tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Eesti Naginata Föderatsioon

Eesti Naginata Föderatsioon (lühend EENF) on avalikes huvides mittetulundusühinguna tegutsev vabatahtlik ühendus, mille põhitegevus on suunatud Jaapani naginata võitluskunsti arendamisele Eestis.
Eesti Naginata Föderatsioon on loodud 2021. aastal, kuid juba 2017. aastal naginata huvilised Eestist osalesid naginata treeningutel ja seminaridel Soomes. Tallinnas alustati regulaarseid treeninguid 2018. aastal.
Eesti Naginata Föderatsioon korraldab Tallinnas naginata treeninguid, seminare, vöötaseme eksameid ja võistlusi. Eesti naginata sportlased osalevad seminaridel ja võistlustel välismaal. Eesti Naginata Föderatsioon on Euroopa Naginata Föderatsiooni täisliige alates 2022. aastast.
Bogoslovskoje kalmistu

Bogoslovskoje kalmistu (vene keeles Богословское кладбище) on kalmistu Peterburis Kalinini rajoonis.
Kalmistu pindala on 40 hektarit.
Bogoslovskoje kalmistu on saanud nime kalmistul asuva apostel Johannese (vene keeles Иоанн Богослов) kiriku järgi. 18. sajandi esimesest poolest kuni 19. sajandi keskpaigani asus seda nime kandev kalmistu praegusest Bogoslovskoje kalmistust 2,5 kilomeetrit lõunas. Praegune Bogoslovskoje kalmistu rajati 1841. aastal.
Leningradi blokaadi ajal maeti kalmistule üle 100 000 ümberpiiratud Leningradi elaniku.
Pokrovskoje kalmistu

Pokrovskoje kalmistu (vene keeles Покровское кладбище) on kalmistu Moskvas Lõunaringkonnas aadressil ulitsa Podolskihh Kursantov 24.
Pokrovskoje kalmistu pindala on 14,5 hektarit.
Pokrovskoje kalmistu on rajatud 1958. aastal. Kalmistu on saanud nime omaaegse Pokrovskoje küla järgi, mida on esmamainitud 16. sajandil.
Hääldus

Hääldus on häälikute (ja sõnade, fraaside vm) moodustamine kõneelundite abil; viis, kuidas sõnu, lauseid hääldatakse. 
Häälduses esineb palju varieerumist, mis võib sõltuda:
Ortograafia ja häälduse suhe eesti keeles.
Kuigi eesti keeles on kirjapilt üldiselt häälduspärane, siis esineb ka erandeid, eriti võõrsõnade ja nimede puhul. Seetõttu esinebki õigekiri ehk ortograafia põhiliselt kahes tähenduses:
Regionaalsed ja sotsiaalsed erinevused eesti keele häälduses.
Eesti keele hääldus varieerub piirkonniti märgatavalt. Murdealadel esinevad erinevused vokaalide kestuses, rõhumustrites ning häälikute kvaliteedis ja kvantiteedis. Kuigi üldkeele hääldusnormid on levinud meedia ja hariduse kaudu, kasutatakse paljudes piirkondades igapäevases suhtluses kohalikke hääldusvariante.
Lõuna-Eesti murded:
Põhja-Eesi murded:
Varvara &amp; Mar

Varvara &amp; Mar.
Varvara &amp; Mar on Eesti–Hispaania kunstnikeduo, mille moodustasid 2009. aastal eesti kunstnik Varvara Guljajeva ja hispaania kunstnik Mar Canet Solà. Nende looming käsitleb kunsti, tehnoloogia ja ühiskonna lõikepunkte, keskendudes tehisintellektile, robootikale, interaktiivsusele ja avalikule osalusele. 
Taust.
Varvara Guljajeva (snd Tartu) on kunstidoktor (Eesti Kunstiakadeemia, 2018) ning töötab Kinetic Imagingʼu dotsendina . 
Mar Canet Solà (snd Barcelona) on Tallinna Ülikooli BFM-i CUDANi teadus­kaas­uurija ja doktorant; tal on magistrikraad Interface Culturesʼist Linzi Kunsti­ülikoolist. 
Looming.
Duo teosed on olnud väljas muuseumides ja festivalidel, sh Museum of Arts and Design (New York), FACT (Liverpool), Ars Electronica Center (Linz), ZKM (Karlsruhe) ning Barbicani ja V&amp;A muuseumis (London). 
Tuntumad teosed.
Wishing Wall (2014) – interaktiivne installatsioon, kus külastajate suuliselt lausutu muutub generatiivseteks liblika­animatsioonideks. 
NeuroKnitting (2013) – sarjas teisendatakse EEG-ajulainete andmed masin­kootud mustriteks, visualiseerides kuulaja emotsionaalset seisundit. 
Auhinnad ja residentuurid (valik).
2024 — AI-residentuur, Max Plancki instituudi Humans &amp; Machines keskus (Berliin)
2022 — STARTSi „Startup meets Artist“ auhind teosega Time-lapse Migration
2023 — Wild Bits maastikukunsti residentuur (Maajaam, Eesti)
Viited.
Official website – Varvara &amp; Mar
Varvara Guljajeva on Google Scholar
Mar Canet on Google Scholar
Virve-Anneli Vihman

Virve-Anneli Vihman (sündinud 14. märtsil 1973) on alates 2024 Tartu Ülikooli psühholingvistika professor. Ta on õppinud filosoofiat ja keeleteadust Ameerika Ühendriikides ja Šotimaal ning omandanud doktorikraadi lingvistikas 2004. aastal Edinburghi Ülikoolis.
Tunnustus.
2014 Tartu Ülikooli aumärk
Eesti sõjaväeosade nimekiri

Eesti väeosade nimekiri sisaldab kõiki Eesti relvajõududes teeninud väeosi aastast 1918 kuni tänapäevani.
Maavägi.
Eesti diviis.
Sõjaajaüksused:
Praegused Eesti Kaitseväe kaks funktsionaalset brigaadi.
2. jalaväebrigaad.
Sõjaajaüksused:
Muud üksused.
Kaitseliit.
Muud Kaitseliidu üksused.
Igas malevas ümber Eesti:
Diviisid.
Väekoondise tasandil diviisid eksisteerisid kuni 1940. aastani. Diviisiülema õigused olid ka Merejõudude juhatajal, Õhukaitse ülemal ja Kaitseliidu ülemal.
Välislingid.
Kaitseliit
Kaitsevägi
Iraagi Kurdistani president

Iraagi Kurdistani president on Iraagi koosseisu kuuluva poolautonoomse Kurdistani piirkonna juht. Alates 2019. aastast on Kurdistani president Nechirvan Barzani.
Iraagi Kurdistani presidentide loend.
1992–2005.
Pärast 1992. aasta valimisi jagasid Kurdistani Demokraatlik Partei (KDP) ja Kurdistani Patriootlik Liit (KPL) parlamendi 100 kohta võrdselt ning moodustasid koos valitsuse, mida Saddam Husseini režiim ei tunnustanud.
KDP ja KPL-i valitsus kestis aastani 1994, kui puhkes Iraagi Kurdistani kodusõda. Aastal 1998 kodusõda lõppes ning kaks erakonda moodustasid enda kontrollitud aladel enda valitsused: KDP Erbilis ja KPL Sulaymaniyah's. Mõlemal alal oli oma president.
2005–.
KDP ja KPL jõudsid lepitusele oktoobris 2002, uued valimised tomusid jaanuaris 2005 ning juunis 2005 vannutati KDP juht Masoud Barzani uueks presidendiks ning KPL-i liige Kosrat Rasul Ali asepresidendiks. Aastal 2009 valiti Barzani tagasi. Aastal 2017 astus ta 2017. aasta Iraagi-Kurdi konflikti valguses tagasi.
Iraagi Kurdistani president:
Venemaa Läänemereprovintside Ajaloo ja Arheoloogia Selts

