tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Friedrich Julius von Baltz

Friedrich Julius von Baltz (vene Фёдор Карлович (Фридрих-Юлиус) Бальц; 20. aprill 1800 Pärnu – 27. juuli 1873 Peterburi) oli baltisaksa päritolu Venemaa sõjaväeinsener, kindralmajor (1851).
Ta sündis Pärnu kaupmehe Carl Gottlieb Baltzi peres. 1822. aastal lõpetas Peterburis sõjaväeinseneride õppeasutuse Главное инженерное училище (hilisem Nikolai insenerikool) alamporutšiku auastmes. Tema esimeseks teenistuskohaks sai Dünaburgi insenerikomando. Hiljem teenis ta mitmel pool, sealhulgas Riias, Moldaavias ja Kroonlinnas. Sõjaväeinsenerina ehitas ta sildu, fortifikatsioone ja hospitale.
Ta võttis osa Vene-Türgi sõjast (1828–1829). 1841. aastal anti talle polkovniku auaste. 1844. aastal ta aadeldati. 1855. aastal läks erru. 
1858. aastal ostis ta mõisa Domašovo külas Jamburgi maakonnas.
Isiklikku.
Tema poeg Alexander Nikolai Julius von Baltz oli Venemaa sõjaväelane, kindralleitnant.
Viru Varietee

MTÜ Viru Varietee on Tallinnas aadressil Liikuri tänav 42-44 registreeeritud varietee.
Varietee avati 6. mail 1972 ja tollal tegutses see Viru hotellis. See oli esimene Eesti NSV varietee. 
Esimest varietee-etendust juhtis Lembit Mark. Varietee esimesed programmid panid kokku Inge Põder ja Ago-Endrik Kerge.
Esimese kolme programmi muusika lõid spetsiaalselt varietee jaoks tuntud Eesti heliloojad: Gennadi Taniel, Arne Oit ja Uno Naissoo. Kostüümikunstnik oli Aime Unt, hiljem tegeles sellega peamiselt Kustav-Agu Püüman. 
Viru varietee kavu ja tantse lavastasid ka koreograafid Heino Aassalu, Mai Murdmaa, Kalju Saareke ja Mait Agu.
Varietee tegutses aastani 1994. Varietee asutati uuesti 2003.
Ragnar Lothbrok

Ragnar Lothbrok (vanapõhja keeles "Ragnarr Loðbrók") oli legendaarne viikingihõimude kuningas, keda kirjeldatakse vanapõhja luules ja saagades.
Tõeväidete süsteem

Tõeväidete süsteem on mõisteühend, mida nüüdisfilosoofias kasutatakse metafüüsika nimetuse asemel (näiteks dekonstruktsionismis).
Bačka Palanka

Bačka Palanka (serbia kirillitsas Бачка Паланка) on linn Serbias Vojvodinas Lõuna-Bačka ringkonnas, Bačka Palanka valla keskus.
Linn asub Doonau vasakkaldal. Teisel pool jõge asub Horvaatia linn Ilok. Ilokiga ühendab linna 740 meetrit pikk sild.
Romans Suta

Romans Suta (28. aprill 1896 Dzērbene vald, Võnnu kreis – 14. juuli 1944 Thbilisi) oli läti maalikunstnik, graafik, illustraator, stsenograaf ja sisekujundaja.
Haridus.
Suta õppis Riias Jūlijs Madernieksi erakunstistuudios ja Riia Kunstikoolis, ent oli kunstnikuna peamiselt autodidakt. Esimese maailmasõja ajal kolis ta koos perega 1915. aastal ajutiselt Venemaale. Ta jätkas kunstiõpinguid Penzas, kus tutvus ka oma tulevase abikaasa Aleksandra Beļcovaga. Oktoobrirevolutsiooni ajal viibis Suta Peterburis, kus tutvus noorte vene kunstnikega. 1917. aasta detsembris naasis ta Riiga.
1922. aasta lõpus abiellus Romans Suta Aleksandra Beļcovaga ning suundus temaga koos Euroopa-reisile. Nad viibisid Berliinis, Dresdenis ja Pariisis ning naasid Lätisse 1923. aastal.
1924. aastal rajati Suta initsiatiivil portselanimaali stuudio Baltars, mis aga lõpetas finantsraskuste tõttu töö 1928. aasta lõpus.
1929. aastal sai Sutast Riia Rahvaülikooli joonistusstuudio juht, pärast kooli sulgemist 1934. aastal jätkas ta õpetamist oma erastuudios. 1930. aastail jätkas ta ka tööd portselani ja keraamika dekoreerijana.
Pärast 1940. aasta okupatsiooni töötas ta kunstnikuna Riia Filmistuudios. 1941. aastal deporteeriti ta koos stuudiopersonaliga esmalt Moskvasse, seejärel Almatõsse ja viimaks Thbilisisse, kus ta 1943. aastal arreteeriti, väidetavalt leivatalongide võltsimise eest. 14. juulil 1944 ta hukati. Suta rehabiliteeriti postuumselt 1959. aastal.
Suta ja tema abikaasa olid esimesi läti kunstnikke, kes viljelesid nn rahvuslikku konstruktivismi ja kubismi.
Romans Suta ja Aleksandra Beļcova kunagises korteris Riias aadressil Elizabetes iela 57a asub alates 2008. aastast memoriaalmuuseum ja -galerii (läti keeles "Romana Sutas un Aleksandras Beļcovas muzejs"), mis on Läti Rahvusliku Kunstimuuseumi filiaal. Muuseumis on hoiul üle 4000 eseme, millest enamiku on annetanud kunstnikupaari tütar Tatjana Suta.
Interstate Highway System'i kiirteede loend

Siin on loetletud USA-s asuvad Interstate'i kiirteed.
Kütioru Avatud Ateljee

Kütioru Avatud Ateljee (ühend KAA) on Võru maakonnas Võru vallas Tohkri külas Valdur ja Eetla Ohaka endises suvekodus asuv ateljee. KAA asutati 1997.
KAAsse on oodatud kunstnikud, muusikud, literaadid ja mõtlejad, kes saavad seal teha oma loometööd. KAAs korraldatakse ka näitusi.
Õ-Fraktsioon

OÜ Õ-Fraktsioon on Eesti loominguline rühmitus.
Ettevõte loodi 2003. aastal Tõnis Lehe eestvedamisel.
Rühmitus on iseseisvalt või koostöös teiste filmistuudiotega loonud neli filmi:
Interstate 5

Interstate 5 (I-5) on tähtis põhja-lõunasuunaline USA kiirteedesüsteemi Interstate Highway System kuuluv kiirtee riigi läänerannikul. See on ilmselt ainus pidev kiirtee, mis ühendab USA kahte naaberriiki – Kanadat ja Mehhikot.
Kiirtee saab alguse USA Washingtoni osariigis Blaine'i linnas Kanada piiril, kus ta teisel pool piiri jätkub Briti Columbia provintsis maanteena British Columbia Highway 99 Vancouverisse. Tee läbib Washingtoni, Oregoni ja California osariiki ning lõpeb Californias San Ysidro linnas Mehhiko piiril, kus ta teisel pool jätkub maanteena Carretera Federal 1 Cabo San Lucasesse.
Kiirtee kogupikkus on 2223 km (1381,29 miili), millest Washingtonis 445,18 km (2760,62 miili), Oregonis 495,90 km (308,14 miili) ja Californias 1281,89 km (796,53 miili).
Kiirteele jäävad tähtsamatest linnadest Washingtoni osariigis Seattle, Tacoma ja Vancouver, Oregoni osariigis Portland, Salem, Eugene ja Medford, California osariigis Sacramento, Stockton, Los Angeles ja San Diego.
Kiirteega ristuvad kuus Interstate-süsteemi põhimaanteed: 
Kiirteel on 11 tugimaanteed:
Kiirteel on suurim piirkiirus Washingtoni osariigis 75 miili tunnis (120 km/h), Oregoni ja California osariigis 70 miili tunnis (110 km/h).
Ajalugu.
Maantee ehitust alustati 1956. aasta 12. oktoobril. 1979. aastal avati Stocktoni lähedal liikluseks maantee viimane lõik. Kuna tegu oli esimese pideva maanteega Kanadast Mehhikosse, viibisid avatseremoonial ka nende riikide esindajad.
Enamik maanteest ehitati vanale riigimaanteele Route 99, mis hiljem USA teede nimekirjast kustutati. Säilinud osad originaalsest riigimaanteest – näiteks Washingtoni osariigis Everettist Fife'i kulgev 50-miiline lõik, Oregoni osariigis Portlandist Euguene'i läbi Corvallise kulgev lõik ning California osariigis 424-miiline lõik Red Bluffist Wheeler Ridge'ini, mis läbib Modestot, Fresnot ja Bakersfieldi, nimetati nendes osariikides ümber samanumbrilisteks osariigimaanteedeks.
Kobruvere paisjärv

