tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Friedrich Nineve

Friedrich Nineve (30. august (18. august vkj) 1857 Vana-Võidu vald, Viljandimaa – 21. aprill 1929 Tartu) oli Eesti arhivaar.
Elulugu.
Friedrich Nineve oli talupidaja poeg.
Nineve õppis Tartus vene eraalgkoolis, Rannu kihelkonnakoolis ja 1872–74 Peterburi kadetikorpuses. 1874. aastast töötas ta Venemaa Keisririigi Mereministeeriumi statistika osakonnas, oli Vene laevastiku ajaloo koostamise komisjoni liige. Aastast 1894 oli ta ajakirja Морской сборник toimetuse asjaajaja. 
1898 määrati Nineve Mereministeeriumi keskarhiivi abijuhatajaks. Ta õppis 1898–1901 Keiserlikus Peterburi Arheoloogia Instituudis arhiivindust, omandades etnograafi-arhivisti kutse. Asutas koos insener J. Russwurmiga firma arhiivide ehitamiseks ning tehniliseks sisustamiseks. Tema kavandite järgi toimus Mereministeeriumi arhiivi ümberehitus, alustati Peterburi linnavalitsuse arhiivihoone ehitamist ning 1914 Moskvas Leforti lossis Venemaa Peastaabi arhiivi sisseseadmist. Nineve osales ka Riia linna ning Liivimaa kubermangu arhiivide rajamisel. 
1917–20 oli ta Ajutise Valitsuse ning Pjatigorskis, Põhja-Kaukaasia varustusvalitsuse teenistuses.
16. maist 1920. aastal määrati ta Riigi Keskarhiivi abijuhataja k. t, täites ühtlasi ka Keskarhiivi juhataja ülesandeid. 1920. aastal tegutses Nineve Eesti valitsuse esindajana Moskvas nn reevakueerimiskomisjonis, osaledes eeskätt TÜ varade tagasitoomises. Naasnud Eestisse, asus ta 1921 korrastama TÜ arhiivi ning rajama Tartus Eesti Riigi Keskarhiivi, oli 1921–25 selle abijuhataja ja juhataja kohusetäitja.
Teadustöö.
Friedrich Nineve avaldas teadustöid arhiivinduse, asutuste asjaajamise korra jms kohta. Venemaal oli ta sealse Sõjaväe Ajaloo Seltsi, Petrogradi Ajaloo Instituudi, Ajaloo Harrastajate Seltsi ning Eestis Akadeemilise Ajaloo Seltsi liige
Zalustežje

Zalustežje (vene keeles "Залустежье") on küla Venemaal Leningradi oblastis Luga rajoonis Osmino külaasunduses. Zalustežje asub Osminost 8 km kaugusel. 2006. aastal elas külas 31 inimest.
Oslo börs

Oslo börs (norra keeles Oslo Børs) on Oslos tegutsev väärtpaberibörs. Tegemist on Norra ainsa börsiga. Börsi operaatorettevõte on Euronext N.V. ja see on osa Euronexti börsist.
Oslo börsil saab kaubelda seal noteeritud aktsiate, fondide osakute (ETF), futuuride, optsioonide, garantiide ja võlakirjadega. Börsil kaubeldakse Norra kroonides.
Oslo börsi järelevalvet teeb Norra Finantsjärelevalve Amet ("The Norwegian Financial Supervisory Authority)."
Enim kaubeldavate Oslo börsi aktsiatega saab kaubelda ka Nasdaq Nordicu börsil.
Oslo börsi suurus.
2020. aasta detsembris tehti Oslo börsil päevas tehinguid keskmiselt 1,2 miljardi euro väärtuses ning börsil noteeritud ettevõtete koguväärtus (turuosa) oli 273 miljardit eurot. See moodustab umbes 9% Euronexti börsi päevasest käibe mahust ja 6% Euronexti börsi turuosast. Aastaga vähenes börsi turuosa 3,8%. Tegemist on Pariisi ja Amsterdami börsi järel suuruselt kolmanda Euronexti börsi sisebörsiga.  
31. detsembri 2020. aasta seisuga oli Oslo börsi reguleeritud turul noteeritud 216 ettevõtte aktsiad. Euronext Growthi turul oli noteeritud 69 ettevõtte aktsiad. Euronext Accessi turul ei ole Oslo börsil noteeritud aktsiaid. Börsil on noteeritud 4 ETFi osakud ja 938 võlakirja. Euronexti sisebörside võrdluses paistab börs silma keskmisest väiksema fondide noteerimise poolest.
Aktsiate hinnaliikumisi iseloomustavad indeksid.
OBX Total Return Index hõlmab 25 enim kaubeldava ettevõtte aktsiaid Oslo börsil. Indeksis olevad ettevõtteid vaadatakse üle 2 korda aastas.
2020. aastal kasvas indeksi väärtus aasta alguse 843,35 punktilt aasta lõpu 858,86 punktini (+1,8%). Indeksi väärtus oli 2020. aasta kõrgeim 31. detsembril, mil indeksi väärtus oli 899,44 punkti ja madalaim 16. märtsil, mil indeksi väärtus oli 552,33 punkti.
Enim kaubeldud aktsiad.
2020. aastal kaubeldi börsil enim järgmiste ettevõtete aktsiatega (käibe alusel, enim kaubeldud aktsia on toodud esimesena):
Haigurlased

 
Haigurlased ("Ardeidae") on pelikaniliste seltsi kuuluv sugukond pikajalgseid magevees toituvaid seltsingulisi linde. 
Sugukonda kuulub 72 linnuliiki.
Eestis kohatud kaheksa liiki on järgmised: hüüp, väikehüüp, ööhaigur, siidhaigur, hõbehaigur, hallhaigur, purpurhaigur ja veisehaigur.
Klassifikatsioon.
Sugukonda kuulub 18 perekonda:
Marguerite Gérard

Marguerite Gérard (28. jaanuar 1761 Grasse – 18. mai 1837 Pariis) oli prantsuse maalikunstnik ja graveerija. Ta oli Marie Gilette'i ja lõhnastaja Claude Gérard'i tütar ning kunstnik Alexandre-Évariste Fragonard'i tädi.
Rääsumine

Rääsumine ehk räästumine on rasvade riknemine halvasti lõhnavate ühendite tekkega.
Rääsumine võib toimuda nii õhuhapniku toimel kui ka bakterite osalusel.
Remo Holsmer

Remo Holsmer (sündinud 20. septembril 1980 Tallinnas) on Eesti endine poliitik, ta oli XII ja XIII Riigikogu liige.
Haridus.
Remo Holsmer on lõpetanud Tallinna Reaalkooli 1998. aastal ning Tallinna Tehnikaülikooli avaliku halduse erialal bakalaureuseõppes 2002. aastal. Samal aastal astus ta Tartu Ülikooli avaliku halduse magistriõppesse.
Töökäik ja tegevus ühingutes.
Aastatel 2000–2019 kuulus Holsmer Reformierakonda. 2005–2011 oli ta Tallinna linnavolikogu liige.
Holsmer on töötanud 2003–2004 Tallinna abilinnapea nõunikuna, 2004–2005 Kristiine linnaosa vanemana, 2005–2008 peaministri nõunikuna, 2005–2009 BC Kalev/Cramo mänedžerina ning 2009–2011 Reformierakonna fraktsiooni nõunikuna. 2011. aastast oli ta XII Riigikogu liige ja Reformierakonna fraktsiooni aseesimees.
Ta on AS Tallinna Sadama nõukogu esimees, Elron nõukogu liige.
XII Riigikogus kuulus Holsmer Eesti-Soome parlamendirühma, Eesti-Hiina parlamendirühma, Eesti-Türgi parlamendirühma, Eesti-Suurbritannia parlamendirühma, Eesti-Rootsi parlamendirühma, Eesti-Kasahstani parlamendirühma, Eesti-USA parlamendirühma ja Eesti-Hispaania parlamendirühma. Saadikuühendustest osaleb ta spordi-ja liikumisharrastuse toetusrühmas. Rahanduskomisjoni liige.
Reet Roos

