tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Agenor (Poseidoni poeg)

Agenor (vanakreeka "Ἀγήνωρ") oli vanakreeka mütoloogia järgi Siidoni või Tüürose kuningas Foiniikias, tänapäeva Liibanoni aladel. Ta oli Poseidoni ja Libya poeg, Beluse kaksikvend. Ta abiellus Telephassaga, kellega sai tütre Europe ja eri allikatel mitu poega, kellest olulisemad on Phoinix, Kilix ja Kadmos.
Elulugu.
Kaksikud Agenor ja Belus sündisid (Herodotose hinnangul) 21. sajandil eKr Egiptuses Memphise linnas merejumala Poseidoni ja Libya poegadena. Erinevad allikad mainivad peres veel mitmeid võimalikke vendi (Lelex, Kefeus ja Fineus). Mõne allika järgi oli Agenori isa hoopis Belus.
Kui Agenori vend Belus jäi Aafrikasse ja valitses egiptlasi, siis Agenor rändas piirkonda, mida tema poja Phoinixi ajal hakati nimetama Foiniikiaks. Kreeka mütoloogia järgi asutas Agenor Tüürose või Siidoni linna ja hakkas linna kuningaks.
Eri allikad väidavad Agenori kaasaks olevat mitu erinevat isikut, tavaliselt peetakse ta abikaasaks Telephassat või Argiopet, kuid eri variantidest on läbi käinud ka (Tüürosele nime andev) Tyro, Antiope ja Damno. Sarnaselt abikaasadega on allikad ka erimeelel, kes olid Agenori lapsed. Allikates on mainitud tema lastena tütar Europet, Isaiat ja Meliat ning poegadena Kadmost, Phoinixi, Kilixit, Thasust ja Fineust.
Ilias.
"Iliase" järgi oli Agenor Europe, Kadmose, Phoinixi ja Kilixi isa. Europe oli nii ilus, et peajumal Zeus armus temasse. Jumal ilmus tema juurde lumivalge härja kujul, kui Europe sõbrannadega merekaldal lilli korjas. Härg oli väga sõbralik ja Europe ronis talle selga. Seepeale kihutas härg otse merre ja viis ta endaga Kreeta saarele. Seal paljastas Zeus enda tõelise pale. Europe jäi Kreetale ja sai hiljem Kreeta kuningannaks.
Agenor saatis oma pojad Europet otsima (allikatest sõltuvalt kas vaid Kadmose ja Kilixi või kõik oma pojad), keelates neil ilma õeta tagasi tulla. Poegadega liitus ka nende ema Telephassa. Zeusi poolt peidetud Europet ükski neist ei leidnud ja otsingutele asunutest ei naasnud keegi koju. Kadmos rajas Delfi oraakli soovitusel Kreeka kontinendil Teeba, Väike-Aasias piirkonna vallutanud Kilixi uut kodumaad hakati nimetama Kiliikiaks, Thasus jäi paikseks Traakias saarel, mis hiljem tema järgi nimetati Thásose saareks, ja asutas seal Thasose linna. Isa kuningriigi lähedusse jäänud Phoinixi järgi sai nime Foiniikia.
Pärast Agenori surma päris tema kuningriigi Phoinix.
Phoinix

 
Phoinix oli vanakreeka mütoloogias Foiniikia kuningas, Siidonis valitsenud Liibanoni kuningapaari Agenori ja Telephassa poeg, Europe, Kadmose ja Kilixi vend. ("Iliase" järgi oli ta Agenori ja Telephassa poeg ning Europe, Kadmose ja Kilixi isa.)
Europe oli nii ilus, et temasse armus Zeus. Jumal ilmus tema juurde lumivalge härja kujul, kui Europe sõbrannadega merekaldal mängis. Härg oli väga sõbralik, nii et lõpuks ronis Europe talle selga. Seepeale kihutas härg otse merre ja viis ta endaga.
Agenor saatis oma pojad Europet otsima ja keelas ilma õeta tagasi tulla. Ükski neist ei leidnud Europet. Kilix rändas põhja ja sai kuningaks Kiliikias, mis tema järgi nimetati. Kadmos rändas üle mere läände, jõudis Kreekasse ja sai kuningaks Teebas, mille asutas.
Phoinix rändas lõunasse ja sai kuningaks Foiniikias, mis tema järgi nimetati. Ta resideeris Tüüroses, mis asub Siidonist vaid paarkümmend kilomeetrit lõuna pool. Oma isa surma järel päris ta ka Liibanoni trooni ja ühendas kaks riiki.
Talos

Talos oli vanakreeka mütoloogias pronksist hiiglane, kelle Zeus pani Kreetale Liibanoni printsessi Europet valvama. Zeus oli Europe isakodust Siidonist röövinud ja kartis, et kuningas Agenor saadab kellegi oma tütart otsima. Talos kuulus formaalselt Zeusi pulmakinkide hulka Europele. Ta pildus kõigi vaenulike laevade pihta kaljurahne.
Agenori poeg Kadmos purjetaski õde otsides Kreetast mööda, kuid Talost kartes ei julgenud läheneda. Ka ükski teine Agenori maakuulaja ei leidnud Europet.
Hephaistos oli Talose meisterdanud ja elustanud. Talose soontes voolas võluveri, mis tegi ta surematuks. Veri oli temasse suletud parema jala kannas oleva kuldkorgiga. Apollodorose järgi oli Talos viimane pronksiajast järele jäänud inimene.
Iason tappis siiski Talose ära. Tema naine Medeia jootis ta purju, Iason tõmbas kuldkorgi välja ning Talos jooksis verest tühjaks. Ta muutus elutuks pronkskujuks.
Talos sümboliseerib aega, mil Kreeta oli Kreeka jõukaim piirkond. Kreeta laevastik valitses Vahemere idaosas ja Kreeta linnadel polnud isegi müüre ümber. Sellest tekkis legend, et Kreetat ja selle jõukust valvab hiiglane. Kui Kreeta hiilgus vähenes, tekkis uus legend, et see hiiglane olevat tapetud.
Agenor

Nimi Agenor võib viidata mitmele isikule või objektile.
Telephassa

Telephassa (kreeka Τηλέφασσα, ka Telephe) oli vanakreeka mütoloogias Foiniikias (tänapäeva Liibanoni piires asuva) Siidoni või Tüürose linna kuninganna. Iliase järgi oli ta Agenori abikaasa ja Europe, Phoinixi, Kilixi ja Kadmose ema. Harva on teda mainitud ka Phoinixi naisena. 
Elulugu.
Herodotose hinnangul toimusid sündmused, mille ajal Telephassa elas, 21. sajandil eKr. 
Telephassa abiellus Agenoriga peagi pärast seda, kui Agenor Foiniikiasse jõudis. Nad elasid eri allikate sõnul Siidoni või Tüürose linnas, mille Agenor asutanud oli. Abielupaar sai neli last: tütre Europe ja kolm poega, kelleks olid Phoinix, Kilix ja Kadmos. 
Tütar Europe kasvas väga ilusaks naiseks ja kreeklaste peajumal Zeus armus temasse. Ta ilmus Europe ette härjana ja kui Europe talle selga istus, jooksis neiuga läbi mere Kreetale. Agenor käskis oma poegadel minna tütart otsima ja mitte naasta enne, kui tütar on leitud. Telephassa liitus oma poegadega, otsides tütart Kadmosega koos. 
Otsingud osutusid edutuks ja otsijad ei naasnud koju. Kui Kilix jäi Kiliikiasse ja Phoinix Foiniikiasse, siis Kadmos ja Telephassa asusid elama Traakiasse. Seal elas Telephassa oma elupäevade lõpuni. Pärast tema surma mattis Kadmos ta surnukeha ja liikus edasi läände, kus asutas Teeba linna.
Spartid

