tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Eha Masing

Eha Masing (kuni 1939 Eha Gnadenteich, 1939. aastal Eha Tuulemaa; 8. detsember 1912 Tartu – 6. mail 1998 Tartus) oli eesti kultuuritegelane.
Ta õppis Tartu Ülikoolis usuteaduskonnas aastatel 1935–1940 ja filosoofiateaduskonnas 1940–1945. Akadeemiliselt oli ta ENÜS Ilmatari liige.
Eha Masing oli mitme Uku Masingu luulekogu koostaja ning Uku Masingu Kolleegiumi asutaja.
Pärast Teist maailmasõda andis Iisraeli holokaustimuuseum Yad Vashem Uku ja Eha Masingule aunimetuse "Õiglane maailma rahvaste seas", sest nad varjasid Saksa okupatsiooni ajal Uku Masingu õpilast, hilisemat tuntud folkloristikaprofessorit Isidor Levinit. Jeruusalemmas asuva Yad Vashemi Õiglaste alleel on Uku Masingu nimeline puu ja plaat numbriga 1561.
Isiklikku.
Ta oli Uku Masingu abikaasa alates 1939. aastast. Tema vanavanaonu pojapoeg oli Tapa Jakobi koguduse õpetaja Jaan Gnadenteich.
Harilik jänesekapsas

Harilik jänesekapsas ("Oxalis acetosella") on jänesekapsaliste sugukonda jänesekapsa perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.
Ta on Eestis tavaline varjulembene metsataim, eriti kuusikuis.
Kirjeldus.
Jänesekapsa taime kõrgus on 7–15 cm. Taime kolmetised juurmised lehed meenutavad ristikulehti ja on maitselt hapud. Lehekesed vajuvad longu ka tärkavad valguse, temperatuuri ja niiskuse muutumise mõjul. Lehed püsivad reeglina rohelisena ka lume all.
Maapealne vars puudub. Maa all on jänesekapsal peenike ja harunev risoom. Paljuneb enamasti roomava risoomiga. Risoomi alalehed on lihakad ja varuainete rikkad.
Pikaraolised õied on valged ja punasesoonelised ning avanevad mais-juunis.
Jänesekapsas (perekond)

Jänesekapsas ("Oxalis") on taimeperekond jänesekapsaliste sugukonnast. 
Perekonda kuulub umbes 800 liiki.
Jänesekapsad sisaldavad oksaalhapet.
Eesti liigid.
Pärismaisena kasvab Eestis üks liik:
Lisaks on Eestis kasvamas leitud veel järgmisi liike:
Saleisha Stowers

Saleisha Lashawn Stowers (sündinud 10. jaanuaril 1986) on USA supermodell. Ta võitis telesaate "Ameerika supermodellid" üheksanda hooaja.
Lapsepõlv ja elu enne modellikarjääri.
Intervjuus ajakirjale Seventeen ütles Saleisha, et ta lapsepõlv oli raske. Ta elas koos vanaemaga California osariigis Maderas. Kui ta oli 14-aastane, kandideeris ta T-Zone'i laagrisse, mis oli Tyra Banksi enesehinnangulaager tüdrukutele. Varem töötas Saleisha administraatorina Los Angeleses. Enne supermodellisaadet võis teda näha ka mõnes reklaamis, mis tutvustasid kiirtoidukohta Wendy’s. Teda võis näha ka külalisesinejana sarjas "Inetu Betty".
"Ameerika supermodellid" 9. hooaeg.
Saleisha saabus võistlusele enesekindlalt ja kõrge enesehinnanguga. Tema elurõõmus ja positiivne iseloom ning hea kõnnak võitsid kohtunike poolehoiu. Aga kohtunikud tundsid, et ta loodab liialt oma reklaamivälimusele, nii et nad andsid talle Louise Brooksist inspireeritud mustad juuksed. Algul oli Saleisha oma fotodega kimpus, aga kui ta oli koos kaasvõistleja Victoria Marshmaniga jäänud kahe viimase hulka, anti talle armu ja ta jäeti saatesse edasi. Ta sai nn äratuskõne ning võttis end kokku, hakkas paranema ja paremaid pilte tegema. Ta võitis kaks vahevõistlust: Old Navy poe reklaami ja Colleen Queeni show Pariisis. Viimasel hindamisel olid kohtunikud tema poodiumi valitsemisest lummatud ja Saleisha võitiski. Teiseks jäi Chantal Jones.
Saleisha Stowers: „Ma kasvasin tugevaks nooreks naiseks ning olen väga rahul enda ja sellega, kus ma praegu olen. See on see, millest ma olen kogu aeg unistanud. Ma pingutasin selle nimel ja nüüd ma selle saingi. Ma tahtsin seda, ma tahtsin seda nii väga, nüüd ma sain selle ja ma ei lase seda enam käest. Tänan sind, jumal... Mina olengi Ameerika järgmine supermodell! Aah!!”
Saate võiduga kaasnes 100 000-dollarine leping CoverGirl Cosmeticsiga, milles ta reklaamis WetSlicks Fruit Spritzersit; kaanepilt ajakirjas Seventeen, kus ta foto ilmus 2008. aasta veebruaris, ja leping Elite Model Managementiga.
Heino Sild

Heino Sild (10. aprill 1944 – 9. mai 2009) oli eesti kergejõustiklane, kuulitõukaja.
Heino Silla nimel oli Eesti rekord kuulitõukes (20.53), mille ta püstitas 1979. aastal Budapestis ja mille ületas 21. juulil 2019 Kristo Galeta. Siiani kehtiva Eesti siserekordi (19.87) püstitas Sild 1979. aastal Vorošilovgradis. 
Tema poeg on endine odaviskaja Donald-Aik Sild.
Euribor

Euribor ehk EURIBOR (inglise "Euro Interbank Offered Rate", euro üleeuroopaline pankadevaheline intressimäär) on intressimäär, millega kõrge reitinguga pank on nõus laenama raha eurodes teisele kõrge reitinguga pangale ning mida arvutatakse iga päev pankadevaheliste hoiuste puhul tähtajaga kuni 12 kuud.
Euribori intressimäärad avaldati esimest korda 30. detsembril 1998 ning need hakkasid kehtima 4. jaanuaril 1999. Euribori intressimäärad astusid euroala rahvusvaluutade pankadevaheliste intressimäärade asemele, kuna 1999. aasta algul võeti kasutusele Euroopa Liidu ühisraha euro. 
Eesti Pank lõpetas Eesti krooni pankadevaheliste intressimäärade Talibori ja Talibidi arvutamise, kui Eesti euro 2011. aastal kasutusele võttis. Viimati arvutati Talibori ja Talibidi intressimääru 29. detsembril 2010.
Eestis välja antud ujuva intressiga eluasemelaenude ja muude hüpoteeklaenude intressimäär on tüüpiliselt seotud kuue kuu euribori intressimääraga.
Euribori arvutamises osalevad pangad.
Euribori intressi määravad omavahelised vabal turul tehtud kokkulepped kommertspankade vahel, mis on euroala rahaturgude suurima käibega, millel on kõrged krediidireitingud, kõrged eetilised standardid ja laitmatu maine. Praegu arvutatakse euribori intresse 57 panga andmete põhjal.
Austriast kuuluvad nende pankade hulka Erste Bank der Österreichischen Sparkassen, Raiffeisen Zentralbank Österreich AG, Belgiast Dexia Bank ja KBC, Hispaaniast Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, Banco Santander Central Hispano, Confederacion Española de Cajas de Ahorros ja La Caixa Barcelona, Hollandist ING Bank, Rabobank ja RBS N.V., Iirimaalt AIB Group ja Bank of Ireland, Itaaliast Intesa Sanpaolo, Monte dei Paschi di Siena ja Unicredit, Kreekast Ethnikí Trápeza tis Elládos, Luksemburgist Banque et Caisse d'Épargne de l'État, Portugalist Caixa Geral De Depósitos, Prantsusmaalt BNP Paribas, Crédit Agricole s.a., Crédit Industriel et Commercial CIC, HSBC France, Natixis ja Société Générale, Saksamaalt Landesbank Berlin, Bayerische Landesbank Girozentrale, Commerzbank, Deutsche Bank, DZ Bank Deutsche Genossenschaftsbank, Landesbank Baden-Württemberg Girozentrale, Landesbank Hessen - Thüringen Girozentrale, Norddeutsche Landesbank Girozentrale ja WestLB AG ja Soomest Nordea. 
Väljastpoolt euroala osalevad Briti Barclays Capital, Taani Danske Bank ja Rootsi Svenska Handelsbanken, rahvusvahelistest pankadest Jaapani Bank of Tokyo - Mitsubishi, USA päritolu Citibank ja J.P. Morgan Chase &amp; Co. ning Šveitsi päritolu UBS-i kontserni kuuluv UBS (Luxembourg) S.A..
Otto Reinhold Ludwig von Ungern-Sternberg

