tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Fahle aed

Fahle aed on kaitsealune park Tallinna kesklinnas, Pirita tee, Narva maantee ja Tallinna lauluväljaku vahel.
Fahle aia piir kulgeb Pirita tee ja Narva maantee ristumiskohast mööda Narva maantee pargipoolset teemaad itta kuni ristumiseni Lauluväljaku kinnistuga, sealt edasi mööda Lauluväljaku kinnistu piiri kirdesse kuni Pirita tee 12 kinnistuni, mööda kinnistu piiri edelasse ning seejärel loodesse kuni ristumiseni Lauluväljaku sissesõiduteega, edasi mööda selle tee pargipooset teemaad edelasse kuni Pirita teeni ning mööda Pirita tee pargipoolset teemaad kuni ristumiseni Narva maanteega.
Park võeti kaitse alla Tallinna Linnavalitsuse määrusega nr 105 "Linnapuude, parkide ja aedade looduskaitse alla võtmine" 28. maist 1993. aastal.
Ajalugu.
Pirita tee 10, asus endine Põhja Paberi- ja Puupapivabriku direktori Emil Fahle suvemaja.
Kontor (Hansa Liit)

Kontor oli Hansa Liidu kohalik esindus väljaspool hansalinnu.
Hansakontorites asusid kaubalaod ja sõlmiti tehinguid, kuid kontorid täitsid ka diplomaatilise esinduse rolli ning olid eksterritoriaalsed: kontori piires kehtis hansalinnade, hilisemal ajal peamiselt Lübecki õigus. Kontorit juhtis oldermann.
Arvukate faktooriate kõrval oli Hansa Liidul kontorit: Flandrias Brugges, Norras Bergenis (nn Saksa kai, "Tyske Bryggen"; ainsana säilinud ning UNESCO maailmapärandi nimekirjas), Venemaal Novgorodis (Peetriõu) ja Inglismaal Londonis (Terasehoov, "Steelyard").
Hansakontoritest pärineb tava nimetada kontoreiks bürooruume; vanemas eesti keeles kutsuti ka ametnikke "kontoristideks".
Ferdinand-Voldemar Mänd

Ferdinand-Voldemar Mänd (25. oktoober 1896 Anija vald – 1. märts 1987 Broad Brook, Connecticuti osariik, Ameerika Ühendriigid) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).
Heinrich Ramel

Heinrich Ramel a.d.H. Weitenhagen (poola Henryk von Ramel) oli Pommeri aadlisuguvõsast pärit sõjaväelane ja riigitegelane. 
Ta oli rittmeistrina Poola teenistuses olles Poola-Rootsi sõja (1600–1611) ajal Tartu komandant.
Tema abikaasa oli Margarete Ramel, sündinud Małgorzata Plater. 
Talle kuulusid Liivimaal Biksēre ("Libbien") mõis (1583–1596) Cesvaine kihelkonnas ja 1597. aastal kuningas Sigismund III poolt kingitud Holdre mõis Helme kihelkonnas, mille müüs juba 1598. aastal.
1966. aasta Eesti NSV – Soome sõpruskohtumine poksis

1966. aasta Eesti NSV – Soome sõpruskohtumine poksis toimus 9. mail Tallinnas, Kalevi spordihallis (praeguse aadressiga Juhkentali 12). Eesti NSV võitis 6:4.
Kärbeskaal (kuni 51 kg): Rein Pajur (Eesti NSV) - Jouko Lindberg (Soome) 2 - 1
Kukk-kaal (kuni 54 kg): Börje Karvonen (Soome) - Mart Keersalu (Eesti NSV) tulemus pole teada
Sulgkaal (kuni 57 kg): Kari Meronen (Soome) - Viktor Bobõnitšev (Eesti NSV) 3 - 0
Kergekaal (kuni 60 kg): Harri Piitulainen (Soome) - Vjatšeslav Smirnov (Eesti NSV) 3 - 0
I kergekeskkaal (kuni 63,5 kg): Osmo Kanerva Soome) - Konstantin Primakov (Eesti NSV) 2 - 1
II kergekeskkaal (kuni 67 kg): Priidik Kippar (Eesti NSV) - Pertti Vartiainen (Soome) 3 - 0
I keskkaal (kuni 71 kg): Vello Kaunismäe (Eesti NSV) - Ilmo Lindqvist (Soome) 3 - 0 
II keskkaal (kuni 75 kg): Aniss Murtazin (Eesti NSV) - Kalevi Kanto (Soome) RSC 1
Poolraskekaal (kuni 81 kg): Vitali Žarov (Eesti NSV) - Lauri Kähönen (Soome) 2 - 1
Raskekaal (üle 81 kg): Koit Joor (Eesti NSV) - Eero Ruokomäki (Soome) 3 - 0
1965. aasta Eesti NSV – Soome sõpruskohtumine poksis

1965. aasta Eesti NSV – Soome sõpruskohtumine poksis toimus 15. jaanuaril Helsingis, sellase nimetusega "Messuhalli"s (praeguse nimetusega "Töölön kisahalli" ja aadressiga Paavo Nurmen kuja 1 D). Eesti NSV võitis 6:4.
Kärbeskaal (kuni 51 kg): Teppo Oksanen (Soome) – Rein Pajur (Eesti NSV) 2 - 1
Kukk-kaal (kuni 54 kg): Mart Keersalu (Eesti NSV) – Pauli Kemppainen (Soome) 3 - 0
Sulgkaal (kuni 57 kg): Harry Kozlovski (Eesti NSV) – Risto Meronen (Soome) 3 - 0
Kergekaal (kuni 60 kg): Antero Halonen (Soome) – Aleksandr Lomov (Eesti NSV) 3 - 0
I kergekeskkaal (kuni 63,5 kg): Mauri Ruonala (Soome) – Jaroslav Melnitšuk (Eesti NSV) KO 3
II kergekeskkaal (kuni 67 kg): Pentti Valtonen (Soome) – Priidik Kippar (Eesti NSV) TKO 3
I keskkaal (kuni 71 kg): Aniss Murtazin (Eesti NSV) – Yrjö Sikiö (Soome) RSC 3 
II keskkaal (kuni 75 kg): Arved Väikmeri (Eesti NSV) – Leo Salonranta (Soome) 3 - 0
Poolraskekaal (kuni 81 kg): Pavel Dubovik (Eesti NSV) – Svjatoslav Aleksandroff (Soome) RSC 2
Raskekaal (üle 81 kg): Koit Joor (Eesti NSV) – Reino Kivekäs (Soome) 3 - 0
2011. aasta Euroopa meistrivõistlused korvpallis

