Philipp Julius

Philipp Julius (27. detsember 1584 – 6. veebruar 1625) oli Pommeri-Wolgasti hertsog aastatel 1592–1625.
Elukäik.
Noorus.
Philipp Julius oli Ernst Ludwigi ja tema naise Sophia Hedwigi poeg. Isa suri 17. juulil 1592. Aastatel 1592–1603 oli Philipp Julius oma onu Bogislaw XIII eestkoste all. Sel ajal sai ta hariduse Leipzigi Ülikoolis ja seejärel reisis peaaegu kõigisse õukondadesse Inglismaast Itaaliani. 25. juunil 1604 abiellus ta kuurvürst Johann Georgi tütre Agnesega.
21. juulil 1604, kuu pärast abiellumist jõudis Philipp Julius täisikka ja asus hertsogiametisse. Ta jätkas oma ulatuslikke reise, külastades Inglismaad, Hollandi Vabariiki, Taanit, Berliini, Danzigit, Kuramaad ja teisi paiku "en route". Reisimine põhjustas tema aastatepikkust eemalviibimist.
Rahanduskriis.
Philipp Julius oli kogu valitsusaja jooksul tõsistes rahalistes raskustes. Kuigi ta ei piiranud oma kulusid, piiras ta oma õukonna funktsionääride reise. Samuti renditi enamik hertsogi mõisatest kolmandatele isikutele, põhjustades talupoegade olukorra märkimisväärset halvenemist. Talupoegade kohustusliku sundtöö määr kahekordistus Philipp Juliuse valitsusajal. Uuringud näitasid, et peaaegu kõik Rügeni saare talupojad olid oma surma ajaks vaesunud või võlgu. Samuti üritas hertsog panna hansalinnu Greifswaldi ja Stralsundi enda võlgadest osa võtma, põhjustades tõsiseid konflikte. 1604. aastal tuli sekkumine Greifswaldi siseasjadesse talle kasuks. 1612. aastal alandas ta linnu, kui nende traditsioonilist autonoomiat eirates astus ta mitmesaja palgasõduri seltsis nende piiridesse. 1613. aastal andis Philipp Julius Bergenile 8000 marga eest linnaõiguse.
Philipp Julius püüdis piiratud eduga hoida kontrolli all inflatsiooni, otsides tihedamaid kontakte Alam-Saksi ringkonnaga, põhjustades mõningaid konflikte nii oma kodus, Ülem-Saksi ringkonnas, samuti Pommeri-Stettinis. Saksa-Rooma keiser Matthias, kelle kutsus Ülem-Saksi ringkond, sekkus 1616. aastal isegi Philipp Juliuse mündipoliitikasse Franzburgi rahapajas, kuid ajas ta segamini tema nõbu Pommeri-Stettini Philipp II-ga ja seega vastas viimane. 1622. aastal järgis Philipp Julius Taani Christian IV kutset ja osales Alam-Saksi ringkonna kogul ("Kreistag"), et uurida ühist finantsstrateegiat. Sellest tulenev Hamburgi leping, mis ratifitseeriti 14. märtsil, pidi jõustuma 6. juulil. Kuid Ülem-Saksi ringkond sundis Philipp Juliuse 6. novembril eelmisesse olekusse naasma. Aastatel 1623–1625 pidas hertsog Taani kuningaga ka läbirääkimisi Rügeni müümisest viimasele 150 000 riigitaalri eest, mis ebaõnnestus vaid Bogislaw XIV veto tõttu.
Konfliktid Ülem-Saksi ringkonnas.
Philipp Juliuse hilisematel valitsemisaastatel domineeris tema võitlus Ülem-Saksi ringkonnas poliitilise iseseisvuse säilitamise nimel, pidades silmas Saksimaa kuurvürstiriigi hegemoonilisi suundumusi ja arenevast Kolmekümneaastasest sõjast tulenevat poliitilist kriisi. 1620. aastal kogunesid ringkonna esindajad Leipzigi "Kreistagile", mille organiseeris kuurvürst Johann Georg I. Kogul domineeris Saksi kuurvürstkond, kellel õnnestus takistada Brandenburgi ja Saksi-Weimari osalemist, lisaks lahkus läbirääkimiste käigus ka Anhalti delegatsioon. See nõudis ringkonna liikmetelt suurt rahalist panust Saksimaa poolt juba kogutud palgasõdurite armeele. Samuti väitis see ringkonna neutraalsust Kolmekümneaastases sõjas, mis sel ajal laastas Böömimaad, hoiatusega, et võib minna keiser Ferdinand II poolele.
