tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Partsi

Partsi on küla Hiiumaa vallas Kärdla ja Suuremõisa vahel. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Partsi piirneb põhjas Kõlunõmme ja Palade, läänes Sakla, edelas Loja, lõunas Leerimetsa, kagus Reikama ja idas Pühalepa-Harju külaga.
Nimi.
Kohanimi lähtub sõnast parras 'äär, serv, vall'. Kohanime on esmamainitud 1564 kujul "Pardas".
Loodus.
Partsi põhjaosa piirneb Kukka looduskaitsealaga. Külas asuvad Partsi allikad.
Elanike arv.
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 34 inimest. Neist 33 olid eestlased.
Tabel kajastab Partsi küla elanikke. 1977. aastal külaga liidetud Partsi asunduses elas 1959. aastal 49 elanikku ja 1970. aastal 40 elanikku. 
Talud.
Partsi küla ja Partsi asundus toimisid 1977. aastani eraldi haldusüksustena.
Partsi küla ajaloolised talud 1939 
Partsi asunduse talud 1939 
Ajalugu.
Rootsi aja alguses oli olemas Partsi vakus, mida on esmamainitud 1564. aastal. Partsi mõis rajati 1591 ja mõisa juurde kujunes küla. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel elasid Partsi mõisa alal talupojad Partzi Siemo Jack ja Partzi Siemo Thomas.
1835 oli Partsi külas 5 talu, mille elanikud said perekonnanimedeks nimed: Apri, Aru (Arro), Juurik (Jurik), Kaljo, Nobrik, Park, Peujall, Vaha (Wahha), Valge (Walge), Veski (Weski) ja Worm. 
Partsi mõisa maale tekkis 1920. aastatel Partsi asundus, mis 1977. aastal liideti Partsi külaga.
Taristu.
Küla läbib Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee, kus asub bussipeatus. Külas lõpeb Vana postimaantee. Suurest maanteest suundub itta Partsi–Kuri tee.
Kultuur.
Külas asuvad Partsi mõis, Partsi mõisa tuuleveski ja mälestusmärk Esimeses maailmasõjas langenud vene sõduritele.
Pilpaküla (Hiiumaa)

Pilpaküla on küla Hiiumaa vallas Kärdlast läänes. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Pilpaküla piirneb idas Kärdla, põhjas Kärdla-Nõmme, läänes Kanapeeksi ja lõunas Prählamäe külaga.
Nimi.
Eestis kutsutakse Pilpaküladeks uusi elamupiirkondi, kus on kas väikesed puust eramajad või valdavalt puust kergehitised. Kohanimi tuletub sõnast pilbas. 
Loodus.
Pilpaküla läbib Liivajõgi. Küla äärmine edelaserv ulatub Pihla-Kaibaldi looduskaitsealale. 
Elanike arv.
Pilpakülas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 39 inimest. Küla kõik elanikud olid eestlased. 2021. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 34 püsielanikku. 
Ajalugu.
Pilpaküla moodustati külana 1997. Ala kuulus 1977. aastani Kärdla asunduse ja 1977–1997 Tubala küla koosseisu.
Taristu.
Külas lõpevad Kärdla Metsa tänav ja Kabeli tänav.
1985. aasta Eesti meeste meistrivõistlused rahvusvahelises kabes

Eesti meeste 30. meistrivõistlused rahvusvahelises kabes olid võistlused rahvusvahelises kabes, mis peeti Tallinnas Paul Kerese nimelises Vabariiklikus Malemajas 14.–29. aprillil 1985. Võistluste peakohtunikuks oli Peeter Rääk. Raivo Rist võitis oma üheksanda meistritiitli.
(1)Läti mängija osales võistlustel väljaspool arvestust
Prählamäe

Prählamäe on küla Hiiumaa vallas, Kärdlast lõunas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Prählamäe piirneb põhjas Kärdla ja Pilpaküla, läänes Kanapeeksi, lõunas Tubala, idas Paluküla ning kirdes Linnumäe külaga.
Nimi.
Carl Friedrich Wilhelm Russwurm pakkus kohanime vasteks rootsikeelset sõna "bräsh'la" 'suurem heinamaa'. Paul Ariste arvates lähtub kohanimi eestirootsi sõnast "braλ" 'tihnik, rägastik.
Loodus.
Prählamäe lääneosa lõikub Pihla-Kaibaldi looduskaitsealaga. Küla idaosa läbib Nuutri jõgi, kuhu suubub Ala kraav.
Elanike arv.
Prählamäe külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 9 inimest. Kõik elanikud olid eestlased. 2021. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 12 püsielanikku. 
Ajalugu.
Prählamäe moodustati külana 1997. aastal. Varem asus külas Prähla talu, mis kuulus 1977. aastani Kärdla asunduse ja 1977–1997 Tubala küla koosseisu. Talu peremees Lars Andersson võttis 1835 perekonnanimeks Prähla (Prächla). 
Taristu.
Prählamäed läbib Kärdla–Käina maantee, kus asub bussipeatus.
Kiikla

Kiikla on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Mäetaguse valda.
Kiikla küla oli "Taani hindamisraamatu" kogu piirkonna üks väiksemaid, mis 1241. aastal oli viie adramaa suurune. Taani preestrid kandsid küla oma andmetesse Kikalae nime all ilmselt kohaliku häälduse järgi. Need on ühtlasi vanimad kirjalikud andmed Kiikla kohta. Kiikla kui mõis ilmus ajalooürikutesse alles 1601. aastal seega enam kui 350 aastat hiljem. Nii Kiikla, kui ka teiste piirkonna mõisate tekke ja arengu üheks tõkkeks võis olla vähene haritud põllumaa, peamiseks põhjuseks aga Virumaa idaosas valitsev sõjaseisukord. Narva jõe ja Peipsi tagant lähtuvad venelaste rüüsteretked tabasid alati esimesena Ida-Virumaad. 
1780. aastal rajas Kiikla mõisa omanik Friedrich Gustav von Rosen (1740–1817) oma mõisasse väikese koduteatri. Kiiklas oli sel ajal sagedane külaline noor näitekirjanik August Kotzebue, kes tutvus seal Kauksi mõisast pärit neiuga, kellega hiljem abiellus. Kiiklas sündis ka nende poeg Moritz von Kotzebue (1789–1861), kellest hiljem sai kindralleitnant, A. J. v. Krusensterni juhitavast Vene esimesest maailmasõidust osavõtja. Kiiklas kirjutas A. v. Kotzebue kaks näidendit, sealses koduteatris esietendus ka tema näidend "Eremiit".
Pärast Leipzigi Ülikooli lõpetamist ja viieaastast õpetajatööd Kalvis asus Kiikla mõisas koduõpetajaks Friedrich Gustav Arvelius. Seal kirjutas ta oma tähtsamad eestikeelsed teosed "Üks Kaunis Jutto- ja Õppetuse-Ramat" ja "Ramma Josepi Hädda- ja Abbi-Ramat". Viimane anti välja Tallinnas asjaarmastajate teatri kulul. Tolle aja kohta väga suur tiraaž (10 000 eksemplari) jaotati talurahva hulgas lihtsalt tasuta laiali. 29. juunil 1991 avati Friedrich Gustav Arveliusele mälestustahvel mõisa hoonel.
Eesti NSV ajal olid mõisas rahvamaja, postkontor ja kolhoosi Juuni Võit kontor. Nüüdisajal pole mõisamaja kasutusel. Kiikla mõisakompleksi omanik on MTÜ Avatud Värav, kelle eesmärgiks on rajada lastekodu Maria kahe peremajaga (mõisakompleksi hooned peavad tulevikus pärast restaureerimist toetama lastekoduga seotud tegevusi (õpi- ja käsitöötoad jne)) ning ka turismi hosteli näol.
Kiiklas asuv rahvamaja hoone on renoveeritud Eesti NSV ajal aastaid seisnud pooleldi ehitatud hoonest. Viimati lõpetati 2004. aastal fassaadi remont ja teostus heakorraprojekt rahvamaja lähemas ümbruses, mis tõstis tunduvalt Kiikla küla esteetilist väljanägemist. Rahvamajas töötavad rahvamaja juhataja ja kaheksa ringijuhti. Töötab avalik Internetipunkt, külasaun, jõusaal, universaalne spordisaal ja raamatukogu mille juurde kuulub ka ajaviitetuba, kus külastajatel on võimalik lugeda ajalehti, ajakirju, mängida lauamänge. 2003. aastal valmis asfalteeritud korvpalliplats.
Puliste