Venemaa Läänemereprovintside Ajaloo ja Arheoloogia Selts (saksa k. "Gesellschaft für Geschichte und Altertumskunde der Ostseeprovinzen Russlands") oli selts, mis tegutses aastatel 1834–1919 Riias, uurides Venemaa keisririigi Läänemereprovintside Eesti-, Liivi- ja Kuramaa ajalugu. 
Seltsi asutasid Gustav Reinhold von Klot, Friedrich Georg von Bunge, Eduard Philipp Körber ja Friedrich von Buxhoeveden.
Seltsi presidendid.
Mitteilungen aus den Gebiete der Geschichte Liv-, Est- und Kurlands.
Selts andis 1834–1939 välja seltsi kaastööliste koostatud artikleid jätkväljaandes "Mitteilungen aus den Gebiete der Geschichte Liv-, Est- und Kurlands". 
Toimetistele tegid kaastööd: Frederik Cygnaeus, Bernhard von Koehne, Georg Christian Friedrich Lisch, Eduard von Muralt, Christopher Andreas Holmboe, Friedrich Ludwig von Medem, Ernst Tillich, Nikolai Murzakewicz, Richard Roepell, Gregor von Helmersen, Christian Friedrich Walther, Nicolai von Adelung, Aleksander Jazõkov, Nikolai Varadinov, Rudolf Minzloff, Anders Fryxell, Julius von Hagemeister, Carl Wilhelm Pauli, Anton Schiefner, Kurd von Schlözer, Julius von Bohlen, Josef von Scheiger, Ernst Herrmann, Heinrich Georg Ehrentraut, Ernst Bonnell, Friedrich von Aspern, Johannes Müller, Karl Lohmeyer, Bolesław Łopaciński, Adam Kirkor, Maurycy Krupowicz, Carl Cröger, Eduard Winkelmann, Julius von Eckardt, Johann Georg Kohl, Johann Heinrich Woldemar, Julius Iversen, Richard Hausmann, Konstantin Höhlbaum, Hermann Hildebrand, Rudolf Philippi, Karl Koppmann, Goswin von der Ropp, Georg Dehio, Max Perlbach, William Mollerup , Karl Ernst Hermann Krause, Carl Arvid von Klingspor, Heinrich Diederichs, Reinhold Guleke, Theodor Schiemann, Carl von Vetterlein, Christian Giel, Wilhelm Stieda, Conrad Steinbrecht, Leonid Arbusow, Gustav Otto, Joseph Girgensohn, Arend Buchholtz, Dietrich Schäfer, Adolf Hofmeister, Harald von Toll, Alexander Bergengrün, Oskar Stavenhagen , Alexander Anton Rosenberg, Alfred Hackman, Hjalmar Appelgren, Vladimir Trutovski, Erich Joachim, August Robert Seraphim, Axel von Gernet, Alexander von Rahden, Johannes Haller, Arnold Feuereisen, Wilhelm Neumann, Astaf von Transehe-Roseneck, August von Bulmerincq jt.
Sitzungsberichte der Gesellschaft für Geschichte und Altertumskunde der Ostseeprovinzen Russlands.
Selts andis välja ka Venemaa Läänemereprovintside Ajaloo ja Arheoloogia Seltsi aastaraamatut
Pehme harjastiksik

Pehme harjastiksik ("Trichopeziza mollissima"), varem "Dasyscyphus mollissimus", on seltsi tiksikulaadsed kuuluv seente liik.
Seen kasvab kevadel väga erineval rohtsel kõdul.
Santiago de Compostela katedraal

Santiago de Compostela katedraal (galeegi ja hispaania keeles "Catedral Basílica de Santiago de Compostela") on Santiago de Compostela katoliku peapiiskopkonna katedraal. Katedraali on maetud apostel Jaakobus.
Katedraali asukohal on kiriklik tegevus toimunud 9. sajandi algusest peale. Praeguse katedraali ehitus algas 1075. aastal ja jätkus etappide kaupa kuni 1211. aastani.
Katedraal esindab tugevalt romaani arhitektuuri. Selle sambad on põhimõtteliselt ruudukujulised, nende külgedele on kinnitatud neli poolkolonni. Sambad toetavad tünnvõlvi ja jagavad ruumi osadeks. Keskmise vahekäigu poolkolonn tõuseb kogu vahekäigu kõrgusele, et toetada võlvlage. Külgaknad toimivad kaudse valgusallikana.
Katedraali sissepääsu kaunistav Pórtico da Gloria on üks olulisemaid romaani stiilis skulptuuriansambleid.
Maili Liinev

Maili Liinev on eesti eripedagoog.
Ta on kasvatusteaduse magister, eripedagoog-nõustaja, panustanud laste lugemisoskuse arendamisse Eesti Lugemisühingu juhina ja juhtides projekti "Lugemispesa". 
Maili on pikaajalise kogemusega õpetaja ja superviisor, kes on töötanud lasteaias õpetaja ja eripedagoogina, koolis õpetaja, eripedagoogi ja superviisorina. Maili on töötanud ka rehabilitatsioonikeskuses eripedagoogina. 
Maili Liinev on õppejõud Tallinna Ülikoolis ja Tartu Ülikooli Narva Kolledžis. Ta on ettevõtja ja juhib omanimelist koolitusettevõtet Maililii OÜ, mille motoks on "südamega koolitus-ja nõustamiskeskus." Mailil on varasem kogemus juhtida oma ettevõtteid MTÜ Hooling ja Hoolingu Tugila OÜ.
Luurepataljon

Luurepataljon on Diviisi luurealane kompetentsikeskus. Pataljon valmistab luurajaid nii diviisile kui selle allüksustele. Üksuse ülem on Kolonelleitnant Vjatšeslav Senin.
Ülesanded.
Luurajate peamine ülesanne on koguda lahinguväljalt informatsiooni, mis aitab võitlevatel üksustel keskkonda paremini mõista ning teha kvaliteetseid otsuseid.
Struktuur.
Luurepataljon kuulub diviisi koosseisu ja selle alluvuses on:
Ajateenistus.
Ajateenistuses on võimalik lisaks kaitseväeülestele erialadele (ülemad, autojuhid, parameedikud, sidemehed) omandada luurele omaseid erialasid:
Sõduri baaskursus läbitakse Tapa linnakus, mille järel viiakse läbi erialane väljaõpe (nii Tapal kui ka Tallinnas).
Karik-hammaslehik

Karik-hammaslehik ("Neolentinus cyathiformis") on klassi "Agaricomycetes" seltsi "Gloeophyllales" kuuluv seeneliik. Varem arvati see hammaslehiku perekonda, nüüd perekonda "Neolentinus". 
Seen kasvab lamavatel okaspuutüvedel.
Santa María la Real de la Almudena katedraal

Santa María la Real de la Almudena katedraal on katoliku katedraal Hispaania pealinnas Madridis.
Katedraali ehitamist plaaniti juba 16. sajandil, kuid tegelik ehitustöö algas alles 1883. aastal kuningas Alfonso XII käsul. Tööd aeglustasid sellised tegurid nagu rahapuudus ja kodusõda ning see võttis lõpuks üle saja aasta. Arhitekt Francisco de Cubas projekteeris katedraali algselt Reimsi katedraalist inspireeritud neogooti stiilis, kuid 1944. aastal toimunud ideekonkursi võitnud Fernando Chuecal ja Carlos Sidrol olid teised ideed. Uue projekti eesmärk oli, et hoone sobiks hästi kõrvalasuva kuningliku paleega. Lõpptulemuseks on katedraal, mis seestpoolt esindab neogooti ja väljastpoolt neoklassitsismi. Paavst Johannes Paulus II pühitses katedraali sisse 15. juunil 1993.
Katedraal on pühendatud Madridi kaitsepühakule Almudena neitsile ("Virgen de la Almudena"). Loo järgi ehitas apostel Jaakobus esimesel sajandil Hispaaniasse väikese erakla, kuhu ta paigutas Neitsi Maarja kuju. Mauride valitsusajal peideti kuju lähedalasuva kindluse torni. Pärast poolsaare tagasivallutamist leiti pilt pärast seda, kui osa müürist oli kokku varisenud. Nimi Almudena tuleb araabiakeelsest sõnast "almudayna", mis tähendab kindlust. Praegune katedraal asub kohas, kust kuju leiti.
22. mail 2004 toimus katedraalis pealinna esimene kuninglik pulm peaaegu sajandi jooksul, kui kuningas Juan Carlose poeg, Astuuria prints Felipe, abiellus Letizia Ortiziga.
Pioneerirühm

