tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sõelateooria

Sõelateooria (inglise keeles "sieve theory") kujutab enesest hulka arvuteooria üldisi meetodeid, mille eesmärk on loendada või realistlikumalt hinnata täisarvude sõelutud hulkade elementide arvu (võimsust). Sõelutud hulga prototüübiks on mingist arvust "X" väiksemate algarvude hulk. Sõela prototüübiks on Eratosthenese sõel või üldisemalt Legendre'i sõel. Algarvude uurimine nende meetoditega jõuab kiiresti näiliselt ületamatute raskusteni, mis tulenevad vealiikmete kuhjumisest. 20. sajandi arvuteoorias on õnnestunud leida viise mõningate raskuste vältimiseks. 
Üks edukas lähenemine on lähendada mingit sõelutud arvuhulka (näiteks algarvude hulka) teise, lihtsama hulgaga, näiteks peaaegu algarvude ("almost prime") hulgaga, mis on algsest hulgast tavaliselt mõnevõrra suurem ja hõlpsamini analüüsitav. Keerukamad sõelad ei tegele otseselt hulkadega, vaid loendavad neid hulki hoolikalt valitud kaalufunktsioonidega, mis annavad hulkade ühtedele elementidele rohkem "kaalu" kui teistele. 
Tänapäeval kasutatavate sõelade seas on Bruni sõel, Selbergi sõel ja suur sõel. Üks sõelateooria algseid eesmärke oli püüda tõestada arvuteooria hüpoteese (näiteks kaksikalgarvude hüpotees). Kuigi sõelateooria algsed eesmärgid on suuremalt jaolt saavutamata, on tehtud osalisi edusamme, eriti koos teiste arvuteooria meetoditega. Suuremate saavutuste seas on: 
Sõelateooria meetodid võivad olla päris võimsad, kuid nähtavasti on neile takistuseks nn paarsusprobleem ("parity problem"), mis seisneb selles, et sõelateooria meetoditega on väga raske teha vahet paaritu arvu algteguritega arvudel ja paarisarvu algteguritega arvudel. 
Võrreldes teiste arvuteooria meetoditega on sõelateooria võrdlemisi elementaarne, sest ta ei vaja tingimata keerulisi mõisteid algebralisest arvuteooriast või analüütilisest arvuteooriast. Siiski võib keerulisemate sõelte kasutamine olla vägagi komplitseeritud, eriti juhul, kui kasutatakse ka arvuteooria teisi sügavaid meetodeid. 
Sõelateoorial on teatav seos sõelaalgoritmidega (näiteks üldine arvukorpusesõel ("general number field sieve")), mida kasutatakse suurte arvude algteguriteks lahutamisel.
Jaani seegi kalmistu

Jaani seegi kalmistu on ajalooline kalmistu Tallinna Kesklinna linnaosas.
Jaani seegi kalmistu asus kohal, kus tänapäeval on Tornimäe tänav. Arheoloogiliste uuringute kohaselt jäi seegi kalmistu suuresti praeguse Tartu maantee läbimurde alale. Kalmistule maeti inimesi 18. sajandi II pooleni, kuni 1772. aastal Venemaa keisrinna Katariina II keelas linna kirikaedadesse matmise. Jaani seegi kalmistu ei erine teistest tavalistest surnuaedadest. Sinna maeti tavalised küla- või linnaelanikud. Kalmistu eksisteeris arvatavasti juba 13. sajandil, ehkki otseseid andmeid selle kohta ei ole. Kuulsaid inimesi, kes kultuurilooliselt või muul moel olulised oleksid, Jaani seegi kalmistule tõenäoliselt maetud ei ole. Kuulsate inimeste jaoks olid juba tollal eraldi matmispaigad, samuti kirikud. Kalmistule on maetud peaaegu 500 aasta jooksul umbes 6000–7000 inimest. Kalmistule maeti Jaani seegi hoolealuseid, tõenäoliselt ka Tallinna eeslinna ja ümberkaudsete külade elanikke.
Esimesed arheoloogilised väljakaevamised selles piirkonnas algasid 1994. aastal, enne seda, kui algasid Stockmanni kaubamaja ehitustööd. Kaevamiste käigus aastatel 2001–2004 tuli kalmistualalt välja 2315 luustikku ning vähesel määral hauapanuseid, põhiliselt ehteid ja münte 17.-18. sajandist. Pärast luustike antropoloogilisi uuringuid luustikud Liiva kalmistule. Leiumaterjal Ajalooinstituudile. Andmed leitud luustike kohta säilitatakse arhiivis. Hiljem saab näiteks kalmistutest või linna demograafilisest ajaloost huvitatud uurija neid materjale kasutada.
Paektu-san

Paektu-san (ka Baekdu, korea 백두산 või 白頭山 'valgepeamägi'; hiina 长白山 "Changbai Shan" 'igavesti valge mägi') on vulkaan Hiina ja Põhja-Korea piiril, 2744 m.
Mäe tipus asub kraatrijärv nimega Taevane järv, mis on kuni 384 m sügav ja väga külma veega. Mäe ja püha järve kohta koos kasutatakse ka nime Baitou. Järvest voolab välja oja, moodustades 70 m kõrguse kose.
Mäe nõlvad on 2000 m kõrguseni kaetud metsaga. Seal elavad tiigrid, karud, leopardid, hundid, metskitsed ja metssead. Hiina poolel on mets inimtegevusest puutumata, kuid Korea poolel on madalamatel nõlvadel ulatuslikku raiet tehtud.
Arvatakse, et suur purse umbes 1000. aasta paiku tekitas kraatrijärve. Kraater võis tekkida ka 1597. aastal, kui on teada viimane suurem purse. Vulkaan purskas viimati 1903. aastal.
Paektu-san on kogu Korea kõrgeim mägi (2744 m), ühtlasi ka Kirde-Hiina ehk Mandžuuria kõrgeim punkt. Korealased peavad mäge pühaks ja arvavad, et sealt on pärit nende esivanemad. Võrdluseks Lõuna-Korea kõrgeim tipp Hallasan Jeju saarel on vaid 1950 m kõrgune ning teisena Jirisan mandriosas 1915 m kõrge.
Aaron Burckhard

Aaron Burckhard (sündinud 14. novembril 1963) on Ameerika Ühendriikide trummar. Ta mängis koos Nirvanaga aastal 1987.
Burckhard mängis Nirvana esimeses otseesinemises Washingtoni osariigis Raymondi linnas aastal 1987. Ta ei olnud enam koos Nirvanaga, kui bänd oma esimese demo 1988. aasta jaanuaris lindistas. Burckhardi puudumine tulenes tema alkoholiprobleemidest ja agressiivsusest. Samuti ei harjutanud ta piisavalt koos bändiga. Tema trummimängu võib kuulda Nirvana plaadilt "With the Lights Out".
Pärast Nirvanast lahkumist mängis ta bändis Attica, bändil ilmus album aastal 2005.
Vesimutt

Vesimutt ehk harilik vesimutt ehk tava-vesimutt ("Neomys fodiens") on karihiirlaste sugukonda kuuluv poolvee-eluline loom. 
Vesimuti levila hõlmab Euraasia põhjaosa Suurbritanniast Põhja-Koreani.
Vesimuti tüvepikkus on 63–69 mm, sabapikkus 47–82 mm ja tagakäpa pikkus 16–20 mm.
Tema keha on kaetud lühikeste karvadega. 
Vesimutid elavad valdavalt üksikelu. Ta on eriti aktiivne öösel. 
Vesimutt on üks vähestest mürgistest imetajatest: oma mürgise süljega halvab ta väiksemaid loomi, inimesele mürk märkimisväärselt ei mõju.
Klapid eest!

