tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mart Tarmak

Mart Tarmak (aastani 1976 Mart Muttikas; sündinud 10. aprillil 1955 Tallinnas) on Eesti diplomaat. 
Ta lõpetas aastal 1973 Tallinna 21. Keskkooli ja aastal 1978 Tartu Riikliku Ülikooli keemia erialal. Hiljem on ta õppinud Vilniuse ülikoolis leedu keelt ja ajakirjandust ning Lissaboni ülikoolis portugali keelt. 
Aastatel 1990–1992 oli Mart Tarmak Eesti asjur Vilniuses; 1992–1993 töötas välisministeeriumis ja 1995–1997 kaitseministeeriumis nõunikuna. 
Aastatel 2000–2003 oli ta vabakutseline tõlkija. 
Alates septembrist 2006 aastani 2010 oli Mart Tarmak Eesti suursaadik Portugalis. Alates oktoobrist 2008 oli ta ühtlasi Eesti suursaadik Marokos. Aastast 2010 oli ta Eesti suursaadik Soomes. 
7. mail 2014 kutsus president Toomas Hendrik Ilves Tarmaku suursaadiku ametikohalt Soomes tagasi ja nimetas ta Eesti esimeseks suursaadikuks Brasiilias. Sama aasta 12. augustil nimetati ta ka suursaadikuks Colombias, asukohaga Brasiilia pealinnas Brasílias. Alates 17. septembrist 2015 suursaadik Peruus ja 13. oktoobrist 2015 suursaadik Tšiilis. Nendest ametitest kutsus president Kersti Kaljulaid Mart Tarmaku tagasi aastal 2020. 
Aastast 1989 on Tarmak Eesti Olümpiakomitee liige, 1989–1993 ja alates 2024 EOK täitevkomitee liige ning 2001–2005 esindajate kogu liige. 1994–1995 oli Tarmak Eesti Jalgpalli Liidu peasekretäri kohusetäitja, 1990–2005 liidu asepresident.
Carl Larsson

Carl Olof Larsson (28. mai 1853 Stockholm – 22. jaanuar 1919 Falun) oli rootsi kunstnik.
Carl Larsson on üks armastatumaid rootsi kunstnikke, kes sai tuntuks eelkõige idüllilist pereelu kujutavate akvarellidega. 
Ta kasvas üles suures vaesuses. Tema isa oli vägivaldne, jõi palju ja tegi harva juhutöid. Peret elatas ema, kes töötas pesunaisena. Kui Carl oli kolmeteistaastane, soovitas õpetaja tal Kunstiakadeemia ettevalmistuskooli pürgida. Ta võetigi kooli vastu. Õpingute ajal elatas ta end muu hulgas retušeerijatööga fotograafide juures ning joonistas karikatuure ja illustratsioone ajalehtedele. 
Aastal 1877 kolis Carl Pariisi, rahapuudusel pöördus peagi koju tagasi, kuid 1880 suundus Prantsusmaale tagasi. Ta hakkas maalima; esialgu tegeles peamiselt õlimaaliga, seejärel spetsialiseerus aga eelkõige akvarellile. Ta asus elama Grez-sur-Loingi, kus elas ka teisi rootsi kunstiinimesi. Seal tutvus ta ka rootsi kunstniku Karin Bergööga, kellega aastal 1883 abiellus. Neil sündis neli tütart ja neli poega.
Aastal 1885 pöördus pere tagasi Rootsi; 1886 võttis ta vastu pakkumise asuda Göteborgi muuseumi kunstikooli direktoriks. Aastal 1888 kinkis Karini isa neile väikese maja Faluni lähedal Sundbornis. Selles majas elasid nad kuni surmani. Maja kuulub Carli ja Karini järeltulijatele ning seal on muuseum, mis on maist oktoobrini avatud ka külastajatele.
Carl Larsson maalis ka freskosid koolide, muuseumide, teatrite ja teiste avalike hoonete seintele. Ise pidas ta neid enda olulisemateks töödeks.
Carl Larsson tegi palju raamatuillustratsioone. Tema pilte on väga palju kasutatud postkaartidel.
Sõjakomissar

Sõjakomissar oli sõjaväeline ametiisik Nõukogude armees, kes vastutas mobilisatsiooni ja sõjaväekohuslaste eest.
Sõjakomissar Nõukogude Venemaal.
Sõjakomissar Nõukogude Venemaal oli riigi poliitilise juhtkonna poliitiliste otsuste realiseerimist ja täitmist kontrolliv poliittöötaja Nõukogude relvajõududes. 
1) Sõjakomissaride ametikohad Nõukogude Venemaal loodi 1918. aastal, kui pärast oktoobrirevolutsiooni tagajärjel võimu haaranud VSDT(b)P juhtkond ei usaldanud algusaastatel Punaarmee väeosade juhtideks määratud "vana Vene Imperaatorliku armee" kaadriohvitsere ning nende tegevuse kontrolliks määrati Punaarmee ja Punalaevastiku väeosade juhtkonda Nõukogude võimule ustavad bolševikud, kes kuulusid väeosade kollektiivse juhtorgani Sõjanõukogu liikmetena lahingutegevuses taktikaliste ja strateegiliste otsuste vastuvõtjate hulka ja ilma kelle nõusolekuta ei jõustunud kaadrisõjaväelaste kavandatud sõjalised otsused. 4. märtsil 1918 moodustati Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogu otsusega vägede kõrgema ülemjuhatuse juurde Kõrgeim Sõjaline Nõukogu, kuhu kuulus sõjaline ülemjuhataja ja 2 komissari ning analoogselt loodi ka sõjanõukogud armeede ja laevastike juhtkondades. 
31. märtsil 1918 arutas VK(b)P KK pleenumil sõjakomissaride tegevuse sõjaväes ning Nõukogude kõrgeim parteiline juhtkond avaldas 6. aprillil 1918 määruse "Sõjakomissaridest, sõjanõukogu liikmetest", mille kohaselt olid "sõjakomissarid" otsesed "Nõukogude võimu poliitorganid Nõukogude armees". Täiendavalt loodi sõjakomissaride ehk komissaride ametikohad kõigis Nõukogude sõjaväeosades, üksustes, asutustes ja sõjalistes õppeasutustes; armeedes ja laevastikes nimetati sõjakomissarid Revolutsiooniliste Sõjanõukogude liikmeteks. 
Sõjavägedesse määratud sõjakomissaride tegevuse koordineerimiseks ja juhtimiseks moodustas sõjaasjade rahvakomissar 8. aprillil 1918 Ülevenemaaline sõjakomissaride büroo (1919. aasta aprillist Vabariigi Revolutsioonilise Sõjanõukogu Poliitiline osakond, 15. maist Vabariigi Revolutsioonilise Sõjanõukogu Poliitvalitsus, VK(b)P KK Sõjalise osakonna õigustes. 
Venemaa kodusõja ajal tegutsesid Punaarmees sõjakomissaridena hiljem kommunistliku partei tegevuses suurt tähtsust omanud: Reinholds Bērziņš, Andrei Bubnov, Kliment Vorošilov, Jan Gamarnik, Vladimir Zatonski, Sergei Kirov, Valerian Kuibõšev, Valeri Mežlauk, Konstantin Mehonošin, Anastass Mikojan, Georgi Ordžonikidze, Jossif Stalin, Jossif Unšliht jpt.
Pärast Venemaa kodusõja lõppu ja Nõukogude võimu kindlustumist, aastatel 1925–1928 taastati sõjaväeüksustes kaadriohvitseride ainujuhtimine ning sõjakomissaride ametikohad asendati väeosade komandöride asetäitjatena poliitalal, kes tegelesid väeosade isikkoosseisu poliitharidusega, parteilise ja komsomolitööga. 
1937. aasta mais taastati väeosades uuesti sõjakomissaride ametikoht ja 1940. aastal asendati uuesti komandöri asetäitja poliitalal ametikohaga. 
1941. aasta 16. juulil moodustati uuesti väeosade sõjakomissaride ametikohad, kuni 9. oktoobrini 1942, kui taastati uuesti väeosade ainujuhtimine väeosade sõjalise juhi poolt. 
2) Sõjakomissarid olid NSV Liidu piirkondlike sõjaliste haldusasutuste – sõjakomissariaatide juhid.
Kaitseliidu malevkondade loend

