tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Giuseppe Perverdi big band

 
Giuseppe Perverdi big band (ka GPbb) on eesti provokatiivne pungi/"rock'n'roll"'i kollektiiv, mis alustas tegevust 2005. aasta kevadel. Ansambli koosseisu kuuluvad trummar Juss "Jussike" Rebane, soolokitarrist/vokalist Hannes Mets, kitarrist/vokalist Erki "Erkman" Jesmin, vokalist Marek "Frodo" Kagadze ja basskitarrist Roland "Rolts" Palkov.
GPbb-i koosseis on pidevas muutumises; aeg-ajalt on kollektiivi tegemistesse kaasatud ka vokalist Liisa “TitsMan” Tetsmann ning varem on kaasa teinud bassistina ja kitarristina Lauri "LaruMan" Vaher (2005–2008) ja bassistina Kaspar Mürgimäe (2006–2011). Ansambli esinemisi on võrreldud väikeste tuumaplahvatustega, mille epitsentriks on korraga lava- ja lavaesine.
Ajalugu.
Giuseppe Perverdi big band alustas kvartetina ning andis esimese kontserdi 2005. aasta 1. aprillil Hiiumaal, seda kuupäeva loetakse ka bändi sünnipäevaks. 28. jaanuarist 3. veebruarini 2008 oli lugu “Poisid seenele” Raadio 2 nädala demo. 2008. aastal kogus GPbb tuntust Noortebändi võistluse finaali jõudes. Ansambli viis demovoorust edasi nende venekeelne lugu “Telefon”, tegemist on vene klassikalise luuletusega, mis on bändi visiooni järgi ümber tehtud.
2009. aasta 1. mail avaldas bänd oma esimese kauamängiva "Töö", mis nimetati 2009. aasta juunis Eesti Ekspressi nädala albumiks. 2009 detsembris ilmus 3pea poolt kogumik nimega "Eesti Pops", mille 8. lugu on Giuseppe Perverdi big bandi "Maanteepiraadid". Ohtralt kõmu tekitanud video loole "Hoidke Eemale", mis kogus juba esimesel päeval YouTube'is enam kui 3000 klõpsamist, eemaldati nimetatud keskkonnast loetud tundide jooksul, kuna sisaldas suguakti arbuusiga. 2010. aastal jõudis GPbb Jägermeister Rock Liiga poolfinaali ning tähistas oma 5. aastapäeva. 2011. aasta suve lõpul andis ansambel välja teise täispika albumi "Emaga voodis", mille esimene singel "Nils Holgersson" on kevadest saadaval bändi kodulehel ka tasuta allalaadimiseks. Augustis 2014 avaldatud kolmas album "Pede Rass" ilmus tasuta allalaadimiseks bändi kodulehelt.
Pärnu-Jaagupi kirik

Pärnu-Jaagupi kirik (ka Pärnu-Jakobi kirik) on Eesti Evangeelsele Luterlikule Kirikule kuuluv kirik Pärnu-Jaagupis.
Arvatavasti on see ehitatud puust esikiriku asemele aastail 1531–1534. See on noorim gooti stiilis kirik Eestis.
Kirik on pühitsetud palverändurite kaitsepühakule apostel Jaakobus Vanemale. Kirikut kasutab Pärnu-Jakobi kogudus.
Pärnu-Jaagupi kiriku altar on ehitatud 1793. aastal. 1901. aastal valminud altarimaali "Kristus ristil" on maalinud kunstnik Ants Laikmaa. See on koopia Tallinna Toomkirikus asuva Eduard von Gebhardti altaripildist "Kristus ristil".
Kiriku evangelistide kujudega barokk-kantsli autor on Elert Thiele. See on valminud 1660. aastal.
Orel on valmistatud Walkeri töökojas Riias 1895. aastal.
Hachikō

Hachikō (ハチ公) oli akita tõugu koer, kes pärast omaniku surma teda üheksa aastat rongijaamas ootas. Jaapanis on Hachikō tuntud kui "chūken" Hachikō (忠犬ハチ公, "truu koer Hachikō" ("hachi" tähendab kaheksat, mis viitab sellele, mitmendana ta oma pesakonnas sündis, ning "kō" tähendab printsi või hertsogit)).
Elukäik.
Hachikō sündis Ōdate linna lähedal asuvas farmis 10. novembril 1923. Sellest järgmisel aastal võttis Tōkyō ülikooli põllumajanduse professor Hidesaburō Ueno koera endale. Hachikō tuli igal õhtul omanikule Shibuya rongijaama vastu. Niimoodi jätkus see kuni 1925. aasta maini, mil Ueno enam tagasi ei tulnud. Professor suri ajuverejooksu tõttu ning ei naasnud enam kunagi rongijaama, kus Hachikō teda ootas.
Hachikō anti pärast omaniku surma uude perre, kuid ta põgenes sealt alatasa, et oma endisesse koju tagasi minna. Kui koer mõistis, et professor seal enam ei ela, läks ta teda otsima rongijaama, kus nad olid varem iga tööpäeva lõpus kokku saanud. Hachikō tuli järgmised üheksa aastat iga päev Uenot Shibuya jaama ootama.
Surm.
Hachikō suri 8. märtsil 1935. Tema surma kohta levis erinevaid kuulujutte, kuni 2011. aasta märtsis leidsid teadlased Hachikō surma tõelise põhjuse. Tal oli kaugelearenenud vähk ning ussid, samuti leiti kõhust neli "yakitori" pulka, mis surmavaid vigastusi küll ei põhjustanud.
Koera topist hoitakse Jaapani riiklikus teadusmuuseumis Tōkyōs. 1934. aasta aprillis püstitati truule koerale Shibuya jaamas pronkskuju, mille avamisel Hachikō ka ise viibis. Praegu Shibuya jaamas seisev pronkskuju pärineb 1948. aastast, sest algne mälestusmärk töödeldi ümber Teise maailmasõja tarvis. Sarnane mälestusmärk on muuhulgas ka Hachikō sünnilinna Ōdate rongijaamas ja linna akita-klubis paikneva muuseumi ees.
Koera ja peremehe taaskohtumist kujutav pronkskuju avati 8. märtsil 2015, Hachikō surma 80. aastapäeval Tokyo Ülikooli Hongō kampuses.
Avengers

Avengers või The Avengers võib tähendada mitut asja.
Elert Thiele

Elert Thiele (ka nimekujuga Elert Diel; surnud 27. veebruaril 1674 Tallinnas) oli Eestimaal tegutsenud puunikerdaja.
Thiele tuli Tallinna Kopenhaagenist 1652. aastal.
Elert Thiele on 1656. aastal valmistanud Ridala kiriku nelja evangelisti ja Kristuse figuuridega ning kõhrornamentikaga kantsli ning 1660. aastal Vormsi ja Pärnu-Jaagupi kiriku kantsli; samuti Kuusalu kiriku altari figuurid.
Eraomand

Eraomand (harvem kasutatud sõna "eraomandus") on eraisikute ja eraettevõtete õigus omandada, omada, kontrollida, kasutada, likvideerida, loovutada ja pärandada maad, kapitali ja muid omandivorme. Eraomand erineb avalikust omandist, mis viitab riigi, kogukonna või valitsuse varadele.
Lüganuse kirik

