tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Washington Luís Pereira de Sousa

Washington Luís Pereira de Sousa (vanas kirjaviisis Luiz 26. oktoober 1869 Rio de Janeiro osariigis Macaés – 4. august 1957) oli Brasiilia president 15. novembrist 1926 kuni 24. oktoobrini 1930.
Ta pärines Portugali mustlastest.
Ta kolis São Paulosse, kus sai juristiks. Ta valiti 1920 São Paulo osariigi kuberneriks (oli ametis kuni 1924) ja 1926 Brasiilia presidendiks.
Ta oli Brasiilia esimese vabariigi viimane president. Esimest vabariiki iseloomustas koronelismiks nimetatav poliitika, mis põhines patrooni ja kliendi suhetel: patroon jagas klientidele nende lojaalsuse eest mitmesuguseid hüviseid. Kogu võim oli koondunud oligarhide kätte, kelleks maapiirkondades olid põhiliselt kohviistanduste omanikud. Neid kohalikke võimureid, kes sageli olid läbinisti korrumpeerunud, nimetatigi koronelideks.
See süsteem hakkas ajale jalgu jääma ja 1929 puhkes kriis, kus president kaotas peaaegu kogu toetuse. Ta valis oma ametijärglaseks oma sõbra, São Paulo osariigi kuberneri Júlio Prestese, kes valitigi 1. märtsil 1930 uueks presidendiks, kuid ei jõudnud võimu üle anda. Prestese ametissevannutamine oli ette nähtud 15. novembril 1930, kuid 3 nädalat varem toimus 1930. aasta revolutsioon, mis tõi võimule Getúlio Vargase, kes oli võimul 1930–1945 ja uuesti alates 1951 kuni oma surmani 1954.
Harakiri

Harakiri (jaapani keeles 腹切, 'kõhu lahtilõikamine') on Jaapani kultuuris rituaalne enesetapp läbi kõhu lahtilõikamise. Terviklikku rituaali, mis hõlmab halastusaktina tihti ka näiteks kolmanda isiku ("Kaishakunin") poolt enesetapja pea maha löömist, nimetatakse seppukuks. "Harakiri" viitab ainult enese kõhu lahtilõikamise aktile, mis võis lisaks mõningatel juhtudel toimuda karistusena ka seppuku rituaalist eraldiseisvana.
Seppuku oli feodaalses Jaapanis (1192–1868) suhteliselt laialt levinud, kuuludes "bushidō" koodeksi ja sõdalase distsipliini koosseisu. Samuraile oli seppuku võimalus surra demonstreerides au, julgust, lojaalsust ja iseloomu kas alternatiivina vääritule surmale vaenlase kätes või karistusena millegi eest. Hiljem, eeskätt Shōwa ajastul (1926–1989) hakkasid seda praktiseerima ka teised jaapani inimesed, näiteks sõjaväeohvitserid Teise maailmasõja lõpus, et iseenda või oma perekonna auväärsust kaitsta.
Esimese kirjalikest allikatest teadaoleva seppuku pani 1180. aastal Uji lahingu ajal toime luuletaja Minamoto no Yorimasa. Samas on arvatud, et harakiri võis 1170. aastal teha ka Hōgeni ülestõusu järel pagendatud samurai Minamoto no Tametomo. Pagendamisel lõikas Tametomo alistanud väejuht Taira no Kiyomori ta vasaku käe kõõlused läbi, halvates Yametomo võimekuse vibu lasta.
Getúlio Vargas

Getúlio Dornelles Vargas (19. aprill 1882 São Borja, Rio Grande do Sul – 24. august 1954) oli Brasiilia riigipea 3. novembrist 1930 kuni 29. oktoobrini 1945 ja 31. jaanuarist 1951 kuni surmani. 
Aastatel 1930–1934 oli ta ametlikult ajutise valitsuse juht, alates 20. juulist 1934 riigi president.
Elulugu.
Vargas pärines põlisest gautšode perekonnast. Algul teenis ta sõjaväes, siis hakkas õppima õigusteadust. Poliitikas alustas ta tegevust vabariiklasena, valiti Rio Grande do Suli parlamenti ja hiljem esindajatekotta, saades oma osariigi esindajaks kongressis. Lühikest aega oli ta rahandusminister president Washington Luisi valitsuses, ent astus ametist tagasi, et kandideerida oma osariigi valitsusse Liberaalse Alliansi esindajana. Rio Grande do Suli osariigi valitud kubernerina rajas ta tugeva opositsioonilise liikumise keskvõimu vastu ja lõpetas korruptsiooni valimistel üldise ja salajase hääletamise kehtestamisega.
1930 kandideeris ta Brasiilia presidendiks ja sai vaieldava kaotuse senise presidendi Luisi soosikult Jorge Presteselt. Valimistulemuste võltsimine oli tollal Brasiilias üldine. Sõjavägi, kes Brasiilias on alati poliitiliselt aktiivne olnud, korraldas riigipöörde ja kuulutas Vargase presidendiks; Prestes ei jõudnudki ametivannet anda.
See tähendas nii-öelda vana vabariigi lõppu, mis oli rajatud peamiselt paulistide (kohvitootjate) huvidele. Vargas esindas jõukate natsionalistlike ja antikommunistlike töösturite huve. Tema Liberaalne Allianss pooldas liberaalseid reforme vabaturumajanduse arendamiseks.
Vargas kehtestas autoritaarse režiimi, milles võttis eeskuju fašismist. Selleks muutis ta 1934 põhiseadust. Sõjaväe toel valitses ta 15 aastat järjest, mis oli Ladina-Ameerika kohta pikk aeg. Ta surus maha kõik mässud: nii paulistide (1932), kommunistide (1935) kui ka fašistide mässu (1938). Tal ei olnud kindlat programmi riigi arendamiseks, kuid tema ajal ja suuresti tänu temale muutus Brasiilia põllumajandusriigist tööstusriigiks.
Ta lõpetas elu enesetapuga, sest ei tahtnud täita armeejuhtide nõudmist tagasi astuda.
Arturo Alessandri Palma

Arturo Fortunato Alessandri Palma (20. detsember 1868 – 24. august 1950) oli Tšiili president 23. detsembrist 1920 kuni 12. septembrini 1924, 12. märts kuni 1. oktoobrini 1925 ja 24. detsembrist 1932 kuni 24. detsembrini 1938.
Ka tema poeg Jorge Alessandri Rodríguez oli Tšiili president.
Biosfäär

Biosfäär ehk elukond on Maad ümbritsev elusloodust sisaldav kiht. Biosfäär hõlmab litosfääri, pedosfääri, atmosfääri ja hüdrosfääri.
Vladimir Vernadski järgi on biosfäär elu poolt kujundatud ja keemiliselt ümberkorraldatud aine sfäär planeedi ümber.
Termini "biosfäär" võttis aastal 1802 kasutusele Jean-Babtiste Lamarck (raamatus "Hydrogéologie"). 1875. aastal kasutus seda Eduard Suess.
Kagu-Aasia

Kagu-Aasia on piirkond Aasias. Kagu-Aasia hulka kuuluvaks loetakse Indohiina poolsaarel ning Euraasia ja Austraalia vahelistel saartel asuvad riigid ja maad. 
ÜRO liigituse järgi kuuluvad Kagu-Aasiasse 
Kagu-Aasia asub lähisekvatoriaalses ja ekvatoriaalses kliimavöötmes. Aastas on võimalik saada 2-3 saaki, liigniiskus aga pärsib põllumajandust. Maaharimisega tegeldakse peamiselt vulkaanilistel platoodel ja jõgede deltades. Laialdaselt tegeldakse istandustega. 
Kagu-Aasias on märkimisväärsed metsavarud, samuti leidub naftat (Brunei). Leidub palju metallimaake ja muidki maake, mida sageli veel kasutusele võetud pole.
Tri Repetae

