Eugenius III

Eugenius III (Bernardo Paganelli, Pietro Bernardo dei Paganelli, Bernardo Pignatelli) oli paavst 1145–1153. Ta oli 167. paavst.
Bernardo Paganelli sündis Pisas Godiuse pojana. Kuigi tema päritolu kohta puuduvad täpsemad andmed, on teda alates 16. sajandist peetud aristokraatliku Paganelli di Montemagno suguvõsa esindajaks, teistel andmetel (kirikuloolane J. N. D. Kelly ja "Catholic Encyclopedia") kuulus ta Pignatelli suguvõsasse, kust pärines ka hilisem paavst Innocentius XII.
Paganelli omandas hariduse Pisas, sai 1106 paiku Pisa katedraali kanoonikuks, 1115 ordineeriti alamdiakoniks, 1128 nimetati Pisa San Zenone kloostri prioriks (Kelly andmetel) ja 1133 Pisa peapiiskopkonna ametnikuks ("vicedominus"). Innocentius II ordineeris ta preestriks.
1135. aasta paiku kohtus Paganelli Clairvaux' Bernardiga, kes kutsus ta Clairvaux' kloostrisse, kus Paganelli liitus tsistertslaste orduga ja sai mungaks. 1139 määrati ta Scandriglia tsistertslaste koguduse ülemaks ja sügisel 1140 Rooma Santi Vincenzo e Anastasio alle Tre Fontane kloostri abtiks.
1145. aasta paavstivalimised.
Eugenius III valiti paavstiks 15. veebruaril 1145 Roomas San Cesareo in Palatio kirikus, ennistati ametisse Lateraani basiilikas, pühitseti piiskopiks ja krooniti paavstiks Farfa kloostris.
Ta oli esimene tsistertslasest paavst, ta ei loobunud oma ametiajal mungarüü kandmisest. Hiljem on tsistertslastest saanud paavstiks veel Benedictus XII.
Ristisõjad.
Teine ristisõda.
Eugenius III saatis 1. detsembril 1145 Prantsusmaa kuningale Louis VII-le bulla "Quantum praedecessores", milles kutsus teda minema ristisõtta, olles eelnevalt saanud teada Edessa krahvkonna vallutamisest türklaste poolt ja võtnud vastu Armeenia piiskoppide delegatsiooni, kes soovisid kaitset Bütsantsi pealetungi eest.
Paavst määras 6. märtsil 1146 ristisõja juhiks Bernard Clairvaux'st ja lubas 5. oktoobril 1146 Itaalia vaimulikele saadetud bullas anda ristisõjast osavõtjatele indulgentse.
Vendi ristisõda.
Eugenius III kuulutas 13. aprillil 1147 avaldatud bullaga "Divina dispensatione" ristisõja Läänemere regiooni paganatest slaavlaste vastu ja määras ristisõja juhiks Havelbergi piiskopi Anselmi. Paavsti otsusega järgnes Läänemere regioonis senisele rahumeelsele misjoniperioodile ristisõdade ajajärk.
Rekonkista.
Eugenius III kuulutas 1147 Pürenee poolsaarel välja ristisõja. Ta saatis 1148 Kastiilia kuningale Alfonso VII-le kuldroosi, kui kuningas oli eelmisel aastal araablaste käest vabastanud Almería linna.
Ta sätestas, et mauridest Toledo kristlased pidid kuuluma kohaliku ladina piiskopi jurisdiktsiooni alla.
Suhted Saksamaaga.
Eugenius III külastas Saksamaad ja pidas talvel 1147–1148 Trieris sinodi. Ta pakkus Teise ristisõja järel Saksa kuningale Konrad III-le Saksa Rooma keisri krooni ja kutsus kuninga sügiseks 1152 Rooma. Konradi surma järel teavitas Friedrich I Barbarossa paavsti enda kuningaks saamisest ja paavst tunnustas teda selles ametis.
Friedrichi mõjutusel võimaldas Roomas võimul olnud kommuun paavstil naasta samal aastal linna. Paavst sõlmis kuningaga 23. märtsil 1153 Konstanzi rahulepingu, mille alusel lubas paavst kuninga kroonida Saksa-Rooma keisriks, kuningas lubas aga mitte sõlmida rahu Rooma kommuuni ja Lõuna-Itaalia viikingitega.
Eugenius III läks tülli Mainzi peapiiskopi Heinrich I-ga.
Suhted Prantsusmaaga.
Eugenius III kutsus 1. detsembril 1145 Prantsusmaa kuningat Louis VII-t minema ristisõtta. Ta külastas jaanuarist 1146 juunini 1148 Prantsusmaad, käies Pariisi Saint-Denis' kloostris, Reimsis, Meaux's, Châlons-sur-Marne'is, Besançonis ja Verdunis. Ta kohtus 20. aprillil 1147 Saint-Denis kloostris ja 9. oktoobril 1149 Itaalias Tivolis Louis VII-ga.
Paavst peatas Reimsi peapiiskopil Samson de Mauvoisin'il õiguse kasutada palliumit ja määras Alethi piiskopkonna keskuseks Saint-Malo.
Ta määras 1146 Bourges'i peapiiskopi Pierre de La Châtre'i Bordeaux' piiskopkonna priimaseks.
Suhted Inglismaaga.
