tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Täheke

Täheke on eesti lasteajakiri.
Ajakirja esimene number ilmus jaanuaris 1960. Täheke oli noorematele koolilastele mõeldud väljaanne, nimi tulenes hiljuti asutatud oktoobrilaste organisatsiooni sümboolikast. Ajakirjal oli pikka aega ühine toimetus Eesti NSV Pioneeriorganisatsiooni häälekandja ajakirjaga Pioneer. Ajakirja kirjastas EKP Keskkomitee Kirjastus. Esimese numbri saatesõnas on kirjutatud:
Tiraaž.
Ajakirja esimest numbrit trükiti 40 000 eksemplari. Ajakirja maksimumtiraaž oli 1980. aastate lõpul – 80 000. 2010. aastal oli trükiarv 6600.
Peatoimetajad.
Ajakirja esimene peatoimetaja oli Holger Pukk. Aastatel 1973–2003 oli peatoimetaja Elju Mardi (Sild). 2004. aastast on peatoimetaja Ilona Martson.
Kalevi malevkond

Kalevi malevkond on Kaitseliidu Tallinna maleva eksterritoriaalne malevkond.
Ajalugu.
Kaitseliidu Tallinna maleva Kalevi malevkonna eelkäijaks on spordiselts "Kalev" liikmete põhjal 16.12.1918 loodud Kalevlaste Malev, tehes Kalevi malevkonnast ühe vanima Kaitseliidu üksuse. 
01.01.1919 seisuga kuulus Kalevi malevkonna ridadesse 12 ohvitseri, 1 sõjaväeametnik ja 165 reakoosseisu võitlejat, kes suundusid Eesti Vabadussõja rindele ja tegutsesid sõjarindel Narva, Antsla ja Pihkva kandis . Eesti Vabadussõjas võitlesid Kalevlaste Maleva ridades Eesti aja- ja kultuuriloos tuntud isikud Otto Tief, Ernst Idla ja Anton Õunapuu, Vabadussõja järgselt elati vaikselt ja pühenduti sportlikele eluviisidele ning ühtlasi kandsid kalevlased kuni 01.03.1929 Pihkva piiril piirivalveteenistuse ülesandeid. Hilisem Kalevi malevkonna alaline paiknemispunkt on Tallinnas. Kalevi malevkond paistis silma ka seltskondlikus elus, mistõttu 10.03.1925 loodi malevkonna juurde ka orkester.
Kalevi malevkond juhtisid kolm pealikut: 1924–1926 kapten Leopold Tõnson; 1926–1933 leitnant Valter Pajusson ja 1933–1940 kapten Bernhard Abrams (VR 1/3). 
31.05.1931 avati Tallinnas Rahumäe kalmistul Vabadussõjas langenud kalevlaste mälestusmärk, mis on valmistatud Peetri ausamba aluseks.
21. veebruaril 1994 taasasutati Kaitseliidu ülema käskkirjaga Tallinna maleva koosseisus Kalevi malevkond Vabadusvõitlejate Tallinna Ühenduse ja Soome Sõjaveteranide Eesti Ühenduse põhjal.
Taasasutatud Kalevi malevkond on paistnud silma aktiivse panusega spordis (sh militaarspordis) ning erinevatel õppustel. 
2020. aasta detsembris oli Kalevi malevkonnas umbes 500 liiget. 
Naiskodukaitse Kalevi jaoskond.
13.05.1925. aastal loodi Kalevi malevkonna juurde Naiskodukaitse jaoskond, mille esimeseks esinaiseks oli Anna Tõrvand-Telman . Naiskodukaitse Kalevi jaoskond likvideeriti 27.juunil 1940 koos Kaitseliiduga. Naiskodukaitse Kalevi jaoskond taasasutati 30. juunil 2020 .
Sümboolika.
Kalevi malevkonna embleemi põhjaks on võetud Kalevi spordiklubi embleem, millele on sõjalise üksuse tähisena lisatud turvises käsi. Embleemile lisatud kolmekordne trikoloor ja 12 tähte sümboliseerimaks 11 Eesti maakonda ja väliseestlasi. 
Kalevi malevkonna teenetemärk (Kotkamärk) kinnitati 12. novembril 1934 ja seda anti 10-aastase kohusetruu teenistuse eest malevkonnas.
1919. aastal annetati Kalevi malevkonnale lipp.
Juhtimine.
Kalevi malevkonna pealikud pärast Eesti taasisiseseisvumist:
Tõnu Aru

Tõnu Aru (7. oktoober 1935 Tallinn – 23. november 2020 Tallinn) oli eesti amatöörfilmioperaator ja -režissöör. 
Ta on töötanud Tallinna Nõmme Kultuurimaja juhina ja 25 aastat Tallinna Raekoja direktorina.
August Oswald Westrèn-Doll

August Oswald Westrèn-Doll (9. november 1882 Viljandi – 24. mai 1961 Göttingen, Saksamaa) oli baltisaksa pastor ning pedagoog.
Ta õppis 1894–97 Viljandis Bormanni erakoolis ning 1897–1901 Pärnu Gümnaasiumis. Lõpetas 1906 Tartu Keiserliku Ülikooli kuldmedaliga ("cand. theol."). 1907 sooritas Riias konsistooriumieksami. Ordineeriti 10. veebruaril 1908 õpetajaks.
1908–1909 töötas abiõpetajana ning 1909–1924 pastorina Palamuse Püha Bartholomeuse koguduses, aastatel 1920–1924 oli veel Tartu praostkonna praost. Seejärel oli ta aastatel 1924–1939 Viljandi Jaani koguduse pastor ning töötas usuõpetajana Viljandi gümnaasiumides. Talle kuulus Viljandis asuv Villa Doll.
Aastatel 1922–1927 oli ta Õpetatud Eesti Seltsi esimees. 
1939 emigreerus Westrèn-Doll Saksamaale. Seal töötas kirikuõpetajana 1940–1946 Elbingis (praeguses Elbląg'is, Warmia-Masuuria vojevoodkonnas) ja 1946–1955 Mengershausenis (Göttingeni kreisis, Alam-Saksi liidumaal).
Aastast 1957 teoloogia doktor.
Isiklikku.
Ta on pastor August Jakob Westrèn-Dolli poeg
Valdivia maavärin

Valdivia maavärina nime all on tuntud kaks maavärinat:
Paul Krigul

Paul Krigul (23. detsember 1910 Räpina vald, (Räpina kihelkond) – 9. mai 1980 Viljandi) oli eesti muusikapedagoog, koorijuht ja organist.
Krigul lõpetas 1925 Räpina Põllumajandusgümnaasiumi. Seejärel õppis 1935–1940 Tartu Kõrgemas Muusikakoolis orelit. Töötas 1938–1939 Tartu Tööstus- ja Majanduskoolis õpetajana ning 1932–1942 Petseri Peetri koguduses organistina. 
Krigul oli 1942–1944 Viljandi Pauluse koguduse organist ning Viljandi Maagümnaasiumi muusikaõpetaja.
Teise maailmasõja ajal mobiliseeriti saksa sõjaväkke.
1948–1961 töötas Viljandi 2. Keskkooli muusikaõpetajana ning 1961–1971 Viljandi Kultuurharidustöö Koolis muusikateooria ja dirigeerimise õppejõuna. 1942–1944 ning 1947–1980 oli segakoor Koit dirigent.
Maetud Viljandi Metsakalmistule.
Teise maailmasõja väejuhid