Reet Roos (sündinud 1. aprillil 1973 Taeblas) on Eesti ettevõtja ning Isamaa ja Res Publica Liitu kuuluv poliitik, Riigikogu liige.
Haridus.
Roos on lõpetanud Jakob Westholmi Keskkooli 1991 ning Tartu Ülikool ajaloo erialal 2007. Lisaks on ta õppinud Tallinna Pedagoogilises Instituudis matemaatikat.
Töökäik ja poliitiline tegevus.
Reet Roos on Inspired Communications OÜ asutaja ja osanik Balti riikides. 2001. aastast kuulub ta Isamaa ja Res Publica Liitu.
2003–2007 oli ta X Riigikogu liige, 2011–2015 oli ta XII Riigikogu liige.
2003-2011 kuulus Roos AS-i Eesti Post nõukokku. Ta on RRKH Investeeringute juhatuse liige, RR Valduse juhatuse liige, OÜ Tööõigusbüroo Labour Consulting juhatuse liige, MTÜ Naised Emakakaelavähi Vastu ja MTÜ EMAKAS:EE, juhatuse liige, MTÜ Tööõigusteenused juhatuse liige ning OÜ Sparknet Company juhatuse liige.
2018. aasta lõpus toetas erakonda Isamaa 50 000 euroga.
Mart Aas

 
Mart Aas (sündinud 4. mail 1972 Tallinnas) on eesti näitleja ja näitekirjanik. 
Haridus.
Ta on õppinud aastatel 1979–1986 Tallinna 46. Keskkoolis (kunstiklassis). Lõpetanud 1991. aastal Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi autode erialal ning 1997. aastal Eesti Humanitaarinstituudi (teatri õppetoolis). Täiendanud end Jan Peszeki, Andrei Mogutši jt näitlejatehnika meistriklassides ning Paula Salmineni dramaturgiakoolitusel. 
Töö.
Tegutsenud 1994–2003 Theatrumis (asutajaliige), hiljem olnud vabakutseline. 2005. aastast mänginud, kirjutanud ja lavastanud mittekoosseisulisena põhiliselt Tartu Uues Teatris. Kirjutanud näidendeid ja lavastanud neid, esinenud Erki Kasemets'a Polügoonteatri perfomance'ides, mänginud filmis („Protsess”, 2010, Balti Filmi- ja Meediakool) ning teleseriaalides („Ment”, 2012–13; „Köök”, 2015). 
Töötanud reklaamikirjutajana, teinud raadiosaateid. Kirjutanud ka artikleid, monolooge, sketše. Lugenud sisse paljusid audioraamatuid vaegnägijatele, loonud esimesena Eestis filmidele, lavastustele ja kunstinäitustele kirjeldustõlget, teinud kaastööd ajalehele Epifanio (pseudonüüm Nato Lumi). Osaleb kunstirühmitustes Aroonia (aastast 2005) ja Vedelik (aastast 2011),
Ta on Pärnus asuva Eesti Vabariigi iseseisvuse väljakuulutamise mälestusmärgi autor (2008, kaasautorid Kaarel Eelma ja Mikk Mutso.
Psühhodünaamiline psühhoteraapia

Psühhodünaamiline psühhoteraapia on kliinilise psühholoogia haru, mille eesmärgiks on jõuda inimese psüühika alateadliku osa mõistmiseni, seega sarnaneb see psühhoanalüütilise lähenemisega. Rohkem kui teised süvapsühholoogia meetodid rõhutab psühhodünaamiline teraapia kliendi ja terapeudi omavahelise suhte olulisust. Oma lähenemiselt on see teraapia pigem eklektiline ja kaasab mitme koolkonna tehnikaid. Psühhodünaamilist teraapiat kasutatakse nii individuaalse, grupi- kui ka pereteraapia puhul.
Ajalugu.
Psühhodünaamilise teraapia põhimõtteid tutvustas esimesena Saksa teadlane Ernst Wilhelm von Brücke oma 1874. aastal avaldatud raamatus "Lectures on Physiology". Brücke võttis oma kirjutises eeskuju termodünaamikast, mis väidab, et kõik elavad organismid on energia süsteemid, mida juhib energiasäästuprintsiip. Samal aastal juhendas Brücke Viini Ülikooli esmakursuse arstiteadusüliõpilast Sigmund Freudi. Hiljem liitis Freud tolleaegse uue kontseptsiooni "dünaamilisest" psühholoogiast enda psühholoogiakohaste vaadete sekka. Hiljem laiendasid ja täiustasid psühhodünaamilist lähenemist Carl Jung, Alfred Adler, Otto Rank ja Melanie Klein.
Lähenemine.
Valdav osa psühhodünaamilisest lähenemisest väidab, et inimeses eksisteerivad halvasti kohanenud funktsioonid ning vähemalt osaliselt on need alateadvuslikud. Eeldatav halvasti kohanemine areneb juba varases eas ja tasapisi hakkab igapäeva elus dissonantsi põhjustama. Psühhodünaamilised teraapiad püüavad alateadvuslikud konfliktid üles leida ja neile ka lahenduse leida (et sümptomid kaoks). Esmalt sekkub psühhodünaamilise suuna terapeut muret tekitava funktsiooni reguleerimisse, seejärel aitab kliendil düsfunktsiooni mõista ja siis proovitakse koos muutustele mõelda. Enim kasutatavad psühhodünaamika tehnikad on vabad assotsiatsioonid, vastupanu ja ülekande leidmine, valusate mälestuste ja keeruliste muredega töötamine, katarsis ja tugeva terapeutilise suhte loomine.
Põhimõtted ja tunnused.
Olgugi et psühhodünaamikal võib olla mitmeid vorme, on neil ka ühisosa
Iron Sky

"Iron Sky", eesti keeles ka "Raudtaevas", on 2011. aastal Soome, Saksamaa ja Austraalia koostöös valminud ja 2012. aastal esilinastunud ulmekomöödiafilm, mille sisuks on 1945. aastal Kuu tagumisele küljele baasi rajanud natside rünnak Maale 2018. aastal. 
Sisu.
Film algab kahe USA kosmonaudi maandumisega Kuu tagaküljel 2018. aastal. Nad avastavad seal paikneva salajase natside baasi, üks neist lastakse maha, kuid teine, mustanahaline James Washington (Christopher Kirby), vangistatakse. Kuunatside füürer Wolfgang Kortzfleisch (Udo Kier) peab teda maalaste spiooniks ja järeldab, et Kuud plaanitakse rünnata, kuigi tegelikult saadeti astronaudid sinna USA presidendile (Stephanie Paul) tagasivalimiskampaaniat tegema. Seetõttu plaanivad natsid ise Maad rünnata ja selle vallutada. Et oma peamist sõjarelva rakendada, on neil aga vaja kõrgtehnoloogilisi arvuteid, mistõttu saadetakse Maa peale füüreri mantlipärija, "Nachrichtenübermittlungsoberführer" Klaus Adler (Götz Otto) ja ka USA presidenti tundev Washington, kelle naha on natsidoktor Richter (Tilo Brückner) valgendanud. Nendega tuleb salaja kaasa aga ka Adleri idealistlikust pedagoogist kihlatu, doktor Richteri tütar Renate (Julia Dietze). Maal satuvad Adler ja Richter presidendi kampaaniajuhi Vivian Wagneri (Peta Sergeant) huviorbiiti, kes asub natsiideoloogiat ja -esteetikat presidendikampaanias edukalt kasutama. Samal ajal plaanib Adler aga koos arvutitega Kuule naasta, et füürer kõrvaldada ja natside surmamasin "Götterdämmerung" käivitada. Kuid füürer saabub ise koos natside kosmoselaevastikuga Maale, ent ta tapetakse enne, kui ta jõuab invasiooni alustada. Adler naaseb Kuule, et surmamasin käivitada. Samal ajal pettub Renate Richter Washingtoni abiga natside ideaalides ning nad siirduvad samuti Kuule. Samal ajal algab natside rünnak Maale, mille Maa kosmoselaevad suudavad aga tagasi lüüa. Kuul toimub võitlus doktor Richteri ja Washingtoni ning Adleri ja Renate vahel, natside surmamasin peatatakse ja Maa kosmoselaevad hävitavad Kuu baasi. Kuid sealt avastatud heelium-3 varude tõttu algab Maa riikide vahel sõda. Film lõpeb vaatega Maale, kus lastakse üksteise pihta kontinentidevahelisi rakette, ning Marsile, millest möödub kosmoseaparaat.
"Raudtaevas" pilatakse natsi- jms propagandat ja retoorikat ja naeruvääristatakse USA ja teiste suurriikide võimupoliitikat. Samuti on vihjeid mitmetele filmidele (näiteks "Allakäik" ja "Tähtede sõda").
Filmi tegemine ja linastumine.
Filmi tegemine algas 2006. aastal, selles osales lisaks algse idee autoritele ka hulgaliselt vabatahtlikke, 2008–2010 õnnestus filmimiseks hankida ka piisav rahaline toetus. Filmimine toimus 2010–2011 Saksamaal, USA-s ja Austraalias, eriefektid tehti Soomes. Film valmis 2011. aasta lõpuks.
Film esilinastus Berliini filmifestivalil 11. veebruaril 2012, laiemasse kinolevisse jõudis see sama aasta aprillis. Filmi näidati ka 2012. aasta Haapsalu Õudus- ja Fantaasiafilmide Festivalil.
Prelüüd cis-moll

