tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Venno Laul

Venno Laul (11. september 1938 Kuressaares – 14. oktoober 2018) oli eesti koorijuht ja muusikapedagoog.
Lõpetas koorijuhtimise erialal 1956 Tartu Muusikakooli ja 1961 Tallinna Riikliku Konservatooriumi. Aastatel 1968–1971 stažeeris Leningradi konservatooriumi assistentuuris. 
Ta töötas 1960–1966 muusikaõpetajana Tallinna 22. Keskkoolis, kus algatas 1965. aastal keskkoolis muusika süvaklassi, ja 1966–1972 koormeistrina Estonias. 
1972. aastast oli ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhtimisõppejõud (alates 1987 professor, 1974–1981 dekaan, 1981–1982 prorektor ja 1982–1992 rektor). 
1969. aastast oli ta Riikliku Akadeemilise Meeskoori (RAM) stuudio juhataja ja dirigent, asutas 1971. aastal samas poistekoori, oli selle kunstiline juht ja peadirigent (kuni 1990). 
Ta oli ka 1977., 1982. ja 1987. aasta koolinoorte laulupeo ning XIX, XX, XXI, XXII ja XXIII üldlaulupeo üldjuhte.
Aastatel 1986–1996 oli ta Eesti Kooriühingu esimees.
1985–1990 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu XI koosseisu liige. Ta oli ka Eesti Kongressi liige.
Alates 2005. aastast töötas Venno Laul Estonia Klaverivabriku juhatajana. 
Venno Laul on maetud Tallinna Metsakalmistule. 
Isiklikku.
Venno Laulu lesk Reet Laul on pianist. Nende tütar Meeli Hirvonen on arst ja pianistist poeg Indrek Laul on ettevõtja.
Knut Holmgersson

Knut Holmgersson ehk Knut II ehk Knut Långe (eesti keeles Knut Pikk; suri 1234) oli Rootsi kuningas 1229. aastast kuni surmani. 
Tema isa oli Holmger Filipsson ja isapoolne vanaisa oli Filip Eriksson, Erik Püha noorem poeg.
Knut Holmgersson kuulus aastatel 1222–1229 valitsusnõukogusse, mis langetas otsuseid alaealise kuninga Erik Erikssoni eest. Erik tõugati troonilt pärast mässuliste võitu Olustra lahingus 1229. aastal, misjärel haaras kuningatrooni Knut. Aastal 1230 lasi ta enda nimel vermida münte Östra Arosi linnas. Ta lasi rajada Sko kloostri Upplandis, kuhu ta on ka maetud. Ta suri aastal 1234.
Perekond.
Knut Holmgersson oli abielus Helena (Helene) Pedersdotter Strangega, kes oli Taani rüütli Peter Strangessoni tütar.
Neil olid lapsed
Mõlemad hukati Birger Jarli vastu suunatud folkungide ülestõusust osavõtmise pärast.
Sooräts

