tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Leonardo Padura

Leonardo de la Caridad Padura Fuentes (sündinud 9. oktoobril 1955 Havannas Kuubas) on Kuuba kirjanik, ajakirjanik ja stsenarist. Ta sai rahvusvaheliselt tuntuks oma 2009. aastal ilmunud romaaniga "El hombre que amaba los perros". Ühtlasi on ta tuntud oma kriminaalromaanide kaudu, mille peategelane on detektiiv Mario Conde. 
Elukäik.
Leonardo Padura sündis Havannas Mantilla linnaosas, kus ta elab siiani. Ülikoolieelse hariduse sai ta kodukoha lähedal asuvas La Víbora naabruskonnas, kust on pärit ka tema naine, stsenarist Lucía López Coll. Nimetatud paigad leiavad kujutamist hiljem ka Padura loomingus.
Ta on õppinud Ladina-Ameerika kirjandust Havanna ülikoolis ja lõpetas selle bakalaureusekraadiga 1980. aastal. Alates samast aastast on alustas Padura oma ajakirjanduskarjääri kirjutades ajaloo- ja kultuuriartikleid muuhulgas kultuuriajakirjale El caimán barbundo ja ajakirjale Juventud rebelde. Hiljem töötas ta La Gaceta de Cuba peatoimetajana. 
Looming.
1983-1984 kirjutas ta oma esimese romaani "Fiebre de caballos", mille avaldamisega 1980. aastal algas tema viljakam kirjanduskarjäär. Suurema tuntuse pälvis ta aga alles oma kriminaalromaanide sarja kaudu, mille peategelane on detektiiv Mario Conde: ""Pasado perfecto" (1991), "Vientos de Cuaresma" (1994), "Máscaras" (1997), "Paisaje de otoño" (1998), "Adiós, Hemingway" (2001), "La neblina del ayer" (2005), "La cola de la serpiente" (2011), "Herejes"(2013), "La transparencia del tiempo"" (2018). Tema tetraloogia "Cuatro estaciones" ehk "Neli aastaaega" hulka kuuluvatest romaanidest "Pasado perfecto", "Vientos de Cuaresma" ja "Máscaras" on eesti keeles Toledo kirjastuses ilmunud Maarja Paesalu tõlkes pealkirjadega "Laitmatu minevik" (2019), "Havanna tuuled" (2021), "Maskiball" (2023) ja "Sügismaastik". Kirjanik sai rahvusvaheliselt tuntuks peale ajaloolise romaani "El hombre que amaba a los perros" (2009) avaldamist, mis süveneb Kuuba ajalukku ja Lev Trotski mõrvari Ramón Mercaderi ellu.
Padura narratiivi keskmeks on eelkõige mõrvalugu, teisisõnu võib tema teoseid käsitleda kui kriminaalromaane, milles ta peegeldab Kuuba ühiskonna tegelikkust ühiskonnakriitilise pilguga. Seetõttu on ta saanud üheks mõjukamaks hispaaniakeelse kriminaalkirjanduse uuendajaks. Samal moel on Padura kirjutanud stsenaariumeid dokumentaalfilmidele nagu ""Yo soy del son a la salsa" (1996) ja süžeefilmidele nagu "Regreso a Itaca" (2014), mis põhineb tema enda teosel "La novela de mi vida" (2002). Lisaks on tema tetraloogia "Cuatro estaciones"" kohandatud 2016. aastal Netflixi lühiseriaaliks.
Märkimisväärne on tema pühendumus esseede kirjutamisele, pöörates erilist tähelepanu Alejo Carpentieri või José María Heredia loomingule, aga ka hispaaniakeelsetele kriminaalromaanidele või kriminaalromaanidele. 
Ta kirjutab ka lühijutte ja toimetab oma intervjuusid ning reportaaže.
Padura on oma loometöö eest pälvinud palju auhindasid, millest olulisemad on Kuuba riiklik kirjandusauhind (2012, "Premio Nacional de Literatura de Cuba") ja Astuuria printsessi auhind (2015, "Premio Princesa de Asturias de las Letras").
Grifolaceae

Grifolaceae on klassi "Agaricomycetes" kuuluv kandseente sugukond.
Kobartorik

Kobartorik ("Grifola") on klassi "Agaricomycetes" kuuluv kandseente perekond.
Valkjas mampel

Valkjas mampel ("Pholiota lenta") on šampinjonilaadsete seltsi värvikuliste sugukonda kuuluv seente liik.
Soomusmampel

Soomusmampel ("Pholiota squarrosa") on šampinjonilaadsete seltsi värvikuliste sugukonda kuuluv seente liik.
Lepamampel

Lepamampel ("Pholiota alnicola") on šampinjonilaadsete seltsi värvikuliste sugukonda kuuluv seente liik.
Ninell Tugi

Ninell Tugi (28. veebruar 1936 – 16. aprill 2022) oli eesti maalikunstnik. 
Tugi õppis 1952–1957 Tartu Kujutava Kunsti Koolis kunstipedagoogika teaduskonnas joonistuse ja joonestuse erialal. 1957–1965 õppis Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis ja lõpetas instituudi maalikunstniku diplomiga. Tugi töötas aastatel 1965–1971 Tallinna Kultuuriülikooli Ants Laikmaa nimelises kunstistuudios maaliringi juhendajana. Aastatel 1966–1971 oli Tugi Tallinna Pedagoogilise Instituudi joonistamise ja maalimise ettevalmistuskursuste juhendaja. Alates 1971. aastast töötas Tugi vabakutselise kunstnikuna.
Näitustel hakkas Tugi osalema 1965. aastal. Aastate jooksul osales Tugi paljudel isik-, grupi- ja ülevaatenäitustel. 
Ta on maetud Metsakalmistule.
Peenpoorik

Peenpoorik ("Skeletocutis") on "Agaricomycetes" klassi torikulaadsete seltsi kuuluv seente perekond.
Vääveltorik

Vääveltorik ("Laetiporus sulphureus") on "Laetiporaceae" sugukonda kuuluv seeneliik.
Seen kasvab elavatel ja murdunud lehtpuudel, kõige tihemini tammedel.
Kuuse-lillatümak

Kuuse-lillatümak ("Leptoporus mollis") on seeneliik torikulaadsete seltsist.
Liik sai eestikeelse nime aprillis 2024 komisjoni kaudu, kuhu kuuluvad Eesti juhtivad mükoloogid, sh Irja Saar.
Lillatümak (perekond)

Lillatümak ("Leptoporus") on kandseente perekond torikulaadsete seltsist.
Nicolai Boilesen

Nicolai Møller Boilesen (sündinud 16. veebruaril 1992 Ballerupis) on Taani jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Taani kõrgliigaklubis København ja Taani jalgpallikoondises.
Aastatel 2005–2009 kuulus ta Taani klubisse Brøndby. Seejärel siirdus ta Hollandi klubisse Amsterdami Ajax, kus tegi profidebüüdi 2011. aasta aprillis. Ajaxi põhikoosseisu hakkas ta enam mänguaega saama hooajal 2013/14.
2016. aasta augustis liitus ta Københavniga. Københavniga on ta tulnud Taani meistriks hooaegadel 2016–17, 2018–19 ja 2021–22.
Taani jalgpallikoondises tegi Boilesen debüüdi 10. augustil 2011 sõprusmängus Šotimaa vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 15. novembril 2013 sõprusmängus Norra vastu. Ta kuulus Taani koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel, kuid sai turniiril väljakule vaid kaheksandikfinaalis Walesi vastu pingilt.
Saavutused.
Ajax
Réduit (Belgia)

