti ja Leedu muusikateadlaste kohtumised.
Algul korraldasid konverentse Eesti, Läti ja Leedu Heliloojate Liit. Pärast Balti riikide taasiseseisvumist korraldavad samanimelisi konverentse muusikakõrgkoolid.
Konverentside eelkäijateks peetakse aastatel 1937–1940 toimunud Eesti, Läti ja Leedu muusikute nelja ühiskohtumist (nn Balti päevad).
Ajaloo ilu

"Ajaloo ilu" on Viivi Luige 1991. aastal ilmunud romaan. 
Romaan on uuesti välja antud 2002. aastal (sari "Eesti PEN", kirjastus Tänapäev) ja kolmas, parandatud trükk 2011. aastal (kirjastus Tuum). Romaan on tõlgitud soome, taani, hollandi, vene, rootsi, norra, saksa, läti, islandi, ungari, prantsuse, katalaani, inglise ja albaania keelde.
Romaani sündmustik hargneb Lätis ja Eestis 1968. aasta augustis, mil Nõukogude Liidu väed okupeerivad Tšehhoslovakkia (värskelt on möödunud nn Praha kevade aeg). Peategelaseks on 21-aastane naine, kes tutvub Tallinnas noore juudi-vene-läti verd skulptori Levi/Lioniga ning armub temasse. Ta jääb Riias noormehe elukohta ootama tolle naasmist Moskvast, kus too ajab sõjaväeteenistusest pääsemise asju. Selle aja jooksul on tal keelatud ust avada, telefoni vastu võtta ega aknast välja vaadata, sest peab jääma mulje, et korter on tühi – aeg nõuab seda. Teda külastavad Levi välismaal elav isa ja isa õde Olga. 
Retseptsioon.
Romaani iseloomustab mitmetasandilisus: eri tegevuspaikades ja -aegades (poliitilised pöördeaastad 1968/1991, Praha kevad ja Eesti laulev revolutsioon) toimuvasse on põimitud lapsepõlvemäletused ja viited tulevikku. Romaan mängib dramaatiliste ohutundelisel parallelismil.
"Ajaloo ilu" on nimetatud üheks eesti kirjanduse esimeseks sügavalt kosmopoliitseks teoseks. 
Arne Merilai järgi toetuvad Luige poeetilisele kehtestusele – deklaratiivile (heideggerlikule rajavale kõneteole) juba 
Emil Tode "Piiririik" (1993) ja Ene Mihkelsoni "Nime vaev" (1994).
AS Balti Sepik

AS Balti Sepik oli aastatel 1992–2008 tegutsenud pagari- ja kondiitriettevõte.
Aastal 2008 läks AS-i Balti Sepik tootmistegevus AS Marmitoni kätte, väikeettevõtjana jätkas OÜ Reval Kondiiter, mis toodab ja turustab käsitsi tehtud pagari- ja kondiitritooteid.
Balti teatrikevad

Balti teatrikevad (üldisema nimega ka: Balti teatrifestival) oli kahel vahemikul (1956–1958 ja 1984–1992) toimunud teatrifestival. Festivalidel osalesid teatrid Eestist, Lätist, Leedust, Valgevenest ja 1984. aastast ka Kaliningradi oblastist.
Viimane "Balti teatrikevad" toimus Valgevenes Grodnas.
Aleksandr Dugin

Aleksandr Geljevitš Dugin (vene keeles "Александр Гельевич Дугин"; sündinud 7. jaanuaril 1962 Moskvas) on vene filosoof, ideoloog, politoloog ja poliitik.
Dugin on kaasaegse traditsionalismi, eurasianismi ja natsionaalbolševismi üks peamisi ideolooge. Ta on olnud kolme neid suundi esindava poliitilise liikumise (Natsionaalbolševistlik Partei, Natsionaalbolševistlik Rinne ja Euraasia Partei) asutaja ja liider.
Ta on geopoliitika peamine edasiarendaja ja tutvustaja Venemaal. Tema teosel "Geopoliitika alused" ("Основы геополитики", 1997) on olnud väga suur mõju Venemaa poliitilisele ja sõjalisele eliidile ning seda kasutatakse õpikuna Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaabi Sõjaväeakadeemias.
Balti-Ameerika Ühing