Spartid (vanakreeka keeles Σπαρτοί) olid vanakreeka mütoloogias lohehammastest sündinud mehed, Teeba asutajad ja Kadmose teenrid.
Teeba tulevasel asukohal elas lohe, kes tappis Kadmose kaaskonna. Kadmosel õnnestus siiski lohemadu tappa. Athena käskis Kadmosel lohe hambad välja kiskuda ja maha külvata.
Nii Kadmos tegigi. Kohe hakkasid mullast paistma odaotsad, siis kiivritutid, siis sõjameeste pead ja lõpuks täies relvis sõjaväelased. Need olidki spartid, mis tähendab 'külvatud mehed'. Kadmos haaras juba oma oda pihku, kui spartid keelasid tal relva haarata: tema eest võitlevat teised mehed. Nad hakkasid kohe omavahel taplema ja surmasid üksteist. Ainult 5 sparti jäid ellu. Nad tõotasid Kadmosele truudust ja jäid tema teenijateks. Kadmosele oligi uut kaaskonda vaja, sest lohe oli tema eelmise kaaskonna tapnud.
Spartide abiga rajas Kadmos kindluse, mis sai tema järgi nimeks Kadmeia, ning edaspidi kasvas selle jalamile Teeba linn.
Spartide nimed olid Chthonios, Hyperenor, Udaios, Pelor ja Echion. Viimasest sai Kadmose väimees: ta abiellus Kadmose tütre Agauega. Spartidest põlvnesid pärimuse järgi Teeba ülikud, mütoloogilistest tegelastest Nykteus, Lykos ja nende järeltulijad.
Harmonia

Harmonia oli vanakreeka mütoloogias Aphrodite ja Arese tütar ja Kadmose naine. Ta elas Teebas, mille tema mees oli rajanud ja kus ta valitses.
Ühe allika järgi pärines ta Samothrake saarelt ning oli Zeusi ja okeaniidi Elektra tütar.
Pulmapeole, mis korraldati Teebas, saabusid kõik olümplased isiklikult peale Arese, sest Kadmos oli tapnud tema poja, hiigeldraakoni, ja Erise, sest tülijumalanna ei saanud viibida inimeste seltskonnas, kes üksteist tõeliselt armastasid.
Kadmose ja Harmonia lapsed olid pojad Polydoros ja Illyrios ning tütred Ino, Semele, Agaue ja Autonoe. Nende lapsi ja lapselapsi tabasid aga õnnetused, millest masendununa Kadmos ja Harmonia loobusid troonist Polydorose kasuks. Nad rändasid Illüüriasse, kus jumalad nad madudeks muutsid. Illüüria on nimetatud Illyriose järgi, kes tuli otsima oma vanemate hauda ja seda leidmata jäi maad valitsema.
Vanarooma mütoloogias vastas Harmoniale Concordia.
Harmonia järgi on nimetatud asteroid 40 Harmonia.
1989. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused

Suusaalade 1989. aasta maailmameistrivõistlused toimusid 17.–26. veebruarini Soomes Lahtis.
Lahtile olid need viiendateks MM-võistlusteks. Varem on Lahtis MM toimunud aastatel 1926, 1938, 1958 ja 1978. 
1989. aasta MM-il osales 446 sportlast 31 riigist ning välja jagati 15 medalikomplekti.
Murdmaasuusatamine.
Meeste 15 km vabastiilis.
20. veebruar 1989 
Meeste 15 km klassikalises stiilis.
22. veebruar 1989 
Meeste 30 km klassikalises stiilis.
18. veebruar 1989 
Meeste 50 km vabastiilis.
26. veebruar 1989 
Meeste 4x10 km teatesuusatamine.
24. veebruar 1989&lt;br&gt;
Võistkondi: 19
Esimesed vahetused sõideti klassikalises ja tagumised vabastiilis.
Naiste 10 km vabastiilis.
19. veebruar 1989 &lt;br&gt;
Naiste 10 km klassikalises stiilis.
17. veebruar 1989 &lt;br&gt;
Naiste 15 km klassikalises stiilis.
21. veebruar 1989 &lt;br&gt;
Naiste 30 km vabastiilis.
25. veebruar 1989 &lt;br&gt;
Naiste 4x5 km teatesuusatamine.
23. veebruar 1989&lt;br&gt;
Suusahüpped.
Normaalmägi.
26. veebruar 1989 &lt;br&gt;
Suur mägi.
20. veebruar 1989 &lt;br&gt;
Meeskonnavõistlus suurel mäel.
22. veebruar 1989&lt;br&gt;
15 võistkonda
Geiranger

Geiranger on küla Norra lääneosas Møre og Romsdali maakonnas Sunnmøre piirkonnas Stranda vallas, Geirangeri fjordi tipus. 
Alaliste elanike arv on umbes 240. 
Geiranger on Norra suuruselt kolmas kruiisilaevade sadam ja võtab neljakuulise turismihooaja jooksul vastu umbes 130 laeva. Igal suvel külastavad Geirangeri fjordi, mida peetakse maailma üheks kaunimaks fjordiks, sajad tuhanded turistid. See on küla peamiseks sissetulekuallikaks.
Semele

Semele oli Teeba printsess, Kadmose ja Harmonia tütar, Dionysose ema.
Semele oli nii kaunis, et temasse armus Zeus. Semele jäi Zeusist rasedaks. Zeusi naine Hera aga ütles talle armukadedusest, et Zeus ei armasta Semelet tõeliselt ning et selles võib ise veenduda, kui paluda end näidata kogu oma jumalikus suursugususes Zeus Piksepildujana, välgunooled käes.
Semele paluski Zeusilt seda. Zeus keeldus, sest surelikule oli tema nägemine sellisel kujul surmav. Semele pidas seda tõendiks, et Hera räägib tõtt ja et Zeus tegelikult ei armasta teda, ning jäi endale kindlaks. Zeus oli vandunud Styxi nimel, et täidab naise soovi, ega saanud enam taganeda: Styxi nimel antud vannet ei tohi ka jumalad murda.
Lossi täitis pimestav hiilgus. Zeus ilmus Semele ette talumatult sädelevana, hoides pihus välgunoolte vihku, mis kõik ümberringi ära põletas. Maa värises ja loss varises rusudeks.
Viimasel hetkel enne Semele surma haaras Zeus naise ihust veel sündimata poja ja peitis ta oma reie sisse. Kolm kuud hiljem sündis reiest veinijumal Dionysos, kelle nimi tähendab kreeka keeles 'kaks korda sündinud'. Kui Semele oleks ta sünnitanud, saanuks tast surelik, ent kuna ta sündis jumalast, sai ta surematuks. Dionysos oli ainus jumal, kelle mõlemad vanemad polnud surematud.
Kui Dionysos suureks kasvas, läks ta allmaailma ning tal õnnestus oma ema sealt päästa. Jumalad võtsid ta endi sekka Olümposele, sest kuigi ta oli surelik, oli ta jumala ema. Ta pidi vaid oma nime muutma: tema uus nimi oli Thyone. Vanarooma mütoloogias vastab sellele Stimula.
Algselt oli Semele Traakia ja Früügia maajumalanna. Tema nimi on indoeuroopa päritolu (võrdle vene "zemlja" 'maa').
Semele kunstis.
Semele müüdil põhinevad Gustave Moreau, Tintoretto ja Jan Voorhouti maal ning Friedrich Schilleri luuletus. John Eccles on kirjutanud temast ooperi (1707) ja Georg Friedrich Händel oratooriumi (1744).
Moritz Leuenberger