Réduit (prantsuse keeles Réduit national) oli alates 1851. aastast rida Belgia kaitseplaane ja nende järgi tehtud kindlusehitisi. Need põhinesid eeldusel, et riigi agressiivsed naabrid (algul Prantsusmaa ja selle järglased, alates 1890. aastatest Saksamaa ja selle järglased) tungivad Belgiale kallale, Belgia sõjavägi ei ole suuteline kaitsma tervet riiki ning tuleb valida välja kindlustatud ala(d), kus osutatakse lõplikku vastupanu (vaata ka réduit laiemas mõistes).
"Réduit"'i põhilised osad olid kolm suurt kindlust – Antwerpeni, Namuri ja Liège'i kindlus ning kindlustatud positsioonid nende ümbruses. Lisaks ehitati peamiselt 1930. aastatel kindlustatud liine nende kindluste vahele, mõne muu linna (Brüssel, Mechelen, Gent) kaitseks ning samuti Belgia ranniku kaitseks.
Tänapäeval.
"Réduit"' otstarve ja edasine kasutamine on üldiselt kadunud alates 1950. aastatest, kuid mingid osad on senini Belgia sõjaväe valduses. Enamik on ehitisi on säilinud.
Under der linden

"Under der linden" on 13. sajandi algul kirjutatud keskülemsaksakeelne laul, mille autor on minnesinger Walther von der Vogelweide. Selle teemaks on tüdruku armukogemus vabas looduses oletatavasti kõrgemast soost armastajaga. 
Laulul on neli salmi ja kõik neli on olemas vaid kahes käsikirjas: Weingarteni laulukäsikirjas ja Manesse käsikirjas. Kummaski pole tekstiga koos kirja pandud laulu meloodiat, aga selle viisiks arvatakse olevat varasem anonüümse autori vanaprantsuskeelne laul "En mai au douz tens novels", mille viis sobib luuletuse meetrumiga.
Tõlked.
"Under der linden" on Rein Sepa tõlkes (algussõnadega "Pärnapuu kõrval teisel pool nõmme") ilmunud "Keskaja ja vararenessansi kirjanduse antoloogias".
Olev Sau seade laulust neljale häälele on ilmunud käsikirjalises kogumikus "Laulud keskajast", seal on tõlkijaks märgitud E. Sepp.
Kesköine

"Kesköine" on ansambli DND kuues album ja kolmas eestikeelne plaat. Plaat on salvestatud Tartus Clockwork stuudios ja produtseeritud Silver Lepaste käe all. Albumi kujunduse tegi Maris Savik. Masterdas Lauri Liivak. Album ilmus 15.10.2020.
Kõikide haiguste ravi

"Kõikide haiguste ravi" on DND viies album ja ilmus 15.09.2017. Album ilmus nii CD, kasseti kui ka limiteeritud kolme erivärvi vinüülplaadina.
Laulud.
Koosseis: Andreas Sepp, Rainer Rob Sirel, Eddie Darko, Raido Kits
Tulede säras

"Tulede säras" on DND kolmas album ja esimene tervenisti eestikeelne plaat. Album pälvis kiidusõnu nii fännidelt kui kriitikutelt ja muutus kiiresti ka raadiojaamade lemmikuks. Album ilmus 2013. aasta kevadel Gramophone Tree Records alt.
2018. aasta jaanuaris remasterdas Lauri Liivak albumi ning "Tulede säras" jõudis ka digikeskkonda ja ilmus ka vinüülina.
Der Fluyten Lust-hof

"Der Fluyten Lust-hof" ('Flöödi rõõmuaed') on kaheosaline kogumik sooloplokkflöödile kirjutatud muusikast, mille autor on Utrechti helilooja ja kariljonist Jacob van Eyck (u 1590–1657).
Tegemist on mahukaima muusikakogumikuga, mille üks autor on soolopuhkpilli jaoks kirjutanud ja avaldanud. Kogumik sisaldab peamiselt erineva keerukusastmega variatsioone tuntud viisidele – kokku 144 meloodiat sopranplokkflöödile, igaühele lisatud mitu erineva keerukusastmega variatsiooni – ning mõningaid vabasid kompositsioone nagu prelüüdid ja fantaasiad. Viiside hulgast võib leida kirikulaule ("Psalmen"), rahvaviise ja tantsumeloodiaid.
"Der Fluyten Lust-hof" ilmus 1644. aastal ja hiljem kordustrükkidena 1646., 1649., 1654. ja 1656. aastal.
Ángeles Mastretta

Ángeles Mastretta (sündinud 9. oktoobril 1949 Puebla linnas Mehhikos) on Mehhiko kirjanik ja ajakirjanik. Ta on oma loomingus tähelepanu pööranud mehhiklastest naiste sotsiaalsele olukorrale seistes nende õiguste eest. Kirjanik on eelkõige tuntud oma romaanide "Mal de amores" (1996; eesti keeles "Armuvalu", 2018) ja "Árrancame la vida" (1985) kaudu. 
Elukäik.
Ta elas ja õppis Pueblas 1971. aastani, kuni kolis pärast isa Carlos Mastretta surma Méxicosse. 
Mastretta õppis Mehhiko Riiklikus Autonoomses Ülikoolis poliitika- ja sotsiaalteaduste teaduskonnas. Ta alustas oma ajakirjanduskarjääri õhtulehes Ovaciones. 1975. aastal andis Centro Mexicano de Escritores Mastrettale stipendiumi, mis andis talle võimaluse töötada kirjanikega nagu Juan Rulfo ja Salvador Elizondo. Aastatel 1975–1977 oli kirjanik Difusión Cultural de la ENEP-Acatláni ja 1978–1982 Chopo muuseumi direktor. 1988. aastal osales Mastretta koos Germán Dehesaga televisiooni intervjuu- ja jutusaates "La almohada". Ta on samuti toimetuskolleegiumi liige ajakirjas NEXOS, mille direktor oli aastatel 1983–1995 tema kirjanikust abikaasa Héctor Aguilar Camín. Lisaks on kirjanik aeg-ajalt teinud kaastööd ka ajalehtedele Die Welt ja El Páis.
Looming.
Mastretta loomingu keskmes on 1970.–1980. aastatel Mehhikos valitsenud feminism ja kirjanikku nimetatakse tihti feministiks. Oma loomingus rõhutab ta naise emantsipatsiooni; tema vabadust, võimekust ise oma saatust kujundada ning olla vaba igasugusest rõhumisest ja traditsioonist.
Tema romaanid "Mal de amores" (1996; eesti keeles "Armuvalu", 2018) ja "Arráncame la vida" (1985) on saanud viimaste aastakümnete Ladina-Ameerika kirjandusklassikaks. "Arráncame la vida" ilmumine tõi kaasa pöördepunkti tema kirjanduskarjääris ja ta pälvis ühtlasi selle eest Mazatláni kirjanduspreemia. Teose on tõlkinud kaks Hispaania kirjastust, lisaks on see tõlgitud nii itaalia, inglise, saksa, prantsuse kui ka hollandi keelde. Romaani põhjal valmis 2008. aastal samanimeline film.
1997. aastal pälvis kirjanik teose "Mal de amores" (1996) eest Rómulo Gallegose kirjandushinna, mis on üks prestiižikamaid Ladina-Ameerika kirjandusauhindu. Tunnustus on märkimisväärne, sest see oli esimene kord selle kirjandusauhinna ajaloos, kui see anti naisele.
"Mal de amores" on ilmunud ka eesti keeles Toledo kirjastuses pealkirjaga "Armuvalu" (2018, tõlkinud Maria Kall).
Puunääts

Puunääts ("Haploporus") on klassi "Agaricomycetes" torikulaadsete seltsi kuuluv seente perekond.
Pachykytospora

Pachykytospora on klassi "Agaricomycetes" torikulaadsete seltsi kuuluv seente perekond.
Lilla kübarnarmik

Lilla kübarnarmik ("Hydnellum fuligineoviolaceum") on pilvikulaadsete seltsi sugukonda mütsnarmikulised kuuluv seente liik.
See on kantud I kaitsekategooriasse (a 2012).
Seene endine nimi oli lilla põdramokk ("Sarcodon fuligineoviolaceum").
Eduardo Sánchez González