Lüganuse kirik (ka Lüganuse Ristija Johannese kirik) on Eesti Evangeelsele Luterlikule Kirikule kuuluv kirik Lüganusel Lüganuse vallas Ida-Virumaal.
Lüganuse kirik on pühitsetud Ristija Johannesele, kirikut kasutab EELK Lüganuse Ristija Johannese kogudus.
Arhitektuur.
Lüganuse kirik on õhukeste seinamüüridega, juba algselt võlvimata kastehitis, mis järgis dominiiklaste kasinusnõudlikku ruumiprogrammi. Hoone idaotsa ehitati 15. sajandil kitsam kooriruum koos käärkambriga ja lääneotsa seitsmekorruseline, all nelinurkse, ülaosas ümara põhiplaaniga läänetorn. 15. sajandil võlvisid Tallinna meistrid hoone kahelööviliseks, kuid võlvid hävisid arvatavasti Liivi sõjas ja neid ei taastatud. Ühejaolised kitsad ilma ehisraamistikuta aknad algasid algselt kõrgel seinas, hiljem on aknaavasid allapoole pikendatud. Ehitise otsaviilud on erandlikult kaunistatud: mõlema viilu keskel on suur süvendrist, taasristi kujuga, iga haru läbimas väiksem ristpalk, ja selle all maalitud minusklites tekstirida ([h]elpgotun[dmaria]; praegu jäävad katuse alla). 15. sajandist pärinevad torni ja käärkambri talumita raidportaalid, mille profileeringus on lai süvarihv kahe kitsa ümarvöödi vahel.
Siseruumis viitavad Tallinna meisterkonnale kaks suurt vahepiilariga istenišši kooriruumi lõunaseinas ja altari kujunduses nurgaturpadega "stipes" kaldpinnaga servistatud mensa all.
18. sajandil sai torn uue kiivri, 19. sajandist pärineb idaakna uusgooti ehisraamistik.
Sisustus.
Lüganuse kiriku põlengus 10. augustil 1941. aastal hävis koos katuse ja torniga ka kogu kunstiväärtuslik sisustus, selhulgas Christian Ackermanni altariretaabel koos maaliga "Püha õhtusöömaaeg" (1673).
Praegune kantsel ja Eduard Kriisa ehitatud orel pärinevad Rakvere Pauluse kirikust. 1995. aastal pühitseti klaasikunstnik Riho Hütti altarivitraaž "Taevaminemine" koori uusgooti raamistusega idaaknas.
Ajalugu.
Lüganuse kirik oli Lüganuse kihelkonna peakirik.
Kihelkonnakirikute rajamisest Põhja-Eestis on tänu Paul Johansenile ülevaade, Taani hindamisraamatus on kiriklike keskuste kujunemislugu antud lausa aastase täpsusega. Kirikute rajajaks ja patrooniks peab Johansen enamikul juhtudest maaisandat, st Taani kuningat. Mõnikord aga siiski võis olla patrooniks ka vasalliperekond (Viru-Nigula, Kadrina, Lüganuse kirik ja Jõhvi).
Lüganuse kirik (saksa keeles "Luggenhusen") ehitati 14. sajandi keskpaiku ning sellest algkirikust on säilinud pikihoone. Kiriku esmamainimine oli 1373. aastal., altariruum ja torn ehitati hiljem. Kiriku asutas Taubede suguvõsa esindaja, algselt oli kiriku uksel ka Taubede suguvõsavapp.
Kirik sai kannatada Vene-Rootsi sõja ajal 1656. aastal, kuid jäi puutumata Põhjasõja ajal.
1901. aastal parandati ja uuendati kirik põhjalikult.
Muinasajal.
Evald Tõnissoni arvates võis praeguse kiriku kohal olla muinaslinnus või hiiemägi ning kohaliku üliku elupaik.
Väike-Lähtru Jumalasünnitaja Sündimise kirik

Väike-Lähtru Jumalasünnitaja Sündimise kirik (ka "Väike-Lähtru Jumalaema Sündimise kirik", "Väike-Lähtru õigeusu kirik") on õigeusu kirik Lääne-Nigula vallas Väike-Lähtru külas.
Historitsistlik-eklektilises stiilis Väike-Lähtru kirik (vene keeles "Вяйке-Ляхтриская Рождества Богородицкая церковь") ehitati 1889. aastal arhitektide Erwin Bernhardti ja K. Nymani projekti järgi. Sama projekti järgi on ehitatud näiteks Lihula Aleksander Nevski kirik ja Uue-Virtsu Kristuse sündimise kirik. Kirik pühitseti 24. oktoobril 1889 Jumalasünnitaja Sündimise auks Riia ja Miitavi ülempiiskop Arseni (Brjantsev) poolt.
Kirikus oli ka neli tornikella, millest üks asub praegu Läänemaa Muuseumis. Ülejäänud kolm kella on viimastel aastakümnetel rippunud Estonia teatri laval. Neist kõige suurem tornikell on ühtlasi ka kõige vanem ja kunstiväärtuslikum (valati 1768). Teised kaks kella pärinevad 1890. aastast ning on seega tõenäoliselt valatud just Väike-Lähtru kiriku tarbeks. 2007. aastal tagastas Estonia teater kellad EAÕK-le. Koguduse õigusjärglasena paigutas EAÕK kolm tornikella oma Ahtri tänavas asuvasse Tallinna Püha Siimeoni ja Naisprohvet Hanna peakirikusse.
Väike-Lähtru Jumalasünnitaja Sündimise kogudus tegutses aastast 1885 ning lõpetas tegevuse 1960.–1970. aastatel. Kirik suleti 1976. aastal.
Kirik seisab tühjana ja on avariilises seisukorras. Aastal 1998 kanti kirik Kultuurimälestiste Riiklikusse Registrisse.
David Walliams

David Edward Walliams (sünninimi Williams; sündinud 20. augustil 1971) on inglise kirjanik, koomik ja näitleja.
Walliams on eelkõige tuntud sketšisarjast "Little Britain", kus ta mängis koos Matt Lucasiga.
Leesi kirik

Leesi Katariina kirik; ka Leesi kirik on Eesti Evangeelsele Luterlikule Kirikule kuuluv kirik Kuusalu vallas Leesis.
Leesi kirikut ehitati aastail 1865–1867 Juminda kabeli järglasena. Hoone ümber asub Leesi kalmistu. 
Kirikut kasutab EELK Leesi Katariina kogudus.
Räpina kirik

Räpina Miikaeli kirik on luterlik kirik Räpinas.
Kirikut kasutab EELK Räpina Miikaeli kogudus.
Ajalugu.
Räpina Miikaeli kirik valmis 1785. aastal. Kirik kombineerib hilisbaroklikku ja varaklassitsistlikku stiili, kiriku müürid on maakivist ja kaetud krohviga. 
Kiriku esikülge kaunistavad samast ajast pärit allegoorilised skulptuurid, mis kujutavad Lootust ja Usku. Kiriku kellatorn on barokses stiilis.
Kirikus asub Carl Antropoffi 1871. aastal maalitud kaheosaline altarimaal "Ülestõusnu ilmumine Magdala Maarjale" ja "Jeesuse haudapanek". 
Aastatel 1895–1896 ehitati Räpina kiriku abikirikuna Mehikoorma kirik.
Peep Seppik

Peep Seppik (26. jaanuar 1942 Tallinn – 19. aprill 1994 Jõhvi) oli eesti näitleja ja muusik. 
Ta lõpetas 1960. aastal Tallinna 1. Keskkool ja 1965. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (2. lend). 
Töötas aastatel 1965–1970 näitlejana Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris. Hiljem oli orkestrant.
Raimo Pass

Raimo Pass (sündinud 22. septembril 1961 Tallinnas) on eesti näitleja.
1980. aastal lõpetas ta Tallinna 16. Keskkooli ja 1984. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (11. lend). Samast aastast töötab Eesti Draamateatri näitlejana.
Talvo Pabut