 
"Klapid eest!" on noorteorganisatsiooni AIESEC õppesari, mille eesmärk on interaktiivsete loengute, töötubade, ettevõttekülastuste, koolituste ja diskussioonide kaudu üliõpilaste ning teiste huviliste silmaringi laiendada ning arendada seeläbi ettevõtlikke ja sotsiaalselt vastutustundlikke noori.
Õppesari on õppeaasta vältel keskendatud kindlatele teemavaldkondadele, mida on tavaliselt kolm, näiteks "ettevõtlikkus, mina ja ühiskond ning praktiline ettevõtlus".
Varem toimus õppesari 2–3 korda kuus Tallinnas, Tartus ja Pärnus, kuid 2009/2010. õppeaastal jäi toimumiskohaks ainult Tartu ning ürituste hulk vähenes.
Sarja enam kui nelja tegevusaasta jooksul on 7000 inimest osalenud rohkem kui 200 üritusel.
Õppesari pälvis Eesti Noorteühenduste Liidult 2005. aasta parima noorteprojekti auhinna.
Sügisel 2006 sai Tartus koostöös KHK Info- ja Karjäärinõustamiskeskusega alguse keskkooliõpilastele suunatud õppesari "Klapid eest! Koolis".
Õppesarja raames on esinenud teiste seas Linnar Viik, Peep Vain, Tiina Tšatšua, Robert Kitt, Endrik Randoja, Aivar Haller, Liina Kolk, Mare Pork, Ingrid Rüütel, Helo Meigas, Rain Lõhmus, Aleksei Turovski, Artur Taevere, Kristiina Ojuland, Argo Tammemäe jpt.
Õppesarja korraldav AIESEC on rahvusvaheline üliõpilasorganisatsioon, mis tegeleb noorte liidrite arendamisega juhtimis- ja rahvusvahelise kogemuse kaudu.
Zorbing

Zorbing on suures läbipaistvas plastpallis lõbu eesmärgil sõitmine või liikumine.
Zorbingut tehakse üldiselt väikese kaldega nõlval, kus sõitja veereb allamäge. Zorbida saab ka vee peal või tasasel maastikul, kusjuures siis kontrollib sõitjal liikumist paremini. Enamik zorbipalle on konstrueeritud ühele sõitjale, aga mõnda mahub ka kaks-kolm sõitjat. Pikimad sõidud võivad ulatuda üle poole kilomeetri.
Zorb-palli konstruktsioon.
Pall on topeltseintega sfäär, kus kahe seinakihi vahel on õhukiht. Õhukiht toimib amortisaatorina ning tasandab sõites maapinna ebatasasusest tekkivad müksud ja raputused. Paljudel zorbipallidel on sõitja paigal hoidmiseks mõeldud rihmad. Samas on palle, kus sõitja saab vabalt sees kõndida või lasta end keerleva liikumise tõttu palli sees seinast seina pilduda. Tüüpiline pall on umbes 3-meetrise välisläbimõõduga ja palli sisemine kiht on umbes 2-meetrise läbimõõduga. See jätab kahe kihi vahele umbes 50–60 cm õhkpadja. Plastkiht ise on tavaliselt 0,8–1,5 mm paks. Sisemine ja välimine kiht on ühendatud kümnete väikeste köitega. Pallil on tavaliselt 1–2 tunnelilaadset sissekäiku. Kuna palli materjalina kasutatav plast on temperatuuritundlik, pole nende kasutamine –20 kraadist külmema temperatuuri korral soovitatav.
Mõned zorb-pallid võivad olla ka silindrilise kujuga.
Zorbingukohad.
Zorbimine on enamasti tasuline teenus. Seda pakutakse spaades, turismikuurortides, kommertsüritustel, laste pidudel või tellija asukohta toodava teenusena. Eestis on zorbingut praktiseeritud Otepääl, Tallinna Lauluväljakul, Rakvere linnamäel, Kalev SPA-s ja mujal. 
Zorbinguga tegeldakse (2008. aasta seisuga) Inglismaal, Kesk-Rootsis, Eestis, Austraalias Kullarannikul, Tšehhis, Jaapanis, Tais, Sloveenias ja zorbingu kodumaal Uus-Meremaal. Hiljuti avati uus koht Smoky Mountainsis Ameerika Ühendriikides Tennessee osariigis. 
Rekordid.
Guinnessi rekordite raamat tunnistab kahte zorbingurekordit, mis on tehtud kahel päeval järjest aastal 2006:
LT vz.34

LT vz.34 (LT-34) (LT – lehky tank – kergetank, vz – mudel) oli Tšehhoslovakkias toodetud ja kasutusel olnud kergetank, mis oli esimene Tšehhoslovakkias armee tarbeks väljatöötatud tank. See võeti relvastusse 13. juulil 1935 ning aastatel 1934 – 1935 toodeti firmas ČKD kokku 50 masinat.
LT vz.34 konstruktsioon ja tehniline lahendus.
Torn.
Torn paiknes korpuse keskosas ning moodustas koos sellega tanki lahingusektsiooni. Torn, nagu ka korpus koosnes karkassile neetidega kinnitatud soomuslehtedest, mille paksus oli kuni 15 mm. Torni katusel asus komandöritorn nelja vaatepiluga ning torni esiseina olid kõrvuti paigutatud suurtükk ja kuulipilduja.
Relvastus.
Tankile oli paigutatud 37 mm kahur vz.34UV (tehasetähisega A3), mis oli tankitõrjekahuri KPUV vz.34 tankivariant. Relv oli varustatud poolautomaatse kiilulukuga, mis tagas kahurile laskekiiruse 12–15 lasku minutis. Raua pikkus oli 39 kaliibrit (1448 mm) ja kahuri kaal 235 kg. Tankile oli paigutatud ka kaks firmas Ceskoslovenska Zbrojovka Brno valmistatud raskekuulipildujat ZB. vz.35 kaliibriga 7,92 mm, millest üks paiknes korpuse esiseinas ja teine tornis, suurtükist paremal. Lahinguvarusse kuulus 60 mürsku ja 2000 padrunit.
Mootor.
Tankile oli paigutatud 4-silindriline, 4-taktiline vedelikjahutusega karburaatormootor Praga, mille võimsus oli 62,5 hobujõudu (46 kWh), see arendas 1350 pööret minutis ning mootori töömahuks oli 8620 cm³.
Sideaparatuur.
LT-34-le oli paigaldatud raadiojaam vz.35, mille tegevusraadius oli 2 km, ning see oli võimeline töötama ainult telegraafina.
LT vz.34 relvastuses ja sõjategevuses.
1936. aasta jaanuariks oli Tšehhoslovakkia armees moodustatud kolm tankipolku, mis olid relvastatud LT-34-ega. Tol ajal peeti neid masinaid maailma parimateks tankideks, kuid 1936. aasta lõpuks ei vastanud nende soomus ega manööverdusvõime enam nõuetele. 1938. aasta novembris plaanis Tšehhoslovakkia kindralstaap moodustada 27-st LT vz.34-st 3. tankipolk mis saadeti Slovakkiasse. Selle plaani lõpetas 1939. aasta märtsis alanud Saksa okupatsioon.
Need 27 tanki sai endale värskelt loodud Slovakkia riik, ülejäänud 23 hävitati sakslaste poolt. Slovakkia armee kasutuses olid need kuni 1944. aastani ning hiljem kasutasid neid Slovakkia natsionalistid sakslaste vastu kindlustatud punktidena.
Mai Treial

