tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Luunja Keskkool

Luunja Keskkool on gümnaasium Tartumaal Luunja vallas Luunja alevikus. 
Kooli direktor on 2025. aastast Ave Kikas.
Ajalugu.
1736. aastal tegutses Liivimaal Tartu kihelkonnas nelja mõisakooli hulgas Luunja mõisakool. 1765. aastast oli Luunjas külakool, mille esimeseks õpetajaks oli Jüri Rekko. Kursus oli üheaastane ja koolis käisid ka tütarlapsed. Õppetöö algas mardipäeval ja lõppes kaks nädalat enne kevadpühi. 
1893. aastal ehitati ehitusmeister Mihkel Piksoni juhatusel uus koolimaja maksumusega 2600 rubla. 25. septembril 1925. aastal põles koolimaja teadmata põhjustel maha ja uus koolimaja ehitati 1932. aastal. Koolimaja juurde rajati kooliaed botaanik Jaan Pordi plaani järgi.
20. sajandi algul töötas Luunja koolis õpetajana kirjanik Villem Buk. Luunja koolist on saanud oma algteadmised kunagine Tartumaal tuntud haridusosakonna juhataja ja koolijuht Valter Johanson.
Teist korda hävis koolimaja 1944. aastal ning õppetöö jätkus ümbruskonna taludes ja vallamajas. 1948. aastal muudeti Luunja kool algkooliks. Kabina kaheksaklassilise kooli direktori Endla Roo initsiatiivil ehitati Luunja keskusse uus koolimaja, kus 1964. aastal alustas tööd Luunja 8-klassiline kool ning ühendati Kabina kool ja Luunja Algkool. 
1978. aastal ehitati täienduseks kolmekorruseline koolimaja ja kool muudeti Luunja Keskkooliks, kuhu asusid õppima Võnnu Keskkooli keskkooliosa, Aru ja Võõpste põhikooli ning Kavastu ja Lohkva Algkooli õpilased. 1981/82. õppeaastal oli kooli õpilaste arv kooli ajaloo suurim – 497.
Projektid.
Kool osaleb projektides:
Lolita

"Lolita" on Vladimir Nabokovi romaan. See avaldati Pariisis 1955. ja New Yorgis 1958. aastal. Prantsuse ajaleht Le Monde valis selle sajandi 100 parima raamatu hulka.
Romaan on vormilt minategelase, keskealise "Humbert Humberti" vanglas kirjutatud surmaeelne pihtimus. Raamatu sisuks on Humbert Humberti eluaegne igatsus oma surnud noorpõlvearmastuse, 12-aastase Annabeli järele. Pärast seda on Humberti jaoks olnud ligitõmbavad ainult 9–14-aastased tüdrukud, keda ta kutsub "nümfettideks". Täiskasvanuna emigreerub Humbert USA-sse, kus lesk Charlotte Haze on nõus teda majutama. Charlotte'il on ka 12-aastane tütar Dolores, kelles Humbert leiab Annabeli uue kehastuse. Charlotte kutsub Dolorest nimega Lo. Kui Dolores kaheks nädalaks laagrisse läheb, avastab Humbert Charlotte'i jäetud kirja, kus Charlotte avaldab Humbertile armastust ning teeb talle ettepaneku: kui Humbert armastab teda vastu, siis Humbert jääb ning nad abielluvad, ning kui ei armasta, siis peab ta lahkuma. Humbert võtab Charlotte'i pakkumise vastu, sest tahab jääda Dolorese lähedale. Kui Charlotte avastab Humberti isikliku päeviku, kus Humbert kirjutab oma huvist Dolorese vastu, läheb Charlotte raevu ning hukkub autoõnnetuses. Humbertist saab Dolorese kasuisa ning armastatu. Humbert hakkab privaatselt kutsuma Dolorest "Lolitaks". Humbert ja Dolores reisivad aasta aega USA-s ringi, kuid peatuvad mõneks ajaks, et Dolores saaks koolis käia. Mõne aja pärast tahab Dolores jälle ringi reisida ning seejärel algab teine ringsõit. Teise ringsõidu ajal jälitab paari tundmatu jälitaja, kellega Dolores näib olevat kontaktis. Teise ringsõidu ajal Dolores kaob. 1952. aastal Dolores kirjutab Humbertile, olles abiellunud ning rase, küsides Humbertilt raha arvete maksmiseks. Humbert külastab teda, saades teada tundmatu jälitaja nime, Clare Quilty, ja tapab viimase.
Humbert sureb vanglas 16. novembril 1952, paar päeva enne oma protsessi algust, ja Dolores sünnitades, 25. detsembril 1952.
Sama pealkirja ja sisuga novelli on avaldanud saksa kirjanik Heinz von Lichberg 1916. aastal.
"Lolitast" on tehtud kaks filmi: 1962. aasta versioon, mille režissöör on Stanley Kubrick ning peaosades on James Mason ja Sue Lyon, ning teine 1997. aastal, mille režissöör on Adrian Lyne ning peaosades on Jeremy Irons ja Dominique Swain.
Tabivere Põhikool

Tabivere Põhikool (varem "Tabivere Gümnaasium") on põhikool Tabivere alevikus.
Koolimaja asub Tartu–Jõgeva maantee ääres Tabivere mõisapargi servas.
Ajalugu.
Kooli vanimaks eelkäijaks loetakse 1688. aastal Äksi kiriku juures tegutsenud talurahvakooli. Tänapäevase kooli sünniaasta on 1973, kui avati uus koolimaja. 1982. aastal valmis võimla, 1986. aastal juurdeehitis. 1984. aastal sai kool keskkooliks (Tabivere Keskkool). 2003. aastast oli kooli nimi Tabivere Gümnaasium. 2014. aasta sügisest suleti kooli gümnaasiumiosa.
Eesti Klassiõpetajate Liit

Eesti Klassiõpetajate Liit (lühend EKÕL) on Eesti klassiõpetajaid ühendav mittetulundusühing. EKÕL loodi 15. aprillil 2011 Tallinnas.
Asutajaliikmed:
Anely Pedai, Kaie Lõhmus, Anniki Kase, Küllike Kütimets, Eda Aavik, Lemme Sulaoja,
Elina Veering, Mare Kütt, Ene Kulderknup, Raina Uibo, Ene Moppel, Reet Saare,
Kadi-Ingel Kungla, Taimi Jürgenstein, Kaie Kikkas, Taimi Sammel, Terje Orula, Tiia Salm,
Tiie Jaaniste, Tiiu Kiveste, Tiiu Maide, Tuuli Koitjärv, Õnnela Lembke.
EKÕL on kantud äriregistrisse 8. juunil 2011.
EKÕLi juhatus 2011–2013: Küllike Kütimets (esimees), Eda Aavik, Tuuli Koitjärv, Mare Kütt, Lemme Sulaoja.
Valitud on maakondadekogu.
Klassiõpetaja

Klassiõpetaja on põhikooli õpetaja, kelle haridus võimaldab õpetada mitut ainet I ja II kooliastmes.
Klassiõpetaja on põhihariduse pedagoog, kes on läbinud õpetajakoolituse bakalaureuse- ja magistriõppe integreeritud õppekavadel ning õpetajakoolituse raamnõuete alusel. Klassiõpetajal, kes on teinud magistriõppes õpetajakoolituse lõpueksami või kaitsnud lõputöö, on õigus jätkata õpinguid doktoriõppes, nagu ülikooli kord seda ette näeb.
Katrin Ruus

Katrin Ruus (2009–2018 Katrin Maimik ja 2018–2024 Katrin Tegova; sündinud 13. märtsil 1982 Kullamaal) on eesti stsenarist, filmirežissöör ja novellist. 
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli kirjanduse ja rahvaluule (BA, 2005) ning Balti Filmi- ja Meediakooli stsenaristika erialal (MA, 2013). 
Ta on alates 2012. aastast kultuuriturunduse firma Väike Objekt A OÜ juhatuse liige.
Isiklikku.
Aastatel 2009–2017 oli ta abielus filmirežissöör Andres Maimikuga. Aastail 2018–2024 oli ta abielus kunstnik Enn Tegovaga.
I Riigivolikogu välis- ja riigikaitsekomisjon