Eduardo Sánchez González (sündinud 25. jaanuaril 1995 Havannas) on Kuuba arvutiteadlane ja keeletehnoloog.
Haridus- ja töökäik.
Lõpetas 2017. aastal Havanna Ülikoolis arvutiteaduse bakalaureuseõppe ja 2021. aastal Maastrichti Ülikoolis magistriõppe tehisintellekti erialal. 2022. aastal astus doktorantuuri University College Londonis.
2021–2022 töötas keeletehnoloogina Eesti Keele Instituudi keeletehnoloogia kompetentsikeskuses. Aastate jooksul on töötanud ka õppeassistendi, vabakutselise veebiarendajana ning viibinud erinevates ettevõtetes praktikal. 
Veebruaris 2022 esines Tallinnas ettekandega "Neural machine translation for low-resource languages: Challenges and recent advances" Eesti Keele Instituudi ja ajakirja Keel ja Kirjandus korraldatud konverentsil "Väikekeelte võimalused kirjanduses, kultuuris ja ühiskonnas".
Tunnustus.
2021. aasta keeletegu – avaliku sektori valdkondlik masintõlketehnoloogia (meeskonnaliikmena).
Isiklikku.
Ta emakeel on hispaania keel, suurest huvist keelte vastu räägib hästi ka inglise, saksa, prantsuse, jaapani, ladina ja katalaani keelt ning on õppinud või täiendamas teadmisi hollandi, esperanto, itaalia ja eesti keelest.
Näitlemine on juba väiksest saati olnud tema suur kirg. Noore poisina tegi ta kaasa 2005. aastal ilmunud Kuuba komöödia-draamafilmis .
Gabriel Vilardi

Gabriel Vilardi (sündinud 16. augustil 1999 Kingstonis Ontario provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib keskründajana NHL-i klubis Winnipeg Jets.
Aastatel 2015–2017 mängis ta Ontario Hockey League'i klubis Windsor Spitfires, hooajal 2017/18 samasse liigasse kuuluvas Kingston Frontenacsis.
2017. aastal valis Los Angeles Kings ta NHL-i "draft"is 11. valikuna. 2018. aasta märtsis sõlmis ta Kingsiga kolmeaastase lepingu. Hooajal 2018/19 debüteeris ta American Hockey League'is (AHL) Kingsi tütarklubis Ontario Reign, kuid seljaprobleemide tõttu jäi hooaeg tema jaoks samahästi kui vahele. Kingsi meeskonnas debüteeris ta NHL-is 20. veebruaril 2020 mängus Florida Panthersi vastu ja lõi selles mängus kohe ka värava. Vilardi lõi Panthersi vastu värava vaid kümme sekundit pärast väljakule saamist, püstitades sellega NHL-i rekordi. Kingsi meeskonnas hakkas Vilardi enam mänguaega saama hooajal 2020/21, kui lõi 54 mänguga kümme väravat ja andis 13 väravasöötu.
2022. aasta juulis pikendas ta Kingsiga lepingut ühe aasta võrra. Hooajal 2022/23 lõi Vilardi NHL-is 23 väravat ja andis 18 väravasöötu.
2023. aasta juunis kaubeldi Vilardi koos Alex Iafallo, Rasmus Kupari ja 2024. aasta "draft"i teise ringi valikuga Pierre-Luc Dubois' vastu Kingist Winnipeg Jetsi.
2021. aastal tuli Vilardi Kanada jäähokikoondises maailmameistriks.
Ta on sündinud Itaalia päritolu perekonnas.
Claudia Piñeiro

Claudia Piñeiro (sündinud 10. aprillil 1960 Burzacos Buenos Airese provintsis) on argentina kirjanik, ajakirjanik ja stsenarist. 
Piñeiro on Borgese ja Cortázari kõrval üks enim tõlgitud tänapäeva argentina kirjanikke. Üks tema tuntumaid romaane on "Las Viudas de los jueves", mille eest ta pälvis 2005. aastal Claríni romaani kirjanduspreemia.
Elukäik ja looming.
Kui keskkooli lõpetanud Piñeiro soovis 1978. aastal hakata Buenos Airese ülikoolis sotsioloogiat õppima, ei saanud ta riigis valitseva sõjalise diktatuuri tõttu seda teha. Hiljem õppis ta küll samas ülikoolis raamatupidamist, lõpetas ülikooli 1983. aastal ning töötas kuni 1992. aastani raamatupidajana. Töö kõrvalt osales ta kirjandus- ja õigekirjakursustel. Kirjanduskonkursist "La sonrisa vertical" osavõtuks võttis ta põhitöölt puhkuse. Nii sündis tema esimene romaan "El secreto de las rubias", mis küll ei võitnud võistlust, kuid oli üks paremate seast. See romaan ei ole trükis ilmunud.
Seejärel pühendus Piñeiro loovkirjutamisele. 2000. aastal ilmus temalt lastejutt "Serafín". 2005. aastal ilmunud romaanist "Las viudas de los jueves" sai üks suurema läbimüügiga raamatuid Argentinas, see pälvis ka Claríni romaaniauhinna. Romaanis kujutatakse kõrgklassi linnastumist. Eesti keeles ilmus see teos pealkirjaga "Neljapäevased lesed" (Postimehe kirjastus, 2021, tõlkinud Eva-Stina Randoja). 2005. aastal ilmus Piñeirolt teinegi romaan – "Tuya".
2011. aastal ilmus kriminaalromaan "Betibú", mis keskendub kuriteo uurimisele, kuid paljastab ka Argentina tegelikkust. Teos on eesti keeles ilmunud pealkirjaga "Betty Boop" Maria Kalli tõlkes (Toledo kirjastus, 2016).
Piñeiro on õppinud Argentina filmikunstikoolis näitekunsti ja stsenaristikat. Pärast õpinguid on ta kirjutanud näidendeid (nt "Cuanto vale una heladera" (2004), "Un mismo arból verde" (2006), "Antología de teatro de humor de Zapata Morite" (2008) ja "Tres viejas plumas"(2009) ning telesaadete stsenaariume. 
Piñeiro on võidelnud soolise diskrimineerimise vastu ja abordi legaliseerimise eest.
Eduardo Mendoza

]
Eduardo Mendoza Garriga (sündinud 11. jaanuaril 1943 Barcelonas) on katalaani romaanikirjanik, näitekirjanik, tõlkija ja advokaat, kes kirjutab põhiliselt hispaania keeles, mõnikord ka katalaani keeles. Tema romaane "La verdad sobre el caso Savolta" (1975) ja "La ciudad de los prodigios" (1986) peetakse Hispaania olulistemaks üleminekuaja kirjandusteosteks.
Elukäik.
Eduardo Mendoza on lõpetanud Barcelona autonoomses ülikoolis õigusteaduskonna 1965. aastal. Mendoza elas 1973-1982. aastatel New Yorgis, kus ta töötas ÜRO-s tõlkijana. Sel ajal ilmus tema kirjandusdebüüt "La verdad sobre el caso Savolta" (1975), mis on jõudnud ka kinoekraanile. Teoses kujutatakse 20. sajandi Barcelonat. 
Hiljem avaldas ta 1982. aastal "El labriento de las aceitunas", "Campo de la verdad" kui ka "Los soldados de plomo", millest José Sacristán on teinud samanimelise filmi.
Mendoza naasis Hispaaniasse 1983. aastal ja jätkas tööd tõlkijana Barcelonas, aga ka teistes Euroopa linnades nagu Viin ja Genf.
1986. aastal avaldas Mendoza romaani "La ciudad de los prodigios", millest tegi Mario Camus ühtlasi filmiadaptsiooni.
1986. aastal tõlkis Mendoza koostöös Miguel Narrosega William Shakespeare'i "Suveöö unenäo" ("El sueño de una noche de verano").
1989. aastal avaldas kirjanik "La isla inaudita" ja järgneval aastal esilinastus tema esimene teatriteos "Restaraució".
1991. aastal avaldas Mendoza romaani "Sin noticias de Gurb", mis avaldati osade kaupa ajakirjas El País. 2017. aastal ilmus teos ka eesti keeles pealkirjaga "Gurbilt teateid ei ole" (Toledo kirjastus, tõlkinud Maarja Paesalu). Teose tegevus toimub 1992. aastal Barcelona olümpiamängude eel. Samal aastal kirjutas ta koostöös teiste kirjanikega kollektiivse detektiiviromaani "El engima Icaria".
1993. aastal pälvis ta "El año del Diluvio" eest Elle kirjanduspreemia. Kolm aastat hiljem avaldas Mendoza "Una comedia ligera", mis valiti Prantsusmaal 1998. aastal parimaks välismaiseks kirjandusteoseks. 
2002. aastal avaldas kirjanik "El último trayecto de Horacio Dos". Kaks aastat hiljem esilinastus näidend "Greus qüestions". 2006. aastal avaldas ta teise näidendi "Glória" ja romaani "Mauricio o las elleciones primarias". 
Sellele järgnevad aastad olid viljakad. Ilmusid teosed "¿Quién se acuerda de Armando Palacio Valdés?" (2007), "El asombroso viaje de Pomponio Flato" (2008) ja "Tres vidas de santos" (2009). 
2016. aastal võitis kirjanik Cervantese kirjandusauhinna. Viimaste aastate jooksul on Mendoza avaldanud "Qué está pasando en Cataluña" (2017); lisaks triloogia "El rey recibe" (2018), "Baroja y yo: por qué nos quisimos tanto" (2019) ja "El negociado del yin y el yan" (2019).
Kerri Kotta

