tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jõgiaara

Jõgiaara ("Ara severus") on papagoilaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Jõgiaara on 40–49 cm pikk. Tiiva pikkus on 232–253 mm, saba 200–244 mm. Kaalub 285–387 g.
Sulestik on peamiselt roheline. Otsaesine on pruun, pealagi sinakasroheline. Õlad ja saba on punased. Lennusuled ja sabaots on sinised. Osa näost on valge ja sulgedeta. Nokk ja jalad on mustad. Silmad on heleoranžid.
Elavad Panamas, Colombias, Ecuadoris, Peruus, Boliivias, Brasiilias, Venezuelas, Guyanas, Surinames ja Prantsuse Guajaanas.
Elavad metsades, soodes, palmisaludes ja savannides kuni 1500 m kõrgusel merepinnast.
Toituvad puuviljadest ja seemnetest.
Colombias pesitsevad märtsist maini, Panamas veebruarist märtsini, Surinames septembrist detsembrini. Pesa asub puuõõnes, tavaliselt vee kohal. Võivad pesitseda ka kaljulõhes.
Kurnas on 2–3 muna, haudeperiood kestab 28 päeva. Pojad saavad lennuvõimeliseks 70 päeva vanuselt.
Jõgiaara võib elada 39-aastaseks.
Hans Sigismund Vertraugott Lysarch

Hans Sigismund Vertraugott Lysarch genannt Königk (1. juuli 1742 Bledzew Groß Wartenberg Preisi Sileesias – 7. veebruar 1800 Kuressaare Liivimaa kubermang Venemaa keisririik), oli luteriusu vaimulik Eesti- ja Liivimaal.
Hans Sigismund Vertraugott Lysarch genannt Königk sündis 1742. aastal Preisi Sileesias Kuramaa hertsogi Ernst Johann von Biron valduste Groß Wartenbergi kantsleri Ernst Sigismund Konigk (1703–1768) peres. Osales Seitsmeaastases sõjas Preisi kuningriigi armees ja asus seejärel õppima ülikooli, õppis 1764–1765 usuteaduskonnas Leipzigi ja Halle ülikoolis.
Ülikooli järel asus Liivimaale, kus tegutses koduõpetajana. Ordineeriti 15. juuli 1770 Pärnus.
Ta oli 1770–1775 Pärnu Nikolai koguduse diakonõpetaja ja Pärnu kooli rektor, 1775–1780 Märjamaa Maarja koguduse pastor, 1780–1788 Tallinna toomkiriku saksa koguduse 2. pastor (kompastor), 1788–1800 oli ta Saaremaal Kuressaare Laurentiuse koguduse ülempastor.
Isiklikku.
Tema isa oli Preisi Sileesias Kuramaa hertsogi Ernst Johann von Biron valduste Groß Wartenbergi kantsler, poeg Reinhold Johann Vertraugott Königk (1771–1857) Venemaa keisririigi sõjaväelane (polkovnik), poeg Gustav Theodor Fürchtegott Lysarch genannt Königk (1773–1855), Venemaa riigiametnik ja Riia toomkooli õpetaja.
Rimantas Mockus

Rimantas Mockus (sündinud aastal 1979 Varėnas) on Leedu jurist ja poliitik. Ta on 12. detsembrist 2024 Leedu justiitsminister Gintautas Paluckase valitsuses.
Pärast keskkooli lõpetamist aastal 1998 lõpetas ta aastal 2003 Vilniuse Ülikooli õigusteaduse magistrina.
Ta on töötanud Vilniuse ringkonnavalitsuse õigusosakonnas. Samuti töötas ta õppejõuna Vilniuse Disainikolledžis. Aastal 2021 alustas ta tööd oma advokaadibürooga.
Ta on 12. detsembrist 2024 Leedu justiitsminister Gintautas Paluckase valitsuses.
Esbjerg Ensemble

Esbjerg Ensemble on Taanis Esbjergis tegutsev kammerorkester.
Orkester asutati 1967. aastal kohalike algatusel, sealhulgas Esbjergi muusikakõrgkooli toonase juhi Peder Holmi eestvedamisel. Tegemist oli esimese riikliku toetusega loodud nn kammerorkestriga (basisensemble), mille algne nimi oli Vestjysk Kammerensemble. Kuni 2011. aastani kuulus ansambel Vestjyllandi Sümfooniaorkestri põhikoosseisu, kuid see lõpetas tegevuse 1. jaanuaril 2011.
2017. aasta eelarve kohaselt tuli Esbjerg Ensemble’i rahastusest 54% riigilt, 36% omavalitsuselt, 2% sponsoritelt ja 8% omatuludest.
Seos Eestiga.
Orkestriga on tihedat koostööd teinud ka eesti dirigent Kaisa Roose. 22. märtsil 2012 toimus Liis Viira teose "Liivaterade raamat" esiettekanne Esbjergis, kus esinesid solistid Christian Martinez (löökpillid) ja Tine Rehling (harf), Esbjerg Ensemble ning dirigent Kaisa Roose. Teos tuli kordusettekandele 2013. aastal Eesti Muusika Päevadel, kus Liis Viira, Kaisa Roose ja Esbjerg Ensemble pälvisid Eesti Muusika Päevade preemia.
Dovilė Šakalienė

Dovilė Šakalienė (sündinud 1. juunil 1978 Kaunases) on Leedu poliitik ja kohtupsühholoog. Ta oli 12. detsembrist 2024 kuni 22. oktoobrini 2025 Leedu kaitseminister.
Aastatel 1994–1995 õppis ta ühe semestri Cibola keskkoolis USA New Mexico osariigis Avatud Ühiskonna Fondi-Leedu õpilasvahetusprogrammi kaudu. Aastal 1996 lõpetas ta Panevėžyse 5. keskkooli. Aastatel 1996–2001 omandas ta bakalaureusekraadi psühholoogias Vilniuse Ülikoolis ja aastal 2003 sai ta magistrikraadi kohtupsühholoogia alal Mykolas Romerise Ülikoolist.
Aastatel 2004–2005 õpetas ta Mykolas Romerise Ülikoolis kriminaalpsühholoogiat (praktilised seminarid). Aastatel 2004–2015 töötas ta esmalt projektijuhina ja seejärel tegevdirektorina Inimõiguste Instituudis (Žmogaus teisių stebėjimo institutas). Aastatel 2011–2015 oli ta saate "Žinių radijas" (Teadmiste raadio) saatejuht ja autoriprogrammi "Žmogus žmogui" (Mees mehele) produtsent. Aastatel 2012–2016 töötas ta akrediteeritud ajakirjanikuna Euroopa Nõukogus Strasbourgis. Alates novembrist 2016 on ta seimi liige.
Alates 12. detsembrist 2024 on ta Leedu kaitseminister Gintautas Paluckase valitsuses. Ta jätkas kaitseministrina ka 2025. aasta septembris ametisse astunud Inga Ruginienė valitsuses. Oktoobris tegi aga Inga Ruginienė ettepaneku vabastada Šakalienė ministriametist.
Isiklikku.
Ta on abielus Valdas Šakalysega ja neil on üks poeg. Usutunnistuse poolest on ta katoliiklane. Lisaks emakeelele (leedu keel) valdab ta inglise, vene, prantsuse ja saksa keelt.
Inga Ruginienė

