tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Narva Ajaloo Uurimise Selts

Narva Ajaloo Uurimise Selts (saksa k. "Narvasche Altertums-Gesellschaft") oli 1864. aastal Narvas asutatud ajalooselts, mille eesmärgiks oli "… Narva ajalooga seotud andmete kogumine ja uurimine ning niisuguste esemete kogumine ja säilitamine, mis võivad omada tähtsust järeltulevate põlvkondade jaoks, sõltumata sellest, mis ajastust need esemed pärinevad." 
Narva börsihoonesse ehitatud nn gilditoas hakati eksponeerima Narva linna ajalooga seotud vanavara, millega sisuliselt rajati Narva linnamuuseum.
Seltsi tegevust kajastati ülevaadetega seltsi toimetistes ("Sitzungsberichte der Narvaschen Alterthums-Gesellschaft", 1864–1868), mida ilmus kokku 34 numbrit. Lisaks ilmus 1864–1865 neli numbrit "Schriften der Narvaschen Alterthums-Gesellschaft".
Seltsi tegevust juhtis seltsi sekretär ja konservaator Heinrich Hansen (ametis 1864–1867). Tema teeneks on ka Narva linnaarhiivi korraldamine aastatel 1858–1862. Heinrich Johann Hanseni Narvast lahkumise järel seltsi aktiivne tegevus rauges, ametlikult selts laiali ei läinudki. Selts likvideerus Eesti Vabariigi tekkega, kuna ei leidunud isikuid, kes oleks selle uuesti registreerinud.
Diocletianuse termid

Diocletianuse termid (ladina keeles "Thermae Diocletiani", itaalia keeles "Terme di Diocleziano") olid ajalooliselt Rooma suurimad keiserlikud saunad ehk termid, mis tänapäeval on ositi varemeis.
Maximianuse kui kaasvalitseja tellimusel hakati neid rajama hüpokausti põhimõttetel toimivatena 298. aastal, mil Vana-Roomat valitses samaaegselt keiser Diocletianus. Ehitustööd lõppesid pärast nende võimust loobumist ning enne Constantius I Chloruse surma 306. aastal.
Termid toimisid umbes 537. aastani, mil idagoodid halvasid ning hävitasid rüüsteretkede käigus linna veega varustanud akveduktid. 16. sajandil ehitati kompleksi varemetesse renessansi stiilis basiilika ja barokki stiilis kirik, nüüdisajal asub seal lisaks Rooma rahvusmuuseumi filiaal.
Isabel Rodríguez García

Isabel Rodríguez García (sündinud 5. juunil 1981 Abenójaris) on Hispaania poliitik, ta on Hispaania Sotsialistliku Töölispartei liige. Ta on 21. novembrist 2023 Hispaania elamumajanduse ja linnapoliitika minister (Pedro Sánchez kolmandas valitsuses). Varem töötas ta (12. juulist 2021 kuni 21. novembrini 2023) regionaalpoliitika ministri ja valitsuse pressiesindajana Pedro Sánchez teises valitsuses.
Ta sündis aastal 1981 Abenójaris (Ciudad Reali provintsis). 15-aastaselt sai temast Sotsialistliku Noorsooühingu liige. Ta omandas Castilla–La Mancha Ülikoolis õigusteaduse litsentsiaadi kraadi.
2004. aasta Hispaania parlamendivalimistel valiti ta senatisse, saades läbi aegade noorimaks senati naisliikmeks. Aastal 2007 määrati ta Castilla – La Mancha regionaalvalitsuse noortekeskuse peadirektoriks ja aastal 2008 piirkondliku valitsuse pressiesindajaks.
Ta määrati PSOE nimekirja juhiks ja tulevaseks vallavanemakandidaadiks 2019. aasta Puertollano kohalike omavalitsuste valimistel 2019. aastal,[8] PSOE nimekiri teenis 10 volikogu liiget kokku 21-st, tast sai Puertollano vallavanem Ciudad Reali provintsis.
2021. aasta keskel lahkus ta Puertollano vallavanema kohalt. Tast sai 12. juulist 2021 kuni 21. novembrini 2023 Hispaania regionaalpoliitika minister ja valitsuse pressiesindaja Pedro Sánchez teises valitsuses. Kaks aastat hiljem, 21. novembrist 2023 sai tast Hispaania elamumajanduse ja linnapoliitika minister (Pedro Sánchez kolmandas valitsuses).
Hadrianuse vall

Hadrianuse vall (ladina keeles "Vallum Hadriani" või "Vallum Aelium") on kunagise Rooma provintsi Britannia põhjapoolsemat piirijoont tõkkena tähistanud kaitsemüür, mille ladumist ja mörtimisi alustati Hadrianuse valitsusajal aastal 122.
Põhja-Inglismaal kulgeb see 117 kilomeetrit Tyne'i jõe äärsest Wallsendist (idas) kuni Solway lahe äärse Bowness-on-Solwayni (läänes).
Barbarite eest kaitsnud kivimüüri ette ja taha olid kaevatud laiad kraavid, vall ulatus üle Suurbritannia saare, kogu sealses laiuses. Vana-Rooma sõdurid veetsid garnisoniteenistust mööda valli ääres asunuid "castrum"-e, väiksemaid miilikastelle ja vahepealseid turrette. Lisaks kaitserajatise sõjaväelisele otstarbele võidi selle väravaid kasutada tollipostidena.
Idapoolseimas asukohas paiknes oluline "castrum" Segedunum. Lõunakaares kulges vahetult Stanegate'i nimeline maantee, mis ühendas roomlaste asulaid Corstopitum ja Luguvalium. Valli keskmine jagu oli ehitatud peamiselt kaljuseljakule Whin Sill.
1987. aastal määrati vall "Rooma impeeriumi piirialad" tiitli all UNESCO maailmapärandi nimistusse. Tegelikkuses ei ole see mitte kunagi tähistanud Inglise-Šoti piirijoont, kuigi nõnda on seda ekslikult mõnikord kirjeldatud, just kõnekeelselt.
Antoninuse vall

Antoninuse vall (ladina keeles "Vallum Antonini") oli kunagise Rooma provintsi Britannia põhjapiiri taguseid maa-alasid nn barbarite eest tõkestanud mätaskindlustus. Piirialale alustati kivivundamentidele eraldava tõkke rajamist keisri Antoninus Piuse korraldusel aastal 142.
Kaledoonlasi heidutama pidanud kaitserajatis ulatus üle Suurbritannia saare kitsuse, kogu sealses laiuses. Šotimaa keskvööndis kulges see 63 kilomeetrit Clyde'i lahe äärsest Old Kilpatrickist (läänes) kuni Forthi lahe äärse Carridenini (idas).
Kaitsevalli kõrgus oli enamasti 3 meetrit ja laius 5 meetrit ning ligikaudu iga 3,3 km järel asusid selle ääres "castrum"-id, kuid ka vähemalt 9 miilikastelli. Harukordne oli ehitisena Arthur's O'on, mis oli kas tempel või võidumonument. Kõigest olenemata ründasid kohalikud valli mitmeid kordi.
Hadrianuse vall, lõunakaares kulgenud provintsi tegelik piirijoon, määrati "Rooma impeeriumi piirialad" tiitli all UNESCO maailmapärandi nimistusse aastal 1987. Antoninuse vall lisati ametlikult tiitli juurde alles aastal 2008.
Benjamin Bramer

