tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Revolutsioon, mida ei tulnud

"Revolutsioon, mida ei tulnud" on 2009. aasta Venemaa ja Eesti koostöös valminud dokumentaalfilm 2008. aasta Venemaa presidendivalimistest.
Filmi võtted kestsid 2007. aasta algusest 2008. aasta märtsini. Kuna seda polnud poliitiliste olude tõttu Venemaal võimalik toota, kasutas autor Aljona Polunina Eesti ja Soome tootjafirmat.
Süžee.
Dokumentaalfilmi keskmes on Venemaa 2008. aasta presidendivalimised, mida käsitletakse poliitilise opositsiooni võitluse kaudu. Samas hargnevad ka peategelaste isiklikud elud. Sündmused saavad alguse 2007. aasta alguses, kui endised marurahvuslikud radikaalid (nn limonovlased), kes on kuulunud Venemaa Natsionaalbolševistliku Partei ridadesse, saavad Vladimir Putini ja Dmitri Medvedevi võimule vastanduva liikumise Teine Venemaa näol arvestatavaks jõuks. N-ö ühinenud opositsiooni katse võimule tõusta kukub aga läbi, kui 2008. aastal valitakse presidendiks Medvedev.
Pihkva kuberneride loend

Pihkva kuberneride loendis on loetletud Venemaa keisririigi Pihkva kubermangu juhtinud, kubernerid, kindralkubernerid, sõjakubernerid ning kohalikku aadlikke esindanud aadelkonna eestseisjad.
Pihkva asehaldurkond.
Pihkva asehaldurkond 3. august 1777 kuni 12. detsember 1796
Pihkva kubermang.
Pihkva kubermang 12. detsember 1796 kuni 1. augustini 1927
Balti kindralkubermang.
Alates 6. augustist 1823 liideti Pihkva kubermang Balti kindralkubermanguga ning allusid järgnevalt Liivi-, Eesti- ja Kuramaa kindralkubernerile.
Tsiviilkubernerid.
31.detsembril 1829, Pihkva kubermang lahutati Balti kubermangudest.
Tallinna JK Jalgpallihaigla

Tallinna JK Jalgpallihaigla on 1994. aastal asutatud Eesti jalgpalliklubi. 
Klubi peab kodumänge Männiku kunstmuruväljakul. 
Klubi on nime saanud Eesti jalgpallikoondise fänne ühendava mittetulundusühingu Jalgpallihaigla nimest.
Haigla turniir.
Haigla turniir on JK Jalgpallihaigla poolt ellu kutsutud harrastajate jalgpalliturniir. Turniirile on kutsutud kõik võistkonnad ja mängijad, kes pole turniiril eelneval aastal mänginud kõrgemal tasemel kui III liiga. Turniir toimub esimest korda aastal 2016.
FC Majandusmagister

FC Majandusmagister on 2001. aastal asutatud Eesti jalgpalliklubi, mis peab kodumänge Laagri kunstmuruväljakul.
Tallinna JK Piraaja

JK Piraaja on 1998. aastal asutatud Eesti jalgpalliklubi, mis peab kodumänge Sportland Arenal.
Statistika ja loendid.
Liigavõitjate mängud.
2014. aastal võitis JK Piraaja III liiga liigavõtjate mängudes poolfinaalis Kuusalu Rada 2:1 ja finaalis JK Tõrva 2:1.
Tartu JK Rock &amp; Roll

Tartu JK Rock &amp; Roll on 2005. aastal asutatud Eesti jalgpalliklubi, mis peab kodumänge Kaagvere staadionil.
Tallinna FC Reaal

Tallinna FC Reaal on 1998. aastal asutatud Eesti jalgpalliklubi, mis peab kodumänge Nike Arena kunstmuruväljakul.
JK Tartu Löök

JK Tartu Löök on 2007. aastal asutatud Eesti jalgpalliklubi, mis peab kodumänge Kaagvere staadionil.
2013. aastal jätsid III liigas võistlemise pooleli.
Karl Kriisk

Karl Adolf Kriisk (29. november 1901 – 15. september 1943 Tšeljabinsk) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Mario Peterson

Mario Peterson (sündinud 21. novembril 1980 Kohtla-Järvel) on eesti arvutiekspert.
Ta kuulus 2001–2009 Libertas Eesti Erakonda. Olnud 2005 ja 2009 aastal Kohtla-Järve linna valimisjaoskonna nr. 15 esimees Eesti kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel ning 2009 aastal Euroopa Parlamendi valimistel. Olnud Lastefotostuudio Silbet liige ja tegelenud harrastus fotograafiaga. 
Haridus.
Mario Peterson on lõpetanud TTÜ informaatika eriala. Oma teadmisi täiendab magistrantuuris.
Töökäik.
Peterson on töötanud Veterinaar- ja Toiduametis Avalike suhete ja Informaatika büroo juhatajana. Praegu töötab Maksu- ja Tolliametis projekti-arendusjuhina.
FC Elva

FC Elva on 2000. aastal asutatud Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Elvas.
Ajalugu.
FC Elva on asutatud 8. augustil 2000.
3. koht (1): 2022
2. koht (1): 2016
2. koht (1): 2004
Võitjad (1): 2011
FC Haiba

FC Haiba on 2000. aastal asutatud Eesti jalgpalliklubi, mis peab kodumänge Kernu Põhikooli staadionil.
JK Keskerakond

JK Keskerakond on 2001. aastal asutatud Eesti jalgpalliklubi, mis peab kodumänge Loo kunstmuruväljakul.
Statistika ja loendid.
Varasemad liigahooajad.
Nime muutused:
West Highlandi terjer

West Highlandi terjer ehk westie on koeratõug, mis on pärit Šotimaalt.
Esialgu kasutati teda urukoerana väikeloomade jahil, kuid tänapäeval on nad ka populaarsed seltsikoerad.
Westie on taibukas ja energiline koer ning vajab palju liikumist.
Westie on valge väikest kasvu koer. Tema turjakőrgus on 23–30 cm ning kaal 6–10 kg. Pealiskarv on karm, aluskarv pehme. Tal on väikesed püstised kõrvad.
Eestis on ta vähelevinud.
Neeme Mudila Lasteaed

Neeme Mudila Lasteaed on lasteaed Harju maakonnas Jõelähtme vallas Neeme külas. Lasteaed asub umbes 40 km kaugusel Tallinnast. Lasteaed asub Männimäe teel.
Lasteaias on kolm liitrühma lastele vanuses 1,5 kuni seitse aastat. Lasteaed on avatud kõikidel tööpäevadel kella seitsmest hommikul kuni seitsmeni õhtul.
Lasteaia teeninduspiirkonda kuuluvad Neeme, Ihasalu, Jõesuu ning Jägala-Joa küla.
Neeme Mudila direktor on Pille Trumm.
FC Toompea

FC Toompea on 1994. aastal asutatud Eesti jalgpalliklubi, mis peab kodumänge Wismari staadionil.
Starõi Krõm

Starõi Krõm (krimmitatari Eski Qırım) on linn Ukrainas Krimmis Kirovi rajoonis. Asub Krimmi poolsaare idaosas. Pärast Krimmi õigusvastast annekteerimist märtsis 2014 on linn "de facto" Venemaa valduses.
Starõi Krõm asutati 13. sajandi alguses. 14. sajandil kujunes linn oluliseks kaubanduskeskuseks, kus asusid Krimmi emiiri residents ja mitmed mošeed. Pärast Krimmi khaaniriigi teket ja pealinna viimist Bahtšisaraisse kaotas linn oma tähtsuse.
40,8% linna elanikest on krimmitatarlased.
Linnas elas ja suri kirjanik Aleksandr Grin. Seal asub tema majamuuseum.
Bahtšisarai