2011. aasta Euroopa meistrivõistlused korvpallis (ametliku nimega EuroBasket 2011) olid 37. Euroopa meistrivõistlused korvpallis, mis toimusid 31. augustist 18. septembrini Leedus. Leedule oli see teine kord korraldada korvpalli Euroopa meistrivõistlusi, viimati korraldati mänge 1939. aastal. Turniiri finalistid said otsepääsme 2012. aasta Londoni olümpiamängudele.
Mängud toimusid kuues Leedu linnas. Alagrupimängud peeti Šiauliais, Panevėžysis, Alytuses ja Klaipėdas, vahegrupimängud peeti Vilniuses ja kohamängud Kaunases.
Turniiri võitis Hispaania, kes alistas finaalis Prantsusmaa 98:85.
Mängude toimumispaigad.
Alagrupimängud peeti neljas linnas: Šiauliais (Šiaulių Arenal), Panevėžysis (Cido Arenal), Alytuses (Alytaus Arenal) ja Klaipėdas (Švyturio Arenal). Vahegrupi mängud toimusid Vilniuses (Siemens Arenal) ja kohamängud hiljuti avatud Žalgirio Arenal Kaunases.
Leedu mängudele müüdi piletid ära tundidega. FIBA nõudmise järgi üksikpileteid ei müüdud. Piletit ostes pidi ostma pääsme kolmele mängule korraga, mis tähendas mõnel juhul, et väljamüüdud saalid ei olnud täis, kuna mõned fännid ei käinud kõikidel mängudel, mida nende pilet lubas külastada. Sellele reeglile tehti erand A-alagrupis, kus mängis Leedu.
Osalevad riigid.
Algselt oli kavas pidada turniir 16 meeskonnaga, kuid 5. septembril 2010 otsustas FIBA Europe, et juurde võetakse veel 8 meeskonda ehk kokku osales 2011. aasta Euroopa meistrivõistlustel 24 riiki.
Leedu pääses korraldajamaana turniirile automaatselt, 9 riiki, kes osalesid 2010. aasta maailmameistrivõistlustel, said samuti koha. 12 riigil oli ette nähtud koht, kui nad pääsevad valikturniirist edasi, kuid kuna FIBA otsustas turniiri laiendada 24 meeskonnale, said kõik riigid pääsme, välja arvatud Ungari. 
Ungari, Soome ja Portugal jäid valikturniiril viimasteks ja nende vahel toimus lisavalikturiir, kus viimaseks jäänud meeskond Euroopa meistrivõistlustele ei pääsenud. Lisavalikturniiri võitis Soome meeskond, kes võitis kõik kohtumised, Portugal jäi teiseks ja Ungari jäi viimaseks, võitmata ühtegi mängu.
Esimene ring (Alagrupimängud).
Meeskonnad mängisid oma alagrupis kõikidega ühe mängu. Kolm parimat meeskonda pääsesid edasi vahegrupi mängudele. Kui meeskonnad jäid punktidega viiki, siis järjestati nad omavaheliste mängude korvide suhte järgi kui nad jäid ikkagi viiki, siis järjestati nad kõikides mängudes visatud korvide järgi.
Teine ring (Vahegrupimängud).
E-vahegrupp.
Vahegrupis E mängivad 6 meeskonda, kes pääsesid edasi alagruppidest A ja B. Meeskonnad, kes tulid samast alagrupist ei mängi omavahel uuesti, vaid nende alagrupimängude tulemus kantakse vahegruppi üle.
Neli parimat tiimi pääsevad play-offi.
F-vahegrupp.
Vahegrupis F mängivad 6 meeskonda, kes pääsesid edasi alagruppidest C ja D. Meeskonnad, kes tulid samast alagrupist ei mängi omavahel uuesti, vaid nende alagrupimängude tulemus kantakse vahegruppi üle.
Neli parimat tiimi pääsevad play-offi.
Kohamängud.
Kõik mängud peeti Kaunases, Žalgirio Arenal
Finaal.
&lt;/br&gt;&lt;/br&gt;
Yrjö Piitulainen

Yrjö Olavi Piitulainen (5. jaanuar 1921 Viiburi – 1987 Helsingi) oli Soome poksija.
Piitulainen oli harrastuspoksija 1932–1945. Ta pidas 147 kohtumist ning võitis neist 139. Ta oli Soome meister kergekaalus (kuni 61,2 kg) 1940. aastal ning kergekeskkaalus (kuni 66,7 kg) aastatel 1943 ja 1944. Ta sai Soome meistrivõistlustel 1941. aastal kergekaalus (kuni 61,2 kg) 2. koha. 
Piitulainen poksis oktoobrist 1945 kuni septembrini 1950 elukutselisena ning pidas 32 kohtumist, millest võitis 25 (neist 13 nokaudiga), kaotas 3 (neist 2 nokaudiga) ning neli kohtumist lõppes viigiliselt. 
Piitulainen tegutses hiljem meelelahutajana ning poksipromootorina ja -treenerina. Ta oli muuhulgas ka oma poja Harri treener ja mänedžer.
Harri Piitulainen

Harri Piitulainen (sündinud 30. mail 1947 Helsingis) on Soome endine poksija. Tema esimene treener oli tema isa, tuntud Soome poksija Yrjö Piitulainen.
Piitulainen oli kahekordne Soome meister aastatel 1965–1966 kergekaalus (kuni 60 kg).
Piitulainen osales 16. Euroopa meistrivõistlustel Ida-Berliinis 1965. aastal kergekaalus (kuni 60 kg), kuid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise tulevasele hõbemedalivõitjale Józef Grudzieńile (Poola) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Piitulainen poksis novembrist 1966 kuni oktoobrini 1971 elukutselisena. Ta pidas kokku 22 kohtumist, millest võitis 18 (neist 2 nokaudiga) kohtumist, kaotas 3 (neist 2 nokaudiga) kohtumist ja üks kohtumine jäi viiki.
Klaverikvartett

Klaverikvartett on kammermuusika teos klaverile ja kolmele muule instrumendile. Pea eranditult on nendeks viiul, vioola ja tšello. Klaverikvartetiks nimetatakse ka ansamblit, mis koosneb neist pillidest. 
Klaverikvartette selle traditsioonilises koosseisus on kirjutanud näiteks Wolfgang Amadeus Mozart, Robert Schumann, Ludwig van Beethoven, Johannes Brahms, Robert Schumann, Felix Mendelssohn, Antonin Dvorak ja Gabriel Faure. Harvem, peamiselt 20. sajandi muusikas, on klaverikvarteti koosseisu varieeritud. Näiteks Anton Weberni klaverikvartett, "op". 22 (1930) on kirjutatud klaverile, viiulile, klarnetile ja tenorsaksofonile ning Paul Hindermithi ja Oliver Messiani omad klaverile, viiulile, tšellole ja klarnetile. Varaseim näide klaverikvarteti koosseisu varieerimisest on Franz Berwaldi kvartett klaverile, metsasarvele, klarnetile ja fagotile ("op". 1; 1819).
Teost, mis on kirjutatud neljale pianistile kahe klaveriga, ei nimetata klaverikvartetiks. Seda tüüpi kompositsiooni kutsutakse tavaliselt „teoseks kaheksale käele“ või „teoseks kahele klaverile, kaheksale käele“. Selline koosseis oli populaarne 19. sajandi lõpus, olles üks paremaid võimalusi reprodutseerimaks ja õppimaks sümfoonilisi teoseid. Nii on paljud muusikaajaloo tuntumatest teostest seatud kahele klaverile, kaheksale käele. Suurema osa klaverimuusikast kaheksale käele moodustavadki trankriptsioonid ja arranžeeringud.
Tilburg

Tilburg on linn Hollandis. See on elanike arvult Hollandi suuruselt kuues linn.
Nartsissism

Nartsissism on enese imetlemine. 
Kui sellega kaasneb enda eriline õigustamine, ülemäärane tähtsustamine või muu taoline, siis võib olla tegemist isiksushäirega. 
Mõiste.
Mõiste "nartsissism" tuleneb vanakreeka mütoloogia tegelasest nimega Narkissos, kes armus oma peegelpilti. 
Nartsissismi mõiste võttis 1914. aastal psühhiaatrias ja psühholoogias kasutusele Sigmund Freud artiklis "Zur Einführung des Nartsissmus". Nartsissistlikku isiksusetüüpi kirjeldas ta põhjalikumalt 1931. aastal..
Terve nartsissism.
Terve, normaalse nartsissismiga inimesed on enesekindlad ja seesmiselt tugevad. Nad on suutelised looma vastastikku rikastavaid inimsuhteid ja leidma elus meelepäraseid tegevusi. Neil pole vaja ennast või oma andeid esile tõsta ega halvustada teisi. Kindel enesehinnang aitab läbi tulla raskustest ja kriisidest.
Terve nartsissimi puudumine tähendab madalat eneshinnagut, alaväärsustunnet. . Normaalse nartsissismi puudumist saab psühhoteraapiate abil korrigeerida. Selle käigus käsitletakse muuhulgas empaatiavõimet, oskust teisi aktsepteerida ja neist hoolida.
Isiksushäire.
Nartsissistlik isiksushäire sisaldub psüühikahäirete DSM-klassifikatsioonisüsteemis alates 1980. aastast, kuid seda on korduvalt vaidlustatud. 
Statistiliselt esineb nartsissistlikku isiksushäiret sagedamini meestel kui naistel. Eri allikate põhjal arvatakse, et nartsissistlikku isiksushäiret kannab 1–9 protsenti kogu elanikkonnast . Enesetapukalduvust ja sügavat masendust esineb üldiselt sagedamini nartsissistliku häiretüübiga patsientidel.
Nartsissism ühiskonnas.
Nartsissiste on olnud alati ja igal pool. Nad võivad teisi inimesi ähvardada või šantažeerida, aga ka represseerida.
Nartsissiste on kujutatud kirjanduses, filmikunstis jm..
Kriitika.
Nartsissism ja selle käsitlused on tekitanud vaidlusi, pälvinud kõrgenenud tähelepanu ja kriitikat.
Viited.
&lt;/ref&gt;
Weari jõgi