Prelüüd cis-moll op. 3 nr 2 on Sergei Rahmaninovi üks kuulsamaid heliteoseid. Prelüüd on kirjutatud klaverile cis-mollis, kolmeosalises lihtvormis (ABA). See on 62 takti pikk ning kuulub viiest teosest koosnevasse kogumikku "Morceaux de fantaisie".
Teose esiettekanne toimus 20. septembril 1892 Moskvas helilooja enda esituses. Rahmaninov pidas seda oma debüüdiks pianistina. Pärast kontserti tõsteti arvustustes esile just seda prelüüdi, märkides, et see on "innustavalt entusiastlik". Sealt alates kogus teos aina enam populaarsust.
Euroopa Liidu struktuurifondid

Struktuurifondid ehk tõukefondid on Euroopa Liidu regionaalpoliitika elluviimiseks ja arendamiseks ette nähtud toetusfondid. 
Struktuuritoetused aitavad tasakaalustada ja ühtlustada Euroopa Liidu liikmesriikide arengut ning tõsta seeläbi Euroopa Liidu kui tervikliku majanduspiirkonna konkurentsivõimet maailmaturul. Liikmesriikidele jagavad struktuuritoetusi Euroopa Regionaalarengu Fond (ERF) ja Euroopa Sotsiaalfond (ESF) ning lisaks ka Ühtekuuluvusfond (ÜF).
Euroopa Regionaalarengu fond.
Euroopa Regionaalarengu Fond (inglise keeles "European Regional Development Fund", ERF) pakub liikmesriikidele toetust, et ühtlustada erinevate piirkondade arengut ning tugevdada majanduslikku ja ühiskondlikku sidusust Euroopa Liidus. 
Fond rahastab järgmisi tegevusi:
Euroopa Sotsiaalfond.
Euroopa Sotsiaalfond ("European Social Fund", ESF) toetab algatusi, mis edendavad tööhõivet, panustavad inimeste kvalifikatsiooni edendamisse ja tõstavad töötajate konkurentsivõimet. 
ESF toetab Euroopa Liidu liikmesriike järgmistes valdkondades:
Ühtekuuluvusfond.
Ühtekuuluvusfond (ÜF) pakub toetust liikmesriikidele, mille rahvuslik kogutoodang on väiksem kui 90% Euroopa Liidu keskmisest. Ühtekuuluvusfondist saavad toetust mahukad keskkonna- ja infrastruktuuriprojektid.
Struktuuritoetuste eraldamine.
Struktuuritoetuse taotlemise, andmise ja kasutamise kontrollimise protsessi on kaasatud mitmed osapooled:
Struktuuritoetuste rakenduskavad.
Struktuuritoetuse täpsemaks ja otstarbekamaks kasutamiseks on koostatud kolm rakenduskava, mis on suunatud majandus- ja elukeskkonna parandamiseks ning inimeste haridus- ja tööelu edendamiseks: 
Toetuste jagamist korraldavad asutused.
Euroopa Liidu struktuurifondidest saadavate toetuste jagamist korraldavad järgmised asutused:
Toetused Eestile.
Eesti kasutab struktuuritoetusi alates Euroopa Liiduga liitumisest 2004. aastal.
Perioodil 2004–2006 oli Eestil võimalik kasutada üle 370 000 euro EL-i struktuuritoetust, millele lisati omaosalus üle 123 000 euro. Eelarveperioodil 2007–2013 oli Eestile struktuuritoetusena ette nähtud kokku 3,40 miljardit eurot, perioodiks 2014–2020 planeeritud summa oli 3,35 miljardit eurot.
Río Muni

Río Muni (fangi keeles Mbini) on Ekvatoriaal-Guinea kontinentaalpiirkond, mis lisaks riigi mandrialale hõlmab ka väiksemaid saari Corisco, Elobey Grande and Elobey Chico. 
Piirkonna pindala on 26 017 km². Nimi on tuletatud Muni jõest.
Río Munis on neli provintsi:
Kesk-Lõunaprovints

Kesk-Lõunaprovints on Ekvatoriaal-Guinea provints Rio Munis. 
Provints jaguneb viieks maakonnaks: 
Provintsi keskus on Evinayong.
Kagera piirkond

Kagera piirkond on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Tansaanias. Piirkond asub riigi loodeosas Uganda, Rwanda ja Burundi piiri ääres. Kagerast üle Victoria järve asub Keenia.
Piirkonna keskus Bukoba on kiirelt kasvav linn, mis asetseb Victoria järve ääres. Bukoba on 1 kraad ekvaatorist lõunas ja on Tansaania suuruselt teine järvesadam.
Piirkond jaguneb seitsmeks ringkonnaks: Bukoba, Bukoba, Misenyi, Muleba, Karagwe, Ngara ja Biharamulo ringkond. Varem Kagera piirkonda kuulunud Chato ringkond viidi 2012. aastal uue Geita piirkonna koosseisu.
Kagera piirkonna pindala (koos veekogudega) on 39 627 km².
Reet Roos (kunstnik)

Reet Roos (ka Renate Hindov, kuni 1939 Reet Aarela; 3. november 1912 Gattšina – mai 1996) oli eesti naha- ja raamatukunstnik.
1927 astus Roos Riigi Kunsttööstuskooli, mille lõpetas 1933. aastal XIII lennus nahatöö ja raamatuköitmise erialal.
1934 töötas ta Tartus Karl Haupti ja 1934–38 Oskar Zimmermanni (Sõmermaa) nahatöökojas, 1939–40 Tallinnas Eduard Taska õppetöökojas. 1945–49 õppis Roos Tallinna Riiklikus Tarbekunsti Instituudis graafikat.
Roos on kujundanud üle 70 raamatu, eelkõige aimekirjandust (nt Jossif Tronski "Antiikkirjanduse ajalugu", Tallinn: Teaduslik Kirjandus, 1949). Muuhulgas on ta illustreerinud Johannes Semperi luulekogu "Meie päevad" (Tallinn: Tallinna Riiklik Tarbekunsti Instituut, 1947). Samuti on ta loonud albumeid, mappe, auaadresse jms.
Bill Rebane