Kerri Kotta (sündinud 29. oktoobril 1969 Tallinnas) on eesti muusikateoreetik ja helilooja. 
Ta on lõpetanud 1988. aastal Tallinna Muusikakeskkooli muusikateooria (õpetaja René Eespere) ja 1993. aastal Tallinna Konservatooriumi kompositsiooni erialal (prof Jaan Räätsa klass). 1997. aastal sai Eesti Muusikaakadeemias magistri- ja 2004 doktorikraadi ("Dmitri Šostakovitši tonaalstruktuurist"). Ta on täiendanud end kompositsiooni- ja muusikaanalüüsikursustel Schwazis, Stuttgardis ja Krakówis. 
Kerri Kotta on õpetanud muusikateoreetilisi aineid 1994–2008 Tallinna Ülikoolis ning aastast 1998 ühtlasi Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias (aastast 2004 muusikaliste üldainete lektoraadi juhataja, aastast 2005 dotsent, aastast 2015 muusikateooria professor). 
Ta on kuulunud aastast 2007 Eduard Tubina "Kogutud teoste" toimetuskolleegiumi ning on aastast 2015 väljaande peatoimetaja. Esinenud rahvusvahelistel teaduskonverentsidel ja kirjutanud arvukalt teadusartikleid. Muusikateadlasena on tema peamiseks uurimisteemaks muusikalise vormi, helikõrgusstruktuuri ja rütmi omavahelised suhted. Eesti heliloojatest on ta enam uurinud Erkki-Sven Tüüri loomingut. Kerri Kotta on avaldanud ka muusikaarvustusi ja publitsistikat ajakirjades Teater. Muusika. Kino ja Muusika ning kultuurilehes Sirp.
Loonud peamiselt instrumentaalmuusikat, tema helitöid on ette kantud näiteks Eesti muusika päevadel ja festivalil NYYD, samuti Poola ja Austria festivalidel. 
Kerri Kotta on Eesti Heliloojate Liidu (2000), Eesti Muusikateaduse Seltsi (1999) ja Eesti Teatriliidu liige (2015), Eesti Arnold Schönbergi Ühingu esimees (2012) ning Rahvusvahelise Eduard Tubina Ühingu juhatuse liige (2013; 2014. aastast ühtlasi ühingu tegevdirektor ja 2015. aastast esimees). 
Isiklikku.
Tema isa Ilmar Kotta ja vend Jonne Kotta on merebioloogid, ema matemaatik. Tema vanaema oli Heljo Mänd ja vanaonu oli Felix Kotta. Abikaasa on graafiline disainer Maite-Margit Kotta (sündinud 1966).
Apollonia (Illüüria)

Apollonia (vanakreeka, koinee Ἀπολλωνία, ἡ; ; albaania "Apollonia" või "Apolonia") oli Vana-Kreeka kaubanduskoloonia, millest kujunes iseseisev polis ja hiljem Rooma impeeriumi linn Lõuna-Illüürias klassikalisel antiikajal. See asus Aoös/Vjosë jõe paremal kaldal, umbes 10 km kaugusel Aadria mere idarannikust. Selle varemed asuvad Albaanias Fieri maakonnas Pojani küla lähedal.
Apollonia asutasid umbes 600 eKr Vana-Kreeka kolonistid Korinthosest ja võib-olla ka Korkyrast kauplemiskohane kohalike illüürlaste kutsel suuremalt jaolt maha jäetud rannikualal. See oli võib-olla kõige olulisem paljudest klassikalistest Apollonia-nimelistest linnadest. Korinthose koloniaalpoliitika näib olevat olnud suhteliselt liberaalne ja keskendunud rohkem ressursside kaevandamisele, et toetada kasvavat Korinthose elanikkonda, mitte kohaliku illüüria elanikkonna ekspluateerimisele või väljasaatmisele. Apollonia saavutas järk-järgult poliitilise iseseisvuse Korinthosest ning muutus oligarhilise süsteemiga poliseks. Aristotelese sõnul valitses Apollonia oligarhias kohaliku illüüria elanikkonna üle väike kreeka eliitklass, mis suuresti põlvnes algsetest kolonistidest.
Apollonia õitses Rooma ajastul. 2. sajandist eKr sai sellest Rooma armee oluline sõjaline peatuspaik. Seal tegutsesid ka mainekas filosoofiakoolkond ja heal tasemel kultuurikeskus; vabariikliku perioodi lõpuks sai sellest oluline kreeka keele õppimise keskus. Apollonia maine meelitas sinna õppureid impeeriumi muudestki osadest, nii õppis seal näiteks Augustus, kellest sai esimene Rooma keiser. Linna tähtsus hakkas hääbuma 3. sajandil pKr, kui sadam maavärina tagajärjel muda täis valgus. Linn jäeti maha 4. sajandil pKr.
Dreamkrusher

dreamkrusher! on Eesti ansambel, mis viljeleb alternatiivset, psühhedeelset, trip-hopi mõjutustega rokkmuusikat. Bänd kasvas välja eelnevast ansamblist Liblikas, mille laulja vahetusega kaasnes ka nimevahetus.
2020. aastal salvestasid nad esimese lühialbumi "EP!" mis hiljem avalikkuse ette jõudis digitaalselt ja helikasseti kujul.
Hergé muuseum

Hergé muuseum' (prantsuse keeles "Musée Hergé") on muuseum Belgias, mis on pühendatud karikaturist Hergéle, keda tuntakse eelkõige Tintini tegelaskuju loojana. 
Muuseum asub Louvain-la-Neuve'is Valloonias. Muuseum avati 2. juunil 2009, selle direktor on Laurent de Froberville ja püsiväljapaneku kujundas Madalmaade kunstnik Joost Swarte. 
Muuseumi idee sündis juba Hergé eluajal. Kolm aastat pärast tema surma hakkas Hergé fond (praegu Studios Hergé) plaani edasi viima. Algul kavandati muuseumi asukohaka Brüssel, pärast aastaid kestnud arutelu valiti selleks aga Valloonia oluline ülikoolilinn Louvain-la-Neuve.
Hoone.
Muuseumihoone projekteeris Pritzkeri auhinna laureaat Prantsuse arhitekt Christian de Portzamparc. Valge klaasist ja betoonist kaldseintega labürintjas valgusküllane hoone asub looduse keskel. Ukse juurde viib pikk puidust jalgsild. Hoone koosneb neljast plokist, mis on omavahel ühendatud sildade ja klaaskoridoridega. Kokku on näituseruume kaheksa, algus on kolmandal korrusel. Seal asub neli esimest näitusesaali ja teisel korrusel asuvad ülejäänud saalid. Näitusesaalide pindala on 2 000 m².
Steven Bergwijn