Bahtšisarai (krimmitatari Bağçasaray) on linn Ukrainas Krimmis, Bahtšisarai rajooni halduskeskus. Pärast Krimmi õigusvastast annekteerimist märtsis 2014 on linn "de facto" koos Krimmi Vabariigiga Venemaa valduses. Asub Krimmi poolsaare lõunaosas Krimmi mäestiku jalamil Kurganne orus.
Bahtšisaraid on esmamainitud 1502. aastal. 1532–1783 oli Krimmi khaaniriigi pealinn. 17. sajandil oli linnas umbes 2000 maja. 1736. aastal põletasid Vene väed kogu linna maha. Bahtšisarai jäi krimmitatarlaste keskuseks kuni nende küüditamiseni 1944. aastal, see oli ka 1917. aastal loodud lühiajalise Krimmi Rahvavabariigi pealinn.
Linnas asub Bahtšisarai khaanipalee (Hansaray) ja linnast 2,5 km idas Tšufut-Kale kindlus.
Aleksandr Puškin on kirjutanud poeemi "Bahtšisarai purskkaev".
Johan Sooman

Johan Sooman (16. november 1889 Massu vald, Läänemaa – 17. juuni 1942 Ussollagi vangilaager, Permi oblast, Venemaa) oli Eesti politseiametnik.
Aastal 1923 sai ta Kaitsepolitsei Peavalitsuse ülema kohusetäitjaks, seejärel oli Kaitsepolitsei ülem ning 1924. aasta 23. detsembrist Siseministeeriumi Politsei Peavalitsuse ülema abi ja asedirektor. 
1933. aastal oli ta Jaan Tõnissoni valitsuse nimetatuna lühikest aega Vangimajade Peavalitsuse abidirektor. 
Aastatel 1938–1940 oli ta Siseministeeriumi Politseitalituse direktor.
Ta arreteeriti NKVD poolt 28. augustil 1940 ning viidi Ussollagi vangilaagrisse Permi oblastis Venemaal. Surmaotsus, lasti maha.
Tüürose piiramine

Tüürose piiramine oli Foiniikia linna Tüürose piiramine 332. aastal eKr Aleksander Suure juhitud Makedoonia vägede poolt, mis olid sõjakäigul Pärsia vastu. 
Dareiose ja Aleksander Suure vägede vahel peetudud Issose lahingul (333. a. EMA sügisel), olid tähtsad sõjalised ja poliitilised tagajärjed. Foiniikia linnad hakkasid Aleksandrile vastupanuta kapituleeruma. Ainult tugevaim neist Tüüros, mis paiknes ranna läheduses kaljusel saarel, kuulutas enda neutraalseks ega avanud Makedoonia sõjaväele oma väravaid. 
Algas kuus kuud kestnud piiramine nii maa kui ka mere poolt, mille käigus rakendati piiramistorne (heleepoleid) kui ka muud tolleaegset piiramistehnikat. Piiramise ajal ehitasid makedoonlased tammi, mis ühendas Tüürost mandriga. Pärast mitmeid rünnakuid vallutati 332. a. Tüüros ja rüüstati paljaks, tema elanikud tehti orjadeks. Võit Issose all ja suurema osa Foiniikia ranniku hõivamine panid raskesse olukorda Pärsia Vahemere laevastiku, kus teenisid peamiselt foiniikia meremehed. Laevad hakkasid makedoonlastele alistuma. Ligipääsmatuks peetud Tüürose vallutamine avaldas Idas vapustavat muljet ning tõstis Aleksandri prestiiži. Kui teated Issose võidust ja Foiniikia vallutamisest jõudsid Kreekasse, vaibus siin vahepeal kasvanud Makedoonia-vastane liikumine.
Joe Lieberman

Joseph Isadore Lieberman (24. veebruar 1942 Stamford – 27. märts 2024 New York) oli juudi päritolu Ameerika Ühendriikide poliitik. Ta oli senati liige aastatel 1989–2013. Ta valiti Connecticuti osariigist ja oli sõltumatu demokraat.
Aastail 1982–1988 oli ta Connecticuti osariigi justiitsminister.
Joe Lieberman toetas Iraagi sõda. 2006. aasta valimistel kaotas ta Demokraatliku Partei eelvalimistel Ned Lamontile, kuid kandideeris sõltumatuna ning valiti senatisse tagasi.
2008. aasta Ameerika Ühendriikide presidendivalimistel toetas ta vabariiklaste kandidaati John McCaini.
Estcoy-9

Estcoy-9 oli Eesti jalaväekompanii, mis osales NATO juhitud sõjalisel operatsioonil Afganistanis 17. novembrist 2009 kuni maini 2010.
Estcoy-9 ülem oli kapten Sergei Guselnikov.
Franz Seldte

Tobias Wilhelm Franz Seldte (29. juuni 1882 Magdeburg – 1. aprill 1947 Fürth) oli Saksa poliitik.
Ta oli kemikaale tootva vabriku omaniku poeg. Ta õppis Magdeburgis gümnaasiumis, oli siis müügitööl õpipoiss, seejärel õppis ülikoolis keemiat ning võttis siis üle oma varalahkunud isa äri.
Ta osales Esimeses maailmasõjas, kus kaotas vasaku käe.
Ta oli paramilitaarse organisatsiooni Stahlhelm kaasasutaja.
30. jaanuarist 1933 kuni 23. maini 1945 oli ta Saksa Riigi tööminister.
Teise maailmasõja järel vahistati ta ameeriklaste poolt. Teda taheti kohtu alla anda, kuid ta suri enne kohtuprotsessi algust ameerika sõjaväehaiglas.
Herbert Backe

Herbert Friedrich Wilhelm Backe (1. mai 1896 Bathumi – 6. aprill 1947 Nürnberg) oli Saksamaa poliitik.
23. maist 1942 kuni 30. aprillini 1945 oli Herbert Backe Saksamaa toitlustuse ja põllumajanduse minister.
Ameerika okupatsioonivõimud arreteerisid Backe 15. mail 1945 Reimsis. Ta lõpetas vangistuses elu enesetapuga.
Mänsak

Mänsak ("Nucifraga caryocatactes") on vareslaste sugukonnast mänsaku perekonda kuuluv lind.
Mänsaku rahvapäraseid nimetusi: pähklirääk, pähkliraag, pähklikull ja pähkliähk.
Alamliigid.
Mänsakul eristatakse mitut alamliiki. Tema nominaatvorm pähklimänsak ("N. caryocatactes caryocatactes") on levinud Euroopas ida suunas kuni Uuraliteni. Sealt ida poole elav alamliik on seedrimänsak ("N. caryocatactes macrorhynchos"). Seedrimänsaku nokk on natuke saledam.
Ka seedrimänsakut on Eestis kohatud. See alamliik korraldab aeg-ajalt toidupuuduse tõttu mujale massinvasioone ja on jõudnud Siberist Eestissegi, samuti Ukrainasse, Krimmi ja isegi Lääne-Euroopasse. Näiteks on seedrimänsakute parved Eestisse jõudnud 1968. aastal.
Jaapanis elab mänsaku alamliik "N. caryocatactes japonica" ja Lääne-Himaalajas "N. caryocatactes hemispela".
Levila.
Mänsak on levinud Euraasias Skandinaaviast läbi taigavööndi kuni Vaikse ookeani rannikuni, kaasa arvatud Kamtšatka, Korea, Sahhalin ja Jaapan. Eraldi asurkonnad on Kesk- ja Ida-Euroopa, Himaalaja, Hiina ja Taiwani mägimetsades.
Mänsak on Eestis ebaühtlaselt levinud väikesearvuline haudelind, teda leidub rohkem maa lääneosas. Tema pesitsusaegset arvukust hinnatakse 5000 – 10 000 paarile, talvist arvukust 20 000 – 40 000 isendile.
Mänsak on enamasti paigalind, mõnikord teeb hulgurändeid.
Välimus.
Mänsalu üldpikkus on 32–35 cm. Ta on laiade tiibade ja lühikese sabaga vareslane. Sugupooled on sarnased. Noorlinnul on erinevalt vanalinnust sulestiku taustavärvus üldiselt heledam ja valged laigud tuhmimad.
Lennul eristab mänsakut pasknäärist lühem saba ja pikem nokk. Tema lend on kindlam kui pasknääril.
Mänsaku häälitsused on mitmesugused. Tavalisim häälitsus on "krrääk", mis pasknääri omast on selgema kõlaga, kõrgem ja ühetoonilisem. Hoiatushüüd on nurruv või võrisev "kurrr".
Elupaik.
Mänsak elab okasmetsades ja okaspuu valdavusega segametsades. Eelistatud elupaigaks Eestis on tihedad soised kuusikud või kuuse-segametsad ja kuuse valdavusega loometsad.
Pesitsemine.
Mänsak moodustab paari kogu eluks ja hoiab oma territooriumi aasta läbi. Varakevadest hilissuveni tegutseb ta peiduliselt oma pesitsuspaikade metsades.
Pesa koosneb väljast okstest ja raagudest, seest pehmemast materjalist. Enamasti paikneb pesa kuusel tüve lähedal. Mänsak on varajane pesitseja. Täiskurna 3–5 munaga võib Eestis leida alates märtsi lõpust. Munad on helesinaka taustaga ning kirjatud rohekate, hallikate ja pruunikate tähnide ja laikudega. Pojad hakkavad pesast välja lendama mai esimesel poolel. Pesakond asustab oma kodumetsa kuni suve teise pooleni. Alles suve lõpul asuvad pesakonnad hulkuma ja siirduvad pesapaigalt kaugemale. Septembris viibivad mänsakud tihti sarapikes. Osa linde jääb kohale kogu aastaks.
Toitumine.
Mänsaku sügiseses toidus on väga tähtsal kohal sarapuupähklid. Ta toitub ka kuuseseemnetest, marjadest, putukatest, ussidest, vähem teiste lindude munadest ja poegadest.
Ta kogub toidutagavarasid.
Jaan Tänavots