Moritz Leuenberger (sündinud 21. septembril 1946 Berni kantonis Bielis) on Šveitsi jurist ja poliitik, aastatel 2001 ja 2006 Šveitsi Konföderatsiooni liidupresident.
Elulugu.
Pärast kooliaastaid Bielis ja Baselis läbis Moritz Leuenberger aastatel 1966–1970 õigusteaduse õpingud Zürichis. 1972 sai ta loa tegutseda advokaadina ja töötas aastani 1991 Zürichis isikliku advokaadibüroo juhina.
Poliitikasse astus Leuenberger 1969, mil temast sai Sotsiaaldemokraatliku Partei liige. Kolm aastat hiljem valiti ta partei linnaorganisatsiooni juhiks ja 1974–1983 kuulus Zürichi linnavolikogusse. 1979 valiti Leuenberger Šveitsi Rahvusnõukogusse (parlamendi alamkotta), kus ta osales peamiselt majanduslikke ja juriidilisi küsimusi lahendavate komisjonide töös. Kohalikul tasandil oli ta aastatel 1991–1995 Zürichi kantonivalitsuse liige, vastutades siseasjade ja justiitsvaldkonna eest.
Aastatel 1995–2010 kuulus Moritz Leuenberger Šveitsi Liidunõukogusse ehk valitsusse, kus ta juhtis keskkonna, transpordi, energia ja sideteenuste valdkondi. Kahel korral valiti ta Šveitsi liidupresidendiks. 
Leuenberger on olnud tugev raudteetranspordi toetaja ning tema visioon auto- ja bussiliikluse järkjärguliseks asendamiseks rongiliiklusega tõi talle Udine Ülikooli audoktori kraadi.
Keskkonnapoliitikas toetas ta Kyōto protokolli eesmärke. Energiapoliitikas on Leuenberger pooldanud energiaturu liberaliseerimist, minnes selles küsimuses vastuollu Sotsiaaldemokraatliku Partei ametliku poliitikaga.
Isiklikku.
Moritz Leuenberger elab Zürichis. Tal on kaks täiskasvanud poega. Tema abikaasa Gret Loewensberg on arhitekt.
Bonn

Bonn on linn Saksamaal Nordrhein-Westfaleni liidumaa lõunaosas. Asub Reini jõe ääres 20 km Kölnist lõunas.
Ühe Saksamaa vanima linnana pidas Bonn 1989. aastal oma 2000. aastapäeva, kus tähistati esimese Rooma laagri asutamist Reini jõe äärde aastal 12 eKr.
Aastatel 1949–1990 oli Bonn Saksamaa pealinn ja kuni 1999. aastani asus seal Saksamaa Liitvabariigi parlament Bundestag.
Ajalugu.
Aastal 11 eKr ehitasid Rooma sõdurid silla üle Reini jõe ja asutasid sinna tugipunkti. Samas kohas oli juba varem olnud ubilaste asula. Pärast lüüasaamist Teutoburgi lahingus jäi Bonn roomlaste piirikindluseks, kus asus 7000 leegionäri.
13. sajandist alates asus Bonnis Kölni kuurvürstide residents.
1794. aastal vallutasid linna Napoleoni väed. 1815. aastal läks Bonn Preisimaa koosseisu. Pärast esimest maailmasõda oli Bonn okupeeritud Briti ja seejärel Prantsuse vägede poolt 1926. aastani.
Teises maailmasõjas hävis 30% Bonni hoonetest. Linna okupeerisid Briti väed. 3. novembril 1949 sai Bonnist Saksamaa Liitvabariigi ajutine pealinn 1990. aastani. Kuigi pealinnaks pretendeerisid ka näiteks suurlinnad Frankfurt ja Stuttgart, otsustas Lääne-Saksamaa toonane kantsler Konrad Adenauer pealinnaks teha just Bonni, sest tema nägemustes pidi tulevikus taasühineva Saksamaa pealinnaks saama just Berliin. Kui Frankfurt või Stuttgart oleks pealinnaks saanud, oleks võinud toetus Berliini uuesti pealinnaks saamisele väheneda.
Pärast Saksamaa taasühinemist sai Berliin uuesti pealinnaks. Algul plaaniti valitsus jätta Bonni, kuna Berliini ajalugu oli liiga tugevalt seotud Saksa keisririigi, Weimari vabariigi ja Kolmanda Reichiga, ning Bonn asub lähemal Euroopa Liidu peakorterile Brüsselis. 20. juunil 1991 korraldati liidupäeva hääletus, kus võeti häältega 338:320 vastu otsus kolida valitsus üle Berliini. Valitsuse Bonni jäämist pooldasid eelkõige nooremad ning Lõuna- ja Lääne-Saksamaa saadikud, vastu olid vanemad ning põhja- ja idaosa saadikud.
Kompromissiks lubati siiski mõnel ministeeriumil (näiteks kaitse- ja põllumajandusministeeriumil) jääda Bonni. Tänapäevalgi tegutsevad Berliinis ainult nende ministeeriumide tippjuhid, 18 000 riigiametnikust töötab Bonnis veel ligi 8000. Ehitustööde vajaduse tõttu Berliinis asusid Saksamaa liiduvalitsus ja Bundestag 1999. aastani Bonnis.
Magadan

Magadan (vene keeles "Магадан") on linn Venemaal, Magadani oblasti keskus. Asub Ohhoota mere Taui lahe kaldal. Geograafilised koordinaadid on 59°34'N, 150°48'E.
Magadani hakati rajama 1930. aastate alguses seoses kullakaevandamisega. Seal asusid ka sunnitöölaagrid. Linnaõigused sai 1939. aastal ja 1959. aastast on Magadani oblasti keskus.
Magadan on suur sadamalinn, linnas on ka masina- ja metallurgiatööstus. Magadan on kullakaevanduste keskus.
Rahvastik.
Väljarände tõttu on Magadani rahvaarv tunduvalt vähenenud, kuid viimasel ajal ületab sisseränne väljarände. Sisseränne toimub põhiliselt Magadani oblastist.
Elanike arvu areng:
Linna haldusalasse kuuluvad ka Sokoli (49 km keskusest, 4700 elanikku) ja Uptari (41 km keskusest, 2000 elanikku) alev.
Storfjordi vald

Storfjord (saami "Omasvuotna") on vald Norras Tromsi maakonnas Lyngenfjordi ümbruses.
Seal elab nii saame kui ka soomlasi. Signaldaleni orus räägitakse Norra lõunapiirkondadest pärit murrakut, mis meenutab 19. sajandi algust, mil lõuna poolt asuti orgu elama.
Storfjord piirneb Soome ja Rootsiga ning kolme riigi piirid kohtuvad Rootsi põhjapoolseimas punktis Treriksrösetis.
Romsdalsfjorden

Romsdalsfjorden ehk Romsdaleni fjord on pikk ja "küürus" fjord Norras Møre og Romsdali maakonnas. Ta saab alguse Rauma valla järskudelt mägedelt ning lõpeb Molde ranniku lähedal.
Trondheim

