Ervin Abel

Ervin Abel (8. november 1929 Narva – 16. märts 1984 Tallinn) oli eesti näitleja.
1953. aastal lõpetas ta Moskvas GITIS-e eesti stuudio. Temaga samal kursusel õppisid teiste seas Ita Ever, Kaljo Kiisk, Jaanus Orgulas ja Grigori Kromanov.
Pärast teatrikooli lõpetamist asus Ervin Abel tööle Viktor Kingissepa nimelises Tallinna Riiklikus Akadeemilises Draamateatris. Aastatel 1966–1984 kuulus ta Eesti NSV Riikliku Filharmoonia koosseisu.
1964. aastal anti talle Eesti NSV teenelise kunstniku aunimetus.
Lisaks koomiku ja estraadinäitleja tööle tegi Abel viis filmirolli filmides "Viini postmark" (1967), "Mehed ei nuta" (1968), "Kevade" (1969), "Noor pensionär" (1972), "Suvi" (1976) ja "Siin me oleme!" (1979).
Ervin Abel oli kogu elu väga tegus ega lakanud töötamast ka elu viimastel kuudel. Ta suri 54-aastaselt maovähki. Teda on nimetatud Eesti suurimaks koomikuks.
Elukäik.
Lapsepõlv.
Ervin Abel sündis Narva Kreenholmi sünnitusmajas. 1932. aastal kolis Abelite pere Rakverre, kuid Ervin ja tema vanem vend Hillar külastasid tihti oma Narvas elavaid vanavanemaid. Vanaisa töötas teatri Võitleja garderoobis ja võttis poisi teatrisse kaasa. Ervin nägi etendusi ja isegi lavatagust tegevust. Lavastustest meeldis talle eriti Camille Saint-Saënsi muusikale loodud ballett "Luik".
Esimese näitlejarolli tegi Ervin kolmeaastaselt Rakvere eralasteaia peol, kus mängis jaaniussi.
Kaheksa-aastaselt luges Ervin Oskar Lutsu romaani "Kevade". Tema lemmiktegelane oli Toots ja sestap kujutles ta end temaks. Kui Tootsi rollist küllalt sai, võttis ta ette teised tegelased: kord oli ta Arno, kord Kuslap, kord Tõnisson. Kiirt ei sallinud Ervin lapsepõlves üldse.
Koolielu.
Kooliteed alustas Ervin Rakvere 3. algkoolis, seejärel õppis Rakvere 1. gümnaasiumis, kuid sõja tõttu oli koolitöö takistatud. Õppetöö jätkus 1944. aastal Rakvere keskkoolis. 15-aastaselt jäi Ervin silma Rakvere teatrijuhile, kes pakkus talle õpilase rolli Marcel Pagnoli komöödias "Eluaabits". Ervin Abelist sai kommunistlik noor, hiljem kooli algorganisatsiooni sekretär. 1947. aastal mängis 17-aastane Ervin Abel Rakvere teatri "Geiša" esietenduses.
GITIS.
Aastatel 1949–1953 õppis Ervin Abel GITIS-e teatrikõrgkoolis. Koos temaga lõpetasid stuudio Virve Aruoja, Virve Kiple, Harry Karro, Tõnis Kask, Kaljo Kiisk, Vello Rummo, Grigori Kromanov, Arvo Kruusement, Asta Lott, Karin Sepre, Endla Hermann, Tamara Erglis, Leili Bluumer, Benjamin Drui, Aasa Käsi, Olev Kitsas, Jaanus Orgulas, Ellu Puudist, Silvia Laidla, Kalju Karask, Erich Jaansoo, Aksel Orav, Ilse Ever, Lembit Anton. Nad suunati tööle draamateatrisse.
Draamateater.