Teise maailmasõja väejuhid on ülevaade Teises maailmasõjas osalenud riikide sõjategevuse juhtidest ning peamistest sõjalistest formeeringutest aastatel 1939–1945.
Teises maailmasõjas osalesid kaks riikide sõjalist liitu:
Sõjas osalenud riikide sõjalised juhid ja põhilised väekoondised:
Saksa riik / Suursaksa riik.
Väegrupp A (saksa keeles "Heeresgruppe A, Abschnittstab Winter, Abschnittstab Schlesien, Stab Anton, Küstenstab Asow"), 
Väegrupp Don ("Heeresgruppe Don"), 
Väegrupp Süd, eraldati Väegrupp A-st 1939–1942, 
Väegrupp Põhjaukraina ("Heeresgruppe Nordukraine"), 1944
Väegrupp Lõunaukraina ("Heeresgruppe Südukraine"), 1944
Väegrupp Ostmark ("Heeresgruppe Ostmark"), 1945
Väegrupp B (saksa keeles "Heeresgruppe B"), 
Väegrupp Mitte, ("Heeresgruppe Mitte"), 
Väegrupp C ("Heeresgruppe C, Abschnittstab Ostpreußen, alates 2. september 1939 Heeresgruppe Nord"), 
Väegrupp Nord, eraldati Väegrupp C-st 1939. aasta Saksamaa-Poola sõja ajaks september-oktoober ja 1941. aasta Saksamaa-Nõukogude Liidu sõja alguses, 
Väegrupp Kuramaa ("Heeresgruppe Kurland"), 1945
Väegrupp D ("Heeresgruppe D"),
Väegrupp E ("Heeresgruppe E"), 
Väegrupp F ("Heeresgruppe F"), 1943–1945
Väegrupp G ("Armeegruppe G, Heeresgruppe G")
Väegrupp H ("Heeresgruppe H"), 
Väegrupp Weichsel ("Heeresgruppe Weichsel"), 1945
Väegrupp Aafrika ("Heeresgruppe Afrika"),
Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik.
Suurbritannia sõjajõud olid üles ehitatud territoriaalkaitse ning regulaararmee üksustena. Kagu piirkond ("South-Eastern Command"), Lõuna piirkond ("Southern"), Lääne piirkond ("Western"), Põhja piirkond ("Northern"), Šoti piirkond ("Scottish") Ida piirkond ("Eastern Commands"), Londoni piirkonda ja Põhja-Iiri piirkond ("N. Ireland District"), mille juhtorganiks oli Kodujõudude Peakorter ("GHQ Home Forces").
NSV Liit.
Põhja sõjatander
Loode sõjatander ("Северо-западный театр военных действий")
10. oktoobril 1941 liideti Reservrinde väed Läänerindega.
Läänemere-äärne sõjatander ("Прибалтийский театр военных действий")
Lääne sõjatander ("Западный (Центральный) театр военных действий"), saksa sõjaalases kirjanduses Idarinne
Kesksuunal olnud Reservrinded: kindralpolkovnik Max Reiter (märts 1943) 23.–27. märts Kurski rinne, 27.–28. märts Orjoli rinne; kindralleitnant Markian Popov (aprill 1943) Voroneži-Kurski suunal
Edelarinne ("Юго-Западный и Южный театр военных действий")
Kaukaasia sõjatander ("Кавказский театр военных действий")
Valgevene sõjatander ("Белорусский театр военных действий")
Ukraina sõjatander ("Украинский театр военных действий")
Varastatud oranž jalgratas

"Varastatud oranž jalgratas" on Mika Keräneni (Mihkel Kera) lasteraamat, mis ilmus kirjastuselt Jutulind 2008. aastal.
Illustratsioonid tegi Marja-Liisa Plats, kujundas Annike Laving ja toimetas Jaak Urmet.
Raamatu järg on teos "Peidetud hõbedane aardelaegas", mis ilmus aastal 2009.
SVG

SVG (inglise keeles "Scalable Vector Graphics" – 'skaleeruv vektorgraafika') on XML-keelel põhinev keele spetsifikatsioonide hulk, mis kirjeldab nii staatilist kui ka dünaamilist (st interaktiivset ja animeeritud) kahemõõtmelist vektorgraafikat.
SVG spetsifikatsioon on avatud standard, mida World Wide Web Consortium (W3C) 1999. aastast arendab. SVG pildid ja nende käitumine defineeritakse XML-il põhinevas tekstifailis. See tähendab, et neis sisalduvad tekstid on otsitavad ja indekseeritavad. 
Peaaegu kõik kaasaegsed brauserid toetavad SVG märgistuskeelt väliste programmide abita, üksnes Microsofti Internet Exploreris viibis selle toetamine kuni 2010. aastani, mil SVG toe sai seni veel arenduses olev brauser Internet Explorer 9.
RGBA

RGBA on Red Green Blue Alpha, mis tähistavad punast, rohelist, sinist värvitooni ja alfakanalit. Mõnikord nimetatakse seda ekslikult värvimudeliks, kuid tegelikult on tegemist lisainfoga RGB värvimudeliga. Alfakanal, neljas komponent, tähistab läbipaistvust. Selle nimi tuleneb lineaarse interpolatsiooni klassikalisest valemist αA + (1-α)B.
Alfakanalit kasutatakse harilikult läbipaistmatuse määramisel. Kui piksli väärtus alfakanalis on 0%, on ta täielikult läbipaistev (ja seega nähtamatu), samas kui 100% alfakanalis tähendab, et objekt on täiesti läbipaistmatu. Vahepealsed väärtused võimaldavad pilte neid üksteise peale asetades liita: näiteks on võimalik luua pilt, mis sisaldab poolläbipaistvat varju, mida saab kohandada erinevate taustadega.
Merit Hallap

Merit Hallap (sündinud 17. mail 1969 Narvas) on eesti eripedagoog ja logopeed.
Lõpetas 1987 Tallinna 7. Keskkooli, mille järel asus Tartu Ülikooli eripedagoogikat õppima. Lõpetas 1992 "cum laude". 1992–2000 oli Tartu Laste Turvakodu kasvataja, aastast 2000 Vastse-Kuuste valla logopeed. 
Aastast 1993 töötas ta Tartu Ülikooli eripedagoogika osakonnas õppejõuna. Turu Ülikooli doktorant aastast 2001.
Alates 2016. aastast on ta Tartu Ülikooli haridusteaduste instituudis logopeedia lektor.
Tunnustus.
2020 Tartu Ülikooli aumärk
2017 I preemia 2017.a. kasvatusteaduslike tööde riiklikul konkursil didaktilis-rakenduslike/õpikute kategoorias kõrgkooliõpiku "Kommunikatsioonipuuded lastel ja täiskasvanutel: märkamine, hindamine ja teraapia" eest. (Üks õpiku toimetajatest ja ühe peatüki autor)
2014 "5-6-aastaste laste kõnetest", parima töö preemia didaktilis-rakenduslike tööde valdkonnas riiklikul kasvatusteaduslike tööde konkursil (üks autoritest)
2004 kasvatusteaduslike tööde riikliku konkursi preemia magistritööde kategoorias
Kaksikheeliks

Kaksikheeliks ehk biheeliks on kahest kongruentsest heeliksist moodustunud struktuur, kus kahel heeliksil on ühine telg, kuid erinev faas telje suhtes. 
Kaksikheeliksiga on tegu näiteks DNA molekulis, mis moodustub kahe vesiniksidemetega ühendatud helikaalse desoksüribonukleiinhappe ahela keerdumisel ja võib olla väga pikk. DNA kaksikheeliks on paremakäeline nukleiinhapetest koosnev polümeer, mida hoiavad koos nukleotiidide aluspaarid. Kaks heeliksit, mis moodustavad DNA molekuli, ei paikne teineteise suhtes sümmeetriliselt, vahe ühest heeliksist teiseni "üles-" ja "allapoole" ei ole võrdne.
DNA kaksikhelikaalse mudeli avaldasid esimestena James Watson ja Francis Crick 1953 ajakirjas Nature. Artikkel põhines Rosalind Franklini 1952 tehtud DNA röntgenogrammil, mida nimetatakse Fotoks 51. Järgnesid põhjalikumad DNA uuringud, mille autorid olid Raymond Gosling, Alexander Stokes, Maurice Wilkins ja Herbert Wilson. Erwin Chargaff uuris kaksikheeliksi aluspaaride keemilist koostist ja biokeemilist ehitust.
Crick, Wilkins ja Watson said nende uurimuste eest 1962. aastal Nobeli meditsiiniauhinna. Franklin oli selleks ajaks juba surnud (suri 1958).
Rahvaste mälestussammas

