tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kolmekivirahud

Kolmekivirahud on kahest saarest koosnev saarerühm Saaremaa ja Vilsandi vahel. Need on Suur Kolmekivirahu (1,8 hektarit), mis asub Eeriksaare poolsaarest 350 m loodes, ja Väike Kolmekivirahu (0,3 ha), mis asub eelmisest 100 m põhja pool. Halduslikult jäävad saared Saaremaa valla territooriumile. Saared kuuluvad Vilsandi rahvuspargi Laasirahu sihtkaitsevööndisse.
Kuningasaar

Kuningasaar (ka Kuninga saar; saksa keeles "Königsholm") on Narva linnas Narva veehoidlas asuv saar. Saare pikkus on 517 m ja suurim laius 138 m.
Saare koordinaadid on .
Paavo Loosberg

Paavo Loosberg (27. oktoober 1919 Tallinn – 19. juuli 2015 Toronto) oli eesti ühiskonnategelane Kanadas.
Paavo Loosberg lõpetas Jakob Westholmi Gümnaasiumi 1938. aastal. Õppis Sõjakoolis aspirandikursustel, sai lipniku auastme.
1943. aastal tuli ta Tallinna Estonia I meeskonnas Eesti meistriks käsipallis. 16.11.1943–18.09.1944 teenis Soome mereväes, lõpetas Meresõjakooli.
1944. aastal siirdus Rootsi, töötas Stockholmi Tehnikaülikoolis fotograafia õppetooli assistendina. 1951. aastal asus elama Kanadasse, hiljem töötas ka USA-s.
Erukaptenmajor Paavo Loosberg töötas aastatel 1993–1995 president Lennart Meri käsundusohvitserina. Sellesse aega jäi ka jäämurdja Suure Tõllu okupatsioonieelse viimase lipu tagastamine Eesti Meremuuseumile. Tema isa, kapten Johannes Loosberg (1880–1966) oli oma laeva lipu Läände põgenedes võtnud kaasa ja hoidnud seda alles kogu sõjajärgse aja.
Ta oli Soomepoiste Klubi Torontos juhatuse liige, ajakirja Põhjala Tähistel toimetuse liige ja Kanada Eestlaste Ajaloo Komisjoni aseesimees.
Andrejs Auzāns

Andrejs Auzāns (4. aprill 1871 – 23. märts 1953 Suur-Manchesteri krahvkond) oli läti sõjaväelane. 
Ta oli Vene sõjaväe kindral ja Läti sõjaväe juhte.
1934. aastal autasustati teda Kotkaristi II klassi teenetemärgiga.
Lidia Vassikova

Lidia (Lidija) Vassikova (vene Лидия Петровна Васикова; 28. mai 1927 – 28. oktoober 2012) oli Venemaa keeleteadlane ja fennougrist. Ta oli esimene mari rahvusest naisprofessor.
Ta oli Mari Ülikooli mari keele ja kirjanduse professor.
Victor Guzun

Victor Guzun (sündinud 24. aprillil 1975 Drăslicenis) on Moldova poliitik ja diplomaat. 18. novembrist 2010 kuni 4. juulini 2015 oli ta Moldova suursaadik Eestis. 
Elukäik.
Victor Guzun on õppinud aastatel 1991–1996 Tiraspoli Riiklikus Ülikoolis geograafiat ja bioloogiat. 1992. aastal intensiivistunud Transnistria sõda puudutas ka Guzunit, kes õppis keskvõimule truuks jäänud ülikoolis keset Tiraspoli. Üliõpilastel ei lubatud siis Tiraspolist lahkuda, juunis aga saadeti Guzun koos teiste üliõpilastega looma- ja kaubavagunites Ukrainasse. Õpinguid jätkas Guzun Chișinăus, kuhu ka ülikool ümber kolis. Aastatel 2002–2003 õppis Guzun magistriõppes Moldova Vabas Rahvusvahelises Ülikoolis rahvusvahelisi suhteid spetsialiseerumisega Euroopa-uuringutele ning 2006–2007 Eesti Diplomaatide Koolis rahvusvahelisi suhteid spetsialiseerumisega Euroopa integratsioonile.
Aastatel 1997–2006 töötas Guzun Prantsuse-Rumeenia keskkooli õpetajana ning hiljem asedirektorina. 2005–2006 oli ta ühtlasi poliitika ja militaaruuringute instituudi teadussekretär Vabas Rahvusvahelises Ülikoolis. Pärast diplomaatide kooli lõpetamist töötas Guzun 2007–2010 Euroopa uuringute instituudi tegevdirektorina. 
18. novembrist 2010 kuni 4. juulini 2015 oli ta Moldova Vabariigi täievoliline suursaadik Eesti Vabariigis ning arendas sõprussuhteid mitme Eesti ja Moldova maakonna ja rajooni vahel. Eriti tihe oli Guzuni läbikäimine Lääne-Viru maakonna asutuste ja inimestega. Samuti avati Kundas Guzuni toetusel Moldova aukonsulaat. 
Pärast suursaadiku ametiaja lõppu 2015. aastal jäi Guzun perega Tallinna elama. Ta juhib ärinõustamisettevõtet Guzun Consulting ning on külalislektor Tallinna Tehnikaülikoolis. 2022. aasta juulist kuulub Guzun Viru malevasse.
Tunnustus.
Victor Guzun on pälvinud 2015. aastal Maarjamaa Risti I klassi teenetemärgi. 2014. aastal anti talle Lääne-Virumaa hõbedane vapimärk panuse eest maakonna kultuuri ja majanduse arengusse.
Virgilijus Noreika

Virgilijus Kęstutis Noreika (22. september 1935 Šiauliai – 3. märts 2018 Vilnius) oli leedu ooperilaulja (tenor) ja pedagoog.
1949–1953 õppis ta Vilniuse muusikakoolis ja 1958 lõpetas Leedu Riikliku Konservatooriumi.
1957. aastast oli Noreika Leedu Ooperi- ja Balletiteatri solist.
1965–1966 stažeeris ta Itaalias Milanos La Scala teatris.
1976–1991 oli Noreika Leedu Ooperi- ja Balletiteatri kunstiline juht ja direktor.
1973 valiti ta Leedu NSV Ülemnõukogu liikmeks.
1974. aastast Leedu teatriühingu esimees.
1976. aastast oli ta Leedu Konservatooriumi õppejõud (alates 1983 dotsent, hiljem professor). 
1995–1996 viis ta läbi meistriklasse Tallinnas Estonia teatris.
1997. aastast oli ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia külalisprofessor ning 2000. aastast lauluosakonna juhataja.
2003. aastast oli Leedu Rahvusliku Ooperi- ja Balletiteatri kunstiline juht ja ooperilaulu pedagoog.
Darius Mockus

Darius Mockus (sündinud 29. märtsil 1965 Vilniuses) on leedu ettevõtja; üks rikkamaid Leedu inimesi.
Ta on olnud Leedu Tööstus- ja Kaubanduskoja president.
2004. aastal anti talle Valgetähe III klassi teenetemärk.
Nerijus Numavičius

Nerijus Numavičius (sündinud 12. mail 1967 Šilalės) on leedu ettevõtja; üks Baltikumi rikkamaid inimesi.
Numavičius on Vilniaus prekyba suuromanik, mille alla kuuluvad Maxima, Euroapotheca, Ermitažas ja Akropolis Grupp.
Ta on olnud Leedu Tööstus- ja Kaubanduskoja nõukogu liige.
2016. aastal oli tema Eestis olevate varade väärtus Äripäeva hinnangul 165,7 miljonit eurot ning ta paigutus sellega Eesti rikaste edetabelis 5. kohale.
Kuni Wise börsile minekuni 2021. aasta suvel oli ta Baltikumi rikkaim inimene ja ainus miljardär. Pärast Wise börsidebüüti on Kristo Käärmann rikkam.
Kiiora