Kobruvere paisjärv (ka "Kalju paisjärv") on paisjärv Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Kobruvere külas. Järv on paisutatud Lemmjõele.
Järve pindala on 1,8 ha, valgla suurus 25 km², kaldajoone pikkus 1 km ja kõrgus merepinnast on 74 m.
Järves asub kaks saart pindalaga 0,08 ha. Järv on avalikult kasutatav veekogu. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Järve põhjakaldal asub riikliku kultuurimälestisena arvele võetud arheoloogiamälestis kalmistu Kadakamägi. Järve idapoolsest otsast möödub Viljandi – Suure-Jaani tee.
Tammeveski järv

Tammeveski järv (ka "Tammeveski paisjärv") on paisjärv Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Kobruvere külas. Järv on paisutatud Lemmjõele.
Järve pindala on 3,1 ha, kaldajoone pikkus 2 km, kõrgus merepinnast 63,5 m ja selles asub üks saar pindalaga 0,26 ha. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv on avalikult kasutatav veekogu.
Järve paisu truubist 100 m lõuna suunas asub kaitsealune Tammeveski kivi.
Võlli paisjärv

Võlli paisjärv on paisjärv Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Võlli külas.
Järve pindala on 0,5 ha, valgla suurus 65 km², kaldajoone pikkus 312 m ja kõrgus merepinnast 35 m. Järv on paisutatud Lemmjõele.
Võlli järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu.
Carl Warner

Carl Warner (sündinud 1963 Liverpoolis) on inglise fotograaf. Ta on tuntud kui toidumaastike ("foodscapes") pildistaja.
Cieszyn

Cieszyn (Tšehhi keeles "Těšín", saksa keeles "Teschen", ladina keeles "Tessin") on linn Lõuna-Poolas Sileesia vojevoodkonnas, Cieszyni maakonna keskus.
Linna pindala on 28,61 km², kõrgus merepinnast 249–378,5 m, rahvaarv 2013. aasta andmeil 36 119 ja rahvastiku tihedus 1262 in/km². Linnas ja seda ümbritsevates omavalitsustes on Poola keskmisest oluliselt suurem protestantide osakaal, Cieszynis paikneb ka üks Poola tuntumaist ajaloolistest luteri kirikutest, ent valdav on siiski roomakatoliiklus. Alates 2018. aastast on linnapea Gabriela Staszkiewicz.
Cieszyni asutamisaastaks loetakse 810. aastat, ehkki daatum põhineb kaudsetel järeldustel. Linnaõigused sai asula 1220. aastal, 13. sajandi lõpust oli see Cieszyni hertsogkonna keskus. Cieszyni linnusest on peaaegu puutumatult säilinud linnuse romaani ümarkirik, Poola üks vanemaid ehitismälestisi Cieszyni Püha Nikolause kirik. Ajalukku on linn läinud ka Austria pärilussõja lõpetanud Cieszyni rahulepingu sõlmimise kohana. Pärast esimest maailmasõda jagati varem ühtne Cieszyn Tšehhoslovakkia (nüüdne Tšehhi Vabariik, mille poolele jääb Český Těšín) ja Poola vahel.
ProgeTiiger

ProgeTiiger on Hariduse Infotehnoloogia Sihtasutuse (HITSA) üks kahest programmist (teine on IT Akadeemia)
ProgeTiigri programmi eesmärk on märkimisväärne ja Eesti elu edendav, selleks on tõsta õppurite tehnoloogilist kirjaoskust ja digipädevust. Selle hulka kuulub: õppe- ja näidismaterjalide loomine ja uuendamine, tõlkimine ja kohandamine; koolitused õpetajatele ja juhendajatele (sh tehnoloogiategevuste juhendajatele, kes toetavad programmi teemavaldkondades tegevuste elluviimist)ja programmi võrgustike kaudu uute koolitajate pealekasvu tagamine. Võrgustiku liikmed on koolitusprogrammi koolitajad ja valdkonna populariseerijad oma piirkonnas; haridusasutustele ProgeTiigri programmi rakendamiseks ja õppetööks vajalike tehnoloogiliste seadmete soetamise toetamine; teavitus- ja populariseerimisürituste korraldamine, infomaterjalide koostamine, tehnoloogilist kirjaoskust arendavate õpilasürituste ja -konkursside korraldamine; õpilaste ja õpetajate toetamine rahvusvahelistel õpilaskonkurssidel osalemisel, programmi ja selle tulemuste tutvustamine laiemale avalikkusele.
Tänassilma-Viljandi-Raudna org

Tänassilma-Viljandi-Raudna org on Viljandi maakonnas asuv Sakala kõrgustiku suurim ürgorg, mis eraldab kõrgustiku põhjaosa muust alast. Org on S-kujuline, ligi kilomeetri laiune ja kuni 40 m sügavune.
Org jaguneb tinglikult kolmeks: Tänassilma ürgorg, Viljandi ürgorg ja Raudna ürgorg. Tänassilma oru ja Viljandi oru vahel on Ida-Eesti vesikonna ja Lääne-Eesti vesikonna piir.
Ajalugu.
Viljandi ja Raudna ürgorud on vanimad Sakala kõrgustikul, olles tekkinud enne viimast jääaega. Oru aluspõhi koosneb kesk-devoni liivakivist, mida katavad hilisemad setted.
Selles asuvad suuremad veekogud olid osa oletatavast Pärnu–Viljandi–Tartu veeteest.
Tänassilma ürgorg.
Tänassilma ürgorg on Tänassilma-Viljandi-Raudna oru idapoolsem osa. Org algab Kösti oja ligidalt ja kulgeb algul põhja-kirdesuunal ning pöörab Vana-Võidu küla juures itta. Kohe pärast pööret suubub orgu põhjasuunast Tääksi-Välgita-Kehklase ürgorg ja lõunast Ärma ürgorg. Edasi kulgeb org aina madaldudes kuni Sakala kõrgustiku servani ja lõppeb Tänassilma küla ligidal. Orus saab alguse Tänassilma jõgi, mis voolab kogu oru ulatuses ja suubub Võrtsjärve. Orus asuvad ka Rutsniku Mädajärv ja Vana-Võidu Mädajärv.
Oru serval kasvab Viiralti tamm. Kaitsealustest aladest asub Tänassilma orus Vana-Võidu Mädajärve serval Kivistiku metsapark, Tusti külas asub oru nõlval Tusti metsapark.
Tänassilma jõe ülemjooksule (mis jääb jõe lähte ja Ärma jõe suudme vahel) on aastakümneid juhitud Viljandi linna reovett. Orus asuvat lammisood läbiva kogumiskraavist põhja poole asuv laiuv märgala on ühetaolise, äärmuseni vaesunud taimestikuga soo, mida katab lausjalt laialehine hundinui.
Viljandi ürgorg.
Edela-kirdesuunaline Viljandi ürgorg asub Tänassilma-Viljandi-Raudna oru keskosas. Oru kese on 4 km pikkune Viljandi järv, millest voolab edelasse välja Raudna jõgi. Oru keskossa suubub põhjast Valuoja org, oru põhjaossa aga Uueveski org. Oru loodenõlval asub Viljandi linn. Oru lõunapoolse osa veergudel on rohkesti allikaid.
Viljandi ürgorg kuulub Viljandi maastikukaitseala koosseisu.
Raudna ürgorg.
Raudna ürgorg asub Tänassilma-Viljandi-Raudna oru lääneosas ja kulgeb alguses edelasuunal ning pöörab Paistu ürgoru suubumisel Ramsi küla juures loodesse. Edasi kulgeb org järjest madalamaks muutudes kuni Sakala kõrgustiku servani ja lõppeb Tohvri küla ligidal. Raudna orus voolab kogu oru pikkuses Raudna jõgi, selles asub ka Raudna tehisjärv.
Raudna ürgorg kuulub osaliselt Loodi looduspargi koosseisu.
Sulle kõik nüüd ütlen