Parun Otto Reinhold Ludwig von Ungern-Sternberg (vene keeles "Отто Рейнгольд Людвиг Унгерн фон Штернберг"; /16. august 1744, Vana-Kuuste mõis, Liivimaa – /14. august 1811 Tobolsk), tuntud ka kui Ungru krahv, oli Eestimaa aadlik, kes on tuntud tema kohta levitatud mereröövlilegendide kaudu. Talle kuulusid Vastse-Kuuste mõis Liivimaal ning Kõrgessaare, Putkaste, Hiiu-Suuremõisa ja Partsi mõis Eestimaal.
Elulugu.
Otto Reinhold von Ungern-Sternberg sündis Ungru, Erastvere, Kooraste ja Vana-Kuuste mõisniku Reinhold Gustav von Ungern-Sternbergi ja Christina Sophia von Roseni pojana.
Ta õppis Leipzigi ülikoolis, rändas Aasias ning jõudis kuni India ookeanini, kus inglise võimud ta Seitsmeaastase sõja ajal Madrases vahistasid kahtlustatuna spionaažis ja saatsid tagasi Euroopasse.
Ungern-Sternberg teenis ka viimase Poola kuninga Stanislaw Poniatowski ehk Stanislaw II õukonnas ja pärast Poola jaotamist asus Venemaa Keisririigi teenistusse Peterburis keisri õukonnas kammerhärrana.
1781. aastal ostis ta Carl Magnus Stenbockilt Hiiumaal asunud Kõrgessaare mõisa. 1781. aastal andis Venemaa keisrinna Katariina II välja ukaasi Kõrgessaare mõisas elavate rootsi talupoegade ümberasumiseks Novorossiiski kraisse. Ümberasumist juhtis polkovnik Ivan Sinelnikov, ümberasumisele sai määratud inimesi 935 (422 meest ja 513 naist) ja peale Kõrgessaare mõisa soovisid ümber asuda talupojad-maaharijad teisteski mõisatest ja nii sai nende koguarvuks oli ligi 960 hinge. 1796. aastal omandas ta Carl Magnuse vennalt Jakob Pontus Stenbockilt Hiiu-Suuremõisa mõisa, kus ta elas kuni 1802. aastani, mil ta vahistati süüdistatuna oma laeva "Brügg Morian" kapteni Carl Johan Malmi tapmises sama aasta /30. oktoobril. Ta väitis, et tegutses hädakaitseseisundis (tunnistajaid ei olnud), kuid mõisteti süüdi tahtlikus tapmises ja saadeti 1804 Siberisse, kus töötas ülejäänud elu kantseleiametnikuna. Siberis, täpsemalt Tobolskis organiseeris ta sealsetele eesti asunikele luterliku koguduse ja ehitas sellele oma raha eest kiriku.
Hiljem levitatud kuulujuttude kohaselt oli ta ehitanud valemajaka, mille abil meelitas laevu madalikule, laevade lastid olevat ta röövinud ja ellujäänud meremehed lasknud tappa. Need kuulujutud ei vasta tõele. Ta ei ehitanud valemajakat ega lasknud tappa pääsenud meremehi. Küll võis ta mõnel tormiööl käskida Kõpu tuletorni tulel kustuda lasta, samuti olevat ta Näkimadalale jooksnud laevadelt seaduses ettenähtust suuremat päästetasu võtnud.
Perekond.
Ta abiellus 1772. aastal Palmse mõisas Itaalia krahvinna Maddalena Carlotta Pucci von Pitigliano (1749–1824). Maddalena Carlotta oli Alberto Cristoforo Pucci von Pitigliano ja Schleswig-Holstein-Sonderburg-Becki Sophie Henriette'i tütar. Abielust sündis kolm poega ja üks tütar:
Aẖino'am Nini

Aẖino'am Nini ehk Noa (kasutatud ka nimekuju "Achinoam Nini"; heebrea אחינועם ניני [ahhin'oam n'ini]; sündinud 23. juunil 1969 Tel Avivis) on Iisraeli laulja ja laulukirjutaja.
Ta esindas 2009. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel koos araablasest lauljatari Mīrā ‘Awaḑiga Iisraeli lauluga "There Must Be Another Way". Finaalkontserdil sai laul 53 punktiga 16. koha.
Ta on olnud 2010. aastate üks edukamaid Iisraeli lauljaid Euroopa lavadel.
Isiklikku.
Ta on abielus lastearst Asher Barakiga, paaril on kaks tütart.
Elav polümerisatsioon

Elav polümerisatsioon on üks liitumispolümerisatsiooni alaliike, milles polümeeri kasvava ahela lõpetamise reaktsioone ei esine. Nende reaktsioonide puudumine võib olla põhjustatud mitmest asjaolust: ahela lõpetamise ja ülekande reaktsioonid puuduvad ja ahela initsieerimise kiirus on oluliselt suurem ahela kasvu kiirusest. Selle tulemusena kasvavad polümeeri ahelad suhteliselt konstantse kiirusega, kui võrrelda tavalise ahelpolümerisatsiooniga, ja ahelate pikkused jäävad sarnaseks (molekulmassi dispersioon on väike).
Elav polümerisatsioon võimaldab saada etteantud molekulmassiga ja soovitud lõpprühmadega polümeere ning saada plokk-kopolümeere, kui pärast reaktsiooni lõppu esimese monomeeriga lisatakse reaktsiooni teine (sobiv) monomeer. Initsieerimisviisi põhjal eristatakse katioonse, anioonse, radikaalse, Ziegleri-Natta jm elava polümerisatsiooni tehnikaid.
Elav polümeer eksisteerib aktiivse reaktsioonivõimelise ühendina; see tähendab polümeeri, millel on reaktsioonitsentrid, mis on võimelised liitma monomeeri.
Theodor Raudsepp

Theodor Raudsepp (15. oktoober 1892 Vana-Võidu vald, Viljandimaa – 3. oktoober 1942 Ussollagi vangilaager, Solikamsk, Venemaa) oli Eesti sõjaväelane (major, 1940).
Teenistuskäik.
Arreteeriti NKVD poolt 25. juunil 1941. Suri vangilaagris Venemaal.
Aleksander Aaremäe

Aleksander Aaremäe (kuni 17. veebruarini 1939 Aleksander Arenberg, 24. august 1904 Tammiste, Pärnumaa – 6. märts 1966 Stockholm) oli Eesti sõjaväelane (kapten, 1939).
Osvald Saadre