Bill Rebane (kodanikunimega Ito Rebane; sündinud 8. veebruaril 1937 Riias) on Eesti ja Läti päritolu Ameerika Ühendriikide filmirežissöör, produtsent ja stsenarist.
Elukäik.
Rebase isa Arnold Rebane oli poksija ja relva-SSis võidelnud eestlane, ema baltisaksa juurtega lätlanna. Emapoolne vanaema oli Läti baltisakslanna, maiustustevabriku omanik Elise von MacDonald Schramm, kelle esivanemaist üks oli Vene keisri Aleksander III abikaasa Maria Fjodorovna ihuarst Friedrich Wilhelm von MacDonald. 
Sõjapõgenikuna Saksamaal.
Kui Rebase isa oli Teises maailmasõjas võitlemas, põgenes ülejäänud Rebaste pere koos vanaemaga kõigepealt Preisimaale Königsbergi ning sealt Poola kaudu edasi Saksamaale, Berliinist Hamburgi piirkonda, kus terve pere lõpuks kokku sai. Rebase isa oli nii eestimeelne, et tunnistas isegi Saksamaal elades vaid eesti keelt. See-eest ema oskas kuut keelt ning ka poeg omandas sujuvalt saksa keele. Pärast sõda pani humanitaarhuvidega ema ta lisaks tavakoolis käimisele ka akordioni ja viiulit õppima. Bill harjutas laval esinemist ka kooli näiteringis. 
1952. aastal siirdus kogu pere USA-sse. Saksamaal Hamburgis ja USA-s tegeles Arnold Rebane maiustuste tootmisega.
Elu Ameerikas.
Vesternifilmidest ja Metsiku Lääne romaanidest võlutud Bill Rebane leidis Ameerikas juba 17-aastaselt töökoha Chicago WGN-i telekanalis. Stuudioassistendina tööd alustanult õppis ta seal tundma kogu telesaadete ja filmide tootmise protsessi. Usina õppurina sai ta peagi režissööri assistendiks, omandas operaatori- ja režissööritöö põhitõed ning lõpuks edenes selle telekanali peaprodutsendiks. Jälle ema pealekäimisel võttis ta ka tol perioodil tantsu- ja laulutunde. Neistki oskustest oli tal hilisemas elus palju kasu. 
Loominguline tegevus.
Tegevus iseseisva filmitootjana.
Bill Rebane on lavastanud 12 B-kategooria mängufilmi (õudus ja ulme). Tuntuim neist on "Hiidämblike sissetung" ("The Giant Spider Invasion", 1975), mis on paljudel filmifestivalidel püsivalt populaarne olnud. Filmitootmise kõrvalt arendas ta ka USA ja Saksamaa filmitööstuse suhteid. Wisconsini osariiki Gleasonisse rajas ta 1960. aastate lõpus filmistuudio, mis kandis nime The Shooting Ranch; stuudio suleti pärast Rebase ajurabandust 1989. aastal.
Filmograafia.
Lavastaja, operaatori ja produtsendina on Rebane teinud järgmised täispikad mängufilmid:
Harrastused ja ühiskondlik panus.
1979. ja 2002. aastal kandideeris Rebane Wisconsini kuberneriks.
1992. aastal külastas Rebane Eestit ja taotles endale Eesti kodakondsuse.
2012. aastal pälvis ta Haapsalu õudus- ja fantaasiafilmide festivali elutööauhinna.
Tema enda elust ja ta filmiloomingust valmis 2021. aastal kahetunnine dokumentaalfilm "Who Is Bill Rebane?", mille stsenarist ja režissöör on David Cairns.
Washoe maakond

Washoe maakond on maakond Ameerika Ühendriikides Nevada osariigi lääneosas California piiri ääres.
Maakonna halduskeskus on Reno.
2010. aasta rahvaloenduse järgi elas Washoe maakonnas 421 407 inimest.
Washoe maakonnas asub Fly geiser.
Maakonna alale jääb osa Tahoe järvest; maakonnast voolab läbi Truckee jõgi.
Holger Badstuber

Holger Felix Badstuber (sündinud 13. märtsil 1989 Memmingenis) on Saksamaa endine jalgpallur, kes mängis kaitsjana Saksamaa ja Šveitsi liigades ning Saksamaa jalgpallikoondises.
Endine Müncheni Bayerni peatreener Louis van Gaal märkis, et tegu on parima vasakujalgse kaitsjaga Saksamaal.
Jérôme Boateng

Jérôme Agyenim Boateng (sündinud 3. septembril 1988 Berliinis) on Saksamaa jalgpallur. 
Ta mängib kaitsjana Prantsusmaa kõrgliiga klubis Lyoni Olympique ja Saksamaa jalgpallikoondises. Tegu on mitmekülgse kaitsjaga, kes saab mängida nii keskkaitses kui ka paremal äärekaitses.
Boatengi isa on pärit Ghanast ja ema on sakslanna. Tema vanem vend Kevin-Prince on mänginud Ghana jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Herthas, debüteerides Saksamaa kõrgliigas hooajal 2006–07. Aastatel 2007–2010 mängis ta Saksamaa kõrgliiga klubis Hamburger SV, 2010–2011 Inglismaa kõrgliiga klubis Manchester City ja 2011–2021 Saksamaa kõrgliiga klubis Müncheni Bayern.
2016. aastal valiti ta Saksamaa aasta jalgpalluriks.
Koondisekarjäär.
Ta kuulus Saksamaa noortekoondisse, kellega tuldi 2007. aasta alla 19-aastaste Euroopa meistrivõistlustel kolmandaks. 2009. aastal tuli ta Saksamaa noortekoondisega alla 21-aastaste Euroopa meistriks.
Debüüdi Saksamaa rahvuskoondises tegi Boateng 10. oktoobril 2009 mängus Venemaa vastu.
Esimese ja seni ainsa värava on ta rahvuskoondises löönud 2016. aasta Euroopa meistrivõistluste kaheksandikfinaalis 26. juunil Slovakkiale. Ta valiti lisaks turniiri sümboolsesse koosseisu.
2010. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta Saksamaa koondisega pronksmedali. 23. juunil toimunud viimases alagrupimängus Ghanaga mängis vastasmeeskonnas tema vend Kevin-Prince – see oli esimene kord jalgpalli maailmameistrivõistluste ajaloos, kui kaks venda mängisid ühes mängus vastasmeeskondades.
2014. aasta maailmameistrivõistlustel tuli ta Saksamaa koondisega maailmameistriks. Boateng kuulus algkoosseisu kõigis mängudes.
2018. aasta maailmameistri võistlustel sai Boateng punase kaardi Rootsi vastu (82 minut) mis keelas täielikult ära järgmistes mängudes osalemise.
Luiz Gustavo

Luiz Gustavo Dias (sündinud 23. juulil 1987 Pindamonhangabas) on Brasiilia jalgpallur, kaitsev poolkaitsja. Ta mängib Brasiilia kõrgliigaklubis São Paulo.
Klubikarjääri jooksul on ta muuhulgas mänginud ka Saksamaa kõrgliigaklubides TSG 1899 Hoffenheim, Müncheni Bayern ja VfL Wolfsburg, Prantsusmaa kõrgliigaklubis Marseille ja Türgi kõrgliigaklubis Fenerbahçe. Hooajal 2017–18 valiti ta Marseille hooaja parimaks mängijaks ja lisaks Prantsusmaa kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.
Koondisekarjäär.
Debüüdi Brasiilia rahvuskoondises tegi Luiz Gustavo 10. augustil 2011 sõprusmängus Saksamaa vastu.
Esimese värava rahvuskoondises lõi ta 7. septembril 2013 sõprusmängus Austraalia vastu.
Ta kuulus Brasiilia koondisse 2013. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril ja 2014. aasta maailmameistrivõistlustel.
Brasiilia koondises mängis ta aastatel 2011–2016 kokku 40 korda ja lõi kaks väravat.
David Alaba