Pioneerirühm on toetava loomuga sõjaväeline üksus, mille eesmärk on raskendada maastikul vastase üksuste liikumist, tagada oma üksuste liikuvus ja vajadusel luua kaitse- ja varjerajatisi.
Kirjeldus.
Pioneeriüksused võivad olla esindatud kõrgema üksuse koosseisus pioneeripataljoni, -kompanii või -rühma näol. Rühmast väiksemat iseseisvat pioneeriüksust üldjuhul ei formeerita, kuna arvestades pioneeritööde mahtu, pole see otstarbekas.
Pioneerikompanii põhikoosseisu moodustavad 2 – 3 pioneerirühma ja nende ülesannete täitmist rasketehnikaga toetav tehnikarühm. Pioneerirühmad toetuvad oma tegevuses kõrgema üksuse tagalatoetusele, kuna nendel üksustel puudub tagalatoetuse element ning nad on sõltuvad kõrgemast toetusest.
Pioneeriteenistus on kaitstuse funktsiooni seisukohalt seotud eelkõige lahinguvõimsuse säilitamisega (välikindlustamine, pette- ja moondamistööd) ja vastase tõkestamisega. Jalaväepataljoni orgaaniliseks allüksuseks on pioneerirühm, mille esmane funktsioon on vastase liikumise tõkestamine. Pioneerirühma ülesannete planeerimisel peab pataljoni staap täpselt teadma selle tõkete ja läbipääsude rajamise suutlikkust (s.o tõkete iseloom, arv ja tööks kuluv aeg).
Žaboo

Žaboo on rikkalikult kroogitud või plisseeritud ilustus, mis on valmistatud pitsist või mõnest teisest õhulisest materjalist. Žabood kantakse kleidil või pluusil, see võib olla ka teatud ametite puhul kostüümi osa.
Žaboo tuli meestemoodi 1650. aasta paiku, algul moodustus see kaela ümber seotava pitskaelaräti otstest, hiljem oli tegemist eraldi külgenööbitava detailiga. Žabood kanti valgel pidulikul pluusil. 17. ja 18. sajandil oli pitsiline žaboo kinnitatud meestesärgi esiosale ning oli nähtav osaliselt – selle peal kanti vesti. Tegemist oli barokiajastu ülemklassi meestemoele iseloomuliku ja olulise detailiga.
19. sajandi keskpaigaks olid žabood meestemoes juba haruldasemaks muutunud. Moodi läksid habemed ja need ei sobinud kokku kaela ümber olevate volangidega. Ka meeste rõivad muutusid võrreldes barokiajastuga aina tagasihoidlikumaks. Žaboo jäi populaarseks veel miteks aastakümneks, kuid naiste aksessuaarina. Naistemoodi võetigi žaboo üle 19. sajandil ning seda hakati kinnitama prossiga särgikrae või kleidi külge. Prantsuse ja inglise daamid kandsid žaboosid ballikleitidel.
Moedetailina on see pitsiline kaunistus kasutusel ka tänapäeval, olles detailiks ratsutamiskostüümide juures. Žabood on tänapäeval ka osades riikides akadeemikute ja kohtunike töörõivastel. Pitsilised varrukaotsad ja žabood on iseloomulikud gooti ja aurupungi stiilis riietujate rõivastusele.
Žaboonõel.
18. sajandil võeti kasutusele spetsiaalsed žaboonõelad, mille mõlemas otsas oli kaunistus. Üks žaboonõela ots oli nõela küljes kinni, teine eemaldatav ja lihtsal moel tagasi klõpsatav. Nõelaga fikseeriti žaboo nii, et nõela kaunistusega otsad jäid kahele poole žaboopitsi. Žaboonõelad muutusid eriti populaarseks 1920. ja 1930. aastatel, mil neid valmistati "art deco" stiilis.
Auhind Maria žaboo.
Kindral Johan Laidoneri abikaasa Maria Laidoneri riietuse lahutamatuks osaks oli žaboo. Okupatsiooniaastatel kandis ta sinist ja musta värvi rõivaste juurde valget žabood, mis andsid kokku Eesti riigilipu värvid.
Poola Vabariigi Suursaatkond Tallinnas annab 2018. aastast alates välja auhinda, mille nimeks on Maria žaboo. Sellega tõstetakse esile naisi, kes erilise pühendumusega kannavad hoolt Eesti ja Poola suhete arendamise eest ning propageerivad Maria Laidoneri eeskujul Maria sünnimaa Poola kultuuri ja pärandit Eestis. Esimene Maria žaboo anti Eesti iseseisvumise sajanda aastapäeva puhul üle president Kersti Kaljulaidile.
Andrea Benetti

Andrea Benetti (sündinud 15. jaanuaril 1964 Bolognas) on itaalia kunstnik, "Neo-koobaskunsti" manifesti autor, mis esitleti 2009. aastal 53. Veneetsia biennaal, Ca' Foscari Ülikoolis "Loodus ja unistused" paviljonis.
Elulugu.
Andrea Benetti, sündinud Bolognas 1964. aastal, on itaalia visuaalkunstnik, kes on uurinud erinevaid kunstivorme, sealhulgas maalikunsti, fotograafiat, kunstilist joonistamist, installatsioone ja videokunsti. 2006. aastal kirjutas ta "Neo-koobaskunsti" manifesti, mis esitleti 2009. aastal 53. Venezia Biennaalil.
Andrea Benetti kunst saab inspiratsiooni otse ja kaudselt esimestest eelajaloolistest kunstiväljendustest. Koopamaalingutest on ta omandanud stiilielemente ja kontseptsioone, mis ta on töödelnud moodsas võtmes. Tema töödes on zoomorfset ja antropomorfset motiivi, geomeetrilisi ja abstraktseid vorme ning sümboleid, mis filosoofiliselt sillavad eelajaloolise ja kaasaegse kunsti vahel.
Sümboolne žest kunsti algupäraga sügavama sideme loomiseks oli kunstniku kasutatud autentsete paleoliitikumi pigmentide rakendamine, millega maalis eelajalooline inimene ja mis hiljem arheoloogide poolt avastati Ferrara Ülikooli teadlaste poolt. Need pigmendid, mis olid sertifitseeritud ja usaldatud kunstnikule, et nad saaksid "elustuda" uutel lõuenditel, sümboliseerivad järjepidevust alguse kunstiga.
2011. aastal tugevdas Benetti seda sidet minevikuga, korraldades "La Grave" koopas Castellana koopades näituse, mis oli mõeldud tõeliseks galeriiks maa sisemuses. Selle projekti, mille pealkiri oli "Maalikunst naaseb koopasse", raames tõi kunstnik sümboolselt kaasaegse kunsti tagasi selle algupaika.
Tema tehniline lähenemine hõlmab vürtside, oksiidide ja teiste looduslike ainete kasutamist, mis on lahjendatud vees, ölimaaliga, gipsreljeefi lõuendil ja graffitoga.
Andrea Benetti Tema teosed kuuluvad oluliste riiklike ja rahvusvaheliste muuseumide ning institutsioonide kogudesse, sealhulgas Ühinenud Rahvaste, Vatikani, Quirinale ja Esindajatekoja kunstikogud. Viimaste näituste hulgas on:
2020. aastal pälvis kunstnik Bologna linnalt 49. "Nettuno d'Oro" auhinna.
Muuseumid ja kogud.
Muuseumid ja institutsioonid, mis on omandanud Andrea Benetti teoseid oma kunstikogudesse:
Kravatt