"Sulle kõik nüüd ütlen" oli ETV muusikasaate "Horoskoop" üks populaarsemaid laule. 
Laulu esitasid Helgi Sallo ja Kalju Terasmaa. Eestikeelse teksti kirjutas Kustas Kikerpuu.
Laulu autor ja esmaesitaja on ABBA-st tuntud Agnetha Fältskog. Originaali pealkiri rootsi keeles on "Jag Var Så Kär". Loo kirjutamise ajal polnud Agnetha veel ABBA liige, ta oli siis alles 17-aastane. Lugu salvestati oktoobris 1967 Philips Studios Stockholmis ning see ilmus Agnetha Fältskogi esimesel singlil "(CUPOL CS 45-211)" novembris 1967.
Pjotr Voznessenski

 
Pjotr Nikolajevitš Voznessenski (vene Пётр Николаевич Вознесенский; 23. detsember 1867 Peterburi – 25. jaanuar 1918 Peterburi) oli vene insener ja sillaehitaja.
Voznessenski lõpetas 1891. aastal Keiser Aleksander I teedeinseneride instituudi Peterburis ja astus Teedeministeeriumi teenistusse, kus tegeles uute raudteeliinide rajamisel eeluurimistöödega ja järelevaatajana käimasolevatel raudtee-ehituse objektidel. 1915. aastal sai ta V klassi inseneriks, mis vastas Venemaa Keisririigi teenistusastmete tabelis riiginõuniku astmele.
Pjotr Voznessenski hukkus 25. jaanuaril 1918. 
Sillaprojekteerija.
Voznessenski tegeles ka tehnorajatiste projekteerimisega. Tema tuntuim sillaprojekt on Riia raudteesild üle Daugava jõe (projekteerimine algas 1902. aastal, sild valmis alles 1914). 
Tema jooniste järgi valmistati Poolas Riias asuva Aleksandri viadukti fermid (1906, hiljem, 1960. aastatel viadukt kapitaalselt rekonstrueeriti).
Ta koostas Sõzrani–Vjazma raudteele kavandatud umbes 10-verstase tunneli viimistlustööde projekti. Tunnel pidi Volga jõesängi alt ühendama Batraki ja Obšarovka raudteejaamu. Seoses Esimese maailmasõja algusega ehitus külmutati ja hiljem loobuti sellest. 
1916. aastal korraldas Teedeministeerium piiratud osavõtuga konkursi mitmeavalise kahekorruselise konsooltala-sõrestiksilla projekteerimiseks üle Volga jõe Saratovis. Silla pikkuseks oli kavandatud 2,5 km ja suurima ava silde pikkuseks 160 m. Voznessenski konkursiprojekt jäi kolmandaks, parimaks lahenduseks hinnati professor Grigori Perederi eelprojekt.
Eesti Kohtuarstlik Ekspertiisibüroo

Eesti Kohtuarstlik Ekspertiisibüroo oli Justiitsministeeriumi alluvuses olev riigiasutus (büroo), mis asus Tallinnas aadressil Narva maantee 46. Büroo tegevuse põhieesmärk oli büroo põhimääruse järgi teha kohtuarstlikke, kohtukeemia- ja kohtubioloogiaekspertiise.
Büroo asutati 2001 ja see lõpetas tegevuse 2007. aasta lõpul, kui Eesti Kohtuarstliku Ekspertiisibüroo ja Kohtuekspertiisi ja Kriminalistika Keskuse ühinemisel moodustati uus asutus: Eesti Kohtuekspertiisi Instituut.
Keskuurimisbüroo

Politsei Keskuurimisbüroo (lühend KUB) oli Eesti Politseiameti alluvuses tegutsenud riigiasutus .
1993. aastal politseiseaduse muutmisega ja Vabariigi Valitsus 1993. aasta 31. mai määrusega nr 165, moodustati Riikliku Kohtueelse Uurimise Ameti baasil Riigi Politseiameti alluvuses Politsei Keskuurimisbüroo. 
KUBil olid oma territoriaalsed uurimisbürood politseiprefektuurides, sh Tallinna Uurimisbüroo, direktor Kalle Järvekülg.
1. veebruarist 1998 muudeti Politseiameti Keskkriminaalpolitsei tegevusvaldkondi ja allosakondade struktuuri. Keskkriminaalpolitsei tegevusvaldkond olid: kuritegude ennetamine, tõkestamine ja avastamine käesolevas põhimääruses sätestatud juhtudel ning kriminaalasjade kohtueelne uurimine kriminaalkohtumenetluse korras ja käesolevas põhimääruses sätestatud juhtudel. 1. juulil 1998 liideti KUB koos mitme teise asutusega Keskkriminaalpolitseiga. 
KUBi maakondlikud uurimisbürood liideti maakondade politseiprefektuuridega.
Kaitseliidu keskjuhatus

Kaitseliidu keskjuhatus on Kaitseliidu täitevorgan, kes liidu keskkogu koosolekute vaheajal korraldab liidu mitmesuguseid tegevusi.
Keskjuhatuse ülesannete seas on: liidu eelarve koostamine ja selle esitamine keskkogule, keskkogu ja liidu vanematekogu koosolekute töö korraldamine, Kaitseliidu ettevõtete valitsemine.
2016 kuuluvad keskjuhatusse Marek Ranne, Teet Kurs ja Olavi Tammemäe.
Kaitseliidu Keskkogu

Kaitseliidu Keskkogu on Kaitseliidu kõrgeim tegevust korraldav organ.
Keskkogu ülesannete seas on Kaitseliidu üldtegevuse küsimuste arutamine, Kaitseliidu vanematekogu ja Kaitseliidu keskjuhatuse liikmete ning Kaitseliidu auliikmete valimine, Kaitseliidu eelarve kinnitamine.
Kaitseliidu keskkokku valitakse vaid Kaitseliidu tegevliikmeid. Need tegevliikmed on malevate juhatuste esindajad.
Marijampolė vald

Marijampolė vald (leedu keeles "Marijampolės seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Marijampolė omavalitsuse territooriumil.
Valla pindala on 187 km². 2011. aasta seisuga elas seal 6112 inimest. Valla keskus on Marijampolė linn, mis aga valla koosseisu ei kuulu. Vallamaja asub aadressil Lietuvininkų g. 18, vallavanem on Juozas Milius. Vallas asub veel Igliškėliai alev (2011. aastal elas seal 231 inimest).
Ooteplatvorm

Ooteplatvorm on platvorm liiklusvahendi, näiteks trammi, rongi või bussi peatuses.
Raudteejaama ooteplatvormi nimetatakse perrooniks.
Tihti ehitatakse ooteplatvorme trammidele, eriti neile, mis peatuvad keset sõiduteed, et jalakäijate ooteala eristuks selgesti muust liiklusvoost.
Riigivaraamet

Riigivaraamet oli 1991 asutatud Eesti Vabariigi valitsuse organ, mis korraldas Eesti Vabariigi omandi (riigivara) valdamist, kasutamist ja käsutamist.
1993 moodustati Riigivaraameti ja Eesti Erastamisettevõtte ühendamisel nende kahe õigusjärglasena Eesti Erastamisagentuur.
Seto Kongress