Kiiora on 2010. aasta suvel loodud Eesti vokaal-instrumentaalansambel, mis esitab peamiselt seto ja hõimurahvaste muusikat ning sellega seotud omaloomingut. 
Trios mängivad Luhamaalt pärit vennad Laurits Leima ja Matis Leima ning Mihkel Sildoja. Varem on bändi kuulunud ka Tsätski nulgast pärit Evelin Leima (2010-2017) ning Irboska nulga juurtega Margret Jürison (2017-2022). 
2012. aasta detsembris ilmus nende esimene CD "Püdsäjüräjidõ pido" ja 2018. aasta mais "Rääräüss". 2020. aasta septembris ilmus ansambli 10. sünnipäeva puhul digitaalne EP "Katski karat kängä'". Kolmas täispikk plaat "Palas" avaldati 2024. aasta detsembris. 
Oma tegevuse jooksul on antud rohkem kui 100 kontserti, sealhulgas on esinetud Belgias, Luksemburgis, Prantsusmaal, Saksamaal, Rootsis, Soomes ja Venemaal. 
Ansambli nimi valitud on Anne Vabarna lauldud seto eeposest "Peko". Loos andis selle võimsa tammenuia Pekole tema isa, et vajadusel relv kirstupõhjast haarata ja vaenlasele vastu astuda. Samuti pani kiiora rukki vohama, kui seda põllule näidata. Praegu nimetatakse selle nimega ülemsootska valitsussaua.
Ashot Hovakimian

Ashot Hovakimian (armeenia Աշոտ Հովակիմյան; sündinud 16. novembril 1961 Jerevanis) on Armeenia diplomaat ja poliitik.
Ta on olnud Armeenia suursaadik Eestis.
2006. aastal anti talle Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk.
Robert Chandler

Robert Chandler (sündinud 1953) on Briti luuletaja ja vene kirjanduse tõlkija.
Chandler on tõlkinud Andrei Platonovi teoseid, Vassili Grossmani romaani "Elu ja saatus" ning Aleksandr Puškini "Kapteni tütre". 
Tema kaastõlke Platonovi teosest "Hing" valis American Association of Teachers of Slavic and East European Languages (AATSEEL) 2004. aastal aasta parimaks tõlkeks slaavi keelest. Chandleri tõlge Hamid Ismailovi teosest "Raudtee" võitis AATSEELi auhinna parima tõlke eest inglise keelde 2007. aastal ning pälvis žürii tunnustuse 2007. aasta tõlkevõistlusel Rossica Translation Prize. Tema tõlked Sappho ja Guillaume Apollinaire'i loomingust on ilmunud sarjas "Everyman’s Poetry". 
Chandler on toimetanud kogumiku "Russian Short Stories from Pushkin to Buida" (kirjastus Penguin) ja kirjutanud raamatu Puškinist (kirjastus Hesperus).
Ristikoerad

„Ristikoerad“ (hilisema pealkirjaga „Lembitu“) on Juhan Sütiste näidend neljas vaatuses, mis käsitleb eestlaste muistset vabadusvõitlust ristisõdijate vastu 13. sajandil.
Sütiste alustas näidendi kirjutamist 16. oktoobril 1944. Käsikirja esialgse versiooni lõpetas ta 2. jaanuaril 1945, kuid jätkas jaanuaris tööd näidendi kallal. "Ristikoerte" sündmistiku kujutamisel on Sütiste toetunud peamiselt Läti Henriku kroonikale. Tegevusaeg kestab 1217. aasta juunist kuni 21. septembri õhtuni. Keskseks sündmuseks on Madisepäeva lahing.
1947. aastal mängiti „Ristikoeri“ vabaõhulavastusena Tallinna Lauluväljakul 90 000 vaatajale.
1950. aastal andis Eesti Riiklik Kirjastus välja 96-leheküljelise tavaformaadis ja kõvas köites näidendiraamatu "Ristikoerad", 1956. aastal ilmus selle kordustrükk.
ERR-i digihoidlas on teose põhjal 1955. aastal lavastatud kuuldemängu "Ristikoerad" salvestis, esinejate hulgas on Eesti näitekunsti klassikuid, näiteks Hugo Laur, Voldemar Panso, Rein Aren, Aksel Orav, Ellen Liiger, Lisl Lindau, Silvia Laidla jt. 
Villem Kapp on loonud teose põhjal ooperi "Lembitu", mis tuli esmaettekandele 23. augustil 1961.
Juhan Peedimaa

Juhan Peedimaa (sündinud 9. mail 1975) on eesti ettevõtja.
Elukäik.
Juhan Peedimaa sündis Vello ja Mare Peedimaa (neiupõlvenimi Valgma) peres. Isa Vello Peedimaa on Eesti majandusteadlane ja ettevõtja.
Ta lõpetas 1993. aastal Tartu 2. keskkooli (Miina Härma Gümnaasium). 
1993. aastal asutas ta kujundusfirma Triip, millest hiljem sai Ecoprint. 
2000. aastal õppis ta Austraalias Wollongongi Ülikoolis kultuurikorraldust. Austraalias hakkas Peedimaa õppimise kõrvalt surfama ja tuli purjelauasõidus 2002. aastal Eesti meistriks. Järgmistel aastatel võistles ta Team Extreme'i meeskonnas Formula Windsurfingu maailmasarjas.
Alates 2002. aastast on ta olnud ettevõtluses aktiivne ökoloogiliste tehnoloogiate arendaja, rakendaja ja seminaridel esineja. Võitnud ettevõtetega korduvalt Eesti aasta keskkonnategija konkursi ja olnud ka Euroopa Komisjoni keskkonnakonkursi finalist. 
Aastatel 2012–2013 sõitis ta koos Sven Mansbergiga mootorratastel ümber maailma.
2016. aastal ületas koos Ain Härmsoniga Soome lahe tandemsurfilaual. Tulnud aastatel 2016 Tartu Akadeemilise Tenniseklubi paarismängu meistriks ja 2018–2020 Otepää Golfiklubi (nimi muudetud Tartu Golfiklubi) meistriks. 
2020. aastal rajas ta Dominikaani Vabariiki Cabaretesse surfiklubi Wingfoil Cabarete, kus tegeleb talveperioodil foili-surfi koolituse ja varustuse rentimisega. Teeb käsitööna surfilaudu ja töötab surfiinstruktorina. 2023. aastal toimunud Masters Of The Oceani surfivõistlusel võistles ta kohalikus tiimis klassis. 
Isiklikku.
Juhan Peedimaa on abielus. Peres on kaks tütart ja poeg.
Ümbermaailmareis.
Kirjeldus.
Aprillis 2012 alustasid Sven Mansberg ja Juhan Peedimaa mootorratastel ümbermaailmareisi. Ümbermaailmareis toimus UNICEF-i Eesti Rahvuskomitee (United Nations Children's Fund UNICEF Estonian National Committee) egiidi all. Reisi motoks oli “Life is a gift”. Teekond koosnes neljast osast.
Blogi.
Ümbermaailmareisi kajastab blogi (Reisi blogi).
Teine etapp, Ladina-Ameerika.
Kümme aastat pärast esimest ümbermaailmareisi sõitsid Juhan Peedimaa ja Sven Mansberg lihtsate ühesilindriliste Royal Enfield mootorratastega Colombiast Lõuna-Ameerika kõige lõunapoolsemasse linna Ushuaiasse (Argentina). 2022. aasta oktoobrist detsembrini toimunud motomatk toimus egiidi "La vida es un regalo" all ning selle käigus sõideti piki Andide mäestikku ja Vaikse ookeani rannikut läbi Colombia, Ecuador, Peruu, Boliivia, Tšiili ja Argentina, kokku 12 500 km. 
Reisi blogi ja fotod Worldride Facebookis
Worldride PanAm instagram
Reisi youtube videokogu
Adrian Moore