I Riigivolikogu välis- ja riigikaitsekomisjon valiti 5. mail 1938 järgmises koosseisus:
18. oktoobril 1939 valiti lahkunud liikmete asemele:
13. detsembril 1939 valiti komisjoni liikmeteks:
I Riigivolikogu ja Riiginõukogu Välis- ja riigikaitse komisjonide ühine koosolek 26. septembril 1939 nõustus üksmeelselt astuda Nõukogude Vene poolt tehtud ettepaneku alusel läbirääkimistesse ja võimalusel sõlmida leping. 
Koosolekul osalesid Mihkel Hansen, August Jürima, Valter Kadarik, Alo Karineel, Johannes Nyman, Ants Piip, Otto Pukk, Rudolf Riives, Leonhard Vahter, Friedrich Akel, Jaan Soots, Johan Laidoner, Voldemar Päts, Joakim Puhk, Riigivolikogu Esimees Jüri Uluots, Riiginõukogu Esimees Mihkel Pung, Peaminister Kaarel Eenpalu, Välisminister Karl Selter, Sõjaminister Paul Lill, Sotsiaalminister Oskar Kask, Riigivolikogu esimene abiesimees Ado Anderkopp, Riiginõukogu teine abiesimees Alfred Maurer, Eesti saadik Moskvas August Rei, Sõjavägede Staabi ülem Nikolai Reek, Välisministri abi Oskar Öpik ja Riigivolikogu liige Jaan Tõnisson. 
Sõna võtsid:
Johan Laidoner 
Rudold Riives .
August Jürima 
Karl Selter 
Voldemar Päts 
Ants Piip 
August Rei 
Joakim Puhk 
Kaarel Eenpalu 
Johan Laidoner 
Jaan Tõnisson 
Alfred Maurer 
Jüri Uluots
I Riiginõukogu välis- ja riigikaitsekomisjon

I Riiginõukogu välis- ja riigikaitsekomisjon valiti 5. mail 1938 järgmises koosseisus:
I Riigivolikogu ja Riiginõukogu Välis- ja riigikaitse komisjonide ühine koosolek 26. septembril 1939 nõustus üksmeelselt astuda Nõukogude Vene poolt tehtud ettepaneku alusel läbirääkimistesse ja võimalusel sõlmida leping. 
Koosolekul osalesid Mihkel Hansen, August Jürima, Valter Kadarik, Alo Karineel, Johannes Nyman, Ants Piip, Otto Pukk, Rudolf Riives, Leonhard Vahter, Friedrich Akel, Jaan Soots, Johan Laidoner, Voldemar Päts, Joakim Puhk, Riigivolikogu Esimees Jüri Uluots, Riiginõukogu Esimees Mihkel Pung, Peaminister Kaarel Eenpalu, Välisminister Karl Selter, Sõjaminister Paul Lill, Sotsiaalminister Oskar Kask, Riigivolikogu esimene abiesimees Ado Anderkopp, Riiginõukogu teine abiesimees Alfred Maurer, Eesti saadik Moskvas August Rei, Sõjavägede Staabi ülem Nikolai Reek, Välisministri abi Oskar Öpik ja Riigivolikogu liige Jaan Tõnisson. 
Sõna võtsid:
Johan Laidoner 
Rudold Riives .
August Jürima 
Karl Selter 
Voldemar Päts 
Ants Piip 
August Rei 
Joakim Puhk 
Kaarel Eenpalu 
Johan Laidoner 
Jaan Tõnisson 
Alfred Maurer 
Jüri Uluots
Eva Näripea

Eva Näripea (sündinud 14. aprillil 1980) on eesti filmi- ja kunstiteadlane.
2005–2011 õppis ta Eesti Kunstiakadeemia doktorantuuris, kaitses doktoritöö teemal "Eesti filmimaastikud. Ruumid, kohad ja paigad Nõukogude Eesti filmis (ja edaspidi)". 
2007–2013 oli ta Eesti Kunstiakadeemia kirjastaja, 2005–2013 Eesti Kirjandusmuuseumi kultuuri- ja kirjandusteooria töörühma teadur, alates 2011 Eesti Kunstiakadeemia vanemteadur. 
Ta on ajakirja Baltic Screen Media Review toimetaja ja ajakirja Studies in Eastern European Cinema toimetuskolleegiumi liige. 
Töötab alates 2014. aastast Rahvusarhiivi Filmiarhiivi direktorina.
Kurista mõis

Kurista mõis (saksa keeles "Kurrista") oli rüütlimõis Tartumaal Laiuse kihelkonnas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub endine mõisasüda Jõgeva vallas Jõgeva maakonnas.
Ajalugu.
Kurista on ümbruskonna mõisate seas üks vanemaid. Esimesed teated sellest pärinevad 14. sajandist (Coristal), mil mõis kuulus Viljandi komtuurile. 1632. aastal läks mõis Taubede suguvõsa omandusse, kui Kurista, Vedu ja Härjanurme mõisa omanikuks sai Tartu asehaldur ooberstleitnant Jobst Taube. 
1720. aastal kinkis Venemaa keiser Peeter I Kurista koos Vana-Põltsamaa, Nõmme, Võisiku, Pajusi, Eistvere, Adavere, Lustivere ja Tapiku mõisaga Heinrich von Fickile.
1725. aastal andis Venemaa keisrinna Katariina I Kurista, Lustivere ja Kaliküla ning osa Tapiku mõisast Sigismund Adam von Wolffile.
1820. aastal läks mõis Samson-Himmelstjernadele, kellele kuulusid ka Kaave ja Kaavere mõis. 1855. aastast oli Kurista mõis fideikomiss koos Kaavere mõisaga. Viimane omanik enne mõisa võõrandamist 1919. aastal oli Harald von Samson-Himmelstjerna.
1866. aasta vallareformiga loodi mõisa territooriumile omavalitsusüksusena Kurista vald.
Mõisa halduspiirkonda kuulusid Aidu, Vägari, Kose, Kurista, Siimusti ja Viruvere küla.
Mõisaansambel.
Mõisa vana peahoone rajati arvatavasti mitmes järgus: kivist esimene korrus 18. sajandi lõpul, ülejäänu 19. sajandi vältel. Hoone oli kahekorruseline, lühike ja kõrge, kolmandal korrusel olid lakaruumid. Suurem osa sellest hävis tulekahjus 1970. või 1971. aastal.
Säilinud müüridele ehitati uus peahoone, mida kasutas Jõgeva metsamajand. Samast ajast pärinevad ka puust karuskulptuurid maja ees. Ärihooneks on maja jäänud tänini.
Ka Kurista mõisa kõrvalhooned on suuresti ümber ehitatud. Kunagise peahoone esise suure auringi servas asub hilisbaroksete elementidega ait, kaugemale jääb maakividest kuivatihoone.
Kalmistu.
Mõisaomanike Samson-Himmelstjernade perekonnakalmistu jääb mõisasüdamest 4 kilomeetrit edelasse, Põltsamaa–Laiuse maantee äärde. Kalmistust on säilinud vaid teravkaaravadega uusgooti stiilis kabeli varemed.
Donald Tomberg

Donald Tomberg (sündinud 15. novembril 1972) on eesti filmikriitik ja kirjanik. 
Eesti Filmiajakirjanike Ühing valis Tombergi 2011. aasta Eesti parimaks filmikriitikuks, Sirp üheks laureaadiks ja ajakiri Teater. Muusika. Kino oma laureaadiks. 
Ta on avaldanud romaanid "Kazimir, Vladimir ja teised" (2010) ja "Veelkord Kazimirist, Vladimirist ja teistest" (2015) ning intervjuude, artiklite ja eseede kogumiku „Kadunud algus“ (2023). 
Tomberg on dramatiseerinud ja kirjutanud näidendeid, sealhulgas „Sümfoonia ühele” (Tartu Uus Teater, 2017. Lavastaja Ardo Ran Varres) ja „Gravitatsioon” (Rakvere Teater, 2017. Lavastaja Raivo Trass). 
Ta on kirjutanud laulutekstid Ugala progerokk muusikalile „Prints ja kerjus” (2023), lavastaja Peep Maasik, helilooja Ardo Ran Varres.
Karl Nortmaa