Jaan Tänavots (15. märts 1935 Orutaguse küla, Undla vald – 8. august 2012) oli eesti botaanik.
Ta sündis asuniku väiketalus (maa lõigati mõisamaast isa Vabadussõjas olemise eest). Kooliteed alustas Neeruti koolis, edasi Kadrinas. Ta lõpetas 1950. aastal kiituskirjaga Kadrina mittetäieliku keskkooli (7. klassi). Seejärel õppis Rakvere Pedagoogilises Koolis, mille lõpetamise järel oli õpetaja Hiiumaal ning Tapa ja Rakvere rajoonis. 
Ta oli 1964–1969 TRÜ bioloogia teaduskonna üliõpilane, lõpetas "cum laude". Juba õppimise ajal asus tööle Tartu Ülikooli Botaanikaaeda ja töötas seal kuni pensionini 1996. aastal. 
Botaanikaaias oli ta põhiliselt pargikogude kuraator, sekka tuli ajutiselt kureerida ka näiteks üheiduleheliste ja lähistroopiliste taimede osakondi. Ta juhendas üliõpilaste kursuse- ja diplomitöid, pidas mõningaid väiksemaid loengutsükleid (kooliaed, kultuur- ja ilutaimed). Aastast 1996 teadusmagister botaanika erialal (töö teemal "Taimede introduktsioonist Tartu Ülikooli Botaanikaaeda"). 
Alates 1996. aastast oli ta mittekoosseisuline lektor Eesti Maaülikooli aianduse instituudis kuni 2009. aastani.
Ta osales mitmel teadusekspeditsioonil Amuurimaale, Kesk-Aasiasse, Kaukaasiasse ja Karpaatidesse. 
Enne ülikooli astumist avaldas ta aeg-ajalt luuletusi (ajakirjades Looming ja Noorus, samuti mõnes ajalehes), hiljem mitte, kuigi kirjutas pidevalt. Küll aga avaldas ta populaarteaduslikke ja ka teaduslikke artikleid erialaväljaannetes. 2012. aasta kevadel ilmus talt luulekogu "Elu kui keermes lõng".
Giza püramiidid

Giza püramiidid on püramiidide grupp Giza platool Kairo linnast kagus. 
Püramiidide hulgas on Menkaura, Hafra ja Hufu Suur püramiid.
Abigail Breslin

 
Abigail Kathleen Breslin (sündinud 14. aprillil 1996 New Yorgis) on Ameerika Ühendriikide filminäitleja. 
Breslini tuntumad rollid on Olive Hoover filmis "Väike Miss Päikesepaiste", Nim Rusoe filmis "Nimi saar", ja nimitegelane filmis "". Ta uusim film on "Tere tulemast Zombiemaale".
Isiklikku.
Tema vanemad on Kim Breslin, kes jälgib tütre karjääri, ja Michael Breslin, telekommunikatsiooni ekspert, arvutiprogrammeerija ja konsultant. Tal on ka kaks vanemat venda, Ryan ja Spencer Breslin, kes on ka näitleja. Breslin elab oma perega New Yorgis. Ta on saanud eesnime Ameerika Ühendriikide esileedi Abigail Adamsi järgi ning kogub "American Girl" nukke, kaisuloomi, Webkinze ja "Hot wheels" automudeleid.
Inimrööv

Inimrööv tähendab inimese vabaduse ebaseaduslikku võtmist. Tavaliselt inimene sunnitakse relva ähvardusel kaasa minema või ohver uimastatakse. Inimesi röövitakse tavaliselt väljapressimise eesmärgil.
Vägistamine

Vägistamine (ladina keeles "stuprum", "stupratio") on suguühtesse astumine inimesega, kes ei ole sellega vabatahtlikult nõus.
Õigusraamistik.
Eesti.
Eesti karistusseadustikus klassifitseeritakse vägistamist seksuaalse enesemääramise vastase süüteona. Vägistamiseks loetakse tahtevastast suguühet või muu sugulise iseloomuga teo toimepanemist, kui vägistaja kasutab kas vägivalda või ähvardab sellega või paneb süüteo toime, kasutades ära teise seisundit, milles too ei olnud võimeline vastupanu osutama või toimunust aru saama.
Soome.
Soome kriminaalkoodeksis liigitatakse vägistamine seksuaalkuriteoks.
Eelarvamused.
Valitseb arvamus, et vägistamine toimub tavaliselt võõraste rünnakutes, kuid enamik vägistamisi pannakse toime tuttavate ja pereliikmete poolt ning lähisuhtes. Austraalia statistika kohaselt moodustavad lähisuhtes toimunud seksuaalsed kuritarvitamised ligi kolmandiku kõigist selle kategooria juhtumitest, tegelikku juhtumite arvu peetakse suuremaks, kuna valitseb hoiak, et lähisuhtes toimuv vägivald pole "päris" või õige vägistamine toimub ainult võõraste suhtes. Ka ohvritel on raskusi sellistel puhkudel toimunu sõnastamisega. Samuti kaldub täitevvõim ennekõike menetlema võõrastega seotud juhtumeid, mitte lähisuhtes toimunuid. 
USA-s tehtud uuringu kohaselt on alaealistest vägistamisohvritest enamik vägistatud kellegi tuttava, mitte võõra poolt. Vaid 14,3% enne täisiga vägistatud tüdrukutest ja 19,5% vägistatud poistest olid rünnatud võõra poolt. Ligi pooled alaealistest ohvritest olid vägistatud tuttava poolt, ligi kolmandik sugulase ning 15% naistest ja 6,5% meestest olid varem vägistatud oma seksuaalpartneri või ekspartneri poolt.
Tüdruk

Tüdruk (kõnekeeles ka plika) on naissoost laps (mitte poiss soo järgi ning mitte neiu ega naine vanuse järgi.
Tuletõrjuja

Tuletõrjuja ehk päästja on inimene, kelle elukutse on vara ja keskkonna päästmine ja/või kaitsmine häda- ja kriisiolukordades. Tuletõrjuja töötab päästeteenistuses.
Eestis saab tuletõrjujaks õppida Sisekaitseakadeemia päästekolledžis või selle päästekoolis Väike-Maarjas.
Mayday