Puliste on küla Hiiumaa vallas Hiiumaa idaosas Hellamaa lahe ääres. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Puliste piirneb põhjas ja läänes Värssu, lõunas Kerema ning idas Hagaste külaga. Küla piirneb kirdes Väinamerega.
Nimi.
Paul Ariste pakkus kohanime vasteks sõna pull 'võrgukäba'. Marja Kallasmaa arvates võib kohanimi tuletuda mehenimest Pull. . Kohanime on esmamainitud 1650 kujul "Peullus".
Loodus.
Puliste lõunaossa lõikub Vahtrepa maastikukaitseala. Küla koosseisu kuulub Uuemaarahu.
Elanike arv.
Puliste külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 13 inimest. Kõik elanikud olid eestlased.
Talud.
Puliste ajaloolised talud 1939 
Ajalugu.
Puliste küla asub Pühalepa kihelkonnas. See on ajalooliselt kuulunud Hiiu-Suuremõisa mõisa alla, kuid olnud ka Randvere ja Vaemla mõisa haldusalas. 1650 on mainitud talunikku Peullus Jacobson. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel elasid Vaemla mõisas talunikud Pullisto Knuth, Pullisto Michel ja Pullisto Pent.
1835 oli Pulistes viis talu ja küla elanikud said perekonnanimeks nimed Harakas (Harrakas), Kamm, Kimber, Kirs, Kottri (Kottry), Müürisepp, Nirk, Peenar (Penar), Reha (Rehha), Saggar, Tammik, Torn ja Ulmer. 
Puliste kuulus 1977–1997 Värssu koosseisu.
Taristu.
Küla idaosa läbib Hilleste–Hellamaa tee ja põhjaosa piirneb Värssu tänavaga.
Kultuur.
Pulistes asub Hagaste baptisti koguduse palvemaja, kus tegutseb Läänemaa usulise ärkamise muuseum.
Reikama

Reikama on küla Hiiumaa vallas Kärdla ja Suuremõisa vahel. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Reikama piirneb põhjas ja läänes Partsi, edelas Leerimetsa, lõunas Hellamaa ning idas Pühalepa-Harju ja Kuri külaga.
Nimi.
Paul Ariste arvates lähtub kohanimi sõnadest rõigas (reigas) ja maa. Marja Kallasmaa pakkus reigase tähenduseks heinahunnik või piklik saad. Kohanime on 1900 mainitud kui "Рейкама".
Loodus.
Reikama piirneb edelas Suuremõisa jõega.
Elanike arv.
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 25 inimest. Kõik elanikud olid eestlased.
Talud.
Reikama ajaloolised talud 1939 
Ajalugu.
Küla piirkond kuulus ajalooliselt Partsi mõisa alla. Küla kujunes välja 20. sajandi alguses, mil sinna ehitati Suuremõisa valla vallamaja.
Taristu.
Reikamat läbib Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee, kus asuvad Reikama ja Pühalepa bussipeatus. Küla piirneb lõunas Tammela–Hellamaa teega.
Kultuur.
Reikamas asus varem Suuremõisa valla vallamaja, mille asukohta püstitati 2017. aastal skulptor Enn Johannese tehtud mälestuskivi.
Sakla (Hiiumaa)

Sakla on küla Hiiumaa valla idaosas Kärdla ja Suuremõisa vahel. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Naaberkülad on põhjas Lõpe, läänes Ala, lõunas Loja, idas Partsi ja kirdes Palade.
Nimi.
Kohanime on esmamainitud Rootsi riigi maaraamatus 1564. aastal kui "Sakalä" ja 1576. aastal kui "Sackala". Paul Ariste ja Lauri Kettunen on kohanime lähtekohaks pidanud sõna "sakk" ('korjanduskott'), "sakuraha" ('trahv'). Kettunen on pakkunud ka isikunime Sakko. Leo Tiik on arvanud kohanime pärinevat kas Sakala maakonnast või Saaremaa Saklast.
Loodus.
Sakla lõunaosa läbib Ala kraav.
Elanike arv.
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 32 inimest. Kõik elanikud olid eestlased.
Talud.
Sakla ajaloolised talud 1939 
Ajalugu.
Küla on ajalooliselt kuulunud Hiiu-Suuremõisa mõisa alla ja 1564 elas seal talunik Anders i Sakalä, 1576 aga Sackala Matz. Küla ajaloolised asumid kulgevad mööda mäeseljandikku Loja–Vilivalla tee ääres. Mõned talukohad on pärit veel Rootsi ajast. 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjonis oli külas 8 talu, mille peremehed olid Kristna Matzi Niggolas, Kristna Matzi Peter, Suitzo Jack, Otti Mick, Marti Siemo, Otti Matz, Prooso Jüri ja Knuti Tönnis. 1835. aastal oli külas 11 talu, elanikud said perekonnanimeks nimed Ala, Armas, Aru (Arro), Kaivapalu (Kaiwapõllu), Kõrkas, Laid, Lõvi (Löwwy), Mast, Märjamaa, Pannal, Pähhel, Ristmägi (Ristmäggi), Sild, Singi, Spriit (Sprit), Süsi, Taba, Tareste (Tarreste), Tänava (Tännawa), Uba (Ubba) ja Umbaaed (Umbaaid). 
Sakla kuulus aastatel 1977–1997 Palade koosseisu. 1978. aastal alustati arhitekt Kulli projekti järgi Kullipesa elamurajooni arendamist.
Taristu.
Küla piirneb kirdes Heltermaa–Kärdla–Luidja maanteega, põhjast läbivad Palade–Tubala tee ja Ala tee. Küla idaosa läbib Sakla–Loja–Vilivalla tee ja lääneosa Loja tee.
Kultuur.
Külas asub Palade kalmistu ja ajakirjanik Juhan Kokla mälestustahvel. Lee talukohal paikneb ohvrikivi. Nigula talu rehielamut on kasutatud seltsitegevuseks, talus säilinud ka veskikoht. Lembitu talukoha rajas aednik Lembit Kuulmata.
Sarve