Balti-Ameerika Ühing oli aastatel 1956–1985 Endel Kalami juhtimisel tegutsenud ühing. Ühing loodi selleks, et kutsuda Eesti, Läti ja Leedu parimaid pagulasmuusikuid esinema USAsse ja Kanadasse. Esinemised toimusid kontsertidena.
Eesti pagulasmuusikuist esinesid teiste seas viiuldajad Carmen Prii-Romanenko, Evi Liivak-Anschuetz, Zeli Aumere-Uhke; pianist Leonid Milk; lauljad Greta Milk, Heinz Riivald, Andrei Christiansen.
Pärast Endel Kelami surma lakkas ühing tegutsemast.
Baltische Monatsschrift

Baltische Monatsschrift ('Balti Kuukiri') oli aastatel 1859–1934 pausidega ilmunud baltisakslaste ajakiri, mille sisu moodustasid kultuuri- ja ajalooteemad. 
1859–1882, 1898–1914, 1927–1934 ilmus ajakiri Riias, 1883–1897 ja 1914–1915 Tallinnas. Aastal 1914 ühines Baltische Monatsschrift ajakirjaga Deutsche Monatsschrift für Russland, mis ilmus aastani 1926. Pärast seda ilmus Baltische Monatsschrift kuni 1934. aastani (1932–1934 kandis nime Baltische Monatshefte).
Eurasianism

Eurasianism (ka eurasiaanlus) on 1920. aastatel vene emigrantlikes ringkondades välja töötatud ideoloogia, mis peab ebasoovitavaks Venemaa integreerumist Lääne-Euroopaga, tähtsustades selle asemel Venemaa loomulike liitlastena Ees-Aasia ja Kesk-Aasia riike.
Eurasianismi juured peituvad 19. sajandi slavofiilias ja see ideoloogia on tugevalt mõjutatud geopoliitilistest arusaamadest. See rajaneb suures osas kindlatel väärtustel põhineva, hierarhiat, kollektivismi ja universaalseid ideid tähtsustava süsteemi (ideokraatia) ning paindlikke väärtusi, vabadust, individualismi ja moraalset relativismi väärtustava süsteemi (demokraatia) vastandamisel. Venemaa roll on selle ideoloogia kohaselt olla ideokraatlik kontinentaalimpeerium, millel on juhtiv roll sarnaseid väärtusi tunnistavate rahvaste ja riikide liidus. Venemaa mõjusfääri kuuluvana näevad eurasianistid tavaliselt endise Venemaa keisririigi ja Nõukogude Liidu äärealadel tekkinud riike, samuti õigeusklike ja slaavi riikide rühma Kagu-Euroopas ning mitmeid Ees-Aasia islamiriike (Iraan, Türgi).
Venemaa strateegiline liitlane läänes nii väärtuste kui ka kontinentaalse orientatsiooni poolest on eurasianismi ideoloogia kohaselt Saksamaa. Venemaa ja Saksamaa ajaloolisi konflikte nähakse mõlemale poolele hukatuslike tragöödiatena.
Eurasianismi algsed ideoloogid olid Nikolai Trubetskoi, Pjotr Savitski ja Pjotr Suvtšinski. Liikumine hääbus 1930. aastate teisel poolel. Oma töödes on eurasianismi ideid kajastanud ka Lev Gumiljov, keda on sageli nimetatud uuseurasianismi alusepanijaks. Eurasianistlikud ideed omandasid uue populaarsuse 20. sajandi lõpu ja 21. sajandi alguse Venemaal, kus need on mõjutanud ka Venemaa välispoliitikat ja sõjalist doktriini. Kaasaegse eurasianismi silmapaistvaim ja mõjukaim teoreetik on filosoof Aleksandr Dugin.
Baltische Wochenschrift

Baltische Wochenschrift (täisnimega: Baltische Wochenschrift für Landwirtschaft, Gewerbefleiß und Handel, 'Balti Põllumajanduse, Töönduse ja Kaubanduse Nädalaleht) oli aastatel 1863–1915 Tartus välja antud saksakeelne nädalaleht.
Nädalalehte andsid algul välja Liivimaa Põllumajanduse ja Töönduse Edendamise Selts ning Liivimaa Üldkasulik ja Ökonoomiline Sotsieteet.
BALTRON