Inga Ruginienė (neiuna Inga Raitelaitytė; sündinud 24. mail 1981 Trakais) on Leedu ametiühingutegelane ja poliitik, Leedu Ametiühingute Keskliidu esinaine, Leedu Vabariigi Seimi liige. Ta on 25. septembrist 2025 Leedu peaminister. 12. detsembrist 2024 kuni 25. septembrini 2025 oli ta Leedu töö- ja sotsiaalminister.
Ta lõpetas aastal 2005 Vilniuse Ülikooli magistrikraadiga rahvatervise erialal ja aastal 2015 Kaunase Metsandus- ja Keskkonnatehnika Kolledži bakalaureusekraadiga metsamajandamise erialal. Aastal 2022 lõpetas ta Mykolas Romerise Ülikooli õigusteaduskonna. Ta töötas muuhulgas rahvatervise spetsialistina. Hiljem sai temast täiskohaga ametiühingu aktivist. Ta oli metsanduse ja metsatööstuse töötajate ametiühingute föderatsiooni aseesimehe (2012–2014) ja esimehena (2014–2018). Aastal 2018 sai tast Leedu Ametiühingute Keskliidu esimees. Lisaks oli ta aastani 2023 Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni asepresident.
Ta valiti 2024. aasta Leedu parlamendivalimistel seimi liikmeks (Leedu Sotsiaaldemokraatliku Partei nimekirjas).
12. detsembrist 2024 kuni 25. septembrini 2025 oli ta Leedu töö- ja sotsiaalminister.
Isiklikku.
Tema abikaasa on ettevõtja Vismantas Ruginis, neil on kaks last.
Vladimir Viies

Vladimir Viies (sündinud 9. juulil 1950) on Eesti tehnikateadlane, linnaametnik ja poliitik.
Vladimis Viies lõpetas Tallinna 1. Keskkooli 1968. aastal, aastal 1973 lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi elektrotehnikateaduskonna erialal "elektronarvutid"; kaitses 1982. aastal Tallinna Polütehnilises instituudis tehnikateaduste kandidaadi kraadi ja 2010. aastal Tallinna Tehnikaülikoolis magistrikraadi tehnoloogiaõpetajana.
Ta on töötanud 1985. aastast saati eri ametikohtadel nüüdses Tallinna Tehnikaülikoolis, 1993-1995 Sisekaitseakadeemias ja 1996-2000 ametnikuna Tallinna linnavalitsuses, kus paistis korduvalt ajakirjanduses silma Tallinna omandireformiameti juhatajana.
Viies on osalenud poliitikas peamiselt Tallinna linna tasandil. Ta kuulus Eestimaa Rahvaliitu 04.07.2000-01.01.2005, Erakonda Eestimaa Rohelised 25.11.2006-18.01.2007 ja Eesti Konservatiivsesse Rahvaerakonda 19.05.2020-28.06.2024.
Vladimir Viies kuulub vehklemisklubisse Tallinna Mõõk, samuti oli ta Eesti Vehklemisliidu juhatuse liige aastani 2009.
Vladimir Viienda ema oli keraamik ja kunstiteadlane Helene Kuma, isa Eesti NSV ametnik ja teeneline kultuuritegelane Raoul Viies.
FIRMS

Põlenguteave ressursihaldussüsteemile (inglise keeles Fire Information for Resource Management System, lühend: FIRMS) on NASA poolt osana oma Maateaduse andmesüsteemide (ESDS) programmist pakutav tasuta veebikaardistamisplatvorm, mis kuvab kaardil peaaegu reaalajas aktiivsete põlengute asukohti.
Kuigi süsteem loodi algselt metsatulekahjude jälgimiseks, on seda kasutatud ka sõjaliste konfliktide, nagu Venemaa sissetung Ukrainasse ja Tigray sõda, põhjustatud tulekahjude kohta teabe edastamiseks.
Yorktown (laev 1936)

Yorktown (CV-5) oli Ameerika Ühendriikide sõjalaev, mis oli teenistuses aastatel 1937–1942.
Laev nimetati Yorktowni lahingu järgi. Enne seda oli USA mereväes olnud juba kaks sellenimelist laeva: 1840. aastal valminud 16 kahuriga purjelaev ja 1889. aastal valminud teraskerega laev.
1937. aasta septembris arvati Yorktown USA mereväe koosseisu.
Lennukikandjal oli 24 Oerlikon 20 mm kahurit ning see suutis mahutada 90 lennukit. 
Laeva kapten oli Elliott Buckmaster.
Laeva kahjustasid rängalt Jaapani lennukid 1942. aastal toimunud Midway lahingus 5. juunil. 6. juunil püsis laev ikka veepinnal, mistõttu üritas päästemeeskond laeva päästa. Päästmise ajal tabas laeva neli Jaapani allveelaeva tulistatud torpeedot. Laev uppus 7. juuni hommikul.
1998. aastal avastas Robert Ballard vraki umbes 1600 kilomeetri kauguselt Honolulust mere põhjast. Aastatel 2023 ja 2025 uuriti vrakki taas.
Eugenijus Sabutis

Eugenijus Sabutis (sündinud 10. septembril 1975 Jonavas) on Leedu poliitik, ta on Leedu Sotsiaaldemokraatliku Partei liige. Ta oli aastatel 2016–2019 Jonava linnapea. Ta on aastast 2020 seimi liige. Ta on 12. detsembrist 2024 Leedu transpordi- ja kommunikatsiooniminister Gintautas Paluckase valitsuses.
Ta lõpetas aastal 1994 Jonavas gümnaasiumi ja aastal 1998 Vytautas Suure Ülikooli filosoofia bakalaureusekraadiga. Aastal 2001 omandas ta samast ülikoolist õigusteaduse magistrikraadi.
Pärast lõpetamist töötas ta aastatel 2001–2007 AB "Achema" personalijuhina. Aastatel 2007–2011 oli ta UAB "Projektų centras" personali- ja administratsiooniosakonna juhataja. Aastatel 2011–2015 oli ta Jonava kiirabijaama direktor.
Aastal 2015 valiti ta Jonava rajooni volikogusse, aprillis sai temast abilinnapea. Ta pidas seda ametit kuni 2016. aasta detsembrini. Detsembrist 2016 kuni maini 2017 oli ta Jonava linnapea kohusetäitja. 2017. aasta mais sai temast linnapea (valiti otsevalimistel). Linnapea ametit pidas ta kuni 2019. aasta aprillini, mil temast sai taas Jonava rajooni abijuht. Aastal 2020 valiti ta seimi liikmeks.
12. detsembrist 2024 on ta Leedu transpordi- ja kommunikatsiooniminister Gintautas Paluckase valitsuses.
Isiklikku.
Ta on abielus ja poja isa. Tema hobideks on raamatud, reisimine ja perega aja veetmine. Lisaks emakeelele valdab ta inglise ja vene keelt.
Meie Kodumaa Liikumine

Meie Kodumaa Liikumine on paremäärmuslik, natsionalistlik, antiglobalistlik, rahvuslik-radikaalne, populistlik ja euroskeptiline partei Ungaris. Partei asutasid László Toroczkai ja mitmed poliitikud, kes lahkusid Jobbik-ist pärast 2018. aasta parlamendivalimisi, kui Jobbik loobus oma radikaalsest parempoolsest ideoloogiast. Mitme poliitiku ja meediakanali arvates teeb Meie Kodumaa Liikumine koostööd Fidesz-iga.
Partei pooldab tugevat rahvusriiki ning usub, et riigi tegevustes peaks kajastuma rahvuslik ja kultuuriline identiteet. Globaliseerumise asemel peab partei oluliseks Ungari traditsioonide, kommetele ja rahvuspühade väärtustamist, ning on seetõttu igasuguse ebaseadusliku sisserände vastu.
Partei on euroskeptiline ning soovib rahvahääletust selle üle, kas Ungari peaks lahkuma Euroopa Liidust. Nende seisukoha järgi piirab EL liikmesriikide iseseisvust ja sekkub üha enam nende sisepoliitikasse. 
Sisejulgeoleku vallas tahab partei karmistada karistusi ja vanglaelu: narkootikumide omamise eest oleks ette nähtud vanglakaristus, vanglad muudetaks töölaagriteks ning eriti rasketel juhtudel peaks karistust kandma Siberis. Samuti pooldab partei surmanuhtluse taastamist, mida kohaldataks korduvatele ja mitmekordsetele mõrtsukatele. Lisaks toetab partei kohustusliku ajateenistuse taastamist.
Meie Kodumaa Liikumine taunib seksuaalvähemusi ja nende organisatsioonide ning ürituste, näiteks Budapest Pride’i, toetamist. Samuti soovib partei piirata sotsiaalse soo teooria propageerimist haridusasutustes.
Vecjērcēni