Benjamin Bramer, ladinapäraselt Benjaminus Bramerus (21. veebruar 1588 Felsbergis – 17. märts 1652 Ziegenhainis) oli saksa kunstnik, arhitekt, ehitusmeister, geodeet ja matemaatik. 
Benjamini isa oli David Bramer, kes oli pastor põhiliselt Wittenbergis, aga ka muudel Hesseni aladel. Üles kasvas ta oma kasuisa, matemaatik Jost Bürgi käe all.
Kas 1603. või 1604. aastal suundus ta koos oma kasuisaga Prahasse. 1609. aastal naasis ta Kasselisse. 1612. aastal määras krahv Moritz ta Marburgi lossi ülemehitusmeistriks. 1625. aastal nõustas ta Rheinfelsi lossi ehitustöid. 1635. aastal sai temast Ziegenhaini kindluse juhtiv ehitus- ja finantsnõunik.
Benjamin Bramer tegeles ka matemaatiliste abivahendite arendamisega. 1615. aastal avaldas ta sellealase raamatu.
Tommaso Garzoni

Tommaso Garzoni (sünninimi Ottaviano; märts 1549 Bagnacavallo – 8. juuni 1589 Bagnacavallo) oli Itaalia kirjanik, kes tänapäeval on tuntud eeskätt oma demokraatiakirjelduse ja sõna itaalia keelde toomise tõttu.
Tommaso sündis lihtrahva peres, ent sai siiski korraliku hariduse. Seitsmeteistkümnendal eluaastal astus ta Lateraani Regulaarkanoonikute ordusse, mistõttu ta muutis ka oma nime. Suurema osa oma elust veetis ta Santa Maria di Porto kloostris. Oma viimasel eluaastal suundus ta kodukülla Piiblit jutustama, kuid suri ja maeti sealsesse kirikusse. Vahetult enne oma surma valiti ta Ravenna akadeemia liikmeks.
Tema mahukas ja põhiliselt entsükopeediine kirjanduspärand valmis tema viimase üheksa eluaasta jooksul. Tema kuulsus jõudis ka Eestisse, kus oli inspiratsiooniks ühele esimesele Eestis kirjutatud kirjandusteosele. Tema tuntumad teosed on "La piazza universale di tutte le professioni del mondo" (1585), kus autor kirjeldab erinevaid tegevusalasid, ja "Le vite delle donne illustri della Sacra Scrittura", täielik Piibli s esinevate naiste kataloog.
Aztec-kood

Aztec-kood on kahemõõtmeline vöötkood (2D-maatrikskood), mille töötas 1990. aastatel välja ettevõte Welch Allyn (Smiths Detection). Kood on disainitud nii, et see ei vaja vaikset tsooni, mis teeb selle eriti sobilikuks kasutamiseks ruumipiirangutega olukordades nagu rongi- või lennupiletid. Aztec-kood on standardiseeritud kui ISO/IEC 24778:2008.
Omadused.
Aztec-kood koosneb keskseks paigutatud sihtmärgist ("bullseye") ning seda ümbritsevast spiraalselt laienevast andmeväljast. Selline ülesehitus võimaldab kiiret dekodeerimist isegi keeratud või osaliselt kahjustatud koodi puhul. Kood toetab mitmeid andmevorminguid, sealhulgas binaarset, numbrilist ja tähestikulist teksti, ning sisaldab Reedi-Solomoni veaparandust.
Kasutusvaldkonnad.
Aztec-koodi kasutatakse mitmesugustes valdkondades, kus on oluline kompaktsus, veakindlus ja kiire lugemine:
Ajalugu.
Aztec-koodi arendati eesmärgiga pakkuda paindlikumat alternatiivi QR- ja PDF417-koodidele. Selle peamiseks eeliseks sai ruumisäästlikkus ja parem loetavus keerulistes tingimustes. Kood on tänaseks rahvusvaheliselt tunnustatud ja kasutusel kriitilistes valdkondades.
Maxicode-vöötkoodisüsteem

MaxiCode on kahemõõtmeline kood; 2D maatrikskood, mille töötas välja United Parcel Service (UPS) 1992. aastal. Koodi eesmärk oli võimaldada kiiret ja täpset info lugemist automatiseeritud sorteerimis- ja jälgimissüsteemides, eriti logistikavaldkonnas. MaxiCode'i kasutatakse laialdaselt rahvusvahelises pakivedudes, kus koodi kõrge lugemiskiirus ja veakindlus on kriitilise tähtsusega.
Omadused.
MaxiCode sümbol koosneb kuusnurksetest moodulitest, mis on paigutatud sümmeetriliselt ümber keskse sihtmärgimustri ("bullseye"). See muster aitab lugemisseadmel kiiresti tuvastada koodi asukohta, pöördenurka ja suurust.
Põhiomadused:
Töörežiimid.
MaxiCode toetab mitut töörežiimi (Mode 0–6), millest igaüks on optimeeritud konkreetseks kasutuseks:
Kasutusvaldkonnad.
MaxiCode kasutatakse eelkõige:
Ajalugu.
MaxiCode töötati välja 1990. aastate alguses UPS-i poolt, et lahendada kasvava pakimahu probleeme. See pidi võimaldama suurt läbilaskevõimet sorteerimisliinidel, kus pakid liikusid suurel kiirusel ja täpsus oli kriitiline. Erinevalt paljudest teistest vöötkoodidest võimaldas MaxiCode andmeid kodeerida kompaktselt, ilma et oleks vaja suurt puhvertsooni või lugemisseadme täpset joondamist.
Peter Lauremberg

Peter Lauremberg (ladinapäraselt Petrus Laurembergus; sündinud 26. augustil 1585 Rostockis, surnud 13. mail 1639 sealsamas) oli saksa kirjanik ja Rostocki ülikooli õppejõud. 
Peteri isa oli professor Wilhelm Lauremberg. Tema vend oli luuletaja Johann Lauremberg. Peteri poeg Jakob Sebastian Lauremberg oli ajaloolane ja jurist, ka Rostocki ülikooli professor. Tütar Gertrud Lauremberg abiellus Rostocki ülikooli loogikaprofessori Christian Hildebrandiga.
Peter õppis Rostocki ülikoolis meditsiini ja astronoomiat, ning sai aastal 1607 magistrikraadi. Aastal 1608 jätkas ta meditsiiniõpinguid Leidenis. Aastal 1611 sai Peter Pariisis meditsiinidoktoriks, asudes seejärel filosoofiaprofessorina tööe Montaubani ülikoolis. Aastal 1614 naasis ta Saksamaale, asudes Hamburgis matemaatikat ja füüsikat õpetama. Aastal 1624 hakkas ta Rostocki ülikoolis poeesiat, matemaatikat ja meditsiini õpetama. Aastal 1635 valiti ta ülikooli rektoriks. Rostockisse jäi Peter oma surmani aastal 1639.
Peter Lauremberg on esimese saksakeelsse kurioosumite antoloogia avaldaja. Ka kirjutas ta viis flöödipala ja nende eessõnad oma sõbra Petrus Fabriciuse koostatud lauluraamatusse.
Peter Laurembergi järgi on Hamburgis nimetatud kaks tänavat.
Teoseid.
"Procestria anatomica." Hamburg 1619 (Sissejuhatus anatoomiasse)
"Institutiones Arithmeticae." Hamburg 1621 (Matemaatikaõpik)
"Porticus Aesculapi." Rostock 1630 (Sissejuhatus meditsiinile)
"Horticultura." Frankfurt am Main 1632 (Matthäus Meriani vaselõigetega aiandusõpik)
"Apparatus plantarius." Frankfurt am Main 1632 (Matthäus Meriani vaselõigetega botaanikaõpik)
"Cynosura Bonae Mentis, Sive Compendiosa, facilis, &amp; dilucida Instititio, Artificiosae Ratiocinationis, quae Vulgo Logica appellatur." Rostock 1633 
"Acerra philologica, das ist, Zwey hundert außerlesene, nützliche, lustige und denckwürdige Historien"
"Pansophia, sive Paedia Philosophica", 1633 (entsüklopeedia)
Valerius Herberger