"Tri Repetae" on elektroonilise muusika ansambli Autechre kolmas album. Selle andis 6. novembril 1995 välja ansambli enda produtseerituna Warp Records. 
Albumi pealkiri imiteerib ladina keelt, jättes mulje, nagu ta tähendaks 'kolm kordust'. Selles nähakse vihjet asjaolule, et on tegemist ansambli kolmanda albumiga. 
Album on välja antud CD-na, kahekordse LP-na ja kahekordse kassetina. Katalooginumber on WARP CD 038. 
Albumi kestus on 72 minutit 34 sekundit.
Muusika kuulub žanrisse IDM. Tagantjärele on seda albumit peetud IDM-i verstapostiks. 
Samal ajal albumiga anti välja nelja looga EP "Anvil Vapre", mis sisaldab sama perioodi loomingut. Selle loole "Second Bad Vilbel" tegi Chris Cunningham video. 
USA-s anti album 1995 välja nime all "Tri Repetae++" komplektis teise plaadiga, millel on EP-de "Garbage" ja "Anvil Vapre" materjal. Jaapani on plaadi materjalile lisatud pala "Medrey".
Andmebaasis All Music Guide on USA versioon "Tri Repetae++" hinnatud maksimaalse viie tärniga. 
Looming.
Album juhatas sisse uue faasi ansambli loomingus. Sean Boothil ja Rob Brownil õnnestus esmakordselt end traditsioonilistest struktuuridest lahti murda ning näidata uusi suundi elektroonilises muusikas. Enamik palu koosneb üsnagi abstraktsest murtud rütmist ("breakbeat"). Need rütmid teevad vähehaaval läbi pisimuutusi ning uute kihtidena lisandub uusi rütmielemente, nii et üha enam tekib lühikesi meloodiaid. Tuntav on industriaalmuusika mõju metalse kõlaga mürade näol. Pala "Overand" on täiesti ilma löögita, kuuludes puhtalt "ambient"- stiili. 
Ümbrisekujundus.
Ümbrise on kujundanud inglise kujundajate kollektiiv The Designers Republic. Välisümbris on kuldses toonis; ansambli nimi on väikesel kleebisel. Ümbrisel on mitu töödeldud värvifotot masinadetailidest ja tehnilistest seadmetest. 
CD infotrükisel on peenes kirjas märkus: "incomplete without surface noise", vinüüliversioonil aga: "Complete with surface noise".
Kriitika.
Enamik kriitikuid tunnistas selle albumi suunda näitavaks teoseks, mille tähtsus ulatub ansambli arenguloost kaugemale. Ajakirjas Frontpage ilmus järgmine hinnang: "Autechre töötab välja – nii imelikult kui see ka ei kõla – täiesti omamoodi saundi ei millestki ja mitmekesisuses, mis on väga ebatavaline." 
Albumi kogu tähendus elektroonilise muusika edasise arengu seisukohast ilmnes aga alles tagasivaates. Nii näiteks võttis saksa ajakiri Musikexpress albumi "Tri Repetae" märtsis 2005 1990. aastate parimate albumite nimekirja 49. kohal ühena viiest puhtalt elektroonilise muusika albumist. 
Praegu nähakse selles albumis ansambli loomingu kõrgpunkti, sest seal õnnestus keerukust ja ligipääsetavust peaaegu täiuslikult ühitada. Varasematel albumitel "Incunabula" ja "Amber" oli struktuur veel suhteliselt lihtne, hiljem aga muutus ansambli stiil veel keerukamaks, nii et paljud fännid ei läinud sellega enam kaasa.
Eiffeli torn

Eiffeli torn (prantsuse "La tour Eiffel") on Pariisi tuntuim ehitis ja populaarseim turismiatraktsioon. Teraskonstruktsiooniga torn on saanud nime kogu projekti juhtinud ettevõtja Gustave Eiffeli järgi, arhitekt oli Stephen Sauvestre. Ehitamist alustati 1887 ja torn valmis 1889. aasta Pariisi maailmanäituseks, et tähistada Prantsuse revolutsiooni 100. aastapäeva. 
Torn on tänapäeval 330 meetrit kõrge ja kaalub 7300 tonni. Eiffeli torn oli 300 meetri kõrgusena 41 aastat maailma kõrgeim ehitis (1889–1930). Aastal 2022 paigaldati tornile digitaalside antenn, mis tegi torni kõrguseks senise 324 meetri asemel 330 meetrit.
Pärast ehitamist peeti torni väga inetuks ja häbiväärseks. Torni omandiõigused pidid vastavalt lepingule minema 20 aasta möödumisel torni rajamisest (1909) Pariisi linnale, kes lubas selle kohe lammutada. Torni ehitamise tingimuseks oligi, et see peab olema kergelt lammutatav.
Vahepeal oli aga leiutatud raadio. Prantsuse armee oli selleks ajaks torni tippu paigaldanud saatja ja vastuvõtja, mis oli spionaaži jaoks ülitähtis. Seetõttu oli sõjaväe juhtkond otsustavalt lammutamise vastu. Pärast Esimest maailmasõda, kus torn end spionaaži kohalt õigustas, pole torni lammutamise ideel enam laiemat kõlapinda olnud.
2004. aastal külastas torni üle 6,2 miljoni inimese. 2002. aastal registreeriti 200 miljones külastaja.
Detsembris ja jaanuaris on torni alumisel platvormil avatud 220 ruutmeetri suurune liuväli. Seal kasutatav varustus antakse kohapeal, enda oma kaasa võtta ei tohi.
Eiffeli torni on keelatud kaasa võtta loomi, välja arvatud pimeda juhtkoerad.
Eiffeli tornist on üle maailma tehtud üle 30 duplikaadi või sellest inspireeritud ehitist.
Avignon

Avignon on linn Prantsusmaal, Vaucluse'i departemangu keskus. See asub Rhône'i vasakul kaldal.
Ajalugu.
Avignon asutati juba enne Rooma vallutusi. Rhône'i kaldal asus keltide kindlus. Sealkandis elasid keldi päritolu kavaarid.
Linn oli Rooma riigi Gallia Transalpina, hilisema Gallia Narbonensise provintsi keskus. Sel ajal nimetati seda "Avennioks", mis on tulnud Avenniuse suguvõsa järgi. Gallia Narbonensis oli Rooma esimene provints teispool Alpe. Sellest ajast pole säilinud arhitektuurilises mõttes peaaegu midagi.
Suure rahvasterändamise ajal sai Avignon tugevasti kannatada. Seejärel kuulus ta järjepanu gootidele, Burgundiale, läänegootidele ja Frangi riigi Austraasia osale. 736 vallutasid Avignoni saratseenid, 737 vallutas ja rüüstas linna Karl Martell, kuna linlased olid koos araablastega tema vastu sõdinud. Kuni Louis II surmani 879 kuulus Avignon taas Frangi riiki, siis kuulutas Boso Burgundia ehk Arelaadi (pealinna Arles'i järgi) sõltumatuks.
1033, mil Konrad II sai Arelaadi kuningaks, läks linn Saksa-Rooma riigile. Keiser elas kaugel, Avignon allus talle ainult nimeliselt, olles aastast 1135 sisuliselt sõltumatu. Ka Forcalquier', Toulouse'i ja Provence'i krahvidel oli linna üle ainult nominaalne, mitte sisuline võim. 1135 loobus Forcalquier' krahv igasugustest õigustest Avignoni üle.
12. sajandi lõpus kuulutas Avignon end täiesti sõltumatuks. Ent iseseisvus ei kestnud kaua. Avignon oli üks katarite keskusi ja 1226 vallutas Prantsusmaa kuningas Louis VIII Avignoni albilaste vastu suunatud ristisõjas pärast seda, kui linn oli keeldunud avamast väravaid temale ja paavsti legaadile. Linn alistus pärast kolmekuist piiramist (10. juuni – 13. september), pidi oma kindlustused lammutama ja vallikraavi täitma.
7. mail 1251 tegi Louis VIII Avignoni oma vendade Charles of Anjou ja Alphonse de Poitiers' ühisvalduseks. Pärast viimase surma 25. augustil 1271 sai Avignon Prantsusmaa osaks. 1274. aastast valitsesid linna kuninga esindajatena rektorid.
1303. aastal asutati Avignoni ülikool.
1309. aastal viis Prantsusmaa kuningas paavstide asukoha Avignoni, paavst Clemens V, kes pärines Bordeaux'st, viis paavsti residentsi Avignoni. Niinimetatud Avignoni vangipõlv kestis 1377. aastani. Aastatel 1309–1377, enne Suurt skismat Rooma ja Avignoni kirikute vahel, resideeris Avignonis 7 paavsti. Skisma viis rivaalpaavstide valimiseni mõlemas kohas. Pärast seda resideeris Avignonis aastani 1423 kolm vastupaavsti, kuni paavst lõplikult Rooma tagasi läks. Aastatel 1334–1363 ehitas paavst Benedictus XII vana paavstipalee Avignonis ja paavst Clemens VI ehitas uue paavstipalee; üheskoos oli Paavstide palee suurim gooti palee Euroopas.1335–1364 ehitati linna paavstiloss Palais des Papes.
Paavstiloss ja Avignoni ajalooline kesklinn kuuluvad UNESCO maailmapärandi nimistusse (aastast 1995).
Kultuur.
Igal aastal juulis toimub linnas Avignoni teatrifestival.
Nelson Mandela