"Selles loendis on loetletud Kaitseliidu praeguseid ja endisi malevkondi.
Korbe malevkond

Korbe malevkond on Kaitseliidu Pärnumaa maleva malevkond, mis moodustati Kaitseliidu ülema käskkirjaga Pärnumaa maleva juhatuse ettepanekul märtsis 2008.
Moodustamise järel kuulusid maleva vastutuse alla Are, Halinga, Kaisma, Paikuse, Tootsi, Tori ja Vändra vallad. Nüüdisajal jäävad Korbe malevkonna vastutusalasse Põhja-Pärnumaa ja Tori vallad.
Varem kuulusid Pärnumaa maleva koosseisu Kikepera ja Soontagana malevkonnad. Hiljem on loodud Pärnu malevkond.
Korbe malevkonna esimeseks pealikuks sai nooremleitnant Raul Peetson, kes oli 2008. aastani Kikepera malevkonna pealik.
Korbe malevkond on saanud nime Corbe ehk Kõrve muinaskihelkonna järgi. 
Moodustamise ajal kuulus Korbe malevkonda ligi 260 liiget.
Kikepera malevkond

Kikepera malevkond on Kaitseliidu Pärnumaa maleva malevkond.
Kikepera malevkonna vastutusala on Häädemeeste, Saarde, Surju ja Tahkuranna vald ning Kilingi-Nõmme linn. 
Kikepera malevkonnast eraldas Kaitseliidu ülem 2008. aasta märtsil Kaitseliidu Pärnumaa maleva juhatuse ettepanekul Korbe malevkonna, eraldades ühtlasi Kikepera malevkonna vastutusalast uue malevkonna vastutusala.
Malevkond on nime saanud arvatava muinasaegse Kikepera kihelkonna järgi.
Kikepera malevkonna pealik oli aastani 2008 nooremleitnant Raul Peetson, seejärel täitis pealiku kohuseid ajutiselt (sel ajal ka Pärnumaa maleva staabiülem) kapten Marek Laanisto.
Karksi malevkond

Karksi malevkond on Kaitseliidu Sakala maleva allüksus.
Gerhard Kress

Gerhard Kress (ka Gerhard Georg Kress; 14. veebruar 1894 Tallinn – 24. juuni 1936 Tallinn) oli Eesti advokaat ja poliitik.
Ta lõpetas Tallinna Nikolai I Gümnaasiumi, õppis aastatel 1912–1916 Tartu ülikooli õigusteaduskonnas, sooritas riigieksami Moskvas.
1918. aastal Tallinna linnasekretär, osales Vabadussõjas Balti pataljonis, Tallinna linnavolikogu 1921-1923 
Gerhard Kress oli Saksa-Balti Partei esimees ja II Riigikogu liige, 9. aprillil 1924 aastal asus II Riigikogusse, sealt tagasi astunud Gerhard Kressi asemele Axel de Vries.
1920. aastal Eestimaa Kindlustuse Aktsiaseltsi asutajaliige, 1924–1927 Mustpeade Klubi esimees, 1925–1931 Saksa Kultuurvalitsuse nõukogu liige, 1934–1936 Põhja Paberi- ja Puupapivabriku direktor.
Kaitseliidu Järva malev

Kaitseliidu Järva malev on Kaitseliidu Järva maakonnas tegutsev territoriaalne üksus.
Ajalugu.
Vabadussõja algul organiseeris Järvamaal Kaitseliitu Viktor Puskar, kes määrati 24. detsembril 1924 taasformeeritud 2. Diviisi ülemaks. 
Vabadussõjas juhtis Järvamaa Kaitseliitu ülemana August Kasekamp.
Ranna-, õhu- ja sisekaitseülem kindralmajor Johan Unt tegi 18. detsembril 1924 oma ringkirjaga nr 1362 Kaitseliidu organiseerimise ja juhtimise Järvamaal ülesandeks rahvaväe ülemale kapten Heinrich Oidermannile (1894–1941), kes oma käskkirjaga jagas Järva maakonna viieks allüksuseks. Neist said hilisemad malevkonnad: Paide, Türi, Tapa, Järva-Jaani ja Koeru. 
Järva maleva pealikuna teenis 1. maist 1928. aastast kuni 1940. aastaniKaitseliidu Järva maleva pealikuna Karl Prees. Maleva tegevus likvideeriti 1940. aasta juunis.
Järva malev taastati 14. aprillil 1990 Roosna-Allikul, kui seal taasloodi Kaitseliidu Roosna-Alliku kompanii, mille pealikuks valiti Neeme Väli.
Alates 18.veebruarist 2007 korraldab malev koos Naiskodukaitse Järva ringkonna, Noorte Kotkaste Järva maleva, Kodutütarde Järva ringkonna, Kareda ja Järva-Jaani vallavalitsuse, Järva maavalitsuse ja Järvamaa Spordiliiduga admiral Johan Pitka mälestuseks rahvamatka.
Urmas Susi

Urmas Susi (sündinud 23. oktoobril 1962 Järvakandis) on Eesti sõjaväelane, kolonelleitnant. 
Susi lõpetas 1994. aastal kaitsejõudude peastaabi nooremohvitseride ettevalmistus- ja täienduskursused. On saanud täienduskoolitust kursustel Taanis, Rootsis ja Eestis. 
7. augustil 2015 mõisteti Urmas Susi Harju maakohtus süüdi Kaitseliidu Harju maleva raha omastamises, dokumendi võltsimises ja võltsitud dokumendi kasutamises. Susi tunnistas oma süüd, kahetses tehtut ja hüvitas tekitatud kahjud.
Paide malevkond

Paide malevkond on Kaitseliidu Järva maleva malevkond. 
Enne 1940. aastat kuulusid Paide malevkonda Paide kompanii, Koigi kompanii, Anna kompanii ja Esna kompanii.
Järva-Jaani malevkond

Järva-Jaani malevkond oli Kaitseliidu Järva maleva malevkond. 
Enne 1940. aastat kuulus Järva-Jaani malevkonda Roosna-Alliku kompanii, Järva-Jaani kompanii, Võhmuta kompanii ja Einmanni kompanii.
Türi malevkond

Türi malevkond oli Kaitseliidu Järva maleva malevkond.
Enne 1940. aastat kuulus Türi malevkonda Türi kompanii, Kolu kompanii, Väätsa kompanii, Alliku kompanii, Käru kompanii ja Jändja kompanii.
Tapa malevkond

Tapa malevkond oli Kaitseliidu Järva maleva malevkond. 
Enne 1940. aastat kuulus Tapa malevkonda Tapa kompanii, Lehtse kompanii, Ambla kompanii, Nõmmküla kompanii, Aegviidu kompanii ja Albu kompanii. 
Praegu kuulub Kaitseliidu Tapa üksikkompanii Viru maleva koosseisu.
Koeru malevkond

Koeru malevkond oli Kaitseliidu Järva maleva malevkond. 
Enne 1940. aastat kuulusid Koeru malevkonda Koeru kompanii, Kapu kompanii ja Rakvere kompanii. 
Koeru malevkonna pealik Arnold Viitmann sai 1929. aasta 29. mail Kotkaristi viienda klassi teenetemärgi.
Mobiilne internet