"Mayday" on rahvusvaheline hädasignaal, mida kasutatakse vastavalt Rahvusvahelisele laevakokkupõrgete vältimise konventsioonile COLREG siis, kui hädateate edastamiseks kasutatakse raadiotelefoni.
Hädasignaali öeldakse raadiotelefonis tavaliselt kolm korda järjest ("Mayday Mayday Mayday"), et välistada selle segamini ajamine mõne teise sõnaga. 
Mayday hädasignaali, samuti kui teiste hädasignaalide kasutamine muul otstarbel, kui hädaolukorrast ja abivajadusest teadaandmiseks, on COLREG-konventsiooni kohaselt keelatud ja paljudes riikides karistatav.
CQD

CQD oli hädasignaal (Morsekoodis  — · — ·    — — · —    — · · ), mis oli hädasignaali SOS eelkäija, oli kasutuses aastast 1904.
Lee (tantsuansambel)

Lee on Tallinnas Eesti Tantsuagentuuris tegutsev rahvatantsuansambel. 
Rahvatantsuansambel Lee asutati 1980. aastal koreograaf Maido Saare poolt, kes on ka suurema osa Lee repertuaaris olevate tantsude autor. 
Alates 2017. aastast on ansambli kunstiliseks juhiks Maria Uppin-Sarv. 
Ansambli tegevust on laialdaselt tunnustatud nii Eestis kui ka rahvusvahelisel tasandil, leides sooja vastuvõtu nii kodus kui ka välismaal.
Rahvatantsuansambel Lee jaguneb kuute rühma: Lee pisikesed, põhikoolirühm, C-segarühm (noorterühm), noorem segarühm, vanem segarühm ja valikrühm.
Umba

Umba on alev Venemaal Murmanski oblastis, Teri rajooni keskus. Asub Kandalakša lahe kaldal Umba jõe suudmes.
Pomooride asustatud Umba küla on esmamainitud 1466. aastal. 1898. aastal tekkis selle lähedale jõe vastaskaldale töölisküla, mis esialgu kandis nime Lesnoi, kuid 1960. aastatest on Umba (rahvasuus Novaja Umba). Vana asulat nimetatakse Staraja Umbaks. 
Peamised majandusharud on kalapüük ja metsatööstus.
Leningradi tuumaelektrijaam

Leningradi tuumaelektrijaam (vene keeles Ленинградская АЭС "Leningradskaja AES"), eesti keeles tihti ka Sosnovõi Bori tuumaelektrijaam, on tuumaelektrijaam Leningradi oblastis Sosnovõi Boris (linnast 5 km) Soome lahe ääres, 35 km Peterburist läänes (70 km ajaloolisest linnasüdamest).
See on Eestile kõige lähemal asuv tuumaelektrijaam. See asub linnulennult 70 km Narvast kirdes.
Jaamas on neli reaktorit, mis on sama tüüpi nagu Tšornobõli tuumaelektrijaama reaktorid 1 ja 2.
Ehitama on hakatud Leningradi II tuumaelektrijaama, kus rajatakse kahte VVER-tüüpi reaktorit ning arvestatakse võimalusega ehitada veel kaks sama tüüpi reaktorit.
2012. aastast vähendati tuumajaama reaktorite võimsust turvakaalutlustel kuni 80%.
2018. aasta lõpul suleti esimene reaktor. 2025. aastaks peaks plaanide järgi suletama ka kolm ülejäänud vanemat ehk RMBK-tüüpi reaktorit.
Avariid.
Sosnovõi Bori tuumajaamas on olnud mitu rasket avariid:
Viktoria Ladõnskaja-Kubits

Viktoria Ladõnskaja-Kubits (20. juuli 1981 Anapa, Krasnodari krai, Vene NFSV) on eesti ajakirjanik ja poliitik, XIII ja XIV Riigikogu liige ning Tallinna linnavolikogu liige.
Viktoria Ladõnskaja veetis lapsepõlve Lasnamäel Tallinnas.
Haridus.
Ta on lõpetanud Tallinna Läänemere Gümnaasiumi ja 2004. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanduse eriala. Ta on õppinud ka eesti ja vene filoloogiat ning lastepsühholoogiat.
Töö.
Töötanud ajalehes Molodjož Estonii ja MK-Estonija, alates 2005. aastast Eesti Ekspressis. Olnud vene seltskonnaajakirja Bravo! peatoimetaja. Teinud telesaateid "Sina" ja "Dilemma".
Aastatel 2009–2010 tegi ta saatejuhi ja toimetajana ETV2 otsesaadet "Vandekohus" ning aastatel 2009–2010 Raadio 2 otsesaadet "Siin me oleme".
Poliitika.
Ta kandideeris 2015. aasta Riigikogu valimistel Isamaa ja Res Publica Liidu nimekirjas, sai esialgsetel tulemustel 2. valimisringkonnas 1395 häält, mille järgi ta oleks osutunud valituks ringkonnamandaadiga. Häälte ülelugemisel tunnistati kaks Ladõnskaja poolt antud häältega sedelit kehtetuks ning saadi tulemuseks, et samas ringkonnas kandideerinud IRL-i kandidaat Sven Sester sai ühe hääle rohkem (1394) kui Ladõnskaja (1393), mille järgi ta oleks pääsenud Ladõnskaja asemel Riigikokku. Ladõnskaja vaidlustas tulemuse Vabariigi Valimiskomisjonis, kus jäeti vaie rahuldamata, kuid anti korraldus Sesterile ja Ladõnskajale antud hääled veel kord üle lugeda. 11. märtsil toimunud häältelugemisel tunnistati kaks Sesterile antud häältega sedelit kehtetuks ning uueks tulemuseks oli, et Ladõnskaja sai 1393 häält ja Sester 1392 häält ning Riigikokku osutus valituks Ladõnskaja.
13. mail 2017 valiti ta Isamaa ja Res Publica Liidu aseesimeheks. Ladõnskaja oli 2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Isamaa ja Res Publica Liidu Tallinna linnavolikogu esimehe kandidaat.
30. augustil 2019 toimunud Jüri Ratase usaldushääletusel Riigikogus jättis Viktoria hääletamata, kuigi oli koalitsiooni saadik. Samuti ei toetanud ta erakonna Isamaa koalitsiooni erakonnaga EKRE.
Isiklikku.
Tal on üks tütar. 1. detsembril 2017 abiellus ta suhtekorraldaja ja kultuuridiplomaatia edendaja Meelis Kubitsaga.
Delft

Delft on linn Hollandis Lõuna-Hollandi provintsis. See asub loodesse jääva Haagi ja kagusse jääva Rotterdami vahel.
Delft sai linnaõigused 1246. aastal.
12. oktoobril 1654 plahvatas linnas püssirohuhoidla, mille tõttu hävis suur osa linnast. Hukkus üle saja inimese, teiste seas Rembrandti üks lootusandvamaid õpilasi Carel Fabritius, kelle paljud tööd plahvatuses samuti hävisid. Plahvatusejärgset Delfti kujutas mitmetel oma maalidel Egbert van der Poel.
Delftist oli pärit maalikunstnik Johannes Vermeer.
Linnas tegutseb Delfti tehnikaülikool.
Carl von Liphart (1778−1853)