Osvald Villem Saadre (kuni 1935 Oswald Wilhelm Stamm, 8. veebruar 1904 Tartu – 18. august 1975 Tallinn) oli eesti arheoloog.
Elulugu.
Osvald Wilhelm Saadre oli käsitöölise Villem Stammi poeg ja geoloog Tõnis Saadre isa.
1923 lõpetas Saadre Tartu Kommertskooli, 1923–1939 õppis TÜ filosoofiateaduskonnas ning 1946–1952 TRÜ ajaloo-keeleteaduskonna ajaloo-osakonnas. 1941–46 oli ta 7.Eesti Laskurdiviisi 354. Laskurpolgu staabiülem (major) , 1946–51 Ajaloomuuseumi direktor, 1951–54 Eesti NSV TA Ajaloo Instituudi nooremteadur, 1954–75 teadussekretär. 
Teadustöö.
Osvald Saadre peamine uurimisvaldkond oli Eesti esiajalugu.Ta osales arheoloogilistel kaevamistel Valkla (1937) ja Aseri (1951) kivikalmetel, Verepkovo (1937), Olgin Kresti (1937–38) ja Jõuga (1938) kääbaskalmistutel, Iru (1937), Lõhavere (1939), Padise (1963–64) ja Otepää (1950–74) linnustel, Tallinnas Toompeal ja Raekoja platsil (1952–53).
Saadre juhatas koos Susanna Tarakanovaga aastatel 1952–1953 arheoloogilisi kaevamisi Tallinnas, kus püüti tõestada linna muinasaegset päritolu ja väita, et selleaegne keraamika viitab tihedatele sidemetele Vana-Vene riigiga. Hiljem on need väited aga ümber lükatud, Saadre ja Tarakanova avastatud keraamika on dateeritud hoopis hiliskeskaega (15.–16. sajand). Lisaks sellele kaevas Saadre ulatuslikult ka Otepää linnust, kus ta uuris esialgu muinaslinnust, kuid hiljem pööras suurt tähelepanu ka keskaegsele piiskopilinnusele.
Tallinna Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu

Tallinna Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu ("Таллиннский Совет рабочих и воинских депутатов") oli 1917. aasta Märtsirevolutsiooni tulemusena Tallinna ja selle lähema ümbruskonna vabrikutes ja tehastes, sõjaväeosades ning sõjalaevadel valitud tööliste, soldatite ja madruste saadikute esinduskogu. Reeglina valis saadikud iga suurem ettevõte oma töötajate üldkoosolekul.
Tallinna Tööliste ja Sõjaväelaste Saadikute Nõukogusse valitud 198 saadikust oli algselt bolševikke vaid 58, esseere 87, menševikke 29 ja parteituid 22 saadikut.. 
Nõukogu liikmete ja esindajate valimise kohta puudus reglement ning nõukogu liikmete ümbervalimisi viidi lähtuvalt poliitilisest situatsioonist, mis võimaldas nõukogu tegevuse ajal, 1917. aasta sügisel, kui sõjaline olukord esimese maailmasõjas halvenes ja Tallinnas asuvate sõjaväelaste, madruste ja tööliste hulgas levisid sõjavastased bolševike toetamise meeleolud valida nõukogu liikmeks enam bolševikke ja seejärel muuta nõukogu bolševike poliitikat toetavaks organisatsiooniks.
1917. aasta augustis oli 258-kohalises Tallinna TSS Nõukogus: 
Tallinna Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu täidesaatev organ oli Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee.
Mari Järvelaid

Mari Järvelaid (1980. aastani Mari Palm; sündinud 25. septembril 1956 Tartus) on eesti arstiteadlane.
Haridus.
Ta lõpetas 1974. aastal Tartu 2. Keskkooli, 1981. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna ja 1990. aastal arstiteaduskonna. 
2004. aastal kaitses ta samas doktoriväitekirja "Health damaging risk behaviours in adolescence". Järvelaid täiendas end 1996 Rootsis, 1997 Maastrichti Ülikoolis, 1998 Zagrebi Ülikoolis, 1999 Iirimaal, 2001 Ljubljana Ülikoolis, 2002 Kiievis, 2006 Hollandis, 2010 Taanis.
Töö.
Järvelaid oli aastatel 1974–1978 Eesti NSV Spordikomitee instruktor, 1981–1985 Tartu Riikliku Ülikooli Spordiklubi sõudetreener, 1990–1991 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna intern, 1991–1998 Tartu Linna Polikliiniku üldarst, 2001–2004 Sotsiaalministeeriumi rahvaterviseosakonna peaspetsialist, 2004–2009 Tallinna tervisekaitsetalituse juhtivinspektor. 
2009–2011 oli ta Terviseameti Põhja talituse juhtivinspektor, 2011–2013 Terviseameti tervishoiu osakonna töötervishoiu büroo juhataja, alates septembrist 2013-2019 arst-resident SA PERH Psühhiaatriakliinikus; alates 2020 Psühhiaatria ja psühholoogia keskuse Sensus psühhiaater, laste psühhiaatria lisaerialaga. 
Alates 1995. aastast on ta pidanud mitmes ülikoolis ja täienduskursustel loenguid meditsiinist, psühholoogiast, terviseriskidest, -kasvatusest ja muust. 
Tema uurimisvaldkonnad on tervis ning terviseriskid ja -kaitse, teismeliseiga, nakkushaiguste epidemioloogia, esmatasandi arstiabi. 
Ta oli aastatel 2005–2006 ajakirja Moodne Meditsiin toimetaja ning 2006–2009 EL projekti “Esmatasandi arstiabi toetuseks föderaal- ja munitsipaaltasandil” ekspert. 
Ta on ka Eesti Tervisekaitse Seltsi president (2004–) ja Harju Maavalitsuse tervisenõukogu liige.
Sport.
Sõudetreeninguid alustas ta 1972 Tartu Kalevis Inge Pindi juhendamisel. Võitis NSV Liidu meistrivõistlustel 1977 paarisaerulisel kahepaadil pronksi, NSV Liidu juunioride meistrivõistlustel 1976 ühepaadil kulla ja 1974 paarisaerulisel roolijaga neljapaadil pronksi. Oli 1973 ühepaadil ja paarisaerulisel kahepaadil NL-i noortemeister. 
Ta on tulnud Eesti NSV meistriks 11 korral: 
Meistersportlane akadeemilises sõudmises (1975) ja suurmeister (1977). 
1979–1983 kuulus ta ENSV Sõudespordiföderatsiooni presiidiumi. 1974–1978 oli ta ENSV Spordikomitee instruktor, 1981–1985 TRÜ sõudetreener.
Isiklikku.
Ta on Lembit Palmi ja Asta Palmi tütar, tema abikaasa on professor Peeter Järvelaid.
Aleksander Arro

Aleksander Arro (22. aprill 1898 Juuru vald (Juuru kihelkond), Harjumaa – 11. juuli 1935 Jägala) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Elukäik.
Lõpetas 1917. aastal Tallinna Poeglaste Kaubanduskooli ning mobiliseeriti juunis sõjaväkke. Mõni kuu hiljem alustas õpinguid 2. Oranienburgi lipnikekoolis. 
Pärast kooli laialisaatmist enamlaste poolt 1917. aasta detsembris tuli tagasi Eestisse. 26. veebruaril 1918 ilmus ta Eesti sõjavägede intendantuuri valitsusse, kus määrati raha-arveosakonna kirjutajaks. 1918. aasta kevadel saadeti intendantuur Saksa okupatsioonivõimude poolt laiali. 18. jaanuaril 1919 asus teenistusse Tallinna kooliõpilaste pataljonis, kus täitis ametikohti instruktorist rooduülemani. 
Vabadussõja järel lõpetas eksternina Sõjakooli ning ülendati lipnikuks. Komandeeriti seejärel Harju maakonna Rahvaväe ja Kaitseliidu ülema valitsusse, kus määrati spordiinstruktoriks. Õppis samal ajal Tallinna kolledžis, mille lõpetas 1923. aastal. Astus seejärel Tartu Ülikooli õigusteadust õppima, kuid õpingud katkesid 1928. aastal. 
15. märtsil 1924 viidi üle lennuväerügementi, kus asus õppima õppejaoskonnas lendurvaatlejate kursusel. Ka lennuväerügemendis määrati ta spordiinstruktoriks. Aleksander Arro oli üks Tallinna garnisoni paremaid tennisiste ning kuulus Kalevi tenniseklubi juhatusse. Pärast lendurvaatlejate kursuse lõpetamist nimetati ta merelennu eskadrilli lendurvaatleja kohale. 1926.–1927. aastal õppis Sõjaväe Ühendatud Õppeasutustes alalisväe ohvitseride kursusel. 1. aprillist 1927 määrati eskadrilli nr. 5 lendurvaatlejaks. Alates 1928. aasta suvest töötas Lennukoolis fotoinstruktorina, 1. juulist 1930 lisandus sellele Lennukooli adjutandi kohuste täitmine. 
1. augustil 1931 lõpetas ta eksternina lendurite kursuse ning kinnitati ka tema lenduri kutse. Samast päevast hakkas ta juhatama Lennukooli maapealse väljaõppe jaoskonda. Nädal hiljem vabastati ta adjutandi kohustest, 2. mail 1932 määrati lendur-instruktorite kursusele. 
Aleksander Arro hukkus Valkla õppeväljal toimunud lennuõnnetuses, kui ta koos lendur Ernst Muruga sooritas laskeharjutust pardakuulipildujast. Lennuk läks umbes 200 m kõrgusel pöörisesse ning kukkus nina ees puruks, mõlemad lendurid hukkusid.
Udo Uibo