Sarve on küla Hiiumaa valla idaosas Sarve poolsaarel. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Naaberkülad on Soonlepa ja Heltermaa.
Nimi.
Carl Friedrich Wilhelm Russwurm tuletas nime sõnast sarv. Koht võib olla seotud 1254 nimetatud sadamaga ("portus Sarwo"). Kohanime on esmamainitud 1581 kui "Sarwa".
Loodus.
Küla ala jääb Sarve maastikukaitseala koosseisu. Külas asuvad ainulaadsed alvarid. Sarve territooriumile jäävad Kaevatsi laid, Heinlaid, Langekare ja mitmed väiksemad Hiiumaa laiud. Külas asub mitu rändrahnu.
Elanike arv.
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 29 inimest. Kõik elanikud olid eestlased.
Talud.
Sarve ajaloolised talud 1939 
Ajalugu.
Küla on ajalooliselt kuulunud Hiiu-Suuremõisa mõisa ja Soonlepa mõisa alla. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni andmetel oli külas 14 talu.
1835 said küla elanikud Soonlepa mõisas järgmised perekonnanimed: Haavik, Kaevats (Kaewats), Kiil (Kiel), Kondel, Korik, Kulli, Kuur (Kur), Küla, (Külla), Liiva, Niedema, Paat, Pass, Pilder, Pint, Proos, Rehepapp (Rehhepapp), Roog (Rog), Samm, Sill, Tarn, Toop, Undo ja Vaar (Waar). 
Taristu.
Küla läbib Heltermaa–Sarve–Aruküla tee, kus asuvad Soonlepa, Mäe ja Sarve bussipeatus. Külas asub Sarve sadam. Hiiumaa–mandri jäätee saab tavaliselt alguse just Sarvelt.
Soonlepa

Soonlepa on küla Hiiumaa valla idaosas Soonlepa poolsaarel Soonlepa lahe ääres. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Naaberkülad on põhjas Aruküla, kirdes Heltermaa ja idas Sarve.
Nimi.
Kohanime lähtekohaks on kohanimi Soome ja lõpp. Paul Ariste pakkus kohanime lähtekohtadeks sõnu soo ja lepp, kuid Marja Kallasmaa arvates ei järgi need varasemaid kirjapanekuid. Paul Johansen tõlgendas kohanime lõpuosa kui 'piir'. Lauri Kettunen pakub lõpuosaks ka sõna lepe. Kohanime on 1453 esmamainitud kui "Somelepis", 1564 kui "Somelep".
Loodus.
Küla ala jääb valdavalt Sarve maastikukaitseala koosseisu.
Elanike arv.
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 23 inimest. Kõik elanikud olid eestlased.
Talud.
Soonlepa ajaloolised talud 1939 
Ajalugu.
Ala kuulus algselt Hiiu-Suuremõisa mõisa, hiljem Soonlepa mõisa alla. 1453 on ürikutes mainitud isikut Peter Somelepis tho Waymonen. 1564 oli moodustunud küla. 18. sajandil moodustati Soonlepa mõis. Mõisa likvideerimisel kujunes 20. sajandi alguses asundus.
Taristu.
Küla idaosa läbib Heltermaa–Sarve–Aruküla tee.
Kultuur.
Külas asub Soonlepa mõis, mille lubjaahi on pärandkultuuriobjekt. Mõis on tänapäeval näitetruppide suvelavastuste kohaks.
Sääre (Hiiumaa)

Sääre on küla Hiiumaa valla idaosas Sääre ninal. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Sääre piirneb põhjas Suuresadama, läänes Kõlunõmme, edelas Pühalepa-Harju ja lõunas Kuri külaga.
Nimi.
Kohanimi tuletub sõnast säär (neem, madalik, leetseljak). Kohanime on esmamainitud 1565 kujul "Särle by" ja 1726 "Sehrell".
Loodus.
Külas asub Rannakodu järv.
Elanike arv.
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 35 inimest. Neist 34 olid eestlased.
Talud.
Sääre ajaloolised talud 1939 
Ajalugu.
Sääre kuulus ajalooliselt Vaemla mõisa ja Hiiu-Suuremõisa mõisa alla. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel olid küla talunikud Sehrell Hans, Sehrell Pawell, Sehrell Andres ja Sehrell Thomas.
1835 oli külas 7 talu ja elanikud said omale perekonnanimedeks nimed: Aamisepp (Hamisep), Hammer, Hani, Hari (Harry), Hers, Hoppi, Kurba, Naber, Niinepuu, Nurk, Pargo, Pügal, Sarapuu (Sarrapu), Suitso, Sukku (Sukko), Tihane (Tihhane), Tikkerpuu, Tui ja Viherpuu (Wihherpu). 
Taristu.
Läbi küla kulgevad Tempa–Suuresadama tee ja Partsi–Kuri tee. Tempa teelt saavad alguse Sääre tee ja Madise tee.
Tammela

Tammela on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Käina ja Kärdla vahel. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Tammela piirneb põhjas ja idas Nõmba, lõunas Villemi, kagus Kaasiku, idas Undama ja kirdes Vilivalla külaga.
Nimi.
Kohanimi on tekkinud puunimetusest tamm ja seljandik. Küla on esmamainitud 1564 kujul ’"Tamisell"’.
Loodus.
Tammela põhjaosa piirneb Vilivalla peakraaviga ja keskosa läbib Tammela peakraav.
Elanike arv.
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 7 inimest. Küla kõik elanikud olid eestlased.
Talud.
Tammela talud 1939 
Ajalugu.
Tammela kuulus ajalooliselt Hiiu-Suuremõisa mõisa alla. 1564 on kohta mainitud kui Petter Hanttheson'i popsikohta. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel oli külas kolm talu, mille peremehed olid Tammeselja Hans, Tammeselja Ado ja Tammeselja Hinder.
1835 oli külas kolm talu, mille elanikud said omale perekonnanimedeks nimed Murro, Paes, Pöör ja Sügise (Süggisi).
Tammela kuulus 1977–1997 Vilivalla küla koosseisu.
Taristu.
Tammela edelaosa piirneb Kärdla–Käina maanteega, kust algab küla läbiv Tammela–Hellamaa tee.
Tareste (Hiiumaa)

Tareste on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kärdlast loodes Tareste lahe ääres. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Tareste piirneb kagus Kärdlaga, lõunas Kärdla-Nõmme, läänes Kanapeeksi ja Risti ning põhjas Lehtma külaga.
Nimi.
Paul Ariste pakkus kohanime päritoluks mitmuse omastavat sõnast tara. Kohanime on mainitud 1565 kujul Tharis, 1688 Torräst ja 1798 Tarrist.
Loodus.
Enamik küla rannaäärsest alast kuulub Tareste maastikukaitseala koosseisu, küla põhjaossa lõikub Tahkuna looduskaitseala loodusreservaat. Küla maid läbib Tareste jõgi ja lõunaosa Liiva oja lõik. Endise piirivalvekordoni alal asuvad kaitsealused Tareste sanglepad.
Elanike arv.
Tarestes elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 23 inimest. Kõik küla elanikud olid eestlased. 2021. aasta rahvaloenduse alusel elas külas 12 püsielanikku. 
Ajalugu.
Tareste kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa, seejärel Hiiu-Suuremõisa mõisa ja hiljem Kärdla mõisa koosseisu. Seal asusid Tareste metsavahikoht, Hiiu-Kärdla kalevivabriku metsa- ja karjamaad. Metsavahikohal asus nõukogude ajal piirivalvekordon. Hiljem kuulus ala Kärdla asunduse ja Tubala küla koosseisu, kust eraldi külana moodustati 1997. aastal.
Taristu.
Tareste lõunaosast suundub läände Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee, kust saavad alguse Lehtma tee ja Koidma tee.
Kultuur.
Tareste alale jäävad Tõrvanina supelrand ja mitu Teise maailmasõja aegset dotti. Hiiumaa Orienteerujate Klubi teostab Tarestes keskmiselt aastas korra võistlusi.
Ettevõtlus.
Nõukogude ajal ja peale Eesti Vabariigi taasiseseisvumist asus Tarestes Hiiumaa metsamajandi taimeaed. Maakonna ajalehe Hiiumaa omanikuks oli kohanime järgi nimetatud OÜ Tareste.
Tempa