Kravatt on kaelaside, mis on tavaliste lipsude eelkäijaks. 
Kravati päritolu ulatub 17. sajandisse ning sellel on militaarne algupära. Kuningas Louis XIV valitsemisajal teenisid Prantsusmaal Horvaatia palgasõdurid, kelle vormide ebatavalised sõlmitud kaelasidemed jäid prantslastele silma. Tollal ei olnud vormirõivaid ning kaelasidemed olid lahinguriietuse osa ja ühtlasi identifitseerimistunnus. Nimetus "kravatt" tulebki prantsuse kõnekeelsest sõnast "cravatte", mis tähendas horvaati.
Louis XIV pidas tol ajal salajasi läbirääkimisi krahvide Zrinski ja Frankopaniga, et saada Horvaatiat Prantsuse patronaaži alla. Läbirääkimised ebaõnnestusiid, kuid Päikesekuningas hakkas kandma kravatti, sest see oli praktilisem ja ilusam kui tärgeldatud kõrge pitskrae, mida prantslased seni olid kandnud. Kui Euroopa vägevaaim kuningas pani kravati kaela, muutus see uus kaelaside populaarseks. Õukond palkas näiteks kaelasidemete valmistaja ("cravatier"), kes toimetas kuningale iga päev paar kravatti, et too saaks valida endale päeva riietega kõige sobivama.
Prantsusmaalt levis kravatt Belgiasse, Hollandise ja Briti saartele. 1660. aastal naasis kuningas Charles II Prantsusmaa eksiilist Inglismaale ja tõi kaasa moeröögatusena kravati. Inglismaal on sest ajast peale olnud kravatt, sellest edasi arenenud pikk kitsas lips ning ka kikilips härrasmehe rõivastuses oluline element.
Horvaadid on oma seotuse üle kravatiga uhked ning alates 2008. aastast tähistatakse 18. oktoobril kravati- ehk lipsupäeva.
Kihuraba

Kihuraba on raba Kõrvemaa lõunaosas Harju- ja Raplamaa piirialal Kadja ja Kuimetsa küla vahel.
Raba ilmestavad kõrged metsased rabasaared: Kihumägi, Kitsemägi, Küünimägi, Niinemägi, Rajamägi, Sipelgamägi jt. Kaguosa läbivad Kadja külast lähtuvad Ees-Põlliku kraav (suubub Atla jõkke) ja Kadja kraav (suubub Kadja järve).
Kihurabast põhja jääb Mustraba, kagusse Aela raba ja lõunasse Käometsa raba.
Kihuraba kuulub Aela maastikukaitseala koosseisu.
Nii Kihuraba kui ka selles kõrguv Kihumägi on nime saanud kihulastelt, keda oli rabas palju.
Zhao Xintong

Zhao Xintong (hiina keeles 赵心童; sündinud 3. aprillil 1997 Xi'anis Hiinas) on Hiina elukutseline snuukrimängija. 2025. aasta maailmameister. Ta on võitnud UK Championshipi turniiri (2021) ja German Mastersi (2022). Ta on esimene Aasiast pärit maailmameister.
Jaanuaris 2023 määrati talle ajutine võistluskeeld kokkuleppemängudes osalemise uurimise raames. Seejärel keelas rahvusvaheline piljardi- ja snuukriliit Zhao Xintongile professionaalse võistlustegevuse kuni 1. septembrini 2024.
Rudolf Krestinov

Rudolf Krestinov (10. mai 1944 Olustvere vald, Viljandi maakond – 28. september 2023) oli eesti motosportlane, treener ja sporditegelane.
Elulugu.
Ta õppis Männiku õhtukoolis.
Krestinov hakkas mootorrattasporti harrastama 17-aastaselt Kalevi Auto-Motoklubis Virve ja Richard Lauri juhendamisel. Ta tuli aastatel 1970–1972 ja 1974–1979 17 korda mitmepäevasõidus, moto- ja talimotokrossis ning motosuusatamises Eesti meistriks. Ta oli kauaaegne Saku motoklubi treener, Eesti NSV spartakiaadikoondise treener ja 1980. aastal Mootorrattaspordi Föderatsiooni krossikomitee esimees.
Krestinov töötas Sakus (sh Saku sovhoosis mehaaniku ja elektrikuna) ja oli aastatel 1964–1992 Saku sovhoosi motosektsiooni esimees.
Tema õpilaste hulgas on Aadu Sikk, Heiki Muuli, Juhan Laansoo ja Andres Krestinov.
Isiklikku.
Tema vennapojad on motosportlased Andres ja Indrek Krestinov, Andrese poeg on motosportlane Gert Krestinov.
Kiigumäe soo

Kiigumäe soo on Kihuraba korduvalt moonutatud nimi topograafilistel kaartidel.
Kihurabas Kiigumäge pole, küll on raba keskel kõrge Kihumägi. Võimalik, et selle järgi nimetati või kirjeldati raba, sest 19. sajandil koostatud verstakaartidele on kantud nimi Бoл. Кигумяe, milles tavapäraselt "h" asendati "g"-tähega. Hilisematel venekeelsetel topokaartidel esineb nimi kas kujul бoл. Кигумяэ või ур. Кигумяэ. Et seda nime eestikeelsetel kaartidel veidi arusaadavamaks teha, pikendati teadmatusest nimes "i"-d ja nii jõudiski 1936. aasta 1 : 50 000 topokaardi Kose lehele juba Kiigumäe soo nimi. Sealt edasi juba teistesse väljaannetesse ja andmekogudesse.
Verstakaartidega ühel ajal koostatud mõisakaartidel ja -plaanidel esineb vaid Kihuraba ("Kihho Rabba"). Kohapeal Kihumäe raba nime ei teata, ka Kiigumäe soo või raba on tundmatu.
Kihuraba ja Kihumägi on saanud nime kihulastelt, keda rabas oli palju.
Gustav Daniel

Gustav Karl Johann Daniel (28. mai 1855 Vaabina mõis, Urvaste kihelkond – 18. veebruar 1893 Kundi talu, Hurmi mõis, Kanepi kihelkond) oli vallakirjutaja, mesinik ja eesti rahvusliku ärkamisaja tegelane.
Daniel sündis Urvaste kihelkonnas Vaabina mõisas aednik-aidamehe pojana. Ta õppis Rõuge kihelkonnakoolis ja Võru kreiskoolis, misjärel töötas Viitina mõisakirjutaja ja Kooraste vallakirjutajana (1880–1893). 
Daniel osales aktiivselt eesti rahvusliku ärkamisaja sündmustes. Ta oli Eesti Kirjameeste Seltsi liige (1879), Eesti Aleksandrikooli abikomiteede organisaator, rahvaluulekoguja, ajalehe "Sakala" kirjasaatja, C. R. Jakobsoni tuline pooldaja, kihelkonna talupoegade palvekirjade koostaja senaator Manasseinile. 
Daniel tegutses ettevõtlikult ka kohalikus haridus- ja seltsielus. Ta oli Kanepi kihelkonna koolivanem (1881). Lisaks oli ta Kanepi Raamatukogu Seltsi, Kanepi Laulu ja Mängu Seltsi (taas)asutaja ning esimene esimees (1885–1893), Kanepi Seltsimaja ehitamise organiseerija (1887), Kanepi segakoori liige (1884) ja Kanepi kvarteti bass. 
Ta on maetud Kanepi Mäe kalmistule. 
Isiklikku.
Tema vennad olid kooliõpetaja, velsker Adolf Daniel ja metsandusteadlane Oskar Daniel. Tema vennapoeg oli eesti õigusteadlane ja vandeadvokaat Villem Daniel. Tema õemehed olid kooliõpetaja Hendrik Tõevälja ja Linnamäe mõisa metsaülem Rudolf Berg. 
Looming.
Näidend
Adolf Daniel