Rahvaste mälestussammas ehk Rahvaste monument on mälestusmärk Tartus Toomeorus Vallikraavi tänaval. See on praegu allesolevaist Tartu vanim mälestussammas.
Tartu Ülikooli peahoone ehitamise käigus samas asukohas varem olnud Tartu vanasse Maarja kirikusse ja surnuaeda maetud inimeste luud maeti 1806. aastal ümber Toomemäe vallikraavi. Ühishauda tähistab 1811. aastal Johann Wilhelm Krause jooniste järgi ehitatud neljakandiline punastest tellistest monument, mille tipus on vaskkera ja selle otsas rist.
Mälestussamba külgedel on vaskplaadid eesti (täpsemalt tartu), saksa, vene ja ladina keeles kirjutatud selgitustega.
Tartukeelne tekst: "Siin hengawa mitme maije rahwa luid. Tarto liin matt neid omma Maria kirriko man XIII:nest saast XVIII saa aastade sadik. Neide hawwade pääl ehhit Alexander selle wastse tarkusse templi. Sedda kottust anti neil lujedel hengamisses MDCCCVI:mal aastal iani kuul..."
20. septembril 1985 maeti mälestussamba juurde ka Tartu Ülikooli peahoone keldrites sama suve arheoloogilistel kaevamistel väljatulnud inimluud. Ühishauda pandi vutlar kirjaga ümbermatmise kohta.
Ai jõgi

Ai (vene "Ай", baškiiri "Әй") on jõgi Venemaal Lõuna-Uuralites, Ufa jõe lisajõgi.
Ai pikkus on 549 km ja valgala 15 000 km². Jõe ääres asub Zlatoust.
Suuremad lisajõed on Kigi, Ik ja Kussa.
Boris Henrichson

Boris Henrichson (13. märts 1899 Alūksne, Läti – 12. detsember 1971 Viljandi) oli rootsi-saksa-poola päritolu eesti pedagoog ja spordikohtunik. Põlvnes vene riiginõuniku perekonnast.
Elulugu.
1909. aastal astus Pärnu Gümnaasiumi, Esimese maailmasõja ajal jätkas õpinguid Novgorodis, kuhu kool oli evakueeritud. 1916–1918 õppis taas Pärnus. 1918 õppis Riia Linna Gümnaasiumis, mis asus evakueerimise tõttu Tartus. Kooli lõpetas Tartu Vene Õpetajate Ühingu Eragümnaasiumi juures.
Henrichson töötas 1919–1944 matemaatika eraõpetaja-tunniandjana Tartus. 1921–1922 oli Tartu-Valga Villa ja Lina Kokkuostupunkti arveametnik-kassapidaja.
1944. aastal asus elama Viljandisse, kus esialgu töötas Eesti Autopargi Viljandi osakonnas, hiljem Viljandi Rajooni Maanteede Valitsuse varustusosakonna juhatajana. 
Aastatel 1945–1962 oli ta Viljandi 2. Keskkooli matemaatikaõpetaja ja Viljandi Õhtukooli õpetaja; 1948. aastast ka Viljandi Vene Keskkooli matemaatika asendusõpetaja.
1955. aastal lõpetas E. Vilde nimelise Tallinna Pedagoogilise Instituudi matemaatika-füüsika erialal. 
Aastatel 1962–1970 töötas C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli matemaatikaõpetajana.
1966. aastast oli ta vabariikliku kohtunike kolleegiumi liige ning 1968. aastast Eesti NSV Spordiühingute ja -organisatsioonide Viljandi Nõukogu juures asuva Viljandi Spordiveteranide Koondise liige. Ta oli vabariikliku kategooria kohtunik.
Maetud Viljandi Metsakalmistule.
Maido Remm

Maido Remm (sündinud 11. juulil 1965) on eesti bioinformaatik.
Ta on Tartu Ülikooli bioinformaatika professor aastast 2003.
Perekond.
Tema isa oli Hans Remm ja ema on Eevi Remm. Tema vend on Kalle Remm.
Genoomika

Genoomika on multidistsiplinaarne teadusharu, mis uurib genoome. Erinevalt geneetikast, mis keskendub üksikute geenide ehitusele ja toimimisele, iseloomustab genoomika organismi kogu DNA või RNA komplekti struktuuri, funktsiooni ja evolutsiooni. Genoomi analüüsimiseks on vaja kas osaliselt või täielikult sekveneerida organismi genotüüp.
Inimgenoomi analüüsimine aitab näiteks haigusi varem ja täpsemini diagnoosida, võimaldades ka indiviidist lähtudes tõhusama raviplaani koostamist. Inimgenoomi sekveneeritakse üldjuhul verest.
Eestis uuritakse genoome Tartu Ülikooli genoomika instituudis ja selle allüksustes, näiteks Eesti geenivaramus.
Ai He

Ai He (hiina 瑷河) on jõgi Hiinas, Yalu jõe parempoolne lisajõgi. Saab alguse Muduozi mägedest.
Jõe pikkus on 206 km ja valgala 5992 km².
Ai Hel on üheksa hüdroelektrijaama koguvõimsusega 9368 kW.
Peeter Normak

Peeter Normak (sündinud 15. oktoobril 1952) on eesti matemaatik.
Ta lõpetas aastal 1970 Tallinna 1. Keskkooli ja aastal 1975 kiitusega Tartu Riikliku Ülikooli matemaatikateaduskonna. Aastatel 1975–1978 oli ta aspirantuuris Moskva Riiklikus Ülikoolis. Kaitses aastal 1982 Moskva Riiklikus Ülikoolis füüsika-matemaatikakandidaadi väitekirja.
Tema põhiliseks uurimisobjektiks on olnud poolrühmade esitused hulkade teisenduste abil. 
Ta on alates aastast 1993 Tallinna Ülikooli (kuni aastani 2005 Tallinna Pedagoogikaülikool) informaatikaprofessor. Aastatel 1996–2006 täitis ta ühtlasi ülikooli teadus- ja arendusprorektori ülesandeid.
Isiklikku.
Tema emapoolne vanaisa oli eesti matemaatik, pedagoog ja koolijuht Villem Nano.
Kuno (maamarssal)

Kuno (ka "Cono") oli Liivi ordu maamarssal aastal 1306.
Maamarssal Kuno päritolu ja eelneva elu kohta pole midagi teada, samuti mitte ka seda, mis temast hiljem sai. Teda ei saa ilmselt samastada ka aastatel 1298–1307 Lihula komtuuriks olnud Konrad von Oldenburgiga. Samas on teatud võimalus, et tegemist on sama isikuga, kes oli aastal 1316 Dünamünde komtuur, kelle kohta peale sama eesnime ("Cuno") pole midagi teada.
Kirjandus.
Kuno