Tempa on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kärdla ja Heltermaa vahel Hiiumaa idaosas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Tempa piirneb põhjas ja idas Hellamaa, lõunas Suuremõisa, kagus Kerema ja idas Värssu külaga.
Nimi.
Paul Ariste pakkus kohanime vasteks sõnad tee ja pää. Kohanime on esmamainitud 1609 kujul Temppa.
Elanike arv.
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 19 inimest. Küla kõik elanikud olid eestlased.
Talud.
Tempa ajaloolised talud 1939 
Ajalugu.
Tempa kuulus ajalooliselt Hiiu-Suuremõisa mõisa alla. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjonis olid mõisa all vabadikud Tempa Siemo ja Tempa Thomas.
1835 oli külas viis talu, mille elanikud said omale perekonnanimedeks nimed: Harakas (Harrakas), Heinleht (Heunlecht), Kastanje (Kastange), Kerves (Kerwes), Mammuspu, Sein, Suitso, Sump, Suur, Türnpuu (Türnpu) ja Võsa (Wõssa).
Tempa kuulus 1977–1997 Hellamaa koosseisu.
Tempa külas asus Pühalepa külanõukogu ja Pühalepa valla keskus.
Taristu.
Tempa küla läbib põhjast lõunasse Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee, kust algab Tempa–Suuresadama tee ja Värssu tänav. Küla põhjaosa piirneb Tammela–Hellamaa teega.
Tubala

Tubala on Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas, Kärdlast lõunas asuv küla. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Tubala piirneb põhjas Prählamäe, läänes Kanapeeksi ja Määvli, edelas Leigri, lõunas Nõmba, kagus Loja ning idas Paluküla, Lõpe ja Ala külaga.
Nimi.
Külanimi pärineb sõnadest "tuba" 'maja, talu' ja "selg" 'seljandik'. Küla on esimest korda mainitud 1564. aastal kujul "Twbbesälke by". Hiljem on seda nimetatud 1688 "Tubasellieby", 1798 "Tubbaselja" ja 1923 "Tubala". 
Loodus.
Tubala alal asub Määvli raba. Küla läbib põhja-lõunasuunaline Kärdla kraatri valliseljandik ja küla ise on samas suunas välja veninud. Tubala rändrahn on mahu järgi suuruselt kuues kivi Hiiumaal. Küla läbib lõunast põhja Nuutri jõgi.
Tubala alale jääb osa Pihla-Kaibaldi looduskaitseala alasid.
Elanike arv.
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 79 inimest. Küla kõik elanikud olid eestlased.
Talud.
Tubala ajaloolised talud 1939 
Ajalugu.
Tubala kuulus ajalooliselt Suuremõisa mõisale. Küla on esmamainitud 1564. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel oli Tubaselja külas 14 talu.
Tubala koosseisu on viimase sajandi jooksul kuulunud Kärdla-Nõmme, Määvli, Pilpaküla, Prählamäe ja Tareste. Samuti kuulus küla koosseisu osa Kanapeeksi (Kaibaldi) ja Linnumäe külast.
Taristu.
Seljandikku mööda kulgeb Kärdla–Käina maantee, kus lõpevad Palade–Tubala tee ja Määvli–Tubala tee. Küla keskosa läbib Koldema tee.
Kultuur.
Tubalas asuvad kaks ehitismälestist (Tõnise tuulik ja Tubala tuulik) ning üks arheoloogiamälestis.
Tubala rändrahnu ligiduses asub Tubala vai. Legendi järgi hoidvat Tubala vai Hiiumaad merepõhjas kinni, et see oma kohalt ära ei ujuks. Vaia asukohta Tubala külas on rahvapärimuses nimetatud põhjuseks, miks Pühalepa valla rahvast on hiidlaste seltside jaotuses nimetatud "ehthiidlasteks" või ka "pärishiidlasteks".
Külast pärines kohalik poliitik Hergo Tasuja, endine minister Friedrich Sauer ja mükoloog Leili Järva.
Undama

Undama on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kärdla ja Käina vahel. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Undama piirneb põhjas Vilivalla, läänes Tammela, lõunas Kaasiku, idas Viilupi ja kirdes Suuremõisa külaga.
Nimi.
Paul Ariste pakkus kohanime päritoluks soome isikunime Untamo ’unine, uimane isik’, ’unelev ja unistav isik’. Arvo Meri arvas kohanime aluseks muinassoome isikunime Untama, mida ta seostab mitme eesti kohanimega. Kohanime on esmamainitud 1688 kujul Undama.
Loodus.
Küla idaosas asub Undama soo hoiuala, kus ajalooliselt asusid Undama järved. Küla keskosa läbib Vilivalla peakraav.
Elanike arv.
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 15 inimest. Küla kõik elanikud olid eestlased.
Talud.
Undama ajaloolised talud 1939 
Ajalugu.
Undama kuulus ajalooliselt Hiiu-Suuremõisa mõisa alla. 1688 elasid mõisas talunikud Undama Wehe pert ja Undama Diederich. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel elasid külas talunikud Undama Peter, Undama Pawell ja Undama Knuth.
1835 oli külas neli talu, mille elanikud said omale perekonnanimedeks nimed: Karrus, Kättis, Lunt, Marrima, Pöial (Peujall), Sauer ja Terras.
Undama kuulus 1977–1997 Vilivalla koosseisu.
Taristu.
Küla läbib idast põhja Tammela–Hellamaa tee, kust algab küla läbiv külatee.
Kultuur.
Undamast pärines hilisem ajakirjanik Endel Saar.
Vahtrepa

Vahtrepa on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa valla idaosas Väinamere ääres Kärdla ja Heltermaa vahel. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda. 
Vahtrepast põhjas asub Hagaste, loodes Kerema, läänes Hilleste ja lõunas Aruküla küla.
Nimi.
Leo Tiik on kohanime aluseks pakkunud alamsaksakeelset sõna "wachter" või rootsikeelset "vaktare", mis tähendavad vahiposti. Paul Ariste ja Lauri Kettunen arvasid, et kohanime aluseks on puunimi vaher. Kohanime on esmamainitud 1565 kujul Wachtar Pä by.
Loodus.
Küla põhjaosa hõlmab Vahtrepa maastikukaitseala. Küla territooriumile jäävad Vohilaid, Hõralaid, Eerikulaid, Pujurderahu ja teised väiksemad saared, samuti Kallaste- ehk Vahtrepa pank. Vohilaiul asub Vohioja järv. Külas asub Vahtrepa rannaallikas.
Vahtrepa edelaosas asub Veoma piirkond.
Elanike arv.
Vahtrepas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 34 inimest. Kõik küla elanikud olid eestlased.
Talud.
Vahtrepa talud 1939 
Ajalugu.
Vahtrepa kuulus ajalooliselt Hiiu-Suuremõisa mõisa alla, Veoma aga Soonlepa mõisa alla. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel oli külas 14 talu.
Taristu.
Küla läbib lõunast põhja Hilleste–Hellamaa tee. Vahtrepa sadamaga toimis 19. sajandini ühendus Hiiumaa ja mandri vahel.
Kultuur.
Vahtrepas asub Lõuka tuulik ja endine kõrtsihoone. Külast oli pärit õpetaja Aksel Koppel.
Valipe