Mobiilne internet on internetiühendus, mis levib mobiilsidevõrgu kaudu ning on kättesaadav mobiilses seadmes (nutitelefon või sülearvuti) integreeritud või iseseisva seadme (USB-modem või PCMCIA-kaart) abil kõikjal, kuhu ulatub mobiililevi.
Tänapäeval kasutatakse HSPA (3.5G) USB-modemeid. Mõnikord ühendavad kasutajad oma nutitelefoni juhtmevaba seadme abil sülearvuti või lauaarvutiga, et kasutada internetti 3G-, GPRS- või CSD-võrgu kaudu.
Interneti kasutamisel mobiilse seadme abil võib tekkida probleeme koostalitlusvõime ja kasutatavusega. Koostalitlusvõime probleemid tulenevad mobiilsete seadmete platvormide, operatsioonisüsteemide ja brauserite killustatusest. Kasutatavuse probleemid on seotud eelkõige mobiiltelefoni väikeste mõõtmetega (näiteks ekraani piiratud suurus). 
Areng.
Mobiilset internetti sai avalikkus kasutada esimest korda Soomes aastal 1996, kui turule tuli mobiiltelefon Nokia 9000 Communicator ning mobiilset Internetti pakkusid TeliaSonera ja Radiolinja võrgud. Siis sai ligipääsu n-ö tõelisele internetile. Esimene just mobiilse interneti tarvis loodud brauseripõhine veebiteenus loodi 1999. aastal Jaapanis.
Mobiilse interneti tarbeks loodud veebilehed on lihtsakoelisemad ning kirjutatud XHTML- või WML-keeles. Mitmed uuemad mobiilibrauserid on need piirangud ületanud ning toetavad laiemat hulka veebivorminguid, sh HTML-i.
Mobiilse veebi ja mobiiltelefoni enda rakenduste vahelised piirid hakkavad hägustuma, kuna mobiilibrauserid saavad otseühenduse mobiilsete seadmete riistvaraga (sealhulgas kiirendusandurid ja GPS-kiibid) ning brauseripõhiste rakenduste kiirus ja jõudlus paraneb.
Protokoll (andmeside)

Protokoll on reeglite kogum, mida arvutid kasutavad andmete võrgu kaudu saatmiseks ja vastuvõtmiseks. Protokoll järgib avatud süsteemide sidumise arhitektuuri. 
Protokoll määrab kasutatava veaavastuskoodi, andmetihendusmeetodi ning viisi, kuidas saatev seade annab teada, et sõnumi edastamine on lõpule jõudnud ning kuidas vastuvõttev seade annab teada, et sõnum on vastu võetud. 
Internetis kasutatakse TCP/IP-protokolle.
Programmeerija

Programmeerija on elukutse, mille esindaja kirjutab programmeerimiskeeli kasutades tarkvara.
Programmeerijad kirjutavad, testivad, parendavad arvutiprogramme, mis on vajalikud, et arvutid saaksid teatud funktsioone teostada. 
Programmeerijad töötavad suurfirmade infotehnoloogiaosakondades, suurtes tarkvarafirmades ja väikestes arvutitarkvara loovates ja hooldavates firmades. Paljud professionaalsed konsultatsioonifirmades töötavad programmeerijad teevad tööd vastava kliendi juures lepinguliste töötajatena. 
Programmeerijad kirjutavad programme vanemprogrammeerijate või süsteemianalüütikute . Kui on välja mõeldud, mida arvutitarkvara tegema peab ja milline näeb välja kasutajaliides, on programmeerija töö see kõik arvutile loetavaks ja järgitavaks teha. Programmeerija kodeerib need juhised arvutiloetavale kujule kasutades programmeerimiskeeli. Olenevalt programmi eesmärkidest kasutatakse erinevaid keeli. Näiteks keskmiste ärirakenduste loomiseks kasutatakse sageli COBOL-it, kuid näiteks (inseneri)teaduses kasutatakse Fortran-i. Veebiprogrammeerijate keelteks on Java, C# ja PHP.
Veebikeskkonna tarbeks programmeerimistööd tegev inimene on veebiprogrammeerija (JavaScript, perl, php jne).
Käendaja

Käendaja (ka "käemees") on isik, kes võtab endale kohustuse vastutada käendatava isiku võetud laenu eest. Käendus on käendaja antud tagatis, et laenuvõtja võlgujäämise korral tasub võla käendaja. Käendus vormistatakse käenduslepinguga. Eesti võlaõigusseaduse järgi vastutavad põhivõlgnik ja käendaja laenuandja ees solidaarselt, selle järgi on võimalik olukord, kus laenuandja pöördub võlanõudega otse käendaja poole, ilma et ta oleks esmalt pöördunud laenuvõtja poole. Teistmoodi tingimused saab kehtestada käenduslepingus.
MacOS

macOS on aastal 1999 arvutifirma Apple Inc. loodud operatsioonisüsteem, mis põhineb ettevõtte NeXT Computer Inc. operatsioonisüsteemil NextStep. macOS-i peamised komponendid on XNU hübriidkerneliga (loodud Mach 3 ja FreeBSD 5 sulamina) UNIX-i operatsioonisüsteem Darwin ning sellele lisatud graafiline kasutajaliides Aqua ja failihaldur Finder. 
Varasemad macOS-i versioonid kandsid vaid nimetust “UNIXi-laadne”, mis tuleneb nende põhinemisest BSD-ll-l, aga alates Mac OS X-i versioonist 10.5 on The Open Group seda ametlikult tunnustanud, versioon on saanud Open Brand UNIX 03 sertifikaadi ja seega esimene BSD-l põhinev operatsioonisüsteem, mis on läbinud UNIX 03 sertifitseerimise.
Tavakasutajale on UNIX 03 sertifitseering tõenäoliselt vähetähtis, kuid arendajatele ja ettevõtetele, kes vajavad oma rakendustes "päris" UNIX-it, pakub uue arendusplatvormi tulek huvi. Apple liitub nõnda grupiga, kuhu kuuluvad näiteks IBM, Oracle, SGI ja HP, kes pakuvad sertifitseeritud UNIX-i lahendusi.
Mac OS X 10.5 on esimene täielikult 64-bitine laiatarbe Mac OS X-i operatsioonisüsteem, mis toetab samas 32-bitiseid rakendusi. 
Mac OS X-i nimetati ka suureks kassiks, sest tema versioonide nimed olid enamjaolt tulnud suurte kaslaste järgi: esimene versioon 1.0 kandis nime Hera (16. märts 1999), avalik beetaversioon Kodiak (13. september 2000), 10.0 Cheetah (24. märts 2001), 10.1 Puma (25. september 2001), 10.2 Jaguar (24. august 2002), 10.3 Panther (24. oktoober 2003), 10.4 Tiger (28. juuni 2004), 10.5 Leopard (6. juuni 2005), 10.6 Snow Leopard (9. juuni 2008), 10.7 Lion (20. juuli 2011) ja 10.8 Mountain Lion (25. juuli 2012). Alates 10.9 versioonist on nimetused seotud California osariigiga Ameerika Ühendriikides. 2016. aasta WWDC-l nimetati tarkvara ümber macOS-iks (alates versioonist 10.12). 2020. aasta WWDC-l tutvustati macOS 11.
Mac OS.
Mac OS on arvutifirma Apple Inc. loodud graafilise kasutajaliidesega operatsioonisüsteemide sari Macintoshi arvutitele.
Algset operatsioonisüsteemi tutvustati 1984. aastal ning see kandis siis nime System Software. 1996. aastal avaldatud versioonile System 7.6 pandi nimi Mac OS.
Failihaldur