Udo Uibo (sündinud 5. mail 1956 Viljandis) on eesti kirjanduskriitik, tõlkija ja leksikograaf.
Ta lõpetas 1979. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia erialal.
Aastatel 1997–2005 oli ta ajakirja Looming peatoimetaja.
Tazi jõgi

Tazi jõgi on jõgi Venemaa põhjaosas Jamali Neenetsi autonoomses ringkonnas. Suubub Kara mere Tazi lahte. 
Jõe pikkus on 1401 km, valgala pindala umbes 150 000 km².
Peamised parempoolsed lisajõed on Bolšaja Širta ja Hudossei, vasakpoolsed Tolka ja Tšasselka.
Jõe kaldal asub Krasnoselkupi asula, suudme lähedal Tazovski alevik.
Adolf Perenson

Adolf Perenson (ka Berenson; "Перенсон (Берендсон), Адольф Густавович"; 19/31. oktoober 1885 Kolga, Kuusalu kihelkond, Harjumaa – 10. mai 1919 Krasnojarsk) oli eesti päritolu sotsiaaldemokraatliku liikumise tegelane, 1905. aasta Kroonlinna ülestõusust osvõtja, poliitvang ja nõukogude võimu esindaja Siberis Jenissei maakonnas ja Krasnojarski oblasti Täitevkomitees, hukatud Vene kodusõjas valgekaartlaste poolt.
Õppis Peterburi ülikoolis meditsiiniteaduskonnas ja sai sõjaväearsti elukutse, liitus VSDT(b)P-ga ja osales 1905. aasta ülestõusus Kroonlinnas, mille eest 1908. aastal mõisteti süüdi ja saadeti 5 aastaks sunnitööle. Karistust kandis Schlüsselburgi kindluses, Zerentukis, Kutomaris. Asumisele saadeti 1912. aasta augustis Jenissei kubermangu. Tegeles eraarsti praksisega Irkutski lähedal Aleksandri keskvangla ("Александровскй централ") ja Nertšinski piirkonna vanglates ning oli apteegijuhataja Jenisseiskis koos abikaasa ("Елизавета Христиановна Румба-Перенсон").
Pärast 1917. aasta veebruarirevolutsiooni valiti Krasnojarski Täitevkomitee liikmeks ja hiljem Jenissei maakonna Tööliste ja Soldatite Nõukogu Täitevkomitee esimeheks.
1918. aastal valiti Jenissei kubermangu Tööliste ja Soldatite Nõukogu Täitevkomitee esimehe asetäitjaks ning Siberi Kesktäitevkomitee liikmeks, Vene kodusõja ajal vahistati augustis 1918, admiral Aleksandr Koltšaki vägede poolt ja hukati koos teiste Krasnojarski Täitevkomitee liikmetega 1919. aastal Krasnojarski vanglas.
Lunn

Lunn ehk põhjalunn ("Fratercula arctica") on merelind lunni perekonnast alklaste sugukonnast. 
Levila.
Lunn on levinud Atlandi ookeani kesk- ja põhjaosas, sealhulgas Fääri saartel, Islandil, Teravmägedel, Koola poolsaarel, Novaja Zemlja läänerannikul ja Põhja-Ameerika kirdeosas.
Alates 19. sajandi keskelt on lunni levila tugevasti vähenenud otsese inimtegevuse tõttu.
Välimus.
Lunn on üks väiksemaid alklasi: üldpikkus 26–29 cm, kaal 440–590 g. Teda on teistest alklastest lihtne eristada noka järgi, mis on eredat värvi, kõrge ja kitsas, küljelt vaadates kolmnurkse kujuga. Nokal on mitu ristivagu.
Sulestik on pealt must, alt valge, peaküljed ja kurgualune hallid. Jalad on oranžid.
Lunn on vaikne lind. Ainult harva teeb ta kähisevat häält.
Elupaik.
Lunn asustab pesitsusajal kaljust mererannikut, kus pesitseb kolooniatena. Eriti meeldivad talle pehme turbapinnasega saared, kus on lihtne pesaurge kraapida. Ainult harva pesitsevad nad sügavates kaljupragudes. Linnulaatadel hõivavad lunnid harilikult kõige ülemise vööndi, sest seal on pinnas pehmem.
Pesauru kraabib lunn jalgade ja võib-olla noka abil. See on tavaliselt kaarjas, harvem sirge, 1–2 m, heades tingimustes 3 m sügavune. Vanad, korduvalt kasutatud urud muutuvad mitme kambriga labürintideks. Pesavooderdis on kasin, koosneb rohukulust ja sulgedest ning vahel vetikatest.
Toitumine.
Lunn toitub peamiselt kaladest (heeringas, moiva, tobias,) kuid ka koorikloomadest, zooplanktonist, limustest, vähilaadsetest ja hulkharjasussidest.
Ernst Walther

Ernst Alexander Sigismund Walther (21. jaanuar 1896 Lüganuse kirikumõis, Püssi vald, Virumaa – 21. juuli 1935 Tallinn) oli Eesti arst.
Õppis 1915–1918 Tartu ülikoolis, 1920–1921 Halle Ülikoolis ja 1921–1922 (dr. med.: Papillombindungen in der weiblichen Harnröhre unter der Behandlung mit Harnröhrstäbchen) Jena Ülikoolis arstiteadust, lõpetas 1923 Tartu Ülikooli "cum laude". Neobaltia vilistlane.
Osales Vabadussõjas Balti rügemendi koosseisus, 1922–1923 Tallinna Erakliiniku assistent, 1924–1935 arst Tapal. Jäneda põllutöökeskkooli arst ja õpetaja. Suri veremürgistusse.
Communio Viatorum

Communio Viatorum on Praha Karli ülikooli protestantliku usuteaduskonna väljaantav teoloogiline teadusajakiri.
Nõukogude ajal avaldati seal mitu Uku Masingu artiklit.
Agnes Saag

Agnes Saag (sündinud Agnes Masing; 16. mai 1911 Eino talu, Raikküla vald – 12. august 1981 Raikküla vald) oli Uku Masingu õde.
1942. aastal abiellus ta teoloog Evald Saagiga.
Tema mälestuseks on Uku Masing kirjutanud "Itkud õele".
Hallkibu