Kuno või KUNO võib tähendada erinevaid asju:
Arne Ansper

Arne Ansper (sündinud 3. veebruaril 1970) on eesti informaatik ja programmeerija.
Haridus.
Ta lõpetas aastal 1988 Nõo Keskkooli, seejärel õppis ta Tallinna Tehnikaülikoolis 1988–1993, magistriõppes 1995–1998. Tehnikateaduste magistri kraadi omandas ta 2001. aastal (tema magistritöö teemaks oli "e-Riigist andmeturbe seisukohalt").
Töökäik.
Ansper on töötanud OÜ-s Ektaco programmeerijana 1990–1994, Eesti Teaduste Akadeemia Küberneetika Instituudis tarkvarainsenerina 1994–1997 ning alates 1997. aastast Cybernetica ASis arendusjuhi ja teadurina.
Johann Ungnade

Johann Ungnade (ka "Johannes Ungenade") oli Liivi ordu maamarssal ja maameistri kandidaat 14. sajandi esimesel kolmandikul.
Ungnade pärines tõenäoliselt Tecklenburgi krahvkonnast Vestfaalist, kus sellenimeline, tõenäoliselt ministeriaalidest põlvnev suguvõsa oli Osnabrücki piiskopi vasallideks. Kuid kuna Ungnade-nimelisi suguvõsasid leidus ka mujal Saksamaal, ei saa Johanni Tecklenburgiga täiesti kindlalt seostada.
1316. aastal on Johann Ungnadet nimetatud Sigulda komtuurina, neli aastat hiljem oli ta aga kandidaat Liivi ordu maameistri ametisse. Tõenäoliselt oli tal ordu sees suurem toetus kui tema vastaskandidaadil, Madalmaadest pärineval Järva foogtil Johann von Hoenhorstil, kuid Saksa ordu kõrgmeister kinnitas meistriks siiski Hoenhorsti. Et Liivi ordu rüütelvennad seda aga ei aktsepteerinud, siis tegelikult sai orduharu juhiks hoopis viitsemeister Konrad Kesselhut. Ungnade karjäär jätkus siiski tõusvas joones, 1328. aastal on teda mainitud maamarssalina, võimalik, et ta oli selles ametis juba aastast 1324. Mõned aastad hiljem oli Ungnade siiski taas madalamatel ametipostidel: 1330. aastal Võnnu komtuur ja 1335 Dünamünde komtuur.
IEEE LAN/MAN Standardite Komitee

IEEE LAN/MAN Standardite komitee tegeleb kohtvõrkude ja linnavõrkude standardite pere IEEE 802 hooldamise ja arendamisega, olles IEEE Standardite Assotsiatsiooni allorganisatsioon.
Kuandiani Mandžu autonoomne maakond

Kuandiani Mandžu autonoomne maakond on autonoomne maakond Hiina Rahvavabariigis Liaoningi provintsis Dandongi ringkonna õigustega linnas.
Haldusjaotus.
Kuandiani Mandžu autonoomne maakond koosneb 19 suurvallast, 2 vallast ja 1 rahvusvallast.
Linnavõrk

Linnavõrk (MAN – "metropolitan area network") on arvutivõrk, mis ühendab telekommunikatsiooniseadmeid suuremal geograafilisel alal kui kohtvõrk (LAN), aga väiksemal kui laivõrk (WAN). Tihtipeale ühendab linnavõrk mitut kohtvõrku ja selleks kasutatakse ka suurema andmeedastusvõimsusega sidekanaleid (magistraalliiniga) nagu valguskaabel.
Tihti ühendab linnavõrk seadmeid ühes linnas või näiteks ülikoolilinnakus.
Bernhard Gruber

Bernhard Gruber (sündinud 12. augustil 1982 Schwarzach im Pongaus) on Austria kahevõistleja.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Bernhard Gruber on osalenud 234 maailma karikasarja etapil () ja jõudnud poodiumile 25 korral, millest 6 korral kõige kõrgemale astmele.
Noriaki Kasai

Noriaki Kasai (jaapani keeles 葛西 紀明 "Kasai Noriaki"; sündinud 6. juunil 1972 Shimokawas Hokkaidōl) on jaapani suusahüppaja, suusalennu maailmameister.
Noriaki Kasai on ainuke sportlane, kes on võistelnud kaheksatel taliolümpiamängudel. Aastatel 1992–2014 võitis ta 17 maailma karikasarja etappi. Oma kuuendatel olümpiamängudel Sotšis võitis ta 41-aastaselt individuaalse hõbemedali suurel mäel.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Noriaki Kasai on osalenud () 470 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse 55 korral, neist 17 etappi on ta võitnud.
Harrachov

Harrachov (saksa keeles "Harrachsdorf") on linn Tšehhis Libereci maakonnas Poola piiri lähedal.
Harrachov (kohalik hääldus: haraxof) on tuntud talispordikeskus. Linnas asub Čerťáki suusahüppekeskus, kus peetakse ka lennumäe võistlusi.
Samas läheduses on Poola suusakeskus Szklarska Poręba.
André Kolingba

André-Dieudonné Kolingba (12. august 1936 Bangui – 7. veebruar 2010 Pariis) oli Kesk-Aafrika Vabariigi sõjaväelane ja poliitik.
1960. ja 1970. aastatel tegi Kolingba sõjaväelist karjääri; 1970. aastate lõpus oli lühikest aega Kesk-Aafrika Vabariigi suursaadik Kanadas ja Lääne-Saksamaal.
Aastal 1981 kukutas ta veretu riigipöördega eelmise presidendi David Dacko ning oli kuni 1993. aastani Kesk-Aafrika Vabariigi president. Seejärel oli ta peamiselt rahvusvahelise surve tõttu sunnitud korraldama presidendivalimised ning loovutama võimu valimised võitnud Ange-Félix Patasséle.
Aastal 2001 korraldati riigipöördekatse, milles Patassé süüdistas Kolingbat ning viimane oli sunnitud Ugandasse põgenema. Ta mõisteti tagaselja surma ning temalt võeti sõjaväeline auaste. Pärast Patassé kukutamist 2003. aastal andis president François Bozizé André Kolingbale amnestia ning ta pöördus kodumaale tagasi. 
Ta kandideeris 2005. aasta presidendivalimistel, kuid jäi kolmandaks.
Penžina laht

Penžina laht (vene keeles Пенжинская губа) on laht Euraasia kirdeosas Ohhoota meres Šelihhovi lahe kirdeosas.
Penžina lahte eraldavad Gižiga lahest Taigonossi poolsaar ja Beringi merest Kamtšatka poolsaar. 
Halduslikult kuuluvad Penžina lahe kaldad Venemaale Magadani oblastisse, sealjuures loode-, põhja-, ida- ja kagurannik kuulub Korjakkiasse. 
Lahe pikkus on 300 km, keskmine laius 65 km, suurim sügavus 62 m. Lahe keskel on ühes kohas Taigonossi ja Kamtšatka poolsaar kõigest 30 km kaugusel teineteisest.
Lahe kirdesoppi suubub Penžina jõgi ja kaguserva Pustaja jõgi. 
Lahe kaldad on mägised. Taigonossi poolsaare kõrgeim tipp on 1422 m kõrgune, lahe idaservas on Penžina ahelik, mille kõrgeim tipp Lõnnai (1059 m) on üsna lahe kaldal, ja põhjakaldal asub Itšigeemi ahelik, mille kõrgeim tipp küündib 1465 meetrini. 
Oktoobrist kuni maini on laht kaetud jääga.
Loodete kõrgus on kuni 12,9 m, mis on Vaikses ookeanis suurim.
LXDE