Mai Treial (sündinud 22. mail 1952 Paluperas) on Eesti poliitik, mitme Riigikogu koosseisu liige. Ta on Jõgeva linnavolikogu esimees.
Haridus.
Mai Treial on lõpetanud Tallinna Kergetööstuse Tehnikumi 1970 ning Tartu Riikliku Ülikooli juristina 1987.
Töökäik.
Mai Treial on töötanud Jõgeva Kommunaalettevõtete Kombinaadis meistrina ja insenerina 1970–1981, Kohaliku Tööstuse ja Kommunaalelukondlike Ettevõtete Tööliste Ametiühingu Jõgeva Rajoonikomitee esimehena 1981–1987, Jõgeva Rajooni Täitevkomitee sekretärina ja Jõgeva Maavalitsuses maasekretärina 1987–1994 ning Saare Vallavalitsuses juristina 1994–1995.
Poliitiline tegevus.
Mai Treial oli Eesti Pensionäride ja Perede Erakonna liige ja viimane esimees ning hiljem Eestimaa Rahvaliidu liige.
Treial oli Jõgeva Linnavolikogu liige 1993–2005, VII Riigikogu, IX Riigikogu, X Riigikogu ja XI Riigikogu liige. Ta oli Rahvaliidu Riigikogu fraktsiooni aseesimees. Ta oli Eesti Pensionäride ja Perede Erakonna liige 1994–2000 ning selle esimees 1995. aastast kuni erakonna liitumiseni Eestimaa Rahvaliiduga. Ta kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel ja sai 1109 häält, kuid ei osutunud valituks.
Mai Treial esitas 25. aprillil 2012 avalduse Eesti Konservatiivsest Rahvaerakonnast (moodustus Rahvaliidu ümberformeerimisel 2015. aastal) lahkumiseks koos 130 teise erakonna Jõgeva piirkonna liikmega. Lahkujate hulgas oli Eestimaa Rahvaliidu endine aseesimees Riina Kull.
Ühiskondlik tegevus.
Mai Treial on Eesti Juristide Liidu liige, MTÜ Eesti Pere liige ja Jõgeva Linna Tarbijaühingu liige.
Favignana

Favignana on saar Vahemeres, üks Egadi saartest.
Pindala 19,8 ruutkilomeetrit. Saar on künklik, kõrgus kuni 314 meetrit.
Kuulub Itaaliale.
Modelleeriv süsteem

Modelleeriv süsteem on Tartu-Moskva semiootikakoolkonna mõiste. Modelleerivaid süsteeme kirjeldati kui primaarseid või sekundaarseid. Primaarseks modelleerivaks süsteemiks on algses käsitluses loomulik keel. Sekundaarseteks aga igasugused kahe- või paljukihilised keelepealsed süsteemid, mis on tõlgitavad loomulikku keelde (Ivanov et al. 1998: 80-81; Lotman 1990: 9). Artiklis "Kunst modelleerivate süsteemide reas" kirjeldab Juri Lotman modelleerivat tegevust ja modelleerivat süsteemi järgnevalt:
"Modelleeriv tegevus on inimese tegevus mudelite loomisel. Selleks et kõnesoleva tegevuse tulemusi võiks võtta objekti analoogidena, peavad need alluma teatavatele (intuitiivselt või teadlikult kehtestatud) analoogiareeglitele ja järelikult suhestuma selle või teise modelleeriva süsteemiga.
Modelleeriv süsteem on elementide ja nende ühendamise reeglite struktuur, mis on tunnetamise, teadvustamise või korrastamise objekti koguvaldkonna suhtes fikseeritud analoogia seisundis. Seetõttu võib modelleerivat süsteemi vaadelda kui keelt." (Lotman 1990: 8-9)
Algses primaarsete ja sekundaarsete modelleerivate süsteemide eristuses ei olnud absoluutsete kategooriate loomise taotlust. Winfried Nöth märgib artiklis "Yuri Lotman on metaphors and culture as self-referential semiospheres", et tegemist on suhteliste mõistetega.
"Esmane vs. teisene pole kunagi kategooriline, vaid alati suhteline vastandus. Mis on primaarne kõrgemal tasandil, võib olla sekundaarne madalama tasandi perspektiivist ja isegi topelt sekundaarne veel madalama tasandi vaatepunktist." (Nöth 2006: 259)
Püüdmata paika panna, milline oli absoluutselt esmane modelleeriv süsteem, defineeris Juri Lotman kultuurinähtusi teiseste modelleerivate süsteemidena kui selliseid, mida on vaja mingil etapil loomulikku keelde tõlkida (Lotman 1990: 9-10).
Kuivõrd modelleerimisprotsess on ka keele-eelne, siis määratles Thomas Sebeok biosemiootika kujunedes organismide omailma kui esmase modelleeriva süsteemi, misläbi keel on teisene ning kultuur kolmandane modelleeriv süsteem.
Ducie atoll

Ducie atoll on üksik asustamata atoll Vaikses ookeanis. Kuulub Suurbritannia meretaguste alade hulka kuuluva Pitcairni koosseisu. Atolli geograafilised koordinaadid on . Saarekeste pindala 0,7 km², laguuni pindala 3,9 km². Saarekesed on enamikus kaetud metsaga.
Ajalugu.
Atolli avastas 26. jaanuaril 1606 Portugali meresõitja Pedro Fernandes de Queirós, kes pani sellele nimeks La Encarnación. Uuesti leidis saare 1791. aastal Briti laevakapteni Edward Edwards, kes nimetas selle Ducieks.
Panzerjäger I

Panzerjäger I, täisnimetusega 4,7-cm PaK(t) (Sf) auf Pz.Kpfw.I Ausf.В oli Teise maailmasõja ajal Saksamaal PzKpfw I Ausf.B baasil ehitatud ja 47 mm tankitõrjekahuriga relvastatud tankihävitaja.
1940. aasta aprillis võeti Saksamaa kindralstaabis vastu otsus hakata ehitama PzKpfw I Ausf.B baasil tankihävitajaid, mis oleksid relvastatud Tšehhoslovakkias toodetud tankitõrjekahuriga "Škoda 47 mm A-5 P.U.V vz.36" (saksa tähistusega "4,7-cm Pak-36(t) L/43,4"). Kuulipildujat masinal polnud.
Tankil eemaldati torn ja korpuse pealmine osa, nende asemele paigaldati soomustorn, mis oli avatud pealt ja tagant. Torni esiosast väljaulatuvat kahurit sai pöörata kummelegi küljele 17,5°, tõstenurk oli aga +12° kuni −8°.
Kahele prototüübile tehti soomustorn 12 mm, aga seeriamasinatel 14,5 mm soomuslehtedest. Meeskonda kuulus kolm meest: juht-mehaanik, laadur ja komandör-sihtur.
Lahingukomplekti kuulus 68 mürsku. Mürsud suutsid soomust läbistada 100 meetri kauguselt 4,4–5,2 mm, 500 meetri kauguselt 4,1–4,7 mm, 1 km kauguselt 3,4–4 mm ja 1,5 km kauguselt 2,5–3,5 mm.
Panzerjäger I oli 4,42 m pikk, 2,06 m lai ja 2,14 m kõrge. Kliirens oli 29,5 cm. Masin kaalus 6,4 tonni. Mootori võimsus oli 100 hobujõudu, mis tegi erivõimsuseks 15,6 hj/t. Kütusepaak mahutas 146 liitrit. Masina suurim kiirus oli 39 km/h ning tema käiguvaru oli maastikul 95 km ja maanteel 140 km.
Kõik masinad olid varustatud raadiojaamaga FuG 5, mille tegevusraadius telefonina oli 2 km ja telegraafina 4 km.
Esialgu toodeti masinat ettevõttes Alkett, kuid hiljem ka ettevõtetes Daimler-Benz ja Škoda. Saksamaal ja Tšehhis toodetud masinad erinesid teineteisest soomustorni poolest: esimesel oli tornil 5 külge, teisel aga 7. 1940. aasta märtsist maini tootis Alkett 132, Daimler-Benz ja Škoda oktoobrist-novembrist 1940 kuni veebruarini 1941 kokku 70 masinat. Koos kahe prototüübiga toodeti seega 202 Panzerjäger I.
Panzerjäger I kasutati Prantsusmaa ja Balkani vallutamisel ning Põhja-Aafrikas, aga põhiosa neist (135) läks Idarindele. Sissetungi ajaks NSV Liitu oli nende tootmine juba lõpetatud ja olemasolevaid kasutati seni, kuni nad olid kõik hävitatud või Punaarmee kätte langenud. 1942. aasta sügisel oli neid veel üsna arvukalt järel, aga järgmisel aastal neid enam ei mainita.
Eesti Kirjanike Kooperatiiv