Hallkibu ehk kibutilder ("Xenus cinereus") on kurvitslaste sugukonda kuuluva hallkibu perekonna ainus liik.
"Loomade elu" nimetab seda lindu kibutildriks ja paigutab ta tildri perekonda koos teiste tildritega, andes talle teaduslikuks nimetuseks "Tringa cinerea".
Leitud fossiilide põhjal on tõenäoline, et hallkibu eraldus liigina oma sugulastest oligotseeni ja miotseeni piiril 22–23 miljonit aastat tagasi. Arvatavasti juhtus see Euraasias, sest just sealt on leitud kõige ürgsemaid hallkibuvorme.
Levila.
Hallkibu on levinud Euraasia parasvöötmes Soomest läbi Põhja-Siberi kuni Kolõmani. Ta talvitub rannikul Ida-Aafrikas, Madagaskaril, Lõuna-Aasias ja Austraalias. Ta laiendab levilat lääne suunas: Soome ilmus ta alles hiljuti ning tema eksilennud Lääne-Euroopasse kuni Prantsusmaa ja Inglismaani üha sagenevad. Eestis on hallkibu eksikülaline.
Rännakul võib teda kohata Mariaanidel, kuid Palau jääb rändeteedest kõrvale ja seal teda ei kohata. Viimastel aastatel on hallkibu hakanud jõudma Alaskale, Aleuutidele ja Pribõlovi saartele. Iga mõne aasta tagant kohatakse hallkibu neotroopikas ning sinna võivad nad saabuda Aafrikast, aga võivad seltsida ka teiste rändlindudega ja koos nendega sinna Põhja-Ameerika kaudu talveks rännata. Nad on sedasi lõuna suunas jõudnud isegi Argentinasse.
Välimus.
Hallkibu üldpikkus on 22–25 cm. Ta on rästasuurune kahlaja, vihitajast natuke suurem. Lind kaalub 50–75 g. Tema tiib on 12–13,5 cm pikk.
Tildritest eristub hallkibu hästi sulestiku ühetoonilise halli värvuse poolest. Ainult kõhualune on valge. Binokliga on hästi näha kaks tumedat vööti tiibadel, seljal on must V-kujund. Lennul on näha laialt valkjas tiiva tagaserv. Hallkibu iseloomulik tunnus on natuke ülespoole kaardus pikk peenike nokk. Kehahoiakult sarnaneb ta vihitajaga. Häälitsused on vilejad, värelevad ja kuristavad.
Hallkibu jalad on lühikesed ja kollakasroosad. Nende kolm eesvarvast on aluse juures hästimärgatavate ujulestadega.
Eluviis.
Hallkibu on mageveeliste siseveekogude, peamiselt jõgede lind. Ta asustab mudaseid jõe- ja järvekaldaid, kus leidub kaldale uhutud ajupuid. Ta seltsib meelsasti kivirullija ja väiksemate rüdidega.
Hallkibu toiduks on putukad ja teised selgrootud. Ta hangib liikuvat saaki ja ajab seda taga. Vahel on hallkibu nähtud jooksmas veepiirile püütud saaki pesema.
Pesitsemine.
Hallkibu muneb maapinnale 3–4 muna nagu tildridki. Et suurvee tagajärjel esimene kurn sageli hävib, muneb ta järelkurna.
Aritmeetiline keskmine

Aritmeetiline keskmine on matemaatikas ja statistikas vaadeldavate arvsuuruste summa jagatis nende suuruste koguarvuga.
Arvude formula_1 aritmeetiline keskmine formula_2 on
 formula_3.
Kui ülalantud suurust soovitakse eristada kaalutud aritmeetilisest keskmisest, siis kasutatakse ka nimetust lihtne aritmeetiline keskmine.
Valge fosfor

Valge fosfor on fosfori allotroopne vorm, valemiga P4 ("M" = 123,895 g/mol), väliselt vaha meenutav poolläbipaistev tahke aine. 
Sulab 44 °C juures. Kergel soojendamisel või hõõrumisel süttib kergesti. Põleb temperatuuril kuni 800 °C. Pimedas on näha valge fosfori rohekat helendumist, tulenedes aeglasest oksüdeerimisest. Erinevalt punasest fosforist lahustub valge fosfor mitmetes orgaanilistes lahustites, eriti süsinikdisulfiidis.
Valge fosforit saadakse fosforiaurude kondenseerimisel.
Sattudes põlevana inimese nahale, tekitab valge fosfor väga sügavaid ja ohtlikke põletushaavu. Nahk kärbub ja tekivad paksu musta korbaga kaetud haavandid. Verre ja seedekulglasse sattudes mõjub valge fosfor kange mürgina.
Valget fosforit kasutatakse sõjanduses, sh süütepommides, mille kasutamine on palju poleemikat tekitanud. Ülekaalukas enamik valgest fosforist läheb fosforhappe tootmiseks, vähesemal määral ka teiste fosforiühendite tootmiseks (pms PCl3, PCl5, POCl3).
Pakamägi

Pakamägi (ka "Paka mägi") on kõrgendik Raikkülas.
Pakamägi oli Balti jääpaisjärve ajal saar, mille rannaastangud kujunesid jääpaisjärve lainete tegevuse toimel.
Kõrgus merepinnast on 62,5 m.
Kõrgendik võeti looduskaitse alla 1973. aastal ja 2022. aastast on see Raikküla-Paka maastikukaitseala koosseisus.
Koduloolased on arvanud, et Henriku Liivimaa kroonika lõigus, mis kirjeldab sündmusi 15. augustist 1216, mainitud ümberkaudse(te) rahva(ste) Eestimaa keskel Harjumaal "Raigele" külas aset leidnud iga-aastased nõupidamised ("intraverunt proviniam Harionensem, que est in media Estonia, ubi et omnes gentes circumiacentes quolibet anno ad placitandum in Raigele convenire solebant"), nn Raikküla kärajad, toimusid Pakamäel.
Liivimaa noorema riimkroonika teatel süüdati Harjumaa Jüriöö ülestõusu alguse märgiks mäekünkal asuv maja. On avaldatud arvamust, et see toimus Pakamäel. Kuigi ajaloolane Sulev Vahtre peab loogiliseks, et Raikküla nõupidamiskohana võiks olla kesksel kohal mässu ettevalmistamisel, siis antud juhul näitavad asjaolud, et ülestõusu aktiivsem osa oli Tallinna lähistel ja märgutuli süütati sealkandis, näiteks Saha kabeli asupaigas.
Pakamäel korraldatakse kontserte, suvelavastusi ja selle nõlvadel kelgutatakse.
Pakamägi on siluri Raikküla kihistu stratotüüpne paljand. Seal paljandub ligi 3.3 meetri ulatuses aluspõhja kivimeid, millest ülemised 1,2 meetrit moodustab massiivne korallide ja stromatopooride sisaldusega lubjakivi. Selle all paljandub 1.4 meetrit õhukese- ja keskmisekihilist lubjakivi, mille all eendub taas 0,7 meetrit massiivset lubjakivi.
Ado Masing

Ado Masing (ka Aadu Masing; 4. mai 1862 Valgu – 16. september 1949 Raikküla) oli Einu (rahvasuus Eenu) talu peremees Lipa külas Raikküla vallas.
Lapsena oli ta õpetanud krahv Alexander Keyserlingi lastele Raikküla mõisas eesti keelt.
Pere.
Tema abikaasa oli Anna Masing. Lapsed Uku Masing, Agnes Masing.
Ta on maetud Rapla kalmistule, kus samal hauaplatsil on ka tema väimehe Evald Saagi kalm.
Põimlause