Talvo Pabut (27. veebruar 1962 Tartu – 25. juuni 2017 Tartu) oli eesti näitleja, lavastaja ja teatriuurija.
Haridus.
Pabut lõpetas 1980. aastal Tartu 2. Keskkooli ja õppis aastatel 1980–1984 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedris (11. lend). Ta kaitses 2005. aastal Tartu Ülikoolis magistritöö "Mäng, teatraalsus, teater, teatrikunst ja ajastute kontekst" ja sai teatriteaduse magistrikraadi. Doktoritöö kirjutamine samal teemal jäi pooleli.
Elukäik.
Ta töötas aastatel 1984–1989 näitlejana Rakvere teatris ja 1995–2001 Ugala teatris.
Aastatel 1991–1993 oli ta Eesti Kirjanike Liidu kirjanduse propaganda büroo kunstiline juht ja 1993–1994 Eesti Noorsooteatri kirjandusala juhataja. Aastatel 1994–1995 töötas ta Eesti Televisiooni Tartu stuudios. 
2000. aastal moodustas Pabut ühe Ugala teatri lavastuse muusika esitamiseks koos Margus Põldsepa ja Sulev Salmiga ansambli Kiritöö ja Karistus. Hilisromantilise folkmuusika ansambel esitas põhiliselt Talvo Pabuti tekstidele kirjutatud laule ja avaldas 2004. aastal CD "Oli kord...".
Alates 2001. aastast oli Pabut vabakutseline. Pabut on instseneerinud ja/või lavastanud telelavastusi ("Wawautosa", "Kännuvana lood", "Werneri kohvik", "Trimalhio pidu", "Andke neile andeks"). Ta on kirjutanud näidendeid ("Sisyphos", "Oidipuse kompleks") ning jutte, samuti arvustusi ja arvamusartikleid Postimehele.
Isiklikku.
Tema vend oli sisearhitekt ja disainer Kalle Pabut.
Ta oli aastatel 1985–1989 abielus näitleja Anne Veesaarega, nende poeg on Ott Pabut (sündinud 1986).
Viljo Suhonen

Viljo Suhonen (hüüdnimega "Tykki-Ville"; 1. september 1916 Kotka – 18. juuli 1946 Tiuruniemi, praegu Joutseno, Lappeenranta linn) oli Soome poksija.
Suhonen oli keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) kahekordne Soome meister aastatel 1938-1939. Ta sai sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 1934. aastal ja keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) 1941. aastal II koha. Ta valiti 1938. aastal Soome parimaks poksijaks.
Suhonen osales kaks korda Eesti – Soome maavõistlustel, kus ta kaotas oma kohtumise 1937. aastal Vallo Leedile ja 1938. aastal Anton Raadikule. Ta osales üldse Soome eest 12 maavõistlusel, kus ta võitis 9 ja kaotas 3 kohtumist.
Suhonen osales 6. Euroopa meistrivõistlustel Dublinis 1939. aastal keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg), kuid kaotas oma kohtumise veerandfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Anton Raadikule (Eesti) ning jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta oli Soome poksikoondise kandidaat 1940. aasta Helsingi olümpiamängudele, kuid II maailmasõja tõttu jäid need mängud toimumata. 
Suhonen sõdis suurtükiväelasena Talvesõjas ja ei saanud seal haavata, kuid seal lõi tal välja tuberkuloos. Ta küll jätkas veel poksimist, kuid pärast 1941. aasta Soome meistrivõistluste finaalis saadud kaotust loobus võistlemisest ja jätkas ainult harjutamist. Ta sai Jätkusõjas 1942. aastal Äänislinna ruumis õlast haavata. Ta jätkas paranenuna harjutamist, kuid haigestus hoopis veel kollatõppe. Ta läks ravile ja elas oma elu lõpuni Tiuru tuberkuloosisanatooriumis.
Isiklikku.
Ka Viljo Suhose vennad Veikko ja Olavi ning vennapoeg Raimo olid tuntud Soome poksijad.
Varbla kirik

Varbla Urbanuse kirik on 19. sajandil ehitatud kirik Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Helmkülas. Kiriku kaitsepühak on paavst Urbanus I.
Varbla kihelkond sai oma pastori aastal 1611. Esimene kirik ehitati Varblasse 1638. See oli puust ja hävis 19. sajandil. Seejärel ehitati 1860 kirik, mis oli liiga väike ja madal.
Praegune kirikuhoone on muinsuskaitse all alates 1998. aastast. Kirikut kasutab Varbla Urbanuse kogudus.
Kirikus asub 18. sajandi lõpus valmistatud altar, mis on muinsuskaitse all 1973. aastast.
Varbla kiriku juures on Varbla kirikuaed.
Tõhela-Murro Ristija Johannese kirik

Tõhela-Murro Ristija Johannese kirik asub Pärnu maakonnas Pärnu linnas Männikuste külas.
Kirik ehitati aastatel 1894–1895 arhitekt Apollon Edelsoni projekti järgi.
Kirikus tegutses aastani 1962 Tõhela-Murro Ristija Johannese kogudus.
Jorma Väisänen

Jorma Olavi Väisänen (hüüdnimega "Jorkka"; sündinud 3. märtsil 1946 Helsingis) on Soome endine poksija.
Väisänen oli kokku kahekordne Soome meister – II keskkaalus (kuni 75 kg) 1968. aastal ja poolraskekaalus (kuni 81 kg) 1971. aastal ning sai II keskkaalus (kuni 75 kg) 1967. aastal ja poolraskekaalus (kuni 81 kg) 1972. aastal II koha.
Väisänen osales kokku kaks korda Eesti NSV – Soome sõpruskohtumistel ning kaotas oma kohtumise 1968. ja 1969. aastal.
Väisänen osales 17. Euroopa meistrivõistlustel Roomas 1967. aastal II keskkaalus (kuni 75 kg), kuid kaotas oma kohtumise I ringis ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Väisänen töötas hiljem tolliametnikuna Helsingis sadamates. Ta läks pensionile 2006. aastal ning elab sellest ajast peale peamiselt Eestis.
Tori kirik

Tori kirik on Pärnu maakonnas Toris asuv kirik. 
Kirik ehitati 1852–1854 vana kiriku asemele. Hoone põles 1944 ja 1989 algas taastamine. ENSV ajal asus hoone varemetes muuhulgas lasketiir. Kirikut taastab MTÜ Tori Kiriku Taastajate Ühendus. 
Kirikus toimuvad EELK Tori Püha Jüri koguduse korrapärased jumalateenistused taas 1994. aastast.
2011. aastal pühitseti kirik Eesti sõjameeste mälestuskirikuks. Tori kiriku seinale on paigaldatud mälestustahvlid Eesti iseseisvuse eest võidelnutele.
Tori kiriku juures asub Mati Karmini skulptuur "Püha Jüri võitlus lohega", mis avati 20. augustil 2003. Skulptuur püstitati selleks, et tähistada Eesti võitu Vabadussõjas ja Eesti taasiseseisvumist. Tegemist on Eesti esimese ratsamonumendiga.
Paluküla kirik

Paluküla kirik on kirik Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Palukülas.
Kiriku lasid ehitada "Ungru krahvi" pojad. 1820. aastal pühitseti kirik sisse ning see oli mõeldud Ungern-Sternbergide hauakabeliks. Kirik selleks ei sobinud, sest põhjavesi osutus ootamatult kõrgeks ning teadaolevalt pole kedagi sinna maetud.
Tagasihoidlikus Paluküla kirikus oli 100 istekohta, selle juures ei olnud ei pastoraati ega kalmistut. Kirik tegutses Kärdla abikirikuna 1939. aastani, pärast mida see Vene sõjaväe kätte läks. Alates 1939. aastast oli kirik kasutusel laona ja selle torn vaatluspostina. Pärast Teist maailmasõda ei olnud kirik enam pühakojana kasutusel ning lao funktsiooni täites see lagunes. 26. aprillil 1990 oli Paluküla kirikus põleng, kiriku pikihoone katus taastati 1994. aastal ning tornikiiver 1996. aastal. Kirik on kultuurimälestiste registris alates 1999. aastast. 
Kirikuruumi all paikneb matusekambriks mõeldud silindervõlvidega keldriruum, millest on tingitud hoone ebaharilikult kõrge sokliosa. Hoone väljapeetud proportsioonid ja kvaliteetne teostus viitab silmapaistvale meistrile, kes on teadmata. Hoone arhitektuur on ilmekas näide Ungern-Sternbergide ambitsioonikusest ja haardest.
Kirikutorni kõrgus jalamist on 29 meetrit.
Kirik meremärgina.
Kirik toimib ka meremärgina ning seda nimetatakse selles kontekstis Paluküla ülemiseks päevamärgiks. Päevamärk moodustab liitsihi Hiiessaare alumise tuletorniga. Märkide vahekaugus on 2580 meetrit ja sihi asimuut on 229,6°.
Helgi Annast