Eesti Kirjanike Kooperatiiv oli aastatel 1950–1994 Rootsis Lundis tegutsenud kirjastus.
See oli suurim eesti pagulaskirjastus, mis tegutses Rootsi põgenenud eesti kirjanike ühisettevõttena. Kirjastus tegeles ka raamatute levitamise ja eesti kirjanduse populariseerimisega maailmas. Kirjastuse asutamise juures lõid agaralt kaasa August Gailit, Bernard Kangro ja Valev Uibopuu ning rahastaja Enn Vallak.
Raamatute seljal oli Endel Kõksi kavandatud tiibhobuse kujutis.
Eesti Kirjanike Kooperatiiv andis välja kahte seeriat: raamatuklubi põhimõttel kindla liikmeskonnaga A-seeria, kus ilmusid romaanid, novellikogud ja memuaarteosed, ning B-seeria luule, noorsooraamatute, populaarteaduslike, pilditeoste jm jaoks.
Kokku andis Eesti Kirjanike Kooperatiiv välja 415 raamatut 78 Eesti autorilt. 
Kirjastus andis välja peamiselt Rootsis, aga ka mujal elanud eesti kirjanike teoseid. Autorite hulgas olid eesti kirjanduse suurkujud: Artur Adson, August Gailit, Gert Helbemäe, Ilmar Jaks, Ain Kalmus, Bernard Kangro, Albert Kivikas, Pedro Krusten, Kalju Lepik, Arvo Mägi, August Mälk, Karl Ristikivi, Gustav Suits, Ilmar Talve, Valev Uibopuu, Marie Under, Arved Viirlaid, Henrik Visnapuu.
A seerias ilmunud raamatute nimekiri:
"I sari" 
"II sari" 
"III sari"
"IV sari"
"V sari"
"VI sari"
"VII sari"
"VIII sari"
"IX sari"
"X sari"
"XI sari"
"XII sari"
"XIII sari"
"XIV sari"
"XV sari"
"XVI sari"
"XVII sari"
"XVIII sari"
"XIX sari"
"XX sari"
"XXI sari"
"XXII sari (sarja raamatute selgadel XXX-XXXII)" 
"XXIII sari (sarja raamatute selgadel XXXI)"
Apollo 4

Apollo 4 oli NASA Apollo programmi missioon, mis sooritas programmi esimese mehitamata lennu kanderaketi Saturn V, juhtimismooduli ja kuumooduli mudeli testimiseks.
Lend startis Kennedy Kosmosekeskusest 9. novembril 1967 kell 12.00.01. Kosmoselaev tegi Maa orbiidil 185 km kõrgusel kaks tiiru ning jõudis tagasi Maale samal päeval kell 20.37.
Apollo 5

Apollo 5 NASA Apollo programmi missioon, mis sooritas programmi teise mehitamata lennu. Lennu käigus testiti Kuul maandumiseks mõeldud kuumoodulit, eelkõige selle laskumis- ja stardimootoreid.
Lend startis 1968. aasta 22. jaanuari õhtul ja maandus 23. jaanuari hommikul.
Apollo 6

Apollo 6 oli NASA Apollo programmi missioon, mis sooritas Apollo programmi kolmanda ja viimase mehitamata lennu. Lennu käigus testiti teist korda kanderaketti Saturn V.
Juhtimismooduli Maa atmosfääri sisenemise test ebaõnnestus mootoririkke tõttu.
Lend toimus 4. aprillil 1968.
Kontrabass

Kontrabass on keelpill, mis kuulub viiuli perekonda. Selles perekonnas on temast madalama kõlaga ainult "octobass". 
Kontrabassi kasutatakse tänapäevases sümfooniaorkestris. Klassikalises muusikas kuulub kontrabass sümfooniaorkestri keelpillirühma ja väiksematesse keelpilliansamblitesse. Lisaks kasutatakse seda ka džässis, 1950. aastate bluusis ja "rock'n'roll"'is, "bluegrass"'is ja tangos.
Kontrabass valmistatakse mitut liiki puidust: kõlakasti tagumine osa vahtrast, kõlalaud kuusest ja sõrmlaud eebenipuidust.
Nagu mitmeid teisigi keelpille, võib kontrabassi mängida kas poognaga või näppides ("pizzicato"). Orkestrirepertuaaris ja tangomuusikas on kasutusel mõlemad mängimisviisid. Džässmuusikas kasutatakse enamasti näppimist, välja arvatud mõned soolod, mida mängitakse poognaga. Teistes stiilides, kus kontrabass on kasutusel, teda valdavalt näpitakse.
Ajalugu.
Ei ole kindel, kas kontrabass on "viola da gamba" perekonna või viiuliperekonna järeltulija – tal on mõlemale viitavaid tunnuseid. Pilli päritolu on ikka veel arutluse all ja väide, nagu pärineks kontrabass otseselt "viola da gamba" perekonnast, pole veel täielikult tõestatud. Üldiselt peetakse kontrabassi tänapäeval ainsaks "viola da gamba" järglaseks. 
Enne 20. sajandit oli paljudel kontrabassidel ainult kolm keelt, samas kui "viola da gamba" perekonna pillidel oli enamasti viis või kuus keelt ja viiuliperekonna pillidel neli. Kontrabassi proportsioonid erinevad viiuli ja tšello omadest, näiteks on kontrabass sügavam (kaugus kõlakasti pealmise ja alumise laua vahel on märksa suurem kui viiulil). Lisaks, kui viiuli õlad on pungis ja kumerad, siis kontrabassil on need kumerused justkui ära lõigatud ja kõlakast kumerdub laugemalt, nagu "viola da gamba" laadsetel pillidel. Selline kõlakasti kuju kergendab mängimist moodsa tehnikaga. Ajalooliselt sarnanesid kontrabassid selles osas siiski rohkem viiuliga. Kontrabass on ainuke kaasaegne poogenkeelpill, mille keeled häälestatakse üksteisest kvartide, mitte kvintide kaugusele.
Ehitus.
Kontrabassi kujundust ei ole erinevalt viiuliperekonna pillide kujundusest tegelikult kunagi täielikult standarditega kindlaks määratud. Laias laastus on kontrabassi välisele kujundamisele kaks lähenemist: viiuli kuju ja "viola da gamba" kuju. Kolmas, vähem tuntud kuju on "busetto". Väga harva on kontrabass kitarri- või pirnikujuline. Kontrabassil on mitmeid osi, mis sarnanevad viiuli omadega: roop, f-avad, keelehoidik, tigu ja kõlapulk.
Kindlaksmääratud standardite puudumine tähendab seda, et eri kujundusega kontrabassid võivad üksteisest kõla ja väljanägemise poolest väga erineda.
Kontrabassi sõrmlaual ei ole krihve, nagu viiulilgi.
Entomoloogia

Entomoloogia on zooloogia haru, mis uurib putukaid. Teadlast, kes uurib putukaid, nimetatakse entomoloogiks.
Püügivahendid.
Putukate määramiseks on neid enamasti vaja püüda. Selleks kasutatakse näiteks kaha, entomoloogilist võrku, entomoloogilist sõela, jm.
Albrecht Mecklenburgist