Steven Charles Bergwijn (sündinud 8. oktoobril 1997 Amsterdamis) on Hollandi jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Hollandi kõrgliigaklubis Amsterdami Ajax ja Hollandi jalgpallikoondises.
Aastatel 2005–2011 kuulus ta Ajaxi noorteakadeemiasse, kuid liitus seejärel PSV Eindhoveniga. PSV Eindhoveni põhimeeskonnas debüteeris ta hooajal 2014/15. Enam hakkas ta klubi põhimeeskonnas mänguaega saama hooajal 2016/17. Hooajal 2017–18 lõi Bergwijn Hollandi kõrgliigas kaheksa väravat ja andis kaheksa väravasöötu. Samal aastal tuli ta PSV Eindhoveniga Hollandi meistriks. Järgmisel hooajal lõi ta Hollandi kõrgliigas 14 väravat ja andis 12 väravasöötu.
2020. aasta jaanuaris sõlmis ta viieaastase lepingu Inglismaa kõrgliigaklubiga Tottenham Hotspur. Üleminekusumma oli 26,7 miljonit naelsterlingit.. Inglismaa kõrgliigas debüteeris ta 2. veebruaril 2020 mängus Manchester City vastu ja lõi selles mängus kohe ka värava.
2022. aasta juulis naasis Bergwijn Hollandi kõrgliigasse, kui sõlmis viieaastase lepingu Ajaxiga. Üleminekusumma oli 31,25 miljonit eurot, millega oli tegu suurima üleminekuga Hollandi kõrgliigasse. Eelmine rekord pärines 2021. aastast, kui Ajax ostis 22,5 miljoni euro eest Sébastien Halleri.
2014. aastal võitis Bergwijn Hollandi kuni 17-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistrivõistlustel hõbemedali ja ta valiti turniiri parimaks mängijaks. Hollandi jalgpallikoondises debüteeris ta 13. oktoobril 2018 UEFA Rahvuste Liiga mängus Saksamaa vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 4. septembril 2020 Rahvuste Liiga mängus Poola vastu.
Vīstuči

Vīstuči on küla ("mazciems") Lätis Cēsise piirkonnas Priekuļi vallas. 
Küla asub valla põhjaosas. Vīstuči jääb Gauja rahvusparki. 
Aastail 2009–2021 jäi küla Priekuļi piirkonda. 
Aastal 2007 oli külas 22 elanikku.
Šautuves

Šautuves on küla ("mazciems") Lätis Cēsise piirkonnas Priekuļi vallas. 
Asula jääb valla lääneossa. Külas on Kārļukalnsi bussipeatus. 
Külas elas läti biokeemik Eduards Zariņš. Aastail 2009–2021 jäi küla Priekuļi piirkonda. 
Aastal 2007 oli külas 83 elanikku.
Kunči

Kunči on küla ("mazciems") Lätis Cēsise piirkonnas Priekuļi vallas. 
Asula jääb valla lõunaossa. Küla jääb Gauja rahvusparki. Üks sealne tamm on looduskaitse all. Kunči lõunapiirile jäävad muinsusmälestistena riikliku kaitse all olevad Kampi-Ģūģeri muinaskalmed, hiiekivid ja asulakoht. 
Aastail 2009–2021 jäi küla Priekuļi piirkonda. 
Aastal 2007 oli külas 49 elanikku.
Harta 87

"Harta 87" oli usulis-poliitilise liikumise Elu Sõna esimene ja tuntuim deklaratsioon, millele allakirjutanud ütlesid lahti Nõukogude Liidu kodakondsusest ning nõudsid Eestile vaimset, poliitilist ja majanduslikku iseseisvust.
"Harta 87" teksti koostasid Hubert Jakobs ja Rein Mets, see dateeriti 1987. a 19. oktoobri kuupäevaga ning esialgselt allkirjastasid selle 139 inimest. 1. detsembril saadeti Harta juba 346 allkirjaga Arnold Rüütlile, Mihhail Gorbatšovile ja Ronald Reaganile. Kokku kirjutas Hartale alla 412 inimest. 
Järellugu.
Hubert Jakobsi ja Rein Metsa vastu algatati kriminaalasi, mille käigus kuulati üle sadu inimesi. Paljusid sunniti ähvardustega loobuma oma allkirjast Hartale.
1988. aastal lahkusid või saadeti Eestist ja Nõukogude Liidust välja u 370 Elu Sõna ja Hartaga liitunut, sealhulgas Rein Mets ja Hubert Jakobs koos peredega, aga ka Joel Steinfeldt, Tõnis Mägi, Mart Metsala jpt. Osa neist pöördus hiljem tagasi, osa jäigi välismaale.
Liisi Piits

Liisi Piits (sündinud 13. augustil 1976) on eesti keeleteadlane. 
Tema uurimisvaldkonnad on kõnesüntees, tänapäeva eesti keele fonoloogiline varieerumine ja kollokatsioonid eesti keeles.
Haridus.
Liisi Piits on õppinud aastatel 1995–2000 Tallinna Pedagoogikaülikooli bakalaureuseõppes. 2004. aastal kaitses ta Tallinna Pedagoogikaülikoolis magistritöö eesti keele erialal (teema “Sõnade "mees", "naine" ja "inimene" esinemisümbrusest ja stiilivärvingust”). 2015. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis doktoriväitekirja "Sagedamate inimest tähistavate sõnade kollokatsioonid eesti keeles" (juhendaja Urmas Sutrop).
Töökäik ja muu erialane tegevus.
Ta on töötanud 2005. aastast Eesti Keele Instituudis, 2018. aastast vanemteadurina. Ta on EKI kõneuurimise ja kõnetehnoloogia osakonna juhataja.
2015. aastast on ta Emakeele Seltsi liige.
Liisi Piits on koostanud eesti keele õpikuid ja töövihikuid põhikoolile.
Vaives dzirnavas

Vaives dzirnavas (ka Vaives Dzirnavas, tõlkes "Vaive veski") on küla ("mazciems") Lätis Cēsise piirkonnas Priekuļi vallas.
Vaives dzirnavas asub valla keskosas Vaive ja Raunise jõe kallastel. Külas on Vaives dzirnavase bussipeatus. 
Küla jääb Gauja rahvusparki. Looduskaitse all on seal asuvad Vaive orukalda paljandid ja Rauna orukalda paljandid.
Aastail 2009–2021 jäi Vaives dzirnavas Priekuļi piirkonda. 2007. aastal oli külas neli elanikku.
Mežciemi

Mežciemi on küla ("mazciems") Lätis Cēsise piirkonnas Priekuļi vallas.
Mežciemi jääb Gauja rahvusparki. Külast põhja poole jääb looduskaitsealune Kazase org.
Aastail 2009–2021 jäi küla Priekuļi piirkonda. Aastal 2007 oli külas 12 elanikku.
Inkuļi

Inkuļi on küla ("mazciems") Lätis Cēsise piirkonnas Priekuļi vallas.
Inkuļi asub valla keskosas. Küla jääb Gauja rahvusparki. Külast põhja poole jääb looduskaitsealune Kazase org. Oru nõlvale jääb Septiņavoti kärestik.
Külast edelasse jääb Cēsise vana lennuväli. Aastail 2009–2021 jäi küla Priekuļi piirkonda. 
Aastal 2007 oli külas 33 elanikku.
Cēsise vana lennuväli

Cēsise vana lennuväli või Priekuļi lennuväli on sertifitseerimata lennuväli Cēsise piirkonnas Priekuļi vallas Cēsisest 3,5 kilomeetrit kirde pool. 
Lennuvälja haldab SIA "Vidzemes Aeroklubs". Vanal lennuväljal korraldatakse purilende ja langevarjuhüppeid.
Lennuväli rajati aastal 1919. Nõukogude võimu ajal oli seal algul sõjaväelennuväli, hiljem oli see kasutusel ALMAVÜ plaanerite lennuväljana.
Bušugrava