Carl Gotthard von Liphart (1. märts (vkj) 1778–22. detsember (vkj) 1853) oli baltisaksa rüütelkonnategelane, suurmaavaldaja ja kunstikoguja. Ta täiendas oluliselt Raadi mõisa kunstikogu ja tema ajal sai Raadi mõisa häärber uusrenessansliku välisilme.
Elulugu.
Päritolu ja haridus.
Ta sündis Raadi ja Vastseliina majoraathärra Liivimaa maanõuniku Reinhold Wilhelm von Lipharti (1750−1829) teise pojana. Tema ema oli krahvinna Sophia Helena von Stackelberg (1758−1826), kes oli tuntud diplomaadi krahv Otto Magnus von Stackelbergi tütar. Omandas koduhariduse.
Sõjaväeteenistus.
Astus Venemaa sõjaväeteenistusse, kus tõusis ohvitseriks. Läks erru ja elas Vana-Kuuste mõisas.
Rüütelkonnategelane.
1829. aasta maapäeval valiti ta Tartumaa kreisisaadikuks. 7. juunil (vkj) 1833 valiti ta Liivimaa maamarssaliks, kellena teenis ühe ametiaja. 1836. aasta maapäeva ajaks oli ta haigestunud ja ei saanud seetõttu seda juhtida. Astus samal aastal kõigist avalikest ametitest tagasi.
Mõisavaldused.
Ta oli üks Liivimaa suurimaid maavaldajaid. Oma isalt päris ta Raadi, Maramaa ja tervet kihelkonda hõlmava Vastseliina majoraadi. Viimase paremaks majandamiseks eraldas ta 1841. aastal Vastseliinast Lasva, Loosi, Misso, Orava ja Põhu, millest said iseseisvad rüütlimõisad. Isa pärandina langesid talle veel Tartumaal Kõnnu, Roela, Tarakvere ja Vana-Kuuste mõisad ning Võrumaal Saarjärve mõis. Vana-Kuuste pantis ta 1839. aastal ära ja Saarjärve müüs aastal 1840 Harderitele. Kummatigi ta ka suurendas Liphartide valdusi. 1816. aastal pantis ta Tõikvere mõisa, mis kirjutati juba samal aastal tema pärisomandiks. 1835. aastal omandas ta Torma mõisa. Mõlemad mõisad jäid tema järeltulijate majandada kuni võõrandamiseni.
Raadi mõis ja kunstikogu.
Tema ajal − aastatel 1840−1842 − sai Raadi mõisa häärber uusrenessansliku ilme. Samuti kujundas maastikuarhitekt Peter Joseph Lenné (1789−1866) ümber mõisa pargi. Liphart omandas arvukalt taieseid, täiendades oluliselt mõisa kunstikogu.
Liphart

Liphart (vene keeles "Липгарт") on baltisaksa aadlisuguvõsa. Suguvõsa oli üks suurimaid Liivimaa maavaldajaid.
Ajalugu.
Päritolu ja varasem ajalugu.
Liphartide päritolu ei ole täielikult selge. Suguvõsa enda traditsiooni järgi rändasid nad Liivimaale Saksimaalt ja olid suguluses Lippradt gen. Lipharti aadlisooga. Ajaloolase Tiit Rosenbergi arvates pärineb Liphartide suguvõsa aga tõenäoliselt jõukast Tallinna kodanikusoost. Suguvõsa rajajaks loetakse sadulsepp Alexander Lipharti (maeti 1656), kes võeti 1600. aastal Tallinna kodanikuks ja oli Kanuti gildi oldermann. Tema kahest pojast põlvnesid Liphartide pealiinid: Johann Liphart (suri enne 1663) rajas Võlla liini, Friedrich von Liphart (suri 1699) oli Dukuri haru esiisa.
Võlla pealiin.
Selle liini rajaja Johann Liphart (suri enne 1663, maeti Pärnu Nikolai kirikusse) oli Pärnu krahvkonna krahvi Franz Bernhard von Thurni juures koduõpetaja ja õuemeister. 1632. aastal sai ta viimase leselt kaheksaks aastaks pandivaldusena kasutada Sondva, kuhu ta rajas Pärnumaa Audru kihelkonna Võlla mõisa. Reduktsiooni ajal mõis küll redutseeriti, kuid jäi kummatigi Johanni järeltulijate valdusse; veel 1740. aastatel oli see riigimõis Liphartide käes rendil. Johanni pojad Pärnu maakohtu assessor Johann (suri 1691) ja ooberst Johann Friedrich (1655−1723) said 10. märtsil 1688 naturalisatsiooni korras Rootsi aadlikeks, kuid rüütelkonda neid siiski ei introdutseeritud. 
Dukuri pealiin.
Johan Lipharti vanem vend Friedrich Liphart (1601–1699) omandas abiellumise teel 1662. aastal Liivimaa Võnnu kreisi Võnnu kihelkonna Dukuri mõisa ("Duckern"). Võnnu kreisi maakohtunik Friedrich Liphart ning tema vennapojad Johann ja Friedrich said 1688 naturalisatsiooni korras Rootsi aadlikeks, kuid Rootsi rüütelkonda neid ei introdutseeritud. Tema poeg Friedrich Wilhelm von Liphart (1663−1735), ooberst, Malmö kindluse komandant, pani aluse Liphartite Rootsi harule, teine poeg Franz Bernhard von Liphart (−1710), ooberstleitnant aga Dukuri harule, suguvõsaharud aga hääbusid XIX sajandil meesjärglaste puudumisel.
Liphartid rüütelkonna matriklis.
1747. aastal kanti Liphartid Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse suguvõsana nr. 106 ja immatrikuleeriti 1776 ka Rootsi rüütelkonda (Nr. 2032).
Art of Living

Art of Living ("The Art of Living Foundation", AOLF) on vabatahtlike tööl põhinev rahvusvaheline heategevuslik kodanikuühendus, mis tegeleb inimväärtuste arendamise ning vägivalla- ja stressivaba maailma loomisele kaasaaitamisega. 
Lähtudes põhimõttest, et globaalne rahu saab alguse üksikisikute rahumeelsusest, on sihtasutuse töö suunatud rahu toetamisele üksikisiku tasandil.
1981. aastal Sri Sri Ravi Shankari loodud sihtasutuse algatused on toonud kasu paljude eluvaldkondade inimestele rohkem kui 140 riigis. Sihtasutuse kaks peamist tegevussuunda on järgmised:
Sihtasutusel on partnerisuhted paljude valdkondade asutuste ja huvirühmadega, sealhulgas valitsuste, usuorganisatsioonide, koolide, ettevõtete, vanglate ja naisteühendustega. AOL võtmepartner on Rahvusvaheline Inimväärtuste Assotsiatsioon (International Association of Human Values).
Sihtasutusel AOL on nõuandev eristaatus ÜRO Majandus- ja Sotsiaalnõukogus ning ta teeb regulaarselt koostööd ÜRO-ga, et toetada aastatuhande arengueesmärke.
Euroopas on IAOLF katusorganisatsiooniks rohkem kui 40 rahvuslikule organisatsioonile, mis viivad ellu organisatsiooni haridusalgatusi. IAOLF töö aluseks on detsentraliseeritud struktuur ja kohalikud rahvuslikud organisatsioonid on registreeritud vastavalt kohalikele seadustele kas sihtasutuse, mittetulundusühingu või äriettevõttena. Alates 2003. aastast on IAOLF registreeritud Šveitsi seaduste kohaselt kui iseseisev sihtasutus.
Zombie walk

Zombie walk (tuntud ka kui "zombie mob", "zombie march", "zombie horde", "zombie lurch", "zombie shamble", "zombie shuffle", "zombie pub") on zombide marss, mis toimub tavaliselt linnakeskustes, tänavatel. Inimesed on maskeeritud zombideks ja käituvad nagu zombid. 
"Zombie walk" sai alguse 2001. aastal Ameerika Ühendriikide California osariigis Sacramentos. Ürituse eesmärk oli reklaamida uut zombi-õudusfilmi, mistõttu jalutas tänavatel ringi mitukümmend zombit.
Esimene marss toimus oktoobris 2003 Kanadas Torontos. Sellest ajast peale said zombide marsid Põhja-Ameerikas iga-aastaseks traditsiooniks.
Üks suuremaid zombi-stiilis paraade oli USA Pennsylvania osariigis Pittsburghis, kus oli 1100 osalejat ja kogu "Zombie walk" kestis kaks päeva. 
"Zombie walk"'e on toimunud aga ka Euroopas, näiteks Rootsis, Soomes ja Ukrainas Kiievis.
Ülle Kaljuste

Ülle Kaljuste (aastani 1981 Ülle Side; sündinud 10. aprillil 1957 Tallinnas) on eesti näitleja.
Ta on lõpetanud 1975. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1980. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (9. lend).
Aastatel 1980–1989 töötas ta Vanalinnastuudios. 1998. aastast on Eesti Draamateatri näitleja.
Ülle Kaljuste on mänginud telelavastustes "Tuleb tuttav ette" (1980), "Onu Tik-Taki seiklused" (1981), "Golemanov" (1981), "Tabamata ime" (1983), "Mona-Lisa" (1983), "Lumekuninganna" (1986), "Viimane suvi" (1987), "Sa oled koor minu kohvis" (1999), "Stella Stellaris" (2000) jm.
Isiklikku.
Ülle Kaljuste oli 30 aastat abielus Tõnu Kaljustega. Sellest abielust on sündinud 1982. aastal poeg Andres Kaljuste.
Suvemõis