Seto Kongress (eesti kirjakeeles Setu Kongress) on setude üritus, kus setud arutavad Setumaaga seotud kultuurilisi, majanduslikke ja poliitilisi küsimusi ning valivad oma esinduskogu – Vanemate Kogu. 
Kongress toimub pärast Eesti taasiseseisvumist iga kolme aasta tagant. Esimene kongress toimus 9.–10. oktoobril 1921 Petseris. 2014. aastal toimus XI kongress.
Vilhelmine Klementi nimeline Õmblustootmiskoondis

Vilhelmine Klementi nimeline Õmblustootmiskoondis oli Tallinnas tegutsenud tekstiiliettevõte (tootmiskoondis). Ettevõte oli nimetatud Eesti Kommunistliku Noorsooühingu aktivisti Vilhelmine Klementi järgi.
Ettevõte asutati 1944 nime all "Pesutööstus "Osta"" ja seda nime kandis aastani 1950. 
1950–1954 oli ettevõte nimi "Vilhelmine Klementi nimeline Pesuvabrik". 1954–1969 oli ettevõte nimi "Vilhelmine Klementi nimeline Õmblusvabrik". 1969–1970 oli ettevõte nimi "Vilhelmine Klementi nimeline Eksperimentaalõmblusvabrik". Seejärel kandis ettevõte oma eksisteerimise lõpuni nime Vilhelmine Klementi nimeline Õmblustootmiskoondis ja V. Klementi nim Õmblusvabrik.
1992. aastal moodustati V. Klementi nimelise Õmblustootmiskoondise baasil RAS Klementi ning selle koosseisus RAS Pärnu Õmblusvabrik ja RAS Rapla Rõivas.
Interstate 10

Interstate 10 on lääne-idasuunaline USA kiirteede süsteemi Interstate Highway System kuuluv kiirtee, on tähtis transpordikoridor. See on koos Interstate 80 ja Interstate 90-ga üks kolmest pidevast kiirteest, mis ulatub Vaikse ookeani rannikult Atlandi ookeani rannikuni.
Kiirtee saab alguse California osariigi Santa Monicast, kus see edasi lääne suunas jätkub California osariigimaantee State Route 1. Tee läbib kaheksat osariiki: California, Arizona, New Mexico, Texas, Louisiana, Mississippi, Alabama ja Florida, ning lõpeb Florida osariigi Jacksonville'i linnas, kus suubub Interstate 95-le.
Pikkusega 3959,53 km (2460,34 miili) on kiirtee Interstate'idest pikkuselt neljas Interstate 90, Interstate 80 ja Interstate 40 järel. Tee pikkus osariigiti:
Teele jäävad tähtsamatest linnadest California osariigis Los Angeles ja San Bernardino, Arizonas Phoenix ja Tucson, New Mexicos Las Cruces, Texases El Paso, San Antonio ja Houston, Louisianas Baton Rouge ja New Orleans, Mississippis Gulfport, Alabamas Mobile ning Floridas Pensacola, Tallahassee ja Jacksonville.
Maanteega ristuvad 16 Interstate-süsteemi põhimaanteed:
Teel on 13 tugimaanteed:
Ajalugu.
Kiiree ehitamist alustati 1957. aastal, viimase lõiguna avati Phoenixis 10. augustil 1990 Papago Freeway Tunnel. Kiiree algusosa Santa Monicast San Bernardinoni kattus endise Route 66-ga, San Bernardino-Phoenixi lõik ehitati Route 60 peale, mille California osa 1972. aastaks USA teede süsteemist kustutati, Phoenixist Van Hornini kulgeb tee mööda endist Route 80 marsruuti, ning edasi kuni lõpuni mööda endist Route 90.
Cederhelmi park

Cederhelmi park (ka Cederhilmi park) on park Tallinnas Kristiine linnaosas endisel Cederhilmi suvemõisa kinnistul. 
Endla ja Mooni tänava nurgal asunud suvemõisa omandas 9. oktoobril 1856 Louise Cederhilm, kelle järgi hakkas mõisa-ala kandma nime Cederhelm. Kasutusel on mõlemad nimekujud, nii "Cederhilm" kui ka "Cederhelm", millest viimane on ka mitmes kaardirakenduses, nagu Tallinna veebikaart, Maa-ameti kaart jt.
Park tänapäeval.
Pargi pindala on 1,0 ha ja selle aadress on Mooni 30d.
18. sajandist pärinevast mõisakompleksist on säilinud häärber (ehitati 1850) ja kaev (Mooni 61 territooriumil) ning vana kartulikelder (Mooni 30a). Häärberi taga on osa endist mõisaparki ning Eesti ühed vanimad lehised (üle 120 aasta vanad). Häärberi juures on siiani alles tõeliselt mõisalik paraadtrepp ning sealsed elanikud on asunud vana maja korrastama. Roheala, mis kuni vähemalt 1880. aastani oli heinamaana kasutuses, millest osa moodustabki tänapäeval tuntud Cederhelmi pargi.
Maido Soosalu

Maido Soosalu (3. september 1908 Valgu – 26. juuli 1964) oli eesti vaimulik.
Ta sündis aastal 1908 Valgul.
Eesti okupeerimise järel mobiliseeriti ta 27. juulil 1941 Punaarmeesse. Ta teenis 7. Eesti Laskurdiviisi 354. Laskurpolgus.
Maido Soosalu ordineeriti 5. septembril 1956 aseõpetajaks. Ta on teeninud aastatel 1956–1964 EELK Kärdla, Käina, Pühalepa, Reigi ja Emmaste Immanueli kogudust.
Maido Soosalu suri 26. juulil 1964.
Nõmme Koduloohuviliste Koda

MTÜ Nõmme Koduloohuviliste Koda (lühend NKK) on Tallinnas Nõmme linnaosas tegutsev koduloohuvilisi mehi ühendav organisatsioon. NKK kontor asub aadressil Pärnu maantee 326. Koja eesmärkide seas on väärtustada Nõmme ajalugu, tegelda heategevusega.
2010 pälvis NKK auhinna Nõmme aasta tegu. Auhind anti NKK-le Nikolai von Glehni ausamba rajamise idee algatamise eest ning Nõmme kultuuripärandi väärtustamise ja taastamise eest.
Presidendi Mõttekoda

Presidendi Mõttekoda on Tallinnas Eesti Vabariigi Presidendi juures tegutsev institutsioon.
Mõttekoja tegevuse eesmärk on "nõustada Vabariigi Presidenti tema põhiseadusest tulenevate ülesannete täitmisel".
Mõttekoja liikmed nimetab ametisse Vabariigi President. Mõttekoja töövorm on koosolek ja koosoleku kutsub kokku Vabariigi President.
Eesti Koostöö Kogu

Eesti Koostöö Kogu (kirjutatud ka "Eesti Koostöökogu"; "Koostöö Kogu"; lühend EKK või KK) on Tallinnas Eesti Vabariigi Presidendi juures tegutsev institutsioon (sihtasutus), mis toimib koostöövõrgustikuna Eesti pikaajalisest arengust huvitatud valitsusväliste organisatsioonide vahel. Koostöö Kogu korraldab Eesti pikaajalist arengut mõjutavate teemade seiret ning töötab selle põhjal huvigruppe kaasates välja analüüse, ettepanekuid ja poliitikasoovitusi.
Koostöö Kogu on oma tegevuses erakonnapoliitiliselt sõltumatu. Koostöö Kogu mõjukatest arvamusliidritest koosnev nõukogu ja KK töötajad tegeleb järgmiste valdkondadega: rahvatervis, haridus, inimeste elukvaliteet ja tööjõud, rahvusvahelised suhted, riigipidamise korraldu ja avaliku sektori reform ning osalusdemokraatia edendamine (Rahvakogu, rahvaalgatusveeb). Lisaks kureerib Koostöö Kogu alates 2006. aastast inimaregu aruande väljaandmist.
EKK osaliste vahel on kokku lepitud kolmeks aastaks koostatud spetsiaalne harta, mis suunab osaliste tegevust.
EKK rajas 2007. aastal Vabariigi President.
2016 kuulub EKK-sse 77 osalist.
Koostöö Kogu Harta.
Koostöö Kogu tegevus lähtub koostöövõrgustikku kuuluvate organisatsioonide poolt iga kolme aasta järel vastu võetavast strateegiast ehk hartast.
Harta 2018-2020: Demokraatia arendamine digiajastule kohaselt.
2014 sõlmitud harta kolm prioriteetset tegevusvaldkonda on järgmised: uuenev avalik haldus, hool demokraatia tervise eest ja sisuline sotsiaalpartnerlus.
Maarja Päikesekodu