Karl Nortmaa (kuni 1935. aastani Karl Nordmann; 4. oktoober 1901 Jõhvi – 9. jaanuar 1956 Hamilton, Ontario provints, Kanada) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Ta teenis ratsarügemendis.
Kalmar (eesnimi)

Kalmar on mehenimi.
Eestis elas Rahvastikuregistri andmetel 16. novembri 2012 seisuga 63 Kalmari-nimelist inimest.
2025. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Kalmar 59 mehel. Kalmar oli populaarsuselt 883. mehenimi. Vanim Kalmar oli vanuserühmas 80–84, noorim vanuserühmas 25–29.
Berliini Brandenburgi lennujaam

Berliini Brandenburgi lennujaam (IATA: BER, ICAO: EDDB; saksa keeles "Flughafen Berlin Brandenburg Willy Brandt") on rahvusvaheline lennujaam Saksamaal Berliinis. 
Lennujaama rajamist alustati 2006. aastal, pärast umbes 15 aastat kestnud projekteerimist, ja see plaaniti avada 2011. Selle valmimistähtaega lükati korduvalt edasi. Lennujaam alustas tegevust 31. oktoobril 2020.
Uus lennujaam asendas kolm varem tegutsenud lennujaama: Tegelit (suleti 2020), Tempelhofi (suleti 2008) ja Schönefeldi (liidendati). Samas pidi uus lennujaam hakkama kasutama osa Schönefeldi infrastruktuurist. Näiteks peaks saama Schönefeldi lõunapoolsest lennurajast uue lennujaama põhjapoolne rada. Schönefeld lõpetas tegevuse 25. oktoobril 2020, sellest sai uues lennujaamas 5. terminal.
Müratasemenõuete tõttu ei hakka lennujaamas toimuma lende keskööst kuni kella viieni hommikul.
Brandenburgi lennujaamast saab kodulennujaam Germaniale ja Germanwingsile. Lennujaamal on võimalik teenindada 30–50 miljonit reisijat aastas. Air Berlin ja Lufthansa hakkavad teenindama umbes 30% lendudest. Lennujaamast saab liikluskoormuselt kolmas lennujaam Saksamaal ja 13. Euroopas. 
Nimi.
Lennujaam nimetatakse Willy Brandti lennujaamaks kunagise Saksamaa Liitvabariigi kantsleri, Lääne-Berliini linnapea ja Nobeli rahuauhinna laureaadi Willy Brandti järgi.
Sergei Sovetnikov

Sergei Sovetnikov (vene keeles Сергей Александрович Советников; 27. september 1931 Ust-Žerdjanka küla, Virumaa – 13. september 1997 Narva) oli Eesti poliitik ja pedagoog.
Ta sündis talupidajate pojana. Ta lõpetas Narva 3. Keskkooli ja aastal 1955 Tartu Riikliku Ülikooli (ajaloo-keeleteaduskonnas).
Töötas aastatel 1955–1956 Tartu Riiklikus Ülikoolis ja aastatel 1956–1960 õpetajana Mustvee 2. Keskkoolis. 1960–1964 oli ta Narva 2. internaatkooli õppealajuhataja ja 1964–1990 Narva Polütehnikumi direktor.
Oli 1990–1992 Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige, olles rahvussuhete komisjoni esimees. Ülemnõukogus olles kuulus ta saadikurühma Virumaa, kuid pärast augustiputši (kui saadikurühmad Virumaa, Võrdsete õiguste eest, Koostöö ja Kommunistlik fraktsioon otsustasid minna laiali) kuulus ta (27. augustil 1991 moodustatud) saadikurühma Kodanikuleppimus. 1991–1992 oli ta ka Põhiseaduse Assamblee liige.
Ta oli aastast 1962 Eesti NSV Ühingu Teadus Narva linnaorganisatsiooni esimees. Ta on käsitlenud Eesti NSV ja NSV Liidu ajakirjanduses ühiskondlikke ja poliitilisi teemasid. Ta on olnud Mustvee linnanõukogu ja Narva linnanõukogu liige. Nii 1993. kui ka 1996. aasta valimistel pääses ta Narva linnavolikokku Eesti Demokraatliku Tööpartei nimekirjas (sai 1993. aastal 2546 häält ja 1996. aastal 1134 häält).
Sergei Sovetnikov suri 13. septembril 1997 ning saadeti viimsele teekonnale 18. septembril 1997 Kultuurimajast Rugodiv. Ta maeti Riigiküla kalmistule.
Maie Toompere

Maie Toompere (neiupõlvenimega Kruusenberg; 15. aprill 1940 Ärina, Väike-Maarja vald – 16. november 2012) oli eesti nukunäitleja.
1958. aastal lõpetas Toompere Väike-Maarja Keskkooli ja 1962. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi algklasside õpetaja erialal. Aastatel 1962–1966 õppis ta nukuteatri õppestuudios.
Maie Toompere töötas kogu elu Eesti Riiklikus Nukuteatris: aastatel 1963–1995 näitlejana ja 1995–2012 kostümeerijana. Teatri kõrvalt mängis ta ka ETV telelavastustes, näiteks lastesaates "Hunt Kriimsilm" jänest ja rebast.
Maie Toompere suri 16. novembril 2012 ja ta maeti 10. detsembril 2012 Metsakalmistule.
Isiklikku.
Tema isa oli maadleja Herman Kruusenberg. 1964. aastast oli Maie Toompere abielus Nukuteatri näitleja Hendrik Toompere seenioriga. Näitlejad on nii nende tütar Harriet Toompere ja poeg Hendrik Toompere kui ka lapselaps Hendrik Toompere juunior.
Ust-Žerdjanka

Ust-Žerdjanka (ka "Ustje-Žerdjanka", vene keeles Усть-Жердянка) oli küla Viru maakonnas Kose ja Piiri vallas. Asus Narva jõe idakaldal Žerdjanka jõe suudmes, 4 km Krivasoo külast allavoolu. 
1922. aastal oli külas 30 majapidamist 137 elanikuga. Enamik elanikke olid venelased. Külas asus Kose valla politseijaoskond ja rahvamaja.
Küla jäeti maha pärast Teist maailmasõda ja Narva veehoidla rajamisega jäi osaliselt vee alla. 1950. aastate alguses rajati Narva veehoidla ja veehoidla alla jäid mitu küla, vana kalmistu ja kabel ning osade külade (Bolšaja Žerdjanka, Ust-Žerdjanka, Krivasoo küla, Dolgaja Niva, Nizõ, Ust-Tšernovo ("Усть-Черново"), Uznovo ("Узново"), Vääska) elanikud asustati ümber. Küla asukoht jääb tänapäeval Leningradi oblasti Slantsõ rajooni.
Nikolai Bentsler

Nikolai Bentsler (sündinud 7. juulil 1984 Tallinnas) on Eesti näitleja. 
Bentsler on lõpetanud 2002. aastal Tallinna Kesklinna Vene Gümnaasiumi ja 2006. aastal Moskva Kunstiteatri stuudiokooli.
Aastatel 2006–2013 töötas ta näitlejana Vene Teatris, pärast seda on olnud vabakutseline. Ta on mänginud ka filmides ja telesarjades.
Ta on Eesti Teatriliidu ja Näitlejate Liidu liige (2006).
Muu tegevus.
Bentsler liitus erakonnaga Eesti 200 11. veebruaril 2021 ja lahkus erakonnast 20. märtsil 2025.
Ta kandideeris 2021. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Viimsi vallavolikokku. 2021. aasta novembrist on ta Viimsi abivallavanem, kes vastutab kultuuri- ja spordivaldkonna eest.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 2 (Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosa) 421 häält ning ei osutunud valituks.
Ta on juhtinud raadiosaateid ning juhendanud 2007–2009 Tallinna Mustamäe Reaalgümnaasiumi ja 2009–2012 Põhja-Eesti Pimedate Ühingu näiteringi.
Bentsler oli eestivenelasena 2017. aastal ETV eetris olnud dokumentaalkallakuga reisisaatesarja "Meie Eestid" (Kinoteater ja U8, 6 osa) avasaate peategelane. Kultuurikriitik Tambet Kaugema on sellega seoses teda tutvustanud nii:
Ardo Juhkov