Pommeri delegatsioon aktsepteeris otsuseid ainult rahvahääletusel ja keeldus sellest tulenevate kohustuste maksmisest. Jätkuv hirmutamine Saksi kuurvürstkonna poolt 1621. aastal, mida sõjaliselt toetasid edukad kampaaniad Sileesias, viis 1622. aastal Pommeri ja Brandenburgi delegatsioonide kohtumiseni Prenzlaus, et uurida võimalikku liitu Johann Georgi vastu. Liitu Pommeri hoiatuste tõttu siiski ei tekkinud: Pommeri hertsogid ei tahtnud Saksimaa ohust Brandenburgile allumise hinnaga lahti saada. Ometi toetasid nad Brandenburgi katset kuulutada Leipzigi otsused kehtetuks, mille Saksi kuurvürstkond tagasi lükkas ja järgnes veelgi kavalusi.
1623. aastal, ähvardatuna Tilly edust Hessenis ja Alam-Saksimaal, moodustasid Brandenburgi ja Saksi kuurvürstkonnad liidu, otsustasid koguda armeed ja jagasid ringkonna kaheks käsupiirkonnaks, kus Pommeri kuulus Brandenburgi omasse. Pommeri keeldus aga Brandenburgi käsule kuuletumast ja kogus oma väed. 1624. aasta juulis asus Saksimaa juhitud ringkonna lõunaosa keisri poolele. Philipp Julius ja Pommeri-Stettini Bogislaw XIV olid samuti nõus keisriga kokkuleppele jõudma ning aktsepteerisid keiserlikke rahanõudeid, mille nad varem tagasi lükanud olid. Ometi ei suutnud Philipp Julius ja Bogislaw XIV Jüterbogi "Kreistagil" augustis aadli vastuseisu tõttu oma ideid edendada. Seega ei järginud ei Pommeri ega ka Brandenburg Saksi kuurvürstkonna eeskuju.
Surm.
Philipp Julius suri 6. veebruaril 1625 – mõni kuu enne Ülem-Saksi ringkonna osade okupeerimist keisrivägede poolt. Ta maeti hertsogite krüpti Wolgasti kirikus. Kaks aastat hiljem jõudis sõda Pommerisse, laastates maa ja põhjustades 2/3 elanikkonna surma.
Philipp Juliuse surmaga lakkas Pommeri-Wolgast olemast. Philipp Julius suri pärijateta ja Pommeri-Wolgast läks Bogislaw XIV-le, kes ühendas kogu Pommeri hertsogkonna oma võimu alla, kuni ta 1637. aastal samuti järglasteta suri, mis tähendas Pommeri dünastia hääbumist. Wolgasti residents lagunes pärast Philipp Juliuse surma, sai Kolmekümneaastases sõjas tugevalt kannatada. Pärast 1798. aastat võeti suurem osa kividest üles ja taaskasutati teistes hoonetes. Tänapäeval on vaid mõned vundamendi osad alles.
Kultuuriline pärand.
1619. aastal annetas Philipp Julius Greifswaldi ülikooli rektoraadile kalli talaari, mida rektorid kandsid erilistel puhkudel kuni viimase ajani. 1999. aastal vahetati ajalooline talaar uuema vastu, endine on nüüd püsiväljapaneku osa Pommersches Landesmuseumis. Philipp Julius propageeris oma õukonnas teatrit ja muusikat, osaliselt inspireerituna oma reisidest. On registreeritud, et 1620. aastatel on tema teenistuses esinenud mitmed inglise muusikud.
Groß-Hageni küla Rügenil nimetati 1608. aastal Philipp Juliuse järgi ümber Philippshageniks (nüüd Middelhageni osa).