Albrecht Mecklenburgist (saksa "Albrecht von Mecklenburg"; rootsi "Albrekt av Mecklenburg"), Mecklenburgi hertsogina Albrecht III (umbes 1338 – 31. märts või 1. aprill 1412) oli Rootsi kuningas aastatel 1364–1389 ja Mecklenburgi hertsog 1384–1412, Mecklenburgide dünastia Mecklenburg-Schwerini liinist.
Põhja-Saksamaa Mecklenburgi hertsogkonna hertsog Albrecht sai Rootsi kuningaks seetõttu, et eelmine, Norra ja Rootsi kuningas Magnus IV oli Ida-Rootsis ning eriti suure hansalinnadest pärit saksa elanikkonnaga aladel väga ebapopulaarne. Nende ja hansalinnade toetusel tungiski Albrecht 1363. aastal Rootsi ning purustas Magnuse väed. Järgmisel aastal krooniti ta Stockholmis liitlaste ja Rootsi magnaatidest koosneva Rootsi Riiginõukogu toetusel kuningaks. 
Kuid Lääne-Rootsis jäid temavastased meeleolud püsima ning kui ta tahtis 1389. aastal korraldada läänistatud mõisamaade reduktsiooni, kukutati ta Taani kuninganna Margrete I kaasabil. Ta kaotas Taani-Rootsi vägedele lahingu Åsle juures ja Albrecht oli kuni 1395. aastani vangis, kust ta vabanes pärast lubadust, et ta kas loovutab endiselt temale alluva Stockholmi linna või maksab suure lunaraha. Et Albrechtil ei olnud kuskilt raha võtta, pidi ta linna 1398. aastal loovutama. Albrechti vangisoleku ajal valitses Mecklenburgi tema nõbu Stargardi hertsog Johann II.
Albrechti liitlasteks olid aga vitaalivennad, Hansa ja Saksa ordu, kes jätkasid Taani-vastast võitlust. Saksa ordul õnnestus enda võimu alla saada Ojamaa (Gotlandi) saar, mis anti nimeliselt Albrechti võimu alla. Taani sai selle tagasi alles 1408. aastal, kui maksis ordule ja Albrechtile suure rahasumma. Nii asendus Rootsi-Mecklenburgi unioon lõplikult Taanit, Rootsit ja Norrat ühendava Kalmari uniooniga. Albrecht säilitas aga kuni oma surmani võimu Mecklenburgi hertsogkonna üle.
Inglid ja kangelased

"Inglid ja kangelased" on ansambli Vennaskond album, mis ilmus aastal 1995.
Mina ja George

"Mina ja George" on ansambli Vennaskond album, mis ilmus 1996. aastal.
Kalakuta Vabariik

Kalakuta Vabariik (Kalakuta Republic) oli muusiku ja ühiskonnategelase Fela Kuti krunt Nigeerias Lagoses, mille ta 1970 pärast Ameerika Ühendriikidest naasmist) sõltumatuks kuulutas. 
See asus Lagoses Mushini kohaliku omavalitsuse alal Idi-Oros aadressil 14 Agege Motor Road. 
Fela Kuti elas seal koos oma perekonnaliimete, oma bändiliikmete ning bändiga seotud inimestega. Seal oli tasuta kliinik ja helisalvestusstuudio. Selle nime all anti välja ka plaate. 
Nimi tuleb suahiili sõnast "kalakuta" ('kelmlik'). 
Kalakuta sõda.
18. veebruaril 1977 (Olusegun Obasanjo valitsuse ajal) ründas Kalakuta Vabariiki tuhat tääkide ja nuiadega relvastatud sõdurit pärast seda, kui Fela Kuti uus plaat "Zombie" oli võime vihastanud. Kodus olid Fela Kuti oma paljude naistega, Fela vend Beko Ransome-Kuti ning Fela ja Beko ema Fumnilayo Ransome-Kuti. Sõdurid sisenesid valdustesse ette hoiatamata ning hakkasid inimesi peksma, asju lõhkuma ja naisi paljaks kiskuma. 77-aastasel Funmilayo Ransome-Kutil võeti juustest kinni ja ta visati aknast välja. Tal sai jalg raskelt vigastada ning ta suri aprillis. Valdused põletati maani maha, Fela Kuti peksti läbi ning tema stuudio koos pillide ja originaalsalvestistega hävitati. 
Seda reidi hakati kutsuma Kalakuta sõjaks. Et juhtum pälvis avalikkuse tähelepanu, oli valitsus sunnitud korraldama juurdluse. Süü pandi "üliagaratele tundmatutele sõduritele ja Felale". Kompensatsiooni juhtunu eest ei makstud. Aasta hiljem sisse antud hagi lükati tagasi.
Partlased

Partlased ("Anatidae") on haneliste seltsi kuuluvate veelindude sugukond. Sellesse sugukonda kuuluvad näiteks haned, luiged, pardid ja kosklad.
Partlased on kohastunud ujuma, õõtsudes veepinnal; paljud partlased on võimelised madalasse vette sukelduma. Kõikidel partlastel on jalgade vahel ujunahad ja nende nokk on lamendunud. 
Partlaste suurus algab väikseimast kaelus-pisipardist ("Nettapus coromandelianus"), kes on 26,5 cm pikk ja kaalub 164 g, ning lõpeb trompetluigega ("Cygnus buccinator"), kes on umbes 183 cm pikk ja kaalub 17,2 kg.
Partlased elavad kõigil mandritel peale Antarktika ja neid võib kohata enamikul maailma saartel. Üldiselt on nad taimtoidulised. Nad on monogaamsed. Partlaste seas on palju rändlinde. Mõned liigid on kodustatud ning paljusid jahitakse liha saamiseks ja lõbu pärast.
Süstemaatika.
Partlaste süstemaatikas pole veel üksmeelele jõutud. Näiteks "Loomade elus" on eristatud kolm alamsugukonda: harakhanilased, hanilased ja partlased. Tänapäeval arvatakse harakhani omaette üheliigilisse sugukonda ja ülejäänud liigid kolme (haned, luiged ja pardid) kuni kümnesse alamsugukonda.
Paljusid partlasi kirjeldas esimesena teaduslikult juba Linné, partlaste sugukonda aga iiri linnuteadlane ja parlamendiliige Nicholas Aylward Vigors 1825.
Partlasi on umbkaudu 146 liiki, mis ühendatakse umbes 40 perekonda.
Fossiilid.
Fossiilseid parte tuntakse juba uusaegkonna algusest. Euroopa eotseenist on leitud tänapäeva puispartidele lähedaste lindude jäänuseid – tänapäeva puispardid elavad troopikas. Oligotseenist on avastatud juba pardi ja vardi perekonna esindajaid, samuti suuri linde, kes oeltatavalt olid luikede sugulased.
Kokku on teada ligikaudu 70 väljasurnud partlaste liiki. Neid on leitud Igalt mandrilt peale Antarktika, samuti Uus-Meremaalt.
Kaur

Kaur ("Gavia") on veelindude perekond, kauriliste seltsi kaurlaste sugukonna ainuperekond, kuhu kuulub 5 liiki. 
Kaurid on levinud Põhja-Ameerikas ja Põhja-Euroopas.
Kauride suurus on võrreldav kas suure pardi või väikese hanega, välissiluett sarnaneb eriti viimastega, kui kaur ujub. Kauride sulestik koosneb mustadest ja valgetest toonidest, pea ja kael on mõnel liigil hallikas. Kõikidel liikidel on nokk odakujuline. 
Kaurid on veelise keskkonnaga hästi kohanenud linnud. Kogu nende elu möödub vees, välja arvatud emaste haudeperiood. Nad on väga head sukeldujad, toiduks püüavad muu hulgas kalu ja limuseid. Kaurid suudavad vee all olla 3-5 minutit järjest ning läbida selle aja jooksul 500-800 meetrit. 
Kaurid elutsevad püsivate paaridena, pesa teevad nad otse veepiiril asuvatele mätastele. Poegi on ainult kaks korraga.
Florida poolsaar

Florida poolsaar on poolsaar Põhja-Ameerika kaguosas Ameerika Ühendriikides.
Seda ümbritsevad läänest Mehhiko laht ja idast Atlandi ookean. Florida laht eraldab seda Florida Keysi saarestikust. Kogu Florida poolsaar jääb Florida osariigi koosseisu. Tema pikkus on umbes 610 km ja keskmine laius on umbes 200 km, pindala on 155 000 km2. Poolsaare lõunapoolseim punkt on Sable'i neem. Poolsaare idaosas asub Canaverali neem, kus asuvad John F. Kennedy kosmosekeskus ja Cape Canaverali õhujõudude baas.
Poolsaarele andis nime "La Florida", mis hispaania keeles tähendab "Lillede maa", Hispaania maadeavastaja Juan Ponce de León 1513. aastal, kui ta külastas seda esimest korda.
Suurim järv on Okeechobee järv.
Florida poolsaare lõunapoolseimat punkti peetakse Bermuda kolmnurga üheks nurgaks.
Pütlased