Vecjērcēni on küla ("mazciems") Lätis Valmiera piirkonnas Jērcēni vallas.
Külas asub Jērcēnu veikalsi bussipeatus.
Asula kujunes endise Jērcēni mõisa ("Wolfahrtslinde") juurde. 1560. aastal rajati sinna Ēvele mõisa karjamõis. 1562. aasta 10. juunil läänistas Poola kuningas Zygmunt II August Volmari linnuse ülemaks tõusnud Bernhard von Hoewelnile tänutäheks truuduse eest ulatuslikud maavaldused Volmarist Valga poole jäävas Évele (Wohlfahrt) kihelkonnas. Nende seas olid ka Jērcēni maad, mis toona kandsid nime "Gercenhof," ja Jaunjērcēni maad. Hoewelnid asusid elama Jērcēni ja kasvatasid seal lambaid, seega andis rahvasuu tema elamisele nime Jeru māja ("Jääramaja"). Rootsi ajal läks küla Oxenstiernade valdusse. 
Vahepeal Palmstrauchide valduses olnud küla oli XIX sajandi alguses Jarmerstedtide valdusse, kes jagasid selle pooleks, rajades sinna Vecjērcēni ja Jaunjērcēni mõisa. Varem loeti mõlema mõisa juures olnud asustust ühtseks Jērcēni külaks, kuid praeguseks on Vecjērcēni mõisa ümbruskond eraldatud iseseisvaks Vecjērcēni külaks.
Vecjērcēni jääb osaliselt Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealale.
Ervin Kallasorg

Ervin Kallasorg (ka Ervin-Eugen; perekonnanimi kuni 6. veebruarini 1936 Sungimann; 25. juuli 1917 Petrograd, Venemaa – 4. aprill 1973 Los Angelese maakond, California, USA) oli eesti poksija.
Poksijana.
Ta sai Eesti meistrivõistlustel kukk-kaalus (kuni 119 naela ehk 54 kg) 1939. aastal teise koha.
Ta sai 1939. aastal II Eesti Mängude poksivõistlusel Tartu võistlejana kukk-kaalus (kuni 119 naela ehk 54 kg) kolmanda koha.
Edasine elukäik.
Ta põgenes 1944. aastal Saksamaale. Ta teenis muuhulgas ka 4221. Eesti Vahikompaniis.
1949. aastast elas Ameerika Ühendriikides, oli tegev Los Angelese ja üldse USA lääneranniku eestlaskonnas.
Roman Starovoit

Roman Starovoit (20. jaanuar 1972 Kursk – 7. juuli 2025 Odintsovo linnaringkond, Malevitši park) oli Venemaa riigitegelane ja poliitik. Venemaa Föderatsiooni transpordiminister 14. maist 2024 kuni 7. juulini 2025. Venemaa Föderatsiooni 1. klassi tõeline riiginõunik. Kurski oblasti kuberner (ajutine kt 11. oktoober 2018 – 16. september 2019, 16. september 2019 – 14. mai 2024).
7. juulil 2025 vabastas Venemaa president Vladimir Putin Starovoiti ametist. Mõni tund pärast tagandamist leiti Starovoit autost Malevitši pargist, Razdorõ küla lähedal Odintsovo linnaringkonnas Moskva oblastis, käsitulirelvast saadud kuulihaavaga pähe. Vene uudisteagentuuride andmetel võis Starovoit sooritada enesetapu, kuna tema vastu võidakse algatada kriminaalasi ulatusliku pettuse eest pärast seda, kui tema järeltulija Kurski oblasti kubernerina Aleksei Smirnov, kes vallandati detsembris 2024 ja arreteeriti aprillis 2025, andis väidetavalt tema vastu tunnistusi. Teatatakse, et Starovoit tulistas end siseministeeriumi poolt talle antud püstoliga.
Mälestusteenistus peeti Starovoitile Moskvas 10. juulil, põrm sängitati mulda Peterburi Smolenski kalmistul 11. juulil.
Suusahüpped 2014. aasta taliolümpiamängudel

Suusahüpped 2014. aasta taliolümpiamängudel toimusid 8.–17. veebruarini Venemaal Krasnaja Poljanas asuvas RusSki Gorki Hüppekeskuses. Naised võistlesid suusahüpetes esimest korda taliolümpiamängude ajaloos. Kokku toimus neli suusahüppeala.
Ehitatud spordirajatiste hilisema kasutamise, looduse häirimise ja Sotši elanikele jääva varaga on kaugeleulatuvaid probleeme. Dopinguprobleem, mis on mänge rängalt mõjutanud, ei avaldanud suusahüpetele nii suurt mõju kui teistele spordialadele. See on peamiselt tingitud asjaolust, et maailmatasemel Venemaa suusahüppajaid praktiliselt pole.
Kvoodikohad.
FIS piiras osalevate sportlaste arvu 70 mehe ja 30 naiseni. Meestele eraldati maksimaalselt viis ja naistele neli kvoodikohta riigi kohta. Kvoodikohtade arv riigi kohta määrati kvalifikatsiooniperioodil 2012. aasta juulist kuni 2014. aasta 19. jaanuarini maailmakarika, Grand Prix-i ja kontinentaalkarika etappidel teenitud punktide põhjal. Olümpiakvootide jaotusnimekiri arvutati nende punktide põhjal. Riikide poolt taotlemata jäänud kvoodikohtadele leiti asendajad. Selle tulemusel loodi 2014. aasta olümpiamängude suusahüpete määratud kvoodinimekiri.
Riikidel, kellel oli meeste seas vähemalt neli kvoodikohta, oli võimalus osaleda võistkondlikus hüppevõistluses. Individuaalhüpete kvalifikatsiooni sai esitada maksimaalselt neli sportlast riigi kohta. Kuna üheksal riigil oli meeste seas viis kvoodikohta, kaotati üheksa stardikohta; meeste individuaalhüpete kvalifikatsioon algas seetõttu 61 sportlasega.
Võistluste ajakava.
Järgnevalt on toodud kõigi nelja ala võistlusgraafik. 
Tulemused.
Meeste normaalmägi.
 
Finaal: 9. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 61
&lt;br&gt;Riike: 20
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2010: Simon Ammann, 
&lt;br&gt;Maailmameister 2013 : Anders Bardall, 
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
&lt;br&gt;Finaali pääseb 50 suusahüppajat. Maailmakarika hooaja kümme parimat suusahüppajat pääsesid finaali eelkvalifitseeritult. Finaali pääses 40 parimat kvalifikatsioonis osalenut. 
Meeste suur mägi.
 
Finaal: 15. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 61
&lt;br&gt;Riike: 20
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2010: Simon Ammann, 
&lt;br&gt;Maailmameister 2013 : Kamil Stoch, 
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
&lt;br&gt;Kümme suusahüppajat oli eelkvalifitseeritud; nad sooritasid hüppeid kvalifikatsioonivoorus, kuid neid ei reastatud koos eelkvalifitseerimata hüppajatega.
Naiste normaalmägi.
 