Helgi Annast (sündinud 10. mail 1945) on eesti näitleja.
Aastal 1972 lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (5. lend). Alates samast aastast töötab ta Rakvere Teatri näitlejana.
Helgi Annast on mänginud 1991. aastal valminud filmis "See kadunud tee" ning lühifilmis "Õnnelikud inimesed" 2010. Lisaks osalenud teleseriaalides "Ohtlik lend" 2007, "Kelgukoerad" 2008, "Pank" 2018.
Mänspe kirik

Mänsp(ä)e kirik ehk Mänsp(ä)e kabel on Eesti kirik Hiiu maakonnas Mänspe külas.
Kirik on kultuurimälestiste registris alates 1999. aastast.
Hoonet kasutab Emmaste Immanueli kogudus.
Petri Reima

Petri Reima (sündinud 9. novembril 1973 Espoos) on Soome endine poksija ja kikkpoksija.
Reima oli poksi poolraskekaalus (kuni 81 kg) Soome meister 2000. aastal ning sai üliraskekaalus (üle 91 kg) 2001. aastal II koha. Ta poksis aprillist 2001 kuni maini 2003 elukutselisena, pidas kokku 6 kohtumist ning võitis kõik need kohtumised (neist 5 nokaudiga).
Reima on kikkpoksi eri liikides võitnud mitu harrastajate Euroopa ja maailmameistrivõistluste medalit ning tulnud ühe korra elukutseliste maailmameistriks.
Jarno Ruotsalainen

Jarno Ruotsalainen (sündinud 24. septembril 1975 Iisalmis) on Soome endine poksija.
Ruotsalainen pidas harrastajana 105 kohtumist ning võitis neist 70 ja kaotas 35 kohtumist. Ta oli kergekaalus (kuni 60 kg) Soome meister 2001. aastal ning sai III koha kergekaalus (kuni 60 kg) 1999. aastal, I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 2002. aastal ja II kergekeskkaalus (kuni 69 kg) 2006. aastal.
Ruotsalainen poksis septembrist 2006 kuni maini 2005 elukutselisena. Ta pidas kokku seitse kohtumist ning võitis kõik need kohtumised (neist kaks nokaudiga).
Anssi Peräjoki

Anssi Peräjoki (sündinud 18. septembril 1973) on Soome endine poksija.
Peräjoki osales harrastajana kokku 153 kohtumisel, millest võitis 132 ja kaotas 21 kohtumist. 
Peräjoki oli kokku viiekordne Soome meister – I keskkaalus (kuni 71 kg) aastatel 1993–1995 ning II keskkaalus (kuni 75 kg) aastatel 1998–1999. Ta sai Soome meistrivõistlustel III koha kergekaalus (kuni 60 kg) 1991. aastal ja II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1992. aastal ning II koha I keskkaalus (kuni 71 kg) 1996. aastal ja II keskkaalus (kuni 75 kg) 2000. aastal.
Peräjoki osales 7. maailmameistrivõistlustel Tamperes 1993. aastal I keskkaalus (kuni 71 kg), kuid kaotas oma kohtumise II ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Sergei Karavajevile (Venemaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales 8. maailmameistrivõistlustel Berliinis 1995. aastal II keskkaalus (kuni 75 kg), kuid kaotas oma kohtumise I ringis ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales 31. Euroopa meistrivõistlustel Vejles 1996. aastal II keskkaalus (kuni 75 kg), kuid kaotas oma kohtumise I ringis ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Peräjoki poksis oktoobrist 2000 kuni maini 2003 elukutselisena. Ta pidas 7 kohtumist ning võitis need kõik (sh 3 nokaudiga). Tema mänedžer oli Jaakko Helminen.
Anneli Rahkema

Anneli Rahkema (sündinud 5. augustil 1979 Rakveres) on eesti näitleja.
Ta on lõpetanud 1997. aastal Rakvere Reaalgümnaasiumi ja 2001. aastal Viljandi Kultuurikolledži näitlejana (3. lend). Samast aastast töötab Rakvere Teatris näitlejana.
Ivo Eensalu

Ivo Eensalu (sündinud 3. aprillil 1949) on eesti näitleja ja lavastaja.
Ta on lõpetanud 1972. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (5. lennus).
Töötas aastatel 1972–1977 Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris näitlejana. Aastatel 1977–1995 oli ta Eesti Draamateatri näitleja ja lavastaja ning aastatel 1995–2001 lavastaja. 
Alates 2001. aastast on Ivo Eensalu keskendunud rohkem õppejõutööle ja lavastanud külalisena mitmes Eestis teatris.
Näitlejana sai Ivo Eensalu laiemalt tuntuks Mõmmi rolliga Eesti Televisiooni lastelavastuses "Mõmmi ja aabits" (1973–1976). Ta mängis Mõmmit ka lavastuses "Mõmmi ja päkapikud" (2011).
Isiklikku.
Ivo Eensalu on 1971. aastast abielus ooperilaulja Marika Eensaluga.
Charles Thomson Rees Wilson

Charles Thomson Rees Wilson (14. veebruar 1869 Midlothian – 15. november 1959 Edinburgh) oli šoti füüsik ja meteoroloog, Nobeli auhinna laureaat.
Aastal 1927 sai ta aurukambri leiutamise eest Nobeli füüsikaauhinna. Ta jagas auhinda Arthur Comptoniga, kelle avastatud Comptoni efektile õnnestus Wilsoni kambri abil kinnitus saada. 
Wilson õppis esialgu Manchesteri ülikoolis bioloogiat ja kavatses arstiks saada, hiljem aga õppis Cambridge'i ülikoolis füüsikat ja keemiat ning huvitus meteoroloogiast. Aastal 1893 hakkas ta pilvi uurima. Ta töötas muu hulgas Ben Nevise observatooriumis, kus uuris pilvede moodustumist. Seejärel proovis ta nähtut esile kutsuda laboris kinnises anumas. Tema katsetuste põhjal sündis aurukamber (Wilsoni kamber), mis võimaldas laetud osakeste teekonna nähtavaks muuta.
Wooster

Wooster on linn Ameerika Ühendriikides Ohio osariigis, Wayne'i maakonna halduskeskus.
2010. aasta rahvaloenduse järgi elas Woosteris 26 119 inimest.
Linnas tegutseb Woosteri kolledž.
Woosterist olid pärit Comptoni vennad – füüsikud Arthur Compton ja Karl Taylor Compton ning majandusteadlane Wilson Martindale Compton.
Laiuti otsing

Laiuti otsing (ka laiutiotsing) on graafi läbimise algoritm. Algoritm alustab etteantud tipust, läbib kõik selle tipu naabrid, siis naabrite naabrid jne. Algoritm lõpetab töö, kui kõik võimalikud teed on läbitud või kui otsitav tipp on leitud.
Laiuti otsing Pythonis.
Järgnevas Pythoni koodis läbib meetod codice_1 graafi G alustades tipust s.
def bfs(G, s):
 queue = [s] # tippude järjekord
 visited = set(s) # juba külastatud tipud
 while queue: # kuni järjekorras on tippe
 v = queue.pop(0) # võta esimene tipp järjekorrast
 yield v # tagasta see
 for u in G[v]: # iga naabertipu kohta
 if u not in visited: # kui tippu pole külastatud
 queue.append(u) # lisa see järjekorda
 visited.add(u) # ja märgi külastatuks
T = {'1': ['2', '3', '4'],
 '2': ['5'],
 '3': ['6', '7'],
 '4': ['8'],
 '5': ['9'],
 '6': ['10'],
G = {'A': ['B', 'C','E'],
 'B': ['A','C', 'D'],
 'C': ['D'],
 'D': ['C'],
 'E': ['F','D'],
»&gt; list(bfs(T, '1'))
['1', '2', '3', '4', '5', '6', '7', '8', '9', '10']
»&gt; list(bfs(G, 'A'))
['A', 'B', 'C', 'E', 'D', 'F']
Arvi Mägi