Põimlause on liitlause, mille osalaused on alistusseoses, näiteks: "Tädi Maali korjas maasikaid ja ostis poest vahukoort, et küpsetada kooki, mida külalistele pakkuda."
Põimlause ei ole näiteks lause "Peenral kasvasid ilusad lilled" - see on lihtlause.
Põimlause osalaused.
Põimlause koosneb pealausest ja ühest või mitmest kõrvallausest. 
Pealause.
Pealause on selline osalause, mis võib esineda ka iseseisvalt. Kõrvallause ei saa tavaliselt iseseiseva lausena esineda, vaid alistub pealausele. 
Näiteks lauses "Peeter oli õues, kui vihma sadama hakkas" võib osalause "Peeter oli õues" ka üksinda esineda. Lause teine pool "kui vihma sadama hakkas" ei saa iseseisvalt esineda, vaid moodustab terviku ainult lause esimese poolega.
Kõrvallause.
Kõrvallause täpsustab pealauset või kõrgema astme kõrvallauset. Eesti keeles eraldatakse kõrvallause pealausest alati koma(de)ga, näiteks
Kõrvallause algab tavaliselt
Kõrvallause võib asetseda
Kõrvallause võib alistada nõrgema astme kõrvallause, näiteks "Panin plaadi mängima, et kuulata laule, mis mulle meeldisid." Osalause "mis mulle meeldisid" on nõrgema astme kõrvallause, sest see täpsustab eelmist osalauset "et kuulata laule". 
Kõrvallaused võivad olla samaastmelised, näiteks "Tahtsin, et lõppeks vihmasadu, et pilved läheksid laiali, et päike tuleks välja."
Põimlause kirjavahemärgid eesti keeles.
Põimlauses eraldatakse kõrvallaused pealausest alati koma või komadega.
Näiteks: 
Näiteks:
"Mul on õppimata, sest koer sõi mu koduse töö ära." 
"Piret läks vaatama filmi, mida ta oli juba näinud."
Näiteks:
"Ta vaatas mind sellise näoga, nagu oleks vaimu näinud."
Näiteks:
"Tüdruku juuksed olid nii pikaks kasvanud, et ulatusid põlvini, ja ta silmad olid tumedad kui öö."
Näiteks:
"Ta seisis kui kivi, mida polnud võimalik kohalt liigutada."
Näiteks:
"Ta vaatas kuud ja mõtiskles ning unistas."
*koma pannakse, kui rõhutatakse ühendi esimest sõna
Näiteks: "Ma lahkusin sellepärast, et mulle ei meeldinud see seltskond."
*kui ühendi esimest sõna ei rõhutata, siis koma ei panda
*koma pannakse, kui sõna "nagu" esineb tähenduses "näiteks"
Näiteks: "Mitmed poeketid, nagu Rimi, Säästumarket ja Selver müüvad nii toitu kui ka tarbekaupu."
*koma ei panda võrdluse puhul
Näiteks: "Riina nagu teisedki ei tahtnud valetada."
Näiteks: "Niisugused seened nagu puravik, kukeseen ja pilvik on söödavad."
Lasuurtihane

Lasuurtihane ("Parus cyanus", sünonüüm "Cyanistes cyanus") on linnuliik tihaslaste sugukonnast tihase perekonnast. Lasuurtihane on Eestis haruldane eksikülaline.
Süstemaatika.
Lasuurtihase kirjeldas 1770. aastal Peter Simon Pallas. Lasuurtihane on sinitihasega lähedane liik ja asendab teda Aasias.
Levila.
Lasuurtihane on levinud Euraasia parasvöötmes Valgevenest ja Venemaa lääneosast kuni Mandžuuriani. 
Välimus.
Lasuurtihane sarnaneb üsnagi sinitihasega, kuid tema sulestikus puuduvad täielikult kollased toonid. Ta on sinitihasest natuke suurem, kohevama sulestiku ja pikema sabaga. Pealagi ja alapool on valged, selg on sinihall. Tiivavööt ja küünra-hoosulgede ja tüürsulgede tipud on laialt valged. Lasuurtihane on püsimatu ja vilgas nagu teisedki tihased, väljaspool pesitsusaega liigub sageli salkades. 
Häälitsused sarnanevad sinitihase omadega, kutsehüüd on sabatihasesarnane madalakõlaline "tsirr" , laul on trillerdav. 
Elupaik.
Lasuurtihane asustab peamiselt taigavööndi ja metsastepivööndi jõgede kaldapuistuid ja kaldavõsastikke (paju, kask, haab, pappel). Teda leidub ka järvede ja kärestike kaldapuistutes, leht- ja segametsasaludes, soistes võsades, saksauulimetsas, ja mägedes. Sügisel ja talvel tegutseb ka roostikes. 
Toitumine.
Lasuurtihane toitub putukatest ja ämblikest, talvepoolaastal ka seemnetest, marjadest ja puuviljadest. 
Pesitsemine.
Paarid moodustuvad hilistalvel. Mais või juunis rajab lasuurtihane puuõõnsusse pesa, maapinnast 1–4 m kõrgusele. Pesitseb ka ehitiste soppides ja kaljude vahel. Pesa koosneb samblast, kuivadest kõrtest ja karvadest, ja on põimitud vildi sarnaseks struktuuriks. Täiskurnas on 7–11 muna. Munad on valged, punakaspruunide tähnidega hõredalt kirjatud. Poegi toidavad mõlemad vanalinnud. 
Hübriidid.
Lasuurtihane annab sinitihasega kattuvas levilaosas mõnikord hübriide. Nõnda on olnud ka osa Eestis kohatud lasuurtihaseid tegelikult lasuurtihase ja sinitihase hübriidid (niinimetatud pleske tihased (ingl Pleske's Tit)). Ehtsaid lasuurtihaseid on meil kohatud väga üksikutel kordadel.
Alice Imedemaal

 
"Alice Imedemaal" (inglise keeles "Alice in Wonderland" või "Alice's Adventures in Wonderland") on inglise kirjaniku Lewis Carrolli 1865. aastal ilmunud lasteraamat. 
Lugu räägib tüdruk Alice'ist, kes kukub küülikuurgu ja satub fantaasiamaailma, kus elavad veidrad inimesesarnased olendid. "Alice Imedemaal" kuulub maailma lastekirjanduse klassikasse, ühtlasi peetakse seda briti absurdikirjanduse üheks parimaks näiteks. Raamatu järg on "Alice peeglitagusel maal ja mida ta seal nägi". 
Raamatu autor Lewis Carroll, kodanikunimega Charles Lutwidge Dodgson, oli tuntud matemaatik. Tekstis on ohtralt loogika- ja sõnamänge, mistõttu raamat on populaarne mitte üksnes lastekirjandusena, vaid ka täiskasvanute seas. Sageli tuuakse sellest näiteid filosoofia- ja loogikateostes. "Alice'i" narratiiv, struktuur, tegelased ja kujundid on olnud väga mõjukad kultuuris ja kirjanduses, eriti fantaasiažanrides. Selle ainetel on loodud rohkesti filme, koomikseid, mänge, maale, näidendeid jm teoseid – "Alice'i" jäljendusi loodi juba 19. sajandil nii palju, et raamatu autor Lewis Carroll hakkas neid koguma. Raamatu illustraatoritest tuntuim on selle esmaväljaande kunstnik John Tenniel.
Peategelase prototüüp Alice Pleasance Liddell (hiljem Alice Hargreaves) oli Oxfordi Ülikooli Christ Churchi kolledži dekaani Henry Liddelli tütar. Paljude raamatutegelaste aluseks on olnud Liddellide pereliikmed, sõbrad ja tuttavad.
Raamatu esmatrükk 1865. aastal müüdi kiiresti läbi. Algusest peale oli "Alice Imedemaal" populaarne nii laste kui ka täiskasvanute seas, selle esimeste andunud lugejate seas olid ka kuninganna Victoria ja noor Oscar Wilde. Tänini ei ole teos kordagi müügilt kadunud. See on tõlgitud eri andmetel kas 97 või 174 keelde. Esimestena ilmusid 1869. aastal saksa- ja prantsuskeelne tõlge.
Eestikeelsed väljaanded.
Eesti keelde on "Alice Imedemaal" tõlgitud neljal korral: Linda Bakis ja Ants Oras 1940. aastal, Jaan Kross 1971. aastal, Anna-Liisa Tiisma 2015. aastal ning Mari Klein ja Leelo Märjamaa 2018. aastal.
Mahtra mõis