David Olatukunbo Alaba (sündinud 24. juunil 1992 Viinis) on Austria jalgpallur, kes mängib 2021. aastast Madridi Reali eest. Enne seda kuulus ta 11 aastat Müncheni Bayerni ridadesse.
Ta on mänginud nii äärekaitsja, poolkaitsja kui ka ääreründajana. Enamasti täidab ta kohustusi tiimi algkoosseisus vasaku äärekaitsjana.
Aastatel 2013 ja 2014 valiti ta Austria aasta meessportlaseks. Austria aasta jalgpalluriks on ta nimetatud viiel korral aastatel 2011–2016.
Koondisekarjäär.
Debüüdi Austria rahvuskoondises tegi Alaba 14. oktoobril 2009 MM-i valikmängus Prantsusmaa vastu. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 16. oktoobril 2012 MM-i valikmängus Kasahstani vastu.
Ta kuulus Austria koondisse 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Lapin

Lapin on perekonnanimi.
Eestis elas Rahvastikuregistri andmetel 8. mai 2012 seisuga 89 inimest perekonnanimega Lapin.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Lapin 81 inimesel: 72 mehel ja 9 naisel.
Perekonnanimi Lapina oli alla viiel mehel ja 78 naisel.
Karismaatiline võim

Karismaatiline võim (inglise keeles "charismatic authority") on sotsioloogias üks neljast võimutüübist, mida eristas Max Weber: struktuurne võim kaasneb ametikohaga, tarkuse võim tuleneb juhi pädevusest, moraalne võim põhineb juhi iseloomul ja eetikal ning karismaatiline võim tema isiksusel.
Eesti keeles tähendab "karisma" sarmi, mõju- või sisendusjõudu (kreeka sõnast "χάρισμα", 'teene' või 'armuand').
Karismaatilisel võimul põhinevat juhtimislaadi nimetatakse juhtimisteoorias karismaatiliseks juhtimiseks. Selle aluseks on juhi oskus suhelda ja käituda oma alluvatega nende motivatsiooni, inspiratsiooni ja emotsioone positiivselt mõjutades.
Kaduna

Kaduna on Kaduna osariigi pealinn Nigeerias Kaduna jõel. 
Linn on kaubanduskeskus ja suur transpordisõlm, mis ühendab ümbritsevaid põllumajandusalasid raudteede ja maanteedega. 2006. aasta rahvaloenduse järgi oli Kaduna elanikkonna suurus 760 084 inimest.
Kaduna sümbol on krokodill (hausa keeles "kada").
Roosta Puhkeküla

Roosta Puhkeküla on kuni kolmetoalistes puhkemajakestes majutust pakkuv Eesti ettevõte Elbiku külas Lääne-Nigula vallas Lääne maakonnas.
See on Eesti vanim puhkekeskus. Puhkeküla haldab Swedest Motel Group OÜ.
Ajalugu.
Nimi pärineb 1930. aastatel Elbikuga liidetud Roosta külalt. Küla kohta kasutati aastal 1565 nimekujusid "Roszendall by" ja "Rosendael", aastal 1615 "Rosendall", aastal 1638 "Rosenthall", aastal 1653 "Rosta" ja aastal 1678 "Rohstahl". 
Roosta aladel asusid Riguldi mõisa valduste keskel paiknenud Saare mõisa maad. Et Saare mõis kuulus mõnda aega Rosenitele, oletab Carl Russwurm, et nimi tuleneb mõisa omanikest. E. Lagmani järgi on Roosta nimi on vanimate kirjapanekute põhjal siiriknimi, keskaegne saksapärane kloostrinimi "Rosenthal", mida leiab Rootsist juba XIII sajandil.
Puhkekeskuse rajas Rootsi ettevõtja John-Ivar Olsson, kes lõi selleks Haapsalu KEKiga ühisettevõtte.
1990. aastal avatud puhkekeskuse müüs Urmas Sõõrumaale kuuluv Ikhor Investeeringud 2002. aasta jaanuaris Swedest Motel Groupile 20,4 miljoni krooni eest (1,3 miljonit eurot). 2001. aastal oli majutusettevõtte käive 8,6 miljonit krooni, kasum 630 000 krooni ja bilansi maht 22 miljonit krooni.
2008. aastal oli puhkeküla oma valla suuremate tööandjate seas.
Tšehhi ettevõte AS Swedest Motel Group ehitas 2009. aastal Läänemaa suurimat seiklusparki, et pikendada puhkeküla hooaega.
Puhkeküla 2022. aasta käive oli 1,34 miljonit eurot ja kasum 104 000 eurot. Voodikohti oli ligi 300 inimesele. Üle talve oli palgal üle 20 inimese ja suvel ligi 60.
2023. aastal omandas ligi 97% Roosta puhkekülast ettevõte Läänemaa Invest OÜ, mis kuulub Siim, Ott ja Sulev Saarevälile.
Pindamonhangaba

Pindamonhangaba on linn Brasiilias, São Paulo osariigis São José dos Campose mikroregioonis.
Linna asutamisaastaks peetakse 1705. aastat.
2000. aasta rahvaloenduse andmetel oli 72,5 % linnaelanikest heledanahalised.
Lumilehikulised

Lumilehikulised ("Hedwigiaceae") on sugukond lehtsamblaid.
Louisville

Louisville on Ameerika Ühendriikide Kentucky osariigi suurim linn. Asub Ohio jõe ääres. 
Linna asutas 1778. aastal sõjaväelane ja maadeuurija George Rogers Clark ning pani sellele nime Prantsusmaa kuninga Louis XVI järgi.
1798. aastal avati linnas Louisville'i ülikool, mis oli Ameerikas esimene linnale kuuluv avalik ülikool ning üks esimesi ülikoole Allegheny mäestikust läänes.
2003. aastast kattuvad linna omavalitsuse piirid Jeffersoni maakonna piiridega. Ilma 83 endise maakonnas asunud omavalitsuse elaniketa oli linna elanike arv endistes piirides 2010. aastal 597 337. Sellega oli Louisville suuruselt riigi 27. linn.
Linn on farmaatsia- ja meditsiinitööstuse keskus.
Louisville'is on mitme kiirtoiduketi omaniku Yum! Brands peakontor.
Linnas korraldatakse ratsavõistlusi Kentucky Derby.
Louisville'i lennujaam on UPS Airlinesi kodulennujaam.
Julia Dietze

Julia Anna Dietze (sündinud 9. jaanuaril 1981 Marseilles) on saksa näitleja.
Julia Dietze on saksa kunstniku Mathias Dietze tütar, tema ema pärineb Prantsusmaalt Marseillest. 
Julia Dietze lapsepõlv möödus Münchenis. Dietze on õppinud lavatantsu ja näitlemist August Everdingi nimelises Baieri teatriakadeemias (Bayerische Theaterakademie August Everding). 
Näitlemist alustas ta õpingute kõrvalt 2000. aastate alguses, tehes kaasa nii lühifilmides kui ka telesarjades. Televisioonis oli tema esimene peaosa sarjas "Mädchen Nr. 1". Alates 2006. aastast on ta mänginud ka täispikkades filmides.
2009. aastal avalikustati, et Dietze mängib peaosa Timo Vuorensola ulmekomöödias "Raudtaevas" ("Iron Sky"), film valmis 2011 ja esilinastus 2012. Dietze mängib selles idealistlikku natsiohvitseri Renate Richterit.
Simm

Simm on perekonnanimi.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Simm 64 mehel ja 95 naisel.
Eesti Naisliit

Eesti Naisliit on konservatiivne Eesti organisatsioon, mis seisab naiste õiguste eest ning toetab kultuuri arengut ja naiselikke väärtusi.
Eesti Naisliit valib aasta ema ja aasta isa.
Aastatel 1996–2019 oli Naisliidu esinaine Siiri Oviir. Oktoobrist 2019 on esinaine Mailis Alt, Oviir on pärast seda auesinaine.
Ajalugu.
Eesti Naisorganisatsioonide Liit loodi 1920. aastal II naiskongressil. Esimeseks esinaiseks sai Marie Reisik. 1930. aastast kandis ühendus nime Eesti Naisliit. Organisatsioon tegutses kuni 1940. aastani, mil see okupatsioonivõimude poolt sundlikvideeriti. Eesti Naisliidu taasloodi 1989. aastal.
Puukirik