Pütlased ("Podicipedidae") on pütiliste seltsi ainusugukond veelinde. Sugukonda kuulub 6 perekonda 22 liigiga.
Pütlased on laialdaselt levinud mageveelinnud, kes rändel ja talvel viibivad ka mererannikutel.
Perekonnad.
Sugukonda kuulub kuus perekonda:
Eestis elavad pütlased.
Eestis elab viis liiki pütlasi:
Kultuurmaastik

Kultuurmaastik ehk kultuurmaistu (ka antropogeenne maastik või inimkujundatud maastik) on maastik, kus inimtegevus on loodust tugevalt muutnud või mõjutanud. 
Kultuurmaastiku mõiste võttis kasutusele saksa geograaf Otto Schlüter.
Tavaliselt sisalduvad kultuurmaastikus elemendid, millel on mingile inimrühmale kultuuriline või sotsiaalmajanduslik tähendus. Kultuurmaastike hulka kuuluvad kultuuristatud sood, põllustatud moreentasandikud jms.
Kultuurmaastiku ja loodusmaastiku vaheline piir pole terav. Kui inimtegevus piidub kohaliku elustiku majandamisega, nimetatakse sellist kultuurmaastikku pärandmaastikuks.
Terminoloogiast.
Mõnikord nimetatakse kultuurmaastikku (-maistut) ka lihtsalt maistuks. Sõna "maistu" võttis kasutusele geograaf Jaan Rumma soomekeelse sõna "maasto" eeskujul, et rõhutada eelkõige inimese osalust maastiku kujundamisel ja sellisena sobib tänapäeval asendama terminit maastik, kui käsitletakse seoseid looduskaitse ja kultuuriuuringutega. 
Õigekeelsussõnaraamat (2006) nimetab maistuks (geograafiliselt) eriilmelist maa-ala.
Vart

Vart ("Aythya") on veelindude perekond partlaste sugukonnast.
Sable'i neem

Sable'i neem (inglise "Cape Sable") on Florida poolsaare ja Ameerika Ühendriikide mandriosa kõige lõunapoolsem punkt.
Tutt-tihane

Tutt-tihane ("Parus cristatus" (L.), syn. "Lophophanes cristatus") on linnuliik tihaslaste sugukonnast tihase perekonnast. 
Tutt-tihase rahvapäraseid nimetused on tutiga tihane, tutt-tihalane ja metsatihane.
Levila.
Tutt-tihane on levinud Euroopas Pürenee poolsaarest kuni Uurali mäestikuni. 
Kirjeldus.
Tutt-tihase iseloomulikem tunnus on teravatipuline musta-valgekirju tutt. Ta toitub aasta läbi peamiselt putukatest. Tutt-tihane on paigalind. Eesti mandriosas on tutt-tihane tavaline haudelind, kuid saartel puudub.
Tema pesitsusaegne arvukus on hinnanguliselt 80 000 – 140 000 paari, talvine 200 000 – 300 000 isendit. 
Elupaik.
Tutt-tihane elutseb okasmetsades, eelistades männikuid. Eestis on tutt-tihane eri tüüpi männimetsadele omane lind. Kuusemetsi asustab ta harvemini.
Pesitsemine.
Tutt-tihane ehitab pesa enamasti puuõõnsusse, kasutades sageli väike-kirjurähni, põhjatihase ja ka teiste tihaste vanu pesi. Ta võib teha pesa ka puutüve oksaauku või lõhedesse ning kasutab metsa paigaldatud pesakaste. Täiskurnas on 4–7, väga harva 8 valget roostepruunide pisilaikudega muna. Mune hautakse 13–17 päeva. Pojad on pesahoidjad, nad väljuvad pesast kahe- kuni kolmenädalastena ning seejärel püsivad pesitsuskoha läheduses.
Magneesiumkarbonaat

Magneesiumkarbonaat (tähis MgCO3) on valge tahke aine. Looduses esineb mineraalina ja mitmete mineraalide koostises. 
Kasutamine.
Magneesiumkarbonaati kasutatakse näiteks mitmel spordialal, mis nõuavad, et sportija käed oleksid kuivad. Üheks näiteks on kaljuronimine. Mägironijad hoiavad magneesiumkarbonaati spetsiaalses kotikeses, mis ripub ronija vööl. Samuti kasutavad seda jõutõstjad, selleks, et kang ei libiseks higist nõretavatest kätest välja. Magneesiumkarbonaati kasutatakse ka tsirkuses. Juhul, kui inimene maneežil peab köidikute abil jõudma lae alla, on üsna tõenäoline, et ta käed lähevad higiseks. Selle vältimiseks määrib ta enne etteastet oma käed kokku magneesiumkarbonaadiga.
Trivia.
Tööstuslik magneesiumkarbonaat võib olla mitmel kujul. Kõige tavapärasem on kas pulber või on ta kokkupressitud klotsisse ja mida on seetõttu mugav kasutada näiteks seinal olles.
Tiir

Tiir ("Sterna") on tiirlaste sugukonda kuuluv linnuperekond. Tiirud on kajakasarnased linnud.
Tiirud on kosmopoliidid.
Tiirude süstemaatikas puudub üksmeel.
Toitumine.
Toitub väikestest kaladest, vähilaadsetest, putukatest ja ussidest. Kalu märgates sukeldub ta enam kui 3 m kõrguselt.
Nikolai Protassov

Krahv Nikolai Aleksandrovitš Protassov (vene "Николай Александрович Протасов"; 7. jaanuar 1799 – 28. jaanuar 1855) oli Venemaa sõjaväelane ja riigiametnik, aastast 1836 kuni oma surmani Vene Õigeusu Kiriku Pühima Valitseva Sinodi ülemprokurör.
Elulugu.
Nikolai Protassov sündis tegeliku salanõuniku Aleksandr Protassovi ja tolle abikaasa Varvara Bahmetjeva perekonnas. Sõjaväeteenistust alustas 15-aastaselt keiserliku kaardiväe husaaripolgus kornetina. Ohvitserina osales ta 1828. aastal Vene-Türgi sõjas ja 1831. aastal Poola ülestõusu mahasurumises.
Aastal 1834 lahkus polkovniku auastmes tegevteenistusest ning nimetati õppeasutuste ja tsensuuri peavalitsuse liikmeks. Järgmisel, 1835. aastal viidi ta üle rahvavalgustuse ministri asetäitjaks, kus tema ülesannete hulka kuulus järelevalve teostamine pedagoogilise instituudi, Rumjantsevi muuseumi ja Valgevene õpperingkonna üle.
Hiljem anti Protassovile ratsaväe kindraladjutandi auaste ja ta nimetati Riiginõukogu liikmeks.
24. veebruaril 1836 nimetati Protassov Vene Õigeusu Kiriku Pühima Sinodi ülemprokuröriks. Sellele ametikohale jäi ta kuni oma surmani 1855. aasta jaanuaris. 
Tema kaasajal levinud anekdoodi kohaselt oli ta ametisse saades teatanud oma sõbrale kindraladjutant Tšitšerinile: "Õnnitle mind, ma olen minister, ma olen piiskop, ma olen kurat teab kes!" Kiievi metropoliit Filaret oli sellest kuulda saades aga märkinud: "Paika peab neist ainult viimane."
Sinodi ülemprokurörina ei püüdnud Protassov süveneda teoloogilistesse küsimustesse, vaid kaitsta religioonipoliitika elluviimisel eelkõige üldriiklikke huve, tegutsedes keiserliku ametnikuna.
Pühima Sinodi kujundas ta ümber omalaadseks ministeeriumiks, mille koosseisu hakkasid kuuluma erinevad valitsused ja kantseleid. Kasutades ära keiser Nikolai I soosingut, suurendas ta ülemprokuröri volitusi ja vaimulikkonna sõltuvust ilmalikust võimust. Sinodi majandusasjade juhtimise viis ta otse ülemprokurörile alluva majanduskomisjoni haldusalasse.
Protassov sai tuntuks õigeusu õppeasutuste arendajana. Tema ajal viidi vaimulikesse õppeasutustesse sisse mitmed ilmalikud, praktilised õppeained nagu meditsiin ja põllumajandus. Ta üritas seminare ja akadeemiaid muuta sarnasemaks ilmalike õppeasutustega. 1839. aastal sulges ta vaimulike õppeasutuste komisjoni, mille esimees ta ise selle ajani oli.
Protassovi ametiajal leidis Liivimaa kubermangus aset usuvahetusliikumine. Esimeste luteri usust õigeusku ülemineku katsete ajal 1841. aastal näitas Protassov üles suutmatust jagada Riia abipiiskopile Irinarhile vajalikke juhiseid ega soovinud sekkuda selles küsimuses õigeusu vaimulikkonna ja baltisaksa aadli vahel tekkinud konflikti. Usuvahetusliikumise ulatuse kasvades aastatel 1845–1848 oli ta selle suhtes mõõdukalt toetav.
Krahv Protassovi abikaasa oli vürstinna Natalja Golitsõna (1808–1880), Moskva kindralkuberneri vürst Dmitri Golitsõni tütar.
Ta suri 16. jaanuaril 1855 Peterburis ja maeti Moskva Donskoi kloostrisse.
1998. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus

Eurovisiooni lauluvõistlus 1998 oli 43. Eurovisiooni lauluvõistlus, mis toimus 9. mail 1998 National Indorr Arenal Birminghamis Suurbritannias. Õhtujuhid oli Terry Wogan, kes ka oli BBC kommentaator samal õhtul, ja Ulrika Jonsson. Võitjaks kuulutati Iisraeli transseksuaalne laulja Dana International lauluga "Diva".
1998. aasta on eriline mitmel põhjusel: see oli viimane aasta, kus taustaks mängis orkester ja viimane aasta keelereegliga. 1998. aasta oli esimene kord, kus kasutati rahva- ehk telefonihääletust.
Hermann von Benckendorff

Gustav Hermann Christoph von Benckendorff (vene keeles "Ермолай Павлович Бенкендорф"; 4. veebruar (vkj 23. jaanuar) 1815 Kiltsi mõis Viru kreis Eestimaa kubermang Venemaa keisririik – 18. november (vkj 6. november) 1883 Liigvalla mõis Viru kreis Eestimaa kubermang Venemaa keisririik) oli Eestimaa poliitik ja mõisnik.
Hermann von Benckendorff sündis Eestimaa rüütelkonna peamehe ja Kiltsi mõisniku Paul von Benckendorffi ja Dorothea Elisabeth Margarethe Elisabeth von Rehbinderi pojana.
Benckendorff teenis Venemaa ratsakaardiväes, kus sai staabirittmeistri auastme.
1851–1854 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees ja hiljem Eestimaa maanõunik.
Talle kuulusid Ao, Liigvalla, Varangu ja Jäneda mõis.
Perekond.
Hermann von Benckendorff abiellus 1842. aastal Marie von Löwensterniga. Abielust sündisid:
Traffic

Traffic on Eesti bänd, mis alustas tegevust 2006. aastal Tallinnas. 
Ajalugu.
Trafficu alguseks saab lugeda seda, kui Silver Laas ja Stig Rästa hakkasid koos tegema nendele meelepärast muusikat. Kahele muusikule lisandusid teisedki ning sündiski uus bänd. 
Esiksingel "Kallis, ära küsi" sai 2006. aastal populaarseks raadiohitiks. 2006. aasta R2 Aastahitil pääses laul esikümnesse. Järgmine raadiohitt oli "Vastassuunas". 
2007. aastal lahkus bändist Reigo Ahven ning liitus Ivo Priilinn. Sama aasta alguses sai Kanal 2 uudistesaate "Reporter" tunnusmuusikaks ansambli laul "Vihm". Trafficu laulud on olnud ka teiste telesaadete tunnusmuusikaks. Näiteks saate "Meie kangelane" tunnusmuusikaks oli laul "Teadmatus on hea" ning noortesaate "Mine metsa!" tunnusmuusikaks oli laul "Hääl telefonis". 
2007. aasta märtsis tuli välja bändi kolmas, samuti edukaks kujunenud singel "Meie laul", mida lauldi koos Eesti laulja Maarjaga. Laul sai Raadio Uuno aastaedetabelis eesti laulude hulgas 7. koha ja Raadio 2 aastahiti edetabelis 8. koha. Kaks kuud hiljem ilmus ka bändi debüütalbum "Traffic". Album osutus edukaks, olles veel mitu nädalat pärast albumi väljaandmist Eesti albumimüügi edetabeli tipus. 
Aprillis 2008 tuli välja bändi neljas singel, mis kannab pealkirja "Sõnad".
Vésteinn Hafsteinsson

Vésteinn Hafsteinsson (sündinud 12. detsembril 1960 Selfossis) on Islandi endine tippkettaheitja, kettaheitetreener.
Hafsteinsson osales sportlasena neljadel olümpiamängudel (1984–1996) ning tema parimaks kohaks jäi 1992. aasta Barcelona olümpiamängudel saadud 11. koht. Ta osales lisaks viitel maailmameistrivõistlustel (1983–1995) ning kahtedel Euroopa meistrivõistlustel (1990 ja 1994).
1984. aasta suveolümpiamängudel Los Angeleses diskvalifitseeriti ta dopingu (nandrolooni) kasutamise eest.
Tema isiklik rekord kettaheites on 67.64, mis on püstitatud 31. mail 1989 Selfossis. See on ühtlasi Islandi rekord.
Pärast sportlaskarjääri lõppu on ta töötanud kettaheitetreenerina. Aastatel 2006–2012 oli ta Gerd Kanteri treener. Kanter võitis tema juhendamisel 8 suurvõistluste medalit, sealhulgas tuli ta olümpiavõitjaks ja maailmameistriks.
Pärast seda on ta olnud Rootsi kettaheitja Daniel Ståhli treener. Ståhl on olümpiavõitja, maailmameister, MM-hõbe ja EM-hõbe.
Tunnustus.
2007 ja 2008 valiti Vésteinn Eesti aasta treeneriks. 2008 pälvis ta Maarjamaa Risti IV klassi teenetemärgi ja EOK teenetemärgi ning 2009 Eesti Vabariigi spordipreemia tulemusliku töö eest treenerina olümpiavõitja Gerd Kanteri ettevalmistamisel 2008. aasta Pekingi olümpiamängudeks.
Ornitoloogia

Ornitoloogia ehk linnuteadus on zooloogia haru, mis uurib linde, käsitledes nii nende ehitust, talitlust, süstemaatikat, levikut jmt aspekte. Ornitoloogiaga tegelevat inimest nimetatakse ornitoloogiks.
Ornitoloogial kui teadusharul on pikk ajalugu. Sellega tehti algust juba Vana-Kreekas (umbes 400 aastat eKr), omaette teadusharuks kujunes see 17. sajandil. 
Ornitoloogiaalased teadmised on aidanud kirjeldada ja selgitada mitmeid bioloogilisi uurimisobjekte nagu evolutsioon, liigiteke, instinktid, õppimine, ökoloogilised nišid, fülogeograafia ja liigikaitse. 
Kui varajane ornitoloogia keskendus peamiselt linnuliikide kirjeldamisele ja levikuala kindlaks määramisele, siis nüüdisajal otsitakse vastuseid spetsiifilistele küsimustele, kasutades sealjuures sageli linde kui mudelorganisme, testimaks hüpoteese ja ennustusi. Tänapäeva ornitoloogia, nagu ka enamik teisi teadusharusid, kasutab arvukalt tehnika ja tehnoloogia edusamme.
Peter, Paul and Mary