Weari jõgi (inglise keeles "River Wear") on jõgi Suurbritannias Kirde-Inglismaal. Jõgi saab alguse Penniinidest, voolab suuremas osas läbi Durhami krahvkonna ja suubub Põhjamerre Sunderlandis.
Jõe pikkus on 96 km.
Suudmest 21 km kaugusel asub jõe ääres Durhami linn, kus jõe kaldal kaljukünkal paiknevad linna tuntumad vaatamisväärsused loss ja katedraal, mis kanti 1986. aastal UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Igal suvel peetakse jõel Durhami regatti.
Durhami Ülikool

 
Durhami ülikool (inglise keeles "University of Durham") on ülikool Kirde-Inglismaal Durhamis. 
Durhami ülikool, asutatud 1832. aastal, on vanimaid Inglismaa ülikoole. 
Ülikooli koosseisu kuulub 16 kolledžit. 
1837. aastal andis piiskop Edward Maltby Durhami lossi üle ülikooli omandisse.
Brynmawr

Brynmawr (kõmri keeles 'suur küngas') on linn Suurbritannias Walesis Blaenau Gwenti tervikomavalitsuses.
Brynmawr on Walesi kõige kõrgemal asuv linn. Ta paikneb merepinnast 380–460 m kõrgusel.
Kaua aega oli Brynmawri kohal väike Gwaun Helygeni küla (tänapäeva kõmri keeles Cors Helygen), mis tähendab pajusood. See kuulus kunagisse Brecknockshire maakonda, mis likvideeriti 1974. Sellest lõuna pool asub Nantyglo (see kohanimi tähendab söeoja), kuhu 19. sajandi esimesel poolel rajati musta metallurgia ettevõte. Kui seda laiendama hakati, polnud Nantyglos enam uutele töötajatele kohta ja osa neist asus elama Brynmawri. See tõi kaasa Brynmawri õitsengu ja linnaks arenemise. 19. sajandi keskel avati Brymawris raudteejaam. 20. sajandi teisel poolel Walesi kaevandused ammendusid ja 1957 raudteejaam suleti. 1980 muudeti viimane lähikonnas olev kaevandus Suure Augu riiklikuks kivisöemuuseumiks.
Brynmawris elas Suurbritannia 2001. aasta rahvaloenduse põhjal 5599 inimest. Mingil määral oskas kõmri keelt 5,75% 16–65-aastastest inimestest, mis on Walesi kohta suhteliselt vähe, aga laste seas (3–15-aastased) oli see näitaja palju kõrgem (30,54%). Sel ajal asus Brynmawris kõmrikeelne algkool, kus õppis 310 last. 2010 kolis kool teisel pool Nantyglot asuvasse Blainasse, kuhu valmis uus koolihoone.
1893. aastal valmis Brynmawri turuhoone. Hiljem muudeti see kinoks. Kino tegutseb tänapäevani ja selles on 350-kohaline saal. Brynmawri turuhoone on Walesi kõige kauem pidevalt kinona kasutatud hoone. Ühtlasi kasutatakse seda teatrina, kus esineb näiteks kohalik amatöörooperiühing.
2001. aastal lammutati sõjajärgse Suurbritannia üks esimesi uusi tehasehooneid Brynmawri kautšukitehas.
2007. aastal avati Brynmawri lähedal 22 ha suurune Nant y Wauni park, mis on looduskaitseala. Seal leidub rohumaid ja veekogusid, samuti laukaid. Seal on piknikuala ja väliklass ning tegutseb õngitsemisklubi.
Brynmawri kautšukitehas

Brynmawri kautšukitehas ("Brynmawr Rubber Factory") oli tehas Lõuna-Walesis Brynmawris, mille hoone arhitektuurselt tähelepanuväärne. 
Tehasehoone projekteeriti aastail 1946–1951 arhitektibüroo Architects Co-Partnership ja inseneri Ove Arupi koostööna. 
Tehase põhikorpus sillati üheksa suure koorikbetoonist kuppelvõlviga. Tehase põhikorpusega piirnevad ruumid kaeti raudbetoonist silindervõlvidega. 
Kuigi ehitis oli arhitektuurimälestis, lammutati see 2001. aastal.
Dannebrogi ordu

Dannebrogi ordu (taani keeles "Dannebrogordenen") on Taani tähtsuselt teine rüütliordu.
Dannebrogi ordu rajas 1671. aastal kuningas Christian V. Esialgu oli ette nähtud, et ordusse kuulub 50 rüütlit ühes klassis pluss ordumeister ehk Taani kuningas koos oma poegadega. 1808 ordu reformiti ja moodustati neli klassi, mis on säilinud tänapäevani, kuigi kaks vähem tähtsat klassi on omakorda kaheks jaotatud. 1951 muudeti taas ordu statuuti, et võimaldada sellesse kuuluda ka naistel.
Tänapäeval on Dannebrogi ordusse kuulumine võimalus avaldada austust ja tunnustust isikutele, kellel on teeneid Taani riigi ees või kes on saavutanud edu kunstis, teaduses või äris.
Igal Taani valitsusse kuuluval ministril on kindel arv rüütli ja 1. klassi rüütli ordeneid, mida ta võib oma äranägemise järgi anda. Kõige sagedamini saavad neid politsei, sõjaväe ja hädaabiteenistuse kõrged ametnikud. Rüütliks saavad ka poliitikud, kes on 8 aastat kuulunud Taani parlamenti "Folketinget"isse. Ministrid saavad 1. klassi rüütliks.
Ordu komandöri tiitel antakse kolonelidele, ministritele ja teistele kõrgetele ametnikele nende errumineku puhul pärast pikka teenistust. 1. klassi komandöri orden antakse admiralidele, kindralitele, ülemkohtu kohtunikele, suursaadikutele ja valitsuse ametnikele nende errumineku puhul.
Suurrist antakse kõige sagedamini admiralidele, kindralitele, ülemkohtu kohtunikele ja suursaadikutele eriti silmapaistva teenistuse eest Taani riigi heaks.
Ordu suurkomandöri tiitlit võib korraga kanda üksnes 8 inimest. Valitsev Taani kuningas on automaatselt ordu suurkomandör ja tema võib selle tiitli anda veel 7 inimesele, kõige sagedamini oma lähisugulastele. Vastavalt ordeni statuudile võib ordu suurkomandöriks olla üksnes kuninglikku päritolu inimene, kellel on tihedad perekondlikud sidemed Taani kuningakojaga.
Riietus