Arvi Mägi (sündinud 25. veebruaril 1949 Tartus) on eesti näitleja ja lavastaja.
Elukäik.
Mägi lõpetas 1967. aastal Tallinna 1. keskkooli, seejärel 1971. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi näitejuhtimise erialal. 
Ta töötas aastatel 1971–1989 Rakvere Teatris näitlejana. Mägi oli aastatel 1989–1993 Rakvere Teatri kunstiline juht ja 1993–1994 taas sama teatri näitleja. 1994–2015 töötas ta näitlejana Viljandi Ugala Teatris. Alates 2016. aastast osales mitmetes etendustes Kuressaare Teatris. 
Mägi on Eesti Teatriliidu (1974) ja Eesti Lavastajate Liidu liige (1993).
Muud.
Kooliajal mängis Mägi lauatennist, kuulus Eesti noortekoondisse, võistles üleliidulisel koolinoorte spartakiaadil. 2001. aastal võitis Arvi Mägi Näitlejate Maailmamängudel lauatennises kuldmedali. 2002. aastal pälvis ta Näitlejate Maailmamängudel Budapestis hõbemedali, kui esikoha mängus võitis teda Ungari esindaja. 
Ta on olnud aktiivne diskor kuni 1978. aastani. Mägi oli 1980. aastatel Rakvere teatris tegutsenud ansambli "
Lilleke" liige. 
Isiklikku.
Tema elukaaslane on Kiiri Tamm, neil on kaks tütart.
Iivi Lepik

Iivi Lepik (sündinud 13. oktoobril 1942 Pollis Karksi vallas) on eesti näitleja.
Ta lõpetas 1961. aastal Nuia Keskkooli ja 1965. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (2. lend) ja töötas seejärel aastatel 1965–1993 Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris näitlejana. Aastatel 1988–1989 oli Eesti Raadios diktor. Aastatel 1994–2009 oli Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumis teadur.
Aastatel 1991–1997 (vaheaegadega) on ta õpetanud Eesti Muusikaakadeemia Kõrgemas Lavakunstikoolis lavakõnet.
Ta on esinenud luulekavades („Hingetulv”, 1968, „Hamleti laulud”, 1978, „Maarjamaa”, 1988), koostanud kirjandusõhtute kavasid ja esinenud neis („Ununenud naisi”), mänginud telelavastustes („Koidikud on siin vaiksed”, 1972; „Väikevend ja Karlsson katuselt”, „Karlsson tembutab jälle”, mõlemad 1988) ja aastast 2011 Nava Lava suvelavastustes. Koostanud teatriraamatuid („Ma jutustan teile oma loo. Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri teisest lennust”, 2006, „GITIS. Eesti stuudio Moskvas 1948–1953”, 2011, mõlemad koos Anne Tuulinguga; „Tants Kalevipoja ümber. Helmi Tohvelmani päevaraamat”, 2008).
Isiklikku.
Tema elukaaslane on olnud Uno Vark.
Kristjan Seaver

Kristjan Seaver (3. november 1898 Ravila vald – 28. august 1941 Soome laht) oli eesti kommunist ja Tallinna TRSN TK esimees (Tallinna linnapea) 1941. aastal.
Kristjan Seaver osales poliitilises tegevuses alates 1917. aasta oktoobrist, kui 1917. aasta oktoobrirevolutsiooni ajal kuulus Harjumaa Ravila vallas bolševike poolt võimu ülevõtmisel ja bolševike poolt läbiviidavates ümberkorraldustes.
Kristjan Seaver osales ka 1924. aasta 1. detsembri mässu ettevalmistamises, tema elukohas Lasnamäel toimus ka üks riigipöördekatsest osavõtjate instrueerimine. K. Seaver vahistati 1925. aasta septembris ja talle mõisteti eluaegne vanglakaristus. Ta vabanes 1940. aastal ning osales 1940. aasta juunipöördes.
1940. aastal määrati K. Seaver Tallinna TRSN Täitevkomitee kaadrite osakonna juhatajaks ning 17. jaanuarist kuni septembrini 1941 oli ta Tallinna Töötava Rahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee esimees.
Kristjan Seaver lahkus Tallinnast koos teiste Nõukogude võimu esindajatega 28. augustil 1941 ning hukkus evakuatsiooni käigus Soome lahes miinile sattunud Nõukogude Balti laevastiku laevaga Vironia.
Isiklikku.
Kristjan Seaver oli abielus Maria Seaver(e)ga, (1898–1985), kes tegutses sidepidajana kohalike kommunistlike tegelaste ja Tallinna Keskvangimaja poliitiliste vangidega. Eesti NSV ajal oli Maria personaalpensionär (pensioni maksti Tallinnast evakueerimisel 1941. aastal hukkunud abikaasa Kristjani eest).
James Chadwick

James Chadwick (20. oktoober 1891 Bollington – 24. juuli 1974 Cambridge) oli Suurbritannia füüsik.
Ta õppis Manchesteri ülikoolis füüsikat teiste seas Ernest Rutherfordi käe all ning sai 1913. aastal magistrikraadi. Hiljem töötas ta koos Rutherfordiga Cambridge'i ülikoolis Cavendishi laboratooriumis. 
Aastal 1932 avastas ta neutroni ja sai 1935. aastal selle eest Nobeli füüsikaauhinna.
Samal aastal nimetati Chadwick Liverpooli ülikooli füüsikaprofessoriks. Aastatel 1943–1946 osales ta Ameerika Ühendriikides Manhattani projektis. Seejärel pöördus ta Inglismaale tagasi ja jäi 1948. aastal pensionile.
Ireen Kennik

Ireen Kennik (sündinud 15. jaanuaril 1977 Tartus) on eesti näitleja.
Ireen Kennik on lõpetanud 1995. aastal Tartu 3. Keskkooli ja 1999. aastal Viljandi Kultuurikolledži näitlejana (2. lend).
Ta töötab alates 2000. aastast Endla teatris näitlejana.
Ta on mänginud filmis "Stiilipidu" ja teleseriaalides "Ohtlik lend", "Kelgukoerad", "Kartulid ja apelsinid" ning "Kättemaksukontor".
David Adjaye

David Adjaye [d'eivid 'ädžei] (sündinud 1966 Dar es Salaamis) on Briti arhitekt.
Ta tegutseb Londonis. Talle on iseloomulikud ranged ja selged vormid.
Adjaye sündis Ghana diplomaadi perekonnas. 
Aastal 1994 asutas ta koos William Russelliga arhitektuuribüroo Adjaye and Russell, mis tegutses 2000. aastani. Büroo tegeles algul näitustega ning projekteeris kauplusi ja restorane ning nende sisekujundust. 
Hiljem on Adjaye ilma Russellita juhtinud bürood Adjaye/Associates.
Riho Kütsar

Riho Kütsar (sündinud 28. mail 1970 Viljandis) on eesti näitleja. 
Ta on lõpetanud 1994. aastal Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli (16. lend). 
Aastatel 1994–2024 oli Kütsar Vanemuise teatri draamanäitleja. Alates 2024. aasta maist on ta Ugala teatri näitleja. 
2020. aastal kehastas ta Eesti Vabariigi aastapäeva kontsert-etenduses "Igal linnul on oma laul" merikotkast. 
Looming.
Draamarolle mujal.
Kütsar on mänginud mängufilmides "Taarka" (2008), „Kurat tuleb sauna" (2004), "Tõde ja õigus" (2019), "Tagurpidi torn" (2022) ja "Vari" (2024) ning telesarjades („Tuulepealne maa", 2008; "Riigimehed", 2010; "Ühikarotid", 2012; "Tupiktänava mehed", 2012; „Keskea rõõmud", 2014, "Doktor Silva", 2016; "Mees majas", 2025; jm).
Audrey Tautou