Sooräts ("Asio flammeus") on kaklaste sugukonda rätsu perekonda kuuluv lind.
Soorätsu üldpikkus on 34–42 cm, tiibade siruulatus 85–110 cm, tiiva pikkus 28–34 cm ja kaal 320–430 g. Sulgkõrvad on lühikesed, mis on andnud talle ka näiteks ingliskeelse nime "short-eared owl" ('lühikõrvaline öökull').
Vanalindude ülapool on ookrivärvi või ruske pruuni pikimustriga. Hoo- ja tüürsuled on pruuni põikmustriga. Alapool on samuti ookerpruun, ruske või valkjas ja seal on pruunid pikilaigud. Vikerkest on kollane, nokk ja küünised mustad. Mõlemad sugupooled on väliselt sarnased, ainult emane on suurem.
Sooräts elab põhjapoolkeral. Tema levila ulatub lõunas Vahemere maade, Palestiina, Iraagi, Kesk-Aasia, Mongoolia, Karoliinide, Hawaii, Galápagose saarte, Peruu, Boliivia ja Brasiiliani. Ta elab ka Sahhalinil, Kamtšatkal ja Antillidel. Levila põhjaosas elab ta kuni tundrani, aga Alaskal ja Euroopas ka tundras. Ta eelistab tasandikke, aga näiteks Altais ja Kaukaasias tõuseb kuni 2300 m kõrgusele. Levila põhjaosas on ta rändlind, mujal hulgulind.
Soorätsul on kirjeldatud 10 alamliiki.
Eestis kuulub sooräts kaitstavate liikide II kaitsekategooriasse. Ta on meil üldlevinud, aga väikesearvuline haudelind, kes elab soodel, luhtadel, rannaniitudel ja meresaartel. Tema pesitsusaegset arvukust Eestis hinnatakse 10–300 paarile.
Sooräts sööb põhiliselt närilisi. Lindudel ja putukatel on tema toidus teisejärguline osa. Täheldatud on soorätsu kala püüdmas. Ta on aktiivne mitte ainult öösel, vaid ka päeval. Päevane aktiivsus langeb kokku tema peamiste saakloomade, näriliste omaga. Sooräts lendab väga madalal maapinna kohal, vähem kui poole meetri kõrgusel, ja kui kohtab saaklooma, napsab selle kinni. Samal maa-alal võib jahti pidada mitu soorätsu.
Suguküpsus saabub soorätsudel aastavanuselt. Kevaditi toimub mängulend, mille käigus isaslinnud sööstavad maapinna poole, imiteerides rünnakut saakloomadele, ja plaksutavad tiibu. Soorätsudele on omased ebaühtlased tiivalöögid, mistõttu on öeldud, et ta lendab nagu liblikas või nahkhiir. Sooräts on üldiselt monogaamne.
Sooräts erineb teistest kakulistest selle poolest, et ta ehitab ise maapinnale lihtsa pesa. Tema sigimisaeg sõltub pesitsusala asukohast. Euraasias muneb ta levila lõunaosas aprilli keskpaiku, aga Siberis mai alguses või hiljemgi. Munade arv kurnas sõltub toitumisoludest: tavaliselt on neid 3–5, aga headel hiireaastatel 7–10. Aastas on tavaliselt üks kurn, aga kui toitu on eriti palju, siis on täheldatud teist kurna sügisel või isegi talvel. Mune haub ainult emaslind. Ta alustab haudumist esimese muna munemise järel ja sellepärast on pojad perekonnas eri vanusega. Haudumine kestab 24–30 päeva. Pojad hakkavad lendama kuuvanuselt, aga pesast väljuvad nad veel lennuvõimetutena.
Teaduslikult kirjeldas soorätsu esimesena Erik Pontoppidan 1763.
Manuk Abeghjan

Manuk Abeghjan (Մանուկ Աբեղյան; venepäraselt Manuk Hatšaturovitš Abegjan (Манук Хачатурович Абегян); 29. märts 1865 Nahhitševan – 25. september 1944 Jerevan) oli armeenia kirjandusteadlane, folklorist, kirjanduskriitik ja keeleteadlane.
Ta õppis 1876–1885 Etšhmiadzinis vaimulikus seminaris, hiljem Jenas, Leipzigis, Berliinis ja Pariisis.
Alates 1923 õpetas ta Jerevani Riiklikus Ülikoolis.
Ta on kirjutanud monograafia "Armeenia rahva müüdid Movses Horenatsi "Armeenia ajaloos"", mille avaldas 1899 ja mille põhjal ta 1898 kaitses Jenas väitekirja. Küsimuses, kas Movses Horenatsi on tõesti talle omistatava "Armeenia ajaloo" autor, pooldas Abeghjan seisukohta, et on küll, ja 20. sajandil on ilmnenud asjaolusid, mis räägivad selle kasuks, ehkki see pole tänapäevani üldtunnustatud seisukoht.
Abeghjani keeleteaduslikud tööd on osaliselt läinud 1931 ilmunud raamatusse "Armeenia keele teooria".
Oma elu viimastel aastatel kirjutas ta vanaarmeenia kirjanduse ajaloo, mille jõudis viia 15. sajandini (ilmus 2 köites surmajärgselt 1944–1946), monograafia armeenia rahvausundist ja monograafia armeenia värsiõpetusest. Tema toimetamisel anti välja "Sassuni Davithi" variantide kogu (1936).
Ta oli 1943. aastast Armeenia NSV Teaduste Akadeemia akadeemik. Tema nime kannab Armeenia Teaduste Akadeemia kirjandusinstituut.
Ulvar Käärt