Riietus ehk rõivastus on inimeste mitmesugused kehakatted.
Rõivaste kandmine on omane üksnes inimestele ning levinud peaaegu kõigis tänapäeva inimühiskondades. Rõivaste hulk ja laad sõltub niihästi selle otstarbekusest (vajadus soojuse ning kaitse järele ilmastiku eest) kui ka sotsiaalsetest kaalutlustest. Mõnes olukorras võib ühiskonnas piisata minimaalsest rõivastusest (näiteks suguelundite katmisest), teisal aga eeldatakse märksa ulatuslikumat riietust.
Riietus kaitseb inimesi ilmastiku eest. Samuti võivad rõivad parandada ohutust ohtlike tegevuste ajal nagu matkamine ja toiduvalmistamine, luues tõkke naha ja keskkonna vahele. Rõivad võivad olla tähtsad ka hügieeni seisukohast, hoides kehast eemal toksiinid ja piirates pisikute levikut.
Rõivastusel on hulk sotsiaalseid ja kultuurilisi funktsioone: see eristab indiviide, elukutseid ja sugusid ning näitab sotsiaalset staatust. Nii annab vorm märku ühiskonnas olulisest positsioonist, näiteks politseinike ja sõjaväelaste puhul, näitab kuuluvust meeskonda, rühma või poliitilisi sidemeid.
Paljudes ühiskondades peegeldavad riietusnormid sündsuse, religiooni, soo ja sotsiaalse staatusega seotud standardeid. Rõivad võivad olla ka kehakaunistus ning väljendada isiklikku maitset või stiili.
Rõivaid on aegade jooksul valmistatud väga mitmekesistest materjalidest. Rõivaid on tehtud eri materjalidest: lihtsatest nahkadest ja kudumitest keerukate ja eksootiliste looduslike ning sünteetiliste kangasteni.
Mitte kõiki kehakatteid ei peeta riietuseks. Tavaliselt ei nimetata rõivasteks asju, mida pigem kantakse kaasas kui seljas (näiteks rahakott), mida kantakse ühel kehaosal ja mis on kergesti eemaldatavad (sall), kantakse pelgalt ilu pärast (ehted) või millel on muud funktsioonid kui kaitse (prillid). Kas jalanõusid ja mütse rõivaste hulka lugeda või mitte, sõltub tavast ja kontekstist.
Trükikunst

Trükikunst ehk tüpograafia on viis valmistada kujutisi tekstidest ja piltidest, tavaliselt tindiga paberil trükipressi abil. Sageli toimub see mastaapse tööstusliku protsessina. Trükkimine on oluline osa kirjastamisest.
Trükikunsti esimesteks eelkäijateks võib pidada Mesopotaamias umbes 3500 eKr kasutusele võetud silinderpitsateid, mis rullituna jätsid savitahvlitele jäljendi, ning teisi pitsateid. Varaseim trükikunsti vorm oli puulõige, millest Hiinas on säilinud näiteid ajast enne 220. aastat pKr ja Egiptuses 4. sajandist. Hiljem leiutati trükinduses vahetatavad tähed – esimest korda Bi Sheng Hiinas – ning trükipress, tõhusam trükiseadeldis, mille töötas välja Johannes Gutenberg 15. sajandil.
Kruvi

Kruvi on keermestatud silindriline või harvem kooniline kinnitusvahend. Kruvi keere moodustab sageli kruvipinna.
Sageli on kruvi väliskeere mõeldud ühtima sellele vastava sisekeermega mutris või muus objektis, kuid see võib ka lõigata keermega ava pehmesse materjali. Eelkõige tarvitatakse kruvisid asjade ühendamiseks ja paigutamiseks. Tavaliselt on kruvidel pea: lame või kumer ots, mis jääb kruvi paigaldamisel pinnale või selle kohale ning milles võivad olla sisselõiked, mille abil kruvi keeratakse.
Kruvisid kasutatakse kruviliidetes. Need on lahtivõetavad liited, erinevalt näiteks neetliitest ja keevisliitest, mis ei ole lahtivõetavad.
Eristatakse keermestatud avaga kokku puutuvaid ja vahetult töökeskkonnaga kokku puutuvaid kruvisid. Keermestatud avaga puutuvad kokku näiteks kruvi- ja ülekandemehhanismide käigu- ja jõukruvid, mõõteriistade kruvivarvad, seadekruvid ja lahtivõetavate liidete kinnituskruvid. Töökeskkonnaga puutuvad kokku veojõudu tekitavad kruvid, näiteks sõukruvid, samuti pumpade, konveierite ja segurite kruvid, millega teisaldatakse või segatakse viskoosseid, tükk- ja puistematerjale.
Kruvi tüübid.
Keermestatud kinnitusvahendeid on kahte tüüpi: terava otsaga kinniti ja lameda otsaga kinniti. Terava otsaga kinnitid on disainitud materjali läbistamiseks ja kinnitamiseks ilma eelnevalt auku puurimata, lameda otsaga kinnitid üldiselt kinnitatakse mutriga või keeratakse ette puuritud auku.
Oklahoma City pommiplahvatus

Oklahoma City pommiplahvatus oli 1995. aasta 19. aprillil Ameerika Ühendriikides Oklahoma City kesklinnas toime pandud terrorirünnak, milles hukkus 168 inimest. Plahvatus põhjustas purustusi 324 ümberkaudsele hoonele.
Plahvatuse korraldajatena tuvastati Timothy McVeigh ja Terry Nichols, kaasosalistena Michael ja Lori Fortier. Terroristide motiiviks oli viha föderaalvalitsuse vastu, iseäranis võimude tegevus 1993. aastal aset leidnud "Waco piiramise" (David Koreshi juhitud sekti rantšo piiramine, mis lõppes 76 hukkunut kaasa toonud tulekahjuga) ning "Ruby Ridge intsidendi" käigus. Rünnaku toimumine oli ajastatud Waco tulekahju teisele aastapäevale.
Plahvatuse korraldajad mõisteti süüdi 1997. aastal. McVeighile mõisteti surmanuhtlus, mis viidi täide 2001. aastal. Nicholsit karistati eluaegse vanglakaristusega. Michael ja Lori Fortier tunnistasid McVeighi ja Nicholsi vastu, esimest neist karistati 12-aastase vanglakaristusega ja teine sai antud tunnistuste eest immuniteedi.
Seoses Oklahoma terroriteoga karmistati Ameerika Ühendriikides föderaalhoonete turvamisega seotud õigusakte.
Fjodorovski

Fjodorovski on alev Venemaal Handi-Mansi autonoomses ringkonnas Surguti rajoonis. 
Loodus.
Fjodorovski asub Surgutist 45 km põhjas Mohhovaja ja Meudekjauni jõe ühinemiskohas. Alevit ümbritsevad taiga, sood, järved ja väikesed metsajõed.
Ajalugu.
Fjodorovski alev tekkis 1984. aastal nafta ja maagaasi leiukoha kõrvale.
Reuma

Reuma (ladina keeles "rheuma") on põletikuline haigus, mis kahjustab peamiselt südant, liigeseid, kesknärvisüsteemi. Põletiku põhjustajaks on A-grupi beetahemolüütiline streptokokk.
Inimese luud, liigesed, lihased, kõõlused ja liigesesidemed moodustavad toese. Neid elundeid nimetatakse ka tugi- ja liikumiselunditeks. Tingimisi võib selle hulka lugeda ka elundeid toestava sidekoe. Toesehaigusi nimetatakse ka reumaatilisteks haigusteks. Need on luu-, liigese-, lihase- ja sidekoehaigused ning veresoonepõletikud ehk vaskuliidid.
Rahvasuus tähistatakse muutlikku, aeg-ajalt siin-seal esinevat toesevalu (ja vahel ka liigeseturseid) vanade sõnadega “jooksva, lendva, reuma”.
Reuma tekib tihti neil, kes on korduvalt põdenud kurgumandlipõletikku. Reumat on haiguspildi järgi kolme liiki: reumaatiline kardiit ehk südamepõletik, äge polüartriit ehk rändav suurte liigeste põletik ja väike tantstõbi (ajukahjustusest tekivad kiired ebarütmilised ja tahtmatud jäsemete ja näo sundliigutused). Reumasse haigestuvad peamiselt 5–15-aastased lapsed. Viimastel aastatel on reumasse haigestumine märgatavalt vähenenud.
Tegelikult aga ei ole sellist haigust nagu reuma või jooksva, need sõnad tähistavad lihtsalt toesevalu – valu luudes, liigestes, lihastes. Tänapäeval eristatakse üle 100 toesehaiguse, mille selgitab välja arst. Seda nimetatakse haiguse diagnoosimiseks. Igakord oma haigusest rääkides tuleb kasutada selle täpset nimetust, mitte ebamäärast “reumat“, mis võib tekitada ülearu segadust. Arstieriala, mis tegeleb toesehaiguste diagnostika ja mittekirurgilise raviga, nimetatakse reumatoloogiaks.
On nii ägedaid kui ka kroonilisi, nii peamiselt nooremate kui ka peamiselt vanemate inimeste toesehaigusi. Mõned haigused põhjustavad siin-seal aeg-ajalt mõõdukaid vaevusi ja enamasti ei tekita tõsiseid tervisehäireid (nagu näiteks osteoartroos ehk liigesekulumus), mõned toesehaigused aga on kogu organismi haaravad ja kahjustavad, vahel koguni eluohtlikud põletikulised haigused (näiteks luupus ja raskekujuline reumatoidartriit). Toesehaigusi ravivad reumatoloogid ja kui on vajalik kirurgiline ravi, siis luu- ja liigesehaigustele spetsialiseerunud kirurgid: traumatoloogid-ortopeedid. 
Kõik toesehaiged vajavad taastusravi, milleks on samuti vajalik eri asjatundjate koostöö. Kõige parem on ravitulemus siis, kui toesehaige ravimisega tegeleb meeskond, kus kõik olulised erialad on esindatud.
Aleksandriin