Valerius Herberger (ladinapäraselt Valerius Herbergerus; 21. aprill 1562 Fraustadt – 18. mai 1627 Fraustadf) oli saksa kirjanik ja teoloog. 
Valeriuse isa oli köösner Martin Herberger, kes kuulus ka kohalikku meisterlauljate tsunfti. Valeriuse poeg Zacharias Herberger (1591–1631) õppis samuti teoloogiat.
Ta õppis Fraustadti ladina koolis, aastail 1579–1582 aga Freystadtis. Aastail 1572–1584 õppis ta algul Frankfurdis, seejärel Leipzigis teoloogiat. Õpingute lõppedes naasis ta Fraustadti ja hakkas sealses ladina koolis õpetama. Samal aastal abielus ta Anna Rüdingeriga (1568–1629). 1598. aastal suri Fraustadti pastor Leonhard Krenzheim ja Valeriusest sai linnakese esijutlustaja. 1604. aastal tuli sealsel kogudusel oma kirik vastureformatsiooni käigus katoliiklastele tagastada, nii et Valerius ostis Poola värava juures kaks elumaja ja muutis need koguduseruumideks. Ta kirjutas mitmeid kirikulaule, millest tuntuim on "Valet will ich dir geben".
Philipp Camerarius

Philipp Camerarius (15. mai 1537 Tübingen – 23. juuni 1624 Nürnberg) oli saksa õigusteadlane ja õpetlane. 
Valeriuse isa oli humanist Joachim Camerarius Vanem ja vend loodusteadlane. 1571. aastal abiellus Philipp Helena Pfinzingiga, neil oli üks poeg ja seitse tütart.
Philipp õppis Pforta ja Meißeni koolides, kus teda õpetas Georg Fabricius. Seejärel veetis ta veidi aega Leipzigis ning jätkas õpinguid 1559. aastal Tübingenis ja aastail 1660-1662 Straßburgis. Aastail 1563–1565 külastas Philipp Itaaliat. Seal arreteeris ta inkvisitsioon, ning Philipp viibis kaks kuud vangistuses. 
1569. aastal sai Philipp Baselis õigusteaduste doktoriks. 1581. aastal sai Philippist vastrajatud Altdorfi ülikooli prokantsler ja seda ametit pidas ta kuni surmani. 
Tema tuntuim teos on "Operae Horarum Subcisivarum, Sive Meditationes Historicae: Continentes accuratum delectum memorabilium Historiarum, et rerum tam veterum, quam recentium singulari studio inuicem collatarum, quae omnia lectoribus et uberem admodum fructum, et liberalem pariter oblectationem affere poterunt". See ilmus kõigepealt 1591. aastal Nürnbergis, 1599. aastal ilmus Frankfurdis selle teine ja täiendatud trükk. 1600. aastal lisas katoliku kirik raamatu "Index Librorum Prohibitorumisse".
Shawarma box

Shawarma box (tuntud ka kui "shawarma karp", "šašlõkiboks" või lihtsalt "boks") on kiirtoit, mis koosneb tavaliselt riisist, friikartulitest, salatist ning shawarma-stiilis lihast, mida serveeritakse karbis. Shawarma box on populaarne roog mitmetes Euroopa ja Lähis-Ida riikides ning see on viimasel kümnendil saanud populaarseks ka Eestis, eriti noorte seas.
Koostisosad ja serveerimine.
Shawarma box koosneb tavaliselt järgmistest komponentidest:
Kõik koostisosad serveeritakse ühes karbis, mis teeb roa mugavalt kaasavõetavaks ja sobivaks kiirtoiduks.
Päritolu.
Shawarma ise pärineb Lähis-Idast. Shawarma box on aga moodsam hübriidne roog, mis sai alguse kiirtoidu kioskites ja tänavatoidukultuuris, eriti Euroopa suurlinnades, kus erinevate kultuuride köögid ristuvad.
Täpset päritolu on keeruline määrata, kuid shawarma boxi kui kontseptsiooni populariseerimine toimus tõenäoliselt 2000. aastate lõpus ning see levis kiiresti noorte seas, kellele meeldib toidu lihtne formaat ja rikkalik maitse.
Populaarsus Eestis.
Eestis sai shawarma box laiemalt tuntuks 2010. aastatel, eriti öötoiduna ja kiirtoidukioskites. Tallinnas ja Tartus on mitmeid söögikohti, mis on spetsialiseerunud just shawarma boxide pakkumisele. Nõudlus selle roa järele on kasvanud eriti õhtusel ja öisel ajal, olles tihti valikuks pärast pidu või kiireks lõunasöögiks.
Variatsioonid.
Shawarma boxil on mitmeid variatsioone, sõltuvalt regioonist ja söögikoha stiilist:
Ken Carson

Kenyatta Lee Frazier Jr. (esinejanimega Ken Carson; sündinud 11. aprillil 2000 Atlanta, Georgia) on USA räppar ja plaadiprodutsent. 
Carson pälvis alguses tähelepanu oma SoundCloudi väljaannete ja koostööga Atlanta räppari Destroy Lonelyga. 2019. aastal sõlmis Carson lepingu Playboi Carti plaadifirmaga , mis on Interscope Recordsi jäljend, et anda välja oma debüütstuudioalbum "Project X" (2021).
Tema teine ​​album "X" (2022) pääses negatiivse kriitika kiuste Billboard 200 edetabelisse. Tema kolmas stuudioalbum "A Great Chaos" (2023) saavutas edetabelis 11. koha ja pälvis kriitikutelt soojema vastuvõtu. Albumi luksväljalaskel ilmunud singel "Overseas" tõi talle esimese Billboard Hot 100 koha. Carson andis oma neljanda albumi "More Chaos" välja oma 25. sünnipäeval 11. aprillil 2025. Album jõudis Billboard 200 edetabelisse.
More Chaos