Audrey Justine Tautou (; sündinud 9. augustil 1976) on prantsuse filminäitleja.
Ta on tuntud filmidest "Amélie" (peaosa, 2001), "Da Vinci kood" (Sophie Neveu, 2006), "Coco enne Chaneli" (peaosa, 2009).
Claudio Ranieri

Claudio Ranieri (sündinud 20. oktoobril 1951 Roomas) on Itaalia jalgpallitreener ning endine jalgpallur.
2011. aastal töötas Ranieri Milano Internazionales. 2014. aastal oli ta Kreeka jalgpallikoondise peatreener.
Juulis 2015 sai Ranieri Leicester City peatreeneriks. Hooajal 2015–2016 tuli tema juhtimisel Leicester City Inglismaa meistriks. 
2018. aasta novembris määrati ta Inglismaa kõrgliiga klubi Fulhami peatreeneriks. Ta vallandati Fulhami peatreeneri kohalt järgmise aasta veebruaris. Vähem kui hiljem sai ta Itaalia kõrgliiga klubi AS Roma peatreeneriks.
Ōdate

Ōdate on linn Jaapanis Akita prefektuuris.
20. juunil 2005 liideti Ōdatega Hinai ja Tashiro.
528

528. aasta (DXXVIII) oli Juliuse kalendri järgi liigaasta, mis algas laupäeval. Arvu 528 on selle aasta tähistamiseks kasutatud alates varakeskajast, kui Euroopas sai valdavaks Anno Domini ajaarvamine.
Imelda May

Imelda May (kodanikunimi Imelda Mary Higham; sündinud 10. juulil 1974 Dublinis) on Iirimaa laulja. 
Ta mängib kitarri ja "bodhrán"'i. 2009. aastal sai ta aasta parima naisartisti kategoorias Meteor Music Awardi.
Karjäär.
Imelda May alustas lauljakarjääri 2003. aastal, kui moodustas oma bändi. 2003. aastal ilmus esimene album, "rockabilly" stiilis "No Turning Back".
31. jaanuaril 2010 esines Imelda May koos Jeff Beckiga 52. Grammy auhindade jagamise tseremoonial Les Pauli mälestuseks.
Isiklikku.
Imelda May on taimetoitlane.
Marika Barabanštšikova

Marika Barabanštšikova (sündinud 11. septembril 1972 Pärnus) on eesti näitleja.
Lõpetas 1990. aastal Pärnu 1. Keskkooli, õppis 1990–1992 Tallinna Pedagoogilises Instituudis näitejuhtimist. 1996. aastal lõpetas ta Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli (17. lend). Samast aastast alates töötab Vanemuise Teatri näitlejana.
Isiklikku.
Ta elas aastani 2007 koos Andres Dvinjaninoviga, neil on ühine poeg (sündinud aastal 2003)..
Kitaakita

Kitaakita on linn Jaapanis Akita prefektuuris. Asub Akitast kirdes.
Kitaakita loodi 22. märtsil 2005 Aikawa, Ani, Moriyoshi ja Takanosu liitmise teel.
Semboku

Semboku (kohalikus transkriptsioonis Senboku) on linn Jaapanis Akita prefektuuris. Asub Akitast idas Omono jõe ääres.
Semboku loodi 20. septembril 2005 Kakunodate, Tazawako ja Nishiki liitmise teel. 
Sembokus asuvad Tazawa järv ja Nyūtō Onsenkyō kuumaveeallikate piirkond.
Ц

Ц (ц) on kirillitsa täht, mis hääldub vene keeles helitu alveolaarse afrikaadina /t͡s/.
Vene tähestikus on ц 24. täht.
Eesti keelde translitereeritakse "ц" vene nimedes 'ts'.
Ц-l oli numbriline väärtus 900.
Х

Х (х) on kirillitsa täht, mis hääldub vene keeles helitu velaarse frikatiivina /x/.
Vene tähestikus on х 23. täht.
Kirillitsa х pärineb kreeka tähest hii. Ladina kirjas on sarnane täht x.
Eesti keelde translitereeritakse "х" vene nimedes üldjuhul 'h', kuid täishäälikute vahel ja sõna lõpul täishääliku järel hh.
Х-l oli numbriline väärtus 600.
Ы

Ы (ы) on kirillitsa täht, mis hääldub vene keeles ümardamata kõrge keskvokaalina /ɨ/.
Vene tähestikus on ы 28. täht. See märgib vokaalfoneemi /i/ pärast palataliseerimata konsonante.
Kirillitsa ы pärineb ligatuurist Ъ + І või И. 
Eesti keelde translitereeritakse "ы" vene nimedes 'õ'.
Я

Я (я) on kirillitsa täht, mis hääldub vene keeles /ja/ või pärast palataliseeritud kaashäälikuid /a/.
Vene tähestikus on "я" viimane, 33. täht. 
Eesti keelde translitereeritakse "я" vene nimedes täheühendiga 'ja'.
Э

Э (э) on kirillitsa täht, mis hääldub vene keeles ümardamata keskkõrge eesvokaalina /e/.
Vene tähestikus on э 31. täht. See märgib vokaalfoneemi /e/ üksikute vene sõnade alguses ning võõrsõnades ja võõrnimedes.
Kirillitsa э pärineb є variandist, mida kasutati 13. sajandist alates. Vene tähestikku lisati see 1708. aastal.
Eesti keelde translitereeritakse "э" vene ja valgevene nimedes 'e'.
Ъ

Ъ (ъ) (vene keeles "твёрдый знак" (tvjordõi znak) 'kõva märk') on kirillitsa täht. Vene keeles ei märgi see eraldi häälikut ja selle nimetus eesti keeles on kõvendusmärk. Bulgaaria keeles märgib see ümardamata keskkõrget tagavokaali [ɤ̞] .
Vene tähestikus on "ъ" 28. täht ja bulgaaria tähestikus 27. täht. 
Kirillitsa ъ pärineb glagoolitsa tähest jer, millega märgiti redutseeritud vokaali [ŭ].
Eesti keeles jäetakse "ъ" vene nimedes märkimata. Bulgaaria nimedes translitereeritakse see vanas transkriptsioonis tähega ǎ, uues tähega a.
Carl Hunnius

Carl Hunnius (6. november 1856 Narva – 2. veebruar 1931 Tartu) oli baltisaksa luuletaja ja teoloog, organist, harrastushelilooja ja muusikakriitik.
Ta lõpetas Narvas kirikukooli, seejärel Riia kubermangugümnaasiumi. Õppis aastatel 1876–1882 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta Vändra Martini koguduses (Ernst Johann Georg Sokolowsky juures). Ordineeriti 2. jaanuaril / 14. jaanuaril 1883 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1883–1885 Kuressaare Laurentiuse koguduse abiõpetaja ja usuõpetuse õpetaja. Aastatel 1886–1887 oli ta Jelgavas usuõpetuse õpetaja. Aastatel 1887–1894 elas ta Saksamaal ja töötas mitmes kohas.
1902. aastast elas ta Tartus. Andis välja baltisaksa koduraamatut "Heimatstimmen. Ein baltisches Jahrbuch mit Illustrationen" (1904–1912). Oli Tartu saksa lehe kontserdiarvustaja. Tegi kaastööd ka Postimehele.
Teosed.
Luulekogud:
Isiklikku.
Tema õde Monika Hunnius oli baltisaksa laulja, lauluõpetaja ja kirjanik, nende isa Konstantin Hunnius oli Narva Johannese koguduse õpetaja.
Ь

Ь (ь) on kirillitsa täht, mille nimi vene keeles on "мягкий знак" (mjagki znak 'pehme märk'), pehmendusmärk. See ei märgi eraldi häälikut. 
Vene tähestikus on "ь" 29. täht. 
Kirillitsa ь pärineb glagoolitsa tähest jer. Nendega märgiti redutseeritud vokaali [ĭ].
Eesti keeles jäetakse "ь" vene, ukraina ja valgevene nimedes üldjuhul märkimata, kuid täishääliku (välja arvatud e, ё, ю, я) ees märgitakse j-ga.
Judy Chu