LXDE on vabatarkvaraline töölauakeskkond, suunatud eelkõige vanematele ja nõrgema riistvaraga arvutitele või uuematele nõrgema riistvaraga seadmetele nagu netbookid ja mobiilseadmed. LXDE töötab UNIXi ja teiste POSIXi standarditele vastavate platvormidega, nagu näiteks Linux, FreeBSD jne. Arendajate väitel on LXDE kiire ja kasutab vähem protsessori (CPU) ja muutmälu (RAM) ressursse, kui teised analoogsed töölauakeskkonnad. 
Tähekombinatsioon LXDE tähendab inglise keeles Lightweight X11 Desktop Environment ehk kerge X11 töölauakeskkond. LXDE kasutab osaliselt GNU Üldist Avalikku Litsentsi (GNU GPL) ja osaliselt GNU Vähem Üldist Avalikku Litsentsi (GNU LGPL).
Ajalugu.
Projektile pani aluse Taiwani häkker Hong Jen Yee (hüüdnimega PCMan), kui ta avaldas 2005. või 2006. aastal PCMan File Manageri (PCManFM), millest sai LXDE esimene komponent. 
24. oktoobril 2008 asutas osa arendajaid Berliinis LXDE Sihtasutuse ("LXDE Foundation"). Nüüd kuulub sinna arendajaid Afganistanist, Ameerika Ühendriikidest, Ghanast, Hiinast, Hispaaniast, Indiast, Itaaliast, Koreast, Kreekast, Poolast, Prantsusmaalt, Saksamaalt ja Türgist. Sihtasutuse eesmärk on LXDE projekti esindamine juriidilistes ja finantsküsimustes ning projekti üleüldine edendamine.
Arendamine.
LXDE on kirjutatud C programmeerimiskeeles kasutades GTK+ 2 töövahendeid. 
Komponendid.
Erinevalt teistest töölauakeskondadest pole LXDE komponendid kuigi tihedalt keskkonda integreeritud ja võivad üksteisest ka eraldi töötada. LXDE komponentideks on:
Nõuded riistvarale.
LXDE toetab mitmeid protsessoriarhitektuure, sealhulgas Intelit, MIPS-i ja ARM-i. Kuna eesmärk on energia- ja ressursisäästlikkus, sobib see mobiilseadmetele ja netbookidele. Seda on võimalik kasutada ka vanemate arvutitega.
Vanemate arvutite osas on nõuded riistvarale sarnased Windows 98 omadega. Soovituslik on vähemalt Pentium II protsessor ja 128 MB muutmälu. Seda eelkõige selle pärast, et teised rakendused, mida arvutis kasutatakse, näiteks Firefox või OpenOffice.org vajavad rohkem mälu.
Autokool

Autokool on õppeasutus, kus õpetajad õpetavad soovijaid erinevaid mootorsõidukeid juhtima. Õppetöö koosneb harilikult kahest osast: teooriaõppest ja õppesõidust. Kursuse edukalt läbinud saavad õiguse taotleda ARK-ist juhiluba.
Eesti autokoolide nimekirja linna ja maakonna järgi saab leida portaalis autokoolid.ee. Kõik Eestis tegutsevad autokoolid, koolituse hinnad ja eksamite statistika on koondatud portaali valiautokool.ee.
Paljalehine liivatee

Paljalehine liivatee ("Thymus pulegioides") on liivatee perekonda kuuluv taimeliik. 
Lamavate või tõusvate vartega, igihaljas kääbuspõõsas kõrgusega 5–20 cm. Õied helelillad, 4–7 cm pikkustes tihedates õisikutes. Õitseb juulis ja augustis, mõned puhmad ka oktoobris. Õitseb rikkalikult ainult hästi valgustatud kasvukohtades. Eestis on paiguti leitud kasvukohti Kirde- ja Kagu-Eestist.
Kasutamine.
Kasvatatakse ka aedades, sobib ka kõnniteeplaatide vahele.
Aksel Heidemann

Aksel Heidemann (sündinud 22. oktoobril 1955) on kaitseliitlane.
Ta oli Kaitseliidu Lääne maleva pealiku kohusetäitja ja pealik aastail 1993–1999, seejärel Kaitseliidu Peastaabi personaliülem (G1). Endine Risti malevkonna vabatahtlik pealik.
Janus Friis

Janus Friis (sündinud 26. juunil 1976 Kopenhaagenis) on taani ettevõtja, kes on eelkõige tuntud failijagamisprogrammi Kazaa ja internetitelefoni Skype kaasasutajana. 
Tema ja ta partner Niklas Zennström müüsid Skype'i 2005. aasta septembris 2,6 miljardi dollari eest eBayle. Nad arendasid välja ka tarkvara (Joost) telesaadete ja muude videote edastamiseks veebis. Selle teenuse varad müüdi Adconion Media Groupile 2009. aasta novembris.
Karjääri algus.
Friis kohtus Zennströmiga 1996. aastal, ajal kui Zennström tegutses Taani Tele2-s. Friis palgati juhtima kliendituge. Nad töötasid koos Get2neti (internetipakkuja) ja portaali Everyday.com käikulaskmise kallal.
Jaanuaris 2000 kolis Friis Zennströmi korterisse Amsterdamis. Seal hakkasid nad arendama Kazaad, firmat, mis on vastutav kõige populaarsema FastTrack failijagamisprotokolli kasutava tarkvara eest. Ka FastTracki protokoll on loodud Friisi osalusel.
Kazaa edust ajendatult kaasasutati Joltid, tarkvarafirma, mis arendab ja turustab firmadele partnervõrkude lahendusi ja võrguliikluse optimeerimise tehnoloogiaid.
Friis on ka Altneti (muusikamüügiteenus Kazaa kasutajatele) kaasasutaja.
Maó laht

Maó laht on laht Vahemeres Hispaaniale kuuluva saare Menorca idakaldal. Pikkus umbes 5 km, laius kuni 1 km, sügavus kuni 30 m. 
Lahe kaldal asub Maó.
Karl Karlep

Karl Karlep (5. jaanuar 1939 Tõstamaa vald – 10. september 2018 Tartu) oli eesti eripedagoog. Ta on eripedagoogika koolkonna rajaja Eestis.
Haridus.
Õppis Haapsalu pedagoogilises koolis ja 1965 lõpetas eripedagoogika (oligofrenopedagoogika) eriala Moskva Pedagoogilises Instituudis. 1971. aastal kaitses ta pedagoogikakandidaadi kraadi ja 1993. aastal sai pedagoogikadoktori kraadi.
Töö.
Karlep töötas 1956–1958 Raikküla Lastekodus ning 1965–1968 Tallinna Eriinternaatkooli direktori asetäitjana. Aastast 1971 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli eripedagoogika õppejõud, sealhulgas 1977–1987 TRÜ eripedagoogika kateedri juhataja. 
Ta on kirjutanud artikleid ja raamatuid lugema ja kirjutama õppimisest, lugemis- ja kirjutamispuuetest, emakeele õpetamisest abikoolis ning psühholingvistika ja eripedagoogika seostest. Ta on osalenud õppekavade väljatöötamisel.
Aastast 1990 oli ta Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige.
Equinox Desktop Environment

EDE ehk Equinox Desktop Environment on väike vabatarkvaraline töölauakeskkond, mille arendamisel peetakse tähtsaks säästlikku ressursi- ja mälukasutust ning UNIXi põhimõtteid.
Arendajate eesmärk ei ole konkureerida GNOME'i või KDE sarnaste suurte projektidega, vaid pakkuda põhivajadustele vastavat töölauakeskkonda. EDE on oluliselt vähem levinud kui teised UNIXi-laadsetes operatsioonisüsteemides kasutusel olevad töölauakeskkonnad.
Kui EDE versioone 1.x arendati nii-öelda tunde järgi, siis alates versioonist 2.0 on plaanis kasutusele võtta freedesktop.org standardid. Praegu kasutatav eFLTK, mis on FLTK muudetud versioon, on plaanis täielikult FLTK teekidega asendada. EDE 2.0 on beetastaadiumis.
EDE kirjutamisel on kasutatud C++ programmeerimiskeelt ja FLTK teeke. EDE kasutab GNU Üldist Avalikku Litsentsi 2.0 (GNU GPL), kuid üks selle teeke edelib kasutab GNU Vähem Üldist Avalikku Litsentsi 2.0 (GNU LGPL) . edelib sisaldab vahendeid näiteks akende loomiseks, arvutiprogrammide konfiguratsiooni salvestamiseks, andmevahetuseks D-siini kaudu ja ikoonide teemade laadimiseks.
EDE ei ole Linuxi distributsioonides nii levinud kui KDE, GNOME või Xfce. Siiski on EDE saadaval Mandriva Linuxis alates versioonist 2009.0. Ta on saadaval ka MINIX 3 lisapaketina.
Heeliks