"More Chaos" on Ameerika räppari Ken Carsoni neljas stuudioalbum, mis ilmus 11. aprillil 2025 plaadifirmade Opium ja Interscope Records kaudu. Carson salvestas suurema osa albumist 2024. aastal oma kolmanda albumi „A Great Chaos“ (2023) toetuseks tuuritades ning lõpetas selle pärast täiendavaid salvestussessioone Los Angeleses 2025. aasta jaanuaris. Albumi produtsendid olid teiste seas F1lthy, Lil 88, Star Boy ja Outtatown. Albumi standardväljaanne ei sisalda külalisesinejaid; voogedastusel oleval boonuslool „Off the Meter“ teevad kaasa Opiumi plaadifirmakaaslased Playboi Carti ja Destroy Lonely. 
„More Chaos“ on raevu ja trapi album, mis arendab edasi „A Great Chaos“ stiili ja produktsiooni. Arvustused olid üldiselt soodsad, muusikakriitikud kiitsid selle energiat, kuid väljendasid ambivalentset arvamust selle monotoonsuse ja tajutava muutuste puudumise suhtes. See teenis esimesel nädalal 59 500 albumile võrdväärset ühikut ning debüteeris USA Billboard 200 edetabeli esikohal, saades Carsoni esimeseks USA edetabelis esikohal olevaks albumiks.
Taust ja salvestamine.
Albumi salvestamine algas 2024. aastal, kui Carson oli oma eelmist albumit "A Great Chaos" (2023) edendaval tuuril. Täiendavad salvestused toimusid 2025. aasta jaanuaris Los Angeleses. Albumi produtsentideks olid F1lthy, Lil 88, Pi'erre Bourne, Star Boy ja Outtatown. Tavaversioonil ei ole külalisartiste, kuid voogedastusversioonil on lisalugu "Off the Meter", kus osalevad "Opiumi" artistid Playboi Carti ja Destroy Lonely. 
Muusika ja stiil.
"More Chaos" jätkab Carsoni eelnevate albumite energilist ja katsetavat stiili, ühendades tugevaid 808 trumme, moonutatud bassiliine ja varieeruvaid sünteetilisi helisid. Paljud lood sisaldavad beat-vahetusi ja fade-out lõppe. Albumi esimeses pooles on tunda "agiteeritud ärevust", samas kui teises pooles on rohkem "kommertslikke tekstuure ja Auto-Tune'i" kasutamist. Lüürika keskendub sageli uhkeldamisele ja provokatsioonidele, kinnitades Carsoni positsiooni Gen Z räpi liidrina.
Väljaandmine ja reklaam.
Algul oli albumi väljaandmine planeeritud 2024. aasta oktoobrisse, kuid see lükkus edasi. Carson teatas ametlikult "More Chaos" albumist 4. aprillil 2025. Sama kuu 11. aprillil ilmus album, millega kaasnes muusikavideo loole "Money Spread", mis filmiti tuuri ajal. Lisaks ilmus 15. aprillil video loole "Lord of Chaos", mille lavastas Nick Spiders. Samal päeval toimus New Yorgis LUME Studiosis vinüülide allkirjastamisüritus. ​
Kriitiline vastuvõtt.
Album sai üldiselt positiivseid arvustusi, kuigi mõned kriitikud pidasid seda monotoonseks ja võrreldes Carsonit Playboi Cartiga. Metacritic'i järgi on albumi keskmine hinne 66/100, mis viitab "üldiselt soodsatele arvustustele". Album debüteeris USA "Billboard 200" edetabelis esikohal, teenides oma esimesel nädalal 59 500 albumi ekvivalentühikut, millest 11 000 olid puhas müük. See saavutus tegi "More Chaosist" Carsoni esimese USA esikohal oleva albumi. ​
Singlid ja lood.
Albumilt on ilmunud järgmised singlid:
Pluus

Pluus on ülakeha kattev õhem harilikult kinnisega varrukatega riideese. 
Prantsuse sõna "blouse" tähistas algselt vaba lõikega tööpluusi.
Pluus pärineb 19. sajandist, mil seda kandsid töölised ja talupojad.
Hiljem võeti kasutusele naiste pluus. 20. sajandil said pluusidest igapäevased rõivad. Pluuside lõiked ja materjalid on mitmekesised. Pluusid valmistatakse erinevatest materjalidest, mille valik sültub hooajast ja kandmisotstarbest. Levinumad materjalid on: puuvill, siid, polüester, viskoos, linane.
Õlg

 
Õlg on inimese kehaosa, mis ulatub kaelast õlanukini (see kaasa arvatud).Õlg koosneb mitmest luust, liigesest, lihasest, kõõlusest ja sidemest, võimaldades laia liikumisulatust ja paindlikkust. Õla keerukas anatoomia tagab ülajäseme suure liikuvuse, kuid muudab selle ka vastuvõtlikuks vigastustele. 
Anatoomia.
Luud.
Õla moodustavad kolm peamist luud:
Liigesed.
Õlas on mitu liigest, mis võimaldavad mitmesuunalist liikumist:
Lihased ja kõõlused.
Õla liikumist ja stabiilsust tagavad mitmed lihased ja kõõlused:
Funktsioon.
Õlg võimaldab mitmesuguseid liigutusi:
Õla suur liikuvus võimaldab keerukaid tegevusi, nagu viskamine, tõstmine ja ronimine.
Milleri risttee

"Milleri risttee" ("Miller's Crossing") on 1990. aastal valminud Ameerika Ühendriikide neo-noir-gängsterifilm, mille stsenaristid, lavastajad ja produtsendid on vennad Coenid (Joel ja Ethan Coen) ning mille peaosatäitjad on Gabriel Byrne, Marcia Gay Harden, John Turturro, Jon Polito, J. E. Freeman ja Albert Finney. Süžee puudutab kahe rivaalitseva jõugu vahelist võimuvõitlust ja seda, kuidas peategelane Tom Reagan (Byrne) mängib mõlemad pooled üksteise vastu.
2005. aastal valis ajakiri Time "Milleri risttee" 100 parima filmi hulka. Richard Corliss nimetas seda "noir'iks, millel on nii kerge puudutus, et film näib hõljuvat tuule käes nagu läbi metsa purjetava fedora frisbee".
Sünopsis.
Linn USA idaosas, aastal 1929, alkoholikeelu aeg. Linn on maffiabosside käes, linnapea ja politseiülem on maffiapealik Leo (Albert Finney) käpa all. Ta usub, et kõik on kontrolli all, ega aimagi, et Tom, tema parem käsi, tema armukesega voodis aega veedab. Kui rivaalitsev itaalia maffiapealik Johnny Caspar (Jon Polito) armukese venna pead nõuab, keeldub Leo, päästes valla verise maffiasõja.
Inspiratsioon.
Milleri risttee on tugevalt mõjutatud ulmeromaanide autori Dashiell Hammetti loomingust, eriti filmidest "Punane lõikus" ja "Klaasist võti", aga ka teistest Warner Brosi klassikalistest gängsterifilmidest.
Evelin Lestal

Evelin Lestal (sündinud Otiilie Henriette Oinberg; 1940–1950 Evelin Orgla; 1. detsember 1925 Räpina vald, Võrumaa – 14. juuni 1996 Tartu) oli lauatennisist ja treener. 
Isa oli ehitustööline, ema põllutööline. Õde ja vend surid lastena. Kui Evelin sai kolmeaastaseks, kolis pere Tartusse.
Ta lõpetas 1943. aastal Tartu tütarlaste gümnaasiumi. 
Mängis Tartu Spartakis võrkpalli ja harrastas mootorrattasporti, lauatennisele pühendus 23-aastaselt. Võitis 1953–1962 Nõukogude Liidu individuaalsetel meistrivõistlustel 22 medalit (sh 10 kulda) ja võistkondlikult 9 medalit (sh 3 kulda). Eesti individuaalsetel meistrivõistlustel sai 1951–1968 kokku 41 medalit: 31 kulda, 9 hõbedat ja 1 pronksi. Seitsmel aastal (1953, 1954, 1957, 1958, 1960, 1961, 1965) oli kõigis kolmes mänguliigis Eesti meister. Tuli 3 korda naiskondlikult ja 6 korda võistkondlikult Eesti meistriks. Võitis Nõukogude Liidus võistelnud maailma tippmängijaid, näiteks maailma- ja Euroopa meistreid Maria Alexandrut (Rumeenia), Éva Kócziáni ja Lívia Mossóczyt (mõlemad Ungari), välismaale võistlema teda poliitilistel põhjustel ei lubatud. Kuulus Spartaki järel ka Tööjõureservide liikmeskonda. 
NSV Liidu meistersportlane alates 1954. aastast. 
Perioodil 1945–1960 oli ta Eesti naissportlane, keda kujutati kõige sagedamini ajakirja Kehakultuur kaanepiltidel.
Ta töötas alates 1959. aastast treenerina, 1960. aastatel lühikest aega ka Soomes. 
Aastatel 1970–1980 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna õppejõud. Tema õpilaste hulgas on Ülle Hüva, Rein Lindmäe, Elmo Kivits, Anne Mardimäe ja Evi Laager. 
Eesti NSV teeneline treener (1968). 
Alates 2005. aastast korraldatakse tema mälestusvõistlust.
Vaese mehe kartulid