Trondheim (ka "Trondhjem", keskajal "Nidaros") on linn Norras Trøndelagi maakonnas, endise Sør-Trøndelagi maakonna keskus. Asub Trondheimi fjordi lõunakaldal.
Norra suurimate linnade hulka kuuluvas Trondheimis elab umbes 198 219 (2019) elanikku.
Trondheim on oluline haridus- ja teaduskeskus – linnas asub Norra Teadus- ja Tehnoloogiaülikool ning sõltumatu uuringuorganisatsioon SINTEF.
11. sajandist kuni 1217. aastani oli Trondheim Norra pealinn.
Ajalugu.
Saagade järgi asutas Trondheimi 997. aastal Norra kuningas Olav Tryggvason kauplemiskohana ("kaupang"). Linnast sai peagi kuninga residents ja Norra pealinn.
1028. aastal asutas kuningas Knud Suur Norra vanima teadaoleva Nidarholmi kloostri ("Monasterij sancte Marie de Holm"), Pühale Maarjale pühendatud benediktiini kloostri, mis asus Munkholmeni saarel Trondheimsfjordis Trondheimi sissepääsu juures. 
1030. aastal maeti Nidarosi Stiklestadi lahingus hukkunud kuningas Olav Haraldsson ning tema hauast sai populaarne palverännupaik. Tema hauale püstitati väike puukabel. 11. sajandi lõpus ehitati selle asemel kivist Nidarosi toomkirik.
1151. aastal sai linnast Nidarosi peapiiskopkonna keskus.
1179. aastal leidis linnas aset Kalvskinneni lahing, milles kuningas Sverre Sigurdssoni väed võitsid trooninõudleja Erling Skakke vägesid.
Nidaros oli Norra pealinn 1217. aastani, mil noor kuningas Håkon Håkonsson Bergenist uue pealinna tegi.
Norras 1537. aastal toimunud reformatsiooni tagajärjel kaotati Nidarosi peapiiskopkond ning viimane peapiiskop Olav Engelbrektsson oli sunnitud pagema Hollandisse.
1658. aastal sõlmitud Roskilde rahulepinguga läks Trondheim koos Trøndelagiga Rootsi koosseisu. Kümne kuu pärast vallutasud taanlased piirkonna tagasi, ning 1660. aastal sõlmitud Kopenhaageni rahuleping jättis linna Taani-Norra omandusse.
Trondheim on korduvalt kannatanud suurte tulekahjude käes. Kuna suurem osa linna hoonetest oli valmistatud puidust, põhjustasid tulekahjud suurt hävingut. Linn põles 1598., 1651., 1681., 1708., 1717. (sel aastal kaks korda), 1742., 1788., 1841. ja 1842. aastal. 1651. aasta tulekahju hävitas umbes 90% linna hoonetest. 1681. aasta tulekahju järel ehitati linn põhjalikult ümber. Ehitustöid juhtis kindralmajor Johan Caspar von Cicignon. Rajati hulk barokkstiilis hooneid ja laiu tänavaid.
Teise maailmasõja ajal oli Trondheim, nagu ka suurem osa ülejäänud Norrast, Saksamaa poolt okupeeritud. Okupatsioon kestis 1940. aasta 9. aprillist kuni 1945. aasta 8. maini. Trondheimis tegutses kurikuulus Gestapo agent Henry Rinnan.
Asukoht ja kliima.
Trondheim rajati kohta kus Nidelva jõgi suubub Trondheimi fjordi. Jõesuue oli suurepärane koht varjulise sadama ehitamiseks.
Trondheimis valitseb mereline kliima. Kõige kõrgem temperatuur 35 °C on registreeritud Trondheimis 1901. aasta 21. juulil. Kõige madalam temperatuur −26,1 °C on registreeritud 1899. aasta veebruaris. Novembrist märtsini esineb linnas lumesadusid.
Sport.
Linnas tegutseb jalgpalliklubi Trondheimi Rosenborg.
Transport.
Trondheimis asub (pärast Arhangelski trammiliini sulgemist 2004. aastal) maailma kõige põhjapoolsem trammiliin, selle kogupikkus on 8,8 km.
Atlandi tee

Atlandi tee ehk Atlandi ookeani tee (norra keeles Atlanterhavsveien) on Averøy saart ja Eidet ühendav ainulaadne maantee Norras Møre og Romsdali maakonnas Nordmøre piirkonnas. 
Lähedal asuvad Molde ja Kristiansundi linn.
Averøy ja maismaa vahelist ühendust hakati kavandama juba 1909. Tee projektid valmisid 1970. aastatel ning Atlanterhavsveieni ehitust alustati 1. augustil 1983. Maantee avati 7. juulil 1989. Tee kogupikkus on 8274 m ja laius 6,5 m. Saarekesed on omavahel ühendatud kaheksa sillaga, millest pikim (Storseisundbrua) on 260 meetri pikkune.
Maidla valla lipp

Maidla valla lipp on Ida-Viru maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Maidla valla lipp. 
Lipp oli kasutusel 11. veebruarist 1994 kuni 27. oktoobrini 2013, mil ühineti Püssi linna ja Lüganuse vallaga ühtseks Lüganuse vallaks.
Vapi autor on Tiit Saare. 
Lipu kirjeldus.
Lipp koosneb kahest võrdse laiusega horisontaalsest värvilaiust: ülemine laid on roheline, alumine on kollane. Lipu rohelise värvilaiul on vardapoolsest otsast 140 mm ning ülaservast 120 mm kaugusel Maidla valla vapi kujutis mõõtmetega 205×250 mm, mille kujundajaks on Tiit Saare. Vapikalad on suunatud peadega lipuvarda poole. Lipu mõõtmed on 1000×1620 mm.
Lipu värvused: roheline – PMS 355, kollane – PMS 109 ning vapi sinise osa värvus – PMS 300.
Põhjendus.
Roheline laid sümboliseerib metsa, kollane laid sümboliseerib küpset viljapõldu.
Romsdalshorn

Romsdalshorn ehk Romsdalshornet ('Romsdaleni sarv') on mägi Norras Møre og Romsdali maakonnas Rauma vallas Romsdaleni oru idanõlval 15 km Åndalsnesist kagus.
Kõrgus merepinnast on 1550 m.
Mägi tõuseb Romsdalenist peaaegu püstloodis.
Mäe jalamil asub Grytteni hüdroelektrijaam. 
Ronsdalshorn on mägironijate hulgas üks populaarsemaid mägesid Norras. Esimest korda tõusid selle tippu 1828 Kristen Hoel Gausdalist ja Hans Bjarmeland Vestnesist. See oli tolle aja kohta väljapaistev saavutus. Järgmistena tõusid mäetippu alles 1881. aastal Carl Hall, Mathias Soggemoen ja Erik Norahagen. Arne Randers Heen käis mäe otsas üle 230 korra ning tõusis 1930 sinna esimest korda talvel.
Pengö

Pengö (ungari "pengő" [p'ängöö]) on endine Ungari rahaühik, mis oli kasutusel 1. jaanuarist 1927 kuni 31. juulini 1946. Pengö oli jagatud 100 filleriks.
Pärast Esimest maailmasõda oli Ungaris suur inflatsioon ning Austria-Ungari kroon kaotas kiiresti väärtust. Ungaris võeti kasutusele uus rahaühik pengö, mis vastas 12 500 kroonile, ja 3800 pengöt määrati ühe kilo kulla väärtuseks. Esimesed rahatähed olid kroonide ületrükid.
Pärast Teist maailmasõda juhtus pengöga sama mis varem krooniga. Hüperinflatsiooni tõttu kaotas raha kiiresti väärtuse. Vaatamata revalveerimisele inflatsioon ei peatunud, vaid kiirenes, ning oldi sunnitud trükkima üha suurema nimiväärtusega rahatähti. Suurim rahatäht, mis kasutusele võeti, oli 100 000 000 000 000 000 000 (100 kvintiljonit) pengöt (100 000 b.-pengő). Trükiti ka sekstiljonipengöne rahatäht, kuid seda ei jõutud kasutusele võtta. 
1. augustil 1946 võeti uue rahaühikuna kasutusele forint vahetuskursiga 1 forint = 4×1029 pengöt.
Trollveggen