Puukirik ehk puitkirik on puidust ehitatud kirik.
1644. aastal valminud Ruhnu puukirik on Eesti vanim säilinud puitehitis. Mandri-Eesti vanimaks puukirikuks on peetud Nõva kirikut (ehitatud 1740...1750), kuid 1721. aastal valminud Tallinna Kaasani kirik on sellest vanem.
Helga Kõrge

Helga Kõrge (1955. aastani Helga Teltma; 28. juuni 1926 Rakvere – 26. aprill 2012) oli eesti klaasikunstnik.
Ta lõpetas 1953. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi ning töötas seejärel kunstnikuna klaasitehases Tarbeklaas kuni pensionile jäämiseni 1981. aastal. Aastatel 1960–1981 oli ta Tarbeklaasi peakunstnik.
Ida- ja Lõuna-Aafrika Ühisturg

Ida- ja Lõuna-Aafrika Ühisturg (inglise keeles "Common Market for Eastern and Southern Africa", prantsuse keeles "Marché commun de l'Afrique orientale et australe", portugali keeles "Mercado Comum da África Oriental e Austral"; COMESA) on 20 Aafrika ida- ja lõunaosa riiki ühendav vabakaubanduspiirkond.
Ühisturg asutati 1994. aastal varasema alates 1981. aastast tegutsenud majandusühenduse asemele.
COMESA peakorter asub Sambia pealinnas Lusakas. Ühenduse peasekretär on alates 2008. aastast Zimbabwest pärit Sindiso Ngwenya.
Ühenduse ametlikud keeled on inglise, prantsuse ja portugali keel.
Baydhabo

Baydhabo on linn Somaalias 256 kilomeetrit Muqdishost kirdes, Bay ringkonna keskus. 
Baydhabo on 1. aprillil 2002 end iseseisvaks kuulutanud Edela-Somaalia keskus. Kuigi 2014. aastal kuulutati ametlikuks pealinnaks Baraawe, toimub juhtimine endiselt Baydhabost.
Baydhabo on suuruselt kolmas ja Kismaayo järel olulisuselt neljas Somaalia linn. Elanike arv on hinnanguliselt üle 800 000.
2005. aastal hinnati Baydhabo ala elanike arvuks 227 761, millest linnaelanikke 59 107.
Walter Christaller

Walter Christaller (21. aprill 1893 – 9. märts 1969) oli saksa majandusgeograaf, kes andis suure panuse geograafia kvantitatiivse ja statistilise uurimissuuna tekkesse. 
Ta õppis Heidelbergi, Müncheni ja Erlangeni ülikoolis. Christalleri keskuskohtade teooria inspireeris planeerijaid natsionaalsotsialistlikes riikides ning mõjutas mitme linna ja riigi planeeringuid. 1964. aastal andis Ameerika Geograafide Ühendus Christallerile Väljapaistva Saavutuse Auhinna ("Outstanding Achievement Award").
Gustave Le Bon

Charles-Marie Gustave Le Bon (7. mai 1841 Nogent-le-Rotrou, Eure-et-Loir – 13. detsember 1931) oli prantsuse filosoof, sotsioloog ja sotsiaalpsühholoog.
Le Bon rakendas selle aja moekontseptsiooni − hüpnoosi − masside psühholoogia seletamiseks. Hüpnoos oli sel ajal kultuuri osa, millest kasvas välja Freudi psühhoanalüüs ning samuti suhtumine massi. Gustave Le Bon uuris inimeste käitumist hulga liikmeina. Le Bon tuvastas, et kui koos on anonüümsust tagav hulk inimesi, kaob nende võime tsiviliseeritult mõelda. Rahvahulk on vastuvõtlik, impulsiivne ja infantiilne. Hulk ei ole kunagi arutlev ega kahtlev, hulga tunded on alati liialdatud. Seega massis olles kaotab inimene oma individuaalsuse ja omandab tüki "kollektiivsest hingest", mis on intellektuaalselt madalam inimese enda vaimsest tasemest. Massi tähelepanu hajub, ta muutub vähem kriitiliseks. Sugereeritavus suureneb, tekib õpitud abitus. Ühtesulamine kollektiivi vaimuga on võrreldav hüpnootilise regressiooniga, mis viib inimese tagasi hingeseisundisse, mis oli omane eelajaloolisele seisundile. Tänu sellele vaimsele taandarengule saavutab juht masside üle samasuguse võimu nagu hüpnotisöör omab absoluutset kontrolli hüpnotiseeritava üle.
Ta on avaldanud töid massi psühholoogiast ja karja käitumisest. Tema tööd masside psühholoogiast muutusid tähtsaks 20. sajandi esimesel poolel, kui sellised meediauurijad nagu Hadley Cantril ja Herbert Blumer kasutasid tema teooriat, et kirjeldada allasurutud gruppide reaktsioone meediale. Samamoodi on väidetavalt tema töid uurinud ja kasutanud sellised propagandistid nagu Adolf Hitler ja Benito Mussolini. Le Boni massipsühholoogial oli omal ajal erakordne menu ja paljudele tundusid tema heietused teadusliku tõena.
Elu.
Le Bon sündis 1841. aastal Nogent-le-Rotrous Prantsusmaal. Ta õppis arstiks. Aastatel 1860–1880 rändas ta noore mehena ringi Euroopas, Aasias ja Põhja-Ameerikas. Reiside ajal tegi ta märkmeid ja kirjutas raamatuid arheoloogiast ja antropoloogiast. Kogutud mõtete põhjal formuleeris ta teooriaid, mida hiljem saatis suur edu.
Tema esimene tõsiseltvõetav raamat oli 1894. aastal ilmunud "Inimeste psühholoogia" ("Les Lois psychologiques de l'évolution des peuples"). 1895. aastal ilmus aga tema kõige müüdavam teos "Hulkade psühholoogia" ("Psychologie des Foules"), mis 41 aastat hiljem ilmus ka eestikeelses tõlkes (1936). Väidetavalt ilmus raamat reaktsioonina suurele Prantsuse revolutsioonile.
1902. aastal hakkas ta enda juures korraldama iganädalasi lõunasööke, kuhu oli kutsutud tähtsad inimesed eri eluvaldkondadest ja kus arutati päevakajalisi teemasid. Tema tolle aja mõjuvõim avaldub ka tema külaliste nimekirjas, kuhu kuulusid teiste seas ka näiteks Henri ja Raymond Poincaré, Paul Valéry ja Henri Bergson.
Ta suri 1931. aastal Pariisi lähedal (Marnes-la-Coquette’is).
Küttekeha