Vaese mehe kartulid (hispaania keeles "patatas a lo pobre") on Andaluusia köögi kartuliroog. Roa valmistamiseks praetakse õhukesteks viiludeks lõigatud kartulid oliiviõlis koos sibulaga pehmeks. Seejärel õli kurnatakse ning maitsestamiseks lisatakse kuumale praepannile küüslauk, petersell ja äädikas. Kartuleid võib serveerida ka munaga. Lisaks võib kasutada ka teisi koostisosi, nagu paprika, küüslauk ja veiniäädikas.
Kalev Jõgiste

Kalev Jõgiste (sündinud 9. veebruaril 1963 Võrus) on eesti metsateadlane. 
Haridus.
Lõpetanud Eesti Põllumajanduse Akadeemia 1989. aastal.
Kaitses doktorikraadi (filosoofiadoktor metsateaduse erialal) 1998. aastal teemal „Individuaalse puu kasv ja uuenemise seaduspärasused hariliku kuuse ja kase segapuistus“. 
Teenistuskäik.
Aastatel 2003–2004 oli Metsandusliku Uurimisinstituudi direktor. Aastatel 2005–2017 oli EMÜ metsandus- ja maaehitusinstituudi metsabioloogia osakonna juhataja. 
EMÜ metsaökoloogia professor aastatel 2009–2019.
Aastatel 2010–2011 töötas Fulbright stipendiaadina Minnesota Ülikooli juures. 
Alates 2022. jaanuarist töötab Eesti Maaülikoolis vanemteaduri ja kaasprofessori ametikohtadel.
Teadustöö.
Peamisteks uurimisteemaks metsaökosüsteemide dünaamika ja häringuökoloogia. Juhtinud sihtfinantseeritavate teadusteemade „Looduslike häringute ja inimtegevuse mõju metsaökosüsteemide dünaamikale ja mitmekesisusele“ (01.01.2003–31.12.2007) ja „Muutuvate kliimatingimuste mõju boreaalse ja parasvöötme metsade häiringurežiimile“ (01.01.2008–31.12.2013) täitmist. Avaldanud üle 100 teadustöö.
Tunnustus.
Talle on 2017. aastal omistatud Eesti Vabariigi teaduspreemia põllumajandusteaduste alal teadustöö "Häiringurežiimi ja ainevoogude tähtsus boreaalse ja hemiboreaalse vööndi metsade majandamisel" eest (koos Marek Metslaidi ja Kajar Kösteriga).
Muu.
Koordineerinud aastatel 2002–2017 SNS FORDISMAN uurimisvõrgustikku, mis ühendab metsahäiringuid uurivaid teadlasi. Läti Teaduste Akadeemia välisliige. Kalev Jõgiste juhendamisel on kaitstud 7 doktorikraadi. Alates 2022. aastast Eesti Maaülikooli akadeemilise eetika komisjoni liige.
Mónica García Gómez

Mónica García Gómez (sündinud 16. jaanuaril 1974 Madridis) on Hispaania anestesioloog ja poliitik, praegune erakonna Más Madrid koordinaator Madridi volikogus.
Ta sündis aastal 1974 Madridis. Ta omandas Madridi Complutense Ülikoolis meditsiini ja kirurgia litsentsiaadi, saades anestesioloogia spetsialistiks.
ISO 9000-standard

ISO 9000 viitab kvaliteedijuhtimissüsteemide (QMS) standardite kogumile, mille on välja töötanud Rahvusvaheline Standardiorganisatsioon (ISO). Need standardid aitavad organisatsioonidel tagada, et nende tooted ja teenused vastavad klientide ja sidusrühmade nõuetele ning seaduslikele ja regulatiivsetele nõuetele.
Pariisi katakombid

Pariisi katakombid (prantsuse keeles: Catacombes de Paris) on Prantsusmaal Pariisis asuvad maa-alused käigud, kus hoitakse enam kui kuue miljoni inimese säilmeid. 
Katakombide alguseks võib pidada keskajal alanud lubjakivikarjääride kaevandamist. Nende kogupikkus on umbes 300 km, kuid nüüdisajal on avalikkusele avatud vaid 1,5 km pikkune osa. 1788. aastal pärast mitmeid pandeemiaid ja kalmistute kokkuvarisemisi otsustas kuningas Louis XVI alustada öö varjus miljonite maetud surnukehade ümbermatmist katakombidesse. Alates 1809. aastast on katakombidesse lubatud ka külastajaid, kuid külastamiseks oli varem vaja taotleda luba. Nüüdisajal on Pariisi katakombid avatud kõigile ja neid käib vaatamas ligi 550 000 külastajat aastas.
Jaava leopard

Jaava leopard ("Panthera pardus melas") on leopardi alamliik, mis pärineb Indoneesiast Jaava saarelt. Alates 2021. aastast on see liik IUCN punases nimestikus loetletud ohustatuna.
Alamliigi populatsiooniks hinnatakse 188–571 isendit ja see on langevas trendis. Neile eluks sobiliku ala kogupindala on hinnanguliselt 2268–3277 km2.
Morfoloogilised uuringud näitavad, et nad erinevad teistest Aasia leopardide alamliikidest kolju mõõtmete poolest.
Välimus.
Algselt on jaava leopardi kirjeldatud kui musta pantrit, kellel on tumedad laigud ja hõbedased silmad. 
Neil on kas tavaline täpiline kasukas koos roosisuguste laikudega või on neil retsessiivne fenotüüp, mis põhjustab neil musta kasuka.
Toitumine ja eluviis.
Jaava leopardid toituvad peamiselt hirvedest, kääbuskantšilitest ja primaatidest nagu Jaava makaak ja "Trachypithecus cristatus". Nad otsivad toitu lähedal asuvatest küladest ning on teada, et nad võivad jahti pidada kodukoertele, kanadele ja kitsedele.
Gunung Halimuni rahvuspargis tehtud uuringust selgus, et leopardid olid kõige aktiivsemad hommikuti kella 6–9 ja õhtuti kell 15–18.
Elupaik ja levik.
Jaava leopardi peamine elupaik on Indoneesias Jaava saar, lisaks on teada, et neid elutseb mitme Indoneesia rahvusparkide aladel.
See liik elab merepinnast kuni 2540 meetri kõrgusel, elupaikadeks on nii tihedad troopilised vihmametsad kui ka kuivad lehtmetsad.
Aastatel 2001–2004 viidi Gunung Halimuni rahvuspargis 20 km² suurusel alal läbi seireuuring, kasutades kaameralõkse ja raadioseiret. Uuringualal tuvastati seitse leopardi. Kogu populatsiooni hinnati olevat 42–58 isendit. Täiskasvanud emase kodupiirkonna suurus oli keskmiselt 9,82 km².
Evolutsioon.
Alamliik eraldus teistest Aasia leopardidest keskmise pleistotseeni ajajärgul umbes 800 000 aastat tagasi. Arvatakse, et nad jõudsid Jaavale Lõuna-Aasiast maismaasilla kaudu, mis möödus Sumatra ja Borneo saartest. Tänapäeval elavad nad hajutatult 22 metsafragmendis, sealhulgas mitmes rahvuspargis nagu Gunung Halimun, Ujung Kulon ja Meru Betiri.
Ohud ja kaitse.
Jaava leopardi ohustab elupaikade kadumine, saakloomade vähenemine ja salaküttimine, mis on tingitud inimeste arvu kasvust ja põllumajanduse laienemisest. Jaava on kaotanud üle 90% oma looduslikust taimestikust ning on üks maailma tihedamini asustatud saari. 
Metsad on säilinud vaid mägistes piirkondades üle 1400 meetri kõrgusel.
Kaitseprogrammid hõlmavad rahvusvahelist koostööd (nt Tierpark Berlini projekt Jaaval), kaamerapüüdeid populatsiooni jälgimiseks ja rahvusliku tegevuskava rakendamist (2016–2026). 2017. aastal tõestasid kaamerapildid leopardide tagasipöördumise Cikepuhi looduskaitsealale, kus neid peeti väljasurnuks.
Mütoloogia ja tähtsus.
Kohalikud hõimud usuvad, et Jaava leopard kaitseb metsi, tagades puhta vee ja õhu. Bioloog Hariyo Wibisono rõhutab, et liigi säilitamine on võtmetähtsusega ökosüsteemi tasakaalu säilitamiseks.
Tuletõrjesport