Judy May Chu (hiina 趙美心; Zhào Měixīn; sündinud 7. juulil 1953 Los Angeleses) on Ameerika Ühendriikide poliitik. Ta on alates 2009. aastast USA Esindajatekoja saadik California osariigist.
Ta kuulub Demokraatlikku Parteisse.
Tema vanemad on pärit Xinhuist Guangdongis Hiinas.
Mari-Liis Aasmäe

Mari-Liis Aasmäe (sündinud 7. novembril 1988 Tartus) on eesti laulja. Ta oli aastatel 2003–2007 tegutsenud bändi Dynamint liige.
Elulugu.
Aasmäe on lõpetanud Tartu Kommertsgümnaasiumi ja omandanud bakalaureusekraadi Akadeemia Nordis reklaami ja marketingi erialal. Lisaks sellele on ta lõpetanud Tartu 2. Muusikakooli klaveri erialal. 
Laulmist hakkas Aasmäe õppima viieaastaselt laulustuudios FA# Ingrid Otti juhendamisel. Alg-, põhi- ja keskkooli ajal laulis ta Tartu Kommertsgümnaasiumi laulukooris. Aasmäe on võtnud laulutunde ka Elmet Neumannilt.
Töötab ajalehe Tartu Postimees müügiesindajana.
Soolokarjäär.
Mari-Liis Aasmäe debüütsingel "Varjud" ilmus 2009. aastal, sellel tegi kaasa DJ Whirl. 2009. aasta Raadio 2 Aastahitt Top 40-s hääletasid kuulajad laulu 19. kohale. Raadio Uuno Numero Uuno 2009 Top 100-s platseerus lugu 47. kohale. Lisaks sellele singlile loodi koos veel "Illusioon", "Ingel", "Tõbine" ja "Deja Vu".
2011. aasta aprillis lõi Mari-Liis Aasmäe koos Vahur Valgmaaga loo "Kevadel". Loole lõi remiksi DJ I.M.T.B.
Ơ

Ơ (ơ) on ladina kirja täht, mis on saadud o-tähest diakriitilise märgi sarv abil. See on kasutusel vietnami keeles ja hääldub [əː].
Olenevalt toonist kasutatakse seda 5 erineva diakriitikuga:
Mālpilsi vald

Mālpilsi vald (läti keeles "Mālpils pagasts") on vald Lätis Sigulda piirkonnas. 
Vald piirneb Sigulda piirkonna Allaži, Sigulda ja More vallaga, Ropaži piirkonna Ropaži vallaga, Cēsise piirkonna Amata vallaga ning Ogre piirkonna Ķeipene ja Suntaži vallaga.
Valla pindala on 220,9 km². 2019. aasta seisuga elas seal 3350 inimest. Valla keskus on Mālpilsi küla.
Ajalugu.
Läti iseseisvumisel asusid praeguse valla kohal Mālpilsi ja Riktere vallad. 1935. aastal oli Mālpilsi valla pindala 148,41 km² ja seal oli 2052 elanikku. 1945 aastal moodustati selle aladele Mālpilsi ja Vite külanõukogu, vald ise aga likvideeriti 1949. aastal. 1954. aastal liideti Mālpilsi külanõukoguga likvideeritava Vite külanõukogu kolhoosi Vienība alad, 1958. aastal Sidgunda külanõukogu kolhoosi Spartaks alad ning 1963. aastal kogu likvideeritava Sidgunda külanõukogu maad. 1990. aastal moodustati külanõukogust Mālpilsi vald, mis kuulus Riia rajooni. 2009. aastal moodustati vallaga samades piirides Mālpilsi piirkond (1. järgu haldusüksus). 2021. aastal liideti Mālpilsi piirkond Sigulda piirkonnaga.
Mälestised.
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Mālpilsi kirik, Mālpilsi mõisa hoonetekompleks, sealhulgas park ja häärber, Mālpilsi ordulinnuse ase ja Sidgunda linnamägi. Bukase mõisa hooned, Idiņi muinaskalmed, Mālpilsi kiriku keskaegne kalmistu, Mālpilsi linnamägi ehk Viinamägi, Jaunaudriņi muinaskalmed ja Vecrubenīši muinaskalmed on regionaalse kaitse all.
Loodus.
Vald asub Kesk-Läti madalikul, idaosa jääb Vidzeme kõrgustikule. Kõrgeim koht (136 m) asub More valla piiril. Suuremad jõed on Lielā Jugla ja selle lähtejõed Suda ning Mergupe. Soodest on suurim Torfi soo (479 ha).
Looduskaitse all on Sporta iela tamm, Gunta tamm, rippuv kask ja kümme nimeta põlispuud.
Asustus.
2016. aastal elas vallas 3034 lätlast, 371 venelast, 72 valgevenelast, 52 ukrainlast ja 37 poolakat.
Vallas on järgmised külad.
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Roja vald

Roja vald on Läti vald Kuramaal Talsi piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Mērsragsi, Dundaga, Kolka, Ārlava, Lube ja Vandzene vallaga.
Valla pindala on 200 km². 2016. aasta seisuga elas seal 4115 inimest. Valla keskus on Roja küla, haldushoone asub aadressil Zvejnieku iela 3.
Ajalugu.
1945. aastal moodustati Lubezere valla aladele Rojupe külanõukogu, vald likvideeriti 1949. aastal. 1950. aastal liideti Rojupe külanõukoguga osa likvideeritavate Jaunciemsi ja Jūrmala külanõukogu aladest, 1954. aastal suurem osa Lubezere külanõukogust, 1963. aastal aga osa Kaļķi külanõukogust. 1969. aastal sai Rojast alev, ülejäänud osa Rojupe külanõukogust nimetati aga Roja alevi maaterritooriumiks. 1991. aastal kaotas Roja alevi staatuse, Roja alevi maaterritoorium ja Roja küla ühendati aga Roja vallaks.
2009. aastal moodustati Roja ja Mērsragsi vallast Roja piirkond. 2010. aastal oli Roja vallas 4400 elanikku. 2011. aastal eraldati Roja piirkonnast Mērsragsi valla alad ja moodustati Mērsragsi piirkond.
2021. aastal liideti Roja piirkond Talsi, Dundaga ja Mērsragsi piirkonnaga uueks, Talsi piirkonnaks. Senisest piirkonnast kujunes üks uue omavalitsusüksuse valdu.
Mälestised.
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Purciemsi muinasasula. Regionaalse kaitse all on Ģipka kirik, Tromeļise lossiks kutsutav keskaegsete kindlustiste piirkond, Kaltene kiriku altar ja orel. Kohaliku kaitse all on Roja muinaskalmed ja hiiepaik Baķi Kirikumägi.
Loodus.
Kõrgeim koht asub Rojast idas (23,5 m). Tähtsaim jõgi on Roja jõgi.
Looduskaitse all on Rude külas kasvav kadakas ümbermõõduga 0,95 m, tamm ümbermõõduga 4,95 m, talude Jāņkalni2, Jāņkalni ning Birziņsirmi juures kasvavad põlispuud, Mellsilsi ristimännid, Pūrciemsi mänd, Mežapļavase tamm, Kaltene rannamoodustised, Kaltene mäed, Roja Merekivi, Lapsiņase ja Pindari hiidrahnud, lisaks veel kuus nimetut põlispuud. Valla territooriumil on 161 hektari suurune Ģipka hoiuala, osaliselt ka Ģipka soiste niitude hoiuala. Valla rannik jääb Riia lahe läänekalda kaitstavale merealale.
Asustus.
2011. aastal oli piirkonna elanike seas 92,8% lätlasi ja 3,8% venelasi.
Valla külad:
Ülejäänud piirkonna elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Leonie Swann