Suvemõis ("Höfchen") oli 16. sajandil levima hakanud omandivorm, mille käigus omandati linna lähipiirkonnas krundid koos elamute, aedade ja majandushoonetega. Neid kasutati suveperioodil, sellest ka aedade, tiikide jms suur osakaal ning üldiselt ei sobinud need aastaringseks elamiseks. 
Suvemõisate rajamine hoogustus 18. sajandil ja eriti 19. sajandi algul. 19/20. sajandi vahetusel asus ümber Tallinna juba mitukümmend suvemõisa.
Mitmes algselt põhiliselt suvel kasutatud suvemõisas hakkas 19. sajandil kujunema ka tööstusettevõtteid. Nii näiteks peeti Löwenruh's ja Wittenhofis kõrtsi, Gernetis ja Wittenhofis oli kümblusasutus, Charlottenthalis aga toodeti liimi ja lakke.
Murend

Murend on materjal, mis tekib tard-, moonde- ja settekivimite murenemise käigus.
Murendite hulka kuuluvad kivimite ja mineraalide killud, sekundaarsed mineraalid, kolloid- ja vesilahused.
Sõltuvalt kivimite koostisest ja murenemise tingimustest tekivad erinevad murendmaterjalid, mis võivad olla väga erineva peensusastmega.
Füüsikalise murenemise korral koosneb murend peaaegu muutumata kivimitest ja primaarsetest mineraalidest. Keemilise murenemise korral koosneb murendmaterjal sekundaarsetest ja primaarsetest jääkmineraalidest, kolloid- ja vesilahustest.
Pangarööv (film 2009)

"Pangarööv" on Eesti 2009. aasta põnevusfilm, mille on lavastanud Andrus Tuisk.
Filmivõtted toimusid 2008. aasta 7. juulist 15. augustini peamiselt Tallinnas, Leigol ja Rõuges.
Filmi idee oli õhus juba aastaid, kuid kuni 2008. aastani polnud Eesti Filmi Sihtasutus rahataotlust rahuldanud. Selle aja jooksul vahetati välja peaosatäitja: Rein Oja asemel hakkas peaosalist Madist mängima Hannes Kaljujärv. Algselt oli mõeldud teha sellest lastefilm.
Film esilinastus 2009. aasta 23. oktoobril. Linastumise avanädalavahetusel käis seda vaatamas 2074 inimest. Ühtekokku kogus film Eesti kinodes 2009. aasta jooksul 6575 vaatajat.
"Pangaröövi" tegemisest on teinud dokumentaalfilmi pealkirjaga "Inimhingede insenerid" Kristjan Svirgsden.
Süžee.
Kümme aastat vangis istunud endine poksija Madis (Hannes Kaljujärv) vabaneb trellide tagant ja plaanib sõita Lõuna-Eestisse külla oma armastatule Milvile (Karin Tammaru), kellega ta on suhelnud vaid kirja teel. Madis on veendunud, et vana eluga on nüüdsest lõpp ja tema muretut vanaduspõlve ei suuda segada keegi ega miski. 
Pärast vabanemist jääb Madise kantseldada õe Sirli poeg Hannes (Henri Kuus). Noorel mehel on keeruline taust: koolis on teda pidevalt kiusatud ja alandatud, teda ümbritsev keskkond on masendav ning tal pole emaga mingit lähedust. Kõike seda võimendab puberteediiga. Hannese jaoks saab autoriteediks Madis. 
Teekonnal pruudi koju liitub kahe mehega noor naine Lagle (Marilyn Jurman). Õnnetuseks saabub aga Madis Milvile külla tolle pulmapäeval. Naine laseb mehel end ära röövida. Järgneva teekonna jooksul saab Madisest, kes tahtis Hannesele vanema ja kogenumana veidi elu õpetada, hoopis poisi mängukann, sest poiss osutub osavaks manipuleerijaks. Hannes näeb kiusatu staatuses olemisest pääseteena panga röövimist, sest tema jaoks näitab staatust vastuolu seadustega. "Road-movie" tipnebki pangarööviga, kuid lõpeb poisi jaoks traagiliselt.
Johannes Loots

Johannes Loots (Joannes Loots; u. 1665–1726) oli hollandi kartograaf.
Ta valmistas ka matemaatilisi ja merendusalaseid abivahendeid, ning väljastas meresõidujuhendeid.
Mänsak (perekond)

Mänsak ("Nucifraga") on värvuliste seltsi vareslaste sugukonda kuuluv lindude perekond.
Klassifikatsioon.
Mänsakute perekonda kuulub kolm liiki: 
Kirjeldus.
Mänsakutel on suhteliselt lühike saba, laiad tiivad ja pikk sirge terava tipuga nokk. Nad on metsalinnud ja seotud okasmetsadega. 
Nad on kohastunud toituma männiseemnetest ja pähklitest. Neil on alanoka sees seljak, mis võimaldab pähkleid suhteliselt hõlpsasti purustada. Mänsakute keele all on paun, mis võimaldab neil kanda suurt kogust pähkleid ja seemneid pessa või panipaika. Igal vanalinnul on arvukalt selliseid panipaiku ja igal paaril on need paigutatud hajali üle oma valduse. 
Aasta jooksul võib mänsak ära peita mitusada tuhat seemet, palju kordi rohkem kui ta sööb. Ülesleidmata seemned lähevad sageli kasvama. Niimoodi taastoodab mänsak omaenda elukeskkonda. Eriti oluline on tema tegevus põlendikel pärast metsatulekahjusid ja raiesmikel.
Mänsakute pesitsusedukus on seemnete suure saagikusega aastatel kõrge, kuid ikaldusaastatel on osa linde sunnitud oma kodumetsast toidu otsingul välja rändama . Pesitsemine toimub ikka vara, isegi enne lumesulamist. Pesa asub tavaliselt kõrgel okaspuu otsas. Tavaliselt on pesas 2–4 muna, mida hautakse 18 päeva.
Mänsakud on ainsad vareslased, kellel haudumisest võtavad osa mõlemad sugupooled . Ka poegi toidavad mõlemad vanemad. Pojad on pesas umbes 23 päeva ja jäävad pärast veel mitmeks kuuks vanematega kokku, et õppida neilt toiduvarude kogumist.
Seedrimänsak

Seedrimänsak ("Nucifraga caryocatactes macrorhynchos") on mänsaku alamliik. Ta elab Siberi taigas Uuralitest idas kuni Vaikse ookeani rannikuni, ja Sahhalini saarel.
Seedrimänsaku põhitoit on seedermänni seemned. Seemnete ikaldusaastatel rändab ta suurte parvedena lääne suunas. 
Eestis on seedrimänsak ebajärjekindel invasioonikülaline. 
Isenditerohkeimad invasioonid toimusid aastatel 1888, 1900, 1933, 1935, 1954, 1968.
Kiilasbülbül