Finaal: 11. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 30
&lt;br&gt;Riike: 12
&lt;br&gt;Maailmameister 2013 : Sarah Hendrickson, 
&lt;br&gt;&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
&lt;br&gt;&lt;br&gt;Naistel kvalifikatsioonivõistlust ei olnud; sellel esimesel olümpiamängude suusahüppevõistlusel oli õigus osaleda kolmekümnel hüppajal.
Meeskonnavõistlus.
&lt;br&gt;Finaal: 17. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 12 riiki
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2010: &lt;br&gt;Andreas Widholzl&lt;br&gt;Andreas Kofler&lt;br&gt;Martin Koch&lt;br&gt;Thomas Morgenstern
&lt;br&gt;Maailmameister 2013: &lt;br&gt;Wolfgang Loitzl &lt;br&gt;Manuel Fettner &lt;br&gt;Thomas Morgenstern &lt;br&gt;Gregor Schlierenzauer
&lt;br&gt;&lt;br&gt;Ametlikud tulemused &lt;br&gt; Võistluste protokoll
Bidzi

Bidzi on küla ("mazciems") Lätis Valmiera piirkonnas Plāņi vallas.
Külas on Bidži bussipeatus.
Frankfurdi liiklussõlm

Frankfurdi liiklussõlm ("Frankfurter Kreuz") on liiklussõlm Saksamaal Frankfurt am Maini linnas, kus saavad kokku kiirteed Autobahn 3 (Emmerich-Duisburg-Köln-Frankfurt-Nürnberg-Passau) ja 5 (Bad Hersfeld-Frankfurt-Mannheim-Karlsruhe-Basel), asudes Frankfurdi peaväljakust (Römerberg) umbes 10 kilomeetrit edelas.
Liiklussõlm asub Frankfurdi lennujaama kirdenurgas, liiklussõlme alt kulgevad kaks Kölni-Frankfurdi kiirraudtee tunnelit. Koos lennujaama raudteejaamaga demonstreerivad need kõik Frankfurdi häid ühendusi maailmaga.
Liiklussõlm plaaniti algselt valmis ehitada juba 1931–1933. aastatel, kuid teise maailmasõja tõttu avati see alles 10. juulil 1956. Suure koormatuse tõttu ehitati see 1990. aastatel ümber, ehitustööd lõppesid 19. detsembril 2000. Täna on mõlemad kiirteed kümnerealised.
Liiklussõlm on Euroopa suurima liiklustihedusega liiklussõlm, päevas läbib seda rohkem kui 300 000 sõidukit.
Michel Théato

Michel Johann Théato (22. märts 1878 – 2. aprill 1923) oli Luksemburgis sündinud Prantsusmaad esindav pikamaajooksja.
Michel Théato võitis kuldmedali 1900. aasta suveolümpiamängudel Pariisis maratonijooksus ajaga 2:59.45,0. Kuigi ta oli sündinud Luksemburgis ja oli Luksemburgi kodanik, esindas ta ametlikult Prantsusmaad, kuna kuulus Pariisi spordiklubisse Club Amical et Sportif de Saint-Mandé. Luksemburg esitas 2004. aastal Rahvusvahelisele Olümpiakomiteele ametliku taotluse, et ümber arvestada Théato medal Luksemburgile, kuid seda taotlust ei rahuldatud. Seega, Michel Théato on Prantsusmaa esimene olümpiamängude kuldmedali võitja.
Jaak-Kristian Sutt

Jaak-Kristian Sutt (sündinud 24. detsembril 1974) on eesti keskkonnaajakirjanik.
Ta on alates 2025. aastast Trinokli kaastoimetaja (koos Mihkel Kunnusega).
Pere.
Tema isa oli Toomas Sutt ja vend on Andres Sutt.
Dobřany

Dobřany (saksa keeles "Dobrzan") on linn Tšehhis Plzeňi maakonnas Plzeňi lõunaringkonnas. Dobřany asub Plzeňi kesklinnast ligikaudu 11 km edelas.
Dobřanyt on esmamainitud 1243. aastal. Hussiidid Jan Žižka juhtimisel hõivasid linna 1421. aastal. 16. sajand oli Dobřany majandusliku õitsengu aeg. Kolmekümneaastase sõja ajal sai linn rängalt kannatada. Alates 17. sajandi keskpaigast saavutasid sakslased linna elanike hulgas ülekaalu. Raudteeühenduse sai Dobřany 1876. aastal, see soodustas tööstuse arengut. Teise maailmasõja ajal 17. aprillil 1943 ründasid Dobřanyt Briti pommituslennukid, kes pidasid seda ekslikult Plzeňi Škoda tehasteks. Hukkus ligi 200 inimest. Linna saksa rahvusest elanikkond saateti Teise maailmasõja järel riigist välja.
Dobřany vanalinn on alates 10. septembrist 1992 ajalooline linnakaitseala.
Dobřanys asub 1880. aastal avatud psühhiaatriahaigla.
Vāle

Vāle on küla ("mazciems") Lätis Valmiera piirkonna Trikāta vallas. Küla asub valla lõunaosas Lisa jõe kaldal.
Külas asub Trikātas pagrieziensi bussipeatus.
Kačori

Kačori on küla ("mazciems") Lätis Valmiera piirkonna Trikāta vallas. Küla asub valla idaosas.
Kasejovice

Kasejovice (saksa keeles "Kassowitz" või "Kassejowitz") on linn Tšehhis Plzeňi maakonnas Plzeňi lõunaringkonnas. Kasejovice asub Plzeňi kesklinnast ligikaudu 40 km lõunakagus.
Asulat on esmamainitud 1264. aastal. Aleviks sai Kasejovice 1350. aastal. Linnaõigused anti Kasejovicele 1878. aastal. Vahepeal kaotatud linnaõigused sai Kasejovice tagasi 2006. aastal.
Constance Kalm

Constance Kalm (neiupõlvenimega Constance Ploom; 3. august 1892 Salla – 2. september 1957 Sangaste) oli baltisakslasest suurpõllumehe Friedrich Bergi lähedasim eestlasest abiline rukiste sordiaretustöös aastail 1911–1938. Krahv viibis sagedasti välismaal, seetõttu usaldas ta katsepõldude järelevaatajana eelkõige Kalmu. Mõisas tegeles naine lisaks teravilja jätkusuutlikusele ka puuviljadega, eriti õunasortidega.
1926. aastast kuni surmani elas ta Sangaste lossi lähistel Lossikülas, seda kirjaniku August Gailiti sünnikodus Kuiksilla talus.
Přeštice

Přeštice (saksa keeles "Prestitz") on linn Tšehhis Plzeňi maakonnas Plzeňi lõunaringkonnas. Přeštice asub Úhlava jõe ääres, Plzeňi kesklinnast ligikaudu 18 km lõunas.
Přešticet on esmamainitud 1226. aastal. 19. sajandi alguses laastasid linna kaks suurt tulekahju. Uus raekoda ehitati 1832. aastal. Raudteeühenduse sai Přeštice 1876. aastal.
Spálené Poříčí

Spálené Poříčí (saksa keeles "Brennporitschen") on linn Tšehhis Plzeňi maakonnas Plzeňi lõunaringkonnas. Spálené Poříčí asub Plzeňi kesklinnast ligikaudu 21 km kagus.
Poříčí on esmamainitud 1239. aastal. 16. sajandil anti Poříčíle linnaõigused. 17. sajandil sai linn nimeks Spálené Poříčí.
Spálené Poříčí vanalinn on alates 10. septembrist 1992 ajalooline linnakaitseala.
UNESCO maailmapärand Keenias

Keenia alal on UNESCO maailmapärandi nimistus kaheksa objekti ja ootenimistus on 21 objekti.
Nimistusse on kantud:
Ootenimistus on 21 objektiː
Teravik (heraldika)

Teravik (saksa keeles "Spitze") on heraldikas üks subordinaaridest, võrdhaarse kolmnurga kujuline kujund, mille alus on peaaegu vapikilbi laiune ja püstsuunas ulatub see kilbi ühest servast teiseni.
Soome ja Saksa heraldikatraditsioonis on teraviku tipp vaikimisi suunatud ülespoole. 180 kraadi pööratud kujundit nimetatakse allasuunatud teravikuks (Inglise ja Prantsuse heraldika sakk ("pile") on sisuliselt sama, kuid selle vaikimisi suund on ülalt alla).
Teraviku tipp on alati teravnurk, erinevalt näiteks sariklõikest, kus nurk on täisnurk või nürinurk. Teravik võib kanda vapikujundeid.
Kitsast teravikku, mille alus on vähem kui kolmandik vapikilbi laiusest, nimetatakse kiiluks.
Erikujud.
Teraviku alus võib paikneda ka kilbi vasakul või paremal küljel. Samuti võib teraviku tipp mitte ulatuda kilbi servani. Teravik võib olla nõgusate külgedega.
Tuxtla Gutiérrez