Aleksandriin on 12- või 13-silbiline paarisriimiline värss tsesuuriga kuuenda silbi järel.
Aleksandriin sai tuntuks keskaja prantsuse Aleksandri-romaanis.
Eesti keeles on kasutatud jambilist aleksandriini, aga ka prantsuspärast süllaabilist aleksandriini.
Roela mõis (Palamuse)

Roela mõis, varem Suurmõisa mõis (saksa keeles "Rojel", varem "Brackelshof") oli mõis ajaloolisel Tartumaal Palamuse kihelkonnas, nüüdisajal jääb kunagine mõis Mustvee valla territooriumile (Voore küla) Jõgeva maakonnas.
Ajalugu.
Roela mõisat on esmamainitud 16. sajandil, mil see kuulus Brackelite suguvõsale. XVI sajandi lõpus läks mõis Wrangellide perekonna kätte. 
1725. aastast kuni 1919. aasta võõrandamiseni kuulus mõis Liphartide suguvõsale, viimseks omanikuks oli Otto von Liphart (1873–1933).
Mõisaansambel.
Mõisa peahoone põles maha 31. juulil 1941 toimunud Roela lahingu käigus ning hävitati see lõplikult 1970. aastatel, mil Teises maailmasõjas säilinud varemed enamjaolt lammutati.
Praegu on mõisa peahoonest säilinud vaid torniosa ja hulk võsastunud vundamendiosi.
Liigesejäikuslik lülipõletik

Liigesejäikuslik lülipõletik ehk anküloseeriv spondüliit ehk Behterevi tõbi (ladina keeles "spondylarthritis ancylopoetica") on krooniline, tervet organismi haarav põletikuline, peamiselt kogu lülisammast kahjustav liigesehaigus .
Suursild (Pärnu)

Suursild oli ajalooline sild üle Pärnu jõe praeguse Kesklinna silla kohal. Sild valmis 1938. aastal Eesti Vabariigi 20. aastapäevaks, kuid 1944. aastal hävitas selle taganev Saksa sõjavägi. 
Suursilla pikkus kaldasammaste vahel oli 210 meetrit ja kogupikkus koos pealesõitudega 255 meetrit. Silla põhiline kandekonstruktsioon koosnes neljast raudbetoonist kaarkandjast. Sõidutee laius oli kuus ja väljaspool kaari asetseva jalgtee laius kaks meetrit. Silla keskmine ava käis lahti ja tema kandekonstruktsioon oli terasest. Elektrimootoritega avati silla klapid 1–1,5 minutiga, käsitsi kulus umbes veerand tundi.
Silla ehitamine.
1903. aasta kevadel, kui jää oli ära viinud senise Nahksilla ning ühendus Pärnu jõe kahe kalda vahel katkes kaheks nädalaks, võttis Pärnu linnavalitsus plaani püsisilla ehitamise.
1906. aasta suveks koostas Saksa insener Jakob Simon avatava terassilla projekti. Loodi silla ehitusfond ja hakati raha koguma. Mitmesugused uurimis- ja eeltööd kestsid Esimese maailmasõjani.
1925. aastal tuldi sillaidee juurde tagasi. Tänu Pärnu linnapea Oskar Kase pingutustele õnnestus Pärnu Suursilla ehitus lülitada teedeministeeriumi maanteede talituse suurte sildade ehituskavasse.
1934. aastal võeti ehituskava vastu. Selles oli planeeritud 12 maanteesilla ja Pärnu linna silla ehitus. Samal aastal toimunud konkursi sõelale jäi kaks sillaehitusfirmat: Oy Cyklop Soomest ja Højgaard &amp; Schultz Taanist. Nii Siimu kui ka Suursilla ehituse konkursi võitsid taanlased. Højgaard &amp; Schultz pakkus Pärnu silla ehitamiseks välja kaks varianti: terastaladel ja raudbetoonist. 
1935. aastal otsustati raudbetooni kasuks, sest see oli kohalik ehitusmaterjal. 
1936. aastal algasid Suursilla ehitustööd.
6. novembril 1938 avati Suursild kui Eesti Vabariigi kingitus iseseisva Eesti sünnilinnale Pärnule sõltumatuse 20. aastapäeva puhul (Siimu sild oli avatud juba 1937. aastal).
Palamuse kirik

Palamuse Püha Bartholomeuse kirik ehk Palamuse kirik on luteri kirik Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas Palamuse alevikus.
Ajalooliselt asus see Tartumaal Palamuse kihelkonna keskuses. Tänapäeval tegutseb kirikus Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku Palamuse Püha Bartholomeuse kogudus.
Kirik ehitati esialgsel kujul 13. sajandil. 15. sajandil ehitati see gooti stiilis ümber.
1968. aasta Eesti NSV – Soome sõpruskohtumine poksis

1968. aasta Eesti NSV – Soome sõpruskohtumine poksis toimus 19. jaanuaril Helsingis, sellase nimetusega "Messuhalli"s (praeguse nimetusega "Töölön kisahalli" ja aadressiga Paavo Nurmen kuja 1 D). Eesti NSV võitis 5:5, sest viigilise tulemuse juures oli otsustav raskekaalu võit.
Kärbeskaal (kuni 51 kg): Vjatšeslav Antonov (Eesti NSV) - Aarno Laukkanen (Soome) 3 - 0
Kukk-kaal (kuni 54 kg): Jouko Lindberg (Soome) - Heino Kuisma (Eesti NSV) 3 - 0
Sulgkaal (kuni 57 kg): Arseni Sajankin (Eesti NSV) - Börje Karvonen (Soome) TKO 3
Kergekaal (kuni 60 kg): Kari Meronen (Soome) - Gleb Ugrjumov (Eesti NSV) RSC 2
I kergekeskkaal (kuni 63,5 kg): Pertti Taivainen (Soome) - Konstantin Primakov (Eesti NSV) RSC 1
II kergekeskkaal (kuni 67 kg): Pertti Purhonen (Soome) - Priidik Kippar (Eesti NSV) 2 - 1
I keskkaal (kuni 71 kg): Ilmo Lindqvist (Soome) - Vladimir Baibakov (Eesti NSV) 2 - 1 
II keskkaal (kuni 75 kg): Vladimir Mihhailov (Eesti NSV) - Jorma Väisänen (Soome) RSC 3
Poolraskekaal (kuni 81 kg): Pavel Dubovik (Eesti NSV) - Kalevi Kanto (Soome) AB 3
Raskekaal (üle 81 kg): Juri Kudrjašov (Eesti NSV) - Eero Ruokomäki (Soome) RSC 3
Jaan Kivistik