 
Nelson Rolihlahla Mandela (18. juuli 1918 Mvezo – 5. detsember 2013 Johannesburg) oli Lõuna-Aafrika Vabariigi poliitik ja inimõiguslane, Lõuna-Aafrika Vabariigi president, rahvuselt koosa.
Enne presidendiks valimist oli ta apartheidivastase liikumise aktivist ja viibis alates 1962. aastast 27 aastat vanglas. Vangistuse ajal kujunes ta apartheidivastase võitluse sümboliks. Pärast vabanemist 11. veebruaril 1990 propageeris ta leppimispoliitikat, mis lihtsustas üleminekut demokraatlikule riigikorrale. Ta valiti presidendiks esimestel vabadel ja demokraatlikel valimistel LAV-s 27. aprillil 1994. Tema ametiaeg kestis 1999. aastani. 
Isiklikku.
Nelson Mandela oli kolm korda abielus. Esimene abielu Evelyn Ntokoga kestis 13 aastat (1944–1957) ja neil oli 4 last, kellest vanem tütar suri 9-kuuselt, vanem poeg Madiba 1967 autoõnnetuses ja noorem poeg Makgatho 2005 AIDS-i. Abielu lagunes, sest naine liitus Jehoova tunnistajatega.
Tema abielu Winnie Madikizela-Mandelaga kestis 38 aastat, millest suurema aja ta oli vangis. Pärast vabanemist asusid nad aprillis 1992 lahku elama ja abielu lahutati märtsis 1996. Abielu kahjustasid Winnie Mandela süüdistamine inimröövis ja mõrva organiseerimises.
Oma 80. sünnipäeval, 18. juulil 1998 abiellus ta endise Mosambiigi presidendi Samora Macheli lese Graça Macheliga, kellest sai esimene inimene maailmas, kes on olnud abielus kahe presidendiga.
Thabo Mbeki

Thabo Mvuyelwa Mbeki (sündinud 18. juunil 1942 Mbewuleni külas Ida-Kapimaa provintsis) on Lõuna-Aafrika Vabariigi poliitik. Aastatel 1999–2008 oli ta Lõuna-Aafrika Vabariigi president.
Tema isa Govan Mbeki (1910–2001) oli õpetaja, kommunist, Lõuna-Aafrika Kommunistliku Partei ja Aafrika Rahvuskongressi toetaja. Thabo Mbeki on rääkinud, et nende kodus oli Karl Marxi pilt kaminasimsil ja Mahatma Gandhi pilt seinal. Isa soovitusel ühines ta Aafrika Rahvuskongressiga juba 14-aastaselt, 1956. aastal.
Nähes oma isa ja veel mitme lähedase tuttava vahistamist ja kartes ise sama saatust, läks ta Suurbritanniasse eksiili. Ta sai Sussexi Ülikoolis majandusmagistriks ja õppis Nõukogude Liidus sõjandust. Ta elas ka Sambias, Botswanas, Svaasimaal ja Nigeerias. Tema poeg Kwanda tapeti, kui ta soovis kodumaalt lahkuda ja isa juurde minna, ning tema venna Jama Mbeki mõrvasid 1982 Lesotho salateenistuse agendid.
Alles 28 aasta pärast, kui apartheidirežiim oli LAV-is kukutatud, naasis ta kodumaale. Ta sai 1993 Aafrika Rahvuskongressi presidendiks. Aastal 1994 sai ta Lõuna-Aafrika Vabariigi asepresidendiks (president oli Nelson Mandela), 1999. aastal valiti presidendiks ja 2004 valiti ta tagasi.
Septembris 2008 sunniti ta Aafrika Rahvuskongressis tekkinud siselahkhelide tõttu tagasi astuma. Thabo Mbeki esitas tagasiastumisavalduse 21. septembril ja lahkus presidendiametist 25. septembril, kui parlament valis presidendi kohusetäitjaks Aafrika Rahvuskongressi aseesimehe Kgalema Motlanthe.
Vihitaja

Vihitaja ehk jõgitilder ("Actitis hypoleucos") on linnuliik kurvitslaste sugukonnast vihitaja perekonnast.
Välimus.
Vihitaja on väike 19–21 cm pikkune lind tiivapikkusega 32–35 cm. Ta kaalub 40–60 grammi.
Täiskasvanud linnu sulestik on pealt pruun ja alt hallikasvalge, lühikeste kollakate jalgadega.
Levik.
Vihitaja pesitseb suuremas osas Euraasias, aga talvitub Aafrikas, Lõuna-Aasias ja Australaasias. Eesti vihitajad talvituvad Lõuna-Euroopas ja Aafrikas.
Vihitajad ei ole seltsivad ja vaid harva võib neid suurtes salkades näha.
Vihitaja pesitsusaegset arvukust Eestis hinnatakse 5000–10 000 paarile.
Pesitsemine.
Vihitaja pesitseb jõgede ja järvede ääres. Pesa ehitab ta rohu sisse, sageli põõsa alla. Kurnas on mais-juunis 4 umbes 35 mm pikkust muna, mida mõlemad vanemad hauvad 20–22 päeva.
Toitumine.
Vihitaja toitub putukatest ja teistest väikestest selgrootutest. Putukaid võib ta ka lennult püüda. Toitu hankides võib ta kuni 20 sekundiks sukelduda kuni 1 meetri sügavusele vette.
86

86. aasta
Sajandid: 1. sajand eKr - 1. sajand - 2. sajand
Aastakümned: 30. aastad 40. aastad 50. aastad 60. aastad 70. aastad - 80. aastad - 90. aastad 100. aastad 110. aastad 120. aastad 130. aastad
Aastad: 81 82 83 84 85 - 86 - 87 88 89 90 91
Türkmeeni-Khorāsāni mäestik

Türkmeeni-Khorāsāni mäestik on mäestik Aasias. Piirab kirdest Iraani mägismaad, kulgeb loode-kagu suunas. Läänes on ühenduses Alborzi mägedega. Kõrgus kuni 3314 meetrit.
Urmas Lattikas