Mahtra mõis (saksa keeles "Machters") oli rüütlimõis Juuru kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb kunagise mõisa territoorium Rapla valda Rapla maakonnas.
Mõisa keskus asus Mahtra külas.
Ajalugu.
Mahtra mõis rajati tõenäoliselt juba 1470. aastatel.
Läbi ajaloo oli mõisal palju omanikke: aastast 1546. Ludwig Taube; aastast 1670. Elisabeth Brigitta Höppener 1697. Peter Rahling; Jakob Erdtmann; Otto Heinrich Rehbinder; aastast 1762. Hermann Friedrich Fersen; aastast 1765 Karl Adam Hueck; aastast 1792 Karl Ruckteschell; aastast 1799. Otto Albrecht Matthias; 1830. aastal kuulus mõis lesestunud paruniproua von Matthiasele (neiupõlves von Peetz) 1831. aastast ostis mõisa polkovnik Georg von Riesenkampff; 1832 Ottilie Riesenkampff; 1837. aastast andis erukindral Georg von Riesenkamff Mahtra mõisa rendile aukodanik Heinrich Bergile ja 1841. aastal ilmselt Magnus Kimmelile; 1843. aastal hakkas lesestunud mõisaomanik proua Ottilie von Riesenkamff taas ise mõisat majandama, pärast aga Proua v. Riesenkamff surma märtsis 1852, sai tema alaealiste laste hooldajaks ja mõisa haldajaks von Baranoff Kaiust, kuid von Baranoff müüs Mahtra mõisa Purila mõisa omanikule von Helffreichile; aastast 1853 valitses mõisa tema poeg Konstantin von Helffreich, kuid tegelikuks valitsejaks oli endine Purila mõisavalitseja Gustav Rosenberg; aastast 1878 Konstantin von Barlöwen. 
1858. aastal leidsid mõisas aset talurahvarahutused mida tuntakse Mahtra sõja nime all.
Viimane võõrandamiseelne omanik oli Alexander von Barlöwen, kellele kuulus ka naabruses asuv Atla mõis.
Mõisakompleks.
Suurem osa mõisahoonetest on hävinud. Säilinud on ait ja mõned ehitiste varemed. Alles on ka mõisakeskusest eemal asuva hollandi tüüpi tuuleveski kere.
Alice Imedemaal (täpsustus)

"Alice Imedemaal" on Lewis Carrolli lasteraamat.
Raamatu järgi tehtud filmid ja etendused:
Eesti meeste meistrivõistlused Vene kabes

Eesti meeste meistrivõistlused Vene kabes said alguse 1949. aastal. 
Vene kabe meistrivõistlustel on aastati kasutatud mitmesuguseid võistlussüsteeme: küll on võistlusi peetud nii ringsüsteemis kui ka Šveitsi süsteemis, mängitud vastasega üks partii või peetud kahepartiilisi mikromatše. . aastal võeti kasutusele ka avakäikude sundloosimine, millest küll 1995. aasta Eesti meistrivõistlustest saati loobuti. Sellesama sundloosi tõttu peeti aastatel 1992–1994 kahed meistrivõistlused, ühed vabalt valitud avakäikudega, teine sundloosiga. Avangute sundloos võeti taas kasutusele 2010. aastal ja algseisude loos (lendkabe) 2015. aastal. 
2018. aasta seisuga on edukaimad mängijad olnud Arno Uutma 21 ja Arvo Rist 11 meistritiitliga.
Mitteformaalne õppimine

Mitteformaalne õppimine (inglise keeles "non-formal learning") on õppimine, mis toimub tegevuse käigus, mida väliste tunnuste põhjal ei saa pidada õppimiseks. 
Mitteformaalsel õppimisel on tavaliselt:
Mitteformaalne õppimine on formaalse ja informaalse õppimise vahevorm. Õppimise kolme vormi - informaalset, mitteformaalset ja formaalset - vaadeldakse tihti kontiinumina, milles on keeruline tõmmata täpset piiri, millal lõpeb üks või algab teine. Õppimise edukus sõltub sellest, kuidas neid vorme omavahel integreerida ja leida parimad vahendid, et tagada ühtaegu nii individuaalne kui ka ühiskondlik areng. Mitteformaalne õppimine on pigem korraldatud ja sellel võivad olla õpieesmärgid. Mitteformaalse õppimise erinevuseks formaalse õppimisega võrreldes on see, et mitteformaalne õppimine toimub õppija enda algatusel muude tegevuste kõrval ning ei sõltu sellest, kas neil tegevustel on õpieesmärgid või mitte. Mitteformaalse õppimise eeliseks formaalse õppimisega võrreldes on selle paindlikkus ning informaalse õppimisega võrreldes selle eesmärgipärasus. 
Kontiinum 
&lt;br&gt;informaalne õppimine &lt;-&gt; mitteformaalne õppimine &lt;-&gt; formaalne õppimine
&lt;br&gt;varjatud teadmusbaas ("Tacit Knowledge Base") &lt;-&gt; avalik teadmusbaas ("Explicit Knowledge Base")
&lt;br&gt;dokumenteerimata ("Non Documented") &lt;-&gt; dokumenteeritud ("Documented")
&lt;br&gt;struktureerimata ("Unstructured") &lt;-&gt; struktureeritud ("Structured")
&lt;br&gt;juhuslik ("Accidental") &lt;-&gt; tahtlik ("Intentional")
&lt;br&gt;induktiivne ("Inductive") &lt;-&gt; deduktiivne ("Deductive")
&lt;br&gt;aktiivne ("Active") &lt;-&gt; passiivne ("Passive")
&lt;br&gt;sisemine ("Intrinsic") &lt;-&gt; välimine ("Extrinsic")
&lt;br&gt;spontaanne ("Spontaneous") &lt;-&gt; planeeritud ("Planned")
&lt;br&gt;enesehindamine ("Self-Evaluation") &lt;-&gt; väline hindamine ("Etero Evaluation")
&lt;br&gt;formaliseerimata pädevuse tunnustamise süsteem ("Not Formalised Recognition and Credit Transfer System") &lt;-&gt; formaliseeritud pädevuse tunnustamise süsteem ("Agreed Recognition
System and Credit Transfer") 
Elukestev õpe loetakse mõnes riigis mitteformaalseks õppimiseks.
Harry Egipt

Harry Egipt (sündinud 15. mail 1950) on eesti filmioperaator ja reklaamfilmide režissöör. 
Ta on tegutsenud ka fotograafi ja tantsuõpetajana.
Ta on lõpetanud 1968. aastal Tallinna 10. Keskkooli ja 1979. aastal kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna.
2006. aasta Eesti meeste meistrivõistlused Vene kabes

Eesti meeste 58. meistrivõistlused Vene kabes (2006)
Põhiturniir.
Kärdla, 15.–18. juuni
Järelmatš.
Tallinn, 9. juuli 2006
Turkestani rasvatihane

Turkestani rasvatihane ("Parus bokharensis", "Parus major bokharensis") on linnuliik tihaslaste sugukonnast, tihase perekonnast. Ta on rasvatihasega väga lähedane liik, mida vahel käsitletakse rasvatihase alamliigina.
Elab Kesk-Aasia oaasides ja metsades.
2009. aasta Eesti meeste meistrivõistlused Vene kabes

Eesti meeste 61. meistrivõistlused Vene kabes peeti 23.–26. aprillini 2009 Paides. Esikohta jäid jagama Andrus Tull ja Arno Uutma. Meistriks saamise otsustas nendevaheline järelmatš, mis peeti Paul Kerese Malemajas 6.–7. juunini 2009. Matši võitis ja Eesti meistriks tuli Arno Uutma, kes oli varem sel aastal tulnud Eesti meistriks ka rahvusvahelises kabes. Eelmine, kellel on ühel aastal õnnestunud tulla meeste Eesti meistriks nii rahvusvahelises kui ka Vene kabes, oli Vello Luht 1986. aastal. 
Põhiturniiri peakohtunik oli Gert Elmaste, järelmatši kohtunik Villem Lüüs.
Salutihane