Adolf Wilhelm Daniel (5. oktoober 1859 Vaabina mõis, Urvaste kihelkond – 14. jaanuar 1925 Võru) oli eesti kooliõpetaja, velsker, laulja, koorijuht ja eesti rahvusliku ärkamisaja tegelane.
Adolf Daniel sündis Urvaste kihelkonnas Vaabina mõisas aedniku-aidamehe pojana. Ta õppis saksa algkoolis, Kanepi kihelkonnakoolis (1873) ja Võru kreiskoolis. Töötas kooliõpetajana Sõreste valla Krootuse (Puskaru) koolis (1878–1880).
Daniel sattus konflikti Kanepi pastor Holstiga, kes ta vallandas kooliõpetaja ametist ning saatis sõjaväkke (1880–1885). Väeteenistuses õppis ta velskriks, kellena töötas oma elu lõpuni. 
Adolf Daniel oli Eesti Kirjameeste Seltsi juhatuse liige, seltsi kirjatoimetaja ja ökonoom (1888–1891). Lisaks oli tegev professor Mihkel Veske põrmu kojutoomisel (1890). 
Adolf Daniel oli aktiivne muusikategelane. Kanepis laulis ta meeskooris ja kvartetis. Tallinnas kroonus olles asutas sõjameeste koori ja juhatas Linnutaja naiskoori (1880–1885). Tartus asutas ta Kalevala kvarteti. Võrus oli tegev Kandle seltsi laulukooris. 
Ta on maetud Võru linnakalmistule. 
Isiklikku.
Tema poeg oli eesti õigusteadlane ja vandeadvokaat Villem Daniel. Tema vennad olid vallakirjutaja Gustav Daniel ja metsandusteadlane Oskar Daniel. Tema väimees oli eesti kirikuõpetaja ja Riigikogu liige Theodor Tallmeister.
Katrin Klaup

Katrin Klaup (1979. aastani Katrin Paap; sündinud 15. septembril 1953 Tartus) on Eesti ja Rootsi kergejõustikutreener.
Elulugu.
Klaup lõpetas 1972. aastal Tartu 3. Keskkooli ja 1976. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna. Ta sai 2006. aastal Tartu Ülikoolist magistrikraadi liikumis- ja sporditeaduste erialal tööga "Rahvusvahelise tasemega kümnevõistleja Indrek Kaseoru treeningu ja võistlustulemuste analüüs aastatel 1991 – 2000".
Klaup töötas aastatel 1976–1997 treenerina Tartu Kalevi kergejõustikukoolis. Ta on olnud ka Kalevi olümpiareservi spetsialiseeritud kergejõustikukooli tõkkejooksu eksperimentaalrühma vanemtreener, Eesti Põllumajanduse Akadeemia üliõpilaste treener, Kalevi kergejõustikusektsiooni juhatuse liige ja lektor treenerite seminaridel. 
1991. aastal osales ta treenerina Rootsis rahvusvahelisel Vikingi võistlusel, pärast seda kutsuti teda korduvalt koos Indrek Kaseoruga Göteborgi treenima. Esimene kahekuuline treeninglaager toimus 1992. aastal, tekkisid uued kontaktid, ta hakkas andma Göteborgis tõkkejooksutreeninguid. Algul treenis ta õpilasi tasuta, et jääda silma. Alates 1997. aastast, mil talle tehti tööpakkumine kaheks aastaks, on ta töötanud kergejõustikutreenerina Göteborgis (2014. aastast 7. kutsetase). Klaup on öelnud, et Tartust lahkumise põhjuseks olid treenimistingimused.
Tema õpilaste hulgas on Indrek Kaseorg, Veera Baranova, Mari Klaup, Kristjan Rosenberg, Khaddi Sagnia, Kadi Kaart, Urmas Jõesaar, Tiit Mauer, Raul Kets, Robert Jaani, Kadri Viigipuu, Gudrun Kaukver, Mikk Joorits ja Ilja Tumorin.
Isiklikku.
Tema abikaasa on kergejõustikutreener Toomas Klaup, nende tütar on kergejõustiklane Mari Klaup.
Poola lipu päev

Poola lipu päev, tuntud ka kui Poola Vabariigi lipu päev (poola keeles "Dzień Flagi Rzeczypospolitej Polskiej"), on Poolas riigipüha, mida peetakse igal aastal 2. mail. Tegemist on pidupäevaga, mille Poola seim kuulutas välja 2004. aastal, et tugevdada oma riigi identiteeti ja süvendada teadmisi selle rahvussümbolite kohta.
Koos lipupäevaga tähistatakse Poolas ka Poola diasporaa ja välispoolakate päeva, mille seim asutas 20. märtsil 2002. aastal.
Lipu värvide päritolu.
Lipu värvid valge ja punane tulenevad Poola Kuningriigi vapivärvidest ja Leedu Suurvürstiriigi vapivärvidest. Nende värvide tähendus avaldus erilisel moel 3. mail 1792. aastal, mil tähistati põhiseaduse vastuvõtmise esimest aastapäeva. Tänavatele ilmusid valgetes punaste paeltega vöötatud kleitides naised, mehed kandsid rõivastel valgeid ja punaseid vöösid. Seda peetakse esimeseks avalikuks valge-punase sümboolika tunnustamiseks.
Poola lipu päev Eestis.
Eestis tähistatakse Poola lipu päeva Tartus ning seda alates 2022. aastast. Tartu valiti pidustuste paigaks kui linn, mis mängis olulist rolli Poola ajaloos alates 1582. aastast, mil see kuulus I Rzeczpospolita koosseisu. Tartu valge-punase lipu värvid andis 9. mail 1584 Tartu linnale Poola kuningas Stefan Bathory Poola Vabariigi lipu eeskujul.
Sõjavastane rahvusvaheline sõltumatu filmifestival

Anti-War International Independent Film Festival (AWIIFF) on Jõhvis iga aasta toimuv rahvusvaheline filmifestival.
Festivalil demonstreeritakse dokumentaal-, mängu- ja animafilme maailma eri paigust, mis ei pööra tähelepanu mitte ainult sõjalistele konfliktidele, vaid eelkõige nende järgsele elule - räägivad vastupidavuse ja inimlikkuse lugusid.
Ajalugu.
25.–30. augustini 2023 toimus Jõhvis esimene rahvusvaheline sõjavastane sõltumatu filmi festival ("AWIIFF"), mille autor ja korraldaja oli Pavel Gavrilin. Selle raames esitati üle 200 maali 65 riigist. Ja 23. augustil andis luterlikus kirikus ja 24. augustil Muusikaväljakul ürituse toetuseks suure kontserdi ansambel "Ногу свело!". Festivali lõpetas 30. augusti õhtul Amadeusi kinosaalis peetud paneeldiskussioon. Arutelu juhtis ajakirjanik Artemi Troitski ning sellest võtsid osa näitlejad Aleksei Gorbunov ja Aleksei Panin, režissöör Roman Katšanov ning festivali korraldaja Pavel Gavrilin.
2024. aasta detsembris toimus festival teist korda.
2025. aastal toimus kolmas festival, mis oli ühepäevane, ning loominguline õhtu oli pühendatud filateelia ökoloogiale. "Globaalsest ökoloogiast filateelia keeles" rääkis tuntud Eesti kollektsionäär Samuel Golomb. Samuti esitleti filmikunstile pühendatud postmarkide väljapanekut. Festivali korraldamist toetas rahaliselt Õiglasе ülemineku fond. Žürii hinnanguks laekus üle 150 eri žanri filmitaotluse.
Lintlaadur

Lintlaadur ehk mobiilne konveier (inglise "bulk loader") on elektri- või diiselmootori jõul liikuv lintkonveieriga laadur, mida kasutatakse reisijapagasi või tükikauba peale- või mahalaadimiseks lennukilt.
Tüüpilise on lintlaaduri liikumiskiirus 15 km/h, konveieri lindi liikumise kiirus 18 m/min ja konveieri otsa tõstekõrgus 3–3,5 m.
Kitsa kerega reisilennukitel on väikesed ja madalad lastiruumid, kus veetakse peamiselt pakisaadetisi ja muud tükikaupa. Tükikaupa laaditakse reisilennukile harilikult lintlaaduri abil.
Lennunduses kasutatav lintlaadur on spetsiifiline juhikohaga seade, mis on ehitatud spetsiaalselt kitsa kerega lennukite laadimiseks tükikauba või pagasiühikutega.
Dolly (vanker)