Adrian William Moore (sündinud 29. detsembril 1956) on Briti filosoof.
Adrian Moore on Oxfordi Ülikooli filosoofiaprofessor ja "CUF Lecturer in Philosophy".
Tema uurimisvaldkonnad filosoofias on Kant, Wittgenstein, filosoofia ajalugu, metafüüsika, matemaatikafilosoofia, loogikafilosoofia, keelefilosoofia, religioonifilosoofia ja eetika. 
Moore kirjutas oma esimese raamatu 1990. aastal ("The Infinity"), kus ta kaitseb finitistlikku lähenemisviisi, ning kasutab ütlemise ja näitamise eristust, et selgitada, millises mõttes on jutt lõpmatusest õigustatud ja millises mitte. 
Raamat tõlgiti 1996. aastal jaapani ja 2015. aastal Märt Väljataga tõlkes ka eesti keelde. 
Moore'i viimane, 2012. aastal ilmunud raamat "The Evolution of Modern Metaphysics: Making Sense of Things" käsitleb metafüüsika ajalugu alates Descartes'ist.
Haridus- ja elukäik.
Aastatel 1968–1975 õppis Adrian Moore Manchesteri gümnaasiumis ("Manchester Grammar School"), kus ta 1974. aastal sooritas A-taseme eksamid matemaatikas ja S-taseme eksamid prantsuse ja vene keeles. 
1975–1978 õppis ta Cambridge'i Ülikooli King's College'is, kust ta sai 1978. aastal "B.A." kraadi (kiitusega) ja hiljem, 1982. aastal magistrikraadi ("M.A. in Philosophy").
Aastatel 1978–1982 jätkas Moore oma haridusteed Oxfordi Ülikooli Balliol College'is, kust 1980. aastal sai ta "B.Phil." kraadi filosoofias. Samas kaitses ta 1982. aastal edukalt doktorikraadi ("D.Phil. in Philosophy") väitekirjaga "Language, Time and Ontology", mis käsitles Quine'i keelefilosoofiat ja ontoloogiat. Doktoritöö juhendaja oli Michael Dummett.
Adrian Moore akadeemiline karjäär jaguneb kolme Oxfordi ja Cambridge'i kolledži vahel: 1982–1985 University College'is, 1985–1988 King's College'is ja alates 1988. aastast kuni tänaseni Oxfordis St. Hugh's College'is. 
Aastatel 1982–1985 oli Moore Oxfordi Ülikooli University College'i filosoofialektor (1982–1984 "College Lecturer in Philosophy" ja 1984–1985 "Radcliffe Lecturer in Philosophy"). Ühtlasi oli ta 1983–1985 dekaani assistent ("Junior Dean").
1985–1988 oli ta Cambridge'i Ülikooli King's College'i teadur ("Junior Research Fellow in Philosophy") ja ühtlasi 1986–1988 kolledži nõukogu liige.
Alates 1988. aastast on Moore Oxfordi Ülikooli Hugh's College'i liige ("Tutorial Fellow in Philosophy") ja alates 2004. aastast Oxfordi Ülikooli filosoofiaprofessor ("University Professor of Philosophy"). Ta on kuulunud Oxfordi ülikooli filosoofiateaduskonna juhatuse koosseisu aastatel 2004–2006 ja 2010–2014.
Moore on olnud Oxfordi Ülikooli Filosoofiaseltsi esimees (1995–1996). Aastatel 2014–2015 oli Adrian Moore Aristotelese Seltsi president.
Mārtiņš Peniķis

Mārtiņš Peniķis VR I/2 (6. november 1874 Ķoniņciems – 28. veebruar 1964 Riia) oli Läti sõjaväelane (kindral). Ta pärines Kura kuningatest.
Aastatel 1921–1924 ja 1928–1934 juhatas ta Läti sõjaväge. 
Tunnustus.
1925. aastal autasustati teda Vabadusristi I liigi 2. järgu ja 1932. aastal Kotkaristi I klassi teenetemärgiga.
Stephen Wall

Stephen Wall (sündinud jaanuaris 1947) on Suurbritannia diplomaat.
2006. aastal autasustati teda Maarjamaa Risti III klassi teenetemärgiga, tunnustades tema tööd Eesti Euroopa Liiduga liitumise toetajana.
Augusts Tentelis

Augusts Tentelis (allikates ka "August Tentelis"; 23. november 1876 – 19. jaanuar 1942 Riia) oli läti pedagoog, poliitik ja ajaloolane. 
1929. aastal nimetati Tentelis kui tollane Läti Ülikooli rektor Tartu Ülikooli audoktoriks.
Augusts Tentelis oli tuntud kitsarinnalise läti natsionalistina, kes korraldas Läti ajalooteaduse poliitilist juhtimist Kārlis Ulmanise režiimi huvides.
Tunnustus.
1933. aastal autasustati teda Kotkaristi II klassi teenetemärgi ja 1937. aastal Eesti Punase Risti I klassi teenetemärgiga.
Mārtiņš Hartmanis

Mārtiņš Hartmanis VR I/2 (18. oktoober 1882 Kuldīga kreis – 27. juuli 1941 Moskva) oli Vene ja Läti sõjategelane (kindral).
1925. aastal autasustati teda Vabadusristi I liigi 2. järgu ja 1932. aastal Kotkaristi II klassi teenetemärgiga.
Tema lapsed olid Juris Hartmanis ja Astrid Ivask.
İhsan Doğramaci

İhsan Doğramaci (3. aprill 1915 Arbīl – 25. veebruar 2010 Ankara) oli türgi arst, ühiskonnategelane, õpetlane.
2000. aastal autasustati teda Maarjamaa Risti III klassi teenetemärgiga.
August 2015

August 2015, kroonika
2015. aasta august algas laupäeval ja lõppes 31 ööpäeva pärast esmaspäeval.
Nikolai Firjubin

Nikolai Firjubin (vene keeles Николай Павлович Фирюбин; 22. märts/4. aprill 1908 Simbirsk – 12. veebruar 1983 Moskva) oli Nõukogude Liidu partei- ja riigitegelane ning diplomaat.
Ta alustas oma töömeheteed 16-aastaselt ehitustöölisena. Ta oli aastast 1929 ÜK(b)P liige. Pärast Moskva Avioinstituudi lõpetamist (aastal 1935) töötas ta lennukitehases. Aastast 1938 oli ta partei- ja nõukogude tööl.
Ta oli aastatel 1940–1943 ÜK(b)P Moskva Oblastikomitee sekretär. Teise maailmasõja ajal . Aastatel 1943–1949 oli ta ÜK(b)P Moskva Linnakomitee sekretär. Aastatel 1950–1953 oli ta Moskva linna RSN TK aseesimees.
Aastast 1953 oli ta diplomaatilisel tööl. Aastatel 1954–1955 oli ta NSV Liidu suursaadik Tšehhoslovakkias, aastatel 1955–1957 NSV Liidu suursaadik Jugoslaavias. Aastatel 1957–1983 oli ta NSV Liidu asevälisminister, olles ühtlasi Varssavi Lepingu Organisatsiooni riikide poliitilise konsultatiivkomitee peasekretär. Lisaks oli ta aastatel 1953–1961 NSV Liidu Ülemnõukogu saadik ja aastatel 1956–1966 Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei Keskkomitee liikmekandidaat.
Isiklikku.
Tal olid poeg ja tütar esimesest abielust. Tema teine naine oli NSV Liidu kultuuriminister Jekaterina Furtseva. Pärast Furtseva surma hakkas ta koos elama suvilanaabri Kleopatra Gogolevaga (kes oli NLKP Moskva Oblastikomitee sekretäri Aleksandr Gogolevi lesk).
Pardipill