Valipe on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa valla idaosas Soonlepa lahe põhjakaldal. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Valipe piirneb põhjas Pühalepa, loodes Suuremõisa, läänes Kalgi ja Salinõmme, kirdes Hilleste ja idas Aruküla külaga.
Nimi.
Paul Ariste pakkus kohanime lähtekohaks sõnu vall ja pea. Paul Johansen selgitas kohanime teket linnuse rajamisega. Võimalik ka, et kohanime aluseks on endine kohanimi Harjumaalt. Kohanime on 1529 esmamainitud kujul "der hoff tho Wallipe".
Loodus.
Valipe edelaosa piirneb Suuremõisa jõega. Külas asuvad Valipe rahnud.
Elanike arv.
Valipes elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 3 inimest. Kõik küla elanikud olid eestlased.
Talud.
Valipe ajaloolised talud 1939 
Ajalugu.
Valipe ala kuulus ajalooliselt Hiiu-Suuremõisa mõisa alla. Hiljemalt 15. sajandil valmis Liivi ordu Maasilinna foogtkonna Hiiumaa landsknechti ametiresidents Valipe kindlustatud mõisahoone. Kroonik Dionysius Fabricius mainis seoses Liivi sõja sündmustega ka Jürgensburgi kindlustust. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel elasid mõisa alal talunikud Wallipae Laur, Lauri Michell, Köstre Siemo, Köstre Mart ja Sarnako Mart. Revisjoni järgi kuulus tollal küla koosseisu ka Saarnaki laid, mis hilisemal ajal oli Salinõmme küla koosseisus.
1835 oli ala jagunenud Hilleste, Lepisto ja Loja külade vahel.
Taristu.
Valipe põhjaosa läbib Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee, kust algavad Suuremõisa–Käina–Emmaste maantee, Kabeli tee ja Kreedu tee. Küla läbib põhjast lõunasse maanteelt algav Valipe tee.
Kultuur.
Valipes asuvad Valipe kindlustatud elamu varemed.
Ettevõtlus.
Külas asub Valipe puhkemaja.
Viilupi

Viilupi on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Suuremõisa ja Käina vahel. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Viilupi naaberküladeks on idas Suuremõisa, lõunas Kalgi, edelas Jõeküla, läänes Kaasiku ja põhjas Undama.
Nimi.
Kohanime aluseks on isikunimi Philipp.
Loodus.
Viilupi idapiiriks on Suuremõisa jõgi. Küla aladele jääb osaliselt Undama soo. Küla läbib Vilivalla peakraav.
Elanike arv.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas Viilupi külas 41 inimest.
Talud.
Viilupi ajaloolised talud 1939 
Ajalugu.
Viilupi ala kuulus ajalooliselt Hiiu-Suuremõisa mõisa alla. Küla kujunes välja peale esimest maailmasõda.
Taristu.
Viilupi piirneb lõunas Suuremõisa–Käina–Emmaste maanteega.
Kultuur.
Külas asub Hiiu-Suuremõisa mõisa rajatud Viilupi laut härgade hoidmiseks.
Vilivalla (Hiiumaa)

Vilivalla on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kärdlast 13 kilomeetrit lõunas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Vilivalla piirneb põhjas Leerimetsa ja Loja külaga, idas Nõmba, edelas Tammela, lõunas Undama, kagus Suuremõisa ja idas Hellamaa külaga.
Nimi.
Leo Tiik arvas, et kohanimi kujunes kui Harjumaalt Vilivallast pärit üksjalg asus 16. sajandil elama Hiiumaale. Kohanime on mainitud 1564 kujul Villewall ja 1576 Willewalle.
Loodus.
Küla lääneosas asub Vilivalla hoiuala, kus kaitstakse Natura-liikide elupaiku väljaspool kaitsealasid. Küla lääneosas on Vilivalla jõgi.
Elanike arv.
Vilivallas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 12 inimest. Küla kõik elanikud olid eestlased.
Talud.
Vilivalla ajaloolised talud 1939 
Ajalugu.
Vilivalla kuulus ajalooliselt Hiiu-Suuremõisa mõisa alla. 1564 elas mõisa alal üksjalg Hans Villewall. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel elasid külas vabadikud Lauri Nigolas, Lauri Siemo ja Hanso Andres. 1783. aastal asutas Hiiu-Suuremõisa mõisnik oma mõisa jaoks Vilivalla karjamõisa ja ajas seoses karjamõisa rajamisega oma kodudest välja Vilivalla vabadikud, kellest osa läksid Saaremaale ning Vilsandi saarele. Vilivalla karjamõisa territooriumist moodustati pärast 1816. aasta Eestimaa talurahvaseaduse vastuvõtmist mõisavald, mille alusel langesid mõisate piirid kokku valdade piiridega. 1889. aastal liideti Vilivalla vald ja veel seitse mõisavalda Suuremõisa vallaga.
Karjamõisa likvideerimisel rajati esimese maailmasõja järel Vilivalla asundus, mis 1977 muudeti külaks.
Kultuur.
Külas asub Vilivalla tuulik. 20. sajandil oli Vilivallas baptistide kabel juuli 2010, saeveski ja algkool. V. I. Lenini nimeline kolhoos ehitas külla sigala ja ETKVL kaupluse. Alates 9. juulist 2008 käib Vilivallas Selveri opereeritav rändpood.
Kui 1988. aasta sügisel alustati Pühalepa külanõukogus talude taastamist, taastati külanõukogu esimene talu Vilivalla külas.
Taristu.
Vilivalla küla läbis nõukogude ajast kuni veebruarini 2004 bussi maakonnaliin. Nõukogude ajal liikus Vilivalla suunal kolhoosibuss. Viimastel andmetel käis alates 20. jaanuarist 2004 igal tööpäeval maakondlik bussiliin nr 659 väljumisega kell 06:15 Õngult Kärdlasse, läbides Tohvri, Käina ja Vilivalla; peatus planeeriti sama aasta suvekuudeks. Alates 23. veebruarist 2004 regulaarne bussiliiklus Vilivallat enam ei läbi.
Vilivallat läbib lõunast kirdesse Tammela–Hellamaa tee, mis kohati on ka küla piiriks. Teega lõikub Nõmba–Vilivalla tee kruusatee, mida 2005 uuendati ja millele veeti kulumiskatte uuendamise käigus kruusa. 2006. aastal remonditi küla lääneosas olevat Sakla–Loja–Vilivalla tee kruusateed.
Värssu

Värssu on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa valla idaosas Hellamaa lahe ääres. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Värssu piirneb põhjas Hellamaa, läänes Tempa, lõunas Kerema ja idas Puliste külaga.
Nimi.
Paul Ariste pakkus kohanime vasteks sõna "värss" (’noor pull'). Asulat on 1688. aastal esmamainitud nimega Werßi.
Loodus.
Värssu koosseisu kuulub Silmakrassi saar.
Elanike arv.
Värssu külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 10 inimest. Küla kõik elanikud olid eestlased.
Talud.
Värssu ajaloolised talud 1939 
Ajalugu.
Värssu kuulus ajalooliselt Pühalepa kihelkonda, algul Vaemla ja hiljem Randvere mõisa alla. 1688. aastal elasid alal talunikud Werßi Jörgen ja Werßi Hinrich. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni järgi elasid Randvere külas talunikud Wehrso Matz, Wehrso Greiss ja Wehrso Ado.
1835. aastal oli külas kuus talu, mille elanikud said perekonnanimeks nime Hammer, Harakas (Harrakas), Havi (Hawwy), Kamm, Kimber, Kottri, Müürisepp (Mürisep), Nirk, Peenar (Penar), Reha (Rehha), Sagor (Saggor), Tammik ja Ulmer.
Aastatel 1977–1997 kuulus Värssu koosseisu Puliste.
Taristu.
Värssu edelaosa piirneb Heltermaa–Kärdla–Luidja maanteega, kus algab küla edelast loodesse läbiv Värssu tänav. Küla loodeosas on Hilleste–Hellamaa tee. Külas asub Värssu sadam.
Pikknurme