BALTRON (akronüüm sõnadest Baltic Naval Squadron; ka Balti Mereväeeskaader; Baltroni projekt) on aastal 1998 asutatud rahvusvaheline eskaader, mis peaasjalikult tegeleb Läänemerel miinitõrjeoperatsioonidega.
Tegevus.
Baltron on täna Läti ja Leedu ühine miinilaevade eskaader, mille eesmärk on vähendada kahest maailmasõjast Läänemerre veesatud meremiinidest ja teistest veealustest lõhkekehadest tulenevaid ohte. BALTRON osaleb ka NATO õppustel, nt Open Spirit. 
BALTRON koosnes kolme Balti riigi ühendstaabist ja nende riikide merevägede laevadest. Iga riik andis Baltroni käsutusse kindlaks perioodiks üks-kaks miinitõrjelaeva. Lisaks täitis üks laev staabi- ja toetuslaeva ülesandeid. 
Eesti väljus projektist 2015. aastal.
Aino Jõgi

Aino Jõgi (abiellumiseni Aino Nõmm; 2. oktoober 1922 Abja – 15. jaanuar 2013) oli eesti keeleteadlane, Tartu Ülikooli inglise filoloogia emeriitdotsent ja tõlkija.
Ta lõpetas aastal 1941 Viljandi Eesti Haridusseltsi Tütarlaste eragümnaasiumi, aastatel 1945–1950 õppis ta Tartu Ülikoolis inglise filoloogiat. Aastal 1971 kaitses ta filoloogiakandidaadi väitekirja "Inglise päritolu sõnad eesti keeles".
Pärast ülikooli lõpetamist suunati ta tööle Tartu Ülikooli õppejõuks, kus ta töötas pensionile jäämiseni aastal 1992. Ta õpetas leksikoloogiat ja inglise keelt põhiõppeainena ning koostas õppevahendeid. Ta oli üks kirjastuse Koolibri väljaandel aastal 2002 ilmunud "Inglise-eesti sõnaraamatu" koostajatest (kaasautorid Laine Hone, Amanda Kriit ja Ilmar Anvelt).
Ta tõlkis eesti keelest inglise keelde muinasjutte ja lasteraamatuid, aga ka Oskar Lutsu "Kevade" (kaastõlkijaks Melanie Rauk). Inglise keelest eesti keelde (peamiselt kirjastusele Olion) tõlkis ta ilukirjandust ja dokumentalistikat, näiteks Arnold Bennetti, Charlotte Brontë ja Mary Stewarti loomingut.
August Goldberg

August Goldberg (3. veebruar 1908 Kainski maakond, Tomski kubermang – 29. märts 1994 Tallinn) oli Eesti NSV tervishoiuminister.
Ta lõpetas 1937. aastal Tomski Meditsiiniinstituudi.
Aastatel 1942–1951 oli ta Hakassi autonoomse oblasti TSN TK tervishoiuosakonna juhataja. Aastatel 1951–1952 oli ta Eesti NSV tervishoiuministri asetäitja, aastatel 1952–1975 minister.
Ta oli aastast 1941 NLKP liige. Aastatel 1960–1961 oli ta EKP revisjonikomisjoni liige, aastast 1961 oli ta EKP Keskkomitee liikmekandidaat. Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu IV ja V koosseisu saadik.
August Goldberg suri 29. märtsil 1994 ja ta maeti 31. märtsil 1994 Liiva kalmistule.
Banaanikala

"Banaanikala" on rahvusvaheline laste- ja noortelavastuste teatrifestival. 
Festival toimus aastatel 1996–2005 kas igal aastal või üks kord kahe aasta jooksul. MTÜ Banaanikala andmeil on festival praegu puhkusel. 
Festivali enamik osalejaid on kutselised teatrid. 
Aastast 2002 on festivale korraldanud MTÜ Banaanikala. Festivalide peakorraldaja on Allan Kress.
Lembit Siimaste