Ardo Juhkov (8. juuni 1953 Rakvere – 22. september 2013) oli eesti laulja.
Ta lõpetas 1971. aastal Järvakandi Keskkooli.
Juhkov alustas lauljateed ansamblis Welled ja Järvakandi bigbändis Sicana.
Aastatel 1982–1986 oli ta Pärnu ansambli Keeris laulja, aastatel 1983–1987 orkester Pärnu liige.
Ruth Tulving

Ruth Tulving (ka Rutt Tulving; 23. detsember 1930 Tartu – 16. november 2012 Toronto) oli Kanadas elanud eesti maalikunstnik ja graafik.
Elukäik.
Alghariduse sai ta Tallinnas. 1944. aastal põgenes ta koos emaga (vanemad olid lahutatud) Saksamaale, kus lõpetas Geislingeni Eesti Gümnaasiumi. 1949. aastal siirdus ta Kanadasse, kus 1962. aastal lõpetas Ontario kunstikolledži. Täiendas 1963. aastal end Pariisis Académie de la Grande Chaumière'is ja võttis eratunde professor Rosso Rossi juures. 1964. täiendas end litograafia alal San Franciscos California Ülikoolis Berkeleys.
Tulving töötas Ontario kunstikolledžis, kus õpetas aastatel 1969–1974 maalimist, trükkimist, ajalugu ja trükkimistehnikat, figuuride joonistamist jms. 
1969 oli Open Studio Printmakers Workshopi asutajaliige ning aastatel 1970–1974 juhatuse liige ja Visual Arts Ontario asepresident. Aastatel 1976–1980 ja 1983–1984 oli Kanada kunstnike ühenduse Ontario Society of Artists president. 1977. aastal valiti ta Kanada Kuningliku Kunstiakadeemia liikmeks. Ruth Tulving oli tunnustatud lektor ja kunstipedagoog.
Pere.
Ruth Tulving oli abielus mäluteadlase Endel Tulvinguga, kellega ta tutvus 14-aastaselt Saksamaal, neil oli kaks tütart. Tema ema oli kunstnik Hilda Mikkelsaar.
Looming.
Tehnikatest eelistas kunstnik õlimaali, akvarelli ja estampgraafikat. 1980. aastatel tegeles kunstnik embossingu ehk reljeeftrükiga ning 1990. aastatel värvikate siiditrükkidega. Hilisloomingust on tuntud seeria "Liblikad" ("Butterflies"), mida ta maalis alates 1999. aastast.
Ruth Tulvingu esimene isikunäitus toimus 1964. aastal Torontos. Ruth Tulvingu loomingut on tutvustatud nii Põhja-Ameerikas, Euroopas kui ka Aasias, sealhulgas Hiinas, kus toimus ka tema kõneturnee. Tema teoseid on ostnud muuseumid ja riiklikud institutsioonid Eestis, Hiinas, Rootsis, Inglismaal, Prantsusmaal, USA-s ja Kanadas. Eestis on tema loomingu näitusi korraldatud neljal korral: 1987 Kadrioru lossis, 1990 Tallinnas galeriis "Vaal", 1994 Narva kunstigaleriis ja 1996 Adamson-Ericu muuseumis. 
Välislingid.
Harta 12

"Harta 12" oli kodanikualgatuslik pöördumine, mis koostati ja avaldati 2012. aasta novembris, millega 17 Eesti ühiskonnategelast ja aktivisti juhtisid tähelepanu kitsaskohtadele Eesti riigi juhtimisel.
Hartale kirjutasid alla Andres Ammas, Ignar Fjuk, Tarmo Jüristo, Juhan Kivirähk, Marju Lauristin, Ahto Lobjakas, Silver Meikar, Jevgeni Ossinovski, Pärtel Piirimäe, Rein Raud, Jüri Saar, Marek Tamm, Indrek Tarand, Siim Tuisk, Daniel Vaarik, Tõnu Viik ja David Vseviov.
Pöördumise pealkiri pärineb Marju Lauristinilt ning number viitab pöördumise kirjutamise aastale. "Harta 12" esimese mustandi pani kirja Ahto Lobjakas.
"Harta 12" toetuseks korjati allkirju ajavahemikul 14.11.2012–19.10.2013. Kokku andis allkirja 18 210 inimest.
Ahto Lobjakas

Ahto Lobjakas (sündinud 23. oktoobril 1970 Tallinnas) on eesti poliitikaanalüütik, kolumnist ja raadiosaatejuht.
Ta on õppinud aastatel 1989–1991 Tartu Ülikoolis ja lõpetanud 1994. aastal Lundi Ülikooli. Aastatel 1994–1997 õppis ta Oxfordi Ülikoolis poliitilise filosoofia doktoriõppes (lõpetamata). 
Aastatel 1995–1999 töötas ta Londonis Raadio Vaba Euroopa / Vabadusraadio kaastöölisena, aastatel 2000–2010 Raadio Vaba Euroopa / Vabadusraadio Brüsseli korrespondendina. Kuni 2014. aasta lõpuni töötas Lobjakas Eesti Välispoliitika Instituudis analüütikuna. Aastatel 2015–2019 oli ta üks Raadio 2 saate "Olukorrast riigis" põhisaatejuhtidest. 3. septembril 2018 alustas Raadio 2 eetris Lobjaka autorisaade "Achtung! Lobjakas".
2012. aasta novembris oli ta üks avaliku pöördumise "Harta 12" algatajaist.
Ahto Lobjakas on olnud ajalehe Lääne Elu kolumnist. Aastatel 2008–2019 kirjutas ta regulaarselt kolumne ajalehele Postimees. 15. novembril 2015 ilmus Postimehes tema artikkel "Pariis, Eesti*", kus ta kirjutas muu hulgas: "Iga Pariisi moslem on rohkem eurooplane – k.a mõrvarid – kui nahavärvile või seedimata kristlusele toetuv poolharitlane Eestis".
Aserbaidžaani Riiklik Akadeemiline Ooperi- ja Balletiteater

Mirza Fatali Ahhundov-nimeline Aserbaidžaani Riiklik Akadeemiline Ooperi- ja Balletiteater (aserbaidžaani keeles: Axundov adına Azərbaycan Dövlət Akademik Opera və Balet Teatrı) on ooperi- ja balletiteater Bakuus.
Ajalugu.
Hoone avati 1911. aastal. Ooperi- ja balletiteater loodi 1920. aastal.
Aastal 1927 anti teatrile Mirza Fatali Ahhundov nimi. Aastal 1959 nimetati teater akadeemiliseks.
Kaiu mõhnastik

Kaiu mõhnastik on mõhnastik Jõgeva maakonna idaosas Mustvee vallas. Selle territooriumil paikneb Kääpa maastikukaitseala.
Kaiu mõhnastik asub Jõemõisa-Kaiu järvestikust ida pool. See koosneb kahest massiivist pindalaga umbes 9 km², mis ulatuvad Kaiu järvest 3 km kirde suunas ja 2,5 km loode-kagusuunas piki Kaiu järve idakallast. Kaiu mõhnastiku sopp, mis tungib sügavale Vooremaasse, on tuntud Saare mõhnastiku nime all.
Mõhnade suurim üldkõrgus on 65 m (teistel andmetel 73 m või 75 m), suhtelised kõrgused jäävad vahemikku 10–20 m. Mõhnad koosnevad peamiselt liivast, mis vaheldub kruusast koosnevate vahekihtide ja läätsedega. Mõnede pinnavormide tuumikud koosnevad moreenist.
Mõhnastik on kujunenud hilisjääaja Sakala staadiumil. Mandrijää sulamisel paljud endised jõeorud oli mattunud uute setete alla. Piklike mõhnade teljed on orienteeritud kahes valdavas suunas: liustiku liikumisega samasuunaliselt (asimuut 340°) ja sellega peaaegu risti.
Künkad on kaetud pohla kasvukohatüübi männimetsadega (palumetsad), mis on hinnatud hea marja- ja seenemetsana.
Kaiu mõhnastikul on teaduslik, maastikuline ja puhkemajanduslik tähtsus. Seal kulgeb suures osas Kaiu rattarada.
Novõi Torjali rajoon