Kiilasbülbül ("Pycnonotus hualon") on bülbüllaste sugukonda bülbüli perekonda kuuluv lind. 
Liigi teaduslik epiteet "hualon" tähendab lao keeles "kiilas". 
Kiilasbülbül kirjeldati teadusele 2009. aastal Laoses. Ta on Aasia värvulistest
väga väheseid palja näoalaga liike ja viimase saja aasta jooksul Aasias avastatud ainus bülbüllane. 
Välimus.
Kiilasbülbüli sulestik on peamiselt oliivroheline. Tal on paljas roosa näoala ja sinakas silma ümbrus. Rind ja kõht on pruunikashallid, keha ülapool oliivitooni ja kurgualune on tuhmvalge. Kahe kogutud eksemplari pikkus oli umbes 20 cm ja kaal 32–40 g. 
Eluviisid.
Kiilasbülbüli on leitud lubjakivi karstialal Laosi keskosas Pha Lomi lähedal paljanduva lubjakiviga ning madalate (alla nelja meetri) heitlehiste puude ja põõsastega järsul maastikul. Tõenäoliselt elab kiilasbülbül üksnes selles paigas, kuid liiki võib leiduda sarnastes elupaikades ka mujal Laosis, kus 1995. aastal vaadeldi kirjeldatuga sarnaseid linde.
Kiilasbülbül on silmatorkav lind, kes tegutseb paarides või üksikult enamasti puudel ja põõsastel, vahel istub järsul kaljunõlval. Pesitsemisele viitavat käitumist pole liigil veel vaadeldud. Samuti pole täheldatud, et kiilasbülbül moodustaks seltsinguid teist liiki lindudega. Üksikud kiilasbülbülid kutsuvad teineteist sageli ja otsivad omavahel kontakti enne lendamist uuele toitumisalale. Uurijate andmetel on kiilasbülbüli kutsehüüd kuiv vulisev säuts. 
Kaitse.
Esmakordselt hinnati kiilasbülbüli seisundit 2010. aastal. Rahvusvahelise linnukaitseorganisatsiooni BirdLife International hinnangul on liigi levila nähtavasti suur, kuigi arvukuse ja selle muutuse suuna kohta pole andmeid, ning kiilasbülbül on esialgu hinnatud soodsas seisundis liigiks. Kuid liigi asustatavat karsti-elupaika kahjustab kaevandamine ja ülekarjatamine.
Emajõe Suveteater

Emajõe Suveteater on Tartus tegutsev teater.
Teater sündis koos mittetulundusühingu Tartu Suveteatri Selts asutamisega 19. juulil 1996, et sisustada Tartus suvist kultuurielu. Tegemist on Eesti esimese iseseisva suveteatriga. Teatri juht on Andres Dvinjaninov.
Pikka aega suvelavastustele keskendunud teater omandas 2014. aastal Tartus Tähe 66a asuva teatrihoone (Karlova linnaosa järgi nimetatud ka Karlova teatriks). 1931. aastal Arnold Matteuse projekti järgi palvelaks ehitatud hoones on kaks saali: 150-kohaline teatrisaal ning kohvikusaal. Emajõe Suveteater annab hoones etendusi sügisest kevadeni.
Pangarööv

Pangarööv on raha või muude väärtasjade omastamine pangast vägivalda kasutades või vägivallaga ähvardades.
Willem Blaeu

Willem Janszoon Blaeu ( 1571 Alkmaar – 21. oktoober 1638 Amsterdam) oli hollandi kartograaf ja kirjastaja, Joan Blaeu (1596–1673) isa.
Ta õppis taani astronoomi Tycho Brahe (1546–1601) juures astronoomiat ja kartograafiat. Tema esimesed tööd ilmusid Guilielmo (Willem) Janszooni nime all. Et vältida enda seostamist samal perioodil Amsterdamis tegutsenud kartograafi Johannes Janssoniusega (1588–1664), lisas ta 1619. a. lisanime Blaeu ning tema järgnevad tööd kandsid nime Willem Jansz. Blaeu.
1635 andis välja kaheköitelise atlase "Theatrum orbis terrarum, sive, Atlas novus" (lühendnimega "Atlas Major").
Ohakalind

Ohakalind ("Carduelis carduelis") on linnuliik vintlaste sugukonnast ohakalinnu perekonnast.
Rahvapäraseid nimetusi: takjalind, takjatihane, ohakalind, ohakavarblane, tiglits, terlits. 
Välimus.
Üldpikkus 12–14 cm. Välimus ja häälitsused on iseloomulikud. Noorlind erineb teistest vintlastest üleni musta saba ja vanalinnuga sarnase tiivamustri poolest.
Kutsehüüd on "tikelit" või "stipit", hoiatushüüd tasane "häi". Laul on kiiretempoline, selles on rohkesti kutsehüüde vaheldumisi vidistavate, klõbistavate ja mõnede vileliste häälitsustega.
Levila.
Ohakalind on levinud Euraasias Atlandi rannikust kuni Jenissei, Altai, Tian Shani ja Põhja-Indiani.
Eestis on ohakalind üsna üldlevinud harilik haudelind. Osa asurkonnast rändab septembris-oktoobris Kesk- ja Lääne-Euroopasse, kust naaseb märtsis-aprillis. Ohakalinnu pesitsusaegset arvukust hinnatakse 40 000 – 60 000 paarile, talvist arvukust 10 000 – 40 000 isendile.
Enamik ohakalinde lahkub meilt septembris ja oktoobris.
Elupaik.
Ohakalind asustab kultuurmaastiku puistuid.
Pesitsemine.
Ohakalind ehitab pesa nii okas- kui lehtpuudele. Varakevadel eelistab ta okaspuid, mis sel ajal pakuvad paremat varju kui raagus lehtpuud. Teistkordseks pesitsemiseks valib ta sagedamini lehtpuu. Tavaliselt paikneb pesa tüvest eemal ja on enamasti põimitud väheste peente okste külge.
Pesa on paksuseinaline poolkera, see koosneb tihedasti põimitud raagudest, rohukõrtest, samblikest, kasetohu libledest jm. Pesalohk on vooderdatud peente kõrte, taimevilla, jõhvi ja karvadega. Pesa välispind on tihedasti kaetud ämblikuvõrguga, mis teeb pesa helehalliks.
Kurnas on 4–6 muna. Need on valkjad, kirjatud pruunikate tähnide, laikude ja kriipsukestega. Emaslind soojendab poegi esimestel päevadel nende koorumise järel. Poegi toidavad mõlemad vanemad esimestel päevadel putukatega, hiljem pugus pehmendatud seemnetega. Pärast poegade pesast väljalendu jätkavad vanalinnud nende toitmist umbes nädal aega. Pärast seda hakkavad noorlinnud laialt ringi liikuma.
Toitumine.
Peale korvõieliste seemnete sööb õrnu taimevõsusid ja vähemal määral putukaid.
Muud.
Ohakalind oli 2016. aastal Saksamaa aasta lind ja 2018. aastal Valgevene aasta lind.
Korkodon

Korkodon (vene Коркодон) on jõgi Aasias. Algab Kolõma mägismaalt. Ülemjooksul voolab põhja, alamjooksul pöördub läände. Suubub paremalt Kolõmasse.
Jõe pikkus on 476 km, valgala pindala 42 800 km², äravool 50,4 m³/s.
Suurim lisajõgi on Bulun.
Epi

Epi on Vanuatule kuuluv saar Melaneesias, üks Vanuatu saartest. Saare geograafilised koordinaadid on .
Epi lähimad naabrid on Malampa provintsi kuuluvad Ambrym põhjas ja Malakula loodes ning Epiga samasse Shéfa provintsi kuuluvad Shepherdi saared ja Éfaté lõunas.
Saare pindala on 444 km². Ta on loodest kagusse 43 km pikk ja kirdest edelasse kuni 18 km lai. Tema rannajoone pikkus on 130 km.
Epil elas 1986. aastal 3035 inimest.
Saar on mägine, kõrgus kuni 833 m. Kõrgeim tipp on Kvaternaari ajal tegutsenud Epi vulkaan. Epi rannikust 13 km põhjas asub vulkaaniline Lopevi saar, millel olev vulkaan on alates 1862. aastast vähemalt 22 korda pursanud.
Saare tähtsaimad majandusharud on põllumajandus ja kalapüük. Mõlemaga tegeletakse peamiselt oma pere tarbeks, mitte müügiks. Saare sisemajanduse kogutoodang inimese kohta on 457 USA dollarit ja suure osa sellest annavad 50–80 töölist, kes Epilt igal aastal 7 kuuks Uus-Meremaale tööle värvatakse.
Saarel on kaks lennujaama: loodeosas on Lamen Bay lennujaam ja kagus Valesdiri lennujaam. Mõlemat teenindab mitu korda nädalas Air Vanuatu. Saarel on ka sadam ja mitu katteta teed. Autosid on vähe.
Põllumajanduspoliitika