Urmas Lattikas (sündinud 17. augustil 1960 Tapal) on eesti helilooja ja džässpianist.
EHL liige aastast 2000.
Lõpetas 1974 Tapa Muusikakooli klaveri erialal ja 1986 Eesti Muusikaakadeemia kompositsiooni erialal, Eino Tambergi õpilasena. Täiendas end 1990 Bostonis Berklee Muusikakolledžis kompositsiooni ja džässklaveri erialal.
1983. aastal asutas omanimelise džässkvinteti.
Lázaro Cárdenas

Lázaro Cárdenas del Río (21. mai 1895 – 19. oktoober 1970) oli Mehhiko president 1. detsembrist 1934 kuni 1. detsembrini 1940.
Tema ametiajal, 28. jaanuaril 1937, sõlmiti Eesti-Mehhiko vaheline sõprusleping, mis jõustus 3. veebruaril 1938.
Berezniki

Berezniki on linn Venemaal Permi krais. Asub Kama jõe vasakul kaldal, Permist 280 km põhjas. Berezniki on Permi järel suuruselt teine linn Permi krais.
Linn moodustati küladest 1932. aastal.
Berezniki on keemia- ja rasketööstuse keskus ning transpordisõlm. Linna läbib raudtee ja Permi-Solikamski automagistraal.
Venemaa president Boriss Jeltsin elas ja õppis nooruses Bereznikis.
Saranoš

Saranoš (ka Saransk) on linn Venemaal, Mordva Vabariigi pealinn. Linn asub Saranka jõe suudmes Insari kaldal.
Elanikkond.
2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Saranoši elanikest venelasi 70,98%, mordvalasi 21,20%, tatarlasi 5,14% ja ukrainlasi 0,71%.
Ajalugu.
Linn on asutatud 1641. aastal, linnaõigused sai 1651. aastal.
Haldusjaotus.
Rajoonid.
Saranoš jaguneb 3 rajooniks:
Haridus.
Linnas asub Mordva Riiklik Ülikool.
Transport.
Saranošis on lisaks raudteesõlmele rahvusvaheline lennujaam.
Uus Maailm

Enamasti räägitakse Uuest Maailmast vastandatult Vanale Maailmale, mis tähendab kas Euroopat, Euraasiat koos Aafrikaga või praegust (tihti euroopalikku) elukorraldust.
Uus Maailm või uus maailm võib veel tähendada:
Jaan Ehlvest

Jaan Ehlvest (sündinud 14. oktoobril 1962 Tallinnas) on Eesti, Nõukogude Liidu ja USA maletaja.
Tema treener aastail 1986–1990 oli Aleksander Veingold. Ta täitis suurmeistri normi 1987. aastal.
1988. aastal tuli ta maailma karikaturniiril Belfortis Garri Kasparovi ja Anatoli Karpovi järel kolmandaks.
Ehlvest oli pikka aega Eesti esimaletaja, kuid konfliktide tõttu Eesti Maleliidu juhatusega esindab ta 2006. aastast Ameerika Ühendriike.
2010. aasta märtsi seisuga on ta ELO-reiting 2598. USA maletajatest on ta 8. kohal.
2008. aastal valmis temast dokumentaalne portreefilm "Mängija" (režissöör Kaupo Kruusiauk).
Isiklikku.
Jaan Ehlvesti vend oli Jüri Ehlvest. Nende isa Juhan Ehlvest ja ema Maret Ehlvest on arstid.
Uus Maailm (ansambel)

Uus Maailm oli Eesti rokkansambel, mis asutati aastal 1988. 
Ka bändi tuntuim lugu kandis nime "Uus maailm".
Sidónio Pais

Sidónio Bernardino Cardoso da Silva Pais (1. mai 1872 – 14. detsember 1918) oli Portugali peaminister 27. detsembrist 1917 ja alates 28. aprillist 1918 kuni surmani president.
Ta tõusis võimule riigipöörde käigus ja hukkus atentaadi läbi.
Pariisi konverents

Pariisi rahukonverents oli 21 riigi esindajate kohtumine 1946. aasta 29. juulist 15. oktoobrini, kus arutati Teises maailmasõjas võitnud riikide ja natsliku Saksamaa Euroopa-liitlaste (Bulgaaria, Itaalia, Rumeenia, Soome ja Ungari) vaheliste rahulepingute projekte.
Konverentsil kinnitatud projektid allkirjastati 1947. aasta veebruaris. Sellega lõppes ametlikult sõjaseisukord Itaalia, Rumeenia, Bulgaaria, Ungari ja Soomega. Saksamaaga rahulepingut ei sõlmitud.
Rahulepingute sisu.
Saksamaa oli juba jagatud okupatsioonitsoonideks Potsdami konverentsi otsuste alusel.
Teherani konverents

Teherani konverents oli Teise maailmasõja ajal 28. novembrist 1. detsembrini 1943 Iraani pealinnas Teheranis toimunud kolme suurriigi tippkohtumine. Nõukogude Liitu esindas Jossif Stalin, Ameerika Ühendriike Franklin Delano Roosevelt ja Suurbritanniat Winston Churchill.
Churchill ja Roosevelt andsid Stalinile vabad käed Eesti, Läti, Leedu, Poola, Tšehhoslovakkia ja Rumeenia okupeerimiseks.
Teherani konverentsil nõudsid Stalin, Roosevelt ja Churchill Saksamaalt tingimusteta kapitulatsiooni ning leppisid kokku edasises sõjapidamises. Stalin nõudis lääneriikidelt teise rinde avamist, mida nood lubasidki. NSV Liit nõustus pärast sõja lõppu Euroopas alustama sõjategevust Jaapani vastu.
Türgit kutsuti üles astuma veel samal aastal sõtta liitlaste poolel, ent Türgi jäi neutraalseks kuni sõja lõpuni.
Määrati kindlaks Poola sõjajärgsed piirid: need pidid kulgema mööda Odra–Neisse ja Curzoni liini.
Offenbach

Offenbach ehk Offenbach Maini ääres on linn Saksamaa lääneosas Hesseni liidumaal. Paikneb Maini jõe ääres ja piirneb Frankfurdiga.
Ajalugu.
Offenbachi on esimest korda mainitud 977. aastal. Linn sai oluliseks nahatoodete tootmise keskuseks.
Elanikkond.
2014. aasta lõpus oli linna elanike arv 120 988. Selle näitaja poolest on Offenbach Hesseni viies linn. Märtsi 2015 seisuga oli Offenbach 35,5 protsendiga suurima välismaalaste osakaaluga linn Saksamaal. Detsembris 2014 oli Offenbachi elanikest 58 protsenti immigrante.
Praktiline Arvutikasutaja

Praktiline Arvutikasutaja (algul kandis nime: Arvutikasutaja) oli aastatel 2001–2009 ilmunud eestikeelne IT-, foto- ja elektroonikaajakiri.
Ajakirja väljaandja oli aastatel 2001–2005 ALT MV OÜ, 2006–2008 kirjastus Digipraktik ja sealt edasi Kalev Meedia. 
Peatoimetaja oli Mati Vabamäe (2001–2008, jaanuar) ja kuni tegevuse lõpuni Ando Urbas.
Aastatel 2001–2002 ilmus ajakiri 2 korda kuus, alates 2002 aasta 11. numbrist üks kord kuus.
2004 aasta septembris anti välja ka erinumber "Digi". Kokku ilmus 90 numbrit.
2003 aasta numbrid 19–30 ilmusid ka CD-ROMil.
Jäik sidur