Jaan Kivistik on mitme tuntud inimese nimi:
Jaan Klõšeiko

Jaan Klõšeiko (10. september 1939 Tallinn – 21. detsember 2016 Tallinn) oli eesti graafik ja fotograaf.
Ta lõpetas 1958. aastal Tallinna 22. Keskkooli. Ta jätkas õpinguid Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis ja lõpetas selle 1964. aastal raamatugraafika erialal.
Ta töötas kirjastustes Valgus ja Eesti Raamat, ajakirjas Noorus ja ajalehes Televisioon. Ta on olnud tegev ka ajakirjade Looming ning Sina ja Mina kujundamisel. Ta oli aastast 1975 kirjastuse Kunst peakunstnik.
Klõšeiko kirjutas 1980. aastal alla 40 kirjale.
Looming.
Ta on kujundanud ka heliplaadiümbriseid, tegutsenud fotograafina (jäädvustanud kultuuriloolisi sündmusi ja kultuuriinimesi) jms. Ta osales aastast 1965 kunsti- ja fotonäitustel.
Yohan Blake

Yohan Blake (sündinud 26. detsembril 1989 Saint Jamesis) on Jamaica kergejõustiklane, sprinter.
2005. aastal noorte maailmameistrivõistlustel Marrakechis sai Blake 100 meetri jooksus seitsmenda koha ajaga 10,65. Juunioride maailmameistrivõistlustel 2006. aastal Pekingis tuli ta juunioride maailmameistriks 4×100 m teatejooksus ja sai 100 m jooksus pronksmedali. 2007. aasta juunioride MM-il sai ta 4x100 m teatejooksus hõbemedali. 
Esimest korda jooksis Blake 10 sekundist kiiremini 2009. aasta juulis Roomas Kuldliiga etapil, kus ta oli ajaks 9,96 kolmas.
2009. aasta kevadel andis ta Jamaica meistrivõistlustel positiivse dopinguproovi, mille eest talle anti kolmekuune võistluskeeld.
2011. aasta maailmameistrivõistlustel Taegus tuli Blake 100 m jooksus maailmameistriks ajaga 9,92 ja jooksis kolmandat vahetust 4×100 m teatejooksus, kus Jamaica koondis tuli uue maailmarekordiga 37,04 maailmameistriks.
Blake jooksis 2011. aasta sügisel Zürichis Teemantliiga etapil 100 m jooksu uueks isiklikuks rekordiks 9,82.
2012. aasta suveolümpiamängudel Londonis võitis ta hõbemedali 100 ja 200 meetri jooksus ning püstitas teatejooksus Jamaica meeskonnaga (koos Nesta Carteri, Michael Frateri ja Usain Boltiga) maailmarekordi 36,84.
23. augustil 2012 jooksis ta Teemantliiga etapil Lausanne'is isiklikuks rekordiks 9,69, millega ta jagab kõigi aegade edetabelis ameeriklase Tyson Gayga teist kohta.
Vigastuste tõttu ei saanud ta mitmel järgmisel hooajal võistelda.
2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros sai ta 100 meetri jooksus 9,93-ga neljanda koha. 100 meetri jooksus jäi ta neljandaks ka 2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis.
Blake'i treener on Glen Mills. Blake treenis pikka aega koos Usain Boltiga.
Ljubov Sliska

Ljubov Sliska (vene "Любовь Константиновна Слиска", neiupõlvenimi Timošina; sündinud 15. oktoobril 1953 Saratovis) on Venemaa poliitik, Riigiduuma asespiiker aastatel 2007–2011. Ta on olnud Ühtse Venemaa kõrgema nõukogu liige. 2012. aastal lahkus ta Ühtsest Venemaast.
Aastatel 2000–2007 oli ta Riigiduuma esimene asespiiker. 2011. aasta Riigiduuma valimistel ta ei kandideerinud, ajakirjanduse andmetel olid põhjuseks Sliska vastuolud asepeaministri ja valitsusaparaadi juhi Vjatšeslav Volodiniga.
Teist korda abielus, lapsi pole.
Mihhail Margelov

Mihhail Margelov (sündinud 22. detsembril 1964 Moskvas) on Venemaa poliitikategelane, Pihkva oblasti kuberneri esindav Föderatsiooninõukogu liige 2000. aastast, 2011. aastast presidendi eriesindaja koostöö küsimustes Aafrika riikidega. 
Margelov on Ühtse Venemaa liige.
Aastatel 2003–2005 oli ta Euroopa Nõukogu Parlamentaarse Assamblee (PACE) aseesimees ja kaotas 2008. aastal PACE presidendi valimistel Lluis Maria de Puigile.
Mihhail Margelovi vanaisa on armeekindral Vassili Margelov (Markelov), isa Vitali Margelov Nõukogude Liidu Välisluureteenistuse direktori asetäitja.
Muḩammad Ḩusayn Ţanţāwī

Muḩammad Ḩusayn Ţanţāwī Sulaymān (araabia keeles محمد حسين طنطاوى سليمان‎, 31. oktoober 1935 Kairo – 21. september 2021 Kairo) oli Egiptuse maavägede marssal ja riigitegelane. Alates 11. veebruarist 2011 kuni 30. juunini 2012 oli ta Relvajõudude Ülemnõukogu esimehena Egiptuse relvajõudude ülemjuhataja ja Egiptuse faktiline riigipea.
Ţanţāwī oli pärit Nuubiast. Ohvitseriks sai ta 1. aprillil 1956, kui ta teenis jalaväes. Ta osales Egiptuse sõjaväe koosseisus Suessi kriisis (1956), Kuuepäevases sõjas (1967) ja Yom Kippuri sõjas (1973). Paljude töökohtade hulgas, mida ta täitis, oli sõjaväeatašee Pakistanis. Ta on juhatanud Vabariiklikku Kaardiväge, mille ülesanne on kaitsta Kairot. 1991 juhatas ta Egiptuse sõjaväeüksust Iraagi vastu peetud Lahesõjas, mille eesmärk oli tõrjuda Iraak välja Kuveidist, mille Iraak oli 1990 vallutanud.
Ţanţāwī oli alates 20. maist 1991 Egiptuse kaitse- ja sõjatööstuse minister. Ühtlasi ülendati ta maavägede marssaliks. Usutavasti oleks ta saanud Egiptuse presidendiks, kui 1995. aasta juunis presidendile Hosni Mubarakile tehtud atentaat oleks õnnestunud.
2011. aasta jaanuaris ja veebruaris oli ta lühikest aega asepeaminister. 11. veebruaril 2011 astus president Mubarak pärast 18 päeva kestnud meeleavaldusi tagasi ja andis võimu Ţanţāwī juhitavale Relvajõudude Ülemnõukogule. Nõukogu on koos Egiptuse Konstitutsioonilise Ülemkohtu esimehe Farouk Sultaniga sellest ajast peale laiali saatnud Egiptuse parlamendi, organiseerinud 19. märtsil rahvahääletuse muudatuste tegemise kohta Egiptuse põhiseadusesse ning kontrollinud Mubaraki ja paljude teiste endise režiimi ametnike kohtulikule vastutusele võtmist.
Ţanţāwī isiklikult hoidis suhteliselt madalat profiili, niivõrd kui see faktilisel riigipeal võimalik on. Esimest korda pöördus ta avalikkuse poole alles 16. mail 2011 politseiakadeemia lennu lõpetamise puhul. Enamiku avalikest esinemistest ja pressikonverentsidest jättis ta nõukogu teistele liikmetele. Ţanţāwī määras 3. märtsil 2011 Egiptuse peaministriks Essam Sharafi, kes oli peaminister kuni 7. detsembrini, ja kinnitas ametisse tema valitsuse. Ţanţāwī võttis vastu ka tähtsaid välismaalasi, sealhulgas Suurbritannia peaministri David Cameroni ja USA riigisekretäri Hillary Clintoni.
2011. aasta novembris algasid rahva uued meeleavaldused, mis tipnesid 22. novembril kokkupõrkega politsei ja demonstrantide vahel, mille käigus sai 33 inimest surma ja üle 2000 vigastada. Pärast seda, kui politsei oli rahvarahutused Tahriri väljakul ja selle läheduses maha surunud, esines Ţanţāwī isiklikult riigitelevisioonis. Ta tõotas kiiremini korraldada presidendivalimised, mis oligi meeleavaldajate peamine nõudmine, ning et hunta on "täielikult valmis võimu viivitamatult üle andma ja tagasi pöörduma oma esialgsete kohustuste juurde, milleks on kodumaa kaitsmine, kui vaid rahvas selleks soovi avaldab, vajadusel näiteks rahvahääletuse kaudu". 
Presidendivalimised toimusid 2012. aasta juunis, presidendiks valiti Muḩammad Mursī. Alates augustist 2012 oli Ţanţāwī Muḩammad Mursī nõunik.
Priidu Kiive