Trollveggen ('Trollisein') on kaljusein Norras Møre og Romsdali maakonnas Romsdalenis Rauma vallas, Euroopa kõrgeim püstloodis kaljusein. 
Selle kõrgus orust kuni kaljuseina tipuni on umbes 1700 meetrit, millest umbes 1000 meetrit moodustab püstloodis sein. Mäemassiiv ripub osalt 50 m ulatuses selle kohal. 
Enne 1965. aastat poleks keegi uskunud, et püstloodis kaljuseinast on võimalik üles ronida. Aastal 1965 jõudis Norra ja Inglismaa mägironijate meeskond 14 päevaga Trollveggeni tippu. 
Aastal 1980 tuli soomlane Jorma Öster välja uue spordialaga, tehes Trollveggenilt langevarjuhüppe. Aastatel 1980-1986 hüppas Trollveggenilt 300...400 langevarjurit. Et hüpetel juhtus õnnetusi ja langevarjurite päästmiseks tuli korraldada tõsiseid päästeoperatsioone, keelati langevarjuhüpped Trollveggenilt 1986 seadusega ära.
Kristiansund

Kristiansund ('Christiani väin') on linn Norra looderannikul Møre og Romsdali maakonnas Nordmøre piirkonnas.
Kristiansund koosneb neljast saarest. Suurim neist on Nordlandet, suuruselt teine ja kolmas saar on Gomalandet ja Kirkelandet ning neljas ja kõige väiksem on Innlandet.
Kristansundi vald hõlmas Kristiansundi linna. 1. jaanuaril 2008 liideti Kristiansundi valla alla ka Frei saar, mis varem moodustas omaette Frei valla.
Kristiansund on Norra üks kõige tihedamalt asustatud linnu.
Linna asutas Taani kuningas Christian VI 1742. Liide "sund" tähendab väina.
Viswanathan Anand

Viswanathan Anand (tamili keeles விசுவநாதன் ஆனந்த்; sündinud 11. detsembril 1969) on India maletaja, rahvusvaheline suurmeister, FIDE maailmameister 2000–2002, maailmameister 2002–2013. Tema hüüdnimi on Madrase tiiger.
Anand õppis malet mängima kuueaastaselt. Aastal 1987 tuli ta noorte maailmameistriks.
Aastal 2007 tuli Anand maailmameistriks kaheksa osalejaga turniiril. Ta kaitses tiitlit ka 2008. aastal, võites matši Vladimir Kramniku vastu tulemusega 6½:4½. 2013. aastal tuli maailmameistriks Magnus Carlsen, kes võitis Anandi.
Oktoobris 2008 oli ta ELO reitinguga 2783 maailmas viiendal kohal. Viswanathan Anandi Morphy arv on 5.
Carrara

Carrara on linn Itaalias Toscana maakonnas Massa ja Carrara provintsis. Elanike arv on 65 300 (2005).
Carrara linna areng on olnud väga tugevalt seotud linnalähedaste marmorimurdudega. 
Ajalugu.
Carrara üle on valitsenud Pisa (1322), Genova (1329) ja Milano (1343). Pärast Milano hertsogi Filippo Maria Visconti surma 1477. aastal läks Carrara Sarzana valitseja Tommaso Campogregoso kätte ja jäi sestpeale Malaspina perekonna valduseks.
1663. aastast oli Massa-Carrara hertsogkonna koosseisus. 1797. aastal okupeerisid linna Prantsuse väed. 1806. aastal taastas Napoleon Carraras monarhia ja seadis valitsejaks oma sugulase Felix Bacchiocchi. Hiljem kuulus linn Este suguvõsale ja Sardiiniale.
Carrara marmor.
Carrara on juba antiikajast tuntud seal kaevandatava Carrara marmori tõttu. Sellest on tehtud muuhulgas Rooma Pantheon ja Traianuse sammas. Kuna seal on marmorit kaevandatud juba ligi 2000 aastat, on Carrara üks vanemaid pidevalt kasutuses olnud tööstuspiirkondi maailmas. Tänapäeval on kaevandusi 300 ringis. Aastas kaevandatakse ligi miljon tonni marmorit, millest suur osa läheb ekspordiks. Külastajatele on avatud linnalähedased Colonnata ja Fantiscritti kivimurrud. Fantiscrittis asub ka marmorimuuseum ("Museo Civico del Marmo").
Carrara linnas on kohalikku marmorit kasutatud toomkiriku ("Duomo") ehitamisel, eriti selle Pisa romaani stiilis fassaadil ja roosakna juures. Piazza del Duomol asub ka maja, kus peatus Michelangelo, kui ta käis seal oma skulptuuride jaoks marmorplokke valimas.
Kultuur.
Carrarast on pärit jalgpallur Gianluigi Buffon.
Bakeri saar

Baker on asustamata atoll Vaikses ookeanis, mis kuulub Ameerika Ühendriikidele ja on USA inkorporeerimata ala, üks USA hajasaartest (inglise "United States Minor Outlying Islands").
Geograafilised koordinaadid on 0°11'41"N, 176°28'46"W. Pindala 1,64 km².
Bakeri atollil kehtib aeg .
Howlandi saar

Howland on asustamata atoll Vaikses ookeanis, mis kuulub Ameerika Ühendriikidele ja on USA inkorporeerimata ala, üks Ühendriikide hajasaartest (inglise "United States Minor Outlying Islands"). Kogu atoll on looduskaitseala.
Howlandi saarel kehtib aeg .
Geograafilised koordinaadid on 0°48′N, 176°38′W. Pindala 2,6 km².
Brescia provints

Brescia provints on provints Itaalias Lombardia maakonnas. Provintsi keskus on Brescia linn.
Brescia piirneb järgmiste provintsidega: Bergamo, Sondrio, Trento, Verona, Mantova, Cremona.
Haldusjaotus.
Brescia provints jaguneb 206 omavalitsusüksuseks ("comune").
1402

1402. aasta
Sajandid: 14. sajand - 15. sajand - 16. sajand
Aastakümned: 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad 1390. aastad - 1400. aastad - 1410. aastad 1420. aastad 1430. aastad 1440. aastad 1450. aastad
Aastad: 1397 1398 1399 1400 1401 - 1402 - 1403 1404 1405 1406 1407
Kareda valla lipp

Kareda valla lipp on Järva maakonn endise Eesti haldusüksuse Kareda valla lipp.
Lipp kinnitati 17. septembril 1992.
Lipu kirjeldus.
Valla lipuks on täisnurkne valge kangas, mille vardapoolsest servast lähtuvad kaks lipu lehviva servani ulatuvat sinist teravikku. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7 : 11 ning normaalsuurus 105 × 165 cm.
Tatjana Lõssenko

Tatjana Lõssenko (sündinud 9. oktoobril 1983 Bataiskis) on Venemaa kergejõustiklane (vasaraheitja), endine naiste vasaraheite maailmarekordi (77,80 m) omanik.
2008. aastal sai ta 2-aastase võistluskeelu (15. juuli 2007 – 14. juuli 2009) 6α-metüülandrostendiooni kasutamise tõttu. Kõik tema tulemused alates 9. maist 2007 tühistati.
Saavutused.
Maailmameistrivõistlustel.
Helsingi 2005
Järva-Jaani valla lipp

Järva-Jaani valla lipp on Järva maakonna endise Eesti haldusüksuse Järva-Jaani valla lipp.
Lipp kinnitati 27. juunil 1997.
Lipu kirjeldus.
Järva-Jaani valla lipp on ruudukujuline vapilipp, mille rohelisel kangal on koolikell ja saatena kaks viljapead, kõik kollased.
Lipu normaalmõõtmed on 105×105 cm. 
Põhjendus.
Lipu keskne kujund on kollane koolikell, mis meenutab, et sealmail on kooliharidusest lugu peetud juba üle kolmesaja aasta. Teadaolevalt oli 17. sajandil Järva-Jaani talulaste seas vaimuvalguse jagamisel üks juhttegelasi Eesti kultuuriloos kroonikakirjutajana tuntud pastor Christian Kelch. Pühalik kellahelin kirikutornist on aga traditsiooniliselt saatnud, nagu kõikjal Eestimaal, ka sealse valla inimesi nende eluteel. Viljapead sümboliseerivad Järva-Jaani valda kui üht Eesti arenenumat põllumajanduspiirkonda. Lipu roheline värvus on looduse, nooruse ja lootuse sümbol.
Lipu kasutamine.
Valla lipp heisati:
Nylon