Pikknurme on küla Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas. 2012. aastal elas külas 172 inimest .
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Puurmani valda.
Asend.
Küla paikneb Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee ääres. Põhjast lõunasse läbib küla Pikknurme jõgi. Edelasse jääb Madise raba, mis läheb lõunas üle Alam-Pedja looduskaitseala koosseisu kuuluvaks Umbusi rabaks.
Ajalugu.
Pikknurme küla on esimest korda mainitud 1426. aastal ("Pieteuorm"). 19. sajandi alguses on kasutatud juba nime "Pikknurme" – pikad nurmed. 13.–18. sajandist pärineva arheoloogiamälestisena on arvel küla kõrgeim oos, Veski talu maadel paiknev Kabelimägi. 
Majandus.
Pikknurme külas asub Riigimetsa Majandamise Keskuse Jõgevamaa metskonna keskus.
Kultuur.
Pikknurme küla arendab ja kohapealset kultuurielu korraldab Pikknurme Külaselts. 
Otti talus on Otti talu kalmistu.
Lemsi

Lemsi on küla Pärnu maakonnas Kihnu vallas.
Selles külas asuvad Kallase ja Marta pood.
Külas asub tähelepanuväärne Laose talu, mille elamu on arvele võetud kultuurimälestisena.
Linaküla

Linaküla on küla Pärnu maakonnas Kihnu vallas.
Selles külas asub rannakämping.
Sääre (Kihnu)

Sääre ehk Sääreküla on küla Pärnu maakonnas Kihnu vallas.
Selles külas asuvad Kurase pood ja keskus kohvikuga ning Kihnu pood.
1982. aasta Eesti meeste meistrivõistlused rahvusvahelises kabes

Eesti meeste 27. meistrivõistlused rahvusvahelises kabes (1982)
Eesti 27. meistrivõistlused rahvusvahelises kabes peeti Narvas 15. - 30. maini 1982.
Taola

Taola ehk Eestimaa Budistlik Vennaskond oli Eestis aastatel 1982–1988 tegutsenud budistlik ühendus. Taola rajas Vello Väärtnõu.
Taola töös osales ka Arno Arrak, kes tegi esimesed thankad Eestis: Valge Tara ja Avalokitešvara. 
Lisaks aitasid kaasa tölke tööle veidi Tiina Hallik ja Anu Rootalu.Muud funktsiooni neil ei olnud Taolas. Taola ümber kogunes küllalt suur hulk budismi huvilisi. Taola tegutses Kadriorus alates 1982. aastast kuni 1988. aastani, kui Väärtnõu Gorbatšovi ajal NSV Liidust välja saadeti. Väärtnõu suundus Rootsi.
Taola eesmärk.
Taola tegevuse eesmärgiks oli budistliku mõttelaadi ja ideede propageerimine Eestis.
Taolas trükiti ka Esimesed Eesti budistlikud thankad siiditrükis - Valge taara ja Avalokitshvara autor Arno Arrak. Taolat külastasid ka Eestis laamad Burjaatiast.
Budistlik Vennaskond tegeles budismialase kirjanduse tõlkimisega (inglise, vene, saksa, soome keelest), paljundas ja levitas budismiteemaliste teoste tõlkeid Eestis. Taola andis välja esimese eestikeelse tiibeti keele õpiku.
Pent Nurmekund õpetas taolastele vanamongoli keelt. Taolas sooritati ka Budistlike rituaale .
Taola tõlkis budistlikku kirjandust ning tegeles budistliku kunstiga. Taola rajas viis - 5 stuupat Eestis: esimese stuupa Pangarehele Jüri Arraku suvekodusse, kolm stuupat Ridalasse Siim Jõesaare maja lähedale.
Liikmeid.
Tuntumate liikmete hulka kuulusid Vello Väärtnõu, Arno Arrak, Jüri Saard, Tõnis Promet ning Ants Luik.
Aero L-39

Aero L-39 Albatros on Tšehhoslovakkias 1960. aastatel NSV Liidu tellimusel loodud kaheistmeline reaktiivõppelennuk. L-39 ehitati asendamaks eelnevat vananenud õppelennukit Aero L-29 Delfin.
Areng.
L-39 esmalend toimus 4. novembril 1968. 1971. aastast hakati Nõukogude Liidu, Tšehhoslovakkia ja teiste Varssavi Pakti riikide tellimusi täitma. Ajavahemikus 1971–1999 valmis 2921 Albatros L-39/59 pere lennukit. Neid on eksporditud 16 riiki, lisaks juba nimetatud riikidele ka Vietnami, Rumeeniasse, Bulgaariasse, Kuubasse, Iraaki ja Alžeeriasse. 
1980. aastate alguses alustati L-39C baasil uuendatud lennuki L-39MS loomist, millele paigaldati võimsam mootor, tugevdati keret, pikendati ninakoonust ja uuendati avioonikat. L-39MS sai uuema arenduse käigus nimeks L-59, esmalend tehti 1. oktoobril 1986.
Kasutus Eestis.
Eesti Õhuvägi rendib juba alates 2011. aastast kahte õppelennukit L-39. Lennukid on kasutusel sihitajate väljaõppeks ning treeninguks ja ka õhutuletoetuse tulejuhtide treeninguks. Eesti lennukeid kasutab oma tulejuhtide ja sihitajate treeninguks ka Läti sõjavägi.
Esimesed neli aastat rentis õhuvägi L-39 lennukeid Läti firmalt SIA «K. S. AVIA». 2015. aastal sõlmiti uus 4-aastane leping firmadega Aerohooldus OÜ ja SKY LLC.
Agu Peerna

Agu Peerna (sünninimi August Peerna; 21. juuli 1904 Tartu – 18. veebruar 1950 Tartu) oli eesti graafik ja raamatuillustraator.
Aastatel 1915–1921 õppis Peerna Tartu algkoolides ja 1921–1926 Tartu Õpetajate Seminaris (joonistusõpetaja Mart Pukits).
Aastatel 1926–1947 töötas õpetajana Tartumaa ja Tartu koolides. 
Õpinguid jätkas aastatel 1928–1932 Kõrgemas Kunstikoolis Pallases, 1942–1944 Kõrgematel Kujutava Kunsti Kursustel ja aastast 1945 Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis, mille lõpetas 1948. aastal ning oli samas 1947–1949 ka õppejõud. 
Aastast 1949 oli ta Kunstnike Liidu liige.
Maetud Tartu Pauluse kalmistule. 
Looming.
Viljeles mitmesuguseid graafikatehnikaid ja joonistust. Juba 1930. aastate algul hakkas kujundama raamatuid ja ajakirju, kasutades meisterlikult linoollõike dekoratiivseid ja väljenduslikke võimalusi. Varased teosed on käsitlusviisilt rahvusromantilised, hiljem muutuvad realistlikumaks ja ekspressiivsemaks.
Kirikuvalla

Kirikuvalla on küla Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas. 
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Puurmani valda.
Jean de Joinville

Jean de Joinville (1224–1317) oli prantsuse kroonik ja ametnik (Champagne'i senešall), kuningas Louis IX lähikondlane.
Joinville osales Louis Püha juhitud seitsmendas ristisõjas (1248–1254) ning oli hiljem üks tema lähem sõber. Kaheksandas ristisõjas ta ei osalenud ning püüdis ka kuningat mõjutada seda õnnetult lõppenud retke mitte ette võtma.
13. sajandi lõpus pani Joinville kirja oma memuaarid, milles käsitles põhjalikult Louis Püha isikut ja tegevust.
Jaan Talts