Põllumajanduspoliitika ehk agraarpoliitika on riigivõimu abinõude süsteem, mis on suunatud oma riigi põllumajanduse arendamisele ja reguleerib teiste riikide põllumajandustoodangu importi.
Riigivalitsuste põllumajanduspoliitika eesmärk on riigisisestel põllumajandustoodangu turgudel mingite kindlate tulemuste saavutamine. Nende tulemustena võivad olla garanteeritud toetuste taset, hinnete stabiilsus, toodangu kvaliteet, toodangu valik, maakasutus või hõivatus. 
Põllumajanduspoliitika elluviimisel korraldatakse maareforme, riigis kaitstakse põllumajandussaaduste turge, põllumeestele makstakse toetusi jne.
Viru-Jaagupi kirik

Viru-Jaagupi kirik ehk Viru-Jaakobi kirik on kirik Lääne-Viru maakonnas Viru-Jaagupis. Kirikut kasutab EELK Viru-Jaakobi kogudus.
Ajalugu.
Viru-Jaagupi kirik sai endale kirikumaad Liivi ordu ordumeistrilt Johann von Mengdenilt 1453, Johann Wolthus von Herselt 1473, Berend von der Borchilt 1482 ja Wolter von Plettenbergilt 1504. aastal. Kiriku täpne ehitusaeg on teadmata, kirikut on esmamainitud 1473. aastal Rakvere Saksa Maarja kiriku abikirikuna.
Viru-Jaagupi kirik oli ka Viru-Jaagupi kihelkonna peakirik.
Kiriku hävitasid 16. sajandi lõpul sõjas vene väed ning see ehitati taas üles 1669. aastal. 1703. aastal Põhjasõjas laastati kirikumõis taas. Kiriku süütasid Vene väed 1703. ja 1708. aastal. 
Kirik taastati ja uuendati 1877. ja 1878. aastal.
Pak 40

7,5 cm Pak 40 oli kasutusel Wehrmachti standardtankitõrjekahurina.
Sellega olid relvastatud peamiselt jalaväeüksuste tankitõrjedivisjonid (Abteilung) ja üksikud tankitõrjekompaniid.
1939 said firmad Rheinmetall-Borsig ja Krupp Relvastusametilt tellimuse raske tankitõrjekahuri väljatöötamiseks. Rheinmetalli valmistatud ja Pak 40-ks nimetatud kahur sarnanes konstruktsiooni poolest väga 5 cm Pak 38-ga, omades näiteks suudmepidurit, kahekordset lafeti kaitsekilpi ja samatüübilist vedrustust. 75 mm kahur ja selle tugev laskemoon tingisid lafeti valmistamise terasest. Seetõttu suurenes märgatavalt relva kaal, mis võimaldas kasutada transpordiks ainult vedukmasinaid.
Uus Pak 40 hakkas saabuma üksustesse esimeste väiksemate partiidena enne 1941. aasta lõppu. Efektiivse laskekaugusega kuni 2000 m ja soomustläbistavusega 80 mm 1000 m pealt (südamikuga tankitõrjemürsk PzGr 40) said väeosad esmakordselt piisavalt efektiivse relva võitluseks T-34 ja teiste raskemate tankidega. Tegemist oli ka võrdväärse partneriga vene 76,2 mm põhitankitõrjekahurile ZIS-3. Pak 40-tega võidi asendada täiesti vananenud ja ebaefektiivsed 3,7 cm Pak 35/36-d ja lõpuks ka 5 cm Pak 38-d. Kahuri veoks kasutati põhiliselt kergeid poolroomikvedukeid SdKfz 10 või SdKfz 11, lintvedukeid RSO, aga ka (maastiku-) veoautosid. Kokku toodeti 1941–1945 umbes 23 000 tankitõrjekahurit Pak 40.
Pak 38

5cm Pak 38 (saksa k. "5 cm Panzerabwehrkanone 38") oli kasutusel Wehrmachti standardtankitõrjekahurina. 
Sellega olid relvastatud peamiselt jalaväeüksuste tankitõrjedivisjonid (Abteilung) ja üksikud tankitõrjekompaniid. 
Kogemused 3,7cm Pak 35/36-ga Hispaania kodusõja lõpus esitasid 1938. aastaks nõudmise uue, tugevama, 50 mm kaliibriga tankitõrjekahuri väljatöötamiseks. Alates 1939. aastast valmistatud Pak 38 paistis silma järgmiste uuenduste poolest: suudmepiduri olemasolu vähendas tagasilöögijõudu lafetile, andes võimaluse uue konstruktsiooniga haarlafeti kaalu vähendamiseks, kahekordne lafeti kaitsekilp ja täiskummirattad torsoonvedrustusega. 
Esimesed uued relvad jõudsid väeosadesse 1940. aastal. Saksa-Nõukogude sõja alguseks 1941. aastal oli kasutusel 1047 seda tüüpi kahurit. Esmalt paigutati Pak 38-d tankitõrjeüksustes kokku vanemate Pak 35/36´tega. Tankitõrjemürsuga PzGr 40, mis sisaldas volframsüdamikku, oli võimalik edukalt võidelda ka tankidega T-34. 1943. aastal kasutusele võetud kumulatiivlaenguga mürsk Stielgranate 42 läbistas juba 180 mm soomust, kuid oli väga väikese efektiivse laskekaugusega (u 100 m). Kahuri veoks kasutati põhiliselt kergeid poolroomikvedukeid SdKfz 10 või SdKfz 11, aga ka (maastiku-) veo- või sõiduautosid. Kahurit oli kerge ka käsitsi liigutada. Kokku toodeti aastatel 1939–1943 seda 9568 eksemplari. 
Pak 38 ei olnud aga piisavaks vastuseks Vene rasketankidele ega 76,2 mm kahurile ZIS-3. Sõja jooksul asendati 5 cm Pak 38 järk-järgult 7,5cm Pak 40-ga, kuid oli sellegipoolest aktiivselt kasutusel sõja lõpuni.
Usvjatõ rajoon

Usvjatõ rajoon on haldusüksus Venemaal Pihkva oblasti lõunaosas. Piirneb läänes Valgevenega. 
Rajooni pindala on 1106 km², elanike arv oli 1. jaanuari 2012 seisuga 5407, neist 2519 meest ja 2888 naist. Elanike arvult on see Pihkva oblasti väikseim rajoon.
Rajoonis on 112 asulat, rajoonikeskus on Usvjatõ alev.
Halduslikult jaguneb rajoon Usvjatõ aleviks ja 2 vallaks: Tserkovištše ja Usvjatõ vald.
Usvjatõ rajoon loodi 1927 Leningradi oblasti koosseisus. 1957 läks Pihkva oblasti koosseisu. 1959 rajoon likvideeriti, kuid loodi taas 1966. aastal.
Peamine majandusharu on põllumajandus.
Seersant

 
Seersant (inglise keeles "sergeant") on sõjaväeline auaste, tuntumaid ja kasutatavamaid allohvitseriauastmeid maailmas.
Eesti.
Eesti kaitseväes on seersant nooremallohvitser; kõrgem nooremseersandi ja madalam vanemseersandi auastmest. Mereväes vastab seersandile maat.
Seersandi auaste võeti Eesti sõjaväes kasutusele 1930. aastate lõpul. Enne seda nimetati vastavat auastet nooremallohvitseriks.
Seersandi auaste on reservväepõhises Eesti kaitseväes jaoülema standardauaste. Kaadrikaitseväelastest komplekteeritud regulaarüksustes on seersandi auaste lahingupaari vanema või pooljao/grupi ülema ametikoha auaste.
Kasutajad.
Nimetus pärineb ladina sõnast "serviens" ('teenija') ning esineb teistes keeltes eri kujul.
Aracaju

Aracaju on linn Brasiilias, Sergipe osariigi pealinn.
Aracaju on asutatud 1855. aastal osariigi pealinnana.