Jäik sidur on mittelülitatav sidur võllide jäigaks ühendamiseks.
Ketassidur

Ketassidur kujutab endast kahte äärikut, mis asetatakse ühendatavate võllide otstele ning tõmmatakse kokku poltidega.
Äärikute tsentreerimiseks on ühel äärikul silindriline kõrgend, teisel äärikul aga vastav süvend. Poldid asetatakse kohale kas lõtkuga või lõtkuta. Esimesel juhul kantakse pöördemoment üle hõõrde, mis tekib äärikute vahel poltide pingutamisel. Teisel juhul aga vahetult poltidega, mis töötavad lõikele ja muljumisele. Tugevusele arvutatakse liist- või hammasliited ning poldid.
Äärikud valmistatakse terasest, terasvalust või malmist.
Poolitamata muhvsidur

Poolitamata muhvsidur on ühendatavate võllide otstele asetatav puks. Poolitamata muhvsidurile on iseloomulik väike välisläbimõõt. Pöördemomenti kantakse üle liistude, tihvtide või hammastega. Materjalina kasutatakse konstruktsiooniterast, suurema läbimõõduga siduritel aga ka malmi.
Poolitatud muhvsidur

Poolitatud muhvsidur on jäik sidur, mis koosneb kahest poltidega ühendatavast poolest ning mida kasutatakse ühesuguse läbimõõduga võllide ühendamiseks. Pöördemomenti kantakse üle hõõrde abil, mis tekib võlli ja siduri kontaktpindade vahel poltide pingutamisel. Suurtel siduritel kasutatakse täiendavalt veel prismaatilist liistu. Siduri kere valatakse malmist. Poolitatud muhvsidur sarnaneb ketassiduriga ning on selle lihtsustatud variant.
Vaheristikuga sidur

 
Vaheristikuga sidur on mittelülitatav kompenseeriv sidur, mis võimaldab võllide väikest telgnihkumist. Sidur koosneb kahest poolest ning nende vahel astsevast vaheristikust, mille otspindadel teineteisega risti paiknevad kõrgendid käivad siduripoolte vastavatesse diametraalsoontesse. 
Võllide mittesamatelgsuse korral võivad vaheristiku kõrgendid siduripoolte soontes liuguda. Kulumise vähendamiseks vajab sidur perioodilist määrimist. Siduripooled ja vaheristik valmistatakse terasest, terasvalust või malmist. 
Võimaldavad kompenseerida võllide radiaalhälvet kuni 0,04 d (võlli diameetrit) ja nurgiasetust kuni 30´.
Vaheristikuga sidurite kasutamine.
Vaheristikuga sidureid kasutatakse aeglaste halvasti tsentreeritavate võllide sidestamiseks (näiteks konveieri veotrumli ja reduktori võlli ühendamiseks).
Eduard Raia

Eduard Raia (sünninimi Eduard Diedvig; nimi eestistatud 20. märtsil 1935; 20. november 1911 Peterburi kubermang – 6. august 1982 Tallinn) oli Eesti (leitnant) ning Nõukogude Liidu sõjaväelane (major) ja Eesti NSV riigiametnik.
Elukäik.
1933. aastast kuni teise maailmasõja alguseni teenis ta Eesti sõjaväes. 1935 teenis seitse kuud mittekoosseisulisel ametikohal Eesti kaitseväe peastaabi 2. (luure ja vastuluure) osakonnas. 1938. aastal ülendati leitnandiks. 
1940. aasta juulist kuni 1947. aasta märtsini teenis Raia Punaarmees. 1944. aasta oktoobris võeti ta vastu ÜK(b)P liikmeks. 1944. aastal oli major Raia 249. Eesti Laskurdiviisi 917. laskurpolgu staabiülem. Ta osales Porkuni lahingus. Sai esimese järgu Isamaasõja ordeni Orissaarest lõunas toimunud eduka lahingu eest. Sai Punatähe ordeni Velikije Luki lähistel selle eest, et koos kolme sidemehega hoidis rindelõiku kolm päeva Saksa vägede kätte langemast.. 09.06.1945 - 02.11.1945 oli 917. Laskurpolgu komandör.
Oli 1948. aastast ENSV Ehitusmaterjalide Tööstuse Ministeeriumi katsetehase direktor. Oli Eesti NSV ehitusministri asetäitja. Ta on töötanud Eesti Info Instituudis.
Oli Korporatsioon Vironia vilistlane, kuid hoidis Nõukogude ajal selle põrandaalusest tegevusest eemale.
Isiklikku.
Tema isa oli Karl Didwig. 1935 kihlus ja laulatati Agnes Alide Eesmanniga. 1948. aastal abiellus ta Olga Raiaga (neiupõlvenimega Tõkke). Neil sündisid lapsed Aleks Raia, Mare Raia (hiljem Špirjonok (Шпиренок); suri arvatavasti 2005), Riina Raia ja Ann Raia (hiljem Samuel; suri 1992. aastal).
FSB

FSB ehk Venemaa Föderatsiooni Föderaalne Julgeolekuteenistus (vene keeles "Федеральная служба безопасности Российской Федерации"; lühend "ФСБ") on Venemaa vastuluureamet, mille ülesanne tagada Venemaa Föderatsiooni riiklik julgeolek ja põhiseadusliku korra kaitse. 
Organisatsiooni peakorter on Moskvas Lubjanka tänavas endise KGB peakorteri hoones. Seetõttu kasutatakse selle hoone kohta kõnekeeles nime "Lubjanka". 
Aastatel 1993–1995 kandis nimetust Venemaa Föderatsiooni Föderaalne Vastuluureteenistus (Федеральная служба контрразведки Российской Федерации; lühend ФСК, eestipäraselt FSK).
FJT organisatsioon 2004. aastal.
2004. aasta juunis viidi läbi FJT keskaparaadi organisatsioonistruktuuri muudatused ja seniste FJT departemangude (valitsuste) asemel moodustati FJT teenistused ning vähendati ka FJT direktori asetäitjate arvu.
Piirkondlikud struktuuriüksused.
Venemaa Föderatsiooni Julgeolekuteenistuse allasutused on esindatud kõigis Venemaa Föderatsiooni subjektides, kuid tähtsamad on suurlinnade Moskva ja Peterburi FSB valitsused:
Ajalugu.
Ajalooliselt on FSB eelkäijaks NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee, mis jaotati pärast Nõukogude Liidu kokkuvarisemist kaheks – vastuluurega tegelevaks FSB-ks ja välisluurega tegelevaks SVR-iks ning side- ja piirivalveteenistusteks.
Hammassidur

Hammassidur on mittelülitatav kompenseeriv sidur, mis võimaldab telgede nurgiasendit ning võllide mõningast nihkumist. Hammassidur koosneb kahest välishammastega puksist ning kahest omavahel poltidega ühendatud sisehammastega ümbrisest. Ümbrised tsentreeritakse pukside hammaste tippude järgi. Selleks on viimased töödeldud sfääriliseks raadiusega R ning sfääri keskpunktiga võlli teljel. Nii välis- kui ka sisehambad on evolventsed hambumisnurgaga 20°.
Hammassidurid lubavad ümbriste ja pukside telgede vildakust kuni 30´. Nad on pika tööeaga ning neid kasutatakse suurte pöördemomentide ülekandmiseks.
Hammasidurite materjaliks on teras või terasvalu. Pukside hammaste pinnakõvadus on vähemalt 40 HRC, ümbrise hammaste pinnakõvadus aga vähemalt 35 HRC.
Elastne sidur

Elastne sidur on mittelülitatav sidur, mis pehmendab lööke ja tõukeid. 
Siduri konstruktsiooni kuuluvad lööke ja tõukeid pehmendavad detailid, milleks võivad olla kummi- või nahkrõngad, puksid, vedrud jne.
Hindenburg