Ulvar Käärt (sündinud 1. juunil 1982 Siberi külas) on eesti loodusajakirjanik, ajakirja Horisont peatoimetaja. 
Ulvar Käärt õppis Sonda Põhikoolis, keskkoolis käis Kiviõlis ja ülikoolis Tallinnas (lõpetas Tallinna Ülikooli keskkonnajuhtimise erialal). Bakalaureusetöö kaitses ta 2003. aastal teemal "Ühiskondlikult olulise objekti asukoha valik keskkonnamõjude hindamisel".
Aastatel 2005–2014 töötas ta Eesti Päevalehe uudistetoimetuse reporterina.
Ulvar Käärt kuulub Eesti Teadusajakirjanike Seltsi juhatusse.
Ta on näituse „Eesti parimad teadusfotod 2015 &amp; 2017“ üks korraldajatest.
Tšuktši mägismaa

Tšuktši mägismaa (vene keeles Чукотское нагорье) on mägismaa Euraasia kirdeosas Venemaal.
Koosneb mitmest mäeahelikust ja mäemassiivist (sealhulgas Šelagski ahelikust kõrgusega 1105 m, Ekiatapski ahelikust (1522 m), Pegtõmelski ahelikust (1810 m)) ning Amguema jõest ida pool kõrgustikest ja seljakutest kõrgusega 500–1000 m. Mägismaa pikkus on umbes 450 km. Põhjaahelikud koosnevad peamiselt liivakivist ja kiltkivist graniidi intrusioonidega, lõunaosas on vulkaanilised setted.
Tšuktši mägismaal on Põhja-Jäämere ja Beringi mere vesikondade jõgesid.
Kliima on karm, talv on pikk (7–8 kuud), suvi on lühike ja jahe. Jaanuari keskmine õhutemperatuur on alates −15 °С kaguosas kuni −30 °С loodeosas, juuli keskmine õhutemperatuur on alates +3 °С põhjaosas kuni +10 °С lõunaosas. Sademete hulk on 250–400 mm aastas. Mägismaa idaosas esineb tihti udu. 
Rannikualadel on levinud niisked tarna ja tupp-villpeaga mätlikud tundrad ja madalsood, mäenõlvade alaosas on mägitundrataimestik. Nõlvade ülaosas on igilume ja -jää vöönd.
Tšuktši mägismaal on tina, elavhõbeda ja kivisöe leiukohti.
Mher Abeghjan

Mher Abeghjan (Մհեր Աբեղյան; venepäraselt "Mger Manukovitš Abegjan" (Мгер Манукович Абегян); 26. jaanuar 1909 Etšhmiadzin – 1978) oli armeenia maalikunstnik ja graafik. 
Ta õppis muu hulgas Leningradis Sergei Gerassimovi juures.
Kōmei Abe

Kōmei Abe (安部幸明 ("Abe Kōmei"); 1. september 1911 Hiroshima – 28. detsember 2006 Tōkyō) oli jaapani helilooja, dirigent, tšellist ja klarnetist.
Tema isa oli ohvitser. Koos isaga rändas ta linnast linna. Kui nad kord nädala Tōkyōs elasid, avaldas Kōmeile muljet viiuli kõla. Ta otsustas hakata muusikuks. 
Ta õppis Tōkyō Muusikakoolis (praegu Tōkyō Kunstide Ülikool. Algul õppis ta Heinrich Werkmeisteri juures tšellot. Ta mängis Klaus Pringsheimi juhatatud orkestris tšellot ning sai lõpuks Pringsheimi assistendiks. Ta hakkas Pringsheimi juures saksa harmooniat ja kontrapunkti õppima. Alates 1937. aastast õppis ta seitse aastat Joseph Rosenstocki juures orkestridirigeerimist. Temalt õppis ta eriti Ludwig van Beethoveni sümfooniate interpreteerimist. 
Aastatel 1948–1954 oli Abe keiserliku orkestri dirigent. 
Ta on kirjutanud sümfooniaid, kontserte ja 15 keelpillikvartette. 
15. keelpillikvarteti kirjutas ta 1993. 
Tema muusikat on levitanud muu hulgas Naxos.
Artur Korjus