Dolly (inglise "dolly") on lennuväljal ja lennujaama kaubaterminalides kasutatav rullteega vanker, mis on mõeldud laadimisühikute vedamiseks kaubaterminalist lennuki juurde ja vastupidi. Kõige suuremaid ratasplatvorme kasutatakse lennuveoaluste transportimiseks lennuki ja terminali vahel. Vankrid ühendatakse omavahel tavaliselt 4–6 vankrist koosnevaks „rongiks“, mida veetakse lennukilt kaubaterminali ja terminalist tagasi lennukile spetsiaalsete puksiiride või traktoritega. Konteinerite ja aluste kinnitamiseks vankri platvormile on kasutusel lukusüsteemid.
Kaubaterminal

Kaubaterminal on ala lennujaamas, sadamas või raudteejaamas, kus käideldakse kaubasaadetisi.
Kaubasaadetisi sorteeritakse, konsolideeritakse, ladustakse ja laaditakse ümber edasisaatmiseks. Vajaduse korral tehakse tollikontrolli.
Kuna terminalid käitlevad igat tüüpi kaupu on need üldiselt varustatud eraldi tsoonidega kiiresti riknevate kaupade, elusloomade, ohtlike veoste ja muu sellise ajutiseks ladustamiseks.
Kaubaterminalid tegutsevad reisijatele mõeldud tsoonidest sõltumatult.
Lennualuste teisaldaja

Lennualuste teisaldajaga (inglise "pallet transporter") on lennuväljadel ja lennujaama kaubaterminalides kasutatav spetsiaalne transpordimasin, millega veetakse laadimisühikuid (ULD). Valmistatakse aluste teisaldaja ja laaduri hübriide, millega on võimalik lisaks aluste ja konteinerite vedamisele tõsta laadimisühikud lennuki pardale. Lennualuste teisaldajale mahub tavaliselt 2–3 laadimisühikut, selle tööpind on varustatud pöörlevate rullikutega, mis võimaldab laadida konteinereid ja aluseid ilma spetsiaalset tõstukit kasutamata. Seejuures on võimalik panna ULD-sid platvormil liikuma eri suundades. Transpordimasinaid valmistatakse nii elektri- kui ka diiselmootoriga.
Kõrglaadur

Kõrglaadur (inglise "high loader") on lennujaamades kasutatav tõstuk, mille abil tõstetakse lennuveoalused ja -konteinerid lennuki alumise teki või peateki tasandile ja liigutatakse rulliktee abil lennukisse. Kõrglaaduri abil tõstetakse ka lennukiga kohale toimetatud laadimisühikud maapinnale. Tavaliselt on kõrglaaduri tõstejõud 7,0–7,5 t ja tõstekõrgus kuni 5 m. Laadimisühikuid laaditakse lennukitelt kõrglaadurite abil ja toimetatakse edasiseks käitlemiseks kaubaterminali aluseteisaldajate või ratasplatvormidega ("dolly"). Suurem osa kõrglaaduritest valmistatakse kahe tõsteplatvormiga. See muudab laadimistööd tootlikuks, kuna ajal mil lennukonteiner liigub ratasplatvormile, tõstetakse teine konteiner või lennuveoalus lennuki teki kõrgusele ja viiakse lennukisse.
Lennuki tühjakslaadimisel tõuseb kõrglaaduri platvorm lennuki ukseava kõrgusele, kus sellele veereb laadimisühik. Seejärel lastakse platvorm alla ja laadimisühik liigub rullikutel teisele alusele, kust see viiakse ratasplatvormile. Kui aluseteisaldaja on transportinud lennuveokonteineri või -aluse kõrglaaduri juurde, veereb see pöörlevatel rullikutel kõrglaaduri platvormile. Platvorm tõstetakse hüdraulikaseadmete abil lennuki ukseava läve kõrgusele ja veereb pöörlevatel rullikutel lennukisse.
Villa Serego

Villa Serego (tuntud ka kui Villa Sarego) on Andrea Palladio kavandatud hoone San Pietro in Cariano omavalitsuses Verona provintsis Itaalias.
Ehitusajalugu.
Villa tellijaks oli Marcantonio Serego. Hoone kavandati maale, mis oli Serego suguvõsale ligikaudu 200 aastat kuulunud. Ehitus algas vahemikus 1560–1570. Marcantonio Sarego 1572. aastal koostatud testamendi järgi oli selleks ajaks villa vähemalt osaliselt ehitatud. Teadmata põhjustel jäi aga ehitus pooleli, valmis jõuti ehitada vaid pool algselt kavandatud siseõuest. Vaatamata sellele on Palladio arhitektuuri traktaadis kirjeldatud villa Seregot kui valmis hoonet. 
Villa pooleli jäänud ehitust jätkati 1857. aastal. Renoveerimise käigus ehitati lõpuni algne osa siseõuest ja lisati abihooned.
Arhitektuur.
Palladio kavandite järgi oleks villa Serego olnud selline: Külastaja silmis oleks mõisa fassaad paistnud majesteetlikult. Kavandatud oli kahekorruseline lodža kolossaalse sambakorraga. Nende sammaste taha esimesel korrusel paigutatud pilastrid oleksid pidanud kandma ülemise lodža raskust. Tiivad, kus Serego perekond oleks elanud, oleksid paiknenud sisehoovi ümber täisnurga all, seda täielikult sulgemata. Sissepääsu vastas olev külg oleks olnud müüriga suletud, mis oleks siiski andnud sissepääsu selle taga asuvasse poolringikujulisesse aeda.
Valmis ehitatud osa villa Seregost on ainulaadne oma siseõue ja rustikaalsete sammaste poolest. Joonia orderi kapiteelidega sambad on laotud kohalikust Verona kivist ning on tahtlikult viimistlemata. Villa fassaad on kavandatud olema maalähedaselt tagasihoidlik. Omavahel on kombineeritud Rooma linnapaleedele omast esindlikkust ja maavilla rustikaalsust. Fassaadil on kasutatud Verona piirkonnale omaseid ehituselemente, peamine nendest on sammaste ehitamiseks kasutatud rustikaalne kivi. Sammaste kohal on taimornamentikaga ehisfriis.
Maja ette on paigutatud skulptuurid Dianast ja Apollost. Kahe figuuri omavaheline kooslus sümboliseerib maavilla funktsiooni- Diana sümboliseerib jahti ning Apollo omakorda ilu. Skulptuurid on seal näitamaks, et villa on justkui maalähedane pelgupaik, kus valitseb ilu ja harmoonia.
Konserveerimine.
1996. aastal lisati villa Serego UNESCO maailmapärandi nimistusse kui "Vicenza linn ja Andrea Palladio villad Venetos". 
Tänapäeval.
Villa Serego on eraomandis ja pole külastajatele avatud. Kompleksi ümber on püstitatud kõrged seinad, mistõttu on seda keeruline näha. Villa abihoones asub Santa Sofia veinikelder. Seda saab külastada ainult giidiga ekskursiooni raames kahel pühapäeval aastas, mais ja novembris.
Unimodaalne vedu

Unimodaalne vedu ka unimodaalne transport "("inglise "unimodal transport)" on kaubavedu (veoviis), mida tehakse kogu veoprotsessi jooksul kasutades ühe transpordiliigi veovahendeid ja/või veoühikuid. Kõige enam on levinud unimodaalsed veod maanteetranspordis, millle puhul transporditakse veos lähtekohast sihtkohta veoki koormaruumis, selle haagises, vedukauto poolhaagises või kaubikus. 
Kui kogu vedu toimub näiteks raudteel mitme riigi ulatuses ja piiripunktides annab raudteeoperaator rongikoosseisu üle teise riigi raudteevedajale, loetakse, et ka sel juhul on tegemist unimodaalse veoga.
Intermodaalne veoühik