Jaan Talts (sündinud 19. mail 1944 Massiarul Laiksaare vallas Pärnumaal) on eesti tõstja, olümpiavõitja ja kahekordne maailmameister. 
Ta on võitnud kaks olümpiamedalit: 1968. aastal Mexicos sai ta hõbemedali (vastane kasutas tollal veel lubatud dopingut) ja 1972. aastal Münchenis kuldmedali.
Maailmameistrivõistlustelt võitis ta 1970. ja 1972. aastal kuldmedali ning 1968. ja 1969.aastal hõbemedali. 
Euroopa meistrivõistlustelt sai 1968., 1969., 1970. ja 1972. aastal kuldmedali. Kokku on ta võitnud seitse kuldmedalit ja kolm hõbemedalit.
Aastatel 1967–1972 püstitas Talts 41 maailmarekordit. Ta oli esimene poolraskekaallane (kuni 90 kg), kes tõstis kolmevõistlusel üle 500 kg. 
Parimad tulemused.
Surumine – 211 kg, rebimine – 170 kg, tõukamine – 222,5 kg, kolmevõistlus – 587,5 kg ja kahevõistlus – 380 kg.
Ühiskondlik tegevus.
1989. aastast on Jaan Talts Eesti Olümpiakomitee liige ning on EOK juures asuva tippspordi nõukogu esimees. Aastatel 1995–1996 oli ta Riigikogu liige.
Isiklikku.
Tema poeg on kergejõustiklane ja tõstja Jaan Talts juunior.
Mereraadioside

Mereraadioside on rahvusvaheliselt reguleeritud avalik raadioside, mida kasutatakse laevadel ja muudel veesõidukitel kahesuunaliseks kõnesideks laevalt laevale ning laevalt kaldale (näiteks suhtlemiseks sadamakapteniga).
Mereraadioside kasutab VHF-sagedusala. Mereraadiosidet reguleerib ja korraldab eeskätt Rahvusvaheline Telekommunikatsiooni Liit (ITU), mis on eraldanud selleks kindlad sagedusalad. Mereraadioside kasutamiseks on tavaliselt vaja omada vastavat tunnistust. Hädaolukorras võib meresidet kasutada ka siis, kui raadio kasutajal ei ole operaatori tunnistust.
Eestis vastutab mereraadioside toimimise eest Riigi Infokommunikatsiooni Sihtasutus ning mereraadioside kasutamiseks taotlema veesõidukile raadioloa Tarbijakaitse ja Tehnilise Järelevalve Ametilt. Mereraadioside operaatori tunnistusi väljastab Transpordiamet.
Heiki Nabi

Heiki Nabi (sündinud 6. juunil 1985) on eesti maadleja, kahekordne maailmameister Kreeka-Rooma maadluses.
Ta on lõpetanud 2004. aastal Audentese Spordigümnaasiumi ja 2009. aastal Sisekaitseakadeemia justiitskolledži korrektsiooni erialal.
Nabi on võitnud 2012. aasta suveolümpiamängudel Londonis hõbemedali. Esimeses matšis võitis ta punktidega Valgevene maadlejat Ioseb Tšugošvilit. Teises matšis võitis Poola maadlejat Łukasz Banaki. Poolfinaalis alistas ta rootslase Johan Euréni. Finaalis kaotas Nabi Kuuba maadlejale Mijaín López Núñezile.
26. septembril 2006 tuli Nabi Hiinas Guangzhous toimunud maailmameistrivõistlustel Kreeka-Rooma maadluses kehakaalus kuni 96 kg maailmameistriks. 22. septembril 2013 võitis Nabi Budapestis raskekaalus hõbemedali, kuid pärast tema finaalivastase diskvalifitseerimist dopingu kasutamise tõttu sai Nabist teist korda maailmameister.
Heiki Nabi treener on Henn Põlluste. Nabi esimene treener oli Tiit Madalvee.
Tulemused.
Nabi on 11-kordne Eesti meister Kreeka-Rooma maadluses (2005–2015, välja arvatud 2008).
Eesti maadlusliit on valinud Heiki Nabi parimaks Kreeka-Rooma maadlejaks kolm korda: 2005, 2006 ja 2008.
Nabi valiti Eesti 2006. aasta parimaks noorsportlaseks (kuni 21 aastat) ja jäi aasta meessportlase valimisel olümpiavõitjaks tulnud Andrus Veerpalu järel teiseks. Nabi treener Henn Põlluste sai aasta treeneri valimisel kolmanda koha kahe murdmaasuusatamistreeneri järel. Nabi oli üks viiest sportlasest, kes pälvisid 2007. aastal 150 000 krooni suuruse spordi aastapreemia.
Isiklikku.
Heiki Nabi on pärit Hiiumaalt Hilleste külast. Ta on 192,5 cm pikk ja kaalub väljaspool võistlusi 110–113 kg.
2010. aastal abiellus ta Egle Elleriga. Neil on 2011. aastal sündinud tütar Renata, 2017. aastal sündinud poeg ja 2022. aastal sündinud tütar.
Gringode kultuur

"Gringode kultuur" on ansambli J.M.K.E. teine album, mis ilmus 1993. aastal.
Laulud.
Kõikide laulude autor on Villu Tamme, kui pole märgitud teisiti.
1983. aasta Eesti meeste meistrivõistlused rahvusvahelises kabes

Eesti meeste 28. meistrivõistlused rahvusvahelises kabes (1983)
Eesti 28. meistrivõistlused rahvusvahelises kabes peeti Otepääl 9. - 24. juulini 1983.
Barhaan

Barhaan ehk kaarluide on poolkuukujuline luide, mis asetseb valitsevate tuulte suunaga risti ja kumerusega vastu tuult.
Barhaani tuulepealne nõlv on pikk ja lauge (nõlva kallakus 10–15°), tavaliselt on ta kaetud tuuleviredega. Tuulealune nõlv on lühike ja järsk (32–35°). Terav kaarluite hari on kaarekujuline, kaarluite otsad ulatuvad pärituult ette.
Kaarluite kõrgus on erinev: 2–3 meetrist 15 meetrini, aga kohati veelgi kõrgem (Liibüa kõrbes kuni 20–30 meetrit). Üksikud kaarluited on harvad, tavaliselt tekivad merelaineid meenutavad barhaaniahelikud. Nende kõrgus võib ulatuda üle 60–70 meetri.
Kõrgeim Euraasia kaarluide (210 m) on Sarõkum ("kollane mägi") Põhja-Dagestanis, mille kõrgus väheneb umbes 1 meetri võrra aastas. Viimase 20 aasta jooksul vähenes ta kõrgus 25 meetrit.
Elektrivälja tugevus

Elektrivälja tugevus ehk elektriväljatugevus on füüsikaline suurus, mis väljendab elektrivälja võimet avaldada väljapunkti asetatud elektrilaengule jõudu.
Elektrivälja tugevus formula_1 võrdub antud väljapunkti asetatud proovilaengule mõjuva jõu ja selle laengu jagatisega: 
formula_2, 
kus formula_3 on proovilaengule mõjuv jõud ja formula_4 proovilaengu elektrilaeng. 
Kuna jõud on vektoriaalne (suunaga) suurus, siis kirjutatakse sama seos harilikult vektorkujul:
formula_5.
Elektrivälja tugevuse mõõtühik SI-süsteemis on volt meetri kohta (V/m), mis tuletub jõu ühiku njuuton (N) ja laengu ühiku kulon (C) jagatisest:
formula_6.
1 njuuton kuloni kohta on sellise elektrivälja tugevus, milles punktlaengule suurusega 1 C mõjub jõud 1 N.
Elektrivälja jõujoon

Elektrivälja jõujooneks nimetatakse mõttelist joont, mille igast punktist tõmmatud puutuja siht ühtib väljatugevuse vektori formula_1 sihiga.
Staatilise elektrivälja jõujooned algavad positiivsel laengutel ja lõppevad negatiivsel või suunduvad lõpmatusse. Pööriselektrivälja jõujooned on suletud kõverad.
Michiko