Lembit Siimaste (kuni 25. augustini 1936 Simson; 9. detsember 1928 – 4. juuni 2000) oli eesti komsomolitöötaja ja ajakirjanik.
1959–1975 ajalehe Nõukogude Õpetaja peatoimetaja. Alates aastast 1976 Eesti Raadio propagandasaadete osakonna juhataja, raadioajakirjanik.
Saatesarjade "Kui kogu rahvas", "Need aastad ei unune" autor. Koostöös ajakirjanik Lembit Lauriga saatesarja "Kirjutamata memuaare" toimetaja.
Tõlkinud raamatu "Kui ründasid tankistid".
Isiklikku.
Alates 1960. aastast oli ta abielus Ellen Siimastega ja neil on kolm last: Lüüli Liman (end Siimaste), Siim Siimaste ja Häli Siimaste.
Hilda Raudkivi

Hilda Raudkivi (18. märts 1927 – 18. jaanuar 1996) oli eesti raadioajakirjanik.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli näitleja Priit Raudkivi, nende poeg Priit on ajaloolane.
Tallinna Estraaditeater

Tallinna Estraaditeater (aastani 2002 revüüteater "Bel-Etage") oli aastast 2000 Tallinnas tegutsenud teater. Teater asus Tallinna-nimelise varietee ruumides. Teatri asutas Rein Kilk.
Teatri põhirepertuaar oli estraadietendused, ent mängiti ka muusikakomöödiaid ja lastelavastusi.
Heiki Herman Soome

 
Heiki Soome (Heiki Herman Soome; sündinud 7. jaanuaril 1952 Tallinnas) on eesti endine raadiotöötaja ja diskor.
Haridus.
Türi Näidissovhoostehnikum, lõpetanud Viljandi Kultuurhariduskooli kultuuritöö ja meedia-fotograafia eriala, Tallinna Pedagoogiline Instituut (3 aastat), Göteborgi ülikool (3 termiini), Göteborgi meediakool (TV ja filmindus, 2 aastat), Göteborgi Handelsakademia (Kaubandusakadeemia, 2 aastat).
Töö helikujundajana.
Aastatel 1975–1979 oli ta Eesti Raadio muusikasaadete toimetaja, muusikaline kujundaja ja saadete autor.
Aastatel 2003–2007 oli ta Göteborgi lähiraadio saate "Melodiradio med Heiki" saatejuht ja muusikaline kujundaja.
Heiki Soome toimetas ja koostas Eesti Raadios muusikasaateid "Stereoraadio soovikontsert", muusikalise tunni soovikontserte, samuti saateid "Laupäeva tantsuõhtu", "Puhkepäeva muusikahommik", "Meloodia, rütm, improvisatsioon", "Meloodiatund" jm.
Ta on kujundanud kuuldemängude ja luulekavade heli. Eesti Televisioonis kujundas saatesarja "Nii palju pilte" heli ning on teinud saate Viljandi Kultuurikoolist, oli ise saatejuht.
Kujundas muusikaliselt ja uudsete heliefektidega Tallinna Vene Draamateatris lavastuse "Klaasist loomaaed" (autor Tennessee Williams, lavastaja Aleksander Zukermann), mis pälvis aasta parima muusikalise ja helikujunduse preemia.
Tegevus diskorina.
Diskorina ühitas Soome laval ansamblid (nt punkansambli Generaator M), sõna ja etenduse diskomuusikaga.
Ta algatas Nõmme kultuurimajas noorte öödiskode korraldamise. Diskoteek Computer ja Heiki Soome esinesid oma etendustega paljudes Eesti paikades. Kaasa lõid peaaegu kõik tollased Eesti kuulsamad estraaditähed, lauljad, ansamblid jne. Diskoteegi Computer (1983–1984) viimane etendus toimus hotelli Sport klubis Pirita Purjespordikeskuses.
NSV Liidust põgenemise katse.
Heiki Soome arreteeriti 1984. aastal Ukraina NSV-s, kui ta tahtis koos kahe kaaslasega põgeneda Nõukogude Liidust Ungari kaudu Austriasse.
Karistus – ENSV ÜK 21.11.84 §17,15 1 aasta 6 kuud tingimisi töölaagris. Karistus Ukraina NSV Kr.K alusel.
Enne arreteerimist töötas Heiki Soome Eesti NSV Spordikomitees spordi-kultuurimetoodikuna.
Praegu elab Heiki Herman Soome Göteborgis.
Heiki Soome tegevust on kajastatud Mihkel Raua raamatus "Musta pori näkku".
ENSV nostalgitseja.
Hiljem Soome on saanud tuntuks eestikeelses sotsiaalmeedias aktiivse nõukogudeaja nostalgitsejana. Eriti ta austab ja igatseb Leonid Brežnevi aega nagu Juku-Kalle Raid on tähele pannud. Soome on näiteks väitnud, et rootsi töörahvas elas vaesuses samal ajal kui ENSV-s elati külluses.
Bibliotheca Estoniae historica