Priidu Kiive (28. august 1923 Tallinn – 5. august 2011 Minneapolis) oli eesti füüsik ja vaimulik.
Kooliteed alustas ta Tallinna 9. algkoolis, 1943. aastal lõpetas Tallinna Reaalkooli.
1944. aastal põgenes ta Saksamaale ja 1949. aastal siirdus USA-sse. Ta õppis aastatel 1950–1953 Kentucky osariigis Berea kolledžis füüsikat, kus sai bakalaureusekraadi (BA), ning 1953–1959 Buffalo ülikoolis, kus sai 1959. aastal magistrikraadi (MA). Seejärel elas ta Minnesota osariigis Minneapolises, kus töötas Augustana kolledžis teadurina pooljuhtide alal ja füüsika õppejõuna ning aastatel 1959–1985 Golden Valley luterlikus kolledžis.
Ta oli Minneapolise koguduse liige ja aastatel 1968–1985 koguduse juhatuse esimees. Kui koguduse õpetaja Samuel Eduard Lind läks 1977. aastal emerituuri, oli kogudusel oht jääda ilma vaimulikuta, mistõttu asus Kiive Torontos E.E.L.K. Usuteaduslikus Instituudis usuteadust õppima. Pärast õpingute lõpetamist ja prooviaastat professor Arthur Võõbuse juures ordineeriti ta piiskop Karl Raudseppa poolt 13. oktoobril 1985 õpetajaks. Seejärel määrati Kiive E.E.L.K. Chicago praostkonna vikaarõpetajaks. Põhiliselt teenis ta Minneapolise kogudust.
Ta oli 1956. aastast Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Lauri Aav

Lauri Aav (sündinud 26. veebruaril 1967) on eesti koorijuht ja muusikaprodutsent.
Ta õppis Tallinna Muusikakeskkoolis klarnetit ning lõpetas 1992 muusikapedagoogika alal Tallinna Konservatooriumi.
Ta juhatas 1989–1991 Eesti Poistekoori stuudiokoore, oli 1992–1998 oli segakoori Sõprus peadirigent ja on alates 1998. aastast Vanalinna Segakoori peadirigent.
Ta on olnud Eesti Kontserdi produtsent, turundusjuht ning pressi- ja kommunikatsioonijuht ning Rakvere Teatri reklaamijuht, aastast 2017 Eesti Kontserdi peaprodutsent.
Isiklikku.
Tema vanemad on Irja ja Tõnu Aav.
Röhitised

Röhitised on gaasi tahtmatud järsud väljumised maost või söögitorust suuõõnde, mõnikord koos vähese hulga maosisaldisega.
Põhjused.
Maos on tavaliselt gaasi, mis aitab kaasa mao liigutustele ja maomahla nõristusele. Gaasi kogus sõltub peamiselt koos toiduga kiiruga alla neelatud õhu kogusest. Seda suurendavad gaseeritud joogid ning kapsas, herned, oad ja mõned teised toiduained. Tavaliselt väljub õhk vähehaaval suu või maolukuti kaudu.
Kui maos on liiga palju gaasi, siis mao siserõhk tõuseb, mao lihased tõmbuvad kokku, maolävis lõdvestub ja tekib maolukuti spasm. See kutsub esile röhitise.
Röhitised sümptomina.
Kõige sagedamini põhjustavad röhitisi mao ja kaksteistsõrmiksoole haigused. Röhitised võivad tuleneda maolävise ebapiisavast sulgumisest kardiapuudulikkuse, diafragma songa, söögitoru liigutushäire, söögitoru sklerodermia või operatsioonijärgse seisundi tõttu. Neil juhtudel põhjustab röhitisi peamiselt maolävise toonuse alanemine.
Röhitised võivad tekkida ka reflektoorselt maksa- ja sapipõiehaiguste ning vereringehaiguste (näiteks müokardi infarkti) korral.
Gaasiröhitised.
Lõhnatud gaasiröhitised esinevad tavaliselt hariliku aerofaagia tõttu või liigse gaasimoodustumise tõttu maos.
Ebameeldiva lõhnaga gaasiröhitised tekivad juhul, kui mao tühjenemine viibib ning maos jõuavad maosisaldise seismajäämise ja lagunemise tõttu moodustuda süsivesinikud ning ammoniaak ja väävelvesinik. Põhjuseks võib olla näiteks maovähk või maohaavandtõbi.
Toiduröhitused.
Toiduröhitiste korral jõuab koos gaasiga suuõõnde pisut vedelat maosisaldist, mis võib olla hapu, mõru või roiskunud maitsega.
Hapude röhitiste puhul on tavaliselt tegu mao ülehappesusega, mida enamasti kutsub esile maomahla hüpersekretsioon või käärimine, mida tingib soolhappe puudumine maomahlas.
Kibedad röhitised tulenevad sapi paiskumisest makku.
Roiskunud maitsega röhitised tulevad sellest, et maosisaldis jääb makku kauaks seisma ning laguneb roiskudes.
Ravi.
Ravitakse põhihaigust.
Dieedist kõrvaldatakse gaseeritud joogid ja gaaside moodustumist soodustavad või makku kauaks seisma jäävad toiduained. Süüa soovitatakse tihti ja vähe korraga.
Maomahla hüpersekretsiooni puhul kasutatakse antatsiide.
Kardiapuudulikkuse korral kasutatakse metokloropramiidi.
East Anglia Ülikool

East Anglia Ülikool (inglise keeles "University of East Anglia", lühendatult UEA) on ülikool Ida-Inglismaal Norfolki krahvkonnas Norwichis.
Üliõpilasi on 19 585 (2006), sealhulgas esimese astme kõrgharidust omandamas 15 190 üliõpilast ja kraadiõppureid on 4395. 
Ülikool asutati 1963. aastal oktoobris. Õppeasutus oli ette nähtud 1200 üliõpilasele ja ühiselamuid ei olnud.
Kuid juba 1961 olid loodava ülikooli juhid võtnud ühendust arhitekt Denys Lasduniga, kelle projekteeritud hooneid tollal ehitati Cambridge'i ülikoolis, ja palusid tal ka East Anglia ülikoolilinnak projekteerida. Selle jaoks valiti koht linna lääneservas ja varem oli seal golfirada. Lasdun avalikustas oma projekti pressikonverentsil 1963. aasta aprillis, aga üksikasjalike jooniste tegemine võttis veel ühe aasta ja lõplik projekt erines esialgsest oluliselt. Ülikoolilinnaku esimesed hooned avati 1966. aasta lõpus. 1968 asendas Lasduni ülikoolilinnaku peaarhitekti kohal Bernard Feilden, kelle juhtimisel lõpetati peahoone ja raamatukogu ehitus. Feilden rajas ka areenikujulise väljaku, mis oli ette nähtud sotsiaalse suhtluse jaoks ja mida tema eelkäija plaanides ei olnud. Nendes hoonetes asub East Anglia Ülikool tänapäevani.
Lasdun oli brutalismi järgija – see on lähedane rahvusvahelisele stiilile. Ta koondas kogu õppe- ja teadustegevuse "õppemüüri". See oli üksainus 460 m pikkune ehitis. Piki hoonet kulgeb jalgtee, millelt avanevad "õppemüüri" mitu sissepääsu. Jalgteest teisel pool on paljukorruselised ühiselamud, mille iga ülemine korrus on alumisest kitsam ja alumise korruse katusel on terrassid. Sarnasuse tõttu nimetatakse neid ühiselamuid tsikuraatideks.
Ülikoolilinnakust lõunas voolab Yare'i jõgi. 1975. aasta paiku kaevandati jõeorus kruusa ja selle tulemusena sai ülikool endale tiigi. Tiiki nimetatakse Broad. East Anglias olevat põhiliselt laevatatavate jõgede ja järvede süsteemi nimetatakse Norfolk Broads, aga ülikooli tiik on nii väike, et see ei ole laevatatav.
2005 sai East Anglia ülikool koos Essexi ülikooliga Inglismaa Kõrghariduse Rahastamise Nõukogult 15 miljonit naelsterlingit uue ülikoolilinnaku rajamiseks Ipswichi. Projekti toetasid Suffolki krahvkonna nõukogu, Ipswichi linnaosa nõukogu, Suffolki kolledž, Ida-Inglismaa Arendamise Amet ning Õppimise ja Oskuste Nõukogu. Raha eest valmis 2007. aasta septembris Suffolki ülikoolilinnak.
2010. aasta jaanuaris avas East Anglia Ülikool Londonis selleks otstarbeks ehitatud õppehoone rohkem kui 1000 üliõpilase jaoks.
Ülikooli kunstigalerii ja muuseum asuvad ülikoolilinnaku territooriumil paiknevas Norman Fosteri projekteeritud Sainsbury visuaalse kunsti keskuses, mis avati 1978. Kuubikujulise hoone esikülg on klaasist. 
Ülikoolilinnaku territooriumil on rohkesti skulptuure, nende seas ka kolm taiest Henry Moore'ilt.
Kuninglik Šoti Akadeemia