Küttekeha.
Küttekeha on kütte- või kuumutusseadme soojust andev osa. Soojus võib siirduda küttekehalt köetavale keskkonnale või seadmeosale konvektsiooni (konvektsioonkütteseade ehk konvektor), kiirguse (kiirguskütteseade ehk radiaator) või kokkupuute teel (kontaktkütteseade). Kütteseadme kuumutamiseks rakendatakse kuuma vett, auru, sulametalli või muud läbivoolavat soojuskandjat (läbivooluküttekeha), elektrit (elektriküttekeha), keemilist reaktsiooni (keemiline küttekeha) või paigutatakse küttekeha ajutiseks kuuma keskkonda, köetavale alusele vms. Läbivooluküttekeha on sirg- või siugtoru, õõnesribistik, -plaat vms, tema pind võib olla sile või liigestatud. Madalatemperatuuriliseks elektriküttekehaks on küttekaabel.
Elektriküttekeha.
Elektriküttekehades läbib elektrivool küttetraate, -ribasid või -vardaid, mis on valmistatud suure takistusega kuumuskindlast metallist (näiteks kroomi ja nikli sulamist, volframist, molübdeenist), räni- või metallkarbiidist (SiC, TiC, ZrC) või grafiidist ning mis võivad olla katmata või ümbritsetud isolatsiooni ja kaitsekattega. 
Elektriliste konvektsioon- ja kontaktküttekehade töötemperatuur on tavaliselt 100..1000 °C. Töökindluse ja ohutuse tagamiseks valmistatakse nad enamasti hermeetiliste metalltorudena, mille teljel teralises pressisolatsioonis (kvartsliiv, periklass vm) paikneb keermik-küttetraat. Kasutatakse ka küttekehi, mille keermik paikneb keraamilises (šamott-) plaadis, sellised on enamik elektripliidi kütteplaate. 
Kiirgusküttekehade töötemperatuur on 1000...3000 °C ja need osad, mida läbib elektrivool, paiknevad lahtiselt või läbipaistvas ümbrises. Kiirgusküttekehadena kasutatakse ka infrapunalampe. Elektriküttekehade eelis läbivooluküttekehade ees on lihtne ehitus, väikesed mõõtmed, hea reguleeritavus ja kõrgemate temperatuuride saavutamise võimalus. 
Küttekehade kasutamine.
Läbivooluküttekehi kasutatakse keskküttes, soojusvahetites, vedelikemahutite kütteseadmeis jm.
Elektriküttekehi kasutatakse elektriahjudes, -pliitides, hoonete kütte- ja kliimaseadmeis, masinate ja aparaatide kohtkütteseadmeis jm. 
Küttekehade ajaloost.
Esimesed läbivooluküttekehad valmistas koos esimese vesikütteseadmega kasvuhoone jaoks 1716. aastal rootsi masinaehitaja Mårten Triewald (1691–1747). Esimese elektriküttekeha valmistas 1842. aastal E. Lenz.
Walter von Wahl

Walter von Wahl (3. detsember 1895 Pakaste mõis, Tartumaa – 8. juuli 1972 Bad Sachsa) oli baltisaksa päritolu Eesti ja saksa vaimulik.
Ta sündis Laiuse kihelkonnas Pakaste mõisas. Ta õppis Viljandi progümnaasiumis, Berzaune Maagümnaasiumis (Livländisches Landesgymnasium zu Birkenruh bei Wenden), Peterburi Katariina Koolis, Tartus Zeddelmanni erakoolis ja lõpetas aastal 1917 Tallinna toomkooli. Aastatel 1917–1918 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas. Aastatel 1918–1920 võttis osa Vabadussõjast Balti pataljoni koosseisus. Aastal 1920 õppis ta usuteadust Betheli Teoloogilises Koolis, aastal 1921 usuteadust Müncheni ja Greifswaldi ülikoolis. Aastatel 1921–1927 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas (õppides aastal 1922 Halle ülikoolis). Ta oli korporatsiooni Livonia vilistlane. 
Prooviaastal oli ta Viljandis. Aastatel 1928–1934 töötas ta Tallinnas usuõpetajana. Ordineeriti 22. juulil 1934 Danzigis õpetajaks.
Ta oli aastatel 1934–1936 Danzigi (praegu Gdansk) lähedal (Pomorze vojevoodkonnas) Stüblaus (praeguse nimega Suchy Dąb) ja Güttlandis (praegu Koźliny) abiõpetaja. Aastatel 1938–1940 oli ta abiõpetaja Etgerslebenis (Magdeburgi lähedal). Aastatel 1940–1941 ja 1942–1945 oli ta töödejuhataja Warthelandis, 1941–1942 ja 1945 oli ta Saksa armees. Aastatel 1945–1947 oli ta metsatööline Gifhornis (Alam-Saksi liidumaal). Aastatel 1947–1965 oli ta kirikuõpetaja Didderses (Gifhorni kreisis, Alam-Saksi liidumaal). Jäi aastal 1965 emerituuri, emerituuris olles elas Bad Sachsas (Alam-Saksi liidumaal), kus ta ka aastal 1972 suri.
Fede Galizia

Fede Galizia (1578 Milano – 1630 Milano), ka lihtsalt Galizia, oli Itaalia renessansi maalikunstnik, natüürmordi žanri teerajaja.
Fede (sõna "fede" tähendab itaalia keeles usku) õppis maalimist oma kunstnikust isa Nunzio Galizia juhatusel. Naiskunstnikuna polnud ta omal ajal aga kuigi tuntud, sest tal polnud piisavat ühiskondlikku positsiooni ega suhteid õukonnas. 
Fede Galizia 63 kataloogi kantud teosest 44 on natüürmordid. Ühte tema 1602. aastal signeeritud teost peetakse esimeseks itaalia kunstniku maalitud natüürmordiks. 
Galizia ei abiellunud. 21. juunil 1630 tegi ta testamendi ja arvatakse, et varsti pärast seda suri ta katku.
Peter Ackroyd

Peter Ackroyd (sündinud 5. oktoobril 1949 Suurbritannias Middlesexis East Actonis) on inglise romaanikirjanik, biograaf ja kirjanduskriitik. Suur osa tema teostest keskendub Londoni ajaloole ja kultuuriloole. 2003. aastal sai temast Briti impeeriumi ordu komandör (CBE).
Jean-Louis Fournier

Jean-Louis Fournier [ža(n)l'ui furnj'ee] (sündinud 19. detsembril 1938 Calais's) on prantsuse kirjanik, humorist ja telerežissöör.
Tema teos "Où on va, papa?" sai 2008. aastal kirjandusauhinna Prix Femina. Eesti keeles on teos ilmunud pealkirjaga "Issi, kus me lähme?" (tõlkinud Indrek Koff, Loomingu Raamatukogu 13–14, 2012).
Euroopastumine

Euroopastumise üks kõige varasem kontseptsioon pärineb Inglismaal asuva Keele ülikooli professorilt Robert Ladrechilt (1994), kes defineeris euroopastumist kui "…poliitika sisu ja vormi ümberorienteerumise järkjärgulist protsessi, mille tulemusena Euroopa Ühenduse poliitiline ja majanduslik dünaamika saab üheks osaks rahvusriikide poliitika ja otsustamisprotsessi organisatsioonilisest loogikast".
Natuke teistsugune definitsioon pärineb Inglismaal asuva Exeteri ülikooli professorilt Claudio Radaelliilt, kes kirjeldab euroopastumist kui protsessi, mille käigus (a) konstrueeritakse, (b) laiendatakse, (c) institutsionaliseeritakse formaalsed ja mitteformaalsed reeglid, protseduurid, poliitikaparadigmad, stiilid, moodused, kuidas „asju tehakse“ ja jagatud uskumused ning normid, millised on esmalt määratletud ja konsolideeritud Euroopa Liidu otsustusprotsessides ning seejärel inkorporeeritud siseriiklike diskursuste loogikasse, identiteetidesse, poliitilistesse struktuuridesse ja avalikesse poliitikatesse”.
Euroopastumine viitab paljudele seotud nähtustele ja muutuste mustritele: 
Euroopastumine.
Euroopastumist võib seletada ka järgmise kolme kategooria kaudu: 
Euroopastumine ajaloolisest seisukohast.
Ajaloolisest vaatenurgast tähendab euroopastumine Euroopa poliitiliste institutsioonide, poliitiliste tavade ja „eluviisi“ nö eksporti kaugemale Euroopa maailmajaost peamiselt sundimise teel ehk siis läbi kolonisatsiooni. Briti Rahvaste Ühenduse ja selle liikmed ja nende poliitilised süsteemid, mis isegi tänapäeval sarnanevad britiliku mudeliga, annavad suurepärase näite sedalaadi euroopastumisest .
Euroopastumine kultuurilisest seisukohast.
Kultuurilisest seisukohast viitab euroopastumine identiteedi ümberkujundamisele kaasaegses Euroopas, ilma, et see tõrjuks välja rahvusliku identiteedi. Riikidevaheline igapäevaste harjumuste, ideede ja traditsioonide levitamine ei ole oluline lihtsalt antropoloogia vaid ka sotsiaalteaduste seisukohast. Arusaamine kõnealusest mõistest on väga lai. Sellega kaasnevad probleemid nagu muutused poliitilises kultuuris, kodakondsuse mõiste muutumine, nihe ideoloogias, kultuuriliste tavade standardiseerimine (nt samade filmide ja televisiooniprogrammide vaatamine), kuid samas suurendab üleriigiliste kontaktide arvu ja võimalust leida samu poode ja restorane üle kogu Euroopa.
Sellises euroopastumises nähakse "mitteametlikku euroopastumist" ja mille tulemusena toimub kultuuridevaheline lähenemine. Peter Mairi sõnul selle protsessi loogika on paralleelne mõistega natsionaliseerimine: eluviiside ja kogemuste standardiseerimine Euroopas on „nagu Prantsusmaa talupojad, kes kunagi said prantslasteks riigi konsolideerumise käigus“. Antud nähtusel on ka seos mõistega globaliseerumine .
Euroopastumine poliitilisest seisukohast.
Mõisted, mis põhinevad poliitilisel Euroopal, võivad viidata poliitilistele institutsioonidele nagu Euroopa Nõukogu või OSCE. Kuid enamik euroopastumise määratlusi keskendub Euroopa Liidule .
W. H. Auden

