Znamenskaja kirik (Dubrovitsõ)

Jumalaema Ennusmärgi kirik (vene keeles Церковь Знамения Пресвятой Богородицы в Дубровицах) Dubrovitsõs ehk Dubrovitsõ Znamenskaja kirik on Jumalasünnitajale pühitsetud kirik Vene Õigeusu Kiriku Moskva metropoolia Podolski piiskopkonnas, arhitektuurimälestis 17. sajandist ja nn Golitsõnite baroki silmapaistev näide. Kiriku eesseisja on ülempreester Andrei Gritsõšin.
Kirik asub Dubrovitsõ mõisas Podolski linnaosas Moskva oblastis, umbes 36 km kaugusel Moskva kesklinnast. Kirik on osa Dubrovitsõ mõisa arhitektuuriansamblist, mis kunagi kuulus Morozovite, Golitsõnite ja Dmitrievite-Mamonovite kuulsatele aadliperekondadele. Alates 1960. aastast kuulub Znamenskaja kirik koos Dubrovitsõ aadlimõisaga Venemaa kultuuripärandi nimistusse.
Ajalugu.
1627. aastal Dubrovitsõ mõisa on esmamainitud kui bojaar Ivan Vassiljevitš Morozovi (1627–1629) vara. Morozov korduvalt juhtis bojaar komisjoni juhtimise Moskvaga puudumisel on kuningas. Dubrovitsis, Morozovi all, oli bojaar õu, lehmalaud, mitu sulaste suvilat ja puukirik prohvet Eelija nimel. Kirikus oli kellatorn.
1655. aastal pärast Ivan Morozovi surma kuulus Dubrovitsõ mõis tema tütrele Aksinjale. Ta abiellus bojaar Ivan Andrejevitš Golitsõniga († 1685). Dubrovitsis algas suur ehitus. 1662. aastal 31. detsembril (10. jaanuaril) pühitseti mõisas uus puukirik prohvet Eelija nimel.
1688. aastal ostis Dubrovitsõ mõisa noore tsareevitši (kuninga poja) Peetruse (1672–1725) mentor Boriss Aleksejevitš Golitsõn (1654–1714). 22. juulil (1. augustil) 1690 alustas bojaar Boriss Golitsõn tsaar Peeter I rahalise abiga Dubrovitsõsse barokkstiilis kivikiriku ehitamist. Tsaar Peeter I oli kohal kiriku esimese kivi asetamisel. Dubrovitsist pärit puukirik koliti naaberkülla Lemešovosse.
Kirik asub neeme kõrgel kaldal, mis on moodustatud Desna ja Pahra jõe ühinemiskohast. Uue kiriku ehitamiseks valiti kohalik valge kivi. Selle eelised on töötlemise lihtsus ja samal ajal vastupidavus, mis võimaldab teil luua ilusaid dekoratiivseid nikerdusi.
Tänaseni ei ole säilinud teave kiriku disaineri ja ehitajate kohta. On teada, et kodu- ja välismaised meistrid töötasid arhitektuurilise meistriteose loomisel.
Töö sai valmis 1699. aastal, kuid alles viis aastat hiljem pühitseti kirik sisse. Hilinemise põhjuseks on see, et kirik osutus nii ebatavaliseks ja õigeusu traditsioonidest kaugel, et patriarh Andrian keeldus seda pühitsemast. Pärast tema surma pühitses kiriku 11. veebruaril (22. veebruaril) 1704. aastal metropoliit Rjazani ja Murom Stefan (Javorski) tsaar Peeter I ja tema poja tsareevitš Aleksei juuresolekul.
Kuningas andis kirikule üle kallid liturgilised nõud. Peole olid kutsutud kõik kohalikud elanikud ja pidu kestis 7 päeva.
Keskel XVIII sajandil edelas kirik ehitati kolmeastmeline kellatorn.
1780. aastatel pühitseti seal soe kirik Pühakute Adriani ja Natalia nimel.
Suvel 1787. aastal külastas keisrinna Katariina II (1729–1796) Dubrovitsit, et osta mõis ja esitada see oma lemmik Aleksandr Matvejevitš Dmitriev-Mamonovile (1758–1803). 1820. aastatel hakkas Aleksandr palee stiilis klassitsismi ümber ehitama. Pärast Aleksandri surma päris Dubrovitsõ mõisa tema poeg Matvei. Krahv Matvei Aleksandrovitš Dmitriev-Mamonov (1790–1863) oli üks Venemaa aatelisemaid ja rikkamaid inimesi. Matvei all loodi kirikust kirdesse kinkas ja sellele istutati akaatsiad. Pärast Isamaasõda 1812. aastal korraldati kinkel igal aastal mälestusteenistus Borodino lahingus hukkunutele.