Peter, Paul and Mary (lühendatult PP&amp;M) oli Ameerika Ühendriikide folkmuusika trio, mis moodustati 1961. aastal New Yorgis. Ansambel sai kiiresti tuntuks ning kujunes üheks 1960. aastate kodanikuõiguste ja sõjavastase liikumise sümboliks.
1970. aastal läks trio laiali, et liikmed saaksid keskenduda soolokarjääridele, kuid ühineti taas 1978. aastal, jätkates ühiste kontsertide andmist ja uue muusika salvestamist.
Ansambli aktiivne tegevus lõppes 2009. aastal, kui lauljatar Mary Travers suri leukeemia tüsistustesse.
Trio üks asutajaliikmetest, Peter Yarrow, suri 7. jaanuaril 2025. aastal 86-aastaselt pärast mitmeaastast võitlust põievähiga.
Esko Aho

Esko Tapani Aho (sündinud 20. mail 1954 Vetelis) on Soome poliitik, endine peaminister.
Poliitikukarjääri alustas ta juba enne ülikooli astumist. 1974–1979 oli ta Soome Keskpartei noorteorganisatsiooni esimees. Sellelt ametikohalt oli ennegi tähtsaid poliitikuid võrsunud. Aho õppis Helsingi ülikoolis ja lõpetas selle 1981. aastal magistrikraadiga sotsioloogias.
1978 oli Aho Soome presidendi valimistel valijamees. Hiljem oli ta selles rollis veel 1982 ja 1998.
1979–1980 oli ta Soome välisministri poliitiline sekretär. 1980–1983 oli ta Kannuse vallas majandusspetsialist.
Esimest korda valiti ta Eduskunda 1983. Aastatel1990–2002 oli ta Keskpartei esimees. Keskpartei on üks Soome kolmest suurimast erakonnast.
1991. aasta aprillis sai Aho Eduskunna eesistujaks ja oli samal aastal kõigest 36-aastaselt Soome kõigi aegade noorim peaminister. Ühtlasi oli ta sel ajal Euroopa noorim valitsusjuht. Ta moodustas paremtsentristliku koalitsioonivalitsuse (Esko Aho valitsus), mis püsis 1995. aastani. Sinna kuulusid peale Keskpartei Rahvuslik Koonderakond, Kristlikud Demokraadid ja Soome Rootsi Rahvapartei.
Esko Aho peaministriks oleku ajal sai Soome Euroopa Liidu liikmeks. Sealjuures sai tema enese erakond suurte erakondade hulgas kõige suurema toetuse maapiirkondadest ja oli Euroopa Liitu astumisele kõige rohkem vastu. Nimelt kardeti, et Soome põllumajandus ei suuda konkureerida teiste Euroopa Liidu omaga ja et Soome maaelu hääbub. Siiski esitas Soome Aho diplomaatiliste võimete tõttu 16. märtsil 1992 taotluse astuda Euroopa Liitu. Kaks ja pool aastat hiljem korraldati selle kohta rahvahääletus.
Esko Aho valitsus oli vastamisi sügava majanduskriisiga (lama), mis tulenes Soome olulise majanduspartneri Nõukogude Liidu kokkuvarisemisest. Aho valitsus rakendas karmi kärpepoliitikat, kuid sellegipoolest suurenes riigivõlg märgatavalt. Kõik see muutis valitsuse ebapopulaarseks ning osalt sel põhjusel sai Keskpartei 1995. aasta Soome parlamendivalimistel lüüa ja oli järgmised kaheksa aastat opositsioonis.
Esko Aho kaotas 2000. aasta presidendivalimiste lõppvoorus Tarja Halosele. Pärast seda töötas ta aasta Harvardi Ülikoolis loenguid pidades. 2003. aasta parlamendivalimistel ta enam Eduskunda ei kandideerinud ja loobus päevapoliitikas osalemisest.
2004. aasta juulist oli Aho Soome innovatsioonifondi SITRA esimees.
2008 lisati Aho nimi enne presidendivalimisi arvamusküsitluses võimalike kandidaatide nimekirja, kus ta jäi rahva toetuselt viimasele kohale.
1. novembril 2008 sai Esko Aho Nokia asepresidendiks ja nõukogu liikmeks.
Isiklikku.
Esko Aho on abielus Kirsi Ahoga. Neil on kolm poega ja üks tütar.
Ta on Madridi Klubi liige. See klubi ühendab demokraatiameelseid endisi peaministreid ja presidente ning 1. mai 2012 seisuga on sellel 89 liiget 55 riigist.
Kollaaž

Kollaaž on kunstivorm, milles enamasti kleepimise teel kinnitatakse alusele erinevaid materjale (näiteks fotosid, pabereid, kangaid).
Harri Holkeri

Harri Hermanni Holkeri (6. jaanuar 1937 Oripää – 7. august 2011 Helsingi) oli Soome poliitik ja diplomaat.
Harri Holkeri sündis soomerootslaste peres Antti Holkeri ja Maire Ahlgreni pojana. Noorpõlves oli ta skaudiliikumise aktivist.
Holkeri oli Eduskunna liige aastatel 1970–1978 ja Rahvusliku Koonderakonna esimees 1971–1979. Pärast Soome Panga juhatuse liikmeks saamist 1978 loobus ta nii rahvaesindaja kui ka partei esimehe kohast. 
Harri Holkeri oli oma erakonna presidendikandidaat 1982. ja 1988. aasta presidendivalimistel, kuid ei pääsenud kummalgi korral kahe parema hulka.
Aastatel 1981–1987 oli Holkeri Helsingi linnavolikogu esimees.
1987. aastal sai Holkerist üle 43 aasta esimene Koonderakonna peaminister (Harri Holkeri valitsus). 1991. aastal siirdus ta tagasi Soome Panka, kus töötas kuni pensionile jäämiseni 1997.
1. juulil 1991 tegi Holkeri maailma esimese GSM-mobiiltelefonikõne. See toimus Nokia mobiiltelefoniga sagedusel 900 MHz.
Harri Holkeri tegutses ÜRO esindajana Põhja-Iirimaal ja 2003–2004 Kosovos. 2000–2001 juhatas ta ÜRO peaassamblee istungeid.
Aastal 1998 sai ta riiginõuniku aunimetuse. See on Soome kõrgeim aunimetus.
Suurbritannia kuninganna Elizabeth II andis Holkerile 1999 Briti impeeriumi ordu rüütelkomandöri (KBE) tiitli panuse eest Põhja-Iirimaa rahuprotsessi.
Holkeri abiellus 1960 Marja-Liisa Lepistöga. Neil sündis kaks last: 1962 Jukka ja 1964 Katju.
Tema on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Valge mere – Läänemere kanal

Valge mere – Läänemere kanal (vene keeles "Беломорско-Балтийский канал", lühendatult "Беломорканал", "ББК"; 1961. aastani Stalini-nimeline Valge mere – Läänemere kanal) on kanal, mis ühendab Valget merd Äänisjärvega. Kanal on 227 km pikk ja sellel on 19 lüüsi. Et kanali sügavus ei ületa nelja meetrit, ei ole see merelaevadele laevatatav ning seal on hõre liiklus. Kuigi kanal lõppeb Äänisjärve ääres, jätkub veetee Äänisjärve kaudu Sviri jõge pidi Laadoga järvele ja sealt edasi Neeva jõge pidi Läänemerele. Valge mere – Läänemere kanal on Volga-Läänemere veetee jätk.
Kanal ehitati aastatel 1931–1933 21 kuuga GULAGi vangide tööjõudu kasutades. Erinevatel andmetel hukkus kanali ehitusel 50 000 kuni 200 000 vangi (ametlikult umbes 11 000). Kanal avati 2. augustil 1933. Kanali valmimist esitleti kui tõendit 1. viisaastaku plaani eduka täitmise kohta.