Heeliks (kreeka keeles "helix" spiraal, keerd) on kruvijoonekujuline struktuur, näiteks bioloogias ja kunstis.
Penžina jõgi

Penžina on jõgi Venemaa kirdeosas Kamtšatka krais.
Jõe pikkus on 713 km, valgala pindala 73 500 km². Keskmine äravool on 680 m³/s.
Penžina saab alguse Kolõma mägismaalt, ülemjooksul on tema jõeorg sügav, edasi voolab ta mägedevahelises nõos. Suubub Ohhoota mere Penžina lahte, kus esinevad Vaikse ookeani kõrgeimad looded. Tõusu ajal voolab jõgi vastupidises suunas.
Novembrist maini on jõgi kaetud jääga.
Penžina jõgi on laevatatav ja parvetatav.
Peamised parempoolsed lisajõed on Šaiboveem, Kondõreva, Oklan; vasakpoolsed lisajõed on Ajanka, Tšornaja ja Belaja.
Emeko Hake

Emeko Hake (ka "Emeke Hake") oli Liivi ordu maamarssal aastal 1330.
Emeko kuulus Holsteinist pärinevasse väikeaadlike suguvõssa, mille esimene esindaja oli samuti Emeko Hake (esineb allikates aastatel 1259–1321), kes võis olla ordurüütli vanaisa. Haked elasid tõenäoliselt Lübecki piirkonnas, kus neil oli ka lääne. Hakede lääniisandateks olid Lübecki piiskop, Saksi-Lauenburgi hertsog ja Ratzeburgi toomkapiitel. Lisaks Holsteini Hakedele eksisteeris ka Bentheimi krahvkonnast pärinev samanimeline aadlisuguvõsa, mille esindaja Otto Hake oli samuti Liivi ordu liige.
Emeko Hakest pole aga teada muud, kui et ta oli 1330. aastal maamarssal.
Kirjandus.
Otto Hake

Otto Hake oli Liivi ordu rüütelvend, Tallinna linnusekomtuur aastatel 1483–1484.
Otto pärines tõenäoliselt Vestfaalist Bentheimi krahvkonnast Devesburgist Rheine lähedalt. Tema suguvõsa kuulus esialgu ministeriaalide, hiljem alamaadli hulka. Bentheimi Haked omasid mitmeid läänwe nii oma kodukrahvkonnas kui ka selle ümbruskonnas. 15. sajandi lõpuks suri see aga välja. Lisaks Otto Hakele oli Liivi ordus ka maamarssal Emeko Hake, kes kuulus aga Holsteinist pärinevasse Hakede suguvõsasse. Saksa ordus oli vähemalt viis Hake-nimelist orduvenda.
Otto Hake kohta on teada vaid tema Tallinna linnusekomtuuriks olek.
Tüflopedagoogika

Tüflopedagoogika on eripedagoogika haru, mis tegeleb vaegnägijate ja pimedate õpetamise, kasvatamise, rehabilitatsiooni ja arendustegevusega. 
Vaegnägijate ja pimedate õpetajat nimetatakse tüflopedagoogiks.
Tüflopedagoogika ajalugu.
Tüflopedagoogika alguseks loetakse 1784. aastat, kui Valentin Haüy asutas Pariisis maailma esimese pimedate kooli. 19. sajandi alguses levisid pimedate koolid ka Saksamaale ja Austriasse. 1819 ilmus seal ka esimene pimedatele mõeldud õpik (Johann Wilhelm Kleini "Lehrbuch zum Unterrichte der Blinden"). Pimedate arendamisel sai murdeliseks Louis Braille poolt 1825. aastal välja töötatud punktkiri ehk Braille kiri. Kuid esialgu kohtas see ometigi palju vastuseisu. Eestis rajati esimene pimedate kool (Tallinna Pimedate Kool) 1883. aastal.
Tüflopedagoogika Eestis.
Eestis avati esimene pimedate kool 1883 Tallinnas. Koolis õppis neli õpilast, õppetöö toimus saksa keeles. Kuid juba 1886. aastal ehitati uus koolimaja Tõnismäele, kool lõpetas tegevuse 1914. aastal. Järgmine pimedate kool asutati 1922. aastal Tartus – Tartu Pimedate Töökool, kus õppis üheksa õpilast. 1925. aastal alustas tööd Pimedate Koolkodu. 1948. aastal eraldati sellest õppetöökojad ning moodustati kaks iseseisvat asutust: Tartu Pimedate Kool ja Pimedate Ühingu Tartu Õppe- ja Tootmiskombinaat. Praegu kannab see nime Tartu Emajõe Kool, mis on ainuke pimedate erikool Eesti. Tänapäeval on Eestis võetud suund kaasava hariduse poole. Sotsialiseerumise seisukohalt peetakse tähtsaks puudega lapse õppimist tavakoolis, kuigi leidub ka vanemaid, kes eelistavad panna lapse erikooli.
Surdopedagoogika

Surdopedagoogika on eripedagoogika haru, mis tegeleb vaegkuuljate ja kurtide õpetamise, kasvatamise, rehabilitatsiooni ning arendustegevusega.
Vaegkuuljate ja kurtide õpetajat nimetatakse surdopedagoogiks.
Allalaadimine

Allalaadimine (inglise "downloading") on protsess, mille käigus toimub andmete ülekanne kaugsüsteemist (serverist) kohalikku süsteemi (tööjaama). Üldiselt mõistetakse selle all andmete jäävat või ajutist salvestamist, mispuhul andmeid saab kasutada pärast kõigi faili moodustavate pakettide kohalejõudmist. Seda ei tuleks segi ajada voogedastusega, mille puhul saab kohalejõudnud andmeid kohe kasutada, ootamata edastuse lõppu, näiteks YouTube'is videot vaadates või internetiraadiot kuulates.
Õppejõud

Õppejõud on kõrgkoolis õpetav pedagoog.
Õppejõudude hulka kuuluvad assistendid, lektorid, dotsendid, professorid.
Gižiga jõgi

Gižiga jõgi (vene keeles Гижига, Ижига, Чендон) on jõgi Venemaa kirdeosas Magadani oblastis. 
Saab alguse Jablonovõi ahelikust, voolab kagu suunas ja suubub Ohhoota mere Gižiga lahte. Jõe pikkus on 150 km. 
Suudme lähedal asub Gižiga alev.
Perimeeter

 
Perimeeter on kindlustatud või kaitstavat ala piirav kinnine joon.
Ka rajatava ehitise välispiiret mööda kulgevat kinnist murdjoont (ja selle pikkust st hoone ümbermõõtu või piirdevundamendi kogupikkust) nimetatakse perimeetriks.
Valentin Haüy