Maarja Päikesekodu on Tartus aadressil Puiestee 126 tegutsev sihtasutus, mis tegeleb intellektipuudega inimestega.
Sihtasutuse põhikirja järgi on tema ülesanded järgmised:
Rosemarie Claussen

Rosemarie Claussen (sündinud 16. augustil 1934 Hamburgis) on Adolf Hitleri ristitütar. 
Ta elab Saksamaa Baieri liidumaal Altdorfis ning juhatab oma abikaasa Tilo Clausseniga rahvusvahelist konfessioonidevahelist misjoniorganisatsiooni Joosuamission, millele nad panid aluse 1976. aastal. Neil on kaks poega. 
Rosemarie isa oli Saksa armee kindral. Aastatel 1933–1934 juhatas ta Hamburgi kaitsepolitseid. Rosemarie sünni ajal külastas Hitler Hamburgi ja kuuldes, et sealse politseiülema peres on pärast kolme poega lõpuks tütar sündinud, ütles füürer, et hakkab lapse ristiisaks. 1935. aastast oli isa Berliini politseiülem, 1936. aasta olümpiamängude ajal Hitleri ihukaitses. Rosemarie isa pettus natsionaalsotsialismis ja hakkas salaja aitama juute põgenemisel. 1939(?) külastas Gestapo ühel õhtul ta isa ja pani mehe valiku ette: ta kas võtab mürki või kogu perekond deporteeritakse. Järgmisel päeval suri isa "infarkti". Terve sõja elas Rosemarie Claussen hirmus Vene sõjaväe ees.
Eesti keeles on ilmunud ta elulooraamat "Pisaraist saavad teemandid" (2003).
Martin Sihle

Martin Sihle (Mārtiņš Zīle, 28. jaanuar 1863 Ungurpils, Aloja kihelkond, Volmari kreis – 12. mai 1945 Saksamaa) oli läti arst ja meditsiinifilosoof.
Ta õppis aastail 1883–1888 arstiteadust Tartu ülikoolis.
Ta oli aastail 1926–1927 Läti Ülikooli rektor.
Jaakko

Jaakko on soomepärane mehenimi; nime on pandud ka eestlastele. Nimi on soome versioon nimest Jakob.
Soome kalendris on Jaakko nimepäev 25. juulil.
Baisogala mõis

Baisogala mõis (leedu keeles "Baisogalos dvaras") on endine mõis Leedus Radviliškise rajoonis Baisogala alevis aadressil R. Žebenkos g. 12.
Baisogala mõisa on mainitud juba aastal 1589. Selle esimeste omanike seas olid Skopased, Zibultased ja Korsakid. Enamasti oli see Leedu suurvürstidele kuuluv riigimõis, mis oli keskajal pindalalt üks suuremaid Leedus. Aastail 1754–1791 kuulus mõis lühikest aega eravaldusse, vahetades kiiresti omanikke. Omanike seas olid Koseckid, Poniatowskid ja Zarankad. Taas läks mõis eravaldusse aastal 1822. Toona kuulus mõis Chrapowickitele. Aastal 1830 ostsid selle Komarid, nende valdusse jäi mõis kuni aastani 1940. Aastal 1922 kärbiti seoses agraarreformiga mõisa suurust 80 hektarini, kokku võõrandati aga 1010,39 hektarit maad. Aastal 1940 vahistati mõisa omanik Vladas Komaras ja saadeti Kasahstani, kus ta Karaganda oblastis Karlagis aastal 1941 ka suri.
Mõisakompleksi hakati rajama juba XVIII sajandi keskel, kuigi suuremad ehitustööd võeti ette alles XIX sajandi lõpus ja XX sajandi alguses, mil mõis kuulus Komaritele. Peahoone esindab vene ampiirstiili, interjööri on mõjutanud Viini setsessionism, hoone on projekteerinud arhitekt Romualdas Tarabildiene. Hoone on 50 meetrit pikk, keskel asub kupliga kaetud rotund. XIX sajandi lõpus lisati sellele ka tiibhooned. Rotundi esimesel korrusel asub vestibüül, mida ehivad 12 dooria sammast.
Suurem osa tootmishoonetest on leedupärased, kõrvalhoonetel on selged romantismi mõjud. Mõisateenijate maja on uusgooti stiilis. Nõukogude ajal võttis kompleksi kasutusele Leedu Loomakasvatusinstituut. Peahoone ja mitmed teised hooned restaureeriti aastal 2008.
Mõisakompleksi juurde kuuluvaist hoonetest vanimad on XVIII sajandil püstitatud tall-tõllakuur ja ait. XIX sajandi keskel valmisid jääkelder, tuulik, teenijate maja, tootmiskompleks. Tol ajal hakati rajama ka parki. XIX sajandi lõpus ja XX sajandi alguses viidi lõpule lossi ümbruse väljaehitamine, kus valmisid kasvuhoone ja garaaž; tootmishoonete juurde rajati viinavabrik ja nelinurkne laut.
Peahoone ümber paikneb 12 hektari suurune park, kus asuvad tiigid ja mida läbivad alleed. Võõrliikidest kasvavad seal torkav kuusk, euroopa lehis, Alpi seedermänd, hõbevaher ja harilik elupuu. Pargist põhja poole, paisjärve kaldale, jääb mõisa tootmiskompleks.
Kırşehiri provints

Kırşehiri provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Kesk-Türgis. Provintsi keskus on Kırşehir.
Muğla provints

Muğla provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Edela-Türgis Vahemere rannikul. Provintsi keskus on Muğla.
Hatay provints

Hatay provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Kagu-Türgis. Provintsist lõunas ja idas asub Süüria, provintsist läänes asub Vahemeri. Provintsi keskus on Antakya.
Roodevälja mõis

Roodevälja mõis (saksa keeles "Rodewal") oli poolmõis Rakvere kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne-Viru maakonda Rakvere valda.
Roodevälja mõis rajati 1863. aastal Sõmeru mõisast eraldatud osast.
Mõisa viimased (enne 1919. aasta võõrandamist) omanikud olid Sõmeru mõisa omanikud Tiesenhausenid ja seetõttu oli Roodevälja mõis Sõmeru mõisa kõrvalmõis.
Kohala mõis

Kohala mõis (saksa keeles "Tolks, Tolx") oli rüütlimõis Rakvere kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne-Viru maakonda Rakvere valda.
Mõisast on esimesed teated 1489. aastast ja tollal olid mõisa omanikud Wrangellid. Hiljem kuulus mõis Asserienitele, Lodedele, Tiesenhausenitele, Ungern-Sternbergidele ja Hastferitele ning aastast 1801 jälle Wrangellidele.
1838. aasta algul avastati Kohala mõisa maadel Vanamõisa külas kaevu kaevamisel „põlevat kivimit“. Peterburi Teaduste Akadeemia mäeinsenerid analüüsisid laboris põlevkivi ja leidsid, et kuumutades annab see protsentuaalselt rohkem põletusgaasi kui kivisüsi. Põlevkivi tundus sobivat ka kütteaineks ning õli saamiseks.
Mõisa viimane (enne 1919. aasta võõrandamist) omanik oli Sergei von Wrangell.
Gorgias