Kuninglik Šoti Akadeemia (inglise keeles "Royal Scottish Academy", täisnimi "Royal Scottish Academy of Painting, Sculpture, Architecture and Printmaking", lühendatult RSA) on maalikunstnike, skulptorite ja arhitektide organisatsioon, mis edendab Šotimaa kunsti. 
Kuninglik Šoti akadeemia asutati 1826. aastal Edinburghis. Esialgu kandis ta nime Šoti Akadeemia, aga 1838 sai ta kuninglikuks. Ta ei kuulu Kuningliku Kunstiakadeemia alluvusse, kuigi nende kahe organisatsiooni vahel on tihedad sidemed.
Lisaks pidevale uute näituste programmile annab akadeemia välja stipendiume, auhindu ja tegevustoetusi kunstnikele, kes elavad ja töötavad Šotimaal. Akadeemial on suur kunstikogu ja ulatuslik sellega seotud materjalide arhiiv, milles on jäädvustatud Šotimaa kunsti ja arhitektuuri areng akadeemia tegutsemise ajal. See arhiiv asub Deani galeriis, mis paikneb Šotimaa moodsa kunsti muuseumi vastas. Arhiiviallikatega tutvumiseks on vaja enne kokku leppida, kuid arhiiv korraldab oma kogudest sageli näitusi.
Kuninglik Šoti Akadeemia asub oma praeguses hoones alates 1911. Akadeemia hoone asub Šoti Rahvusgalerii hoone kõrval ja rahvusgalerii haldab ka akadeemia maja, kuid juba 1910. aastast alates on akadeemiale tagatud ametiruumid praeguses hoones. Seevastu näituseruume peab akadeemia jagama rahvusgalerii ja teiste organisatsioonide, näiteks Šoti Kunstnike Näituste Ühinguga. Hoone arhitekt on William Henry Plaifair (1790–1857). 2004. aastal tehti algust 30 miljonit naelsterlingit maksev projekt, mille käigus hoone renoveeriti ja ühendati rahvusgaleriiga maa-aluse käigu abil.
Akadeemia liikmeskonda kuulub 104 akadeemikut, kes saavad õiguse kasutada nimejärgseid tähti RSA, ja 30 auakadeemikut, kes saavad õiguse kasutada nimejärgseid tähti HRSA. Akadeemikud valitakse teiste akadeemikute poolt. Auakadeemikute hulka kuulub ka akadeemia patroon Edinburghi hertsog prints Philip Mountbatten-Windsor. Pärast akadeemia täiendavasse hartasse 2005. aastal tehtud parandusi saavad akadeemikuks valitud isikud akadeemia täisliikmeks alles pärast seda, kui nad on akadeemia kunstikogusse annetanud niinimetatud diplomitöö.
Royal Society of Arts

Royal Society of Arts või Kuninglik Kunstide Ühing (inglise keeles täisnimi "Royal Society for the encouragement of Arts, Manufactures and Commerce", lühendatult RSA) on Suurbritannia institutsioon, mille eesmärgiks on edendada ja ergutada kunsti, tööstuse ja kaubanduse arengut. Ühingul on 27 000 liiget enam kui 70 riigist.
Kuninglik kunstide ühing asutati 1754. aastal Londonis. RSA nime lühendatud vormi eeliskasutusele viitab kiri Royal "Society of Arts" hoone fassaadi friisil. Ühing sai 1908 kuningas Edward VII-lt õiguse oma nimes kasutada täiendit "kuninglik".
Ühingu liikmeteks on olnud Benjamin Franklin, Karl Marx, Adam Smith, William Hogarth, John Diefenbaker ja Charles Dickens. Tänapäevastest liikmetest üks tuntumaid oli Stephen Hawking.
Kuninglik Kunstnike Ühing asub Londoni kesklinnas just tema jaoks ehitatud hoones, mille 1774 projekteerisid vennad James ja Robert Adam. Aja jooksul on hoone organisatsioonile kitsaks jäänud, mistõttu ühing on laienenud mitmesse läheduses asuvasse hoonesse.
Kuningliku kunstide ühingu president aastail 1952–2011 oli prints Philip, Edinburghi hertsog, alates aastast 2011 on presidendiks viimase tütar printsess Anne. Ühingu juhatuse esimees ("Chairman") on Luke Johnson, kelle põhitegevusala on ärindus.
RSA annab välja mitut auhinda, millest tuntumad on Alberti medal ja Benjamin Franklini medal.
Jaan Kivistik (botaanik)

Jaan Kivistik (sündinud 29. märtsil 1946 Harjumaal Kuivajõel) on eesti aiandusagronoom ja botaanik.
Ta lõpetas Räpina Aiandustehnikumi aiandusagronoomina (1965), Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomina (1970) ja Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogina (1976).
Jaan Kivistik töötas Räpina Aianduskoolis (1967–2009) puuviljanduse ja viinamarjakasvatuse õppejõuna, oli Eesti Aiandusliidu puuviljanduskomisjoni liige. Ta on tegelenud puuvilja- ja marjakultuuride soovitussortimendi muutmisega ja aianduse terminoloogia korrastamisega. Temalt on ilmunud aiandusalaseid raamatuid (kaasautorina) ja ilukirjanduslikke katsetusi.
Žalgirio Arena

Žalgirio Arena on Leedus Kaunase linnas Naujamiestises asuv Baltimaade suurim sisehall. Hall mahutab 15 422 inimest korvpallimängude ajaks ja 16 160 inimest kontserdi ajaks (kui lava asub saali keskel) ning 11 256 inimest, kui lava asub ühes saali otsas. Žalgirio Arenal peetakse põhiliselt korvpallimänge ja kontserte.
Halli nime valikul otsustati Žalgiro Arena kasuks, sest 2010. aastal möödus Žalgirise lahingust 600 aastat. Linnapea Andrius Kupčinskas on öelnud: "Ma arvan, et Žalgirise lahingu 600. aastapäeva lähenedes on õige anda uuele areenile Žalgirise nimi." Peale selle mõjutasid linnapea sõnul nime valikut ka Leedu edukaima korvpalliklubi Kaunase Žalgirise saavutused. Klubi kasutab halli kodumängudeks nii kohalikus kui ka Euroliigas. 
Žalgirio Arenal peeti 2011. aasta korvpalli Euroopa meistrivõistluste "playoff"-kohtumised ja finaal.
Ehitamine algas 2008. aasta septembris. Halli peaarhitekt oli Eugenijus Miliūnas. Žalgirio Arena maksumuseks oletatakse 50 miljonit eurot. Hall avati 18. augustil 2011, kui toimus Leedu ja Hispaania sõpruskohtumine.