Bušugrava (vanasti ka "Lubiņas") on küla ("mazciems") Lätis Cēsise piirkonnas Priekuļi vallas.
Bušugrava asub valla keskosas Pihkva–Riia raudtee ääres. Küla jääb Gauja rahvusparki. Külast kagu poole jääb looduskaitsealune Kazase org.
Aastail 2009–2021 jäi küla Priekuļi piirkonda. 
Aastal 2007 oli külas 70 elanikku.
Jaunkalni

Jaunkalni (vanasti ka "Jaunkalniņi" või "Annasmuiža") on küla ("mazciems") Lätis Cēsise piirkonnas Priekuļi vallas.
Jaunkalni asub valla edelaosas Pihkva–Riia raudtee ääres. Külas on Jaunkalni bussipeatus.
Küla jääb Gauja rahvusparki. Külas kasvav hõberemmelgas ehk Kalna Jēkuļi remmelgas on looduskaitse all.
Külast kagusse jääb Cēsise lennuväli. Aastail 2009–2021 jäi küla Priekuļi piirkonda. 
Aastal 2007 oli külas 62 elanikku.
Allerheiligen bei Wildon

Allerheiligen bei Wildon on vald "(Gemeinde)" Austrias Steiermargi liidumaal Leibnitzi ringkonnas. Nimi "Allerheiligen" on tõlkes "kõik pühakud" ja tuleb kohalikult kirikult. Lisand "bei Wildon" tähendab "Wildoni lähedal", eristades seda teistest samanimelistest valdadest.
Ajalugu.
Arheoloogilised leiud lähedalasuvates Buchkogeli ja Kögelbergi mägedes näitavad, et piirkond oli asustatud juba kiviajal. Leiud tänapäevase valla piirides näitavad märkimisväärset asustustegevust 1. sajandil pKr. Sealhulgas villa rustica jäänused ja ulatuslik keldi-rooma kalmete väli. Pärast Rooma keisririigi lõppu asusid piirkonda slaavi talupojad. 
Baieri koloniseerimise ja suurte Baieri kloostrite süstemaatilise asustamispoliitikaga hakati piirkonna ajalugu dokumenteerima kirjalikes allikates. Sellest ajast pärinevad esimesed mainimised mitmetest küladest tänapäevases vallas. 
Allerheiligeni küla ise tekkis Herbersdorfi linnuse ja lähedalasuva kiriku ümber, mille asutas Markwart von Herbersdorf 1218. aastal. Herbersdorfi perekond omas linnust 1609. aastani, mil valdus läks üle Glojachi perekonnale. Suure maksuvõla tõttu olid Glojachid sunnitud peagi linnuse jesuiitidele müüma. 
Kui Grazi linna 1680. aastal katk laastas, viidi Grazi Ülikool, mida tol ajal juhtisid jesuiidid, skolastikute juhtimisel ajutiselt Allerheiligeni. Jesuiitide toetusel ehitati küla kirik ebatavalises suuruses ja hiilguses uuesti üles. Kui jesuiitide ordu 1773. aastal laiali saadeti, anti linnuse valdus üle riiklikule usufondile. Sellele järgnenud feodaalstruktuuride kaotamisega kandusid vastloodud vallale üle olulised varem linnuseisandatele kuulunud funktsioonid. Valla ajalugu eraldus seega sajandeid küla valitsenud linnuse ajaloost. 1968. aastal liideti endine iseseisev Feitingi vald Allerheiligeniga. 
Tänapäeval on Allerheiligen õitsev küla või väikelinn Grazi äärelinnas, mis meelitab jätkuvalt uusi elanikke, säilitades samas oma traditsioonilise maaelu võlu.
Svjatohirsk

Svjatohirsk (ukraina keeles "Святогі́рськ") on linn Ukraina Donetski oblasti Kramatorski rajoonis. 
Ajalugu.
Vene väed okupeerisid linna 2022. aasta juunis. 12. septembril 2022 sisenesid linna Ukraina väed.
Suhhodilsk

Suhhodilsk on linn Ukrainas Luhanski oblastis. Suhhodilsk kuulub Sorokõne (Krasnodoni) haldusalasse, asub Sorokõnest 3 km põhja pool. Linna kõrgus merepinnast on 193 meetrit.
Asula rajati 1914, 1972. aastast on linn. Peamine majandusharu on kivisöe kaevandamine.
2014. aastast on Luhanski Rahvavabariigi kontrolli all, mille Venemaa 2022. aastal annekteeris.
Rõngasheinik

Rõngasheinik ("Tricholoma cingulatum") on heiniku perekonda kuuluv seeneliik.
Eestis kasvab rõngasheinik peamiselt pajude all.
Mihkel Pärn

Mihkel Pärn (Mihkel Pern; 19. september 1868 Annikvere – 16. november 1940 Tartu) oli Tartu linna kaupmees ja ühiskonnategelane.
Ta sündis Vana-Põltsamaa vallas Viljandimaal küla sepa pojana. Õppis Põltsamaa kihelkonnakoolis. 
Asus tööle Uue-Põltsamaa mõisa aedniku juurde ja sai paari aasta möödudes ise Tudulinna mõisa aednikuks. Sealt liikus edasi Raadi mõisa, siis Ülenurme ja lõpuks Kodijärve mõisa teenistusse. Peagi avas ta koos abikaasaga Tartus Lao tänaval toiduainete äri. Hiljem riidekaupluse, mida pidas 28 aastat. Kui Karlova mõisast hakati ehituskrunte müüma, oli Pärn esimeste seas, kes omandas kaks nurgapealset krunti ja asus ehitama. Esimene üürimaja valmis 1902. aastal ning teine, kui oli piisavalt jõukust kogunud, 1909. aastal. 
1907. aastal loodi tema kaasabil Karlova Korraldusselts. Seltsi eesmärgiks oli Karlova, Tähtvere ja Jänese tänava piirkondadesse kerkinud eestlaste linnaosa ühendada vanalinnaga. Loodi kanalisatsioonivõrk, korrastati ja valgustati tänavad. Pärn kuulus ka Tartu Majaomanikkude Ühingusse ning sellest võrsunud Tartu Majaomanikkude Panga juhatusse. Tema kaasabil loodi Eesti esimene tulekinnituse selts Eesti ning ta oli tegev Peetri koguduse 2. pihtkonna nõukogus. 1927. aasta Tartu linnavolikogu istungil valiti asutatava Tartu Linnapanga esimeseks direktoriks August Pakosta ja abidirektoriteks Mihkel Pärn ja Bernhard Mäelo. ja Tartu VTÜ käsipritside jaoskonna ülemaks Mihkel Pärn(https://ajapaik.ee/photo/522379/tartu-vtu-kasipritside-jaoskonna-ulem-mihkel/)
Mihkel Pärn suri novembris 1940 ning on maetud Tartu Maarja kalmistule.
Isiklikku.
Mihkel Pärna abikaasa Anna-Emilie Pärn (sünd Timm) tegutses Eesti Vabariigi naisorganisatsioonides. Mihkel Pärna väimees Hugo-Johannes Möldre oli Politsevalitsuse ülem 1924–1925 ja vandeadvokaat, Riigikogu asjaajaja. Tema lapselaps oli keeletoimetaja Ellen-Vivian Orgmets. Mihkel Pärna poeg Evald-Adelbert Pärn(Sünd 1902-01-09. Surm 1942-02-16. Surmakoht: Venemaa, Kirovi oblast, Kirovi linn - poliitiline arreteerimine, surmaotsus) oli Eesti Vabariigi Polpoli ametnik.(tahvel:B 158 tulp: 2 / rida: 10 nimi tahvlil: EVALD PÄRN 1902–1942 Eesti Kommunismiohvrite memoriaal 1940-1991)
Arnfels