Matvei elas Dubrovitsis kuni 1825. aasta keskpaigani. Autokraatia reformimisele suunatud salaorganisatsiooni liikmena arreteeriti Matvei, kuulutati ta hulluks ja pandi eestkoste alla. Ajal, mil krahv oli hoole alla Moskvas, toimus esimene restaureerimine (1848–1850) kirikus. Restaureerimistöid juhendas arhitekt Fjodor Fjodorovitš Richter (1808–1868). Ta püüdis kirikut "vana vene" stiilis ümber teha. Ladina luuletused asendati kirikuslaavi tekstidega. Renoveeritud kiriku pühitses 27. augustil (8. septembril) 1850 metropoliit Moskva ja Kolomna Filaret (Drozdov).
1863. aastal sai Dubrovitsõ omanikuks vürst Sergei Mihhailovitš Golitsõn (1843–1915). Omades tohutut varandust, pühendus ta ühiskondlikule tegevusele ja heategevusele. Sel ajal alustati mõisas palju ehitust. Uuendati paleed ja mõisaparki. Osa kinnistust anti suvilate kätte. Kirik oli perekond Golitsõni perekonna kirik.
Pärast 1917. aasta Oktoobrirevolutsiooni tegutses kirik üle kümne aasta, kuni 1929. aastal jumalateenistused selles peatusid. 1931. aasta septembris lasti kellatorn õhku. Kirik tugevalt kannatada 1930. aastatel, paljud skulptuurid pühakute ja inglite kujud on kahjustatud. Aastatel 1930–1990 oli kiriku sulgemise periood.
Augustis 1960 tunnistati kõik Dubrovitsõ mõisa hooned arhitektuurimälestisteks ja võeti riigi kaitse alla.
1961. aastal viidi Üleliiduline Loomakasvatuse Instituut Moskvast Dubrovitsõsse. Kirik läks selle institutsiooni jurisdiktsiooni alla. Kiriku ruume kasutas instituut laona. 1967–1972 restaureerimistööde käigus taastati palee ja kõrvalhooned ning mitukümmend aastat veninud kiriku restaureerimine jäi lõpetamata. 1990. aastal tagastati kirik usklikele.
Aastatel 2002–2003 toimusid restaureerimistööd ettevalmistamisel 300. aastapäeva kirikus. Uuendati kiriku sisemust, taastati marmorist põrand ja haljastati kirikuga külgnev territoorium. Kuppel rist taastati, vana mädanenud kroon asendati uuega. Kiriku lähedal asuv kinkas oli varustatud ja selle kohale paigutati vaateplatvorm. Kiriku sees restaureeriti kõrge reljeefiga kompositsioone ja skulptuure, taastati ladinakeelsed salmid seintel, taastati ikonostaas ja koorid. Ikoonid taastati Moskva Riigi Ajaloomuuseumi töökojas ja Tretjakovi galerii töökojas.
2022. aastal taastati Znamenskaja kiriku lähedal 1931. aastal hävinud kellatorn. Kellatorni alumises astmes ristimise sakramendi läbiviimiseks ehitati märtrite Adriani ja Natalia auks kirik. 8. novembril 2022 pühitses Moskva ja kogu Venemaa patriarh Kirill selle kiriku.
Arhitektuur.
Kirik on ehitatud Golitsõnite barokkstiilis. Kiriku põhiplaan on võrdhaarse risti kujuline, mille iga haru lõpeb neliksiiruga. Hoone üldkuju moodustab oktogoon kuubil ("восьмерик на четверике"), kuid kuubi tahud on maskeeritud poolringjate eenduvate osadega. Kupli asemel tipneb kirik metallist kullatud krooniga, mis lahkneb täiesti vene traditsioonist. Koos kupliga on kiriku kõrgus üle neljakümne meetri maapinnast.
Esimene korrus on kõrgel vundamendil; kirikul on ka kelder. Kõrget alus ümbritseb avatud veranda, mida piirab nikerdustega parapett. Kirikul on neli laia lehekujulist treppi, mis viivad uste juurde. Kirikul on kolm sissepääsu läänes (peasissekäik), põhjas ja lõunas. Idaseinas on ukse asemel nišš, milles asus puidust krutsifiks flankeerivate Jumalaema ja apostel Johannese kujudega (praegu on krutsifiks kiriku sees, ikonostaasi lähedal).