Novõi Torjali rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Mari Elis. Asub vabariigi põhjaosas, piirneb Kirovi oblastiga.
Rajoon jaguneb 1 linna- ja 4 külaasunduseks ("сельское поселение").
Rajooni keskus on Novõi Torjali alev, kus elab 6500 inimest.
Venemaa 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Novõi Torjali rajooni elanikest marisid 69,96%, venelasi 28,74% ja tatarlasi 0,30%.
Carlos Lucas

Carlos Lucas Manríquez (10. november 1930 Villarrica, Cautíni provints, Araucanía piirkond Tšiili – 19. aprill 2022) oli Tšiili poksija.
Lucas sai poolraskekaalus (kuni 81 kg) 1956. aasta Melbourne'i olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Gheorghe Negreale (Rumeenia) ning jäädes edasisest medaliheitlusest välja. 
Ta osales II keskkaalus (kuni 75 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Jevgeni Feofanovile (NSV Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Kääpa maastikukaitseala

Kääpa maastikukaitseala on maastikukaitseala Jõgeva maakonnas pindalaga 2284 ha.
Kaitseala ajalugu ulatub aastasse 1961 kui Tartu Rajooni TSN Täitevkomitee 28. juuni 1961. aasta otsusega nr 8 moodustati Tammeluha kaitseala.
Kääpa maastikukaitseala loomise eesmärgiks on looduslike elupaikade (kalgiveelised järved, lamminiidud, vanad loodusmetsade, rohunditerikad kuusikud ning soostuvad ja soo-lehtmetsad) ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse. Kaitse all on ka jõe- ja järveluhad, kaitsealused liigid ning liigestatud reljeefiga puhkemaastik.
Kääpa maastikukaitsealal on vahelduv maastik, mille moodustab liivane Kaiu mõhnastik, mille peal kasvavad peamiselt palumännikud. Läbi maastikukaitseala voolab Kääpa jõgi. Kaitseala territooriumil on jääb neli järve: Kaiu, Jõemõisa, Papi- ning Särgjärv. Nendes veekogudes on III kaitsekategooria kalaliigid – harilik hink ja vingerjas, Kääpa jõel ka võldas. Kääpa jõel on samuti jõevähk.
Eesti keskmine palk

Eesti keskmine palk on Statistikaameti poolt ametlikult deklareeritud andmete alusel arvutatav Eesti maksumaksjate saadav keskmine brutokuupalk, millest ei ole arvestatud maha riigimakse (neto).
Osakoormusega töökohtade puhul arvutab Statistikaamet täiskoha palga, võttes eelduseks, et osakoormus on vastav osa täistöökohast. Et paljusid neist täistöökohtadest ja neile vastavaist täiskuupalkadest pole tegelikult olemas, siis on Statistikaameti arvutatud keskmine palk alati suurem kui see keskmine, mis Maksu- ja Tolliameti andmeil tegelikult välja makstakse.
2023. aasta esimesest kvartalist muutus keskmise palga arvutamise viis ning Statistikaamet kasutab Maksu- ja Tolliameti töötamise registri ning tulu- ja sotsiaalmaksu deklaratsioonide andmeid.
Eesti keskmine brutokuupalk 2023. aasta lõikes oli 1832 eurot. Samal ajal oli keskmine mediaanpalk 1501 eurot. 2024. aastal oli vastavad näitajad 1981 ja 1628 eurot.
Keskmine palk maakonniti.
2024. aasta III kvartalis oli mediaanpalk kõrgeim Harju (1821 eurot) ja Tartu maakonnas (1661 eurot) ning madalaim Võru (1252 eurot) ja Valga maakonnas (1271 eurot).
Hirmus suvi

"Hirmus suvi" on 2000. aastal valminud Läti mängufilm. Eesti keeles on filmi pealkiri esinenud ka kujul "Ohtlik suvi". Filmi rahvusvaheline ingliskeelne pealkiri on "Dangerous summer".
Süžee.
Filmi tegevus toimub 12.–19. juunil 1940 Lätis (põhiliselt Riias). Baltisakslasest Läti välisminister Vilhelms Munters saab Nõukogude luurelt ülesande hankida president Kārlis Ulmaniselt volitus välisriikides asuvate Läti riigi varade kasutamiseks. Muntersil õnnestubki Ulmanist veenda, et Läti saadik Londonis ei ole usaldusväärne ja ta saabki volituse. Kuid tegelikult mängib Munters kahekordset mängu ning ta kavatseb välismaale põgeneda ning ise pankades asuvad varad omastada.
Samal ajal saab Muntersi perekonnatuttavate tütar Izolde Vāgnere tuttavaks Läti Raadio reporterite Robertsi ja Kārlisega. Izolde on baltisakslane, tema vanemad on juba möödunud aastal Saksamaale lahkunud. Kuid Izolde on esialgu veel Lätisse jäänud, kuna ta peab ülikooli lõpetama. Robertsi ja Izolde vahel tekib vastastikune sümpaatia ning suhted hakkavad kiiresti arenema. Kuid Vilhelms Munters tahab saata Izoldega volitust Saksamaale. Viimasel hetkel aga tuleb Izolde laeva pealt tagasi. Roberts saab volituse oma valdusse. Vahepeal aga okupeerib Nõukogude Liit Läti. Nüüd peab Izolde Saksamaale lahkuma. Roberts jõuab Muntersiga kokkuleppele, kuid ta annab talle üle võltsitud volituse. Õige volituse põletab ta ära. Izolde saab viimasele Saksamaale minevale laevale. Munters tahab laeva peale minna, kuid Läti diplomaatilise passiga teda sinna ei lasta. Nõukogude agendid võtavad ta sadamas vahi alla. Roberts läheb Izolde korterisse, kuid seal on NKVD varitsus ja ta lastakse kohapeal maha.
Filmis on segatud ajaloolised faktid fiktsiooniga. Munters tegi küll koostööd Nõukogude luurega, kuid volitust Läti varade kasutamiseks ta ei taotlenud ega saanud. Izolde ja Roberts on väljamõeldud tegelaskujud.
Uldis Dumpis

Uldis Reinis Dumpis (sündinud 3. oktoobril 1943 Bauskas) on läti näitleja. 
Ta lõpetas 1965. aastal Läti Konservatooriumi teatriteaduskonna ja on pärast seda töötanud Läti Rahvusteatri näitlejana. 
Alates 1964. aastast on Uldis Dumpis mänginud ligikaudu 70 filmis.
Hilda Mikkelsaar

Hilda Mikkelsaar (neiupõlvenimi Hilda Martinson; 20. august 1906 Tartu – 8. september 1969 Toronto) oli eesti maalikunstnik ja joonistusõpetaja.
Ta lõpetas Viljandi Eesti Haridusseltsi tütarlastegümnaasiumi, kus üks tema õpetajaid oli Jaan Lattik. Aastast 1926 õppis kunstikoolis Pallas (Nikolai Triigi ja Ado Vabbe juhendamisel), mille lõpetas aastal 1930 joonistusõpetaja kutsega.
Ta töötas aastatel 1930–1940 Tallinnas joonistusõpetajana (2. tütarlaste gümnaasiumis ja tütarlaste kommertsgümnaasiumis) ning lastekodus kasvatajana. 
Siirdus aastal 1944 Saksamaale, kus oli Geislingeni Eesti Gümnaasiumis joonistusõpetaja. Aastal 1949 asus Kanadasse, oli aastal 1956 EKKT asutajaid.
Ta on loonud portreid, maastiku- ja lillepilte, Kalevipoja-ainelisi figuurikompositsioone, 1950. aastail abstraktseid maale, viimaseis tõlgendanud mitmesuguseid emotsioone (viha, valu, armastust). Ta on illustreerinud Jaan Lattiku raamatu "Surnu pruut".
Isiklikku.
Tema tütar oli kunstnik Ruth Tulving, väimees mäluteadlane Endel Tulving.
Jānis Reinis