Failihaldur (inglise "file manager") on tarkvara failide halduseks arvutis (nt arvuti kõvakettal). Enamasti võimaldab failihaldur faile luua, avada, redigeerida, vaadata, printida, kustutada, kopeerida, ümber paigutada, ümber nimetada, vaadata infot faili kohta.
Alamkapten

Alamkapten oli Eesti Vabadussõja ajal 27. märtsist 1919 kuni 3. novembrini 1922 Eesti sõjaväes tänapäevasele kapteni auastmele vastav auaste. 
Tänapäeva majori auastmele vastas tollane kapteni auaste.
Selvasäälik

Selvasäälik ("Basileuterus") on Kesk- ja Lõuna-Ameerikas levinud linnuperekond sääliklaste sugukonnast. Enamikule liikidele on iseloomulik oliivroheline või hall keha ülapool ja kollane alapool ning kontrastne näomuster.
Liigid
Herzliyya

Herzliyya (vanemas latinisatsioonis Herẕliyya, heebrea keeles הרצליה) on linn Iisraelis.
Linn asub Tel Avivist põhja pool. Elanike arv on 87 200 (2010), pindala on umbes 26 km².
Linn on nime saanud moodsa sionismi rajaja Theodor Herzli järgi. Ta asutati 1924 ja asutajate seas oli nii uusümberasujaid kui neid, kes sealkandis juba kaua olid elanud. Juba esimestel aastatel pärast Herzliyya asutamist rajati sinna Iisraeli esimene lennuväli. Pärast Iisraeli riigi väljakuulutamist 1948 hakkas Herzliyya elanike arv kiirelt suurenema ja 1960, kui see oli tõusnud 25 tuhandeni, sai asula linna õigused.
Vahemere ääres asuv linnarajoon Herzliyya Pitu'aẖ on kujunenud rikkamate iisraellaste elupaigaks. Iisraeli Statistika Keskbüroo avaldas Iisraeli 15 suurima linna elanike keskmise sissetuleku aastail 2003–2005, milleks oli umbes 6700 seeklit kuus, seevastu Herzliyyas oli see 8211 seeklit. Kuid linna asumite elanike sissetulekute vahel on suur erinevus: töölisasumite elanikud on vaesed, eliitasumite elanikud seda rikkamad. Herzliyya elanikud on keskmisest vanemad: alla 14 aasta vanused lapsed moodustasid linlastest 18%, samas kui Iisraeli keskmine oli 27,5%.
Iisraeli 15 suurima linna elukvaliteedi uuringus saavutas Herzliyya 2008. aastal 2. koha. Sealhulgas saavutati esikoht investeeringute osas haridusse ja keskkooli kiitusega lõpetanute osakaalus. Ka rahanduse osas saavutas Herzliyya 2. koha, sest lõpetas 2006. aasta märgatava eelarveülejäägiga.
Kultuur.
Alates 2000 korraldatakse igal aastal Herzliyya konverents, kuhu kogunevad Iisraeli tipp-poliitikud, sõjaväe juhtkond, ärieliit, akadeemikud, ajakirjanduse esindajad, diplomaadid ja juudi organisatsioonide esindajad mujalt maailmast.
Sõpruslinnad.
Herzliyyal on kaksteist sõpruslinna, neist kuus Euroopa Liidust ja neli USA-st. Herzliyya sõpruslinnad on Alicante (Hispaania), Banská Bystrica (Slovakkia), Beverly Hills (USA), Columbus (USA), Dnipro (Ukraina), Funchal (Portugal), Hollywood (USA), Leipzig (Saksamaa), Marl (Saksamaa), Paphos (Küpros), San Bernardino (USA) ja San Isidro (Argentina).
Peeter Kann

Peeter Kann VR I/2 (28. detsember 1882 (vkj) / 9. jaanuar 1883 Hellamaa vald, Muhu kihelkond, Saaremaa – 17. jaanuar või 18. jaanuar 1943 Ussollagi vangilaager, Molotovi oblast, Vene NFSV) oli Eesti sõjaväelane (kolonel) ja riigikohtunik.
Elulugu.
Peeter Kann lõpetas 1911. aastal Peterburi Ülikooli õigusteaduskonna. Astus 1911. aastal vabatahtlikult teenistusse 113. Staraja Russa jalaväepolku ajateenijaks. 1912. aastal ülendati nooremallohvitseriks, 1913. aastal vanemallohvitseriks ja 20. detsembril 1913 lipnikuks.
1914. aastal mobiliseeriti Venemaa keiserlikku armeesse ning teenis 193. Svijažski jalaväepolgus ja 191. Largo-Kagulski jalaväepolgus. 1915. aastal ülendati alamleitnandiks. 1915. aastal määrati 436. Novaja Ladoga jalaväepolku, 1916. aastal ülendati leitnandiks. 22. aprillil 1917 esitati ülendamiseks kapteni auastmesse.
Esimeses maailmasõjas hinnati tema tegevust Püha Georgi ordeni IV järgu, Püha Anna ordeni IV järgu ordeniga kirjaga "vapruse eest", Püha Anna ordeni III järgu mõõkade ja lehviga, Püha Stanislause ordeni III järk mõõkade ja lehviga ning Püha Stanislause ordeni II järk mõõkadega ning ka Romanovite dünastia 300. valitsemisaastapäeva mälestusmärgiga pronksist ja 1812. aasta isamaasõja 100. aastapäeva mälestusmärk pronksist.
1917. aastal oli ta Eesti rahvusväeosades: 1. eesti jalaväepolgus, pataljoniülem 28. oktoobrist 1917; 1. eesti jalaväepolk, polguülema abi, ühtlasi komandode järelevaataja, 15. novembrist 1917; 3. eesti jalaväepolgu, ülema ajutine kt 10. detsembrist 1917; 3. eesti jalaväepolgu, polguülema abi 1. veebruarist 1918. 8. märtsil 1918 ülendati kapteni auastmest alamooberstiks 3. Eesti jalaväepolgu teenistuses ning 13. märtsil 1918 nimetati 3. eesti jalaväepolk, polguülema abi ametikohalt 3. eesti jalaväepolgu polguülemaks. 
Määrati Eesti Kaitse Liidu loomisel 11. novembril 1918 Ernst Põdderi päevakäsuga nr 1 Kaitseliidu Tallinna ja Harju maakonna ülemaks ning ühtlasi Tallinna linna komandant. 7. detsembrist 1918 nimetati Sõjaministeeriumi juures, prokuröri ametisse, alamooberst auastmes ja oli alates 24. detsembrist 1918 Eesti Rahvaväe vabatahtlike väeosade ja Vabatahtlike väeosade formeerija.
28. jaanuarist 1919 oli ta 2. diviisi brigaadiülem, 9. maist 1919 nimetati alampolkovnik Peeter Kann 3. diviisi ülema kt-st 3. diviis, ülema abiks. 4. detsembril 1919 ülendati polkovnikuks.
8. detsembril 1919 nimetati polkovnik Peeter Kann 3. diviisi, ülema abi ametikohalt Sõjaväe prokuröriks. 1921. aastal komandeeriti ta Riigikohtusse. 1924. aastal arvati polkovnik Kann reservi.
1940. aastal kolonel Peeter Kann arreteeriti NKVD poolt, tribunal mõistis ta süüdi 3. aprillil 1941 § 58-13 alusel. Hukkus 17. jaanuar või 18. jaanuar 1943 Ussollagis Molotovi oblastis Vene NFSV-s.
Isiklikku.
Tema vend oli haridustegelane ja poliitik Nikolai Kann. Tema õe Stepanida (1875–1953) poeg oli ehitusinsener ja tehnikateadlane Leo Tepaks.
Bambusesäälik