Salutihane ehk sootihane ("Parus palustris", sünonüüm "Poecile palustris") on linnuliik tihaslaste sugukonnast värvuliste seltsist. Salutihane sarnaneb väga põhjatihasega.
Levila.
Salutihane on levinud hajusalt üle Euraasia. Osa levilast on Euroopas, teine osa levilast Ida-Aasias Altaist, Mongooliast ja Ida-Hiinast kuni Korea, Sahhalini ja Hokkaidoni. Elutseb madalikel ja mägedes kuni 2100 m kõrguseni. Salutihane on Eesti mandriosas tavaline, saartel vähesearvuline haudelind, kelle pesitsusaegset arvukust on hinnatud 60 000 – 100 000 paarile, talvist arvukust 100 000 – 200 000 isendile. Salutihane suuremaid salkasid ei moodusta, ta on teistest tihastest vähem seltsiv.
Välimus.
Salutihasel on läikivmust lagipea, pruunikashallid selg ja saba, kreemjate külgedega valkjas alapool. Erinevalt põhjatihasest puudub salutihasel hoosulgede heledatest välisservadest moodustunud tiivavööt. Siiski on salutihaste noorlindude hoosulgede välisservad heledamad, mistõttu on salutihase ja põhjatihase noorlinde looduses väga raske eristada. Salutihase põsed on tuhmimad kui põhjatihasel, kuklajoon on voolujooneline ja erinevalt põhjatihasest sujuvalt turjale laskuva kaarega. Kindlaimad eristustunnused on häälitsused ja laul. Salutihase kutsehüüd on ""tsite-tsite" või "tsite-tsite-dä-dä-dä". Põhjatihasel sellised häälitsused puuduvad. Salutihase laul on veemulksumisega sarnanev "dip-dip-dip"" silpide rida.
Elupaik.
Salutihane asustab Eestis leht- ja segametsi, jõgede ja ojade kaldapuistuid, puisniite, parke ja aedu. Salutihase eelistatud elupaikades leidub vanu ja kõduneva tüvega lehtpuid – näiteks tammi või pööke.
Toitumine.
Salutihane toitub peamiselt putukatest ja ämblikest, talvepoolaastal lisaks mitmesugustest seemnetest, pähklitest (ka pöögipähklid), mida ta eelnevalt on varunud koorepragude vahele, sambla alla ja maapinnale. Ta toitub ka marjadest. Toitu otsib peamiselt põõsastelt või puude alumistelt okstelt. Eriti talvel toitub ta ka maapinnal.
Pesitsemine.
Salutihane pesitseb puuõõntes ja pesakastides. Ta kasutab, erinevalt põhjatihasest, rohkem olemasolevaid õõnsusi. Salutihane pesitseb Eestis ühe korra aastas. Enamik paare moodustub veebruaris-märtsis. Pesa ehitab ta samblast ja kõrtest, pesalohu vooderdab taimevilla ja karvadega. Täiskurn on maikuus, koosneb 6–9 munast, need on valged, roostekarva täpikestega, ja sinitihase munadega äravahetamiseni sarnased. Poegi toidavad mõlemad vanalinnud.
Anna Sui

Anna Sui (sündinud 4. augustil 1964 Detroitis) on Ameerika Ühendriikide moedisainer, kelle bränd on tunnustatud kogu maailmas. Tema loodud rõivad, parfüümid, kosmeetika ja aksessuaarid on müügil enam kui 50 riigis.
Sui huvitus moest juba lapsena, kui hakkas moeajakirjadest pilte välja lõikama, et täiendada oma kuulsat nn Genius File'i, mis on andnud talle inspiratsiooni kogu tema karjääri jooksul. Pärast New Yorki kolimist õppis ta disainikoolis Parsons School of Design.
Pärast Parsonsist lahkumist töötas Anna mitmesugustes spordirõivaettevõtetes. Samal ajal alustas ta oma korteris rõivaste disainimist, mida turustas näiteks kaubamajakettides Macy's ja Bloomingdale's. Sõbrannad Naomi Campbell ja Linda Evangelista julgustasid Sui'd välja andma esimest moekollektsiooni, mis sai teoks 1991. aastal. Etendust saatis suur menu, mis julgustas Suid avama oma poodi New Yorgis Sohos. Sui poe lavendlikarva seinad, punane põrand, must antiikmööbel ja nukupeadega mannekeenid on muutunud Anna Sui brändi kaubamärgiks.
Ajakiri Time nimetas Anna Sui aastakümne esimese viie stiiliikooni hulka. 2009. aastal võitis Sui CFDA Geoffrey Beene Lifetime Achievementi auhinna, mis antakse inimestele, kes on märkimisväärselt panustanud Ameerika moemaailma. Selle auhinna on saanud ka näiteks Yves St Laurent, Giorgio Armani, Ralph Lauren, Diane Von Furstenberg ja Bill Blass.
Sui disain meeldib paljudele kuulsustele, näiteks on tema loomingit kandnud Paris Hilton, Patricia Arquette, Mischa Barton, Christina Ricci, Cher, Naomi Campbell, Sofia Coppola, Lindsay Lohan, Hilary Duff, Maria Sharapova, Nicole Richie, Liv Tyler, Courtney Love ja James Iha.
1999. aastast saab osta ka temanimelisi kosmeetikume ja parfüüme. 2007. aastal andis Anna Sui välja tavapärasest nooruslikuma kollektsiooni "Dolly Girl by Anna Sui". Lastekollektsioon "Anna Sui Mini" valmis 2009. aasta alguses. 
Lisaks disainib Sui Samsung Electronicsile mobiiltelefone.
Aleksander Pürge

Aleksander Ernst Pürge (kuni 1936 Aleksander Ernst Bürger; 28. august 1887 Tallinn – 2. jaanuar 1940 Tallinn) oli eesti poliitik, tehnikateadlane ja insener.
Elulugu.
Ta oli töölise (masinisti) poeg.
Ta lõpetas 1906 Tallinna Reaalkooli, õppis 1906–1907 Darmstadti Tehnikaülikoolis, lõpetas 1912 Riia Polütehnilise Instituudi tehnoloogiainseneri I järgu diplomiga. 
Ta oli üliõpilasseltsi Liivika asutajaliige (1909).
Ta teenis 1912 Wiegandi vabrikus, 1913–1918 Peeter Suure merekindluse ehitusvalitsuses. 1918 oli ta Tallinna Linnagümnaasiumi füüsikaõpetaja ning 1918–1919 Tallinna sadamatehaste inspektor ja abijuhataja. Vabadussõja ajal oli ta mereväe varustusameti juhataja, leitnant.
28. juulist kuni 26. oktoobrini 1920 oli ta Ado Birki valitsuses ja Jaan Tõnissoni teises valitsuses teedeminister. 
Aastatel 1919–1921 ja 1922–1924 oli ta Tallinna Linnavolikogu liige ja Tallinna Linnavalitsuse linnanõunik, 1921–1922 firma K. Jürgens ja Co insener, 1922–1924 Tallinna Tänavaraudteekomisjoni esimees, 1925–1927 Tallinna filterveevärgi ehitustööde järelevalveinsener, alates 1927 kuni surmani Tallinna Linna Trammi direktor.
Ta oli Tallinna Tehnikumi rajajaid ja 1920–1925 üldmasinaõpetuse, mehaanilise tehnoloogia ja soojusõpetuse õppejõud, ühtlasi õpetas laevamehaanikute koolis soojusõpetust. 
Oli Eesti Tehnika Seltsi Ajakirja abitoimetaja (1921–1922).
Tema matusetalitus toimus 4. jaanuaril 1940 Jaani kirikus ja ta maeti Rahumäe kalmistule.
Ühiskondlik tegevus.
Ta oli Tallinna Jaani koguduse juhatuse liige ja Tallinna Majaomanikkude Seltsi liige.
Isiklikku.
Tema tütar oli arstiteadlane ja neurokirurg Aino Pürge.
Aleksander Bürger

Aleksander Bürgeri nime on kandnud järgmised isikud:
Hans Kõrgesaar

Hans Kõrgesaar (1. veebruar 1883 Võisiku vald, Viljandimaa – 10. jaanuar 1940 Tallinn) oli Tallinna Majaomanikkude Panga direktor.
Ta oli 1911–1914 Põhja Vastastikuse Krediitühisuse sekretär, osales Esimeses maailmasõjas, oli 1918–1920 Peterburi Eesti Laenu-Hoiuühisuse juhatuse liige, 1920–1922 Peterburi opteerimiskomisjon sekretär, 1922–1923 Eesti-Vene kaubanduse aktsiaseltsi juhatuse liige, alates 1924. aastast Tallinna Majaomanikkude Panga asjaajaja-direktor.
Märt Kuivas

Märt Kuivas (23. juuni 1889 Vana-Kariste vald, Pärnumaa – 11. jaanuar 1940 Kuressaare) oli eesti loomaarst.
Õppis 1912–1916 Tartu Veterinaarinstituudis ja 1920–1922 (lõpetas) Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonnas. Fraternitas Dorpatensise vilistlane.
Osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas. Alates 1931. aastast oli Kuressaare linna loomaarst.