"Bibliotheca Estoniae historica" ('Eesti ajaloo bibliograafia') on aastatel 1933–1939 Tartus Akadeemilise Ajaloo Seltsi avaldatud teatmeteos, mis sisaldab temaatilise ülevaate Eesti ajalooperioodi 1877–1917 ilmunud ajalookirjanduse kohta. Koondteose koostasid Evald Blumfeldt ja Nigolas Loone.
Teos oli jätkuks samalaadsele teatmeteosele "Bibliotheca Livoniae historica".
Koondteos "Bibliotheca Estoniae historica" sisaldab 14 256 kirjet.
Aastal 1987 ilmus raamatust faksiimiletrükk.
Raamatu ülesehitus:
Bradfordi Eesti Näitering

Bradfordi Eesti Näitering oli aastatel 1950–1997 Inglismaal tegutsenud ja pagulaseestlastest moodustatud kollektiiv.
Näiteringi eestvedajad olid Liki Toona, Lea Holst-Muranyi ja Aino Engelberg-Caswell.
Näitering etendas peamiselt eesti autorite loomingut.
Head mehed, õppinud riistad

 
Head mehed, õppinud riistad on Eesti kaverlaulude ja lorilaulude ansambel. 
Ansamblis lauldakse lorilaule ja räägitakse anekdoote. Ansambli solist ja peamine anekdoodivestja on Mart Niinepuu (esinejanimega Wedru), laulavad Wedru ja Mumsa [Indrek Väljas] ning külalisesinejad MulliClubist.
Briti Nõukogu Eesti esindus

Briti Nõukogu Eesti esindus (inglise British Council Estonia) on Briti Nõukogu Eesti haru, mis asutati 1993. Esindus asub Tallinnas. 
Nagu teiste riikide Briti Nõukogude kohalikud esindusedki, tutvustab Eesti esindus Suurbritannia kultuuri ja sealseid õppimisvõimalusi, korraldab inglise keele tasemeeksameid ja annab stipendiume.
Claudia Ševtšenko flamenkotantsu stuudio

Claudia Ševtšenko flamenkotantsu stuudio on Tallinnas tegutsev flamenkostiili (eriti flamenkotantsu) tutvustav ja õpetav tantsustuudio, mis on asutatud 1991. aastal. 
Algusest peale on stuudio juht ja ühtlasi peaballettmeister olnud Claudia Ševtšenko. Stuudios on õpetanud (1991–2003) ka Lehti Kostabi. 
Stuudiorühma liikmed on esinenud näiteks Paides toimunud Hispaania päeval (2000), Estonia teatri George Bizet' ooperis "Carmen" jm.
Camerata Tallinn

Camerata Tallinn oli aastatel 1978–1996 kammermuusikat viljelenud trio.
Ansamblisse kuulusid flötist Jaan Õun, viiuldajad Mati Kärmas (1978–1992) ja Ulrika Kristian (aastast 1992) ning kitarrimängija Heiki Mätlik. Solistina tegi kaasa Leili Tammel.
Trio repertuaar oli mitmekesine, palju esitati ka Eesti heliloojate loomingut, mis sageli oli kirjutatud spetsiaalselt ansamblile.
Ihaste tee