Bambusesäälik ("Vermivora bachmanii") on lind sääliklaste sugukonnast.
Teda pole pärast 1988. aastat enam tõestatult kohatud. Ta pesitses USA kaguosas ja talvitas Kuubal.
Katkestus

Informaatikas tähendab katkestus asünkroonset signaali, mis katkestab programmi täitmise tsükli, et kontroll järgmisele protseduurile üle anda.
"Riistvara katkestus" paneb jooksva programmi täitmise ootele ja käivitatakse katkestusetöötleja.
Tarkvara katkestust võetakse tavaliselt kui käsustiku käsku, mis samuti põhjustab katkestusetöötleja käivitamise.
Katkestusi kasutatakse peamiselt mitme programmi korraga töös hoidmiseks (multitegumtöö). Sellist süsteemi kutsutakse "interrupt-driven" (katkestuste poolt juhitud).
Katkestusetöötleja

Katkestusetöötleja (inglise "interrupt handler" või "interrupt service routine", lühendatult ISR)) on programmkood, mille poole pöördutakse katkestuse tekkimisel. Tema ülesandeks on katkestuse töötlemine ja seejärel katkestatud protsessi jätkamise tagamine.
Läti leegionäride päev

Läti leegionäride päev (läti keeles "Leģionāru piemiņas diena"; nimetatud ka: "Läti Leegioni päev") on organisatsiooni Daugava Kotkad (läti keeles "Daugavas Vanagi") poolt ellu kutsutud mälestuspäev, mil leinatakse ja meenutatakse 16.–19. märtsini 1944 Velikaja jõe ääres toimunud lahingutes osalenuid ja hukkunuid.
16. märts kuulutati läti leegionäride päevaks Daugava Kotkaste keskjuhatuse poolt 12. aprillil 1952. Lätis tähistati seda päeva esmakordselt 1990. aastal.
1998. aasta suvel lisati 16. märts ametlike tähtpäevade loetellu ja nimetati Läti sõdurite mälestuspäevaks. Mitme organisatsiooni survel kustutati mälestuspäev Läti Seimi otsusega 2000. aastal ametlike tähtpäevade nimistust.
Tarjei Bø

Tarjei Bø (sündinud 29. juulil 1988 Strynis) on Norra laskesuusataja, olümpiavõitja (2010) ja kümnekordne maailmameister. Ta on laskesuusataja Johannes Thingnes Bø vanem vend.
Bø kuulus 2010. aasta taliolümpiamängudel Vancouveris kuldmedali võitnud Norra 4×7,5 km teatemeeskonda koos Halvard Hanevoldi, Emil Hegle Svendseni ja Ole Einar Björndaleniga. Ta on võitnud juunioride maailmameistrivõistlustel kuus medalit. 
Oma esimestel juunioride maailmameistrivõistlustel 2006. aastal Presque Isle'is, Ameerika Ühendriigid, saavutas Bø individuaal distantsil kuldmedali ja jälitussõidus hõbemedali. Aasta hiljem Itaalias Martellos väitis Bø taas jälitussõidus hõbemedali ja kuulus hõbemedali võitnud Norra teatevõistkonna koosseisu. 2009. aasta juunioride maailmameistrivõistlused Kanadas Canmore'is algasid pettumusega: Bø lõpetas individuaal distantsi 23. kohal, kokku viis möödalasku. Bø sai siiski pronksmedalid nii jälitus- kui ka sprindidistantsi. 2009. aastal Venemaal Ufas toimunud Euroopa meistrivõistlustel oli Bø edukaim laskesuusataja ja ta võitis kuldmedali kõigil neljal võistlusel, kus ta osales (individuaalne, sprint, jälitussõit ja teatevõistlus). Venemaal Hantõ Mansiiskis toimunud maailma karikasarja finaalis debüteeris Bø 26. märtsil 2009 ja sai 61. koha. Esimese etapivõidu sai ta 10. detsembril 2010, kui võitis Hochfilzenis sprindivõistluse. Ta võitis ka järgmisel päeval toimunud jälitusvõistluse ning veel päev edasi sõitis viimast vahetust võidukas Norra võistkonnas. 
Ta võitis laskesuusatamise maailma karikasarja suure kristallgloobuse 2010-2011 hooajal, edestades meeskonnakaaslast Emil Hegle Svendseni vaid viie punktiga. 
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Maailma karikasarja etapivõidud.
Tarjei Bø on osalenud (seisuga 23. veebruar 2020) 150 maailma karikasarja etapil ja jõudnud esikolmikusse 29 korral, millest 9 korda on ta võitnud.
Makro

Makro on informaatikas reegel või eeskiri, mis kirjeldab, kuidas sisendandmeid teisendada väljundandmeteks, vastavalt defineeritud protseduurile.
Tõenäosustihedus

Tõenäosustihedus (ingl "probability density") on funktsioon, mille korrutamisel kindla ruumiosa vastava ruumalaga saadakse osakese leidmise tõenäosus selles ruumiosas. Vastavalt Borni interpretatsioonile tähistatakse seda kui formula_1, kus formula_2 on lainefunktsioon. Lainefunktsiooni ruut on alati positiivne. Seal, kus formula_1 on suur, on ka osakese tõenäosustihedus suur.
Tõenäosustihedust võib esitada ka lainefunktsiooni mooduli ruuduna formula_4, kuna lainefunktsioon võib sisaldada imaginaarühikut. Mooduli võtmine tagastab lainefunktsiooni reaalarvulise suurusena.
Tõenäosustihedus ei ole tõenäosus. See on analoogne massi tihedusega, mistõttu see on ühikuga suurus: 1/ruumalaühik. Tõenäosustiheduse korrutamisel ruumalaga saadakse tõenäosus (ühikuta suurus).
Ben-Guriyyoni ülikool

Ben-Guriyyoni Negevi ülikool on ülikool Iisraelis Be'er-Sheva linnas.
Negevi Ülikool asutati 1969. aastal, et arendada Negevi piirkonda, ning innustatuna Iisraeli esimese peaministri David Ben-Guriyyoni visioonist, mille kohaselt riigi tulevik sõltub paljus seni vähearenenud lõunaaladest. Negevi Ülikool nimetati Ben-Guriyyoni Negevi ülikooliks pärast David Ben-Guriyyoni surma novembris 1973.
Ya'ir Neuman

Ya'ir Neuman (sündinud 1968) on Iisraeli biosemiootik ja psühholoog. 
Ta teadustöö piirneb bioloogia, psühholoogia ja filosoofiaga.
Ta töötab Ben-Guriyyoni Negevi ülikoolis.
Harry Visman

Harry Visman VR I/3 (30. jaanuar 1897 Leetse mõis, Kloostri vald, Harjumaa – 29. oktoober 1973 Montréal, Kanada) oli Eesti sõjaväelane (reservleitnant), kirjastaja, ajakirjanik ja riigiametnik.
Visman lõpetas 1916. aastal Nikolai gümnaasiumi (praeguse Gustav Adolfi gümnaasiumi) Tallinnas ja õppis seejärel Riia polütehnikumi mehaanika osakonnas. Astus 1918 Üliõpilasselts Liivika liikmeks. 
Esimese maailmasõja ajal, aastail 1916–1917 teenis ta vabatahtlikuna Peeter Suure merekindluse õhusõiduroodus. Visman suunati 1917. aastal Petrogradi insenerlipnike kooli, kuid nõukogude võim saatis kooli 1918. aasta algul laiali, mistõttu Visman kooli lõpetada ei jõudnud ning pöördus tagasi Tallinna.
Visman määrati 12. novembril 1918 Kaitseliidu Nõmme osakonna ülemaks. Tema juhtimisel võttis Eesti Vabariik Nõmmel võimu üle. Wismann jõudis Nõmme malevkonna pealik olla 21. novembrini, kui ta viidi üle inseneripataljoni.
Aastal 1944 põgenes Visman Saksamaale, kust siirdus 1947. aastal Inglismaale ja edasi Kanadasse.
Johannes Lindemann