Wystan Hugh Auden, kirjanikunimega W. H. Auden (21. veebruar 1907 Bootham, York, Inglismaa – 29. september 1973 Viin, Austria) oli inglise (hiljem USA) luuletaja ja esseist.
Eesti keeles on ilmunud W. H. Audeni "39 luuletust ja 5 esseed" Märt Väljataga tõlkes (Loomingu Raamatukogu 3–6, 2012).
Irina Bržeska

Irina Bržeska (Bržesskaja; 5. oktoober 1909 Kiiev – 4. august 1990 Kuremäe) oli Tallinnas elanud maalikunstnik.
Irina Bržeska omandas kunstihariduse Moskvas aastatel 1927–1930. Aastast 1933 oli ta Moskva Kunstnike Liidu ja aastast 1952 Eesti Kunstnike Liidu liige. Omal algatusel on ta loonud rohkesti portreid eesti loovintelligentsist, millest väike osa on Eesti Kirjandusmuuseumi valduses. Tema viimane isikunäitus toimus Kunstisalongis 1985. aastal. 1991. aastal toimus sealsamas Olav Marani eestvõtmisel Bržeska mälestusnäitus, mille järel viis kunstniku tütar enamuse tema loomingust endaga Moskvasse kaasa. 
Elu lõpu poole pühendas Irina Bržeska end Kuremäe kloostri tegemistele. Tema ligi 150 tööd on kloostri valduses, nendest on seni korda tehtud vaid mõnikümmend.
Me peame rääkima Kevinist

"Me peame rääkima Kevinist" (inglise keeles "We Need to Talk About Kevin") on ameerika naiskirjaniku Lionel Shriveri 2003. aastal ilmunud romaan. Teose avaldas kirjastus Serpent's Tail. 
Eesti keeles ilmus "Me peame rääkima Kevinist" 2008. aastal Triin Taela tõlkes. Raamatu andis välja kirjastus Varrak.
Teos keskendub Eva Khatchadouriani ja tema poja Kevini suhetele Kevini toime pandud koolitulistamise valguses. Teos on kirjutatud esimeses isikus ja ehitatud üles kirjadena Evalt oma abikaasale.
"Me peame rääkima Kevinist" on Shriveri seitsmes romaan. 2005. aastal võitis Shriver selle teosega auhinna Orange Prize, millega tunnustatakse inglise keeles kirjutavaid naiskirjanikke. 2011. aastal lavastas Lynne Ramsay romaani põhjal samanimelise filmi.
Me peame rääkima Kevinist (film)

"Me peame rääkima Kevinist" (inglise keeles "We Need to Talk About Kevin") on Briti režissööri Lynne Ramsay 2011. aastal lavastatud mängufilm, mis valmis Suurbritannia ja Ameerika Ühendriikide koostööna. Filmi põhitootjaks oli stuudio BBC Films.
Film põhineb USA kirjaniku Lionel Shriveri samanimelisel romaanil.
Ieva Simonaitytė

Ieva Simonaitytė (ka Ewa Simoneit; 23. jaanuar 1897 Vanagai – 27. august 1978 Vilnius) oli leedu kirjanik.
Ta sündis Vanagais (tollal Ida-Preisimaal, praegu Klaipeda rajoonis Klaipėda maakonnas Leedus). Viieaastaselt haigestus ta tuberkuloosi ja ei saanud seetõttu koolis õppida, kuid ta tegeles iseõppimisega. Aastatel 1912–1914 viibis ta Saksamaal (Ida-Preisimaal) Angerburgi (praegu Węgorzewo, asub Węgorzewo maakonnas, Warmia-Masuuria vojevoodkonnas) sanatooriumis.
Eesti keeles on ilmunud tema romaan "Šimoniste saatus" ("Aukštujų Šimonių likimas", tõlkinud Mihkel Loodus, Tallinn: Eesti Raamat, 1977).
Ieva Simonaitytė suri 27. augustil 1978 Vilniuses ja ta on maetud Antakalnise kalmistule.
Frögärd i Ösby

Frögärd Ulvsdotter i Ösby (tegutses 1017. aasta paiku) oli Rootsi viikingiaja ruunimeister. Ta on ainuke ajalooliselt kinnitatud naissoost ruunimeister Rootsis. 
Ta oli Ulv Allessoni tütar, tema isapoolne vanaisa Nils Allesson oli viiking Knud Suure laevastiku teenistuses, kelle viikingid saadeti koju Skandinaaviasse 1017. aastal. Temale on omistatud üks kirje Väsby (Össeby-Garn) ruunikivil ning ühe Upplandsis Angarnsi kiriku kõrval asuva kivi kohta arvatakse, et see võib olla tema signeeritud.
Pärlselja pioneerilaager

 
Pärlselja pioneerilaager oli Pärnumaal, praeguse Lääneranna valla territooriumil asunud mereäärne pioneerilaager. Hiljem nimetati pioneerilaager ümber suvelaagriks, veelgi hiljem on laagril skautlik suunitlus. 
Pärlselja pioneerilaager avati 1970. aastate algul ning kuulus EKE Tehnokeskusele. Laagris said suvitada EKE süsteemi (KEK-id jmt) töötajate 6–14-aastased lapsed. Eesti Vabariigi taasloomise järel läks laager piirivalve käsutusse (1991), ent hilisematel suvedel on seal taas suvelaagreid peetud ning korraldatud erisündmusi (suvepäevad jmt).
Laagri viies majas (Pärlseljal "korpustes") oli algselt kohti 200 lapsele, hiljem lisandusid "korpus" 6, 7 ja 8 ning seeläbi 120 kohta. Igal rühmal oli kaks kasvatajat. Pioneerilaagri tööd juhtis laagriülem, igapäevaseid tegevusi koordineerisid vanempioneerijuht ja "instruktorid" (spordiinstruktor jne). 1970. aastate lõpust töötas laagris EÜE rühm. Pedagoogiline personal, ka laagriülem olid TPedI-st, köögipersonal TPI toiduainete tehnoloogia eriala üliõpilased. 
Laagris on klubihoone, söökla, saunahoone, lõkkeplats, staadion ja lipuväljak. Pärlselja rand on üldiselt liivane ning võrdlemisi järsult süveneva mereveega.
Pioneeri-, hiljem suvelaagri traditsioonide hulka on kuulunud Pärlikese ja Pärli valimine (alias laagri "miss" ja "mister"), pahupidipäev, öödisko, olümpiamängud, mitmesugused moeüritused, spordivõistlused naabruses asunud Varemurru laagriga jne.
1982. aasta kolmandas vahetuses päev enne külastuspäeva süttis administratiivhoone, mis põles maani maha koos personali elukorpusega. Keegi viga ei saanud. Järgmiseks suveks olid uued hooned püsti.
1984. aasta suvel tabas teist vahetust raske düsenteeriaepideemia.