Ihaste tee on tänav Tartus, mis ühendab Annelinna Ihastega.
Tänav algab Kalda teelt ja lõpeb ristumisel Metshaldja tänavaga, millest edasi kulgeb Hipodroomi tänav. Sellega ristuvad Ihaste põik, Idaringtee, Uus-Ihaste tee ja Salutähe tänav. Tänava pikkus on 2,52 km.
Ihaste teel tegutsevad Jehoova tunnistajate kuningriigisaal (Ihaste tee 1), A. Le Coq Sport spordimaja (Ihaste tee 7) ja NET spordihall (Ihaste tee 9). Tänava lähedusse jääb Jummissaare järv.
Ihaste teel paiknevad bussipeatused Luha, Ihaste tee I ja Ihaste tee II.
Cantate Domino

Cantate Domino on aastast 1958 Toronto Peetri koguduse juures tegutsev segakoor. 
Koori on juhtinud Lembit Avesson, Udo Kasemets, Eerik Purje, Charles Kipper.
Collage

Collage oli Eesti ansambel. See tegutses aastatel 1965–1979.
Ansambli asutas 1965. aastal Raivo Dikson toonase Tallinna Riikliku Konservatooriumi üliõpilastest, kellele hiljem lisandus liikmeid Tallinna Muusikakoolist ja Tallinna Pedagoogilise Instituudi muusikaosakonnast. 
Collage'i repertuaari valiti paljudes stiilides muusikat: oli nii klassikalise instrumentaalmuusika seadeid, suurte džässorkestrite partituure kui ka eesti heliloojate originaalloomingut. Peagi avardus ansambli repertuaar eesti rahvamuusika suunas. 
1970. aastatel kujunes bändi vaimseks juhiks Aarne Vahuri, kelle seades kõlavad ka kõik Collage'i rahvaviiside töötlused. Collage oli esimesi Eesti ansambleid, kes kasutas levimuusikas regilaulu elemente.
Collage’i koosseisus on läbi aegade laulnud Lea Gabral, Katrin Mägi, Maire Eliste, Anne Erm, Kersti Johannson, Ivar Johannson, Ole Valgma, Tauno Vahter, Aarne Vahuri, Enn Tomson, Alo Põldmäe ja Uno Loop.
Con Brio

"Con Brio" on aastast 1991 Eesti Kontserdi korraldatav konkurssfestival, kus võistlevad noored interpreedid. "Con Brioga" samalaadne saatesari Eesti Televisioonis kannab nime "Klassikatähed".
"Con Brio" eesmärk oli näha noori ja andekaid interpreete laval, kellest igal aastal parim(ad) pälvis(id) Eesti Kontserdi aastastipendiumi. Esimesed võitjad olid Arvo Leibur ja Toomas Vavilov.
Konkursi algataja ja ühtlasi selle produtsent on Madis Kolk.
Concerto Grosso (kontserdiagentuur)

Concerto Grosso on aastal 1993 Tallinnas asutatud kontserdiagentuur (praegu osaühing), mille eesmärk on edendada ja propageerida Eestis varajast muusikat. 
Agentuuri asutaja ja ühtlasi direktor on Egmont Välja. 
Aastatel 1996–2009 korraldas agentuur Haapsalu vanamuusikafestivali.
Todd Palin

Todd Mitchell Palin (sündinud 6. septembril 1964) on Alaska endise kuberneri Sarah Palini abikaasa.
Ta on Alaska naftaväljade teenuste ettevõtte juhataja.
Ropka tee

Ropka tee on tänav Tartus.
Ta algab ringristmikult Tähe ja Aardla tänava ristumiskohast, ristub paremalt Ropkamõisa tänavaga, kulgedes Emajõe poole, ristub Turu tänavaga ja teeb siis pöörde vasakule ning kulgeb edasi, kuni ristub Siili tänavaga, kus teeb pöörde taas vasakule ja jõuab uuesti Turu tänavale ning lõpeb, olles pikkusega 1,23 km.
Ropka teed ümbritseb Ropka park
Rõõmu tee

Rõõmu tee on tänav Tartus.
Ta algab Jaama tänavalt ja kulgeb linnast välja Rõõmule.
Tänava pikkus linnas on 830 meetrit.
Rõõmu tee 2 asub RMK Tartumaa metskonna keskus. Rõõmu tee 1 asub RMK Tartu puukool.
Rõõmu tee ja Jaama tänava nurgal asub Puukooli park.