LZ-129 Hindenburg oli tsepeliini tüüpi õhulaev, mis sai nime Saksamaa presidendi Paul von Hindenburgi järgi.
Tsepeliin LZ-129 Hindenburg oli koos oma sõsara LZ 130 Graf Zeppelin II-ga ajaloo suurim õhulaev. Võrdluseks: reisilennuk Airbus A380 on 245 meetri pikkusest LZ-129-st kolm ja pool korda lühem. Hindenburg tegi esimese lennu 1936. aasta märtsis. Sarnaselt sõjalaevaga Bismarck oli LZ-129 Hindenburg oma aja üks olulisemaid tehnilise arengu tipu sümboleid Saksamaal.
LZ-129 Hindenburg mahutas oma ajastu modernse, jäikust tagava duralumiiniumsõrestiku ja seda katva 34 000 m2 kesta all ligikaudu 200 000 kuupmeetrit vesinikku. Kuigi vesinik on õhuga segunedes kergestisüttiv gaas, täideti sellega suur osa tolleaegseid Saksamaa tsepeliine, sest Saksamaal ei osatud sel ajal veel nii suurtes kogustes heeliumi vastuvõetava hinnaga toota. 
Kuigi Ameerika Ühendriigid omasid maailmas ainsana heeliumi tootmise tõhusat tehnoloogiat, keeldusid nad heeliumi või selle tootmise tehnoloogiat põhimõtteliselt natsionaalsotsialistlikule Saksamaale müümast. 
Õhulaeva LZ-129 suurim läbimõõt oli 41,2 meetrit ning kogukaal umbes 215 tonni. Õhulaevale jäikust andev sõrestik oli valmistatud sel ajastul uudsest eriti tugevast alumiiniumsulamist.
Õhulaev Hindenburg hävis 6. mail 1937 maandumisel USA-s. Ootamatult lahvatanud leegist tekkinud tulekahjus lagunes LZ-129 vähem kui minutiga. Katastroofis hukkus nii reisijatest kui ka maandumismeeskonnast kokku 35 inimest, pääses 62 inimest. Tsepeliiniga Hindenburg tehti kokku Atlandi ookeani ülelendu nii Ameerika Ühendriikidesse kui Brasiiliasse.
Sõrmpukssidur

Sõrmpukssidur on mittelülitatav elastne sidur. Sõrmpukssidurid kompenseerivad võllide väikest mittesamateljelisust ning aksiaalnihkumist. Sidur koosneb kahest äärik-siduripoolest (joonisel 1 ja 5), mis pressitakse ühendatavate võllide otstele. Siduripoole 1 avadesse on kinnitatud distantsrõngaste 2 ja elastsete puksidega 3 sõrmed 4. Teises siduripooles 5 on vastav arv avasid, millesse käivad sõrmed 4 puksidega 3. Et metallsiduripooled vahetult teineteisega kokku ei puutu, siis on tagatud siduri sujuv töö ning võllid on elektriliselt isoleeritud.
Siduripoolte istamisavad võivad olla silindrilised või koonilised.
Siduripooled valmistatakse malmist, terasest või terasvalust; sõrmed terasest, puksid kummist.
Lülitatav sidur

Lülitatav sidur on sidur, mis võimaldab võlle lahutada ja ühendada nii masina seisu kui ka töötamise ajal.
Nimede eestistamine

Nimede eestistamine toimus alates 1919. aastast eraorganisatsioonide ja asjaomaste isikute algatusel ja kulul Riigikohtu poolt ning alates 1934. aastast riikliku poliitikana lihtsustatud korras. Kuni 1934. aasta lõpuni eestistati 1081 perekonnanime kokku 2659 isikul. Alates 1. jaanuarist 1935 oli nimede eestistamine tasuta.
1921. aastal alustas Akadeemiline Emakeele Selts suurejoonelist nimede eestistamise kampaaniat. 1925. aastal viidi Eesti Kirjanduse Seltsi juurest Akadeemilise Emakeele Seltsi juurde täielikult üle ka nimede eestistamise toimkond, kes andis asjatundlikku nõu võõrapäraste nimede eestipärastamiseks, ilmutas ja levitas sobivaid eesti nimesid.
Nimede eestistamise sihiks oli (sageli moraalse survega) mõjutada eestlasi võtma seniste võõrapäraseks peetud (saksapäraste) ees- ja perekonnanimede asemele uusi, rõhutatult eestipäraseid. Samal ajal toimus ka kohanimede eestistamine, mis oli kavandatud sunduslikuna. Kaarel Eenpalu rõhutas, et ka kirikutele ja palvelatele tuleb panna uued eestipärased nimed seniste Palestiina külade ja rahvale tundmatute pühakute omade asemele. "Mujal maailmas püütakse liigsest "püha maa" vaimustusest vabaneda, sest "püha maa" ei ole praegu enam mingi püha maa, vaid seal kestab juba pikemat aega verine vaen juutide ja araablaste vahel. Iga rahvas püüab usule anda rahvuslikku sisu, siduda usulisi tõdesid võimalikult palju kodumaa pinnaga."
Eluliseks vajaduseks nimede eestistamise kampaaniale olid Eesti avaliku elu tegelaste ülekaalukalt saksapärased nimed, mis andis välismaal võimaluse pidevaks Eesti- ja eestlastevastaseks propagandaks. "Välismaalane, kes mõne kümne aasta eest külastas Eestit, imestas tihti selle üle, et meil kõik ärid on nende omanike perekonnanimede järgi otsustades muulaste käes, et meie arstid, advokaadid, avaliku elu tegelased, ametnikud, samal põhjusel ka üldse kõik vähegi silmapaistvad isikud nähtavasti on muulased. Pole siis ime, kui mõnel korral jõuti otsusele, et eestlane on sarnase madala vaimlise tasapinnaga, et ta kõlbab ainult kõige lihtsamaks füüsiliseks tööks, või et arvati, et eestlane võibolla polegi midagi muud, kui ainult veel entsüklopeedias esinev mõiste!"
26. aprillil 1936 korraldas Nimede Eestistamise Liit rünnakpäeva võõrapärasele nimele.
Eesti iseseisvusajal eestistas oma nime üle 200 000 isiku. 330 000 võõrapärasest nimest eestistati 200 000, neist maal 135 000 ja linnades 65 000. 
Nimede eestistamise katkestasid Nõukogude Liidu okupatsioonivõimud.
Pärast Eesti iseseisvuse taastamist on nimesid eestistatud vabatahtlikult. Näiteks on oma nimed eestistanud poliitik Max Kaur (varem Maksim Jermakov), muusik Igor Maasik (varem Maksimov) ja kirjanik Olev Remsu (varem Olev Remsujev).
Samasugused nimede muutmise liikumised toimusid 1930. aastatel ka Ungaris ja Soomes.
Irene Kull