"Nylon" on ansambli Nyrok City CD-album aastast 2006.
Yipsi Moreno

Yipsi Moreno (sündinud 19. novembril 1980 Camagüeys) on endine Kuuba kergejõustiklane (vasaraheitja), olümpiavõitja (2008) ning kolmekordne maailmameister (2001, 2003 ja 2005).
Emil Lenz

Heinrich Friedrich Emil Lenz (24. veebruar/vkj 12. veebruar 1804 Tartu – 10. veebruar 1865 Rooma) oli baltisakslasest füüsik. Ta sõnastas 1833 induktsioonivoolu suuna määramise reegli (Lenzi reegel). Tema järgi on valitud induktiivsuse tähis "L".
Ta lõpetas 1820 Tartu Kubermangugümnaasiumi. Aastail 1820–1823 õppis ta Tartu Ülikoolis keemiat ja füüsikat.
1823–26 võttis Lenz osa Otto von Kotzebue kolmandast ümbermaailmareisist füüsikuna. Ta mõõtis külastatud paikades ilma ja merevee füüsikalisi omadusi. Ekspeditsiooni tulemused avaldati 1831 "Peterburi Teaduste Akadeemia Toimetistes".
Tema nime kannab Lenzi neem Taimõri järves.
Hiljem mõõdistas Lenz Kaukaasias Kaspia mere rannikut.
Aastast 1828 kuulus Lenz Peterburi Teaduste Akadeemiasse, esialgu adjunktina, alates 1834 akadeemikuna. 1836. aastast oli ta Peterburi ülikooli õppejõud (aastast 1840 professor ja matemaatika-füüsikateaduskonna dekaan, 1863. aastast surmani rektor). Lisaks õpetas ta 1830–31 St. Petri-Schules, samuti Mihhaili suurtükiväekoolis.
Lenzi loengud füüsikast ja füüsikalisest geograafiast paistsid silma selguse ja range süstemaatilisuse poolest. Sama kehtis tema gümnaasiumide füüsikaõpiku ja füüsikalise geograafia käsiraamatu kohta. Kumbagi anti välja mitu trükki. Eriti levinud oli neist füüsikaõpik.
Lenzi reegli järgi tekitab indutseeritud elektromotoorjõud alati elektrivoolu, mille magnetväli püüab kompenseerida muutusi induktsioonivoolu esilekutsuvas magnetvoos. Selle reegli avaldas ta 1834 artiklis ""Über die Bestimmung der Richtung durch elektrodynamische Vertheilung erregten galvanischen Ströme" Füüsika ja Keemia Aastaraamatus ("Annalen der Physik und Chemie", alates 1900 kuni tänapäevani kannab see ajakiri nime "Annalen der Physik"").
Elektromagnetismi hakkas Lenz õppima 1831. Lisaks omanimelisele seadusele avastas Lenz James Prescott Joule'ist sõltumatult 1842 Joule'i seaduse ja sellepärast nimetatakse seda Joule'i-Lenzi seaduseks.
Lenz osales agaralt galvanoplastika väljatöötamises. Selle meetodi oli leiutanud tema sõber ja kolleeg Moritz von Jacobi. 1839 valmistas Lenz selle meetodi abil mitu medaljoni. Koos ühe reljeefiga, mille Jacobi samal aastal valmistas, on need maailma esimesed galvanoplastilised skulptuurid.
Füüsikalise geograafia vallas uuris Lenz õhutemperatuuri ja merevee soolsust, Kaspia mere veetaseme kõikumist, õhurõhu muutuse sõltuvust kõrgusest merepinnast, maamagnetismi mõõtmist, magnetilist inklinatsiooni jm.
Lenz suri Roomas rabandusse.
Isiklikku.
Tema vanaisa Friedrich David Lenz oli Tarvastu koguduse õpetaja ning Tartu Ülikooli eesti ja soome keele lektor.
Tema poeg Robert Lenz (1833–1903) oli füüsik, Vene Geograafiaseltsi füüsikalise geograafia osakonna juht, Peterburi Teaduste Akadeemia korrespondentliige ja salanõunik.
Urmas E. Liiv

Urmas Eero Liiv (kodanikunimi Urmas Liiv; sündinud 17. novembril 1964 Tõstamaal) on eesti režissöör, meediajuht ja õppejõud. 
Ta on lõpetanud Sindi Keskkooli ning seejärel Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna 1989. aastal ja Tallinna Ülikooli filmiosakonna režii alal 1998. aastal. 
Aastatel 2001–2011 töötas ta Kanal 2 kuvandijuhina, 2012–2018 TV3 programmijuhina, 2019. aastast oli ta Tallinna Ülikooli BFM nüüdismeedia telemooduli kuraator ning aastatel 2021–2022 TV3 telekanalite loovjuht.
Eestlus

Eestlus (ka: eesti rahvuslus, eestimeelsus) on Eesti ja eestlaste rahvuslik ja kultuuriline eripära. Eesti riigi juhtimises käsitletakse eestlust põhiseaduse järgimisena, tagades eesti keele ja rahvuskultuuri säilimise omariikluse toel
Ehkki eestluse selginemise ja ümberkujunemise üks murranguid toimus rahvusliku ärkamise raames 19. sajandil, ei saanud tollal valdavaks metatasandi mõtlemine eestluse tähendusest. 20. sajandi alguses pälvis laia kõlapinda Noor-Eesti ringkondade kriitika suletud rahvusluse suunas, millest sündis hiljem korduvalt kajastatud ja ümbertõlgendatud üleskutse: "Jäägem eestlasteks, kuid saagem ka eurooplasteks!" Seevastu 20. sajandi teisel poolel, mil Kodu-Eestis valitses Nõukogude okupatsioon ning suur osa eestlastest sai Teise maailmasõja tagajärjel väliseestlasteks, hakati eestlusest sagedamini kui iial varem kõnelema kui millestki hoidmist väärivast. Eestluse hoidmisest on räägitud eriti seoses eesti kultuuri säilitamise ja arendamisega väljaspool Eestit. Eestlusele omastena on mainitud ka nähtusi, mis pole küll Eestile ainulaadsed, kuid mida autorid peavad rahvuslikule kultuurile oluliseteks, näiteks peretalusid ja kõrget raamatukultuuri.
Eestluse olemuse, Eesti ja eestlaste kultuurilise ja keelelisest ainulaadsuse tõlgendamisel on valdavalt pöördutud ilukirjanduse poole. Nii on eestluse parimate iseloomustajate seas nimetatud Anton Hansen Tammsaaret, kes viieköitelises romaanis "Tõde ja õigus" kajastas Eesti elu 19. sajandi lõpust iseseisvusaja alguseni 20. sajandil, mil omariikluse rajamine, haridustaseme tõus, linnastumine ja muud mastaapsed demograafilised ja poliitilised protsessid muutsid järsult nii Eesti igapäevast olustikku kui ka eestluse väljendusvorme. Luules on üks tähtsamaid eestlusest kirjutajaid 20. sajandi teisel poolel olnud Hando Runnel, kelle luuletustes põimuvad maalähedane olustikulisus ja filosoofiline üldistus rahvalaulule lähedaste vormidega. Samas on 21. sajandil peetud oluliseks eestluse kujutajaks ka Andrus Kivirähki, kelle romaanid "Rehepapp" ja "Mees, kes teadis ussisõnu" on küll suuresti eneseiroonilised, kuid tõstatavad olulisi küsimusi traditsiooniliste väärtuste olemuse ja muutumise teemal, ning on avaldanud mõju ka teistele kultuurižanridele.
Esseistikas on eestluse silmapaistvamate käsitlejate seas Oskar Loorits, kes avaldas 1932. aastal raamatu "Eesti rahvausundi maailmavaade" ning 1951. aastal teose "Eestluse elujõud". Suurem valik Looritsa eestluse-teemalisi tekste ilmus 2000. aastal kogumikus "Meie, eestlased". Viimaste aastakümnete üks tuntumaid ja populaarsemaid eestluse mõtestajaid on semiootik ja esseist Valdur Mikita, kes teostesarjas "Metsik lingvistika", "Lingvistiline mets" ja "Lindvistika" vaatleb eestlust nii selle ajaloolisel (ja isegi eelajaloolisel) taustal kui ka tänapäevas, looduseläheduse ja tehnoloogialembuse ristumiskohal.
Miikse Ristija Johannese kirik