Valentin Haüy (13. november 1745 Saint-Just-en-Chaussée – 19. märts 1822 Pariis) oli prantsuse filantroop ja pedagoog, tüflopedagoogika rajaja.
Tema venda René Just Haüyd peetakse kaasaegse mineraloogia rajajaks.
Nende isa oli kangur ja ühtlasi kohaliku kloostri kellamees. Kloostri mungad õpetasid Valentinile palju keeli ja ta õppis selgeks kümme keelt, nende seas heebrea ja vanakreeka keele. 1783 andis Louis XVI talle tiitli "kuningale tõlkija".
Ta töötas hiljem ministeeriumides ametnikuna. Ta rajas ühe pimeda naise abiga 1784 esimese pimedatele mõeldud kooli maailmas: "Institution Royale des Jeunes Aveugles" (Noorte Pimedate Kuninglik Instituut). 1791 omandas selle riik. Kool suurenes jõudsalt ja varsti õppis seal üle 100 õpilase. Kuid Prantsuse revolutsioon katkestas asutuse tegevuse. 1802 tänas Napoleon teda tehtud töö eest ja nimetas uue direktori. Haüy asutas sellejärel uue pimedate kooli "Musée des aveugles". Kuid rahapuuduse tõttu see ettevõtmine edu ei saavutanud.
1806 tegi Venemaa keiser Aleksander I Haüyle ettepaneku tulla Peterburi ja asutada sealgi kool pimedatele. Ettepanek saigi 1808 teoks. Pimedad õppisid seal lugemist, kirjutamist, geograafiat, ajalugu, keeli, muusikat, laulmist ja käsitöid: korvipunumist ja toolide meisterdamist, võrgukudumist, tikkimist jne.
Haüy lahkus Peterburist aastal 1817. Töö eest Venemaal anti talle Vladimiri ordeni 4. järk.
19. märtsil 1822 Valentine Haüy suri. Ta maeti Pariisi Père-Lachaise'i kalmistule.
Herbaarium

Herbaarium on kuivatatud taimede, vetikate või seente (fungaarium) teaduslik või õppeotstarbeline kogu, mille ülesandeks neid säilitada äratuntaval ja vaadeldaval viisil. Herbaariumiks nimetatakse ka asutust või ruumi, kus neid kogusid hoitakse.
Soontaimede herbaariumis on taimed kuivatatud pressitult ning tavaliselt kinnitatud aluspaberile. Sammalde, samblike ja seente herbaariumides säilitatakse eksponaate paberist ümbrikes või kottides. 
Herbaarium kui teaduslik taimekogu.
Herbaariumi arvestuslik ühik on herbaarleht, st ühele paberile monteeritud, ühest kohast ja ühel ajal kogutud samast taksonist taimi, sammalde puhul samblaümbrik. 
Iga herbaarlehe või samblaümbriku juurde kuulub etikett, millel on andmed eksemplari kogumiskoha, kogumisaja, koguja ja määramistulemuse kohta. Leiuandmeteta herbaareksemplaril puudub üldjuhul teaduslik väärtus.
Botaanik ja taimegeograaf Liivia Laasimer on iseloomustanud kuivatatud taimede kogusid teaduse ja ühtlasi terve kultuuri varasalvena: "Herbaariumidel on hindamatu teaduslik väärtus: nad on võrreldavad arhiivimaterjalidega, mille uurimisel võib ka sajandite pärast teha uusi teaduslikke avastusi või korrigeerida varasemaid tõekspidamisi. Herbaariumidest võib leida nii mõndagi unikaalset, eriti praegusel ajal, mil looduslikud taimekooslused, kust võiks saada täiendavat materjali, järk-järgult kaovad. /---/ Mingi taimerühma uurija peab sageli läbi töötama materjali mitmete teiste maade herbaariumides".
Herbaariumid Eestis.
Eestist kogutud herbaarmaterjali on kõige rohkem Eesti Maaülikooli põllumajandus- ja keskkonnainstituudi herbaariumis, rahvusvahelise akronüümiga TAA (vt Index Herbariorum). Põhiliselt sellele tuginedes koostati 11-köiteline Eesti NSV floora ning rida taimemäärajaid, samuti Eesti taimede levikuatlas 2020.
Tartu Ülikooli loodusmuuseumis asub Eesti suurim välismaalt kogutud herbaarium, aga ka oluline Eestist kogutud taimede herbaarium ning mitmed õppeherbaariumid. Tartu ülikooli herbaariumi akronüüm on TU.
Eesti botaanilisse rahvuskogusse kuulub lisaks eelnimetatutele kaks olulist herbaariumi Tallinnas: Eesti Loodusmuuseumis (akronüüm TAM) ning Tallinna botaanikaaia herbaarium (akronüüm TALL).
Herbaariumi mõiste.
Sõna pärineb ladina keelest ja "herba" tähendab rohtu ja "herbarius" liitsõnades "rohu-" või "taime-". 
Kitsamas mõistes on herbaarium kuivatatud, pressitud ja ülevaatlikult korraldatud teaduslik taimekogu või õppekogu. Laiemas mõistes on herbaarium asutus või ruum, kus taimekogu hoitakse ja kasutatakse. 
Keskajal nimetati herbaariumiks taimeraamatut, milles käsitleti ravim- ja kasulikke taimi. Raamatukujuline herbaarium vahetus ka tänapäeval kasutatavate lahtiste herbaarlehtede vastu 18. sajandil. Eesti vanimad säilinud herbaarlehed pärinevad 18. sajandi teisest poolest Friedrich Simon Morgensterni herbaariumist, mida säilitatakse Tartu ülikooli loodusmuuseumi botaanika- ja mükoloogiamuuseumis.
Televisioon (ajaleht)

Televisioon on Eesti Televisiooni nädalaleht. 
Ajaleht asutati 1956 Tallinnas Eesti NSV Ministrite Nõukogu juures asuva Raadio ja Televisiooni Komitee väljaandena Raadio ja Televisiooni Saatekava. Nime "Televisioon" hakkas ajaleht kandma 1962. aastast. Aastatel 1962–1969 sisaldas ajaleht nii eesti- kui ka venekeelset saatekava. Aastast 1969 ilmub eraldi venekeelne paralleelväljaanne Televidenije (Телевидение). 
Alates 1995. aastast sisaldab väljaanne ka Eesti Raadio saatekavu ning teavet muuseumide, näituste, kinode ja teatrite mängukava kohta. Alates 1996. aastast kannab väljaanne nime Nädal ja ilmub ajakirjana.
1960. aastate lõpul ajalehe Televisioon sisu mitmekesistus: seal hakkas ilmuma sõnavõtte, kommentaare, sõnalist huumorit ja karikatuure. 
Toimetajad.
Ajalehe Televisioon toimetuses on töötanud Kalle Kurg (kujundaja ja autor; kunstisaadete vanemtoimetaja), Bernhard Viiding (toimetaja), Ülo Ojatalu (toimetaja) jt.
Tiraaž.
Trükiarv 1974. aastal: 160 000, 1995. aastal 60 000.
Ufa jõgi

Ufa (vene "Уфа", baškiiri "Ҡариҙел") on jõgi Venemaal Uuralites, Belaja jõe lisajõgi.
Ufa pikkus on 918 km ja valgala 53 100 km². Jõe ääres asuvad Ufa ja Krasnoufimsk.
Suuremad lisajõed on Ai ja Jurjuzani jõgi.
Putlitz

Putlitz on linn Saksamaal Brandenburgi liidumaa loodeosas Prignitzi kreisis.
Ad hoc-võrk

"Ad hoc" võrk ehk arvuti-arvuti vaheline võrk on automaatselt seadistuv traadita kohalik võrk, mis luuakse WiFi-võimeliste arvutite vahel väliste võrguseadmete abita. 
Kasutamine.
Üks arvuti loob "ad hoc" serveri ja teised saavad sellega ühenduse luua samamoodi nagu WiFi-ruuteriga. Võimalik on luua krüpteeringuta lahtine võrk ("open") või krüpteeritud võrk, kasutades WEP või WPA2-Personal algoritme.
Ühilduvus.
Vanematel kaartidel on tihti ühilduvusprobleeme, mis tulenevad peamiselt tarkvarast ja ka riistvarast. Selle tõttu on suuri "ad hoc" võrke raske luua.
Amata piirkond