Irene Kull (sündinud 6. mail 1961 Viljandis) on eesti õigusteadlane ja õppejõud. 
Tema peamised uurimisteemad on Eesti ja Euroopa lepingu- ja eraõigus, võrdlev eraõigus, elamu- ja üüriõigus ning digitaalne lepinguõigus. 
Haridustee.
Kull lõpetas 1984. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduse erialal "cum laude", 1996. aastal sai sealsamas magistrikraadi ning 2002. aastal kaitses doktoriväitekirja teemal "Hea usu põhimõte kaasaegses lepinguõiguses" (juhendaja Paul Varul). 
Töökäik.
Irene Kull on töötanud Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas eri ametikohtadel alates 1995. aastast, 2007. aastal valiti ta tsiviilõiguse professoriks. 2015. aastast on ta eraõiguse osakonna juhataja. 
Aastatel 1997–2000 oli ta Riigikohtus konsultant ning 2000. aastast on Riigikohtu tsiviilkolleegiumi nõunik. Aastatel 2009–2014 oli ta Eesti Panga nõukogu liige. 
Teadusorganisatsiooniline tegevus.
Kull oli Eesti Akadeemilise Õigusteadlaste Seltsi asutajaliige ja aseesimees aastatel 1995–2015 ning juhatuse esimees 2015. aastast. Ta on Eesti Õigusfilosoofia Ühingu (Tartu Ülikool, 1999), Euroopa eraõiguse Akadeemia (Salzburgi Ülikool, 2006) ja Euroopa Pangandusinstituudi (Frankfurt, 2015) asutajaliige ning 2016. aastast Tartu Ülikooli Aasia keskuse nõukogu liige. 
Aastatel 2005–2009 oli ta Euroopa eraõiguse kompetentsivõrgustiku liige ja Euroopa ühtse raamnormistiku uurimisgrupi nõunik (DCFR) ning aastatel 2010–2015 Euroopa Komisjoni ühtse müügiõiguse ettepaneku (CESL) eksperdigrupi liige. 
2011. aastast on ta Euroopa Õiguse Instituudi liige, 2010. aastast Eesti esindaja Rahvusvahelise Võrdleva Õiguse Akadeemia juures (International Academy of Comparative Law, IACL) ning 2020. aastast Euroopa Delikti- ja Kindlustusõiguse Keskuse (ECTIL) liige. 
Kull on 2013. aastast ajakirja Journal of The University of Latvia Law välistoimetuskolleegiumi liige, 2016. aastast ajakirjade Juridica ja Juridica International toimetuskolleegiumi liige.
Isiklikku.
Irene Kull on abielus. Tema abikaasa on Riigikohtu tsiviilkolleegiumi kohtunik Ants Kull. Neil on kaks poega.
E. Harold Munn

Earle Harold Munn (29. november 1903 – 6. juuni 1992) oli Ameerika Ühendriikide haridustegelane, poliitik ja karskusliikumise tegelane. Ta oli Hillsdale'i Kolledži rektor Michiganis.
Ta kandideeris Keelupartei ("Prohibition Party") kandidaadina kolmel korral USA presidendiks (1964, 1968, 1972).
Euroopa Liidu õiguse ülimuslikkuse põhimõte

Euroopa Liidu õiguse ülimuslikkuse põhimõte on Euroopa Liidu õiguse põhimõte, mille kohaselt Euroopa Liidu õiguse ja liikmesriigi õiguse vastuolu korral on Euroopa Liidu õigus ülimuslik. Ülimuslik on Euroopa Liidu õigus ainult selles ulatuses, kus liikmesriigid on oma pädevuse delegeerinud, välja arvatud juhtudel, kus on kehtestatud erand.
Ülimuslikkuse absoluutsus.
Euroopa Liidu Kohus on leidnud, et ka liikmesriikide põhiseadused peavad Euroopa Liidu õigusaktidele alluma, sest Euroopa Liidu seaduse ülimuslikkus on absoluutne. Liikmesriikidel on siiski Euroopa Liidu õiguse ülevõtmisel ja rakendamisel kaalutlusõigus. Näiteks Eesti Vabariik on kaalutlusõiguse kasutamisel seotud oma põhiseaduse ja sellest tulenevate põhimõtetega.
Euroopa Liidu Kohtu väljakujunenud praktikaga kehtestatud tingimustel on Euroopa Liidu aluslepingud ja nende alusel vastu võetud õigusaktid liikmesriikide suhtes ülimuslikud. See tuleneb Lissaboni lepingu juurde kuuluvatest deklaratsioonidest.
Olulised kohtulahendid.
Euroopa Liidu õiguse ülimuslikkuse aluse lõi Euroopa Liidu Kohus 1964. aastal kohtuasjas „Costa v ENEL“. Selles lahendis leidis kohus, et Euroopa Majandusühenduse asutamisleping on loonud omaenda õiguskorra. Euroopa Liidu asutamislepingu jõustumisel muutus Euroopa Liidu õiguskord liikmesriikide õigussüsteemide osaks ja liikmesriikide kohtud peavad seda kohaldama.
Teine oluline kohtulahend Euroopa Liidu ülimuslikkuse mõtestamisel on „Amministrazione delle Finanze v Simmenthal SpA“.  Selle alusel peab Euroopa Liidu seadusega konfliktse liikmesriigi õigusnormi viima kooskõlla Euroopa Liidu Kohtu sätetega. See kehtib ka siis, kui liikmesriigi õigusnorm loodi hiljem kui Euroopa Liidu õigusnorm. Vastasel juhul on õigusnorm mittekohaldatav.
Kohtulahend „Marleasing SA v La Comercial Internacional de Alimentacion SA“ on viimane kolmest Euroopa Liidu seaduse ülimuslikkuse mõtestamise tähtsamast kohtulahendist. See sätestab, et Euroopa Liidu liikmesriikide kohtutel on kohustus tõlgendada riiklike õigusakte viisil, mis on Euroopa Liidu direktiividega kooskõlas. Asjaolu, kas aktid võeti vastu enne või pärast eelmainitud direktiivi, pole oluline.
Eesti kohupraktika.
Kohtuasjas number 3-4-1-10-10 on Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium leidnud, et üldjuhul ei ole Riigikohtul pädevust kontrollida, kas Euroopa Liidu määrused on vastavuses Eesti põhiseadusega. Riigikohtul on kontrollipädevus siiski juhtudel, kui Euroopa Liidu õigus lubab Euroopa Liidu õiguse ülevõtmisel ja rakendamisel liikmesriigile kaalutlusõiguse kasutamist.
Põhiseaduslikkuse järelevalve komisjon on kohtuasjas number 3-4-1-5-08 kinnitanud seisukohta, et kui liikmesriikidele on antud eesmärgi saavutamiseks valikuvabadus Euroopa Liidu õiguse poolt, jäävad vahendid liikmesriigi kehtestada. Euroopa Liidu õigus ja Eesti põhiseadus peavad olema kooskõlas valitud vahenditega.
Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium on mõtestanud kohtuasjas number 3-4-1-3-06 Eesti põhiseaduse ja Euroopa Liidu õiguse vahelise suhte järgnevad põhimõtted:
Libreto

Libreto (itaalia keeles "libretto", raamatuke) on ooperi, opereti, muusikali, oratooriumi, kantaadi või muu muusika- või muusikateatriteose tekst. Laiendatud tähenduses nimetatakse libretoks ka balleti või pantomiimi stsenaariumi. 
Libreto mõiste pärineb 18. sajandi algusest. 
Libreto kirjutaja on libretist.
Libretode uurimisega tegeleb libretoloogia.
Asashōryū

Asashōryū Akinori (jaapani 朝青龍 明徳, Asashōryū Akinori, sünninimega Dolgorsüren Dagvadordž ("Долгорсүрэн Дагвадорж") 27. september 1980 Ulaanbaataris) on endine Mongoolia elukutseline sumomaadleja. 
Ta on esimene Mongoolia sumomaadleja ("rikishi"), kes on saavutanud kõrgeima profisumo taseme ja saanud "yokozuna"'ks.
Ta alustas suhteliselt kergena: kaalus 2001. aastal 129 kg, 2002 131 kg ja 2004 140 kg. 2010. aastal oli tema võistluskaal 154 kg, mis on siiski suhteliselt kerge.
2002. aasta jaanuariturniiri võitis ta täiseduga 15:0, olles esimene sumomaadleja pärast 1996. aastat, kes seda suutnud. Kohe märtsis saavutas ta teise 15:0 võidu, püstitades kõigi aegade rekordi 35 järjestikuse võiduga.
2005. aastal püstitas ta kolm rekordit:
Teised maadlejad ei tahtnud temaga eriti treenida, kuna ta vigastas treeningutel korduvalt tahtmatult sparringupartnereid.
Detsembris 2002 Asashōryū Akinori abiellus, kuid ametlik pulmatseremoonia peeti alles augustis 2004. Tema abikaasa on samuti mongol.
Asashōryū Akinori on tekitanud pahameelt fännide hulgas mitte ainult sellega, et on välismaalane, vaid ka enda pildistada laskmisega euroopalikus ülikonnas ja Jaapani kodakondsuse võtmisest keeldumisega.
2010. aasta jaanuaris toimunud turniiri ajal, mille ta lõpuks võitis, käis ta pärast kuuendat võistluspäeva baaris, kus sattus purjutades kaklusse. Ta sai Jaapani Sumoliidult range hoiatuse joomise ja ebaväärika käitumise eest. 4. veebruaril teatas Asashōryū, et lõpetab sumokarjääri.
Kokku saavutas ta kõrgeimas sumoliigas 25 turniirivõitu. See on kõigi aegade neljas tulemus Hakuhō (45) Taihō (32) ja Chiyonofuji (31) järel.
Aaria