Miikse Ristija Johannese kirik on õigeusu kirik Võru maakonnas Setomaa vallas Miikse külas.
Kirikupühade ajal tulevad selle kandiga seotud inimesed koju, et hommikupoolikul olla kirikus. Toimub ka ristikäik ümber kiriku. Pärast jumalateenistust külastatakse omaste haudu, kuhu võetakse kaasa ka sööki ja jooki. Miikse kandi suurim ja tuntuim püha on jaanipäev 24. juunil (vkj)/ 7. juulil. Kirikust põhja pool, umbes 280 meetri kaugusel asub Miikse külaplats, kus õhtu poole tähistatakse jaanipäeva.
80 meetri kaugusel Miikse oja kaldal asub Jaanikivi, mis on muinasaegne ohvrikivi. Kunagi asus selle ohvrikivi juures ka Miikse Jaanikivi tsässon.
Asukoht.
Kirik asub Miikse ojast 80 meetrit põhja poole. Kirik on ehitatud puidust ja kaetud puidust laudisega.
Kiriku ümber asub Miikse kalmistu. Kalmistul paikneb ka Teises maailmasõjas langenute mälestusmärk.
Ajalugu.
Miikse kalmistul oli mingi pühakoda olemas juba 1930. aastatel.
Kui 1950. aastate algul keelati kirikupühade tähistamine Jaanikivi ja tsässona juures, ehitati uut kirikut alates 1952. aastast ühiskondlikus korras vanast kogudusest eraldunud liikmed vana pühakoja asemele. Ehitati öösiti, ehitajad pääsesid huvitaval kombel tagakiusamisest. Hoone pühitseti aastal 1956. 2013. aastal renoveeriti hoonet koguduse poolt.
Põhjalikum taastamine toimus 2025. aastal.
Bodeni vald

Bodeni vald on 2. järgu haldusüksus Rootsis Norrbotteni läänis.
Suuremad asulad on:
Liidia Poska-Teiss

Liidia Poska-Teiss (6. aprill 1888 Kuressaare – 14. mai 1956 Tartu) oli eesti zooloog, histoloog ja tsütoloog; aastast 1939 bioloogiadoktor (esimene eestlasest naisteadusdoktor).
Elukäik.
1914. aastal lõpetas ta Peterburis naiste loodusteaduskursused loodusteaduste õpetamise ja histoloogia alal. Aastatel 1912–1914 oli samas histoloogiaassistendi abi. 1917. aastal töötas V. Behterevi nimelises psühhoneuroloogiainstituudis histoloogia ja embrüoloogia õppejõuna.
1918. aastal alustas õpetajana tööd Tallinnas. 1919. aastast töötas Tartu ülikoolis, kus oli 1919–1926 oli zooloogiakateedri vanemassistent, 1939. aastast dotsent, 1940. aastast professor ja 1941. aastast üldbioloogia labori juhataja. Teise maailmasõja ajal töötas ta sealsamas kateedris assistendina.
Aastail 1944–1956 oli Tartu Riiklikus Ülikoolis tsütoloogia ja geneetika kateedri professor, 1956. aastast arstiteaduskonna histoloogiakateedri juhataja.
Ta avastas Eestis elava rohekärnkonna. Tegeles limuste ja kahepaiksete ning nende sugurakkude uurimisega.
Liidia Poska-Teiss on maetud Tartu Raadi kalmistule. 
Tema isa, kooliinspektor ja talurahvaasjade komissar Mihhail (Michael) Poska (1860–1892) oli riigimees Jaan Poska (1866–1920) vend. Tema vend Mihhail Poska juunior oli Tartu ülikoolis 1913–1918 Rooma õiguse õppejõud.
Gustav Schädler

Gustav Schädler (18. november 1883 Triesenberg – 19. juuni 1961 Vaduz) oli Liechtensteini pedagoog ja poliitik, aastatel 1922–1928 Liechtensteini valitsusjuht.
Hariduse omandas Schädler Saulgau õpetajate seminaris ja Šveitsis Zürichi ülikoolis. Zürichis kuulus ta üliõpilasseltsi Manessia. Aastaid oli ta tegev õpetajana.
Poliitikuna kuulus ta konservatiivsesse Rahvaparteisse.
2. märtsil 1922 valis Liechtensteini Maapäev ta 13 häälega valitsusnõunikuks ehk valitsuse liikmeks. Sama aasta 6. juunil valis Maapäev ta seitsme poolthäälega uueks valitsusjuhiks.
Tema valitsuse ajal viidi 24. mail 1924 sisse ühisturg Šveitsiga ja võeti ametliku maksevahendina kasutusele Šveitsi frank. Schädleri valitsuse 1926. aastal välja töötatud ja Maapäeva poolt kinnitatud rahandusõigus pani aluse Liechtensteini kujunemisele Euroopa oluliseks panganduskeskuseks. 
Septembris 1927 tabasid Gamprini ja Ruggelli valda ulatuslikud üleujutused. Valitsusjuhina juhtis Schädler 28. septembril moodustatud keskabikomiteed, mis tegeles üleujutuste tagajärgede likvideerimisega.
Kui 1928. aastal puhkes skandaal Liechtensteini Laenu- ja Hoiukassas avastatud omavoli ümber, viis see Schädleri valitsuse langemiseni. 15. juunil 1928 esitas ta tagasiastumisavalduse, mille vürst ka rahuldas. Aastatel 1928–1931 esitati Schädlerile seoses Laenu- ja Hoiukassa juhtumiga mitmeid süüdistusi ameti- ja järelevalvekohustuste eiramises, milles riigikohus ta lõpuks 14. detsembril 1931 õigeks mõistis.
Hiljem jätkas ta tööd kooliõpetajana. Tema kauaaegseks töökohaks oli Vaduzi Maakool. Aastast 1939 kuulus ta ka kooli nõukogusse.
Alfons Feger

Alfons Feger (5. aprill 1856 Triesen – 18. juuli 1933 Vaduz) oli Liechtensteini poliitik, 4. maist 1. juunini 1922 valitsusjuhi kohusetäitja.
2. märtsil 1922 valiti ta valitsusjuht Josef Ospelti asetäitjaks. Kui Ospelt 26. aprillil samal aastal Liechtensteini Maapäeva poolt ametist vabastati, nimetati uue valitsusjuhi määramiseni peaministri kohusetäitjaks Alfons Feger. Tema volitused jõustusid sama aasta 4. maist. Teadmata põhjustel lahkus ka Feger ise ennetähtaegselt oma kohusetäitja ametist ja 1. juunil nimetati tema asemel ajutiselt valitsust juhtima Felix Gubelmann.
Alfons Feger jätkas tööd valitsuse liikmena ja oli Gustav Schädleri valitsuses aastatel 1923–1928 taas valitsusjuhi asetäitja.
Mývatn