Pardipill ehk savipill (ka "savipiilu") on okariin-tüüpi lihtne keraamiline puhkpill. 
Need enamasti pardi kujuga savipillid olid lastepillidena levinud üle kogu Eesti. Kahe mänguauguga pillil sai mängida lihtsamaid viisikesi. Pardipill osteti üldiselt laadalt või potisetult (rändkaubitsejalt). Teostuselt parimad ja ilusamad olidki setude pillid.
Pardipille on kasdutatud paljude maade rahvamuusikas, sealhulgas Eestis. Seda kasutab näiteks setu muusikat viljelev Eesti ansambel Kiiora.
Kuralaid

Kuralaid (ka Kuuralaid) on 4,4 hektari suurune saar Liivi lahes Pärnu maakonnas Lääneranna vallas, üks Varbla laidudest. Laiu rannajoone pikkus on 2,1 kilomeetrit.
Laid asub Pihelgalaiust 400 meetrit lõunas. Laid on kolmnurkse kujuga, lõunaosas asub maasäär. Laid on kivise pinnamoega, seal kasvab lehtmetsa.
Laid kuulub Varbla laidude looduskaitseala koosseisu ja on looduskaitse all.
Pihelgalaid

Pihelgalaid (ka Pihelga laid) on 13,9 hektari suurune saar Liivi lahes Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Mereäärse külas. See on üks Varbla laidudest. Laiu rannajoone pikkus on 3 kilomeetrit.
Laid on kivise pinnamoega, saare idakaldal leidub rohttaimestikku.
Laid kuulub Varbla laidude looduskaitseala koosseisu ja on looduskaitse all. Laiule on rajatud elamu. Laiu ainuke püsielanik on ettevõtja Olav Miil.
Pätsurahu

Pätsurahu on kahest rahust koosnev saarerühm Kihelkonna lahes.
Rampsilaid

Rampsilaid (ka "Rampsi laid") on Saare maakonnas Saaremaa vallas Rannaküla küla alal Saastna lahes asuv 22,5 hektari suurune saar (laid). Laiu rannajoone pikkus on 3,2 kilomeetrit.
Saare koordinaadid on . Laid asub Kahtla laiust kirdes. Laiul kasvab rohttaimestikku ja võsa.
Laid kuulub Kahtla-Kübassaare hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.
Rauarahu

Rauarahu on 368 m² suurune saar Väinameres Heinlaiust 1 kilomeeter lõunas, halduslikult Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Sarve küla alal. Rahu rannajoone pikkus on 102 meetrit.
Saar on liivase pinnamoega, kuulub Väinamere hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.
Rootsiklaid

Rootsiklaid (ka "Rootsiku laid, Rootsiku saar") on 18,14 hektari suurune saar Liivi lahes, halduslikult Pärnumaal Lääneranna vallas Saulepi küla alal. Laiu rannajoone pikkus on 2,86 kilomeetrit.
Laid asub 400 meetrit Kõrksaarest idas. Laiul kasvab rohttaimestikku ja võsa.
Laid kuulub Pärnu lahe hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.
Texase revolutsioon

Texase revolutsioon ehk Texase iseseisvussõda oli 1835.–1836. aastal Mehhiko ja Texase Vabariigi vahel toimunud sõda, mille tulemusena Texase Vabariik iseseisvus. Mehhiko seda siiski ei tunnustanud ning konfliktid jätkusid ka 1840. aastatel. 1845. aastal annekteerisid Texase Vabariigi Ameerika Ühendriigid, kus Texasest sai 28. osariik; anneksiooni tagajärjel algas Mehhiko-Ameerika sõda.
Sõda algas 2. oktoobril 1835 ning lõppes 21. aprillil 1836. Texase vägesid juhtis Sam Houston ja Mehhiko armeed president Antonio López de Santa Anna. Ehkki sõda algas Texase pealetungiga oktoobrist detsembrini, oli valdava osa vältel sõjast initsiatiiv Mehhiko armee käes, kuid pärast Santa Anna vangistamist 21. aprillil 1836 taandusid Mehhiko väed lõuna poole riikide piiriks saanud Rio Grande jõge.
Mehhiko poolel osales sõjas umbes 6500 meest, Texase poolel umbes 2000. Mehhiklastest sai surma umbes 1000 ja haavata 500 meest, teksaslastest sai surma umbes 700 ja haavata 100 meest. Sõja lõpetas Velasco rahuleping, mis sõlmiti Texases Velascos (tänapäeval Surfside Beach) 14. mail 1836. Lepingule kirjutas Mehhiko poolt alla vangistatud president Santa Anna, mistõttu Mehhiko valitsus lepingut ei ratifitseerinud. Lepingu sõlmimise tõttu kaotas Santa Anna oma ametikoha.
Mehhiko võimud süüdistasid Texase kaotuses USA sõjalist sekkumist. Ehkki Ameerika Ühendriigid jäid formaalselt neutraalseks, tuli 40 protsenti 1. oktoobrist 21. aprillini Texase armeesse astunud meestest USA-st pärast sõjategevuse algust. Üle 200 neist olid USA sõjaväelased, kellest ühtki ei karistatud, kui nad oma teenistuskohale naasid. Teksaslastest astus armeesse alla viie protsendi, mis on ajalooliselt üsna väike osakaal.
Sõja järel kehtestati Texases senisest karmimad reeglid orjapidamise toetuseks, vabastatud orjadel kästi Texasest lahkuda ning kaotati naiste õigused majanduslikule iseseisvusele.
Alamo lahing.
Üks tuntumaid sõjalisi kokkupõrkeid Texase revolutsiooni vältel oli Alamo lahing, milles Mehhiko väed tapsid peaaegu kõik Alamo kindluse kaitsjad (eri hinnangul 182–257) Béxaris, mehhiklasi hukkus 400–600. Lahing oli sõjaliselt tähtsusetu, kuid sel olid ulatuslikud poliitilised tagajärjed. 
Alamo lahingust on tehtud arvukalt filme ja raamatuid, neist tuntumate seas on 1960. aastal režissöör John Wayne'i lavastatud "The Alamo". Kuni 1970. aastateni kujutati Alamo lahingut ingliskeelsetes raamatutes ja filmides peamiselt heade teksaslaste ja kurjade mehhiklaste kokkupõrkena, võrreldes seda Termopüülide lahinguga antiikajaloos ning kajastamata Texase põlisasukate perspektiivi ja Texase revolutsiooni seoseid orjapidamisega.
Troy Jollimore

Troy Jollimore (sündinud 1971 Liverpoolis Nova Scotias) on Kanada päritolu filosoof, luuletaja, kirjanduskriitik ja publitsist.
Alates 1993. aastast elab ta USA-s. Ta sai doktorikraadi 1999. aastal Princetoni Ülikoolist Harry Frankfurti ja Gilbert Harmani juhendamisel. Ta on filosoofiaprofessor California Ülikoolis Chicos.
Lõokesed traadil

"Lõokesed traadil" on 1969. aastal valminud Tšehhoslovakkia mängufilm. Filmi võtted toimusid 1968. aastal Praha kevade vabamates oludes. 1969. aastal keelustati film Tšehhoslovakkia kommunistlike võimude poolt, enne kui see ekraanile jõudis. Film linastus ja jõudis filmifestivalidele alles 1990. aasta algul.
Sisu.
Filmi tegevus toimub 1950. aastate algul. Kodanlike klasside ja intelligentsi esindajad on saadetud tööle vanaraua ümbertöötamise tehasesse, et neid sotsialismi vaimus ümber kasvatada.
Nevil Blumberg