Arnfels (sloveeni "Arnež") on vald ("Marktgemeinde") Austrias Steiermargi liidumaal Leibnitzi ringkonnas.
Mirell

Mirell on naisenimi.
2022. aasta alguse seisuga oli see Eestis populaarsuselt 311. naisenimi. 1. jaanuari 2022 seisuga oli Eestis eesnimi Mirell 486 naisel. Mirell oli keskmiselt 11 aasta vanune (mediaanvanus oli 10). Kõige populaarsem oli eesnimi Mirell vanuserühmas 5–9, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 17,08 ja Lääne-Viru maakonnas, kus neid oli maakonna 10 000 elaniku kohta 7,22.
Biopoliitika

Biopoliitika on võim, mis kontrollib (eelkõige inimeste) bioloogilisi protsesse. 
Mõiste pärineb Rudolf Kjelléni ja Michel Foucault' töödest. 
Biopoliitika tähelepanu all on näiteks abordiõigus, vaktsineerimine, eugeenika jm.
Hostilianus

Gaius Valens Hostilianus Messius Quintus (? – 251 pKr) oli 251. aastal valitsenud Rooma keiser. 
Elulugu.
Hostilianus sündis teadmata aastal Sirmiumis. Tema isa oli tulevane keiser Decius ning ema Herennia Cupressenia Etruscilla. Ta oli keiser Herennius Etruscuse noorem vend.
249. aastal sai keisriks Decius, kes kuulutas Caesariks (troonipärija, nooremkeiser) Herenniuse, Hostilianus jäi Rooma. Roomas jäi Hostilianus tagaplaanile ning pidi leppima Herenniuse, vanema venna ja troonipärija, tähtsama positsiooniga Rooma riigis. Peale Herenniuse nooremkeisriks kuulutamist sai Hostilianus "princeps iuventutis"'e (noorte prints) tiitli. 251. aastal kuulutati Herennius Deciuse kaaskeisriks (vanemkeisriks ehk Augustuseks) ning Hostilianus nooremkeisriks. Decius ning Herennius asusid 250. aastal sõjakäigule kuningas Cniva juhitud gootide vastu. Hostilianus jäi Rooma ning Herennia Etruscilla määrati tema regendiks. Roomlased ja gootid võitlesid paar väiksemat lahungut Nikopolise ja Philippopolise juures. Mõlemad armeed kohtusid lõpuks Abrituse lahingus, kus roomlaste väed lüüa said ning Decius ja Herennius hukkusid. Pärast lahingut kuulutas Doonau armee keisriks Trebonianus Galluse, kes Hostilianuse adopteeris. 
Surm.
251. aastal lõi välja Cyprianuse katk, mis tappis ka noore Hostilianuse. Ta oli esimene keiser viimase 40 aasta jooksul, kes loomulikku surma suri, kokku oli selliseid keisreid vaid 13. 
Tagajärjed.
Pärast Hostilianuse surma sai Gallus koos oma poja Volusianusega ainuvalitsejaks. Hostilianus oli ilmselt adopteeritud selleks, et järgmist kodusõda ära hoida ning et Gallus saaks end eelmiste keisritega dünastiliselt siduda.
Ehrenhausen an der Weinstraße

Ehrenhausen an der Weinstraße on vald "(Gemeinde)" Austrias Steiermargi liidumaal Leibnitzi ringkonnas.
Vald moodustati vallareformi osana 2014. aasta lõpus, kui ühendati endised vallad Ehrenhausen, Berghausen, Ratsch an der Weinstraße ja Retznei.
Empersdorf

Empersdorf on vald ("Gemeinde") Austrias Steiermargi liidumaal Leibnitzi ringkonnas.
Empersdorf on ringkonna põhjapoolseim vald.
Lipova

Lipova (ungari keeles "Lippa", saksa keeles "Lippa") on linn Rumeenias Aradi maakonnas. Linn asub Mureși jõe ääres ajaloolises Banaadi piirkonnas, maakonnakeskusest Aradist ligikaudu 30 km idas.
Linna haldusalasse kuulub kaks küla: Radna ("Máriaradna") ja Șoimoș ("Solymosvár").
Lipovat on esmamainitud 1245. aastal, vabalinnaks kuulutati 1440. aastal.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Lipova elanikest rumeenlasi 86,85%, ungarlasi 2,71%, mustlasi 1,19%, sakslasi 1,19% ja teistest rahvustest inimesi 0,46%. Rahvus oli teadmata 7,58%-l elanikest.
Gabersdorfi vald

Gabersdorf on vald ("Gemeinde") Austrias Steiermargi liidumaal Leibnitzi ringkonnas.
Gabersdorfi vald asub Leibnitzist ida pool Ida-Steiermargi mägede ja Muri jõe vahel.
1. jaanuaril 1962 liideti Gabersdorfi valla koosseisu Landscha an der Muri vald ja Neudorf an der Muri vald.
Vallas on neli asulat: 
Katastrivallad on:
Gamlitz

Gamlitz (sloveeni: "Gomilnica") on vald "(Marktgemeinde)" Austrias Steiermargi liidumaal Leibnitzi ringkonnas. 
Asulat on teadaolevalt esmamainitud dokumendis 1145. aastal nimega "Gomilnitz", viidates kas slaavi "gomilca'le", mis tähistab väikest küngast, või "gom'ile" (küngaste rühm või ahelik); tõepoolest asub Gamlitz küngaste vahel. Kohaliku linnuse traditsioon pärineb 1111. aastast.
Juri Kerpatenko

Juri Kerpatenko (9. september 1976 Herson – 12. oktoober 2022 Herson) oli Ukraina dirigent, orkestrant ja bajaanimängija. 
Ta oli aastast 2004 Hersoni muusika- ja draamateatri peadirigent. 
Uudisteagentuuri BBC venekeelne talitus teatas, et Vene sõdurid lasid Kerpatenko 12. oktoobril oma kodus maha, kui ta "keeldus okupantidega koostööd tegemast" ehk okupantide ja kollaborantide korraldataval kontserdil osalemast.
Târgu Neamț

Târgu Neamț (ungari keeles "Németvásár", saksa keeles "Niamtz") on linn Rumeenias Neamți maakonnas. Linn asub ajaloolises Moldova piirkonnas.
Linna haldusalasse kuulub kolm küla: Blebea, Humulești ja Humuleștii Noi.
Târgu Neamți on esmamainitud aastatel 1387–1392.
Hydnangiaceae

Hydnangiaceae on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv sugukond seeni.
Rupik

Rupik ("Laccaria") on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv perekond seeni.
Cekule raudteepeatus

Cekule raudteepeatus on endine raudteepeatus Lätis Riia–Ērgļi–Madona–Lubāna–Kārsava raudteel. Peatuse hoone jääb Ropaži piirkonda ja Stopiņi valda Cekule külla.
Peatus asus Riia jaamast 18 km kaugusel. Peatusest algas laskemoona- ja relvaladudeni viiv harutee. Sõjaväe lahkudes harutee demonteeriti.
Peatus avati 15. mail 1936 raudteejaamana. Selle juurde rajati kahekorruseline hoone ja kuurid. Hoone esimene korrus oli kavandatud piletite müügiks, ent kui piletimüük seati sisse rongides, jäi sellest kasutusele üksnes teine korrus. 
Aastal 2000 demonteeriti sealne teine tee ja jaam muudeti peatuseks. Aastal 2009 suleti sealne peatus seoses raudtee sulgemisega.
Jaamahoone oli aastani 2013 kasutusel elamuna, mida hõlbustas asjaolu, et seal piletimüüki tegelikult ei toimunud. Aastal 2013 põles hoone maha.
Jauncekule raudteepeatus