Gorgias (kreeka Γοργίας; umbes 485 eKr – umbes 380 eKr) oli vanakreeka sofist ja reetor Leontinoi linnast Sitsiilias. 
Sextus Empiricuse teoses „Õpetlaste vastu” (vanakreeka keeles: Πρὸς μαθηματικούς) ja anonüümses teoses „Melissosest, Xenophanesest ja Gorgiasest” (vanakreeka keeles Περὶ Μελίσσου, Ξενοφάνους καὶ Γοργίου) on kummaski säilinud fragmente Gorgiase oletatavast filosoofilisest põhiteosest „Loodusest” (ka „Mitteolev” või „Mitteolevast”), mis oli tõenäoliselt eleaatide olemiskäsitluse kriitika. See kriitika on üldiselt kokku võetud nelja negatiivse väitega, mistõttu on Gorgiast nimetatud ka nihilistiks:
Retoorika vallas on Gorgias peamiselt tuntud epideiktiliste kõnede, „Helena enkoomiumi” ja „Palamedese kaitsekõne” tõttu. „Helena enkoomium” demonstreerib, et Helena ei olnud süüdi Trooja sõja puhkemises. „Palamedese kaitsekõnes” kaitseb Palamedes end riigireetmise süüdistuse vastu.
Gorgias on Platoni samanimelise dialoogi nimitegelane.
Baumgarten

Baumgarten (vene keeles "Баумгартен") oli täpselt teadmata päritolu aadlisuguvõsa. 
Ajalugu.
Päritolu küsimus.
Baumgarteni suguvõsa päritolu on jäänud selgusetuks. Nad kasutasid samasugust vappi, mida kandis Elsass-Reinimaalt pärit dem Bomgarti aadlisuguvõsa. Nende omavahelist sugulust ei ole võimalik siiski tõendada. Samuti on püütud neid seostada Rootsis 1709. aastal aadeldatud ja kümme aastat hiljem rüütelkonda introdutseeritud samanimelise suguvõsaga, kes oli Rootsi rännanud Austriast ja kes suri välja pärast 1742. aastat. Genealoog Gustaf Elgenstierna arvates on see seos meelevaldne, kuna Eestimaal immatrikuleeritud suguvõsa ja Rootsi Baumgarteni aadlisugu kasutasid täiesti erinevat vappi. Ta märgib ka, et tunnustatud baltisaksa genealoogi C. Russwurmi sõnul ei olnud Eestimaa Baumgartenitel ja Rootsis väljasurnud suguvõsal seost. Esimene ürikuliselt tõendatav suguvõsa esindaja oli Joachim Baumgarten (1632–1690), kes teenis sõdurina krahv Jakob De la Gardie´d ja oli hiljem tema Kolga mõisa valitseja. Samuti on teda mainitud 1672. aastal Tallinna Mustpeade vennaskonna liikmena.
Baumgartenid rüütelkonna matriklis.
Suguvõsa eri liinid immatrikuleeriti Eestimaal neljal korral. 1818. aasta 14. märtsil (vkj) immatrikuleeriti vennad kapten Georg Hermann von Baumgarten (1782−1839) ja meeskohtu assessor Alexander Magnus von Baumgarten (1784−1836). 1821. aasta 14. märtsil (vkj) võeti sinna vennad kolleegiuminõunik Karl Wilhelm von Baumgarten (1768−1849), kapten Joachim Gustav von Baumgarten (1777−pärast 1821) ja kindralmajor Johann (Hans) Nils Gustav von Baumgarten (1782−1846). Sama aasta 25. juunil (vkj) immatrikuleeriti vennad Kostroma tsiviilkuberner tõeline riiginõunik Karl Wilhelm von Baumgarten (1768−1831) ja alampolkovnik Georg Gustav von Baumgarten (1774−pärast 1827). Viimasena immatrikuleeriti 1845. aasta 26. jaanuaril (vkj) kaardiväekornet Karl Otto von Baumgarten (1801−1868). Major Nikolai von Baumgarten (1803−1862) võeti 1851. aastal Tveri kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse.
Dehn

Dehn oli Rostockist pärit baltisaksa aadlisuguvõsa. 
Dehnid , said 1762. aastal Venemaa ja 1788. aastal Saksa-Rooma riigiaadli seisuse. 1809. aastal ja 1878. aastal kanti Eestimaa ja 1860. aastal Liivimaa aadlimatriklisse.
Mõisavaldused.
Suguvõsale kuulusid eri aegadel Eesti alal : Kärevete, Mäeküla, Mõdriku mõis, Karitsa mõis, Veltsi mõis, Kiikla mõis, Emumäe mõis, Koonu, Seliküla mõis jt.
Harpe

Harpe, varem "Harp" (vene keeles "Гарпе") oli Eestimaalt pärit literaadi- ja aadlisuguvõsa. Tänapäeval elavad suguvõsa liikmed Ameerika Ühendriikides, Kanadas, Saksamaal, Soomes ja Tšiilis.
Ajalugu.
Päritolu küsimus.
Harpede päritolu on jäänud ebaselgeks. Esimesi teateid nende kohta on 18. sajandi algusest, mil Eestimaal elas mõisainspektor Otto Wilhelm Harpe (Harp) (1676−1739). Ühe arvamuse kohaselt olid Harped pärit Lõuna-Prantsusmaalt, kus nad kandsid nime de la Harpe. Pärast Nantes'i edikti (1598) rändas suguvõsa Šveitsi, kust üks haru siirdus Preisimaale, teine aga Rootsi kaudu Eestimaale.
Harped rüütelkonna matriklis.
1809. aasta 10. märtsil (vkj) võeti Kaalepi mõisnik Karl Johann von Harpe (1752−1814) ja Wilhelm Christian von Harpe (1754−1837) Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse. 24. novembril (vkj) 1848 immatrikuleeriti kindralmajor August Wilhelm Theodor von Harpe (1767−1815) järeltulijad.
Sugupuu.
Otto Wilhelm Harpe (Harp) (1676−1739), Ohtu mõisnik, Ulvi ja Tudu pandivaldaja, Põlula, Ulvi, Aruküla ja Ohtu mõisate inspektor (mõisavalitseja); abiellus 1) 1711 Anna Margaretha Krämeriga (1679−1717), 2) 1718 Margaretha Schlüteriga (pärast 1669−1720), 3) Euphrosina Elisabeth Kelchiga (1700−1780)
A1. Otto Johann (1713−1761), Ohtu mõisnik, kolleegiumiassessor, Eestimaa kubermangusekretär; abiellus Anna Katharina Riesemanniga (1724−1775)
A2. Wilhelm Christian (1723−1767), Ulvi ja Tudu mõisnik, Tallinna Toomkoguduse ülempastor, Eestimaa konsistooriumi assessor; abiellus 1) 1749 Katharina Elisabeth Schonertiga (1732−1760), 2) 1765 Anna Dorothea Kelchiga (1743−1807)
A3. Carl Gottschalck (1732−1815), Undla pandivaldaja, Tallinna raesekretär (1779), sündik (1783−1786) ja justiitsbürgermeister (1796−1803); abiellus 1756 Johanna Benigna Schonertiga (1733−1767)
O'Rourke

O'Rourke oli Iirimaa päritolu aadlisuguvõsa.
Suguvõsa esivanem oli 11. sajandil Iirimaa Connaughti piirkonna kuningas Artur O'Rourke.
18. sajandil tulid O'Rourke'i esindajad Venemaale.
O'Rourke'id on kantud Eestimaa ja Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Rausch von Traubenberg

Rausch von Traubenberg oli aadlisuguvõsa. 
Suguvõsa esivanem on Luc Rausch, kes 1462. aastal sai parunitiitli. Tema lapselaps Luc sai loa kasutada nime Rausch von Traubenberg. Rauschid elasid tänapäevase Austria ja Sloveenia alale jäävas Steiermargi hertsogkonnas. 17. sajandil liikusid suguvõsa esindajad Taani, kust nad 100 aastat hiljem saabusid Eestimaale.
Suguvõsa on kantud Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse nr 315 all.
Suguvõsale kuulusid eri aegadel Eesti alal Piiumetsa, Lokuta ja Oisu mõis.
Plater