Nevil Blumberg (28. aprill 1961 Tallinn – 30. juuli 2015) oli Eesti muusik, kitarrist. 
Ta õppis aastatel 1969–1976 Tallinna Lastemuusikakoolis viiulit (Alla Elšteini juhendamisel). Aastatel 1977–1978 õppis ta viiulit Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis (Lemmo Erendi juhendamisel), aastatel 1977–1981 õppis ta samas koolis kitarrierialal (Uno Loobi klassis). Ta täiendas ennast aastatel 1980–1981 Eesti Raadios helirežii alal (Jaan Sarve juhendamisel). Aastatel 1981–1982 õppis ta Tallinna Pedagoogilises Instituudis orkestrijuhimist.
Ta mängis ansamblites Radar, Ruja, Magnetic Band ja Bluesaurus.
Nevil Blumberg suri 30. juulil 2015 ja ta maeti 5. augustil 2015 Rahumäe kalmistule (Juudi ossa).
Cevdet Yılmaz

Cevdet Yılmaz (sündinud 1. aprillil 1967 Bingölis) on Türgi poliitik. Ta kuulub Õigluse ja Arengu Parteisse.
Ta lõpetas Lähis-Ida Tehnikaülikooli Ankaras avaliku halduse erialal. Magistritöö tegi ta Denveri Ülikoolis ja doktoritöö Bilkenti Ülikoolis (eraülikool Ankaras). Seejärel töötas ta Riiklikus Planeerimisametis (türgi keeles "Devlet Planlama Teşkilatı").
Aastal 2007 valiti ta Türgi Suure Rahvuskogu liikmeks. Juulist 2011 kuni augustini 2015 oli ta arenguminister, alates 2015. aasta 28. augustist kuni 17. novembrini oli ta asepeaminister.
Sebastian Klinga

Sebastian Klinga (sündinud 26. aprillil 1992 Lahtis) on Soome endine suusahüppaja.
Rentei

Rentei oli Venemaa Keisririigi Riigipanga allasutus kubermangudes, eesti kõnekeeles nimetati renteiks eelkõige Riigipanga lähemalasuvaid – Tallinna ja Riia – kontoreid ning nende "kreisilinnades" (maakonnakeskustes) asunud harukontoreid. 
Venemaa Riigipank rajati 1860. aastal Peterburis. Samal aastal asutati Riigipanga kontorid Moskvas, Arhangelskis, Odessas, Riias, Kiievis, Jekaterinburgis ja Harkovis. Kontori eesotsas oli juhataja ja 2–4 direktorit, kes allusid vahetult Riigipanga juhatusele. Riigipanga Tallinna osakond ehk rentei avati 01.09.1875 (Senati 20.12.1863 ukaasi alusel). Tallinna rentei allus Riigipangale Peterburis ja Rahandusministeeriumi riigikassa departemangule.
Renteide ülesanneteks oli vanade riiklike krediidiasutuste võlgade likvideerimine, lühiajalise krediidi andmine kaubandusele, tööstusele ja põllumajandusele, talumaade väljaostule ja riigikassa haldamisele kaasaaitamine, samuti arvelduste, laenude ning hoiuste vastuvõtmine ja rahaülekannete tegemine (renteide vahel).
Venemaa Riigipanga Tallinna kontor lõpetas tegevuse 1918. aasta detsembris. Selle alusel loodi Eesti Pank, mis alustas tegevust veebruaris 1919. Viimased rentei maakondlikud harukontorid likvideeriti Eestis 1922. aastaks, nende funktsioonid siirdusid Eesti Panga osakondadele.
Reisija (film 1963)

"Reisija" on 1963. aastal valminud Poola mängufilm. Filmi stsenaarium põhineb 1959. aastal esmakordselt eetrisse läinud Zofia Posmyszi kuuldemängul "Reisija kajutist nr. 45", mille põhjal ilmus 1962. aastal romaan "Reisija".
Filmi võtted algasid 1961. aasta suvel. Filmi lavastaja Andrzej Munk hukkus liiklusõnnetuses filmivõtete ajal 20. septembril 1961. Poolelijäänud filmi tegid lõpuni Munki kolleegid ja sõbrad eesotsas Witold Lesiewicziga.
Sisu.
Filmi tegevus toimub vähemalt kümme aastat pärast Teise maailmasõja lõppu. Endine Oświęcimi koonduslaagri valvur Liza sõidab koos oma mehega liinilaeval Ameerikasse. Reisijate seas tunneb ta ära endise koonduslaagri vangi Marta. Nad ei räägi teineteisega. Liza hakkab meelde tuletama, mis koonduslaagris tookord juhtus. Esialgu mäletab Liza, et ta päästis tänamatu Marta. Hiljem aga meenub talle, et ta püüdis Martat vaimselt murda ja koostööle sundida.
Suure nõo kõrb

Suure nõo kõrb (inglise keeles "Great Basin Desert", hispaania keeles "Desierto de la Gran Cuenca") on kõrbeala Ameerika Ühendriikide lääneosas Suures nõos, Sierra Nevada ja Wasatchi mägede vahel. 
USA ja rahvusvahelised organisatsioonid määratlevad Suure nõo kõrbe mõnevõrra erinevalt, nii näiteks kasutab Maailma Looduse Fond nimetust "Great Basin shrub steppe" ning USA Keskkonnakaitseagentuur nime "Central Basin and Range ecoregion". See on parasvöötmeline kõrb, kus on kuumad kuivad suved ja lumised talved. Kõrb hõlmab suure osa Nevada osariigist ning osa Utah' lääneosast, California idaosast ja Idahost. Kõrb on üks neljast bioloogiliselt määratletud kõrbest Põhja-Ameerikas, kõrvuti Mojave, Sonora ja Chihuahua kõrbega. Suurest nõost läände jääb Sierra Nevada, itta Kaljumäestik, põhja Columbia platoo ning lõunasse Mojave ja Sonora kõrbed.
Kõrbe ilmet kujundavad laiad orud, mida piiravad paralleelsed mäeahelikud, mis kulgevad üldjoontes põhja-lõuna suunal. Kõrbes on üle 33 mäetipu, mis ulatuvad üle 3000 meetri, kuid ka orud asuvad kõrgel, nii et enamik neist jääb üle 1200 meetri merepinnast. Suure nõo kõrbe elustik varieerub vastavalt kõrgusele madalatest soolajärvedest ja -lagendikest põõsastunud orgude ja männi-kadakametsadeni. Orgude ja mäetippude vaheldumine loob mitmeid elunišše, mistõttu kõrbes on palju väikesi isoleeritud ning geneetiliselt ainulaadseid looma- ja taimepopulatsioone. Graysoni andmeil elab Suures nõos üle 600 liigi selgroogseid. Neist liikidest 63 on kaitsealused, kuna nende looduslik asuala väheneb (näiteks "Centrocercus urophasianus", "Vulpes macrotis", "Dipodomys ordii" ja "Phrynosoma platyrhinos").
Ka kõrbe ökoloogia on väga mitmepalgeline. Suur kõrgus merepinnast ja paiknemine mäeahelike vahel mõjutab kliimat: Sierra Nevada vihmatõke takistab niiskuse saabumist Vaikselt ookeanilt, samas kui Kaljumäestik ei lase ligi niiskust Mehhiko lahest. Eri piirkondades on eri hulk sademeid, sõltuvalt vihmatõkete tõhususest. Keskkonda mõjutavad ka pleistotseeniaegsed järved, mis pärast viimast jääaega kuivasid: Lahontani järv ja Bonneville'i järv. Mõlemast jäi maha eri kogustes sooli ja aluseid.
Suures nõos on loendatud 204 linnuliiki ja 105 liiki imetajaid. Kõrbe pindalast on kaitse all 76,62%. Kõrbe kogupindala on ligikaudu 409 000 km2. 1986. aastal rajati kõrbe Suure nõo rahvuspark, mis tänapäeval hõlmab 31 230 ha.
Patagoonia kõrb