Jauncekule raudteepeatus on endine raudteepeatus Lätis Riia–Ērgļi–Madona–Lubāna–Kārsava raudteel. Peatuse hoone jääb Ropaži piirkonda ja Stopiņi valda.
Peatus asus Riia jaamast 20 km kaugusel. See avati 15. detsembril 1995, teenindamaks selle lähistel asuvaid aianduskooperatiive, mis moodustavad tänapäeval Salaspilsi valla Jauncekule küla. 2009. aastal suleti sealne peatus seoses raudtee sulgemisega.
Ķivuļi raudteepeatus

Ķivuļi raudteepeatus on endine raudteepeatus Lätis Riia–Ērgļi–Madona–Lubāna–Kārsava raudteel. Peatuse hoone jääb Ropaži piirkonda ja Ropaži valda.
Peatus asus Riia jaamast 22 km kaugusel.
Peatus avati 24. novembril 1935. See rajati samanimelise talu juurde. Samal aastal avati ka puidust ühekorruseline jaamahoone. Aastal 2009 suleti sealne peatus seoses raudtee sulgemisega.
Bajāri raudteepeatus

Bajāri raudteepeatus on endine raudteepeatus Lätis Riia–Ērgļi–Madona–Lubāna–Kārsava raudteel. Peatuse hoone jääb Ropaži piirkonda ja Ropaži valda Bajāri külla.
Peatus asus Riia jaamast 28 km kaugusel.
Peatus avati 28. novembril 1935. Nõukogude perioodil rajati peatuse juurde aianduskooperatiive, mille jaoks raudtee oli esmaseks liiklusvahendiks. Aastal 2009 suleti sealne peatus seoses raudtee sulgemisega.
Kangari raudteejaam

Kangari raudteejaam on endine raudteejaam Lätis Riia–Ērgļi–Madona–Lubāna–Kārsava raudteel. Jaam jäi Ropaži piirkonda ja Ropaži valda Kangari külla.
Jaam asus Riia jaamast 31 km kaugusel.
Jaam avati koos raudteega aastal 1935. Jaamahoone valmis aastal 1937, selle projekteeris Voldemārs Ozoliņš. Jaamas oli kaks teed. Jaamahoones olid pagasihoidla ja teenistusruumid, ootesaalis tegutses ka puhvet. Nõukogude perioodil jaamahoonet enam otstarbepäraselt ei kasutatud ja see muudeti elumajaks. 
Teise maailmasõja ajal katkenud rongiliiklus taastati Riiast Kangarini jaanuaris 1947. Viimastel tegutsemisaastatel demonteeriti sealne teine tee; varem Kangaris üksteisest möödunud rongid hakkasid seda tegema Suntaži raudteejaamas. Aastal 2009 suleti Kangari jaam seoses raudtee sulgemisega.
Zemgus Girgensons

Zemgus Girgensons (sündinud 5. jaanuaril 1994 Riias) on Läti jäähokimängija, kes mängib keskründajana NHL-i klubis Buffalo Sabres.
Ta alustas jäähoki mängimist Lätis. 2009. aastal suundus ta Põhja-Ameerikasse. Aastatel 2010–2012 mängis ta United States Hockey League'i klubis Dubuque Fighting Saints.
2012. aastal valis Buffalo Sabres ta NHL-i "draft"is 12. valikuna. Hooajal 2012/13 mängis ta American Hockey League'is (AHL) Sabresi tütarklubis Rochester Americans. NHL-is debüteeris Girgensons 2. oktoobril 2013 hooaja avamängus Detroit Red Wingsi vastu ja lõi selles mängus kohe ka värava. Debüüthooajal lõi Girgensons NHL-is kaheksa väravat ja andis 14 väravasöötu. Hooaeg 2014/15 on jäänud seni tema resultatiivseimaks (15+15). 2015. aastal valiti Girgensons NHL-i tähtede mängule, suurest tänu Lätist tulnud häätele.
Läti jäähokikoondise koosseisus on Girgensons osalenud neljadel maailmameistrivõistlustel (2013, 2014, 2016 ja 2017) ning 2014. aasta taliolümpiamängudel.
2013. aastal valiti Girgensons Läti aasta tõusvaks sporditäheks.
Juraj Slafkovský

Juraj Slafkovský (sündinud 30. märts 2004 Košice, Slovakkia) on Slovakkia jäähokimängija, kes mängib ründajana NHL-i klubis Montreal Canadiens. 2022. aastal valis Montreal Canadiens ta NHL-i draft '​is esimese valikuna. Ta on esimene Slovakkia NHL-i mängija, kes esimeses ringis drafti tehti.
Jack Hughes

Jack Hughes (sündinud 14. mai 2001 Orlandos Florida osariigis) on Ameerika Ühendriikide jäähokimängija, kes mängib ründajana NHL-i klubis New Jersey Devils. Ta on klubi meeskonna asekapten.
Aastatel 2017–2019 mängis ta "U.S. National Development Team"is.
Ootuspäraselt valiti ta 2019. aasta NHL-i "draft"is esimesena. 2019. aasta juulis sõlmis ta Devilsiga kolmeaastase lepingu. Esimese värava NHL-is lõi ta 19. oktoobril 2019 mängus Vancouver Canucksi vastu. Debüüthooajal lõi Hughes NHL-is seitse väravat ja andis 14 väravasöötu. Hooajal 2020/21 jäi tema arvele 11 väravat ja 20 väravasöötu.
2021. aasta novembris sõlmis ta Devilsiga uue kaheksa-aastase lepingu. Kuigi hooajal 2021/22 segasid Hughesi vigastused, sai ta vaid 49 mänguga kirja 56 resultatiivsuspunkti (26+30). 2022. aastal osales Hughes esimese 2019. aasta "draft"is valitud mängijana NHL-i tähtede mängul. NHL-i tähtede mängul osales ta ka 2023. aastal.
Kuni 18-aastaste maailmameistrivõistlustel võitis Hughes USA omavanuste koondisega 2018. aastal hõbemedali ja 2019. aastal pronksmedali. 2018. aasta kuni 18-aastaste maailmameistrivõistlustel oli Hughes resultatiivseim mängija (5+7) ja ta valiti turniiri väärtuslikumaks mängijaks. 2019. aasta turniiril oli ta resultatiivseim mängija (9+11) ja ta valiti turniiri sümboolsesse koosseisu. 2019. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel võitis ta USA kuni 20-aastaste koondisega hõbemedali. 2019. aastal osales ta lisaks USA jäähokikoondise koosseisus täiskasvanute maailmameistrivõistlustel.
Tema vanem vend Quinn ja noorem vend Luke Hughes on samuti jäähokimängijad.
Erik Johnson

Erik Robert Johnson (sündinud 21. märts 1988 Bloomington, Minnesota) on Ameerika Ühendriikide jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Colorado Avalanches. 2006. aastal valis St. Louis Blues ta NHL-i draft '​is esimese valikuna.
DART

Double Asteroid Redirection Test (DART) on NASA missioon, millega katsetati, kas taevakeha oleks võimalik kursilt kõrvale lükata seda kosmoseaparaadiga rammides. Katsetatud meetodit saaks hiljem kasutada asteroididel, mis on Maaga kokkupõrkekursil.
Meetodi katsetamiseks valiti asteroid Didymos, mille trajektoor ei ole Maale ohtlik. DART startis Maalt 24. novembril 2021 ning rammis 26. septembril 2022 Didymose kaaslast Dimorphost. 11. oktoobril 2022 teatas NASA missiooni õnnestumisest, sest rammimine lühendas Dimorphose orbitaalperioodi planeeritud 73 sekundi asemel 32 minuti võrra.
DART on NASA ja Johns Hopkinsi Ülikooli Rakendusfüüsika Labori ühisprojekt. DARTiga seotud projektidesse või selle jätkuprojektidesse panustavad ka ESA, Itaalia Kosmoseagentuur ja JAXA. 2026. aastal peaks Didymose juurde saabuma ESA missioon Hera, mis asub uurima DARTi rammimise järelmeid.
Nabatorik

Nabatorik ("Polyporus umbellatus") on klassi "Agaricomycetes" torikulaadsete seltsi kuuluv seente liik.