Intermodaalne veoühik "("inglise "intermodal transport unit; ITU)" konteiner (intermodaalne konteiner, standardkonteiner ehk nn merekonteiner, aluselaiune konteiner jms), vahetusfurgoon, poolhaagis, täishaagis või raudteevagun. Veoühikute tühjalt tagasiveo korral pole iseenesest tegemist intermodaalse veoga, kuna kaupu ei veeta.
2025. aasta konklaav

Konklaav uue paavsti valimiseks pärast senise kirikupea Franciscuse surma 21. aprillil 2025 algas sama aasta 7. mail ja kestis kuni 8. maini. Vatikanis Sixtuse kabelis aset leidnud valimistel osales 133 kardinali 135 valimisõiguslikust kardinalide kolleegiumi liikmest, kes jõudsid nelja valimisvooru järel otsusele 8. mail kell 19.07 (kohaliku aja järgi 18.07). Valituks osutus Ameerika Ühendriikidest pärit Leo XIV.
Valijad-kardinalid.
Konklaavil said korra järgi osaleda alla 80-aastased kardinalid, mis tähendas, et kolleegiumi toimumise ajaks kvalifitseerus kardinalide kolleegiumi 252 liikmest (seisuga 21.04.2025) osalemiseks 135. Et kardinalid Antonio Cañizares Llovera ja John Njue jäid terviseprobleemide tõttu konklaavist kõrvale, osales lõppkokkuvõttes valimistel 133 kardinali.
Osalenud kardinalidest 35 oli pärit Euroopast (v.a. Itaalia, kust pärines 17 kardinali). 23 kardinali osales Aasiast, 20 Põhja-Ameerikast, 17 Lõuna-Ameerikast, 17 Aafrikast ning 4 Okeaaniast. 108 konklaavil osalenud valijameest nimetas kardinalideks eelmine paavst Franciscus.
Konklaavi tööd juhtis vanima osalemisõigusliku liikmena kardinalpiiskop Pietro Parolin, kuivõrd kolleegiumi dekaan Giovanni Battista Re ja asedekaan Leonardo Sandri olid mõlemad üle 80 aasta vanad.
Kandidaadid.
Tõenäolise kandidaadina järgmiseks paavstiks ("papabile") pakuti teiste seas meedias välja näiteks senine Vatikani riigisekretär kardinalpiiskop Pietro Parolin, endine Manila peapiiskop ja Evangeliseerimise dikasteeriumis proprefektina tegutsenud kardinalpiiskop Luis Antonio Tagle ja Jeruusalemma ladina patriarh kardinalpreester Pierbattista Pizzaballa. Pretendenditena nimetati ära veel näiteks Stockholmi piiskop Anders Arborelius, Marseille' peapiiskop Jean-Marc Aveline, Kinshasa peapiiskop Fridolin Ambongo Besungu, Esztergomi–Budapesti peapiiskop Péter Erdő, Mario Grech, Robert Sarah, Peter Turkson ja Bologna peapiiskop Matteo Zuppi.
Kalevala kvartett

Kalevala kvartett oli meeskoor, mis tegutses Tartus.
Koori asutasid 1890. aastatel Adolf Daniel, Martin Vares ja Robert Julius Erlemann, kes olid varem koos laulnud Kanepi meeskooris. 1895. aastal laulsid kooris H. Kann, G. Eller, K. Paris, J. Erlemann ja A. Siefermann.
Kvarteti repertuaari andis aastatel 1898–1901 kogumikuna trükis välja Martin Vares. Koori kuulsaim laul on "Meeste laul".
Martti Marksoo

Martti Marksoo (sündinud 8. septembril 1966) on eesti pedagoog ja koolijuht.
Ta on aastast 1996 Rakvere Reaalkooli direktor.
Saksa slobodaa

Saksa slobodaa (vene keeles "Немецкая слобода") oli linnaosa Moskva kirdeosas, Jauza paremal kaldal, tänapäeva Basmannõi rajooni territooriumil, kus elasid Moskvas viibivad välismaalased.
Saksa slobodaa piirid olid ligikaudu tänapäeva Dobroslobodskaja tänav ja Bolšoi Demidovski tänav, Spartaki tänav ja Jauza jõgi; Baumani-nimelise Moskva Riikliku Tehnikaülikooli Sokoli staadion jääb kunagise slobodaa lõunaossa.
Ajaloost.
"Saksa" linnaosad tekkisid Moskvas 16. sajandil. Neid asustasid välismaalased (vene "немец" tuletati sõnast "немой" 'tumm') ja Liivi sõjas 1558–1583 vangistatud.
Pärast Segaduste aja lõppu asus Moskvasse palju välismaalasi, kes teenisid õukonnas ja sõjaväes. 1640. aastatel survestas vaimulikkond tsaari piirama välismaalaste arvu Moskvas ja Aleksei I nõudis 1652. aastal kõigilt välismaalastelt kolimist Saksa slobodaasse. 1672. aastal oli selles kolm luteri ja kaks kalvinistide kirikut ja palju tööstusettevõtteid, sealhulgas A. Paulseni Moskva esimene siidimanufaktuur. 1701. aastal sai J.G. Gregory patendi ja monopoli avalikule apteegile. Slobodaas elasid kaupmehed, laoomanikud, ja vene armee välismaalastest ohvitserid, mõned neist tulevikus Peeter I lähikondsed, nagu Patrick Gordon ja Franz Lefort. Saksa slobodaas elas ka tsaari hilisem armuke Anna Mons.
Alar Kolk

Alar Kolk (sündinud 5. veebruaril 1974) on eesti majandusteadlane ja õppejõud, kes on spetsialiseerunud innovatsiooniuuringutele ja juhib t (EIA). 
Aastatel 2011–2013 oli ta Tallinna Tehnikaülikooli innovatsiooni ja rahvusvahelistumise prorektor, kellena kujundas ülikooli sidemeid Silicon Valley ja Hiinaga.
Noorpõlv ja haridus.
Kolk on pärit Elvast. Ta on lõpetanud 1999. aastal Tartu Ülikooli ärijuhtimise erialal ja saanud 2004. aastal magistrikraadi majanduses Tallinna Tehnikaülikoolis. Täiendanud end Linköpingi Ülikoolis, Lappeenranta Tehnikaülikoolis, Helsingi Majandusülikoolis ja Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis, mis mõjutasid tema hilisemat rahvusvahelist suunitlust.
Töökäik.
2000. aasta alguses töötas Kolk Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi innovatsioonipoliitika eksperdina. 2002. aastal liitus ta riikliku arendusagentuuriga Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus, mille juhatajaks valiti 25. augustil 2005.
2011. aastast juhtis Kolk Tallinna Tehnikaülikooli rahvusvahelisi suhteid; samal aastal nimetati ta esimeseks innovatsiooni- ja rahvusvahelistumise prorektoriks. Tema eestvedamisel avati Tallinna Tehnikaülikooli esindused Silicon Valleys ja Shanghais ning sõlmiti koostööraamistikud Stanfordi ülikooli ja UC Berkeleyga. 
2010. aastal kohtus ta Microsofti finantsjuhi Alain Crozier’ga, et käivitada Tallinna Tehnikaülikooli ja Microsofti ühised teadusprojektid tervisetehnoloogia vallas.
Augustis 2013 loobus Kolk prorektori ametist, et keskenduda EIA laiendamisele. 
EIA esimene üritus Tallinnas tõi kokku 200 üliõpilast 30 riigist; programm algas Kolgi 3D-ajumaketiga, millega ta demonstreeris kiiret prototüüpimist. 
Tema juhtimisel on EIA laienenud Torinosse, Portosse, Hongkongi ja Dohasse ning koolitanud üle 15 000 alustava ettevõtja.
Teadustöö.
Kolgi uurimishuvi keskendub avatud innovatsiooni võrgustikele ja dünaamilistele võimekustele. 2008. aastal avaldatud Tallinna Tehnikaülikooli tööpapris pakkus ta koos Kristi Püümanniga välja võimekusel põhineva mudeli ettevõtte avatud innovatsiooni strateegia arendamiseks. 
Koostöös Mait Rungiga analüüsis ta hiljem Googlei, Ericssoni, Microsofti ja Nokia võimekuse trajektoore ning järeldas, et platvormiettevõtted vahelduvad süsteemselt uuriva ja rakendava faasi vahel. 
Varasemates töödes uuris ta Eesti kosmosepoliitikat kui riikliku innovatsioonisüsteemi hooba.
Kolk tegutseb nii Tallinnas kui ka Silicon Valleys ning peab külalisloenguid Euroopas, Ameerikas ja Aasias.
Viited.
Łeba jõgi