Patagoonia kõrb (ka Patagoonia stepp) on Argentina suurim kõrb, mis on maailmas suuruselt 7. kõrb, hõlmates 673 000 km2. See asub põhiliselt Lõuna-Argentinas ja osalt Tšiilis. Kõrbest läände jäävad Andid ja itta Atlandi ookean. Põhjas piirneb kõrb poolkuiva Cuyo piirkonnaga, kuivade ja niiskete pampadega. Kõrbe keskosas domineerib põõsastik, kõrgemas lääneosas, kus sademeid on rohkem, aga rohttaimed. Topograafiliselt koosneb kõrb platoodest, mida lõhestavad jõeorud ja kanjonid, läänepoolses osas asuvad ka liustikutekkelised järved ning kõrb läheb seal üle mägedeks ja jaheda parasvöötmekliimaga metsadeks jõeorgudes.
Kolumbuse-eelseil aegadel elasid Patagoonia kõrbes kütid ja korilased. 19. sajandil asusid kõrbealadele ka maputšed, tšiillased, argentiinlased, kõmrid jt Euroopa päritolu asukad, kes ühendasid varasema vaidlusaluse piiriala tihedalt Argentinaga, kasvatades kõrbes peamiselt veiseid, lambaid ja hobuseid.
Tate Modern

Tate Modern on Suurbritannias Londonis tegutsev rahvusvahelise kaasaegse kunsti galerii, mis asutati 2000. aastal. 
Tate Modern on riiklik galerii ning kuulub Tate'i gruppi, mille teised osad on Tate Britain, Tate Liverpool, Tate St Ives ja Tate Online. See asub Bankside'i piirkonnas endises Bankside'i elektrijaamas. Galerii juht on Frances Morris.
Tate'is asub riiklik Suurbritannia kunstikogu alates aastast 1900, samuti rahvusvahelise ja kaasaegse kunsti kogu. 
2020. aastal külastas Tate Modernit 1 431 704 inimest, millega see oli Suurbritannia muuseumide seas kõige külastatavam ja maailmas külastatavuselt kolmandal kohal. 
Ajalugu.
Tate Moderni ajalugu ulatub 1889. aastasse, kui briti suhkrutööstur ja filantroop Henry Tate soovis kinkida oma 19. sajandi briti kunsti kogu riigile ja rahastada esimese Tate'i galerii loomist. Esialgne soov lükati ruumipuuduse tõttu tagasi, kuid ta jätkas idee arendamist ning 1897. aastal avatigi nüüdse Tate'i galerii eelkäija Millbanki galerii. Selle kollektsiooni põhja moodustasid 65 Tate'i kingitud maali koos kunstiteostega rahvusgaleriist. 
1992. aasta detsembris otsustati rahvusvahelise ja kaasaegse kunsti eksponeerimiseks leida uus pind. 1994. aastal otsustati see viia endisesse Bankside'i elektrijaama (ehitatud aastatel 1947–1963, arhitekt Giles Gilbert Scott), mis oli 1981. aastast alates seisnud tühjana. Rahvusvahelise arhitektuurikonkursi võitsid Šveitsi arhitektid Jacques Herzog ja Pierre de Meuron büroost Herzog &amp; de Meuron, kelle nägemuses säilitati võimalikult palju hoone algset õhustikku. Ehitus algas 1995. aasta juunis ja kestis 2000. aasta jaanuarini. Tate Moderni avas 11. mail 2000 kuninganna Elizabeth II. Järgnevatel aastatel on ekspositsioonipinda juurdeehitistega laiendatud. 
Ekspositsioon.
Muuseum jaguneb suuremateks püsinäituse aladeks, iga ala alla kuuluvad ruumid, kus näitused vahelduvad. 2021. aasta seisuga on peamised alad: 
Eesti kunstniku teos kunstikogus.
Tate Moderni kogus on ka üks Eesti kunstniku teos. 2021. aastal arvati sinna Anu Põdra installatsioon "Keeled (aktiveeritud versioon)" (1998; kannab pealkirja "Tongues (Activation Version)"). Teose ostu-müügitehingule eelnes muuseumi kuraatorite mitme aasta pikkune põhjalik töö. Tate Modern omandas teose reprodutseerimisõiguse koos originaalvormiga.
Turkana järv

Turkana järv (varem ka "Rudolfi järv") on järv Keenia ja Etioopia piiril. Valdav osa järvest jääb Keeniasse, kuid piiri täpne asend on vaidlusalune. See on maailma suurim alaline kõrbejärv ning maailma suurim aluseline järv. Mahult on see maailmas suuruselt neljas soolajärv Kaspia mere, Õsõk-Köli ja Vani järve järel (ning kahaneva Araali mere ees), kõigi järvede seas on see suuruselt 24. kohal. Turkana vesi on joodav, kuid ebameeldiva maitsega. Järves on rikkalik elustik. Kliima Turkana ümbruses on väga kuum ja kuiv.
Järve maksimaalne pikkus on 290 km, maksimaalne laius 32 km, pindala 6405 km², keskmine sügavus 30,2 m, maksimaalne sügavus 109 m, ruumala 203,6 km³ ning kõrgus merepinnast 360,4 m.
Kivimid Turkana ümbruses on valdavalt vulkaanilised. Järves asuv Kesksaar on tegevvulkaan, millest eraldub auru. Järve ida- ja lõunakaldal leidub kaljuseid randu ja rahne, laugemal lääne- ja põhjakaldal on aga liivaluiteid.
Tuuled järvel võivad olla väga tugevad, kuna järv soojeneb ja jahtub aeglasemalt kui maa selle ümber. Sagedased on ägedad tormid. Järve voolab kolm jõge: Omo, Turkwel ja Kerio. Väljavool puudub. Turkana järve pindala ja ruumala kõiguvad, näiteks aastatel 1975–1993 langes järve pind 10 meetrit.
Kõrge temperatuuri, kuivuse ja raske ligipääsu tõttu on säilinud suur osa järve metsikust loodusest. Tasandikel leidub ohtralt niiluse krokodille, kivistel kallastel elutsevad skorpionid ja rästikud. Ehkki Turkana ja selle ümbruskond on olnud populaarsed kõikvõimalike ekspeditsioonide sihtkohana, on need turistidele endiselt ohtlikud.
Turkana järve rahvuspargid kuuluvad UNESCO maailmapärandi nimekirja. Järve idakaldal asub Sibiloi rahvuspark, järvel endal aga Kesksaare rahvuspark ja Lõunasaare rahvuspark.
Hominiidide jäänuste rohkuse tõttu peavad paljud antropoloogid Turkana järve piirkonda inimkonna hälliks.
Nimi.
Varem kandis Turkana nime Rudolfi järv Austria kroonprintsi Rudolfi auks. Nime andsid 6. märtsil 1888 ungarlane krahv Sámuel Teleki de Szék ja tema alluv austerlane leitnant Ludwig Ritter Von Höhnel. Nad olid teadaolevalt esimesed eurooplased, kes järve ääres on käinud. Sinna jõudsid nad pärast pikka safarit Ida-Aafrikas. Kohalike hõimude seast elavad Turkana järve ümbruses turkanad, rendilled, gabbrad, daasanachid, Hamar Koke, Karo, Nyagatomi, Mursi, Surma ja El Molo rahvad.
J. W. Gregory kirjutas ajakirjas The Geographical Journal 1894. aastal, et järve nimetati varem Basso Narok, mis tähendab samburu keeles 'must järv'. Samburu hõimud domineerisid järve ümbruskonnas ekspeditsiooni ajal. Eurooplaste antud nime kasutati kogu koloniaalperioodi vältel, mil järv asus Briti Ida-Aafrikas. Pärast Keenia iseseisvuse väljakuulutamist nimetas president Jomo Kenyatta järve ümber piirkonna ühe arvukama rahva turkanade järgi.
Tavaline rannakrabi