Michiko (jaapani keeles 美智子; varem koos tiitliga 皇后美智子 "Kōgō Michiko" 'keisrinna Michiko'; sündinud 20. novembril 1934 Tōkyōs) on Jaapani endine keisrinna, endise Jaapani keisri Akihito abikaasa. 
Ta sündis jahuveskite firma Nisshin Flour Milling Co. presidendi ja hilisema aupresidendi Hidesaburo Shōda (1904–1999) ja tema abikaasa Fumiko Shōda (sündinud Soejima, 1910–1988) esimese tütrena. 1953 astus ta Püha Südame Naisteülikooli kirjandusteaduskonda, kus õppis inglise kirjandust. 
Tulevase keisriga tutvus ta pärast ülikooli lõpetamist "summa cum laude" 1957. aasta augustis, kui käis suvel Karuizawa kuurortlinnas tennist mängimas. Kümneliikmeline keiserlik õukonnanõukogu kiitis nende kihluse ametlikult heaks 27. novembril 1958. 
Michiko on pärit lihtrahva seast. Ta on esimene tavakodanik, kes abiellus Jaapani kroonprintsiga – siiani olid kõik kroonprintsid võtnud naise õukonda kuuluvate aadlike või keisrisuguvõsa kõrvalharude liikmete hulgast. See muutus võimalikuks pärast seda, kui 1946. aastal vastu võetud Jaapani põhiseadus kaotas kõik aadlitiitlid ja aadli eesõigused väljaspool keisrisuguvõsa. 1947. aasta oktoobris kitsendati keisrisuguvõsa mõistet: sinna jäeti üksnes keiser Hirohito, tema vennad ja nende järeltulijad. Ent Michiko vanemad, kuigi jõukad, polnud kunagi aadli hulka kuulunud ja seetõttu tekitas see abielu konservatiivsetes ringkondades vastumeelsust. Ka Akihito ema ja Michiko ämm Nagako suhtus oma miniasse halvasti. Kuid noorpaar sai Jaapanis väga armastatuks. 
Michiko ja Akihito abiellusid 10. aprillil 1959. Abielust sündis kolm last: 23. veebruaril 1960 kroonprints Naruhito, 30. novembril 1965 prints Akishino ja 18. aprillil 1969 printsess Sayako. Akihito ja Michiko lõid pretsedendi ka sellega, et otsustasid oma lapsi ise kasvatada, mitte ei andnud neid koduõpetajate ja kasvatajate hoolde. Michiko toitis Sayakot isegi oma rinnaga. 
Keiser Hirohito suri 7. jaanuaril 1989. 12. novembril 1990 krooniti Akihito ja Michiko ametlikult keisriks ja keisrinnaks.
Kui Akihito sai keisriks, määrati keisrinna Michiko Jaapani Punase Risti aupresidendiks. 
Akihito ja Michiko on käinud ka Eestis. Nende visiit toimus 24.–25. mail 2007.
Nagako

Nagako (6. märts 1903 Tōkyō – 16. juuni 2000) oli Jaapani keisrinna, 124. Jaapani keisri Hirohito abikaasa. 
Sündis kõrgest soost Kuninomiya Kuniyoshi esimese tütrena. 
26. jaanuaril 1924 sai ta kroonprintsessiks ja 25. detsembril 1925, kui Hirohito krooniti keisriks, sai Nagakost keisrinna.
Nagakol ja Hirohitol sündis kokku seitse last:
Naruhito

Naruhito (徳仁; sündinud 23. veebruaril 1960) on Jaapani keiser. Tema valitsusaeg, mida nimetatakse Reiwa ajastuks, algas 1. mail 2019, mil ta asus kroonist loobunud isa järel 126. Jaapani keisrina Krüsanteemtroonile.
Ta on keiser Akihito ja keisrinna Michiko esimene poeg.
1978. aastal astus ta Gakushuini Ülikooli kirjandusteaduskonda, mille lõpetas 1982. Seejärel sai ta samast ülikoolist filosoofiadoktori kraadi ning hiljem õppis veel lisaks ajalugu.
Vanaisa Hirohito surma järel 1989. aasta jaanuaris asus valitsema Naruhito isa, mistõttu sai temast troonipärija. 1991. aastal sai Naruhitost ametlikult riigi kroonprints.
9. juunil 1993 abiellus Naruhito diplomaadi tütre Masako Owadaga ja neil sündis 1. detsembril 2001 tütar Aiko.
Masako

Masako (雅子; sünninimi Masako Owada; sündinud 9. detsembril 1963 Tokyos) on Jaapani keisrinna, keiser Naruhito abikaasa. 
Ta sündis elukutselise diplomaadi Hisashi Owada esimese tütrena. Tal on kaks nooremat õde. 
Ta oli kaheaastane, kui pere kolis Moskvasse. Jaapanisse naasnult õppis ta Tokyos kuni keskkooli teise klassini. Siis kolis pere USA-sse Bostonisse, kus ta lõpetas 1981. aastal keskkooli.
Pärast Harvardi Ülikooli majandusteaduskonna lõpetamist õppis Masako lühikest aega Tokyo Ülikooli õigusteaduskonnas. Pärast seda sooritas ta edukalt diplomaatilise teenistuse eksamid ja asus tööle välisministeeriumi, kus töötas ka ta isa. 
Masako räägib lisaks jaapani keelele vabalt inglise ja prantsuse keelt, lisaks suhtlustasemel saksa, vene ja hispaania keelt.
9. juunil 1993 abiellus ta kroonprints Naruhitoga. Nende tütar printsess Aiko sündis 1. detsembril 2001.
Masako on alates 2002. aastast avalikkuse tähelepanust kõrvale hoidnud emotsionaalse stressi tõttu, mille põhjuseks peetakse üldsuse survet sünnitada meessoost troonipärija.
Akishino

Prints Akishino (täielik tiitel jaapani keeles 秋篠宮文仁親王 "Akishino-no-miya Fumihito Shinnō"; sündinud 30. novembril 1965 Tokyos) on endise Jaapani keisri Akihito teine poeg, praeguse keisri Naruhito noorem vend. Akishino on troonipärimisjärjekorras esimene.
Printsi sünnijärgne eesnimi on Fumihito. Kuni abiellumiseni kandis ta tiitlit "prints Aya" (礼宮 "Aya-no-miya").
Aastal 1984 astus ta Gakushuini Ülikooli õigusteaduskonda ning õppis õigusteadust ja bioloogiat. Pärast ülikooli lõpetamist siirdus Inglismaale, kus õppis aastatel 1988–1990 kalade taksonoomiat.
Aastal 1986 määrati ta Yamashina Ornitoloogiainstituudi presidendiks ja Ülemaailmse Looduse Fondi Jaapani Komitee presidendiks.
29. juunil 1990 abiellus ta Kiko Kawashimaga ning sai tiitli Akishino-no-miya. Neil on kaks tütart ja üks poeg:
Elektrivälja potentsiaal

Elektrivälja potentsiaal ehk elektriline potentsiaal ehk elektrostaatiline potentsiaal on füüsikaline suurus, mis võrdub mingisse elektrostaatilise välja punkti asetatud elektrilaengu potentsiaalse energia ja laengu suuruse suhtega. Kui tähistame potentsiaali tähega "φ", siis 
 formula_1 
kus "W"p on laengu potentsiaalne energia ja "q" on laengu suurus.
Potentsiaal on skalaarne suurus. Kui kahe laengu tekitatud elektriväljade potentsiaalid on vastavalt formula_2 ja formula_3, siis nende väljade kogupotentsiaal formula_4.