Tuxtla Gutiérrez on Mehhiko kaguosa Chiapase osariigi pealinn ja suurim linn. See on samanimelise valla halduskeskus ning ühtlasi osariigi kõige arenenum ja rahvarohkem piirkond.
Linn sai oma praeguse nime 1848. aastal kui Tuxtla linn nimetati Joaquín Miguel Gutiérrezi auks Tuxtla Gutiérrezeks.
Erinevalt paljudest teistest Chiapase piirkondadest ei ole see suur turismisihtkoht, kuid sel on oluline roll logistikas, sest linnas asub suur rahvusvaheline lennujaam ning bussiterminal, mis teenindavad osariiki saabuvaid turiste.
Schwartz (suguvõsa)

Schwartz (läti keeles ) oli Saksamaalt Mecklenburg-Vorpommernist Perlebergist pärit baltisaksa kaupmeeste, raehärrade ja vaimulike suguvõsa.
Suguvõsa esiisa oli Parchimi raehärra ja vürstlik ökonoom ning nõunik Christoph Schwartz (Schwarthe) (1527–1587), kelle poeg Andreas Schwartz (u 1575 – 1640) asus Eestimaale Tallinna. Tema poeg Johann Christopher Schwartz (1627–1699) oli kaupmees Tallinnas ja Narvas ning Narva raehärra. Johann Christopheri poeg Adam Hinrich Schwartz (1678–1762) asus Riiga, kus tema järglased olid Riia raehärrad, juristid ja vaimulikud.
Durango (Mehhiko)

Durango, ametlikult Victoria de Durango, on Mehhiko Durango osariigi pealinn. See on ka samanimelise valla halduskeskus. 2020. aasta rahvaloenduse andmetel elab linnas 616 068 inimest.
Linna ametlik nimi on Victoria de Durango, mis anti riigi esimese presidendi Guadalupe Victoria järgi, kes oli Durango osariigist pärit. Linn asub 1 890 meetri kõrgusel merepinnast Guadiana orus.
Durango rajas 8. juulil 1563 hispaania maadeuurija Francisco de Ibarra. Hispaania koloniaalajal oli see Uus-Hispaania Nueva Vizcaya provintsi pealinn, mille territoorium hõlmas suuresti tänapäeva Durango ja Chihuahua osariike. Linna asukoht valiti selle läheduse tõttu tänapäeva linna põhjaosas paiknevale mäele Cerro del Mercado'le, mida peeti oluliseks hõbeda leiukohaks. Hiljem avastati samast piirkonnast ka oluline rauamaardla, mistõttu linna tähtsus kasvas.
Hermann Kuning

Hermann Kuning (28. aprill 1912 Kõnnu küla, Valjala vald, Saaremaa – 17. juuli 1974) oli Viktor Kingissepa nimelise kolhoosi esimees Valjala vallas aastail 1947–1949.
Helen Jürjo

Helen Jürjo (sündinud 17. veebruaril 1978 Kuressaares) on eesti jooksja, orienteeruja ja graafiline disainer.
Ta lõpetas 1996. aastal Saaremaa Ühisgümnaasiumi. 2004. aastal lõpetas ta Tallinna Tehnikaülikooli telekommunikatsiooni eriala magistriõppe. 2019. aastal lõpetas Eesti Kunstiakadeemia meediagraafika bakalaureuseõppe.
2017. aastast on ta JMJ Stuudio OÜ graafiline disainer.
2000. aastast on ta Saaremaa kolme päeva jooksu üks korraldajaid.
2022. aastal tuli ta Eesti meistriks sirgjoonejooksus tulemusega 50,82 km.
2024. aasta rogaini Euroopa meistrivõistlustel Missos võitis ta koos Arthur Raichmanniga veteranide segavõistkondade arvestuses pronksi.
2025. aasta rogaini maailmameistrivõistlustel Hispaanias Quintanar de la Sierras võitis ta koos Silver Eensaarega segavõistkondade arvestuses kulla.
Veetallaja (perekond)

Veetallaja ("Phalaropus") on kurvitslaste sugukonda kuuluv lindude perekond.
Veetallajad on väiksed kahlajad, kelle pesitsusala ulatub parasvöötmest Arktikani. Jalad on lühikesed, varvaste vahel on lestad. Sirge ja suhteliselt nõrk nokk on natuke lühem kui pea. Emaslind on suurem ja erksama sulestikuga kui isaslind. Udusulis pojad on kollakad tumedate täppide või triipudega.
Perekonda kuulub kolm liiki:
Kõiki kolme liiki on kohatud ka Eestis.
Rabasõlik

Rabasõlik ("Arrhenia onisca") on šampinjonilaadsete seltsi heinikuliste sugukonda kuuluv seente liik.
Seen kasvab rabas ja on seotud turbasamblaga. Sama seen on ka turba-sõlgsamblik.
Jeesuse fort

Jeesuse fort (portugali keeles "Forte Jesus de Mombaça") on Portugali koloniaalimpeeriumi poolt aastatel 1593–1596 Mombasas ehitatud fort.
Fort on ülevaltvaadatuna inimese kujuline ja on nime saanud Jeesuse järgi.
Ajalugu.
Fordi projekteeris Itaalia arhitekt Giovanni Battista Cairati, kes oli aastaid töötanud Portugali kuninga Filipe I heaks. Fort ehitati kohalikest korallidest kaljule Portugali sõja- ja kaubasadama kõrvale, mida fort pidi kaitsma. Varaseim teadaolev plaan on Manuel Godinho de Heredia käsikirjalises atlases aastast 1610, mis näitab ka fordi hoonete algset paigutust.
Oli kohaliku sultani Yusuf ibn al-Hasani valduses aastatel 1631–1632 ja pärast mõnda aega formaalselt iseseisva Mombasa linna osa.
Omaani araablased piirasid forti aastatel 1696–1698 ja vallutasid selle lõpuks. Fort ehitati põhjalikult ringi, portugallaste kirik lammutati. Kaevati 23 meetri sügavune kaev, mille vesi hiljem küll merega ühenduse tõttu joogikõlbmatuks muutus. Araablased tõstsid fordi 15 meetri kõrgusi müüre veel kolm meetrit. Siiski on suur osa algsest Portugali arhitektuurist säilinud, nii et 1990. aasta restaureerimise käigus avastati ühest müürist isegi Portugali sõduri terve haud.
1728. aastal õnnestus portugallastel lühikeseks ajaks Mombasa vallutada tagasi, kuid nende valdus ei kestnud kaua. Aasta hiljem, kui emamaalt sõjalist abi ei tulnud, langes fort uuesti.
Võim Ida-Aafrikas läks pooleteiseks sajandiks Osmanite riigi kätte. Alates 1837. aastast kasutati forti kasarmualana. 
1875. aastal ründas forti aga Briti sõjavägi. Pärast suurtükiväeduelli vallutati fort ja algas Briti domineerimise ajastu Ida-Aafrikas. Keenia kuulutati 1895. aastal Briti kolooniaks. Fort muudeti vanglaks, kus hoiti küllaltki ohtlikke kurjategijaid. 1958. aastal vangla kaotati ja fordist sai rahvuspark, 1962. aastal sai fordist muuseum.
Pärast Keenia iseseisvumist 1963. aastal on fordi mitu korda restaureeritud. Kasutatud materjalid on olnud sarnased Giovanni Battista Cairati aegsete ehitusmaterjalidega – kivistunud korallid ja lubimört. Fordi vallikraav, mis algselt oli merega ühendatud, on praegu täidetud.
Tänapäeval Keenias on fort muuseum ja populaarne turismisihtkoht.
Fort UNESCO maailmapärandis.
Jeesuse fort lisati UNESCO maailmapärandi nimistusse 2011. aastal nime all "Jeesuse fort, Mombasa" (inglise keeles "Fort Jesus, Mombasa"). Ala suurus on 2,36 hektarit.
Kivirullija (perekond)