Jānis Reinis (13. detsember 1960 Obeliai – 26. august 2016Ādaži) oli läti näitleja.
Ta töötas näitlejana Läti Rahvusteatris ja Läti Kunstiteatris. Alates 1986. aastast mängis Jānis Reinis mitmetes filmides (sealhulgas ka "Hirmus suvi" ja "Riia kaitsjad").
Olaf Kopvillem

Olaf Kopvillem (1. november 1926 Kiviõli – 21. juuli 1997 Burlington) oli eesti keemik, kupletist ja koorijuht.
Ta õppis Jõhvi Gümnaasiumis, võeti Saksa sõjaväkke ja sügisel 1944 suundus taganevate üksustega Saksamaale. Pärast lühiajalist vangilaagris viibimist lõpetas aastal 1947 Geislingeni põgenikelaagris Geislingeni Eesti Gümnaasiumi. Enne pääsu Kanadasse (1948) töötas kaevurina. Ta lõpetas 1956. aastal keemikuna Montréali ülikooli, oli korporatsiooni Ugala vilistlane. 
Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta paar aastat ülikooli juures. 1960. aastal asus ta kütusefirma Shell teenistusse, töötades Montréalis, Torontos ja Burlingtonis ning aastatel 1972–1974 Hollandis.
Ent rohkem kui töö keemikuna tõi talle kuulsust tegutsemine muusikavaldkonnas. Ta asutas ansambli Vikerlased, juhatas mitukümmend aastat Hamiltoni koori. Samuti asutas ta Torontos vanemgaidide koori ja Hamiltonis Helletajad.
Ta tegi pidevalt kaastööd Toronto ajalehele Vaba Eestlane, mille põhjal andis ta aastal 1996 Tallinnas välja kogumiku "Vested". Aastal 1993 esitas teater Endla muusikalise komöödia "Toronto-Vilsandi nõudmiseni"; see tükk valmis tema eluloo ainetel.
Kõige rohkem kuulsust kaasmaalaste seas tõid talle aga kupleed, need olid tuntud ka Kodu-Eestis.
Isiklikku.
Tema poeg oli muusik ja ajakirjanik Peeter Kopvillem.
# Pastoraal
# Puhkus
# Eluloolised märkmed
# Nii me elame
# Tsivillisatsioon
# Immigrant Austriast
# Jõulud
# Võta käru ja käruta
# Sauna taga, tiigi ääres
# Videvik
# Arm küll polnud see
# Romanss
# Sügisüksildus
# September
# Cachita
# Sularaha eest
# Rio Grand
# Koduigatsus
# Klunker
# Lenda, lenda, lepalind
# Rannal
# Rohutirts
# Kevadtuul ja sina
# Ball
# Sügis
# Igatsus
# Sigarett
# Üks naljakas laul
Diskograafia.
Pobeda (reisilaev)

"Pobeda" oli Musta mere laevastikule kuulunud reisilaev. 
Ajalugu.
Laev ehitati Danzigi vabalinnas Schichau Werfti laevatehases. Laev, mis algselt kandis nime "Magdalena", lasti vette 1928. aastal ning ta kodusadamaks sai Bremen. 8. veebruaril 1934 sõitis "Magdalena" Curacao saare juures madalikule. Pärast remonti sai laeva nimeks "Iberia". 1946. aastal anti Iberia Teise maailmasõja reparatsioonide käigus Nõukogude Liidule, uueks kodusadamaks sai Odessa.Laev nimetati teist korda ümber ja see sai nimeks "Pobeda".
1. septembril 1948, kui laev oli teel New Yorgist Odessasse, toimus laeval tulekahju. Hukkus 49 inimest, kümned said raskeid põletushaavu. Pobeda sõitis kruiisilaevana Mustal merel kuni 1977. aastani, mil läks lammutamisele. 
Andmed.
Laeva põhiandmed olid järgmised: pikkus 140 m, laius 18,5 m, brutomaht 9779 t. Laev võis pardale võtta 177 meeskonnaliiget ja 331 reisijat.
Papijärv

Papijärv ehk Jõemõisa Papijärv on looduslik järv Jõgevamaal Mustvee vallas, üks Jõemõisa-Kaiu järvestiku järvedest, mis paikneb Kagu-Eesti lavamaa ja Vooremaa vahelises orundis. Jõemõisa järvega nimetatakse Jõemõisa Papijärve kaksikjärveks.
Papijärve kaldajoone pikkus on 4597 m, pindala 42,3 ha (teistel andmetel 29,2 ha), pikkus 1480 m ja laius 510 m. Järvel on kaks saart üldpindalaga 0,24 ha, üks nendest on Linnusaar. Keskmine järve sügavus on 2,6 m, maksimaalne sügavus 2,8 m. Papijärve valgala pindala on 216 km². See on makrofüüdijärv ehk suurtaimerikas järv. 
Pärast mandrijää taandumist asus antud kohas Peipsi jääpaisjärve laht, mis sai hiljem iseseisvaks järveks. Selle järve veetaseme alandamise, muda kogunemise ja kinnikasvamise tagajärjel ning Kääpa jõe süvendamisel on moodustanud kolm kitsaste väinadega ühendatud järve.
Papijärve suubuvad Uhmardu jõgi ehk Mustvee oja ja Ristimurru kraav. Läänekaldal on kaldaallikad. Järvest voolab välja Vahejõgi, mis suubub Jõemõisa järve. Jõemõisa ja Papijärve ühinemise kohal, mida nimetatakse Järvekaelaks, saab alguse Kääpa jõgi, mis suubub Peipsi järve.
Tammeluht

Tammeluht on niit Jõgeva maakonnas Mustvee vallas Jõemõisa-Kaiu järvestiku ääres Jõemõisa ja Kaiu järve vahel, kus kasvavad Eestis suhteliselt haruldased põlistammed. 1968. aastal loodi seal kaitseala pärand-kultuurmaastiku kaitseks. Tammeluhale on rajatud matkarada pikkusega 2,8 km.
Ramón Tapia

Ramón Tapia Zapata (17. märts 1932 Antofagasta, Antofagasta provints, Antofagasta piirkond, Tšiili – 12. aprill 1984) oli Tšiili poksija.
Tapia sai II keskkaalus (kuni 75 kg) 1956. aasta Melbourne'i olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Gennadi Šatkovile (NSV Liit).
Riia kaitsjad

"Riia kaitsjad" on 2007. aastal valminud Läti mängufilm.
Filmi võtete jaoks ehitati 2004. aastal filmilinnak Cinevilla.
Süžee.
Filmi tegevus toimub põhiliselt 1919. aasta sügisel, mil Läti pealinna Riiat ohustasid Pavel Bermondt-Avalovi juhtimise alla kuuluvad Vene valgekaartlased ja sakslastest koosnev Rauddiviis.
Eestäiend

