Plasmodium falciparum-malaaria

"Plasmodium falciparum"-malaaria ("Malaria a Plasmodio falciparo") on inimestel esinev malaariavorm, mida põhjustab punalibledesse elama asunud eukarüootsete algloomade liik "Plasmodium falciparum" ja millesse nakatub osa inimesi mitmete hallasääse perekonda liigitatud emaste sääskede pistete vahendusel.
"Plasmodium falciparum"-malaaria põhjustab enamiku malaariasurmadest. Malaariasse suremus on Aafrikas elavatel väikelaste (ühe kuu kuni viieaastaste laste) seas üsna suur, kuid teadlased ei oska seletada, miks raske aseksuaalse parasiteemiaga lastest osa sureb, ülejäänud aga mitte. Traditsioonilistes malaariapiirkondades (ka haiguspiirkondades) on teadlaste meelest kohalikel inimestel teatud vastupanuvõime ja raskekujuline malaariavorm (raske parasiteemia) ei pruugi kliiniliselt väljendunud malaariana ega surma tähendada, seevastu turistidel võib parasiteemia aga surma põhjustada.
Parasiteemia võib ulatuda ka üle 20%.
Sümptomaatika.
Peiteaeg on vähemalt 1 nädal, tavaliselt kaks kuni neli nädalat ja haruharva üle aasta.
Malaariale iseloomulik sümptom on punaliblede lagunemisest põhjustatud külmavärinatega hoogudena esinev palavik. Kõrge palavik kestab paar tundi ning sellele järgneb higistamine ja palaviku kiire langus. Palavikuhood võivad kindla intervalliga korduda. Lisaks palavikule ja külmavärinatele võib esineda erütrotsüütide lüüsil vabanevate tsütokiinide toimel ka pea- ja lihasevalu, iiveldust, oksendamist, kõhuvalu ning kõhulahtisust.
Maks ja põrn suurenevad, kujuneb kehvveresus. Raskematel juhtudel tekivad teadvusehäired kuni koomani. "Plasmodium falciparum"-malaaria võib komplitseeruda juba mõne tunniga, seetõttu tuleks raviga kohe algust teha. Õigeaegse ravita võib "Plasmodium falciparum"-malaaria põhjustada surma.
Tõhusaks ravimiks peetakse meflokviini.
Raske malaaria.
Raskekujulist "Plasmodium falciparum"-malaariat tuvastatakse kliiniliste või laboratoorsete tõendusmaterjalide alusel, mis näitavad elutähtsate elundite talitlushäireid. Enamik raske malaaria surmajuhtumitest põhjustab just "P. falciparum"-nakkus.
Raske malaaria kliinilised haigusnähud võivad lastel ja täiskasvanutel olla erinevad. HI-viiruse kandjad on raskele malaariavormile vastuvõtlikumad.
Labori tulemused ja muu.
Vedeliku suurenenud manustamine, hapnikumürgistus ja mitmed seni tundmata tegurid võivad kutsuda esile kopsuödeemi, täiskasvanu respiratoorse distressi sündroomi, hulgiorganpuudulikkuse ja surma.
Enamik haigusjuhte on siiski kerged, raskete ja eluohtlike malaariajuhtumite korral esineb raskekujuline aneemia, hüperparasiteemia ("P. falciparum" parasiteemia &gt;10%), akuutne neerupuudulikkus, hüpoglükeemia, hingamistakistus, krambihood ja kooma.
"Plasmodium falciparum"-malaaria raske vormiga seostatakse ka ajumalaariat.
Neerupuudulikkus.
"Plasmodium falciparum"-malaaria korral tekkida võiva akuutse neerupuudulikkuse mehhanismi käesoleval ajal ei tunta. On pakutud mitmeid hüpoteese nagu nakatunud erütrotsüütide lõhkemine, immuunsüsteemi vahendatud patoloogia, vedelikukaotus, vedelikupeetus, "glomerulonephritis proliferativa" jt.
Kopsude kahjustused.
Vedelike suurenenud manustamine, hapnikumürgistus ja mitmed seni tundmata tegurid kutsuda esile kopsuödeemi ja täiskasvanu respiratoorse distressi sündroomi.
Mitmete uurijate arvates võib hüpotalamus nakkustekitajate toimel sünteesida ja vabastada antidiureetilist hormooni ja see võib esile kutsuda vedelikupeetuse.
Ajumalaaria.
Ajumalaaria on "Plasmodium falciparum"-malaaria raske vormi kliiniline sündroom, mis avaldub mitmete neuroloogiliste tüsistustena. Igal aastal esineb ajumalaariat hinnanguliselt 575 000 Aafrika lapsel.
Maailma Terviseorganisatsioon defineerib ajumalaariat kui kliinilist sündroomi, mille korral esineb:
Laste ajumalaaria korral esineb aju paistetus, koljusisene kõrgrõhk, võrkkesta muutused ja ajutüve kahjustuse märgid.
Süsteemsete tüsistustena aneemia, metaboolne atsidoos, elektrolüütide tasakaalutus, hüperpüreksia, hüpoglükeemia, šokk.
Ajumalaaria patogeneesiga seonduv ei ole selge. Arvatakse, et ajju pääsenud parasiitide toimel vabastatakse mitmeid tsütokiine ja kemokiine. Arvatakse ka, et nn parasiitide klombid liiguvad peaajju ja blokeerivad kapillaare ja/või liibuvad soonte endoteelirakkude külge ja takistavad vere liikumist.
Ravita on ajumalaaria surmlõppega. Lastele manustatakse malaariavastaseid medikamente ("cinchonoids"'e või artemisiniini derivaate) parenteraalselt, ravile vaatamata 15–20% lastest sureb.
Haiglasse toimetatud lapsed võivad surra 24 tunni jooksul, enamik (2/3) neist südameseiskuse tõttu.
Epidemioloogia.
Maailma Terviseorganisatsiooni hinnangutel esines aastal 2001 396 miljonit inimmalaariajuhtu ja 1,1 miljonit malaariasurma (2003. aasta aruande järgi).
2002 esines 515 miljonit "Plasmodium falciparum"-malaariajuhtu, 70% neist Aafrikas (Snow jt, 2005).
Ravi.
Plasmodium falciparum-malaaria ravi võib piirkonniti erineda. Kagu-Aasia piirkonna maalariajuhtumid on näidanud, et sealsed "P.falciparum" parasiidid võivad olla resistentsed nii klorokviini, sulfadoksiini, pürimetamiini, kiniini ja meflokviini ning artemisiini suhtes.
Erakorraline ravi.
Raske ja tüsistustega (parasiteemia &lt; 5%) "Plasmodium falciparum"-malaaria korral alustatakse ruttu infusioonravi kiniin-hüdrokloriidi glükoosilahusega, ravi kestus on 7–10 päeva ja seda kombineeritakse doksütsükliiniga (alla 8-aastastel lastel ja rasedatel klindamütsiiniga).
Võimalikult kiiresti soovitatakse üle minna peroraalsele ravile: suukaudse kiniin-hüdrokloriidi ja doksütsükliiniga (alla 8-aastastel lastel ja rasedatel klindamütsiiniga).
Alternatiivsete ravimitena kasutatakse ka artemisiniiniderivaate, proguaniili ja meflokviini.