Kivirullija ("Arenaria") on kurvitslaste sugukonda kuuluv lindude perekond.
Kivirullijad on väiksed kahlajad, kes pesitsevad Arktikas. Jalad on lühikesed, tagavarvas on väike, esivarvaste vahel ei ole lesti. Nokk on terav ja kiilukujuline. Saba on pikk ja veidi ümmarguse otsaga. Udusulis pojad on hallid, seljal on tume muster.
Tänu kiilukujulisele nokale ja tugevatele kaelalihastele suudavad nad toitu otsides ümber pöörata suhteliselt raskeid kive ja vetikatükke.
Perekonda kuulub kaks liiki:
Julian McMahon

Julian Dana William McMahon (27. juuli 1968 Sydney, Austraalia – 2. juuli 2025 Clearwater, Florida, USA) oli Austraalia päritolu Ameerika Ühendriikide telesarja- ja filminäitleja.
Julian McMahon oli tuntud peamiselt telesarjanäitlejana. Näiteks mängis ta sarjades "Kodus ja võõrsil", "Profiler", "Võluvägi", "Marvel's Runaways" ja "". Aastail 2003–2010 mängis ta sarjas "Nip/Tuck" Christian Troyd.
Lisaks on ta mänginud filmides "Fantastiline nelik" ("Fantastic Four"; 2005), "Halb eelaimus" ("Premonition"; 2007), "Red – Eriti ohtlikud agendid" ("Red"; 2010) ja "Surfar" ("The Surfer"; 2024).
Elukäik.
Julian McMahon oli Austraalia peaministri William McMahoni ja tema abikaasa Sonia McMahoni (neiupõlvenimega Sonia Rachel Hopkins) kolmest lapsest teine ja ainus poeg. Tema ema oli seltskonnadaam, moeikoon ja tuntud pärijanna, isa aga pikaajaline ja mõjukas liberaalide partei poliitik. William McMahon oli Austraalia Parlamendi Esindajatekoja liige ja pidas järjest mitut ministriametit kokku üle 21 aasta – rohkem kui ükski teine valitsuse liige riigi ajaloos. 10. märtsil 1971 nimetati ta Austraalia 20. peaministriks. Ta oli ametis kuni 5. detsembrini 1972.
William McMahon peaministriaja jooksul elas Sonia McMahon koos abikaasaga Canberras, jättes kolm last lapsehoidja hoolde.
McMahon õppis Sydney Ülikoolis õigusteadust ja Wollongongi Ülikoolis majandusteadust, kuid jättis õpingud pooleli, sest ta osutus menukaks modelliks.
Julian McMahon oli kolm korda abielus: Austraalia laulja ja näitleja Dannii Minogue'iga (1994–1995); näitleja Brooke Burnsiga (1999–2002), kellega on tal tütar Madison Elizabeth, ning 2014. aastast Kelly Paniaguaga, kellega jäi kokku kuni surmani.
2. juulil 2025 suri Julian McMahon 56-aastaselt vähki.
Ķiguļi

Ķiguļi on küla ("mazciems") Lätis Valmiera piirkonna Kauguri vallas. Küla asub valla idaosas Miegupe jõe ääres.
Katõn

Katõn [k'atõn] (vene keeles Катынь) on küla Venemaal Smolenski oblastis Smolenski rajoonis umbes 23 km Smolenski südalinnast lõunas, Katõni külaasunduse halduskeskus. 
Küla on tuntud Katõni metsas toime pandud Katõni massimõrva järgi.
Jacques Marinelli

Jacques Marinelli (15. detsember 1925 Le Blanc-Mesnil – 3. juuli 2025 Melun) oli prantsuse maanteerattur. 
Ta kandis 1949. aasta Tour de France'il kollast liidrisärki kuuel etapil ja saavutas kokkuvõttes kolmanda koha. Temast paremad olid itaallased Fausto Coppi ja Gino Bartali.
Marinelli suuremateks saavutusteks on ka 1950. aasta Dauphiné Libéré velotuuri kuuenda ja seitsmenda etapi võidud. 
Pärast sportlaskarjääri oli ta ettevõtja ja Meluni linnapea.
Fricis Bārda

Fricis Bārda (13. jaanuar/25. jaanuar 1880 Rumbiņi, Pociema vald, Volmari kreis – 13. märts 1919 Riia) oli läti õpetaja ja luuletaja.
Ta sündis Rumbiņis Pociema vallas Volmari kreisis. Ta õppis Pociemsi vallakoolis, Umurga kihelkonnakoolis ja Limbaži linnakoolis. Aastatel 1898–1901 õppis ta Cimze seminaris (mis asus toona Riias) ja aastatel 1906–1907 Viini ülikooli filosoofiateaduskonnas.
Aastatel 1901–1905 ta töötas ta abiõpetajana Katlakalna kihelkonnakoolis. Aastal 1902 avaldas ajaleht "Rīgas avīze" Fricis Bārda luuletuse "Raibais pāvediens" ("Kirju niit").
Aastal 1906 läks ta Viini filosoofiat õppima, olles lummatud saksa romantikutest, eriti intuitsionistlikust liikumisest. Aasta hiljem naasis ta Lätti ja töötas Riias õpetajana Atis Ķeniņši reaalkoolis. Ta töötas ajakirjades "Stari" ja "Zalktis", kohtus helilooja Emīls Dārziņši ja maalikunstnik Janis Rozentālsiga. Ta pidas loenguid J. Dubursi draamakursustel. Aastal 1911 ilmus tema esimene luulekogu "Zemes dēls" ("Maa Poeg"), mille kujunduse lõi Janis Rozentāls. Aastast 1911 pidas ta esteetikaloenguid Jēkabs Dubursi draamakursustel.
Aastast 1916 töötas ta Riias Läti Haridusseltsi keskkoolides. Aastal 1917 asutas ta Valmieras Läti Haridusseltsi keskkooli ja juhtis seda. Mõnda aega oli ta kooliinspektor.
Sügisel 1918 naasis ta Riiga, oli Balti Tehnikaülikoolis ("Baltijas Tehniskajā augstskolā") läti keele ja kirjanduse lektor.
Fricis Bārda suri 13. märtsil 1919 Riias 39-aastaselt pärast ebaõnnestunud neeruoperatsiooni (Läti Sotsialistliku Nõukogude Vabariigi ajal). Ta on maetud Umurga kalmistule.
Isiklikku.
Tema vend Antons Bārda (1891—1981) oli samuti õpetaja ja luuletaja.
Donnie Brasco

"Donnie Brasco" on 1997. aasta Ameerika Ühendriikide kriminaalfilm, mille lavastas Mike Newell. Filmi peaosades mängivad Al Pacino ja Johnny Depp. Suuremates kõrvalrollides mängivad Michael Madsen, Bruno Kirby, James Russo ja Anne Heche. Filmi stsenaariumi autor on Paul Attanasio. Film põhineb 1988. aastal ilmunud autobiograafilisel teosel "Donnie Brasco: My Undercover Life in the Mafia".
Film räägib tõestisündinud loo FBI salaagendist Joe Pistone'ist (mängib Johnny Depp), kes infiltreerub varjunime Donnie Brasco all 1970. aastatel New Yorgis tegutsenud Bonanno maffiaperekonda. Brascol õnnestub võita vananeva palgamõrvari Lefty Ruggiero (mängib Al Pacino) usaldus ja kes võtab ta oma tiiva alla. Maffiaelusse aina sügavamale süvenedes kaugeneb ta aina enam oma perekonnast ja ta mõistab, et ohtu on sattumas ka tema sõbraks saanud Lefty elu.
Film osutus kassatulu poolest edukaks, teenides 35 miljoni suuruse eelarve vastu 124,9 miljonit dollarit. Film pälvis kriitikutelt positiivseid hinnanguid. Film kandideeris Oscarile parima kohandatud stsenaariumi kategoorias.
Araabia Ühendemiraatide jäähokikoondis