Eugenius III pani 1148 Inglismaa interdikti alla, sest Inglise kuningas Stephen konfiskeeris Canterbury peapiiskopkonna varad ja saatis peapiiskop Theobaldi pagendusse. Ta vabastas riigi interdiktist, kui kuningas ja peapiiskop otsustasid omavahel ära leppida.
Ta tagandas 1147 Yorki peapiiskopi ametist William FitzHerberti.
Sisepoliitika.
Eugenius III viibis Roomas rajatud kommuuni tõttu suurema osa oma valitsemisajast Viterbos.
Paavstil õnnestus detsembris 1145 sõlmida kommuuniga vaherahu ja naasta Rooma, kuid kui ta keeldus Rooma kodanike nõudel alustamast sõjakäiku Tivoli vastu, pidi ta jaanuaris 1146 taas Viterbosse siirduma.
Paavst saatis legaadina Lõuna-Itaaliasse kardinal Ubaldo Allucingoli (hilisem paavst Lucius III) ja detsembris 1149 saabus ta Sitsiilia kuninga Ruggero II (Roger II) toetusel taas Rooma, kuid pidi varsti jälle sealt lahkuma. Saksa kuninga Friedrich I Barbarossa mõjutusel lubas Rooma kommuun 1152 paavstil Rooma asuda.
Paavst ekskommunitseeris 15. juulil 1148 Cremonas kommuuniga ühinenud Brescia Arnaldo (Arnold).
Suhted Iiri piiskoppidega.
Eugenius III reorganiseeris 1151 Iirimaa piiskopkonnad.
Suhted Itaalia piiskoppidega.
Eugenius III määras Veglia piiskopkonna Zara sufragaanpiiskopkonnaks.
Suhted Skandinaavia piiskoppidega.
Eugenius III saatis 1152 legaadina Skandinaaviasse kardinal Nicholas Breakspeari (hilisem paavst Hadrianus IV), kes rajas Trondheimi peapiiskopkonna.
Liturgilised otsused.
Eugenius III sätestas 1148 Reimsi sinodil nõuded vaimulike liturgilisele riietusele.
Teoloogilised vaidlused.
Eugenius III saatis 1145 Ostia kardinalpiiskopi Albérici legaadina albilaste juurde, kuna see liikumine oli Prantsusmaa kirikukogudel hukka mõistetud. 1148 toimunud Reimsi sinodil mõisteti hukka ketserite (albilaste) kaitsjad.
Paavst lubas Brescia Arnaldol (Arnold) 1145 asuda taas kiriku osadusse, kuid kohustas teda patukahetsuse eesmärgil paastuma, palvetama ja palverännakutel käima. Arnaldo liitus peatselt Rooma kommuuniga, mistõttu paavst pani ta 15. juulil 1148 kirikuvande alla.
Eugenius III taunis Poitiers' piiskopi ja teoloogi Gilbert de la Porrée vaateid, mis mõisteti 1147 Pariisi sinodil ja 1148 Reimsi sinodil hukka.
Paavst tunnustas Petrus Lombarduse teoloogiat.
Munklus.
Eugenius III andis 1148 privileege La Trappe'i kloostrile ja Langheimi tsistertslaste kloostrile.
Ta andis 1148 Pariisi Saint-Geneviève kloostri Geneviève sekulaarkanoonikutelt Saint-Victori kloostri augustiini regulaarkanoonikute käsutusse. Ta määras Rooma San Martino al Cimino kloostri tsistertslaste käsutusse.
Ta tunnustas 1145 bullaga "Militia Dei" templirüütlite tegevust ja andis neile privileege. Ta lubas templirüütlitel kanda rõivastel punast risti ja matta surnuid ordu kalmistutele.
Heinrichi kanoniseerimine ja suhted pühakutega.
Eugenius III kanoniseeris 4. märtsil 1146 Saksa-Rooma keisri Heinrich II. Paavsti vaimne juhendaja oli Bernard Clairvaux'st.
Paavst lasi 1147 või 1148 vastaval komisjonil hinnata Bingeni Hildegardi kirjutisi ja Trieri sinod tunnustas kirjutiste jumalikku algupära.
Ta kohustas Guillaume de Malavalle'i (William) minema Jeruusalemma palverännakule.
Uued kardinalid.
Eugenius III määras 38 uut kardinali. Tema ajal said kardinaliks hilisemad paavstid Hadrianus IV ja Aleksander III ning vastupaavst Victor IV. Ta moodustas 1150 kardinalide kolleegiumi.
Eugenius III kultuuriloos.
Eugenius III mõjutusel tõlkis Pisa Burgundio ladina keelde Johannes Chrysostomose jutlused ja Damaskuse Johannese traktaadi.
Paavst tunnustas juristi Gratianuse tegevust.
Ta tunnustas Laoni Anselmi tegevust.
Bernard Clairvaux'st pühendas paavstile traktaadi "De consideratione".
Ta pühitses 21. aprillil 1147 Pariisis Saint-Denis' kloostri kiriku, 1147 Châlons-sur-Marne'i katedraali, 11. novembril 1147 Verduni katedraali ja 1148 Besançoni katedraali.
Tema ajal taastati Roomas Liberiuse basiilika mosaiigid ja fassaad ning Santa Maria in Trastevere kirik. Ta rajas Segnisse paavstipalee.
Surm.
Eugenius III suri 8. juulil 1153 Tivolis ja maeti Rooma Peetri kirikusse. Pius IX kuulutas ta 3. oktoobril 1872 õndsaks, tema mälestuspäev on 8. juulil.