Amata piirkond (läti keeles "Amatas novads") oli 1. järgu haldusüksus Lätis.
Piirkond moodustati 2000. aastal, mil ühinesid Drabeši vald ja Amata vald. 2009. aastal liideti piirkonnaga Nītaure, Skujene ja Zaube vald. 2021. aastal liideti Amata piirkond Cēsise piirkonnaga.
Erika Nivanka

Erika Eugenie Nivanka (neiupõlves Viirsalu, enne eestistamist Weide(n)baum; 28. jaanuar 1909 Rakvere – 26. juuni 1988 Helsingi) oli hõimusuhete edendaja ja Riigi Ringhäälingu esimene naisdiktor.
Erika Nivanka õppis Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas ning kuulus korp! Indlasse ja oli selle juhatuse liige. Ta kuulus Üliõpilaslehe toimetusse ning oli ka selle peatoimetaja.
Pärast ülikooli lõpetamist sai Erika Nivankast Riigi Ringhäälingu esimene naisdiktor ning hiljem Riikliku Propaganda Talituse kultuuriosakonna juhataja.
Tutvumine Eino Nivankaga, kellest hiljem sai Helsingi Ülikooli raamatukogu töötaja, viis abieluni 1938. aastal ja naine asus elama Soome. Aastatel 1951–1960 elas ta Pariisis.
Erika Nivanka suri 26. juuni 1988 Tapiolas ning on maetud Helsingi Kulosaari kalmistule.
Isiklikku.
Tema tütred on Eevi Anniki Nivanka ja Leena Päivikki Nivanka.
Bernhard von Oldendorf

Bernhard von Oldendorf (ka "Bernardus Oldendorp") oli Liivi ordu maamarssal aastatel 1347–1349.
Bernhard von Oldendorf oli pärit Ravensbergi krahvkonnast Oldendorfist Borgholzhauseni lähedalt. Tema suguvõsa omas krahvkonnas mitmeid lääne ja valitses linnuseid. Oldendorfid olid suguluses ka Ravensbergi krahvidega: 1324. aastal on krahv Otto nõole Kunigunde von Oldendorfile läänistatud mitmeid valduseid, sealhulgas ka Habichthorst Oldendorfi kihelkonnast. Just sealt pärines ilmselt ka Bernhardi perekond.
Oldendorfi ordukarjääri kohta on teada vaid see, et ta oli maamarssal. Võimalik, et ta sai selleks juba 1342, kindlad teated on aastate 1347–1349 kohta.
Elektri- ja Elektroonikainseneride Instituut

Elektri- ja Elektroonikainseneride Instituut (ingl "Institute of Electrical and Electronics Engineers", IEEE) on maailma suurim rahvusvaheline elektrotehnikat arendav mittetulunduslik erialaorganisatsioon.
IEEE registreeriti aastal 1963, kui ühendati Raadioinseneride Ühing (IRE) ja Ameerika Elektriinseneride Ühing (AIEE). Viimane asutati 1884 ja seda loetakse tihti ka IEEE asutamisaastaks. 
Tänapäeval on IEEE paljude organisatsioonide ja projektide katusorganisatsioon. IEEE toetab ülemaailmseid tehnikakonverentse, sümpoosione ja seminare ning avaldab ligi veerandi kõigist artiklitest elektrotehnika, elektroonika (sh tööstuselektroonika, jõuelektroonika, sidetehnika, olmeelektroonika jm elektroonika alavaldkondades), arvutiehituse ja arvutiteaduse alal. IEEE pakub oma liikmetele täiendõppe programme. 
IEEE üks tähtsamaid allorganisatsioone on IEEE Standardiühing, mis tegeleb elektroonikastandardite väljatöötamise ja arendamisega. 
31. detsembri 2008 seisuga on IEEE-s rohkem kui 160 riigist üle 375 000 liikme, neist 55% USA-st, ja üle 80 000 õpilasliikme. Liikmed on jagatud 10 geograafilisse piirkonda, 329 sektsiooni ja 1860 allrühma, mis ühendavad sama valdkonna liikmeid. IEEE ühendab 45 ühingut ja nõukogu.
Organisatsioonil on oma elektroonilises raamatukogus rohkem kui 2 miljonit dokumenti ning ta kirjastab rohkem kui 144 ajakirja ja ajalehte. IEEE-l on rohkem kui 1300 arendatavat standardit ja projekti. IEEE spondeerib aastas rohkem kui 900 konverentsi.
Ville Vallgren

Carl Wilhelm Vallgren (sünninimi Wallgren; 15. detsember 1855 Porvoo – 13. oktoober 1940 Helsingi) oli Soome skulptor.
Ville Vallgren jättis 16-aastaselt kooli pooleli ja otsustas arhitektiks õppida. Ta alustaski õpinguid Helsingi polütehnikumis 1872. aastal. Peagi hakkas teda aga skulptuur rohkem huvitama ning 1877. aastal siirdus ta sõber Albert Edelfelti soovitusel õpinguid jätkama Pariisi. 
1902. aastal sai ta Prantsusmaa kodakondsuse. Pariisis elades osales ta alates 1892. aastast regulaarselt ka Soome kunstinäitustel. 1913. aastal, kui ta teine abielu purunes, kolis ta tagasi Soome. Ville Vallgren abiellus Soomes ka kolmandat korda, kuid järeltulijaid tal ei sündinud.
1889. aastal sai ta oma väljapaneku eest Pariisi maailmanäituse kuldmedali ja 1900. aasta näitusel peaauhinna. 
Aastatel 1913–1918 ja 1924–1927 oli ta Soome skulptorite liidu esimees. 1919. aastal sai ta professori aunimetuse ja riikliku aastapensioni. 
Ville Vallgreni tuntuim teos on 1908. aastal valminud merineitsit kujutav Havis Amanda Helsingis. Tuntumate skulptuuride hulgas on ka tema Albert Edelfelti, Sakari Topeliuse ja Aurora Karamzini kujud Helsingis ning kunstnikke kujutavad reljeefid Ateneumi fassaadil, Uno Cygnaeuse kuju Jyväskyläs, Torkkeli Knuutinpoika kuju Viiburis, vürst Barjatinski hauamonument Puškinis. 
Pärast Soome naasmist tegi Ville Vallgren muu hulgas palju terrakotakujukesi ning asutas 1924. aastal ühenduse Terra-Cotta. 
Ville Vallgren oli väga seltskondlik inimene ja populaarne võõrustaja. Tema sõprade hulka kuulusid näiteks Akseli Gallen-Kallela, Eino Leino ja Kyösti Kallio. Ta tundis huvi aianduse vastu ning pidas lemmikloomadena sigu, kes tohtisid ka toas ringi joosta. Ta kirjutas raamatuid ja artikleid ning käis meelsasti eri teemadel esinemas.
1925. aastal avati Porvoos Vallgreni muuseum.
Igor Pilštšikov

Igor Aleksejevitš Pilštšikov (vene keeles Игорь Алексеевич Пильщиков; sündinud 2. jaanuaril 1967 Novosibirskis) on vene filoloog.
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli 1991. aastal ja töötab Moskva Riikliku Ülikooli maailmakultuuri instituudis juhtivteadurina. 
Tema uurimisvaldkonnad on luule teooria ja ajalugu, tõlkimise teooria ja ajalugu, vene luule XVIII ja XIX sajandil, võrdlev kirjandusteadus, vene filoloogia ajalugu, tekstikriitika, elektrooniline publitseerimine ja infosüsteemid.
Aastal 2009 oli ta Lotmani stipendiaat Tallinna Ülikoolis.