Araabia Ühendemiraatide meeste jäähokikoondis esindab Araabia Ühendemiraate jäähokis rahvusvahelistel võistlustel. 
Seisuga 26. mai 2019 on Araabia Ühendemiraadid IIHF-i maailmareitingus 48. kohal ja osalevad jäähoki maailmameistrivõistluste III divisjoni A-grupi turniiril.
Emīls Dārziņš

Emīls Dārziņš (3. november 1875 Jaunpiebalga – 31. august 1910 Riia) oli läti helilooja ja muusikakriitik. 
Ta sündis 1875. aastal Jaunpiebalgas külakooliõpetaja Andžs Dārziņši perekonnas. Tema ema Marija Laimiņa oli pärit jõukast ja suhteliselt haritud perekonnast. Marija kaks venda — Antons ja Jānis Laimiņš — töötasid samuti õpetajatena. Koolis kasvas ta üles enamasti looduses. Ta õppis juba varakult lugema ja oli raamatutest lahutamatu. Peagi jäi ta elu lõpuni pimedaks. Tema muusikalised võimed hakkasid varakult avalduma. Poisil oli absoluutne muusikaline kõrv, kuid tõsisemat muusikalist haridust tal ei õnnestunud saada. Tema isa õpetas koolis ka laulmist ja juhatas õpilaskoori, kuid ei temal ega emal polnud sügavaid klaverimängualaseid teadmisi ning nad suutsid oma andekale pojale anda vaid kõige elementaarsemad oskused. Suurepärane musikaalsus ja suur soov muusikat teha aitasid tal edasi liikuda.
Tema üldharidus algas samuti seal Jānise koolis, kuid kaheksa-aastaselt suunati ta õppima Rupsala kooli, mida tol ajal juhtis tema ema vend Antons Laimiņš. Siin õppis ta ka klaverit mängima ja ilmselt sai ka oreli kohta teadmisi, kuna sellel koolil oli oma pill. Pärast kahte aastat Rupsalas sattus Emīls Vecpiebalga kihelkonnakooli. Ta õppis muusikat oma õpetaja Sliede käe all, kes oli Atis Kronvaldsi väimees. Just siin kohtusid kaks tulevast heliloojat Dārziņš ja Melngaiļis. Halva tervise tõttu pidi ta aga peagi Vecpiebalga koolist lahkuma. Mõnda aega käis Emīls Jaunpiebalga koolis, kus ta õppis ka muusikat Cimze seminari vilistlase ja kohaliku muusikaelu juhi Ulpe käe all.
Seejärel õppis ta kõik iseõppimise teel selgeks. Ta oli juba iseseisvalt omandanud vene, saksa ja prantsuse keele. Ta oli jõudnud nii kaugele, et ta oskas mängida Mozarti sonaate. Kokkupuude selle teosega jäi talle eredalt meelde ja mõjutas tema muusikalist maitset kogu ülejäänud eluks.
Aastal 1891 kolis ta Riiga. Ta asus elama oma onu, Rupsala kooli endise direktori Antons Laimiņši juurde.
Marc Chagalli muuseum

Marc Chagalli muuseum (ametlik nimetus Musée National Marc Chagall, tuntud ka kui Marc Chagalli piiblisõnum) on riiklik kunstimuuseum Lõuna-Prantsusmaal Nice'i linnas Alpes-Maritimes'i departemangus. Muuseum on pühendatud maailmakuulsa kunstniku Marc Chagalli loomingule, keskendudes eelkõige tema piibliteemaliste tööde eksponeerimisele.
Muuseum loodi Marc Chagalli eluajal Prantsusmaa kultuuriministri André Malraux' toetusel ning avati 1973. aastal. Seda nimetatakse ka 'Marc Chagalli piiblisõnumiks', kuna muuseumi keskmes on seitsmeteistkümnest piibliteemalisest maalist koosnev sari, mille Chagall 1966. aastal Prantsuse riigile kinkis. Maalid põhinevad peamiselt Esimese ja Teise Moosese raamatu ning Ülemlaulu tekstidel.
Muuseumi hoone projekteeris Prantsuse arhitekt André Hermant. Hoone arhitektuur on lihtne ja rahulik, et rõhutada Chagalli teoste vaimset sisu. Muuseum asub aiaga ümbritsetud vaikses keskkonnas Nice'i Cimiezi linnaosas. 
Chagall osales ka ise ruumilahenduse ja atmosfääri kujundamisel. Ta kavandas muuseumi kontserdisaali kolm suurt vitraažakent, mis kujutavad maailma loomist. Need värviküllased vitraažid loovad ruumis erilise valgusmängu ja täiendavad muuseumi religioosset temaatikat. Lisaks on muuseumis eksponeeritud suur mosaiik “Prohvet Eelija”, mis asub hoone välisküljel, ning gobelään “Vahemere maastik”, mis ripub muuseumi sissepääsu juures.
Tänapäeval kuulub muuseumi kogusse ligi 1000 Chagalli teost: maale, joonistusi, graafikat, keraamikat ja skulptuure. See on suurim Chagalli teoste kogu maailmas.
2019. aastal külastas muuseumi üle 178 000 inimese, mis teeb sellest ühe Lõuna-Prantsusmaa külastatuma kunstimuuseumi.
Giovanni Battista Cairati

Giovanni Battista Cairati (portugalipäraselt "João Baptista Cairato"; 16. sajandi esimene pool Cairate – 1596 Goa, Portugali India) oli Itaalia aladelt (tänapäeval Varese provints, Lombardia) pärit arhitekt ja sõjaväeinsener, kelle tuntumad tööd sündisid Portugali koloniaalimpeeriumi teenistuses olles. 
Elukäik.
Ta asus umbes 1560. aastal Malta Ordu teenistusesse ning ehitas kindlustisi Maltale ja Sardiiniasse. Olles Milanos tagasi, juhtis ta 1570. aastatel linna kindlustustöid.
Aastal 1577 astus ta Hispaania kuningas Felipe II (alates 1580. aastast ka Portugali kuningas Filipe I) teenistusse. Ta 1583 määrati Portugali India sõjaväehitiste ülemaks, kes pidi kiireloomuliselt mõõdistama ja rekonstrueerima Portugali strateegiliselt kõige olulisemaid kindlusi India ookeani rannikul. Cairati veetis kümme aastat (1585–1595) nende kindlustistega, võttes kasutusele bastionaalsüsteemi (prantsuse keeles "trace italienne'i", mis tähendab 'itaalia maneeri').
Tema kavandatud ja rekonstrueeritud on: Bassein (tänapäeval Vasai Maharashtra osariigis Indias), Melaka, Mannar (tänapäeval Sri Lankal), Hormuz (tänapäeval Iraanis), Masqaţ, Damão (tänapäeval Daman Indias) ja Mombasa kindlustised.
Jeesuse fort.
1593. aastaks kavandas ta Ida-Aafrika rannikul oleva Mombasa sadama (nüüd Keenia) kaitseks Jeesuse fordi. See fort oli tema üks viimaseid teadaolevaid töid. Cairati valis välja koha ja koostas fordi plaani, kuid tõenäoliselt ei näinud ta kunagi valminud ehitist. Ta suri Goas 1596. aastal, tema järglaseks sai Julio Simão, kes ka lõpetas Jeesuse fordi ehitamise.
Jäähoki Aasia talimängudel

Jäähokiturniire on Aasia talimängudel peetud alates 1986. aastast. Meeste turniir toimus esmakordselt 1986. aasta mängudel, naiste turniir lisati programmi 1996. aasta talimängudel.
Aasia talimängud