Aaria (itaalia keeles "aria", 'õhk') on muusikažanr, millesse kuulub vormiliselt lõpetatud kas saatega või saateta lüüriline pala soolohäälele või -muusikainstrumendile. 
Ooperis, oratooriumis, kantaadis või muus vokaalmuusika žanris võib aaria moodustada iseseisva osa. 
17.-18. sajandil hakati aariaks nimetama ka vokaalmuusika mudelite järgi kirjutatud meloodilisi instrumentaalteoseid. Seetõttu on aaria ühtlasi ka instrumentaalmuusikažanr.
Iseseisvat lüürilist muusikateost, mis ei ole osa suuremast teosest, nimetatakse kontsertaariaks.
Ajalugu.
14. sajandil nimetati aariaks mistahes väljendusrikast meloodiat ning see tähistas pigem esitusviisi. Aariat esitas tavaliselt üks laulja, kuid seda võis esitada ka üks instrument. 
Aja jooksul omandas aaria lühikestest ja lihtsatest meloodiatest keerulisemaid vorme. Näiteks 17. sajandil kirjutati aariaid ABA-vormis. ABA-vormis aariat nimetatakse ka "da capo"-aariaks. Ooperis hakati aariaid klassifitseerima ka nende funktsiooni järgi, näiteks on olemas "aria cantabile", "aria agitata", "aria di bravura" jne. 
19. sajandi keskpaigani olid paljud ooperid n-ö numbriooperid. Numbriooper koosnes aariatest, mille vahel paiknesid retsitatiivid.
19. sajandi keskpaigast muutus näiteks Richard Wagneri tegevuse tõttu populaarseks läbikomponeeritud ooperistiil, mille üheks omaduseks on võimatus eristada iseseisvaid aariaid.
Inglise keeles tähistab sõna 'aaria' sarnaselt sõnaga "air" ühest küljest meloodiat ning teisest küljest ka tehnilises või stilistilises mõttes maneeri või meetodit. Teisel puhul kasutati seda sõna näiteks koos geograafilise tähise (näiteks "aria (alla) napoletana") või esteetilise kvaliteediga (näiteks lugu 'hea' või 'halva' aariaga).
Avamäng

Avamäng ehk uvertüür (prantsuse keelest: "ouveture", 'avamine') on muusikas lavateose (ooperi, balleti, opereti, muusikali, näidendi) või vokaalinstrumentaalse suurteose (kantaadi, oratooriumi) instrumentaalne, tervikliku vormiga sissejuhatus. 
Klassikaline avamäng on tavaliselt sonaat-allegro vormis, esitatakse ilma kordusteta. 
Alates 19. sajandist sisaldab avamäng sageli teose tähtsamaid teemasid ja juhtmotiive. Seetõttu kirjutatakse avamäng enamasti alles kogu teose lõpetamisel, kõige viimasena. 
Eestikeelne nimetus.
Sõna "avamäng" tõi eesti keelde heliloojast keeleteadlane Karl August Hermann, kes on tublisti üle saja tänapäevani vastu pidanud sõna autor. Sõna "helilooja" üllitas Hermann 1885. aastal, kuid aastate jooksul tutvustas ta oma muusikaalastes kirjutistes veel selliseidki uudissõnu nagu "helilooja", "heliredel", "üksiklaul", "kirikulaul", "keelpill", "löökpill", "metsasarv", "tiibklaver" jm.
Tihend

 
Tihend on tahke keha, mis on ette nähtud liikuvate ja mitteliikuvate liidete tihendamiseks. Nad on vajalikud masina sisu eraldamiseks väliskeskkonnast ja teistest masina osadest.
Tihendada tuleb enamasti kerest väljuvad võlliotsad ja muud liikuvad elemendid.
Tihendite ülesanne.
Tihendite ülesandeks on takistada õli väljavoolamist koostust ning tolmu ja niiskuse tungimist laagritesse ja sealt edasi masina teistesse osadesse. Hea tihendamine väldib enneaegset abrasiivkulumist, korrosiooni ja määrdeõli riknemist. Tihendamine on vältimatu rõhu säilitamise vahend torustikes, mootorites, kompressorites jms. seadmetes.
Töökindlad tihendid on väga olulised pumpadele, energeetilistele jm. masinatele. Nad hoiavad ära hõõrdepaaride mustumise, säästavad määrdeainet ja väldivad keskkonna saastumist. Halva tihendamise tõttu väheneb järsult ka kergel režiimil töötavate masinate töökindlus.
Konstruktsiooni eesmärgi alusel liigitatakse tihendeid pöörleva ühenduse tihenditeks, kulgeva ühenduse tihenditeks ja liikumatu ühenduse tihenditeks.
Täiustused.
Paljud tihendid sisaldavad väikesi täiustusi, et pikendada nende kasutuskestust või töötingimuste vahemikku.
Sisemine surverõngas võimaldab äärikutel taluda suuremat survet, mis muidu ääriku või tihendi purustaks. Surverõnga mõju on muidu väike; seda kasutatakse peamiselt siis, kui ilma surverõngata tihend kipub purunema.
Välimine juhtrõngas võimaldab tihendit hõlpsamini paigaldada. Mingil määral vähendab ta survet tihendile. Mõnikord kasutatakse seda topelttihendites, et oleks lihtsam aru saada, kui üks tihenditest on purunenud.
Eksperiment

Katse ehk eksperiment (ladina sõnast "experimentum" 'katse') on uurimismeetod, mille käigus kontrollitakse püstitatud hüpoteesi, seejuures tingimusi kontrolli all hoides. Eksperimendi käigus kontrollitakse, kuidas sõltuv muutuja muutub vastavalt sellele, kuidas manipuleeritakse sõltumatu muutujaga. Näiteks: herilaste toitumise (sõltuv muutuja) uurimiseks asetatakse tassile tilk suhkruvett (sõltumatu muutuja). Kontrollimiseks kasutatakse samasuguseid tasse ilma suhkruta.
Majanduseksperimendi korral näiteks vaadeldakse turundusalaste muutujate mõju indiviidide käitumisele. Võimalik on välja selgitada otsesed põhjus-tagajärg seosed. Eksperimentide puudusteks on kallidus ja teatud kunstlikkus. Testida võib näiteks reklaamiideid, tootenimetusi, logo, maitseomadusi, kirjalikke pöördumisi klientide poole ja mitmesuguseid muid turundusmeetmeid. Eksperimendid ja testid võivad olla nii laboratoorsed kui ka reaalsed. Uuringu kavandamine peaks lõppema kirjaliku koondplaani-ettepaneku koostamisega, kus on välja toodud uuritav probleem, uuringu eesmärgid, kasutatavad uurimismeetodid, kontrollitavad hüpoteesid ning uuringu läbiviimise kulud. Uuringut võib läbi viia kas omal jõul või spetsiaalse ettevõtte abil. Kui kasutatakse spetsiaalsete ettevõtete abi, tuleb siiski tunda üldist töö käiku ja peamisi uurimismeetodeid. See aitab täpsemalt püstitada realistlikke ülesandeid ning üksteist paremini mõista. Vastasel korral on uuringu efektiivsus väiksem.