Plater, ka von dem Broel genannt Plater, oli Vestfaalist pärit põlisaadlisuguvõsa. 
Plateritest olid esimesed teated kroonikatest teada 1160. aastal. Platerid saabusid rüütlitena 13.-14. sajandi vahetusel Liivimaale Saksa Ordu vendade ja vasallidena, juba ristisõdade ajal, oilid järgnevalt Saksa ordu vasallid Kuramaal.
Platereid oli mitu suguvõsaliini. Aastal 1803 abiellus Liivimaa Krāslava mõisa omanik krahv Michael von dem Broel genannt Plater (1777–1863), Izabelle-Helene Zyberkiga, pannes aluse Plater-Zyberkide (saksapäraselt Plater-Sybergide) suguvõsaliinile.
Platerid olid kantud ka 1620. aastal Kuramaa rüütelkonna aadlimatriklisse, 1747. aastal Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse nr 21, 22 (Nedderitzi ja Plātere liinid), 1868 aastal Eestiimaa rüütelkonna aadlimatriklisse. 1758, 1774. aastal krahvid Rzeczpospolitas ja 1803. aastast Venemaal krahviseisuses.
Mõisavaldused.
Suguvõsale kuulusid : Indrica vasallilinnus, Krāslava vasallilinnus, Koknese, Indrica, Līksna, Bebrene ja Pilskalne, Sakstagalsi, Ozolmuiža, Jaunsvente, Arendole mõis, Valgjärve, Laatre, Tõlliste ja Kiuma mõis jt.
Nikola Kljusev

Nikola Kljusev (makedoonia keeles "Никола Кљусев", 2. oktoober 1927 Štip – 16. jaanuar 2008 Skopje) oli Makedoonia majandusteadlane ja riigitegelane. Ta oli aastatel 1991–1992 Makedoonia peaminister.
Ta lõpetas aastal 1953 Belgradi Ülikooli majandusteaduskonna. Aastal 1964 kaitses ta majandusdoktori väitekirja, teemaks "Investeeringute majandusliku efektiivsuse hindamise kriteeriumid ja meetodid".
Ta alustas oma teaduslikku karjääri Makedoonia Tööstuse Teadusliku Uurimise Instituudis. Aastatel 1960–1967 töötas ta Skopjes Majanduse Instituudis. Aastal 1972 sai ta Skopje ülikooli majandusteaduskonna professoriks. Aastal 1988 valiti ta Makedoonia Teaduse- ja Kunstiakadeemia liikmeks, ta oli Demograafiliste uuringute nõukogu esimees.
27. jaanuarist 1991 17. augustini 1992 oli ta Makedoonia peaminister. Tema juhtimisel võeti kasutusele Makedoonia dinaar. Samuti juhtis ta Jugoslaavia vägede väljaviimist Makedooniast. Lisaks oli ta 30. novembrist 1998 27. juulini 2000 Makedoonia kaitseminister.
Šeduva

Šeduva () on linn Leedus Radviliškise rajoonis. Linn on Šeduva valla halduskeskuseks. Šeduva asub merepinnast keskmiselt 87 meetri kõrgusel, linnas asub Šeduva moreenkõrgustik (115–125 m). Linna läbib Radviliškise–Daugavpilsi raudtee.
Šeduvas on gümnaasium, kultuurimaja ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on koduloomuuseum, Hollandi tuulik ja 1649. aastal püstitatud katoliku kirik.
Elanikkond.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Šeduva elanikest leedulasi 97,69%, venelasi 1,38% ja muust rahvusest inimesi 0,93%.
Ajalugu.
Esimesed kirjalikud teated linna kohta pärinevad aastast 1449, mil seal sündis Kiievi rabi Moše Hagole. Aastast 1529 pärinevad teated sealse kiriku kohta. Aastal 1542 nimetati Šeduva linnaks, Magdeburgi õigused sai see 25. juunil 1654. Algul valitses linn end ise, kui aastal 1775 hakkas see kuuluma Stanisław II-le. Toona kaotasid paljud väiksemad linnad Magdeburgi õigused, kuid aastal 1779 sõlmisid linnaelanikud kuningaga lepingu, mille alusel sai Šeduva omavalitsuse tagasi. Kuigi ametlikult oli sellest ajast peale tegemist aleviga, säilisid asulal linnaõigused ja see oli staatuselt maakonnalinnadega võrdne.
Linn põles korduvalt (1678, 1795 ja 1798 aastal). Peale 1795. aasta tulekahju võeti vastu ehitustöid reguleerivad määrused, mis pidid tagama, et uusehitised ei rikuks turuplatsi ega tõkestaks tänavaid, ka keelati ehitada uusi maju ilma korstnateta. Linnaelanikud, kes ei suutnud ehitada turuplatsi äärde mitmekorruselisi maju, pidid oma krundid maha müüma.
Aastal 1798 ostis Šeduva mõisa parun von Ropp. Ta ei tunnistanud alevi elanike õigust omavalitsusele ja hakkas neilt nõudma teopäevi. Elanikud kaebasid ta peale ja võitsid aastal 1814 Šenatis kõigi oma privileegide tunnustamise.
Peale 1863. aasta ülestõusu mahasurumist muudeti Šeduva raekoda õigeusu kirikuks. Aastal 1879 ehitati kirikule keskväljakule uus hoone, aga aastal 1934 see lammutati.
Aastail 1871–1873 valmis linna läbiv raudtee, mis aitas kaasa kaubanduse arenemisele. Aastal 1897 oli 61% linna elanikest juudid, kohalik kaubandus oli peaaegu täielikult nende kontrolli all. Aastal 1941 hävitasid Saksa okupatsiooniväed kõik sealsed juudid, põhiliselt lasti neid maha 25. ja 26. augustil, mil tapeti kokku 664 inimest.
3. augustist 1946 on Šeduva taas linn.
Štip

Štip (makedoonia keeles Штип) on linn Põhja-Makedoonias Idapiirkonnas, Štipi omavalitsuse keskus.
Gleb Bichele

Gleb Bichele (30. juuli 1909 Narva – 28. detsember 2004 Tartu) oli Eesti mehaanikateadlane.
Ta lõpetas Tartu ülikooli aastal 1932 "cum laude" füüsikuna.
Arvutas 1936. aastal orbiite, mis oleksid soodsad Kuule, Veenusele ja Marsile lendamiseks. 
Füüsika-matemaatikakandidaat (1946), dotsent (1949).
Ta oli 1944–1956 TRÜ õppejõud, 1944–1946 teoreetilise mehaanika kateedri assistent, 1946–1956 samas dotsent, 1952–1973 Eesti Põllumajanduse Akadeemia mehaanikakateedri juhataja, 1957–1963 samas põllumajanduse mehhaniseerimise teaduskonna dekaan.
Adlerberg

Adlerberg oli aadlisuguvõsa. 
Suguvõsa üks esivanemaid oli 1599–1602 Rootsi foogt Erik Rasmussen. Eriku pojapoeg oli teoloogiadoktor ja Uppsala peapiiskop Olaus Swebelius. Olause seitse last said 1684. aastal Rootsi rüütelkonda introdutseeritud aadlisuguvõsa vabahärrasuguvõsana nr 1061 aadlitiitli ja ühes sellega nime Adlerberg. 
Suguvõsa immatrikuleeriti 1777 Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse nr 3 all, 1820 Saaremaa rüütelkonna aadlimatriklisse n 2 all ja 1821 Liivimaa rüütelkonna Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse 353 all.
Suguvõsale kuulus eri aegadel Eesti alal Virtsu, Varudi mõis.
Kaljas

Kaljas (hollandi "galjoot", rootsi "galeas") on kahveltaglasega vähemalt kahemastiline purjelaev (kuunar) ehk kahvelkuunar. Kaljased olid Põhjamaades tavalised, nendega purjetati palju Lääne- ja Põhjamerel. Eesti vanim kaljas on Hoppet.
Baer (Eestimaa aadlisuguvõsa)