1953. aasta sügisel alustas Ervin Abel tööd draamateatris koos oma esimese naise Asta Lotiga. Et end tõestada, otsustasid noored gitislased välja tuua Oskar Lutsu "Kevade". Ervin sai Kiire ja Asta Teele rolli. Esialgu polnud Ervinile tema roll üldse meeltmööda. Järk-järgult aga hakkas ta Kiire rolli üles ehitama. Nagu ta ise ütles: "Hakkasin endas otsima halbu külgi, mis on olemas igas inimeses, aga mida me ei taha näha." "Kevade" esietendus 23. veebruaril 1954 ja oli väga menukas. Sellest sai alguse Ervin Abeli tähelend Kiirena. Kümne aasta jooksul mängiti "Kevadet" 300 korda. Lisaks Eestile esineti ka Moskvas, Lätis ja Moldaavias. Peale Kiire mängis Ervin väga menukalt ka Pastellit Oskar Lutsu jutustusel põhinevas etenduses "Tagahoovis". 1956. aastal linastus ka samanimeline film.
Filharmoonia.
1965. aastal kirjutas humorist Romulus Tiitus Ervinile ja Jaanus Orgulasele uue estraadikava "Terekest kah". Lavastust hakati kohe ette valmistama, kuid mitte draamateatris, vaid hoopis filharmoonias. Filharmoonias maksti neile ühe kontserdi eest 40 rubla, samal ajal kui nende kuupalk oli olnud 60 rubla. Sama aasta juulis toimus filharmoonias estraadikava kontrolletendus, mis sai võimsa vastuvõtu. Ervin Abel hakkas filharmooniaga rohkem koostööd tegema ning 1965. aasta 23. septembril kirjutas ta draamateatrile oma elu ainsa lahkumisavalduse. Kuna draamateater ei tahtnud Ervin Abelist loobuda, rahuldati lahkumisavaldus alles 7. veebruaril 1966.
Filharmoonias töötamise ajal muutus Ervin Abeli elu suureks ringreisiks. Igal aastal toodi välja üks tükk, millega Ervin Abel ja tema trupp käisid esinemas üle Eesti. Iga kuu oli ta vähemalt 20 päeva kodust eemal. Filharmoonia koosseisu jäi Ervin Abel elu lõpuni.
Perekond.
Ervini vanemad olid Aleksander ja Meta Abel. Aleksander Abel (1902–1975) oli klarnetimängija Rakvere omakaitses ning hea huumorimeelega ja järjekindel mees. Meta Abel (1904–1962) oli koduperenaine ja hooliv ema ning eelistas vaikust. Ervinil oli vanem vend Hillar Abel (1926–2012). 
1951. aasta kevadel abiellus Ervin Abel Asta Lotiga. 30. detsembril 1951 sündis tütar Tiina. Tiina Abel on kunstiteadlane.
1966. aasta 27. juulil abiellus Ervin Abel Tamara Gaenkoga. Nende poeg Margus Abel on näitleja ja tütar Kersti Engeli Abel õpetaja.
Isiklikku.
Ervin Abeli riietumisstiil oli alati laitmatu. Pärast oma esimese naise Astaga tutvumist hakkas ta kandma kingi, kaabut ja lipsu. Sellest ajast peale võis teda alati kohata triiksärgi, lipsu, ülikonna, kaabu ja mantliga.
Kooliajal oli Ervin Abelil kaks hüüdnime: Aabli-Toddi ja Sibul. Esimene tulenes ingliskeelsest väljendist "teddy bear", mis tähendab kaisukaru. Kord, kui koolis peeti kostüümipidu, riietas Ervin end naiseks ja suutiski klassikaaslased ära petta. Osava näitleja ja mitmekihilise karakterina pälvis ta teise nime Sibul.
Kooliajal vaimustus Ervin spordist ja alustas poksitreeninguid, kuid jättis need peagi pooleli, sest talle ei meeldinud teistele haiget teha.
Ervin Abel oli ka tulihingeline kalamees, tema hobi oli spinninguga kalapüük. Ervin Abeli lahutamatuks kaaslaseks sai valge malta-prantsuse bolonka Rolf, kelle tema poeg Margus salaja oli kutsikana koju toonud. Ervin saigi endale lemmiklooma, kes oli temaga kuni elupäevade lõpuni.
Ervin Abel ideaalsest rollist: "Meeldivad rasked osad, millest midagi välja tuleb ja mille kallal palju töötada saab. Ideaalne etendus oleks see, mis kõiki vaatajaid haaraks."