Aasia talimängud (inglise keeles Asian Winter Games, lühendatult AWG) on rahvusvaheline mitme spordialaga talispordivõistlus, mida korraldatakse iga nelja aasta tagant Aasia Olümpianõukogu (OCA) liikmesriikidele.
Jaapani olümpiakomitee tegi esmakordselt ettepaneku Aasia mängude taliversiooni loomiseks 1982. aastal. Neile anti esimeste mängude korraldusõigus. Esimesed Aasia talimängud toimusid 1986. aastal Sapporos, kuna linnal oli olemas vajalik infrastruktuur ja kogemus 1972. aasta taliolümpiamängude korraldamisest.
Esimesel võistlusel osales seitse OCA liikmesriiki. Osalevate riikide arv on järk-järgult kasvanud. 2007. aasta Aasia talimängudel Changchunis osales rekordarv sportlasi 27 riigist 45-st. Esmakordselt AWG ajaloos saatsid kõik 45 riiklikku olümpiakomiteed oma delegatsioonid.
Tahkisaku

Tahkisaku on Huawei poolt patenteeritud sulfiidipõhine akutehnoloogia, mille energiatihedus (180–225 Wh/lb ehk u 400–500 Wh/kg) on ligikaudu kaks kuni kolm korda suurem kui tavaliste elektriautode akudel, mis lubab oluliselt suurendada elektriautode sõiduulatust ühe laadimisega – kuni 3000 km. 
Tehnoloogia kirjeldus.
Tahkisaku põhineb tahkel elektrolüüdil liitium-sulfiidi (Li-S) süsteemis, kuhu on lisatud lämmastikku, et vähendada dendriitide (moodustuvad kristallid aku sees) teket. Dendriitide vähenemine pikendab aku eluiga ja vähendab lühiste riski.
Selle tehnoloogia kasutamine võimaldab saavutada kõrgema energia tiheduse ja kiirendada laadimist võrreldes traditsiooniliste elektrolüütidega liitiumioonakudega.
2023. aastal esitles Toyota prototüüpi, mille sõiduulatus oli ligi 1200 kilomeetrit ja laadimisaeg kümme minutit, seades eesmärgiks tuua see turule viie aasta jooksul.
Rakendused.
Huawei teeb koostööd Hiina autotootjatega, nagu BAIC BluePark, et rakendada tahkisaku tehnoloogiat elektriautodes. Tahkisaku tehnoloogia on veel arendusjärgus, kuid selle potentsiaal võib oluliselt mõjutada elektriautode turgu ning aidata kaasa elektrisõidukite laialdasemale levikule. Näiteks akutootja CATL plaanib 2027. aastal alustada hübriidtahkisakude piloottootmist
Jennifer Jason Leigh

Jennifer Jason Leigh (sünninimi Jennifer Leigh Morrow; sündinud 5. veebruaril 1962 Los Angeleses, Californias) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Tema isa Vic Morrow oli näitleja ja ema Barbara Turner stsenarist. Tema vanemad lahutasid, kui ta oli kaheaastane. Ta võttis oma keskmise nime Jason näitleja Jason Robardsi järgi.
Leigh alustas näitlejakarjääri 1970. aastatel televisioonis, kui tegi külalisrolle mitmes telesaates. Kinolinal tegi ta läbimurde 1982. aastal rolliga filmis "Kiired ajad Ridgemonti keskkoolis" ("Fast Times at Ridgemont High"). Kriitikutelt pälvis ta iseäranis kiitvaid hinnanguid rollide eest filmides "Last Exit to Brooklyn" (1989) ja "Miami Blues" (1990). 1991. aastal mängis ta Ron Howardi filmis "Tulemöll" ("Backdraft") ja 1992. aastal erootilises trilleris "Üksik vallaline naine" ("Single White Female").
1993. aastal mängis ta Robert Altmani filmis "Killud" ("Short Cuts") ja mängis 1994. aastal peaosas vendade Coenide filmis "Võimumängud" ("The Hudsucker Proxy"). Leigh nomineeriti Kuldgloobusele rolli eest eluloofilmis "Missis Parkeri nõiaring" ("Mrs. Parker and the Vicious Circle"; 1994), kus ta kehastas luuletajat ja kirjanikku Dorothy Parkeri. 1995. aastal mängis ta peaosa filmis "Georgia"; filmi stsenaariumi autor oli tema ema. 2001. aastal oli Leigh Alan Cummingi filmi "Aastapäevapidu" ("The Anniversary Party") kaaslavastajaks ja -stsenaristiks ning kus ise ka kaasa mängis.
2002. aastal tegi ta rolli krimifilmis "Teekond hukatusse" ("Road to Perdition"). 2007. aastal mängis ta peaosas perekonnadraamas "Margot ja pulmad" ("Margot at the Wedding"); filmi lavastas tema toonane abikaasa Noah Baumbach. Paari hooajal mängis ta Showtime'i komöödiasarjas "Weeds" (2009–2012). 2015. aastal sai ta kriitikutelt tunnustust häälrolli eest Charlie Kaufmani nukufilmis "Anomalisa" ja Daisy Domergue'i rolli eest Quentin Tarantino filmis "Vihane kaheksa" ("The Hateful Eight") – rolli eest Tarantino filmis kandideeris 'Oscari, Kuldgloobuse ja Briti Filmi- ja Telekunsti Akadeemia auhinnale parima naiskõrvalosatäitja kategoorias. 2023–2024 mängis ta telesarja "Fargo" viiendal hooajal.
Filmi- ja teletöö kõrvalt on Leigh mänginud ka teatris. Ta kandideeris 2006. aastal Drama Desk Award'ile rolli eest "Off-Broadway" Mike Leigh' näidendis "Abigail's Party". Broadwayl tegi ta debüüdi 1998. aastal, kui tal tuli asendada Sally Bowlesi rolli muusikalis "Kabaree".
Masinist (film)

"Masinist" ("The Machinist") on 2004. aastal Hispaania, Suurbritannia, Prantsusmaa ja Ameerika Ühendriikide koostöös valminud psühholoogiline triller, mille lavastas Brad Anderson. Filmi stsenarist on Scott Kosar. 
Filmi peaosas on Christian Bale ning suuremaid kõrvalosi mängivad Jennifer Jason Leigh, Aitana Sánchez-Gijón, John Sharian ja Michael Ironside.
Film räägib tehasetöölisest Trevor Reznikist (kehastab Christian Bale), kes kannatab unetuse ja psühholoogiliste probleemide käes. Tema seisund halveneb iga päevaga ja ta ei ole enam suuteline ohutult tööd jätkama. Kui teda hakatakse süüdistama tehases toimunud õnnetuses, ei ole Trevor oma mõistuses kindel ja ta asub välja selgitama, mis temaga tegelikult toimub.
Kuigi filmi tegevus leiab aset USA-s California osariigis, on filmivõtted tehtud Hispaanias Barcelonas ja selle ümbruses.
Bale pidas rolli jaoks neli kuud ranget dieeti, kuna tema tegelaskuju pidi välja nägema väga kõhn. Tema päevatoit koosnes veest, ühest õunast ja ühest tassist kohvist, aeg-ajalt jõi ta ka viskit (see teeb umbes 55–260 kilokalorit). Ta võttis rolli nimel maha 28 kilo ja kaalus vaid 54 kilo. Bale tahtis vähendada oma kaalu koguni 45 kilogrammini, kuid filmitegijad keelasid selle tal tervislikel põhjustel ära. Pärast filmivõtete lõppu oli Bale'il kuus kuud aega, et oma normaalkaalu tagasi jõuda ja olla valmis järgmiseks rolliks filmis "Batman alustab" ("Batman Begins").
Filmi peategelane Trevor Reznik on saanud nime industriaalroki ansambli Nine Inch Nailsi asutaja ja solisti Trent Reznori järgi.
Kirjanduslikult on filmi kõige enam mõjutanud vene kirjaniku Fjodor Dostojevski looming. Filmi stsenarist Kosar on märkinud, et talle oli kõige suuremaks eeskujuks Dostojevski jutustus "Teisik" ("Двойник"; 1846). Lisaks on filmis veel mitmeid viiteid Dostojevski teostele. Näiteks on romaanis "Vennad Karamazovid" ("Братья Карамазовы"; 1879–1880) tegelane Ivan, keda külastab kurat, kes on tegelikult Ivan ise.