Eestäiend on nimisõna ees paiknev nimisõna täpsustav osa, nt triibuline kass. See tähendab, et nimisõnafraasis eelneb eestäiend peasõnale ja on selle täiend.
Eesti keel.
Eestäiendiks võivad olla omadussõnad, asesõnad, nimisõna käändevormid ja määrsõnad.
Omadussõnaline eestäiend.
Omadussõnalised eestäiendid on 
Omadussõnaline eestäiend ühildub nimisõnafraasi põhjaga käändes ja arvus: "Ta hoidis käes kollaseid lilli ning istus külmale maapinnale".
Täiendiks olev omadussõna kirjutatakse järgnevast nimisõnast tavaliselt lahku: mahe toit". Kokku saab selle kirjutada siis, kui väljendatakse kindlat omaette mõistet: mahetoit". 
Erandid
Omadussõnaline eestäiend ühildub neljas viimases käändes fraasi põhjaga ainult arvus ja jääb omastavasse käändesse
Omadussõnaline eestäiend ei ole:
Asesõnaline eestäiend.
Asesõnalised eestäiendid ühilduvad põhjaga käändes ja arvus ning nende kohta käivad reeglid sarnanevad omadussõnaliste eestäiendite reeglitega: rajava, oleva, ilmaütleva ja kaasaütleva käände korral ühildub eestäiend vaid arvus.
Asesõnalised eestäiendid on
Erandid
Asesõnaline eestäiend ei muutu, kui selleks on 
Asesõnad "kõik", "ise", "mõlemad", "kumbki" võivad esineda nii eestäiendi ("Kõik õpilased olid kutsutud") kui järeltäiendina: "Nad kõik olid kutsutud".
Nimisõnaline eestäiend.
Omastavaline täiend ehk eestäiend, milleks on omastavas käändes nimisõna, vastab lauses järgmistele lauseliikmetele:
Osastavas käändes nimisõna on eestäiend, kui ta kuulub parameetersõnade hulka (märgib liiki, laadi, kasvu, värvi, sorti jt): "kollast värvi, pikka kasvu, siniverelist tõugu, klassikalist sorti".
Erandid
Käändeid, milles olev nimisõnaline eestäiend püsib muutumatuna: 
Kui kaks pärisnime esinevad kõrvuti ja esimene neist on nimetavas ja teine kas nimetavas, omastavas või osastavas, siis on esimene nimi eestäiend: "Ta vaatas Johnny Deppi; Kate Moss oli Vogue'i esikaanel".
Määrsõnaline eestäiend.
Määrsõnalised eestäiendid on 
Kaassõnafraas eestäiendina.
Mõnikord kasutatakse eestäiendina kaassõnafraasi: "ülespoole põlvi seelik, üle linna tüdruk".
Ristimurru kraav

Ristimurru kraav on kraav Tartu maakonnas Tartu ja Peipsiääre vallas. 
Kraav saab alguse Välgi külast 3 km lääneedela pool ja suubub Papijärve.
Hullunud Tartu

"Hullunud Tartu" on 2010. aastast sügiseti Tartus toimuv iga-aastane interdistsiplinaarne kultuurifestival, mis ühendab kirjanduse, kunsti ja muusika. 2010-2018 oli festivali eestvedaja kirjanik Jaan Malin. Aastast 2019 on festivali kureerijaks Siim Lill. Algusest peale on korraldada aidanud Marja Unt. Igal aastal on see festival toimunud erinevas paigas:
2010 - Tartu Ülikooli kunagine närvikliinik Staadioni tn-l.
2011 - Tartu Ülikooli vanim anatoomikum Toomel.
2012 - Trükimuuseum ja Paberimuuseum. 
2013 - Tartu Uus Teater ja endine Tartu Ülikooli kirik
2014 - Tartu Uus Teater + näitus klubis Promenaadiviis
2015 - kohvik Tervis ja restoran Wilde Vallikraavi ja Ülikooli nurgal + näitus klubis Promenaadiviis
2016 - Genialistide Klubis
2017 - Erinevate Tubade Klubi Aparaaditehases
2018 - Tartu Kirjanduse Maja
2019 - Tartu Kirjanduse Maja
Igor Kotjuh on arvanud, et: "Võib-olla see on kõige avatum kirjandusfestival Eestis".
Karskus

Karskus on vabatahtlik otsus loobuda alkoholi tarbimisest, aga ka teistest mõnutunnet tekitavate ainete kasutamisest ja mõnutunnet tekitavatest tegevustest.
Karskuse valimise põhjuseid:
Suurem osa religioonide alustekste sätestab mingit laadi karskusnõuded ja -soovitused.
Guillermo Salinas

Guillermo Salinas (sündinud 27. jaanuaril 1938) on Tšiili endine poksija.
Salinas osales II keskkaalus (kuni 75 kg) 1964. aasta Tōkyō olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Franco Vallele (Itaalia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Salinas poksis maist 1965 kuni juunini 1970 elukutselisena. Ta pidas kokku 10 kohtumist, millest võitis 7 (neist 3 nokaudiga) ja kaotas 3 (neist 2 nokaudiga) kohtumist.
Elektroformeerimine

Elektroformeerimine on efektiivne meetod nanokiudpolümeeride valmistamiseks elektrivälja abil. Nanokiudpolümeerid saadakse polümeerilahuse või sulatatud polümeeri abil. Erinevalt teistest meetoditest, millega saab valmistada 1D-nanostruktuure (struktuurid, mille läbimõõt on vahemikus 1–100 nm), põhineb elektroformeerimine ühesuunalisel polümeeri joa venitusel.
Elektroformeerimise tööpõhimõte.
Elektroformeerimise seadmestik koosneb põhiliselt kolmest osast: kõrgepingeallikas, väikse diameetriga nõel ning kogumisekraan. Üks elektrood on asetatud polümeerilahusesse ja teine on kinnitatud kogumisekraanile, mis on omakorda maandatud. Süstal on ühendatud pumbaga, millega saab kontrollida polümeerilahuse etteandmiskiirust. Kõrgepinge (1–30 kV) rakendamisel saab süstla otsas olev polümeeritilk laengu, mis jaotub ühtlaselt kogu tilga ulatuses. Süstla otsa tekib polümeerilahusest elektrivälja mõjul Taylori koonus. Pingete erinevus polümeerilahuse ja kogumisekraani vahel põhjustab joa väljumise kapillaarist ja liikumise kogumisekraani suunas. Väljuv polümeerilahuse juga läbib venitamise protsessi, mistõttu juga pikeneb ja peeneneb. Enne kogumisekraanini jõudmist solvent aurustub ning järele jääb polümeeri kiud, mis moodustab kogumisekraanil kiudude võrgustiku. 
Eri kujuga kogumisekraanid.
Kiudude orientatsiooni saab mõjutada kasutades eri kujuga kogumisekraane. 
Kiudude moodustamist mõjutavad tegurid.
Nanokiudude moodustumist elektroformeerimisemeetodil võivad mõjutada mitmesugused parameetrid. Nendeks võivad olla:
1. Lahuse omadused
2. Elektroformeerimise parameetrid
3. Ümbritsevale keskkonnale iseloomulikud parameetrid
Kasutamine.
Elektroformeerimine on üpris kerge meetod, millega toota õhukesi nanokiudmaterjale. Just tema lihtsus, suur eripind, mis kasvab tänu kiudude diameetri väiksusele, suur poorsus ja sobivus erinevate materjalide valmistamiseks on omadused, miks elektroformeerimisemeetodil valmistatud materjalid on leidnud palju kasutusalasid. Elektroformeeritud nanopoorsed materjalid on laialt kasutuses meditsiinis: koe ehituses, haavade paranduses, filtreerimises jne. Haavade parandamise juures on väga olulisteks parameetriteks kaitse mustuse eest, vedelike läbilaskvus, sobiv veeauru läbilaskvus, piisav gaaside läbilaskvus. On proovitud erinevaid viise, kuidas selliste omadustega materjali saada, kuid praegu on elektroformeerimismeetodil valmistatud materjal näidanud kõige paremat sobivust. Elektroformeerimismeetodil saadud materjale kasutatakse näiteks ka riide valmistamisel, separaatorites, elektroonikatarvetes ja komposiitmaterjalides.
Bohemian Rhapsody

"Bohemian Rhapsody" on ansambli Queen laul albumilt "A Night At The Opera".
Laul avaldati 31. oktoobril 1975 ning selle kirjutas vokalist Freddie Mercury. Laulul pole refrääni, selle asemel koosneb laul neljast osast: ballaad, mis lõpeb kitarrisoologa, ooperliku stiiliga osa ja lõpuks "hard-rock"'i osa. Laulu loomine algas 1960. aastate lõpus ning salvestama hakati seda 24. augustil 1975. 
Esimesena esitati laulu 14. novembril 1975 Liverpoolis Empire Theatre'is jupitatud osadena, sest originaaljärjestus oli ebatavaline ja küllaltki keeruline, et seda "live"'is esitada. Lugu esitati popurriina koos teiste lauludega 1976. aastani. Esimene täielik esitus (õige osade järjestusega) oli 13. jaanuaril 1977 Milwaukees ja nii esitati seda kuni viimase Queeni kontserdini Freddie Mercuryga 9. augustil 1986.
Ajakirja Rolling Stone 2004. aastal koostatud 500 kõigi aegade parima laulu edetabelis jõudis lugu 163. kohale.
Maks Roosma nimeline loominguline stipendium