Leonie Swann (pseudonüüm; sündinud 1975 Dachaus) on saksa kriminaalromaane kirjutav kirjanik. 
Swann on õppinud Münchenis filosoofiat, psühholoogiat ja inglise kirjandust. Ta on elanud pikka aega Pariisis ja elab praegu Berliinis.
Looming.
Tema debüütromaanis "Glennkill", mis ilmus 2005. aastal, tegutsevad ja lahendavad mõrvu inimeste asemel lambad. Ootamatus võtmes kirjutatud "lambakriminull" pälvis ülemaailmse tähelepanu. Raamatut osteti ainuüksi Saksamaal umbes 1,5 miljonit eksemplari ja teos tõlgiti 30 keelde. 2010. aastal ilmus kirjaniku teine romaan "Garou. Ein Schaf-Thriller".
Thomas R. Marshall

Thomas Riley Marshall (14. märts 1854 North Manchester, Indiana – 1. juuni 1925 Washington) oli Ameerika Ühendriikide 28. asepresident. Ta oli ametis aastail 1913–1921. Ta oli Demokraatliku Partei liige.
Thomas R. Marshall oli hariduselt jurist. 1875 alustas ta advokaadipraksist Columbia Citys. 1909–1913 oli ta Indiana osariigi kuberner.
Attila Bartis

Attila Bartis (sündinud 22. jaanuaril 1968 Târgu Mureșis Rumeenias Transilvaania piirkonnas) on Ungari prosaist, dramaturg ja fotograaf. 
Alates 1990. aastate algusest on ta korduvalt oma sünnikohta Transilvaaniat külastanud ning selle kandiga seotud elemendid läbivad ka tema loomingut murdesõnade, kohalike müütide jms kaudu. Tema edulugu kirjanikuna sai alguse pärast kolmanda raamatu („Rahu“) ilmumist. Pärast „Rahu“ tõlkimist saksa keelde hakkas see saama ülistavaid retsensioone ning haaras kriitikute koostatavates edetabelites esimesi kohti. Saksamaa edust tõugatuna saabus Bartisile suurem tähelepanu ka Ungaris. Teatud kirjandusringkondades oli ta juba varem kultusliku staatuse omandanud. Romaan "Rahu" ("A nyugalom", 2001) on pälvinud USAs Three Percenti preemia (parim 2008. aastal inglise keelde tõlgitud romaan), olnud Saksamaal ja Poolas parima tõlke nominent jne. 
Tema esimene teos „Jalutuskäik“ on oma ülesehituselt postmodernistlik. Romaani keel on väga fragmentaarne, teos koosneb suures osas justkui peategelase suvalistest mälupiltidest ja unenägudest. Selline jutustuslaad iseloomustab ka tema hilisemaid teoseid. Tähtsaks muutub mäng üldkultuuriliste märkide ja fraseologismidega. 
Romaanist „Rahu“ on tehtud kaks mängufilmi ja romaani on tõlgitud enam kui kümnesse keelde. 
Teosed eesti keeles.
Romaani "Rahu" lühikokkuvõte.
Attila Bartise „Rahu“ peategelane on kirjanik Andor Weér. Andori ema Rebeka Weér, kellega peategelane koos elab, on endine näitleja, kes kaotab oma tütre välisriiki põgenemise tõttu töökoha ning sulgub 15 aastaks oma korterisse.
Raamat algab peategelase ema matustega. Ülejäänud teos on kirjutatud peamiselt pilguheiduna minevikku. Romaanis toimub palju ajalisi hüppeid. See subjektiivne aeg saab oma rütmi Andor Weéri tunnetuse kaudu. 
„Rahus“ on üliekspressiivseid ja rusuvaid lõike: leidub katkeid väga vulgaarse suguelu kirjeldusest, üldine õhustik on ängistav. Peategelane ja ta ema ei suuda teha piisavalt suurt eksistentsiaalset hüpet. Võiks öelda, et Antoniuse ema teeb selles kategoorias hoopis pidevalt langusi, kukkumisi. Tütre põgenedes korraldab Rebeka ta matused. Kirstu topib ta täis oma tütre mahajäetud asju ja leiab kerge lahenduse ka olmeprobleemidele: „Matusebüroo juhataja pigistas surmatunnistuse puudumise koha pealt silma kinni, täpsemalt – õe surmatunnistuseks said plokk Ameerika sigarette ja pudel Šoti viljamärjukest.“ Tema languse võtavad hästi kokku paar kirjeldavat lauset sellest, mil viisil vaatavad linnakodanikud teda pärast näitlejakarjääri purunemist tänaval kõndimas: „Keegi ei tundnud ära oma näitlejannat, sest keegi polnud iial näinud teda ehtsate pisaratega – teda oli nähtud üksnes sellistega, mis paiskuvad valla õigel ajal silmade alla määritud Vietnami salvi mõjul.“
Rebeka Weér elab oma tütre lahkudes illusioonides, mis toituvad ta pojast. Tütar sooritab pärast põgenemist enesetapu, poeg laskub aga ema kõrvale, jäädes tugevasse eksistentsiaalsesse heitlusse. 
Isiklikku.
Tema isa Ferenc Bartis jäeti ilma kodakondsuseta ning sealse valitsuse repressioonide tagajärjel emigreerusid Bartisid 1984. aastal Budapesti. Ta on abielus ja tal on kaks last.
Georg Adelheim

Georg Adelheim (14. oktoober 1884 Tallinn – 20. september 1952 Göttingen) oli Eesti advokaat.
Ta lõpetas Tallinna Nikolai Gümnaasiumi, õppis aastatel 1904–1910 Tartu ülikooli õigusteaduskonnas, lõpetas selle "cand. jur." astmega, Korporatsioon Estonia vilistlane.
Ta oli 1910–1914 kohtuameti kandidaat, osales 1914–1917 Esimeses maailmasõjas 26. Siberi kütirügemendi ohvitserina. Töötas 1918–1920 Berliinis maakohtus ja siis Königsbergis, 1919–1921 vandeadvokaat Tallinnas, 1922–1933 Tallinn-Haapsalu rahukogu liige, 1934–1939 vandeadvokaat Tallinnas. Elas Tallinnas Toom-Kuninga tänav 8, 1939. aastal lahkus baltisakslaste ümberasumisaktsioonis Warthegausse, kus oli 1939–1941 kohtunik. 1941–1944 teenis Eesti kindralkomissariaadis. 
Ta koostas muu hulgas genealoogilisi teatmeteoseid. Georg Adelheim uuris balti-saksa sugukondade, eriti Tallinna kodanikuperekondade ajalugu, olles ühtlasi Eestimaa Kirjandusliku Ühingu (Tallinnas) genealoogilise sektsiooni esimeheks ning tegi kaastööd Eestimaa Kirjanduse Ühingu genealoogiasektsiooni ja Tartu Saksa Perekonnaajaloo Uurimise Seltsi ja Läti baltisakslaste seltside poolt aastatel 1931–1939 välja antud ajakirjale Baltische Familiengeschichtliche Mitteilungen.
August Allikmäe

August Allikmäe (sünninimi August Weber; 22. aprill 1898 Saru, Võrumaa – 19. november 1987) oli eesti advokaat. 
Ta lõpetas 1928. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.
Ta oli aastail 1929–1935 vandeadvokaadi abi ja 1935–1941 vandeadvokaat Tallinnas.
August Allikmäe on maetud Rahumäe kalmistule.
Johann Aronson

Johann Aronson (ka Johan Aronson; 3. mai 1879 Tarvastu vald, Viljandimaa – 1947) oli eesti advokaat.
Ta õppis Peterburi ülikooli õigusteaduskonnas 1905–1911 (lõpetas).
Ta oli koolmeister Tarvastu kihelkonnas, osales esimeses maailmasõjas, oli vandeadvokaat Narvas ja 1919–1941 Tallinnas, ka Tallinna linna juriskonsult. 
Ta oli taas advokaat Saksa okupatsiooni ajal ja alates 1944 Nõukogude okupatsiooni ajal. Maeti 9. detsembril 1947 Tallinna Metsakalmistule.