Johannes Lindemann (15. märts 1874 Oisu vald, Järvamaa – 11. august 1941 Nõmme) oli Eesti poliitik (Nõmme alevivanem ja linnapea) ning kaitseliitlane.
1893 alustas ta 19-aastaselt tööd kooliõpetajana Riisipere vallakoolis. Hiljem oli ta põllupidaja Märjamaal, olles pikka aega Nissi põllumeeste seltsi esimees. 1905. aasta revolutsiooni aegu tuli Lindemannil kaks ja pool kuud Tallinnas vanglas karistust kanda. Vabanemise järel pöördus ta tagasi Nissi.
1917. aastal asus Lindemann Nõmmele, kus ta samal aastal valiti alevivanemaks. 1926. aastal sai Nõmme alevist linn ja Lindemannist sai esimene Nõmme valitud linnapea.
1. jaanuaril 1925 valiti ta koos Ludvig Mühlbachi ja Jaan Vagaga taastatud Nõmme Kaitseliidu ajutisse juhatusse.
Neel

Neel (ladina keeles "pharynx") on seedeelundkonna ja hingamisteede ühine osa, mis jaguneb ninaneeluks, suuneeluks ja alumiseks neeluks. Suuneel paikneb suukoopa ja alumine neel kõrisõlme taga. Ninaneelu suubuvad eestpoolt ninakäigud ja külgedelt kuulmekäigud, mille abil tasandatakse väliskõrvas olevat õhurõhku. Neel moodustub kihilisest plaatepiteelist. Ninaneel moodustub lisaks sellele hingamisteede epiteelkudedest.
Neelu tegevust kontrollib üheksas ajunärv.
Uno Puusaag

Uno Puusaag (24. juuni 1929 Soinaste, Ropka vald – 22. märts 2010) oli eesti balletitantsija.
Uno Puusaag tantsis 1945–1951 teatris Vanemuine ning oli 1951–1969 Estonias balletisolist.
Ta lõpetas 1954 Tallinna Koreograafiakooli.
Tõnu Oja (ökoloog)

Tõnu Oja (sündinud 28. juunil 1955 Tartus) on eesti loodusteadlane, ökoloog ja geoinformaatik.
Elulugu.
Oja õppis Miina Härma nimelises Tartu 2. Keskkoolis 1962–1973. Ta lõpetas 1978 kiitusega Tartu Riikliku Ülikooli matemaatikateaduskonna ja kaitses 1985. aastal samas bioloogiakandidaadi väitekirja "О пространственной и временной изменчивости сложения древостоя (на примере ельника)".
1977–1988 oli ta ZBI insener, vanemteadur ja matemaatilise ökoloogia töörühma juhataja, 1988–1993 ökosüsteemide labori ja ökoloogiajaama vanemteadur, 1992–1997 TÜ geograafiainstituudi vanemteadur, 1996–1997 geoinformaatika ja kartograafia õppetooli hoidja (aastast 1997 on ta korraline professor), 1998–2003 geograafia instituudi juhataja, 2004– geoinformaatika ja kartograafia õppetooli juhataja ning professor, 1992–1997 (vaheaegadega) ka New Brunswicki Ülikooli külalisteadur Kanadas. Oja on õpetanud matemaatilise ökoloogia ja statistika, geosüsteemide modelleerimise, keskkonnaseire, maastikuökoloogia, kartograafia, geoinformaatika jm kursusi.
Tõnu Oja oli Eesti Kongressi liige.
Teadustöö.
Tõnu Oja on uurinud peamiselt maastikuökoloogia ja keskkonnakaitse küsimusi. Ta on International Association for Landscape Ecology (IALE), Rahvusvahelise Ökoloogia Modelleerimise Ühingu jt teadusseltside liige. Oja on avaldanud umbes 40 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Tõnu Oja on Arnold Oja ja Silvia Oja (1924–2012) poeg, tema ema oli Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna dotsent. Tema abikaasa Tatjana Oja on bioloog.
Coelestinus II

Coelestinus II, ka Celestinus II (Guido di Castello, Guido Ghefucci da Castello) oli paavst 1143–1144. Ta oli 165. paavst.
Guido di Castello sündis Città di Castellos aadliku peres. Ta õppis Pariisis teoloog Pierre Abélardi juures, olles hiljem tunnustatud kui "magister".
Calixtus II kutsus Guido 1120 Rooma, määrates ta apostlikuks alamdiakoniks ja kirjutajaks ("scriptor"). Honorius II nimetas ta detsembris 1127 Santa Maria in Via Lata kardinaldiakoniks ja Innocentius II detsembris 1133 San Marco kardinalpreestriks.
Kardinal Guido oli 1131–1132 legaat Kölnis ja Aachenis, 1137 Lõuna-Itaalias ning 1139–1140 Prantsusmaal. Ta osales vaidluses Monte Cassino kloostri abti määramise üle ja sai 1139 Benevento rektoriks (kuberner).
Bernard Clairvaux'st saatis talle kirja, milles kutsus teda üles mitte näitama sümpaatiat kiriku poolt hukka mõistetud Abélardi õpetuse vastu.
Kardinal Guido osales 2 paavsti valimistel 1130–1143.
1143. aasta paavsti valimised.
Coelestinus II valiti paavstiks 26. septembril 1143 Lateraani palees ja pühitseti ametisse 3. oktoobril. Ta võttis nime Coelestinus I järgi.
25. – 26. septembrini 1143 kestnud valimistel osales 30 kardinali. Coelestinus II oli esimene paavst, kes valiti Lateraani II kirikukogu otsuste alusel ametisse vaid kardinalide poolt.
Suhted Prantsusmaaga.
Coelestinus II vabastas Prantsusmaa interdikti alt, kui Prantsusmaa kuningas Louis VII soostus tunnustama Bourges'i peapiiskopina Pierre de La Châtre'i.
Paavst tunnustas Lyoni peapiiskopi jurisdiktsiooni Roueni piiskopkonna üle.
Suhted Sitsiiliaga.
Coelestinus II ei soostunud tunnustama Migniano rahulepingut, kuid saatis saadikud Sitsiilia kuninga Ruggero II (Roger II) juurde.
Uued kardinalid.
Coelestinus II määras 14 uut kardinali. Tema ajal sai kardinaliks hilisem paavst Coelestinus III.
Coelestinus II kultuuriloos.
Coelestinus II kinkis oma raamatukogu Città di Castello San Flordio kirikule.
Teda on mainitud esimese paavstina Armagh' piiskopi Malachy prohveteeringute paavstide loendis (nimetatud kui "Ex castro Tiberis" – Tiberi kindlusest).
Surm.
Coelestinus II suri 8. märtsil 1144 Roomas ja maeti Lateraani basiilikasse.
Red Bull Arena