Tuletõrjesport on spordiala, mis ühendab kehalise võimekuse, meeskonnatöö ja tuletõrje erialase oskusteabe. Selle käigus simuleeritakse päästetööde elemente, näiteks veevooliku kerimist, konksredeliga ronimist ja tulekustuti kasutamist.
Ajalugu.
Tuletõrjespordi algus ulatub 1930. aastatesse, kuid ametlikult peetakse selle sünniaastaks 1937. aastat, mil toimusid esimesed üleliidulised tuletõrjespordivõistlused NSV Liidus. Spordi eesmärk oli parandada päästetöötajate füüsilist ettevalmistust ja populariseerida päästeteenistust ühiskonnas.
Pärast NSV Liidu lagunemist jätkus spordiala areng iseseisvates riikides, kus loodi rahvuslikud föderatsioonid ja jätkati võistlusi. 2001. aastal asutati Rahvusvaheline Tuletõrjespordi Föderatsioon ("International Sport Federation of Firefighters and Rescuers – ISFFR"), mis korraldab maailmameistrivõistlusi ja koordineerib rahvusvahelist koostööd .
Võistlusalad.
Tuletõrjesport koosneb mitmest võistlusalast, mis nõuavad nii individuaalset kui ka meeskondlikku sooritust:
Tuletõrjesport Eestis.
Eestis on tuletõrjesport pika traditsiooniga. Esimesed võistlused toimusid juba 1950. aastatel. Pärast iseseisvuse taastamist loodi Eesti Tuletõrjespordi Liit, mis korraldab meistrivõistlusi ja esindab Eestit rahvusvahelistel võistlustel.
Tuletõrjesporti harrastavad Eestis nii kutselised päästjad kui ka vabatahtlikud. Noorte seas on see spordiala osa päästevaldkonna huviharidusest.
Tähendus ja eesmärk.
Tuletõrjesport täidab mitut eesmärki:
Lisaks sellele pakub spordiala võimalust rahvusvaheliseks koostööks ja kogemuste vahetamiseks.
Rahvusvaheline koostöö.
Tuletõrjesporti edendab Rahvusvaheline Tuletõrjespordi Föderatsioon (ISFFR), mille liikmete seas on üle 20 riigi. Korraldatakse Euroopa ja maailmameistrivõistlusi, kus osalevad ka Eesti sportlased. Viimastel aastatel on tuletõrjesporti arendatud ka Aasias, eriti aktiivsed on Hiina RV, Kasahstan ja Mongoolia.
Seosed teiste spordialadega.
Kuigi tuletõrjesport on spetsiifiline, on sel ühiseid tunnuseid kergejõustiku, militaarvõistluste ja päästespordiga, näiteks "Toughest Firefighter Alive" või "Firefighter Combat Challenge".
Kriisivalmiduspakk

Kriisivalmiduspakk on komplekt esmavajalikke esemeid, mis on mõeldud inimesele või leibkonnale iseseisvaks toimetulekuks hädaolukorras. Termin viitab pakendatud ja läbimõeldud varustusele, mida võib vajada elektrikatkestuste, veekatkestuste, sideprobleemide, evakuatsiooni või loodusõnnetuste korral. Mõiste "kriisivalmiduspakk" võeti avalikkuses esmakordselt kasutusele 2024. aastal Tallinna Reaalkooli õpilaste poolt, kes asutasid Junior Achievement Eesti programmi raames õpilasfirma nimega Crateful Kriisivalmiduspakk.
Crateful.
Crateful Kriisivalmiduspakk on 2024. aastal loodud Tallinna Reaalkooli õpilasfirma, mis tegutseb rahvusvahelise ettevõtlusõppe programmi Junior Achievement Eesti raames. Õpilasfirma eesmärgiks on suurendada inimeste teadlikkust kriisideks valmistumise vajadusest ning pakkuda selleks valmis ja kompaktset lahendust – kriisivalmiduspakki.
Crateful pälvis laiemat tähelepanu 2025. aastal, kui jõudis Eesti parima õpilasfirma konkursi finalistide hulka. Samuti tunnustati nende tegevust Tallinna linna innovatsiooniauhinnaga.
Kriisivalmiduspaki sisu.
Cratefuli standardkomplekt sisaldab järgmiseid esemeid:
Kõik esemed on paigutatud tugevasse ja kaasaskantavasse kotti, et neid oleks mugav kasutada kodus või vajadusel kiiresti kaasa võtta. Komplekt on vastavalt vajadustele (periood, toiduvajadused, kasutajate hulk) isikupärastatav.
Bogomil Rajnov

Bogomil Nikolaev Rajnov (bulgaaria keeles Богомил Николаев Райнов; 19. juuni 1919 Sofia, Bulgaaria Kuningriik – 8. juuni 2007) oli Bulgaaria kirjanik, esteetikaprofessor ja kunstikriitik. Teda peetakse bulgaaria spioonipõnevike žanri rajajaks.
Bogomil Rajnov oli kirjanik ja kunstnik Nikolai Rajnovi poeg. Rajnov õppis Sofia Ülikoolis ja töötas hiljem esteetikaprofessorina. Ta oli ka Bulgaaria Kommunistliku Partei liige. Rajnov suri 8. juunil 2007 Sofias.
Looming.
Rajnovi loominguline karjäär algas 1936. aastal. Ta kirjutas luulet, novelle, esseesid ja kriminaalromaane. Tema teosed käsitlevad sageli moraalseid dilemmasid ja ühiskondlikke probleeme.
Rajnov on tuntud oma kriminaalromaanide poolest, mis olid populaarsed ka Nõukogude Liidus. Tema teoste peategelane on Emil Boev, Bulgaaria Rahvavabariigi spioon, kes tegutseb Lääne-Euroopas. Rajnovi teosed ühendavad põneviku ja poliitilise romaani elemente.
Üks tema hilisematest raamatutest, "Ludmila", annab ülevaate 1980. aastate Bulgaaria kultuuri- ja poliitilisest elust.​
Vana-Pärnu välijõusaal

Vana-Pärnu välijõusaal on Pärnu linnaosa Vana-Pärnu Keskparki rajatud tasuta välispordikompleks, mis avati 2023. aasta septembris. Kompleksi rajamise eesmärgiks oli pakkuda kohalikele elanikele ja külalistele võimalust treenida värskes õhus, edendades tervislikku eluviisi ja kogukonna aktiivset osalust.
Seadmed ja treeninguvõimalused.
Välijõusaalis on mitmekesised seadmed, mis võimaldavad treenida erinevaid lihasegruppe treeninguraskustega. Kompleksis on olemas ka kaks kettagolfikorvi, kus külastajad saavad oma osavust proovile panna või lihtsalt kätt harjutada. Lisaks on rajatud rannatennise väljakud, kus suvel toimuvad treeningud ja mängud. Kompleksi rajamisel tehti koostööd professionaalsete atleetide ja treeneritega, et tagada seadmete kvaliteet ja mitmekesisus.
Ühiskondlik mõju ja areng.
Vana-Pärnu välijõusaal on osa laiemast kogukonna arendamise algatusest, mille eesmärgiks on luua elujõuline ja aktiivne elukeskkond. Kompleksi rajamine on saanud toetust kohaliku elanikkonna poolt ning on aidanud tugevdada kogukonna ühtekuuluvustunnet. Välijõusaal on osa Vana-Pärnu piirkonna arengust, kus lisaks spordivõimalustele pakutakse ka kultuurilisi ja sotsiaalseid tegevusi.
Üritused.
Vana-Pärnu piirkonnas korraldatakse regulaarselt mitmekesiseid üritusi, mis toovad kokku kohaliku kogukonna liikmed. Näiteks on korraldatud perepäevi, kus osalejad saavad harrastada erinevaid tegevusi ja tutvuda piirkonna tegemistega. Samuti on plaanis edendada koostööd teiste piirkondadega, et rikastada kogukonna elu ja pakkuda mitmekesiseid tegevusi.
San Fiorano