Tavaline rannakrabi ("Carcinus maenas") on üks levinumaid krabilisi. 
Tema algupärane areaal on Atlandi ookeani Euroopa osa ja Põhja-Aafrika rannikuveed, ent inimtegevuse tulemusena leidub teda peaaegu kõikjal maailma rannikuvetes (sh Läänemeres).
Ta on omnivoor ehk kõigesööja.
Weekend Festival

Weekend Festival on Soomes alates 2012. aastast toimuv, Rootsis 2016. aastal toimunud ning Eestis aastatel 2015–2018 toimunud elektroonilise muusika festival. Esimest korda toimus Weekend Festival Soomes Espoo Luukki linnaosas 17.–18. augustil 2012. Alates 2013. aastast toimub üritus Soomes Helsingi Kyläsaari Kalasatama festivalialal. Weekend Festivalil esinevad peamiselt elektroonilise tantsumuusika artistid, kuid esindatud on olnud ka teised stiilid.
Festivalil on käinud aastate jooksul keskmiselt 40 000 inimest aastas. Festivalil on iga aasta erinev teema, mida kujutatakse festivali visuaalsel poolel. 2013. aasta teemaks oli avarus ja tulevik, 2014. aasta teemaks Electro Disco-edition ja 2015. aasta teemaks Super Digital-edition. Festivalil on esinenud sellised rahvusvaheliselt tuntud artistid nagu Skrillex, David Guetta, Calvin Harris, Armin van Buuren ja deadmau5, samuti nii Soome kui ka Eesti artiste. Weekend Festivali piletid on Soomes igal aastal välja müüdud. 2013. ja 2014. aastal hääletati Soome raadiokanalil YleX Weekend Festival suve parimaks festivaliks.
Weekend Festivali meediajuht on Gunnar Wiese.
Weekend Festival Baltic.
Eestis toimus Weekend Festival esimest korda 2015. aastal Pärnu rannas 6.–8. augustil. Festivali teema 2015. aastal oli Super Digital Baltic-edition.
Viimane Weekend Festival Pärnus toimus 2018. aastal. 2019. aastal plaaniti korraldada festivali Tallinnas, kuid lõpuks sellest loobuti.
27.02.2019 kuulutati välja festivali korraldaja Weekend Festival Baltic OÜ pankrot. Ettevõttel oli kogunenud üle 2,5 miljoni euro kohustusi ning varasid oli vaid 4000 eurot.
Weekend Festival Rootsis.
Detsembris 2015 anti ametlikult teada, et 2016. aastal toimub Weekend Festival ka Rootsis Stockholmis.
Weekend Festival Sweden toimus 5.-6. augustil 2016 Stockholmis. Peale üritust kuulutati välja ka 2017. a. festival, kuid seda siiski ei toimunud.
Jarkko Määttä

Jarkko Määttä (sündinud 28. detsembril 1994 Iisalmis) on Soome suusahüppaja.
Jane Vabarna

Jane Vabarna (sündinud 23. juunil 1980) on Eesti kultuuritegelane, setu kultuuri edendaja, käsitöömeister ning aastatel 2015–2016 ja uuesti 2021–2022 Setu ülemsootska. 
Jane Vabarna on Värska Kultuurikeskuse kunstiline juht. Ta on juhendanud ja laulnud setu leelokooris Verska Naase', osalenud mitmete setu kultuuriürituste korraldustöös, samuti on ta Seto Pitsi Klubi eestvedaja.
2008. aastal osales Vabarna Eesti mängufilmis "Taarka" ning 2011. aastal Šveitsi režissööri Ulrike Kochi filmis " = Songs of the Ancient Sea".
2004. aastal nimetati ta Seto kuningriigi päeval Seto kuninga leivaküpsetajaks ja pirukategijaks. 1. augustil 2015 Obinitsas toimunud Seto kuningriigi päeval kandideeris Jane Vabarna aga juba ise edukalt Setu ülemsootskaks. Hääletusel kogus ta 826 häält, edestas Aivar Piirisilda, kes kogus 402 häält. "Mida ma kardan, on võib-olla see, et see aasta tuleb kõvasti tööd teha ja seto rahva eest seista. See on paras katsumus iga seto jaoks, aga seto naine on tugev ja jõuab kõike," kommenteeris Vabarna oma valimisvõitu.
Isiklikku.
Jane Vabarna on Värska orienteerumisklubi Peko liige ning osalenud külaseltsides.
2009. aastal abiellus Jane Vabarna pärimusmuusik Kristjan Priksiga, nende traditsioonilistest setu pulmadest valmis Aado Lintropi ja Janika Orase dokumentaalfilm "Seto saaja' 2009". Filmimise algatas Vabarna ise, kirjutades Eesti Rahvaluule Arhiivi folkloristile Janika Orasele ja uurides, kas arhiiv huvituks setu pulma filmimisest. Jane Vabarna oli ka üks filmistsenaariumi autoritest. Abielu lahutati 2014. aastal.
Tema vend on pärimusmuusik Jalmar Vabarna. Nende vanavanaema oli tuntud setu laulik Anne Vabarna.
Božena Němcová

Božena Němcová (sünninimi Barbora Novotná, hiljem Barbora Panklová; 4. veebruar 1820 Viin – 21. jaanuar 1862 Praha) oli tšehhi kirjanik. 
Barbara Panklová lapsepõlv möödus Česká Skalices. 1837. aastal abiellus ta endast 15 aastat vanema tolliametniku Josef Němeciga. 1840. aastatel tekkisid tal kontaktid Praha intellektuaalide, sealhulgas kirjanikega, ja ta hakkas ka ise kirjanduslikke palu kirjutama.
Enamasti kirjutas ta külaeluainelisi jutustusi, muinasjutte ja lugusid lihtrahva elust. Božena Němcová peateos on 1855. aastal ilmunud jutustus "Babička" ("Vanaema", eesti keeles 1970). Jutustuses on loodud autori vanaema idealiseeritud kuju.
Eesti keeles on ilmunud Božena Němcová muinasjutuvalimikud "Kuldtähekesed" (1970) ja "Kaval pojake" (1984).
Jemeljan Pugatšov

Jemeljan Pugatšov (vene keeles Емельян Иванович Пугачёв; 1742 – 10. jaanuar/21. jaanuar 1775) oli Doni kasakas. Ta juhtis Uurali ja Volga kasakate ja talupoegade 1773–1775 aasta Pugatšovi ülestõusu. 
Ta piiras Orenburgi, vallutas Kaasani, sai valitsusväelt lüüa ja neljastati.
Ressursipõhine majandus

Ressursipõhine majandus on sotsiaalmajanduslik süsteem, kus planetaarseid ressursse hoitakse kõigi Maa elanike ühise pärandusena, ja raha, konkurentsi, konkurentsi eelist, asjakohase informatsiooni varjamist, kauplemist, tehislikku nappust, planeeritud iganemist, sõda ja muud vägivalda kasutamata. Loetletud asjade asemel kasutatakse vaba juurdepääsu ressurssidele, teaduslikku ja tehnilist ja majanduslikku koostööd, proportsionaalselt võrdset kasu kõigile, täielikku asjakohase informatsiooni vabadust, vaba ressursside jagamist, intelligentset küllust, intelligentseid tooteid, rahu ja selle kõige saavutamiseks võimalikult max objektiivseid teaduslikke, tehnilisi ja eetilisi meetodeid. 
Ressursipõhist majandust on põhjendanud ja edendanud organisatsioon Veenuse Projekt.
Maailmakino