Mývatn on järv Põhja-Islandil Norðurland eystra piirkonnas Suður-Þingeyjarsýsla maakonnas Húsavíkist 54 km ja Akureyrist 99 km kaugusel. 
Mývatniks kutsutakse vahel ka kogu järve ümberkaudset asustatud piirkonda. Selles piirkonnas asuvad veel sellised vaatamisväärsused nagu Hveriri mudaaugud, Grjótagjá lõhe, Hverfjalli vulkaanikraater, Dimmuborgiri laavaväli, ja Krafla vulkaaniline piirkond.
Mývatn asub 215 km pikkusel turismimarsruudil Teemantring "(Diamond circle)", kuhu kuuluvad veel Dettifoss, Ásbyrgi ja Húsavík.
Mývatni järv.
Mývatni "(Kärbsejärv, sõnadest mý 'kärbes', vatn 'järv')" nimi tuleneb tohutust kärbeste hulgast selles piirkonnas. Järv asub 277 m kõrgusel üle merepinna, pindala on 37 km2, keskmine sügavus 2,5 m ning suurim sügavus 4,5 m. Sellel asub umbes 50 saart ja saarekest.
Järv ja selle ümbruse märgala on erakordselt rikas veelindude poolest, eriti palju on parte. Piirkonna kaguosas paikneb Höfdi looduspark.
Geoloogia.
Mývatn asub Põhja-Ameerika ja Euraasia laama kokkupuutekohas. Laamad eralduvad teineteisest umbes 2 cm aastas. Tekkinud lõhed täidab maapõuest välja voolanud laava. See on läbi aegade põhjustanud suurt vulkaanilist aktiivsust.
Liechtensteini valitsusjuht

Liechtensteini Vürstiriigi valitsusjuht (saksa keeles "Regierungschef des Fürstentums Liechtenstein") on Liechtensteini täidesaatva võimu ehk valitsuse juht. Teda nimetatakse ka Liechtensteini peaministriks, kuid see ei ole ametlik nimetus.
Liechtensteini valitsusjuhi nimetab ametisse riigi parlamendi ehk Maapäeva ettepanekul Liechtensteini vürst. Liechtensteinis ei esitata tavaliselt valitsusjuhiks valimised võitnud partei esimeest, vaid selle partei mõni muu mõjukas liige.
Vastavalt Liechtensteini põhiseadusele võib vürst anda isiklikult valitsusjuhile ülesandeid. Põhiseaduse kohaselt kaasallkirjastab valitsusjuht seadused, samuti vürsti ja regendi määrused ning otsused. Ükski neist ei jõustu ilma valitsusjuhi allkirjata. Valitsusjuht annab ametivande kas vürstile või regendile, teised valitsusliikmed aga temale.
Liechtensteini valitsusjuht juhib valitsuse ("Regierung") tööd, kuhu peale tema kuulub veel vähemalt neli valitsusnõunikku ("Regierungsrat"). Üks valitsusnõunikest on ühtlasi valitsusjuhi asetäitja. Asetäitja nimetatakse sarnaselt valitsusjuhiga parlamendi ettepanekul ametisse vürsti poolt.
Liechtensteini esimeseks valitsusjuhiks oli Josef Ospelt, kes nimetati sellesse ametisse 2. märtsil 1921.
Felix Gubelmann

Felix Gubelmann (24. detsember 1880 Gamprin – 13. juuli 1929 Gamprin) oli Liechtensteini poliitik, 1. juunist 6. juunini 1922 valitsusjuhi kohusetäitja. Ta oli Progressiivse Kodanikepartei liige.
Liechtensteini Maapäeva valimistel 1922. aastal valiti ta Gamprini valla esindajana parlamenti. Maapäeva esimesel istungil 3. märtsil 1922 valiti ta kaheteistkümne poolthäälega valitsuse liikmeks ehk valitsusnõunikuks.
Kui valitsusjuhi kohusetäitja Alfons Feger oma ametist 1. juunil 1922 loobus, oli Gubelmann kuus päeva kuni Gustav Schädleri valitsuse ametisse nimetamiseni valitsusjuhi kohusetäitja.
Pärast seda jätkas ta valitsuse koosseisus valitsusnõunikuna kuni 1926. aastani. Aastatel 1927–1928 oli ta Maapäeva liikluskomisjoni liige.
Fjodor II

Fjodor II (vene "Фёдор II Борисович"; 1589 – 20. juuni (vkj 10. juuni) 1605) oli Vene tsaar 23. aprillist (vkj 13. aprillist) 11. juunini (vkj 1. juunini) 1605 Segaduste ajal Venemaal. 
Fjodor oli Ivan Julma soosiku Maljuta Skuratovi tütre Maria ja Boriss Godunovi poeg. Isa andis talle oma-aja parima hariduse, valmistades poega ette haritud valitsejaks. Paistab, et Fjodori vaimsed võimed olid suured, sest ta koostas (või tehti seda tema juhtimisel) Venemaa esimese algupärase kaardi, mis on säilinud tänaseni.
1605. aasta 13. aprillil suri Boriss Godunov ootamatult, kui parajasti käis sõda Moskva peale liikuvate Vale-Dmitri väesalkadega, ja nii sai vaevalt 16-aastane Fjodor tsaariks. Ehkki ta oli andekas ja füüsiliselt väga tugev, polnud Fjodoril oma isa autoriteeti ega võimalusi, et bojaare vaos hoida. Üldine rahulolematus, mida oli tuntud Borissi vastu, pöördus nüüd poja vastu. Olukorraga toime tulemiseks toetus Fjodor Pjotr Basmanovile, kes keelitas oma väesalku Fjodorile truudust vanduma, ise aga haudus salaplaani tema vastu. Samal ajal marssis Vale-Dmitri oma vägedega Moskva peale ning nõudis Godunovide kukutamist. Rühm bojaare haaraski 10. juunil kremlis võimu ja kukutas tsaari. Varsti pärast seda nii Fjodor kui ta ema kägistati. Hiljem väideti, et nad olid enesetapu teinud, ehkki surnukehadel olid selged vägivalla märgid. Fjodoriga lõppes ka kõigest seitse aastat kestnud Godunovide dünastia valitsemisaeg Venemaa troonil.
Ilmapuu

Ilmapuu ehk maailmapuu ehk elupuu on müütiline puu.
Ilmapuu kujundit on kasutatud eesti ornamentikas, rauaaegse riietuse juurde kuulunud keekandjates ja ka eelkristlikust ajast pärit eesti ülikute trapetsiaalsetel hauaplaatidel.
Tšernihiv

Tšernihiv (varem eesti keeles venepäraselt "Tšernigov") on linn Ukrainas, Tšernihivi oblasti keskus. Asub Desna paremal kaldal.
Ajalugu.
Tšernihiv on Kiievi-Vene vanimaid linnu. 9. sajandil oli see severjaanide keskus. Asulat on esmamainitud 907. aastal. Jaroslav Targa poja Svjatoslav II Jaroslavitši, Tšernigovi vürsti ja Rjurikovitšide Tšernigovi vürstidünastia rajaja ajal kujunes vürstiriik ja selle valitsejad üheks olulisemaks dünastiaharuks Vana-Vene riigi alal, kui Jaroslavi kolm poega valitsesid kolmeks jagatud Vana-Vene alasid. 1239. aastal rüüstasid linna mongolid. 1370. aastast kuulus Tšernihiv Leedu suurvürstiriiki, 1503. aastal läks Moskva vürstiriigile.
Sõjategevus 2022. aastal.
2022. aastal sai linn kannatada sõjategevuses. 6. märtsil 2022 andis president Zelenskõi linnale kangelaslinna tiitli.