Red Bull Arena nime kannab mitu jalgpallistaadioni:
Baikali viigerhüljes

Baikali viiger ehk baikali viigerhüljes ("Pusa sibirica", varem "Phoca sibirica") on liik hülglaste sugukonnast.
Kirjeldus.
Baikali viiger on ainus ainult mageveeline hülgeliik maailmas. Ta sarnaneb peaaegu kõiges oma meres elavate sugulastega, kuid on üks väiksemaid, kasvades ainult 1,2–1,4 meetri pikkuseks, kaaludes 50–130 kilo ja elades kuni 55-aastaseks (seda siiski harva). Karvakatte värvus on seljapoolel pruunikashall hõbedase varjundiga, kõhtmisel poolel pisut heledam, võrdlemisi tihe ja pikk.
Loom elab põhiliselt üksinda, kuid näiteks aprilli lõpus ja mais moodustavad nad jää peal lesilaid. Lesilaid moodustavad ka pärast jää lagunemist, kuid seekord kividel ja neemedel. 
Paaritumine toimub aastate jooksul sama partneriga (järjestikune monogaamia). Poeg, kes kaalub 3–3,5 kilo, sünnib veebruaris-märtsis jääkoopas, kus ema imetab teda kuni 3 kuud.
Peamiselt toitub viiger mittetöönduslikest kalaliikidest, peamiselt õlikalast, ega kahjusta sellega kalamajandust. Tema arvukuseks arvatakse ligi 100 000 isendit.
Suur õlikala

Suur õlikala ("Comephorus baikalensis" syn "Comephorus baicalensis", Pallas 1776) on õlikalalaste sugukonda õlikala perekonda kuuluv kala.
Õlikalalased on Baikalis elutsev endeemsete kalade sugukond. "Loomade elu" nimetab neid Baikali kõige huvitavamateks ja omapärasemateks kaladeks. 
Sellesse sugukonda kuulub üks perekond kahe liigiga, kes on mõlemad pelaagilise eluviisiga ehk veedavad kogu oma elu keskmises veekihis. Nad toituvad peaaegu eranditult kirpvähilistest. 
Õlikalad on peaaegu läbipaistvad, kahvaturoosa pärlmutriläikega. Teine silmaalune luuke on nõrgalt arenenud, kõhuuimed puuduvad. Rinnauimed on seevastu väga suured ja tugevad. Muidu on nad halvad ujujad. 
Emased on kuni 23 cm ja isased 13 cm pikad. Emased koevad juunist augustini kuni 2300 marjatera, millest kooruvad väljakujunenud vastsed. Pärast kudemist emased hukkuvad. 
Juba Pallase ajal kasutati suure õlikala rasva, näiteks meditsiinis. Tänapäeval püütakse suuri õlikalu rasva saamiseks töönduslikult. Suure õlikala kehas on rasva kuni 33%, seevastu väikese õlikala kehas kõigest 1,6–1,9%. 
Suur õlikala on baikali viigri põhitoit.
Väike õlikala

Väike õlikala ("Comephorus dybowskii", Korotneff 1904) on õlikala perekonda kuuluv kalaliik.
Emased isendid on 15,8 cm ja isased 13–14 cm pikad. Väikese õlikala emased koevad veebruaris-aprillis 800–1700 marjatera. Võrreldes suure õlikalaga hukkub emaseid tunduvalt vähem. Kala rasvaprotsent on 1,6–1,9. Ta on ka baikali viigri põhitoiduks.
Õlikala

Õlikala ("Comephorus") on kalade perekond.
Pavol Hurajt

Pavol Hurajt (sündinud 4. veebruaril 1978 Popradis) on Slovakkia laskesuusataja. 
Hurajt on osalenud kahtedel olümpiamängudel: 2006. aasta OM-il Torinos ja 2010. aasta OM-il Vancouveris. Torinos jäi tema parimaks kohaks 12,5 km jälitussõidus saadud 14. koht. Vancouveris võitis ta pronksmedali 15 km ühisstardiga sõidus. Lisaks oli ta viies 20 km eraldistardiga sõidus, seitsmes 10 km sprindis ja kuueteistkümnes 12,5 km jälitussõidus.
Maailmameistrivõistlustel on ta parim koht 2008. aasta MM-il Östersundis 10 km sprindis saadud neljateistkümnes koht.
Hurajt võitis suvistel maailmameistrivõistlustel 2004. aastal Brezno-Osrblies 6 km ühisstardiga sõidus kuldmedali ning on saanud pronksmedali 4x4 km teatesõidus nii 2003. aastal Forni Avoltris, kui ka 2004. aastal ning 2009. aastal Oberhofis 2x6+2x7,5 km segateatesõidus
Maailma karikasarjas on Hurajt olnud (seisuga 25. märts 2010) kolm korda kolmas: 2003. aastal Brezno-Osrblies 12,5 km jälitussõidus, 2004. aastal Fort Kentis 10 km sprindis ja 2009.–2010. aasta maailma karikasarjas Vancouveri OM-il 2010. aasta veebruaris 15 km ühisstardiga sõidus.
Evert Taube

Evert Axel Taube [toob] (12. märts 1890 Göteborg – 31. jaanuar 1976 Stockholm) oli rootsi laulja, helilooja, kirjanik ja kunstnik. Ta on Rootsi tuntuim rahvalaulik.
Evert Taube'i loomingu hulgas on üle 200 laulu; luuletusi, reisikirjeldusi ja romaane; joonistusi, akvarelle ja õlimaale.
Lapsepõlv.
Evert Taube põlvnes isaliinis vanast Taube baltisaksa aadlisuguvõsast. Tema isa Karl Gunnar Taube oli laevakapten. Evert oli neljas laps kolmeteistkümnest. Tema lapsepõlv möödus Vinga saarel, kus tema isa kuni 1905. aastani majakavahina töötas. Nii muusika kui ka laevad, kalapüük, meremehejutud ja lood kaugetest maadest kuulusid tema igapäevaellu. 
Algul õppis Evert saare kümne õpilasega koolis; aastatel 1904–1905 käis koolis Malmös, kus elas oma onu Axel Taube'i juures. Aastal 1905 kolis pere Göteborgi, kus Evert pidi gümnaasiumi õppima asuma, kuid kukkus matemaatika sisseastumiseksamil läbi. Ta hakkas õppima maalikunsti teatri dekoraatori juures ja õhtuti kunstikoolis.
Kunstiõpingud.
16-aastaselt otsustas Evert, et temast saab kunstnik; ta laenas oma klaveriõpetajalt 18 krooni, pakkis asjad ja sõitis rongiga Stockholmi. Enamasti õnnestus tal ööbida kunstnikust nõo juures, kuid aeg-ajalt veetis ta rahapuudusel öid ka lageda taeva all.
Mõned tema joonistused ilmusid ajalehtedes Dagens Nyheter ja Svenska Dagbladet.
Tema unistus oli pääseda õppima kunstiakadeemia kõrgkooli (Kungliga Kunsthögskolan). Ta leidis vajalikud soovitajad ja võetigi akadeemiasse vastu. Everti isale aga boheemlaslik kunstnikuelu ei meeldinud. Ta seadis poja valiku ette: kas too jätkab õpinguid internaatkoolis või hakkab meremeheks. Evert otsustas minna merele.
Meremeheelu.
Aastal 1907 asus Evert Taube laevale kütjaks. Kuni 1909. aastani sõitis ta meremehena Aafrika ja Lõuna-Aasia rannikuvetes. Ta alustas esinemist lauljana ning hakkas ka meremehelaule koguma. 1910–1915 töötas ta Argentinas, kust võttis Rootsi tagasi pöördudes kaasa huvi Ladina-Ameerika muusika vastu. Tema tegi ka tangomuusika rootslastele tuttavaks.
Muusikuelu.
Oma esimese lindistuse tegi ta aastal 1921.
1954. aastal sai temast esimene esineja, keda Rootsi televisioonis näidati.
Paljud tema laulud räägivad meremeheelust, sageli humoristlikult. Tihti korduvad lauludes samad tegelaskujud.
Eesti keeles on Evert Taube'i laule esitanud muu hulgas Väikeste Lõõtspillide Ühing.
Tallinna lillefestival