San Fiorano on vald (itaalia keeles "comune") Itaalias Lombardia piirkonnas, Lodi provintsis. See asub umbes 60 km kirdes Milanost ja umbes 25 km kagus Lodi linnast.
Geograafia.
San Fiorano pindala on umbes 8,97 km². Valla territoorium on valdavalt tasane ja kuulub Po jõe madalikule, mis iseloomustab suuremat osa Lodi provintsist. Läheduses asuvad teised omavalitsused on Codogno, Maleo, Casalpusterlengo ja Fombio.
Rahvastik.
Seisuga 2025 oli San Fioranos elanikke umbes 1777. Nagu paljudes väiksemates Itaalia valdades, on rahvaarv püsinud stabiilsena või kergelt langenud viimaste aastakümnete jooksul.
Ajalugu.
San Fiorano ajalugu ulatub tagasi keskaega. Piirkond on saanud nime kristliku märtri Püha Florianuse (San Fiorano) järgi, kellele on pühendatud ka kohaliku koguduse kirik. Ajalooliselt kuulus see ala mitmetele Lombardia aadliperekondadele ning oli osa erinevatest feodaalstruktuuridest, kuni Itaalia ühendamiseni 19. sajandil.
Tänapäev.
San Fiorano on rahulik maapiirkond, kus peetakse kohalikke üritusi ja kultuurisündmusi. Näiteks korraldati 2025. aasta märtsis fotonäitus "Fotodiario da San Fiorano", mis kajastas piirkonna kogemusi COVID-19 pandeemia ajal.
Eduards Johansons

Eduards Johansons (sündinud 30. juulil 1991 Valmieras) on läti näitleja.
Ta lõpetas aastal 2010 Ādaži Vaba Waldorfkooli. Aastal 2015 lõpetas ta Läti Kultuuriakadeemia draamanäitlejana kursuse Anna Eižvertiņa õpilasena.
Ta on aastast 2015 Valmiera Draamateatri näitleja.
Isiklikku.
Tema isa on eesti päritolu läti näitleja Jaanus Johanson (ema on lätlannast meditsiiniõde), onu Valdek Johanson on Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja.
Korrapärane üheksanurk

Korrapärane üheksanurk ehk regulaarne üheksanurk ehk nonagon on geomeetriline tasapinnaline kujund, mis koosneb üheksast võrdsest küljest ja üheksast võrdsest nurgast. See kuulub hulknurkade ehk polügoonide hulka ning on üks paljudest korrapärastest hulknurkadest.
Geomeetrilised omadused.
Korrapärasel üheksanurgal on järgmised põhiomadused:
formula_1
formula_2
Konstruktsioon.
Korrapärast üheksanurka on raske täpselt konstrueerida ainult sirgjoonlaua ja sirkli abil, kuna 40° nurga konstrueerimine nende vahenditega on võimatu (see ei ole Eukleideline konstrueeritav kujund). Siiski on võimalik lähendada konstruktsiooni või kasutada täiendavaid mõõteriistu.
Valemid.
Üheksanurga pindala.
Korrapärase üheksanurga pindala A saab arvutada, kui teada on külje pikkus a:
formula_3
Ligikaudne väärtus (kasutades cot(π/9)≈2,747):
formula_4
Kasutamine ja esinemine.
Korrapärased üheksanurgad on vähem levinud kui näiteks kolmnurgad või kuusnurgad, kuid neid võib kohata graafilises disainis, dekoratiivkunstis ja mosaiikides. Kuna üheksanurgal ei ole ruumi täitvat omadust (ehk sellega ei saa tasapinda täielikult katta ilma aukude tekkimiseta), ei kasutata seda sageli plaatimises.
Jif (maapähklivõi)

Jif (mõnikord ka JIF) on Ameerika maapähklivõi kaubamärk, mille lõi firma The J.M. Smucker Company, kes ostis selle kaubamärgi ettevõttelt Procter &amp; Gamble 2001. aastal. 1955. aastal ostis Procter &amp; Gamble William T. Youngilt Big Top maapähklivõi ja selle tootmisrajatised Kentucky osariigis Lexingtonis. Järgnevatel aastatel kujundas ettevõte selle ümber ja muutis selle kaubamärgiks, et konkureerida Skippy ja Peter Paniga. P&amp;G andis oma tootele nimeks Jif, kasutas hüdrogeenimisprotsessis muid õlisid peale maapähkliõli ning magustas retsepti, lisades suhkrut ja melassi. Uuest tootest teatati avalikult 1956. aasta aprillis, kui valitud turgudel alustati toote testimist.
Koostisosad.
Jif maapähklivõi looduslik kreemjas versioon sisaldab umbes 90% maapähkleid ning lisaks mõningaid koostisosi nagu suhkur, palmiõli, sool ja melass. Toode on gluteenivaba, madala soolasisaldusega ning ei sisalda säilitusaineid. Toitumisalased andmed näitavad, et portsjonis (2 supilusikatäit ehk 33 g) on umbes 190 kalorit, 16 g rasva, 7 g valku ja 4 g suhkrut.
Tootmine.
Algne Creamy ja Crunchy stiilis Jif maapähklivõi debüteeris 1958. aastal. 1974. aastal võeti kasutusele Extra Crunchy Jif, millele järgnes 1991. aastal Simply Jif – maapähklivõi variant, milles on vähe naatriumi ja vähem suhkrut kui tavaline Jif. Reduced Fat Jif võeti kasutusele kolm aastat hiljem 1994. aastal. Maapähklivõi tootmisel jahvatatakse röstitud maapähklid peeneks, et saada kreemjas või krõmpsuv tekstuur. Pärast jahutamist pumbatakse toode purkidesse ja suletakse vaakumiga, mis vähendab hapniku hulka ning takistab oksüdeerumist ja riknemist. 
Jifi maapähklivõid on 9 erinevat tüüpi:
Reklaam.
1958. aastal levitati USA-s kaubamärki, mis hõlmas spetsiaalsete veoautode tasuta proovipurkide majast majja jagamist, millel oli tolleaegne Jifi maskott, sinine känguru Jifaroo. Varajases reklaamis rõhutati ka purgipõhja kaldserva, mille eesmärk oli hõlbustada kogu maapähklivõi purgist kätte saamist.
Kümmenurk