Łeba on jõgi Poolas Pomorze vojevoodkonnas.
Jõgi saab alguse Kartuzy linna lähedal Borzestowo küla juurest, suudme lähedal läbib Łebsko järve ja suubub Łeba linnas Läänemerre.
Łeba jõe pikkus on 117 km, valgla pindala 1801 km².
Suurimad jõeäärsed linnad on Lębork ja Łeba.
Ruth Buzzi

Ruth Ann Buzzi (24. juuli 1936 Westerly – 1. mai 2025) oli Ameerika Ühendriikide näitleja ja koomik.
Recknitz

Recknitz on jõgi Saksamaal Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal.
Recknitzi jõe pikkus on 88 km, valgla pindala 669 km².
Jõe äärde jäävad suurematest asulatest Ribnitz-Damgarten, Marlow, Bad Sülze, Tessin ja Laage.
Recknitzi suurim lisajõgi on Tribohmer Bach.
Rzeszówi Unejutumuuseum

Rzeszówi Unejutumuuseum (poola keeles "Muzeum Dobranocek w Rzeszowie") on 2008. aastal asutatud Poola muuseum, kus eksponeeritakse kollektsionäär Wojciech Jama kogutud animateemalisi esemeid, sealhulgas Poola klassikaliste nukufilmide originaalnukke. 
Muuseum avati 22. märtsil 2009, kogu ja muuseum kuuluvad nüüd Rzeszówi linnale.
Muuseumi eesmärk on tutvustada Poola animatsiooni ajalugu läbi nukufilmide, mis olid eetris kanalis TVP1. Lisaks nukufilmidest pärit nukkudele on muuseumis eksponeeritud ka muid unejuttudega seotud esemeid: mänguasju, raamatuid, plakateid, filateeliatooteid, toidupakendeid, kosmeetikat (mõned on isegi veel originaalsisuga). Kogu uhkuseks on originaalnukud filmidest "Przygody Misia Colargola", "Miś Uszatek", "Plastusiowy pamiętnik", "Kolorowy świat Pacyka", "Maurycy i Hawranek". 
Jacek ja Agatka.
Anima-unejutud olid väga populaarsed. Neid näidati kanalil TVP1 õhtuti kell 19.00 ja unejutt kestis kümmekond minutit. Esimene animeeritud unejutt läks eetrisse 2. oktoobril 1962 ning tegemist oli filmiga "Jacek and Agatka". Esimesed osad jõudsid vaatajateni otseülekandes ning neid ei salvestatud. Sari vennast ja õest, Jacekist ja Agatkast jäi eetrisse kuni 1972. aastani. 
Selle filmi peategelased on unejutumuuseumis eksponeeritud. 
Miś Uszatek – Karu Lontkõrv.
Kõige tuntumad Poola laste jaoks on nukktegelased laste teleseriaalist "Miś Uszatek" (Karu Lontkõrv), mis oli eetris aastatel 1975–1987. Neil filmidel on unejuttudele sobilik lõpulause: "Lapsed armastavad karu ja karu armastab lapsi." Lontkõrvaga karu oli populaarne peamiselt lasteaialaste hulgas: karu oli südamlik ja heatahtlik ning meenutas lastele kodus olevaid kaisukarusid. Sarja toodeti Poola Televisiooni tellimusel Łodzis asuvas stuudios Se-Ma-For. 1987. aastaks oli kokku toodetud 104 osa, igaüks neist kestis 8–10 minutit.
Lisaks unejutumuuseumile võib selle filmi nukke leida muudestiki Poola muuseumidest, näiteks Kielce mänguasjade ja mängude muuseumist. Nukke valmistati mitmeid, ühe osa jaoks läks vaja vähemalt kolm nukku, kuna nukud võisid filmimise käigus katki minna või määrduda. Sageli kingiti juba kasutatud nukke tähtsatele ministeeriumi ametnikele, kelle käest oli vaja mõne saate tarbeks luba saada. Kokku läks terve sarja jooksul kasutusse umbes 500 karukujulist nukku. 
Sari oli väga populaarne ning seda näidati enam kui 20 riigis. Ungaris on karu nimi Fules Macko, Jaapanis Oyasumi Kuma-chan, Soomes Nalle Luppakorva ja Sloveenias Medvedek Uhec.
Viited.
Ita Srankk

Ita Srankk on eesti proosakirjanik ja luuletaja.
Słupia

 
Słupia on jõgi Poolas Pomorze vojevoodkonnas.
Jõgi suubub Läänemerre.
Słupia jõe pikkus on 141 km, valgla pindala 1600 km².
Suurimad jõeäärsed linnad on Słupsk ja Ustka.
Wieprza

Wieprza on jõgi Poolas Pomorze vojevoodkonnas.
Jõgi suubub Läänemerre.
Wieprza jõe pikkus on 112 km, valgla pindala 2170 km².
Suurimad jõeäärsed linnad on Kępice, Sławno ja Darłowo.
Euroopa muinasjutukeskus Pacanówis

Euroopa muinasjutukeskus (poola: "Europejskie Centrum Bajki w Pacanowie") on Poolas Pacanówis asuv lastekultuurikeskus, mis avati 24. veebruaril 2010. Asutus korraldab kultuuritegevusi, mis on suunatud lastele, lapsevanematele ja lastega töötavatele inimestele.
Kompleksis asuvad muinasjututegelaste muuseum, laste- ja noortekirjanduse raamatukogu koos lugemissaaliga, kino- ja teatrisaal, raamatupood, suveniiripood ja bistroo. Keskuse juurde kuuluvad väike koduloomade loomaaed, köiepark, soolakoobas ja mängulabürindid.
Ajaloost.
1. juunil 2003 nimetas ametis olnud Poola kultuuriminister Waldemar Dąbrowski Pacanówi Euroopa muinasjuttude pealinnaks. Sel ajal alustati tööd Pacanówi ümberkujundamise ja moodsa lastekultuurikeskuse – Euroopa muinasjutukeskuse – loomisega. Sellest ajast alates on igal aastal korraldatud lastekultuuri festivali, mis meelitab Pacanówi tuhandeid turiste kogu Poolast.
2005. aastal loodi institutsioon nimega Koziołek Matołeki nimeline Euroopa muinasjutukeskus Pacanówis ning alates 2010. aastast on keskus olnud püsivalt külastajatele avatud. 
Koziołek Matołek.
Muinasjutukeskuse (nii nagu ka kogu Pacanówi) sümbol-loomaks on Poola lastekirjanduse tegelane Koziołek Matołek. Tegemist on kirjanik Kornel Makuszyński ja kunstnik Marian Walentynowiczi ühisloomingust sündinud kitsekesega, kes sai tuntuks tänu 1933. aastal ilmunud Poola esimesele koomiksile.
Koomiksi erinevates osades rändab kits mööda maailma ringi otsides müütilist Pacanówi, ainsat kohta maailmas, kus väidetavalt kitsi rautatakse. Kitse seiklused on erakordsed ja täiesti ebatõenäolised, kits ise on sümpaatne ja kergeusklik, naljakas, visa, kohmakas ja heatahtlikult naiivne.