Tallinna lillefestival on iga-aastane üritus, mis toimub Tornide väljakul Tallinnas. Festivali eesmärk on tuua kokku kogu maailmast aianduse- ja lillehuvilisi ning anda osalejatele võimalus kujundada silmapaistev iluaed ja seeläbi tutvustada ennast. 
2010. aasta lillefestival toimus 21. maist kuni 28. augustini. 2019. aastal lillefestivali ei toimunud.
Tiit Tammela

Tiit Tammela (sündinud 19. aprillil 1956 Harju rajooni Harku külanõukogus) on Eesti sõjaväelane, kolonelleitnant reservis. On teeninud Kaitseliidu Pärnumaa maleva pealiku ja Eesti kaitseatašeena Ameerika Ühendriikides. 
Tammela lõpetas 1974. aastal Pärnu 1. Keskkooli.
Teenistus Nõukogude Liidu relvajõududes.
Aastal 1978 lõpetas Tammela Lvovi Kõrgema Poliitilise Sõjakooli ajakirjanduse kateedri.
Aastatel 1978–1989 teenis Tammela Nõukogude armees, sealhulgas Afganistanis.
Teenistus Eesti kaitsejõududes.
1991. aastal asus Tiit Tammela vastloodud Pärnu riigikaitseosakonna ülema kohale. 
Tammela kuulub Kaitseliitu alates 1992. aastast, teenis aastail 1993–1997 ja 2001– Kaitseliidu Pärnumaa maleva pealikuna.
Aastail 1997–2001 oli Tammela esimene sõjajärgne Eesti kaitseatašee Ameerika Ühendriikides. 
Kolonelleitnant aastast 1997.
Isiklikku.
Tammela on lesk, tal on täiskasvanud tütar ja poeg.
Erik Reinhold

Erik Reinhold (sündinud 2. märtsil 1970) on Eesti sõjaväelane ja poliitik (kapten reservis). 
Erik Reinhold on lõpetanud Pärnu Ülejõe Gümnaasiumi. Sõjalise hariduse on ta saanud Šveitsis ja Saksamaal, sealhulgas lõpetanud Zürichi Föderaalse Tehnikakõrgkooli Sõjakolledži sõjaväepedagoogika erialal. 
Oli Kaitseliidu Pärnumaa maleva pealik aastatel 2002–2006, kuulub Pärnumaa malevasse 1992. aastast. Alustas teenistust Pärnumaa riigikaitseosakonnas 1991. aastal. On teeninud ka Pärnu üksik-jalaväepataljon, kaitsejõudude peastaabis ja Kaitseliidu peastaabis. 
1. aprillist 2011 on ta Kaitseliidu Kooli ülem.
Eeskujuliku teenistuse eest on Erik Reinholdi autasustatud Kaitseliidu Valgeristi II klassi, Kaitseliidu teenetemedali 1., 2. ja 3. klassi, Kaitseliidu kooli teeneteristi eriklassi, Päästeameti hõberisti, Politsei teeneteristi eriklassi ja Tuletooja medaliga.
Kuulub Isamaa ja Res Publica Liitu 29. maist 2006.
Pärast teenistuse lõppu Eesti kaitsejõududes alustas Erik Reinhold tegevust Pärnumaa kohalikes omavalitsustes. Aastatel 2018–2019 töötas Pärnu linnavalitsuses volikogu teenistuse juhatajana. Septembrist 2019 on Reinhold Pärnumaa Arenduskeskuse juhatuse liige ja Pärnumaa Omavalitsuste liidu tegevjuht 
Erik Reinhold on juhtimistreener ja juhatuse liige konsultatsiooniettevõttes Tööõnne Agentuur OÜ
Koyama kuusk

Koyama kuusk ("Picea koyamae") on igihaljas okaspuu kuuse perekonnast.
Levila ja ökoloogia.
Koyama kuusk on Jaapani endeem ning tema väga väike levila asub Honshū saare keskosas, Yatsugadake mägede põhjanõlvadel, 1500–2000 m kõrgusel merepinnast. Ta kasvab 10–20 puust koosnevate rühmadena või segunenult peamiselt järgmiste puuliikidega: jaapani lehis ("Larix kaempferi"), kahevärvilise kuuse teisend "Picea alcoquiana" var. "acicularis", Maximowiczi kuuse teisend "Picea maximowiczii" var. "senanensis" ning veel mõned põõsa- ja lehtpuuliigid.
Levila kliima on niiske, jahe ja lumerohke, aasta jooksul esinevate sademete hulk on vahemikus 1000–2000 mm.
Koyama kuuse killustunud populatsioonid kasvavad vähem kui 100 km2 suurusel maa-alal. Arvukuse vähenemise põhjused on läbi ajaloo olnud metsaraied, taifuunid, metsapõlengud ja maalihked. Viimasel ajal on nendele lisandunud kliimamuutused (sademete hulga kõikumine, raskete ilmastikuolude sagenemine), mille tõttu koyama kuuse populatsioonid järk-järgult vähenevad.
Kirjeldus.
Koyama kuusk on madalakasvuline, kasvab 15–20 (25) m kõrguseks. Tüve läbimõõt on 0,3–0,5 (1,0) m. Puukoor on noorelt pruun ja õhukeste laastudena kestendav, vananedes muutub tumehalliks ja rõmeliseks.
Okkad on rombja läbilõikega, 8–12 mm pikkused, kahvaturohelised, noorena teravad, hiljem tömbid, vaigukäike on üks kuni kaks.
Õitseb mais-juunis, isasõisikud on silinderjad, punakaspruunid, arvukate tolmukatega. Käbid on silinderjad, 4–6 cm pikkused ja läbimõõduga 2–2,5 cm, punakaspurpurjad, valminult helepruunid. Seemnesoomused õhukesed, pruunid, umbes 15 mm pikkused ja 13–16 mm laiusega.
Seemned on 2–3 mm pikkused, tumepruunid, ovaalsed, umbes 10 mm pikkuse tiivakesega.
Hüpertekst

Hüpertekst on arvutis, nutitelefonis või mõnes teises elektroonilises seadmes kuvatav tekst, milles viidatakse teistele tekstidele või muudele objektidele hüperlinkidega, mille aktiveerimisel sisendseamega –osutusseadmed (kursor) – saab lugeja juurdepääsu viidatavale objektile, kui selle laadimine arvutisse õnnestub. Hüpertekst võib sisaldada ka tabeleid, pilte jms. Hüpertekst on aluseks kogu veebi struktuurile, tänu millele on informatsiooni jagamine ja omavahel seostamine veebis väga lihtne 
Terminit "hüpertekst" hakkas 1960. aastatel kasutama Ted Nelson, vt Xanadu.
Hüpertekst-dokumendid võivad olla staatilised (eelnevalt loodud ja salvestatud) või dünaamilised (sisu muudetakse vastavalt kasutaja tegutsemisele veebilehel, kasutaja saab ise veebilehte sisuga täita). Staatilist hüperteksti saab kasutada dokumentides olevate andmete omavahel sidumiseks (viitamiseks), tarkvararakendustes, e-raamatutes, CD-del ja DVD-del, jne. Tuntuim ja laialdasim hüpertekstide rakenduskoht on Internet.
HSCSD

HSCSD ("High-speed circuit-switched data" ehk kiire kanalikommutatsiooniga andmeside) on kanalkommutatsiooniga andmesidetehnoloogia mobiilseadmete kasutajatele, mis on CSD (GSM data) edasiarendus, olles sellest neli korda kiirem. HSCSD andmeedastuskiirus on kuni 38.4 kbit/s. HSCSD põhineb kuni nelja tavalise GSM data kanali (ajapilu) kooskasutamisel. Eestis HSCSD võimalust mobiilsidevõrkudes ei pakuta. Tänapäeval kasutatakse selle asemel pakettandmesidestandardeid (GPRS,EDGE,HSDPA)