Kümmenurk ehk dekaagun on geomeetriline kujund, millel on kümme külge ja kümme tippu. Kümmenurgad kuuluvad hulknurkade hulka ning neid saab jagada korrapärasteks ja korrapäratuteks kümmenurkadeks. Korrapärasel kümmenurgal on kõik küljed võrdsed ja kõik sise­nurgad võrdsed. Kümmenurka kasutatakse matemaatikas, graafikas, arhitektuuris ja disainis.
Omadused.
Korrapärane kümmenurk.
Korrapärast kümmenurka iseloomustavad järgmised omadused:
Valemid.
Korrapärase kümmenurga pindala A külje pikkusega a saab arvutada antud valemiga kõrval:
Ümbermõõt.
P=10⋅a
kus a on külje pikkus.
Eristamine teistest hulknurkadest.
Kümmenurk erineb teistest hulknurkadest eelkõige tippude ja külgede arvu järgi. Üheksa tipuga kujund on üheksanurk ja üheteistkümne tipuga kujund üheteistkümnenurk. Kümmenurka on lihtne ära tunda tema sümmeetria ja teravnurkade puudumise tõttu (kui tegemist on korrapärase kujundiga).
Rakendused.
Arhitektuur.
Geomeetrilisi kujundeid, sealhulgas kümmenurka, kasutatakse sageli arhitektuuris dekoratiivsete elementidena. Kümmenurgal on esteetiline sümmeetria, mis sobib hästi näiteks põrandamustrite või rosetiakende kujundusse.
Kunst ja disain.
Korrapärased hulknurgad, sealhulgas kümmenurk, on levinud motiivid islami kunstis, kus neid kasutatakse geomeetriliste mustritena. Nende korduvkasutus annab edasi harmooniat ja lõpmatust.
Matemaatikaõpetus.
Kümmenurga näitel saab õpetada hulknurkade omadusi, nurgasummade leidmist, sümmeetria mõistet ja hulknurkade klassifikatsiooni.
Seosed Eestiga.
Kuigi kümmenurk ei ole Eesti arhitektuuris laialt levinud geomeetriline kujund, leidub kümmenurgal põhinevaid mustreid rahvuslikus käsitöös ja tikandites. Mõned eesti rahvarõivaste mustrid sisaldavad geomeetrilisi elemente, mis lähenevad kümmenurga struktuurile.
Välislingid.
Kümmenurga kalkulaator – Omni Calculator
BMW M6

BMW M6 on BMW M-seeria sportauto, mis on tuntud oma jõudluse ja luksuslike omaduste poolest. M6 tutvustati esmakordselt 1983. aastal ning seda on toodetud mitmesugustes mudelites ja generatsioonides.
E24 (1983–1989).
Esimene M6 põhines 6. seeria E24-l ja oli saadaval ainult kupee versioonis. M6 varustus sisaldas tugevdatud vedrustust, sportlikke istekohti ja eripäraseid disainielemente. Mootoriks oli 3,5-liitrine inline-6, millel oli 286 hj.
E63/E64 (2005–2010).
Pärast 16-aastast pausi tutvustati E63 kupee ja E64 kabrioleti versioonide M6 mudeleid. Need olid varustatud 5,0-liitrise V10 mootoriga, mis toodab 507 hj. Mootor ühildati 7-käigulise SMG-III automaatkäigukastiga. M6 suutis kiirendada 0–100 km/h 4,6 sekundiga ja saavutas tippkiirusena 250 km/h (või 305 km/h koos M Driver's Package'iga).
F06/F12/F13 (2012–2019).
Kolmas generatsioon põhines F12/F13/F06 6. seerial ja kasutas 4,4-liitrist V8 twin-turbo mootorit, mille võimsus oli algselt 560 hj ja 680 Nm. 2015. aastal tutvustati Competition Package'i, mis tõstis võimsuse 575 hj-ni. Mootor oli ühendatud 7-käigulise M DCT kahetarbliku käigukastiga. M6 suutis kiirendada 0–100 km/h 4,2 sekundiga kupees ja Gran Coupés ning 4,3 sekundiga kabrioletis. Tippkiirus oli elektrooniliselt piiratud 250 km/h (või 305 km/h koos M Driver's Package'iga).
Viited.
https://www.motortrend.com/vehicle-genres/bmw-6-series-history-generations-specifications-photos
https://automobile.fandom.com/wiki/BMW_M6
Metsaseemla

Metsaseemla ehk seemla ehk seemneistandik on spetsiaalselt seemnete tootmiseks rajatud metsaistandik. Seemlas kasvatatakse eriti kvaliteetse seemnega taimi.
Seemla tüübid.
Seemlaid on kahte tüüpi: kloonseemlad ja külvseemlad. Kloonseemla koosneb valitud kloonpuudest, mis on saadud pookimise või pistokste teel. Kloonimise eelis on parimate omadustega puude genotüübi edasikandumine, varajane õitsemine ning kvaliteetne seemnesaak. Teine tüüp on külvseemla, mis rajatakse valitud puude seemnetest kasvatatud nooortest puudest. Kuigi külvseemla geneetiline mitmekesisus on suurem, on seemnete kogumine keerulisem ja õitsemine algab hiljem. Seemlatüübi sobivus sõltub konkreetsest puuliigist ja aretuse eesmärkidest – vahel on oluline katsetada geneetilist potentsiaali, vahel lihtsalt usaldusväärset seemnetootmist.
Seemla astmed.
Seemlad jagunevad astmeteks sõltuvalt geneetilisest materjalist, mille alusel need on rajatud:
Eksisteerib ka muud tüüpi seemlaid:
Metsaseemlad Eestis.
Eestis tegutsevad seemlad vastavalt Keskkonnaameti ja Eesti Maaülikooli juhenditele. Olulised seemlad Eestis on näiteks RMK Kullenga seemla Lääne-Virumaal, RMK Päri II männi- ja kuuseseemla, Päri I männiseemla ning Matapera kuuseseemla Viljandimaal.
Sõrestik

Sõrestik on omavahel ühendatud sirgetest varrastest koosnev konstruktsioon. See kannab koormusi peamiselt tõmbe ja surve kaudu. Sõrestikud on insenertehnilised lahendused, mis võimaldavad ehitada kergeid, kuid tugevaid konstruktsioone, suutes katta suuri vahemaid. Sõrestikke kasutatakse sildades, katustes, tornides ja angaarides. Materjalidena kasutatakse peamiselt terast ja puitu.
Ajalooline taust.
Vana-Egiptus ja antiikmaailm.
Esimesed teadaolevad sõrestikstruktuurid pärinevad Vana-Egiptusest, kus neid kasutati paatide ehitamisel ajavahemikus 3100–2700 eKr. Need konstruktsioonid koosnesid omavahel seotud liidetest, mis moodustasid paadi külgi ja kandsid koormust. Roomlased kasutasid puidust sõrestikke sildade ja katuste ehitamisel. Näiteks ehitati umbes 106. aastal pKr puidust sild Doonau jõele ning umbes 120. aastal pKr Pantheoni sissepääsu katusekonstruktsioon Roomas.
Keskaeg ja gooti arhitektuur.
Keskaegsel perioodil leidsid sõrestikud laialdast kasutust gooti stiili katedraalide ja suurte saalide katusekonstruktsioonides. Sõrestikud võimaldasid luua kõrgeid ja avaraid ruume. Tugikaared (flying buttresses) olid samuti olulised, aidates kanda katuste raskust ja võimaldasid suuremate akende kasutamist. Näiteks Pariisi Jumalaema kirik (1345), Salisbury katedraal (umbes 1258) ja Westminsteri palee (umbes 1400) kasutasid puidust sõrestikke katuste toestamiseks.
Renessanss ja varauusaeg.
Renessansiajastul dokumenteeris Itaalia arhitekt Andrea Palladio oma teoses "I quattro libri dell’architettura" (1570) erinevaid puidust sõrestiklahendusi. Tema tööd aitasid levitada sõrestikstruktuuride kasutamist Euroopas.
19. sajand.
Tööstusrevolutsiooni ajal, hakati sõrestikstruktuurides kasutama uusi materjale nagu malm, sepistatud raud ja hiljem teras. See võimaldas ehitada tugevamaid ja kergemaid konstruktsioone. Näiteks Eiffeli torn Pariisis (1887–1889) on kuulus terasest sõrestikstruktuur, mis demonstreerib sõrestike potentsiaali kõrgete ja vastupidavate ehitiste loomisel.