Ehitise esimese korruse seinad on kaetud rustikaga ja teemantkvaadritega, sealhulgas uksi ja aknaid ümbritsevad sambad. Ülemisi aknaid kaunistavad viinapuu-, voluut- ja merikarbidekooriga sambad. Kiriku fassaad on rikkalikult kaunistatud: kivist raiutud keerud ja väänlevad väädid, eksootilised lilled ja puuviljad, akantuselehed ja merikarbid ümber keerubipeade ja täispikkuses inglifiguuride; enamik neist ornamentidest olid Venemaa kunstis uued. Keeruka kujuga, voluutide ja kurvidega frontoonidel on petikaknad, igal frontooniviilul on keerubipea ja kolm inglifiguuri. Kuulikujulistel pjedestaalidel katusel seisavad kaheksa inglit, kes hoiavad käes Kristuse kannatusriistu ("arma Christi"). Kirikut kaunistavad täispikad kivikujud on õigeusu arhitektuuris pigem haruldane.
Peasissekäigu juures on kaks kiviskulptuuri, vasakul Johannes Kuldsuu, paremal Gregorius Nazianzist, ja sissepääsu kohal, läänepoolse eeskoja katusel on Vassili Suur. Kaheksa apostlikuju seisavad oktogooni servadel katusel, akende lähedal, kandes raamatuid ja kannatusriistu (praeguseks on paljud atribuudid hävinud). Sokli nurkadel on tänapäeva üsna kahjustatud evangelistikujud: Markus lõviga, Luukas härjaga, Matteus ingliga, Johannes kotkaga.
Interjöör.
Kiriku sisemus on rikkalikult kaunistatud paljude reljeef kompositsioonide, ladinakeelsete tekstide, puidust nikerdatud ikonostaasi ja kooriga barokkstiilis.
Esimene asi, mis köidab kiriku sees tähelepanu, on poolringikujulised kaared. Neljal kaarega sambal on reljeeffiguurid: idaseinal ikonostaasist paremal – Joosep, liiliaõis käes; vasakule – Jumalaema, kes tõi Imiku Jeesus templisse. Läänemüüril – Püha Prohvetinna Anna ja Õiglane Siimeon, kes hoiab süles Imiku Kristust.
Nurgatrompetid sisaldavad pilvedes ja inglitega ümbritsetud evangelistide pilte: paremal ikonostaasi kohal – Matteus ingliga, vasakul – Johannes kotkaga; vastasküljel – Luukas härjaga ja Markus lõviga. Evangeliste on kujutatud istumas ja Evangeeliumi kirjutamas.
Kiriku kaunistamise eripära on ladina tekstid, mis on paigutatud kartuššidesse. Dekoratiivkartuššide külgedel istuvad mängulised inglid.
Kompositsioonid võtavad torni sees olulise osa ruumist Piibli teemadel. Idaseinal, ikonostaasi kohal, on "Ristilöömise" stseen. "Ristilöömise" kohal on kompositsioon "Jeesuse ülestõusmine surnuist ja taevasseminek". Veelgi kõrgemal on stseen "Maarja kroonimine". Idaseina ülaosas on vägede jumala kuju, keda toetavad kaks inglit. Akende vahel on inglite kujud, kes kannavad Kristuse kannatuse instrumente. Lääneseinal, kooride kohal, on stseen "Okaskrooni panemine"; põhjakaare kohal – stseen "Risti kandmine", lõunakaare kohal – stseen "Matusetseremoonia".
Kiriku seinu kaunistavad kipsist valmistatud skulptuurid. Akende vahel on kuue prohveti skulptuurid: "Ristilöömisest" vasakul on kuningas Taavet koos harfiga, paremal kuningas Saalomon koos skeptriga. Prohvetid Mooses Pakti tabletega ja Eelija koos vööga on kujutatud vastavalt põhja- ja lõunamüüril. Läänepoolsel seinal on Vana Testamendi ülempreestrite skulptuurid: Sakarja koos kirjarulliga ja Aaron suitsutiga käes.
Skulptuuride, kõrgete reljeefide ja tekstide arv torniseinte väikesel pinnal on suurem kui Euroopa kirikutes.
Lääneserva ülaosas on kaheastmelised koorid. Need on täielikult kaetud peente kullatud nikerdustega. Neljaastmeline ikonostaas on hästi säilinud. Ikonostaasi kaunistus hõlmab taimemustreid ja mõnes kohas on inglite skulptuurseid pilte. Ikonostaas on täis iidseid ikoone, mida ümbritsevad kullatud nikerdused. Ikoonid on ideaalses kooskõlas ikonostaasi nikerdatud osaga. Kirikus austatakse eriti puuskulptuurset krutsifiksi – see on juba üle kolmesaja aasta vana. Kõige austusväärne ikoon on Jumalaema "Märk".
Kiriku narteks eristub selle kaunistamise lihtsusest. Seinte reljeefsele kaunistusele pole isegi vihjet ja kogu ilu peitub ainult seinte ja võlvide pindade elegantses kombinatsioonis. Valgus kõigis kolmes esikus tungib läbi kahe paari suurte akende ja klaasukse.