Baer, varem ka Baar, Bahr, Bähr ja Bar, aastast 1749 ametlikult Baer Edle von Huthorn on ilmselt Vestfaalist pärit kaupmehe- ja aadlisuguvõsa. Tänapäeval elavad suguvõsaliikmed Saksamaal ja Tšiilis.
Ajalugu.
Päritolu ja varasem ajalugu.
Suguvõsa on pärit ilmselt Vestfaalist, kust nad XVI sajandil Tallinna rändasid. Heinrich Baer (Baar) sai seal 1555. aastal linnakodanikuks ja majaomanikuks. Tema poeg Heinrich Baer siirdus Riiga, kus sai linnakodanikuks ja valiti Riia Suure Gildi liikmeks.
Riia liin.
Selle liini rajaja poeg Riia linnakodanik Heinrich Baer (suri 1660) oli aastatel 1631−1660 Pärnumaal Tõstamaa mõisarentnik. Tema poeg Andreas Bähr (1627−maeti 1708) oli samuti Tõstamaa rentnik. Ta siirdus kaupmehesellina Riiast Tallinna, sai linnakodanikuks (1666) ja valiti Tallinna Suurgildi oldermanniks. Tema oli suguvõsa Tallinna liini rajaja.
Tallinna liin.
Andreas Bähril oli vähemalt kaks last. Vanem poeg Andreas Baer (1686−1719) asus XVIII sajandi algul elama Soome ja oli Helsingforsis kaupmees; temaga sai alguse suguvõsa Soome liin. Tema vend Heinrich Bähr (Baer) (~1688−maeti 1751) teenis Rootsi sõjaväes, kus teenis välja korneti auastme, ja Poola sõjaväes, kus tõusis leitnandiks. Abielu kaudu Anna Magdalena Woldeckiga sai temast Vohnja, Lasila ja Sutlema mõisa omanik. 1749. aasta 20. novembril (vkj) tõstis Püha Rooma keiser ta aadliseisusse ja ta sai perekonnanimeks Baer Edler von Huthorn. Tema oli Baeride aadliliini rajaja.
Baerid rüütelkonna matriklis.
1768. aasta 30. jaanuaril (vkj) võeti Baerid Eestimaa rüütelkonna matriklisse. Saaremaal immatrikuleeriti rüütelkonna aadlimatriklisse 1884. aasta 13. detsembril (vkj) Alexander Reinhold Baer Edler von Huthorn (1856−1917). Tema vend Ernst August Baer Edler von Huthorn (1863−1936) võeti Saaremaa rüütelkonna aadlimatriklisse 14. jaanuaril (vkj) 1902.
Asehalduskorra ajal, mil aadlimatriklid olid ajutiselt kaotatud, kirjutati Baerid Eestimaa kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse. 1786. aasta 24. augustil (vkj) kanti selle I raamatusse ehk vana aadli hulka Vohnja mõisnik major Andreas Magnus Baer Edler von Huthorn (1726−1787), tema tütar Johanna Elisabeth Baer Edle von Huthorn (1755−1818), Heinrich Johann Edler von Huthorni (1723 − maeti 1776) lesk Anna Luise Baer Edle von Huthorn (sündinud Freymann) (1734−1812) ja viimase poeg porutšik Magnus Johann Baer Edler von Huthorn (1765−1825).
Konya provints

Konya provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Kesk-Türgis, Türgi suurim provints. Provintsi keskus on Konya.
Balašov (aadlisuguvõsa)

Balašov (vene keeles "Балашов", saksa keeles "Balaschew", ka "Balaschef") oli Venemaa aadlisuguvõsa. 
Ajalugu.
Balašovi suguvõsa kohta on teateid XVII sajandi algusest. Suguvõsaliin algab Andrei Balašoviga. Tema pojapojapoeg Dmitri Ivanovitš Balašov (1726−1790) oli Orjoli viitsekuberner, teenis senati ülemprokurörina ja lõpetas karjääri salanõuniku teenistusastmega. Tema poeg Aleksandr Dmitrijevitš Balašov (1770−1837) teenis välja jalaväekindrali auastme ning oli aastatel 1810−1812 ja 1819 Venemaa politseiminister. 1800−1812 oli ta Tallinna sõjakuberner. 1812. aasta 3. veebruaril (vkj) võeti ta Eestimaa rüütelkonna matriklisse. Tema järeltulijad tegid karjääri Venemaa õukonnateenistuses. Ministri pojapoeg ülemjäägermeister Nikolai Petrovitš Balašov (1840−1931) võeti 1861. aasta Peterburi kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse. Pärast 1917. aasta sündmusi emigreerusid Balašovid Prantsusmaale. Suguvõsa kustus meesliinis ilmselt XX sajandi keskpaigas.
Kahramanmaraşi provints

Kahramanmaraşi provints (armeenia keeles "Մարաշի նահանգ", kurdi keeles "Parêzgeha Mereşê") on 1. järgu haldusüksus (provints) Lõuna-Türgis. Provintsi keskus on Kahramanmaraş.
Şanlıurfa provints

Şanlıurfa provints (araabia keeles ‏الرها, Raha; kurdi keeles Riha, vanasüüria keeles ܘܪܗܝ Urhoy) on 1. järgu haldusüksus (provints) Kagu-Türgis. Provintsist lõunasse jääb Süüria. Provintsi keskus on Şanlıurfa.
De motu corporum in gyrum

"De motu corporum in gyrum" ("Kehade liikumisest orbiidil") on käsikiri, mille Inglise füüsik Isaac Newton saatis 1684. aasta novembris astronoom Edmund Halleyle.
Varem samal aastal oli Halley Newtonit külastanud ning küsitlenud teda probleemide asjus, mille üle tol ajal arutlesid Halley ja talle lähedased teadlased Londonis, sealhulgas Christopher Wren ja Robert Hooke.
Teose pealkiri on oletuslik, kuna algne käsikiri on kaotsi läinud. Selle sisu on taastatud teiste dokumentide põhjal, milleks on kaks tollast koopiat ning üks visand. Ainult visandil on pealkiri, mõlemad koopiad on pealkirjata.
Käsikiri (mida tavaliselt nimetatakse lühidalt "De Motu", kuid Newtonil on ka teisi samuti algavate pealkirjadega teoseid) sisaldas tähtsaid matemaatilisi kontseptsioone, mis põhinesid kolmel valemil, mida tänapäeval tuntakse Kepleri seadustena (enne Newtoni töid ei peetud neid üldiselt seadusteks). Halley teatas Newtoni saadetisest Kuninglikule Seltsile 10. detsembril 1684 (vkj). Pärast Halley edasist julgustust jätkas Newton tööd ning kirjutas samadel teemadel oma peateose "Philosophiae Naturalis Principia Mathematica", mille tuum sisaldub juba "De Motus" ning kordub "Principias".
Essee uuest nägemisteooriast

"Essee uuest nägemisteooriast" (inglise keeles "An Essay towards a New Theory of Vision") on angloiiri filosoofi George Berkeley esimene suurem teos. See ilmus 1709. aastal. 
Teoses käsitles Berkeley inimese nägemisvõime piire ning esitas teooria, mille kohaselt on nägemise objektid mitte materiaalsed asjad, vaid valgus ja värv. Samu ideid kordas Berkeley ka oma peateoses "Traktaat inimteadmise printsiipidest" (1710), mille kehva vastuvõtu järel ta kirjutas selle ümber dialoogivormis ning avaldas pealkirja "Kolm dialoogi Hylase ja Philonouse vahel" all (1713).
Essees kritiseeris Berkeley tollaseid optikuid, kaasa arvatud William Molyneux'd, John Wallist, Nicolas Malebranche'i ja René Descartesi. Ta käsitles ruumi ja suuruse nägemise ning ruumilise sügavuse probleeme, mida hiljem oma teoses "Taju fenomenoloogia" vaatles ka Maurice Merleau-Ponty.
Aela mõis

Aela mõis (ka Aeli, Ahhila mõis; saksa keeles "Aela") oli Vana-Harmi mõisa kõrvalmõis Kose kihelkonnas Harjumaal.
Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Kose valda.