Maailmakino (inglise keeles World cinema) on põhiliselt ingliskeelsetes riikides (Ameerika Ühendriigid, Suurbritannia, Kanada, Austraalia) kasutatav mõiste, millega tähistatakse väljaspool ingliskeelset maailma toodetud filme.
Maailmakino mõiste on teataval määral ebamäärane. Mõnikord mõeldakse selle all kõiki väljaspool Ameerika Ühendriike või väljaspool Hollywoodi filmitööstust toodetud filme.
Alasti ujumine

Alasti ujumine on ilma ujumisriieteta, alasti ehk paljalt ujumine. Varem harrastati alasti ujumist enamasti looduslikes veekogudes, tänapäeval aga ujutakse alasti ka basseinides.
Mõnes riigis on avalikes randades alasti ujumine seadusega keelatud.
Eesti asulad

Eesti asustusjaotuses on asula asustusüksus, millele on määratud lahkmejoon ja kohanimi ja mis ei ole linna kindlapiiriliste tunnustega osa.
Eesti omavalitsusüksuste asulad on tänapäeval asustusjaotuse ajalooliste traditsioonide, kujunemisajaloo, rahvaarvu, paiknemise, sotsiaalmajanduslike funktsioonide ja arenguperspektiivide ning Vabariigi Valitsuse 2004. aasta määruse "Asustusüksuse liigi, nime ja lahkmejoonte määramise aluste ja korra" järgi liigitatud järgmiselt:
2024. aasta seisuga oli Eestis 47 linna, 13 alevit, 186 alevikku ning 4457 küla.
Surmav Eros

"Surmav Eros" (soomekeelse originaalpealkirjaga "Surmaava Eros") on Aino Kallase triloogia, mis koosneb kolmest proosaballaadist. Need kolm on "Barbara von Tisenhusen" (1923), "Reigi õpetaja" (1926) ja "Hundimõrsja" (1928). 
Triloogia on eesti keelde tõlkinud Friedebert Tuglas ja raamatuna ilmus see Eesti Kirjanduse Seltsi kirjastamisel 1938. aastal.
Kolka tuletorn

Kolka tuletorn on tuletorn Lätis Kolka neeme lähedal asuval tehissaarel.
Kolka neemele rajati tuletorn aastal 1875, enne seda tegutses seal tulelaev. Aastal 1884 asuti rajama tuletorni kuue kilomeetri pikkusele madalale (asub tänapäeval mandrist 5 kilomeetri kaugusel). Ehituseks vajalikud kivid toodi kohalikest soodest või siis Saaremaalt. 
Torni kõrgus on 21 meetrit. Tuli on valge ja paikneb merepinnast 20 meetri kõrgusel, olles nähtav kuni 10 meremiili kauguselt.
Tuletorni haldab Riia sadam.
Tehissaar

Tehissaar on inimtegevuse tagajärjel tekkinud saar vastandina looduslike protsesside käigus tekkinud saarele.
Tehissaarte suurus varieerub väikestest saarekestest, mis on rajatud näiteks vaid ehitise samba toetamiseks, kuni sellisteni, millel paiknevad suured asulad.
Tänapäeval on üks levinud tehissaarte loomise viis veekogu põhja tõstmine üle veepinna pinnasematerjali lisamise abil. Tehissaari tekib ka siis, kui maismaa (näiteks poolsaar) eraldatakse saareks kanali rajamisega või ujutatakse teatud territoorium paisu abil veega üle, nii et kõrgemad paigad jäävad saartena veepinnale.
Tänapäeval on võimalik ehitada tehissaari kuni 75 m sügavusse vette.
Leo Tõnisson

Leo Tõnisson (22. veebruar 1922 Pärnu – 28. juuli 2015) oli eesti kunstipedagoog.
Ta lõpetas 1941. aastal Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Aastatel 1941–1956 oli ta asumisel Kirovi oblastis Molotovi rajoonis. 1970. aastal lõpetas ta kunstiõpetajana Tallinna Pedagoogilise Instituudi.
Ta töötas aastatel 1958–1995 Tallinna 24. Keskkoolis (Tallinna Kunstigümnaasiumis) kunstiainete õpetajana ja õppealajuhatajana. Ta on uurinud kunstiõpetuse mõju õpilase arengule ja avaldanud ajakirjanduses kunstikasvatusalaseid artikleid. Ta oli haridusministeeriumi kunstiõpetuse ainekomisjoni ja Ühiskondliku Pedagoogika Uurimise Instituudi liige.
Isiklikku.
Tema isa Aleksander Tõnisson oli Eesti sõjaväelane (kindralmajor, 1918), Tartu linnapea ja Tallinna ülemlinnapea.
Markiplier

Mark Edward Fischbach (tuntud kui Markiplier; sündinud 28. juunil 1989 Honolulus Hawaiil) on videomängude kommentaator ja juutuuber. Enamjaolt keskendub ta õudus- ja põnevusmängudele. 
2021. aasta jaanuari seisuga on ta YouTube'i kanalil üle 28 miljoni tellija ja ta videod on kogunud üle 14 miljardi vaatamise, mis tähendab, et see kanal on vaadatavuselt Youtube'is 10. kohal. 
Ta on tegelenud ka heategevusega ning 2021. aasta alguse seisuga on ta kogunud annetustena üle 3 miljoni USA dollari. Näiteks 2018. aastal 20 miljoni tellija tähistamiseks kuulutas ta, et annetab kogu oma kalendrite müügist 48 tunni jooksul kogutud tulud Vähiuuringute Instituudile (Cancer Research Institute). Ta kogus selle kampaania jooksul üle 490 000 USA dollari.
Veskimöldre

Veskimöldre on Nõmme Pääsküla asumi, Laagri aleviku keskuse ning Harku raba ja metsa vahelisel alal paiknev elurajoon, mille pindala on üle 1,5 km2 ja elanike arv ligikaudu 3000. Veskimöldre on Eesti suurim elamurajooniarendus. 
Ajalugu.
Veski-Möldre (nimetatud ka Möldreks) talu maadele on rajatud Veskimöldre elurajoon. 80-hektarise Veskimöldre I etappi hakati arendama 1995. aastal. Selle käigus valmisid 200 eramut ja 12 korterelamut. Esimesed kortermajad kerkisid Möldre teele 2000. aastal, viimased 2005. aastal arhitekt Kalle Rõõmuse projektide järgi.
Veskimöldre II etappi hakati arendama 2015. aastal, selle raames rajatakse 70 hektari suurusele alale uut elamispinda 250 leibkonnale. Täpsemalt ehitatakse juurde 159 eramut ja 91 ridaelamuboksi.
Probleemid.
Peale väikese osa, mis asub Tallinna Nõmme linnaosa Pääsküla asumi alal, paikneb Veskimöldre praeguse haldusjaotuse järgi Harju maakonna Saue vallas. Selle ebamäärase administratiivse kuuluvuse tõttu on jäänud korralikult lahendamata Veskimöldre ja Tallinna linna vahelisi ühendusteesid ja linnatransporti puudutavad küsimused, mistõttu on oluliselt kasvanud liikluskoormus Nõmmel ja eriti Pääsküla asumi tänavatel. See on viinud Pääsküla elanike protestideni Veskimöldrest lähtuva ligi 1000 autoni päevas ulatuva transiitliikluse vastu, millest osa läbib Pääskülas selleks kohandamata kõnniteedeta kõrvaltänavaid ja transiitliiklusega juba üle kolme aastakümne üle koormatud Kadaka puiesteed ja Pärnu maanteed ning Nõmme keskust.