Maks Roosma nimeline loominguline stipendium on stipendium klaasikunstniku, professor Maks Roosma mälestuseks.
Professor Maks Roosma (1909–1971) oli Eesti Kunstiakadeemia klaasikunsti erialale alusepanija ja koolkonna rajaja. Tema elu ja tegevuse mälestuse jäädvustamiseks ja eriala järjepidevuse ülalhoidmiseks asutas Eesti Kunstiakadeemia klaasikunsti osakond 2007. aastal Maks Roosma nimelise loomingulise stipendiumi Eesti Kunstiakadeemia klaasikunsti eriala üliõpilasele.
Stipendium antakse üliõpilasele või magistrandile, kes
Klaasikunsti eriala üliõpilaste ja magistrantide hulgast valib stipendiaadi kolleegium, kuhu kuuluvad eriala õppejõud.
Spartakistid

Spartakistide Liit ehk Spartakistid (saksa: "Spartakusbund") oli marksistlik revolutsiooniline liikumine Saksamaal Esimese maailmasõja ajal. 
Liikumine on saanud nime Spartacuse järgi, kes oli Vana-Rooma suurima orjade ülestõusu juht. See loodi Karl Liebknechti, Rosa Luxemburgi, Klara Zetkini ja teiste eestvedamisel. Liit nimetas end ümber Saksamaa Kommunistlikuks Parteiks (KPD) ja ühines Kominterniga 1919. Selle suurim tegevus toimus Saksa revolutsiooni ajal 1918, kui ta õhutas revolutsioonilisi meeleolusid oma ajalehe kaudu. Spartakistide tegevus aitas kaasa Saksa keisririigi kaotusele Esimeses maailmasõjas ja hävinemisele. Kuna liikumise juhtide seas oli mitmeid juute, oli see üheks Hitleri antisemitismi ja "noa selga löömise" müüdi ajendiks.
Ranna-, Õhu- ja Sisekaitse Staap

Ranna-, Õhu- ja Sisekaitse Staap oli Eesti sõjaväe piirkondlik juhtimisorgan.
Staabi ülesandeks oli
1925. aastal nimetati "Ranna-, Õhu- ja Sisekaitse Staap" ümber "Ranna ja Õhukaitse Staabiks".
Organisatsioon.
Ranna-, Õhu- ja Sisekaitse Staabi koosseisu kuulusid:
Ranna-, õhu- ja sisekaitse ülema alluvusse kuulusid:
Ranna-, õhu- ja sisekaitse ülema operatiivalluvusse kuulusid:
Ranna-, õhu- ja sisekaitse ülem oli samaaegselt ka Tallinna garnisoni ülem ja garnisoniteenistuse alal allusid talle ka kõik Tallinna ja selle ümbruse väeosad ja sõjaväeasutused.
28. aprillil 1924. aastal allutati ranna-, õhu- ja sisekaitse ülemale sõjaministri käskkirjaga ka Kaitseliit.
1928. aastal läbi viidud Eesti sõjaväe reformide ja koosseisude vähendamisega Ranna- ja Õhukaitse staap likvideeriti ning tema ülesanded anti üle Kindralstaabi I osakonnale ja osaliselt ka 3. diviisi staabile.
Meelis Paavel

Meelis Paavel (sündinud 17. juunil 1963 Tartus) on eesti ametnik. 
Hariduskäik.
1981. aastal lõpetas Paavel Palamuse Keskkooli, 1981–1982 õppis ta Tallinna 2. Tehnikakoolis. 1991. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli majandusgeograafia erialal. 2007–2008 õppis ta Eesti Diplomaatide Koolis erialal "rahvusvahelised suhted ja Euroopa integratsioon".
Töökäik.
Paavel töötas 1991–1994 Tartu Juhtimise Kõrgemas Koolis lektorina. 14. juuni 1994 – 25. märts 1999 oli ta Jõgeva maavanem. 
Alates 2002. aastast töötab ta Eesti Töötukassa juhatuse esimehena, 11. aprillil 2012 valis Eesti Töötukassa nõukogu ta juhatuse esimeheks tagasi viieks aastaks.
Poliitiline tegevus.
Paavel oli kuni 2012. aastani Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige. Aastatel 1999–2002 osales ta asendusliikmena IX Riigikogu töös.
Audru kirik

Audru Püha Risti kirik on kirik Audrus.
Kirikuaed.
Kirikaias asub Eesti ainus kirikut ümbritsev arboreetum. Selle rajajale Raimond Erik Prentselile on samasse püstitatud mälestuskivi.
Arboreetumis kasvab mitmeid Eesti parkides haruldasi liike, muu hulgas Fraseri nulg, korea seedermänd, tähkvaher, kollane kask, ameerika pärn, jaapani jalakas. 
Kirikuaias on mälestustahvliga kivi heliloojatele ja koorijuhtidele vendadele Aleksander Kunileiule ja Friedrich August Saebelmannile.
Walther von Brauchitsch

Walther Heinrich Alfred Hermann von Brauchitsch (4. oktoober 1881 Berliin Saksamaa keisririik – 18. oktoober 1948 Hamburg Saksamaa) oli saksa kindralfeldmarssal, Saksa armee maavägede ülemjuhataja 1938 kuni 1941.
Walther von Brauchitsch oli ratsaväekindrali Bernhard von Brauchitschi poeg. Esimese maailmasõja ajal oli ta läänerindel kindralstaabi liige. 1932. aastast oli ta Saksa suurtükiväe inspektor, 1933. aastast diviisi- ja 1935. aastast korpuseülem. 
Walther von Brauchitsch vabastati teenistusest 19. detsembril 1941 pärast Moskva vallutuse ebaõnnestumist, Teises maailmasõjas ja südamerabandust.
Pärast sõda ta vahistati kahtlustatuna sõjakuritegudes, kuid ta suri enne süüdistuse esitamist.
Vala

Vala on objektorienteeritud programmeerimiskeel.
Koodinäited.
Lihtne "Hello, World!" programm:
int main() {
 print("Hello World\n");
 return 0;
Keerulisem versioon, kus kasutatakse Vala objektorienteeritud programmeerimise võimalusi:
class Sample : Object {
 void greeting() {
 stdout.printf("Hello World\n");
 
 static void main(string[] args) {
 var sample = new Sample();
 sample.greeting();
Näide, kus GTK+-i abil luuakse graafiline "Hello, World!" programm:
using Gtk;
int main (string[] args) {
 Gtk.init(ref args);
 var window = new Window();
 window.title = "Hello, World!";
 window.border_width = 10;
 window.window_position = WindowPosition.CENTER;
 window.set_default_size(350, 70);
 window.destroy.connect(Gtk.main_quit);
 var label = new Label("Hello, World!");
 window.add(label);
 window.show_all();
 Gtk.main();
 return 0;
Tom Hardy

Tom (õieti Edward Thomas) Hardy (sündinud 15. septembril 1977) on inglise näitleja. 
Ta on teinud märkimisväärseid rolle sellistes filmides nagu "Bronson", "Võitleja", "Plekksepp, rätsep, sõdur, nuhk", "Algus" ja "Pimeduse rüütli taastulek".
Ta on vanaema poolt dargi päritolu.
Christian Bale

Christian Charles Philip Bale (sündinud 30. jaanuaril 1974) on inglise näitleja.
Bale on eelkõige tuntud tänu Batmani rollile Christopher Nolani Batmani triloogias ("Batman alustab", "Pimeduse rüütel", "Pimeduse rüütli taastulek").
Christian Bale võitis 2011. aastal Kuldgloobuse auhinna parima meeskõrvalosatäitja rolli eest filmis "Võitleja".