Artur Christian Korjus (1. detsember 1870 Tallinn – 21. märts 1936 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).
Ta oli Sõjakooli lektor ja kuni 1926. aastani sõjaministri käskudetäitja ohvitser.
Isiklikku.
Tema tütar oli laulja Miliza Korjus.
Kirjandus.
Kolonel A. Korjus †. Vaba Maa, 23. märts 1936, nr 67, lk 5
Karl Uurmann

Karl Uurmann (26. märts 1886 Kopli talu, Kõnnu vald, Harjumaa – ?) oli Kõnnu vallavanem.
Ta määrati Kõnnu vallavanemaks 1. maist 1935, kuna senine vallavalitsus oli koolimajade ehitamise laenuga muutumas maksujõuetuks.
Konrad Lorenzi Instituut

Konrad Lorenzi Instituut (KLI, täieliku nimetusega "Konrad Lorenz Institute for Evolution and Cognition Research") on teoreetilise bioloogia alasele tööle ning Konrad Lorenzi teaduslikule pärandile spetsialiseerunud teadusinstituut Austrias.
Instituudi rajas 1990. aastal Rupert Riedl.
Instituut asus pikka aega Viini lähedal Altenbergis, endises Konrad Lorenzi perekonna majas. 2013. aastast asub instituut Klosterneuburgis. Instituudi kauane direktor on olnud Gerd B. Müller.
Kullamaa linnus

Kullamaa linnamägi ehk Rohumägi on muinaseestlaste linnamägi Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Kullamaa külas.
See on registreeritud kultuurimälestisena.
Mälestise kirjeldus.
Muinaslinnus on rajatud 8–9 m kõrgusele mäekünkale, mis on praeguseks kruusavõtmise tõttu osaliselt lõhutud. Ovaalse kujuga õueala pindala on umbes 2000 ruutmeetrit. Praeguseks laialivarisenud ringvalli õuepoolsed ääred on veidi kõrgemad. Vall oli ehitatud kividest, liivast ja kruusast ning toestatud palkkonstruktsioonidega.
Ajalugu.
Linnamäel on tuvastatud üsna paks kultuurkiht, mis sisaldab sütt, tukke, loomaluid, savinõukilde ja 11.-12. sajandi leide. Varem olevat mäelt leitud käärid, mäe lähedusest aga paar hoburaudsõlge, pronkskaalud ja odaots. Sellise paksusega kultuurikihi tõttu on arvatud, et seal võidi ka paikselt elada. Välimuse ja leidude järgi otsustades on linnus oma lõpliku kuju saanud II aastatuhande alguses. Linnus võis olla kasutuses kuni muinasaja lõpuni.
Eero Aarnio

Eero Alvar Aarnio (sündinud 21. juulil 1932 Helsingis) on soome sisearhitekt ja mööblidisainer. 
Ta on tuntud eriti oma plast- ja kiudklaastoolidega, millest kõige menukamaks kujunesid 1960. aastatel loodud futuristlikus stiilis pallitool ("Pallotuoli"; 1963), mullitool ("Kuplatuoli" või "Kupla") ja pastillitool ("Pastilli").
Aav (kuu)

Aav (heebrea אָב ("av"), akadi sõnast "abu") on juudi kalendris tsiviilaasta 11. ja sakraalaasta 5. kuu. Kuus on 30 päeva. Gregoriuse kalendris langeb ta tänapäeval enamasti juulile ja augustile. 
Nimi on pärit kaldea kalendrist, kus "ab" oli esimene kuu. Aav on ainus kuu, mida Piiblis ei mainita; seda on kirjalikult esmamainitud talmudis 3. sajandil. 
Judaismis peetakse seda kuud kõige saatuslikumaks, sest selle 9. kuupäeval "Tisha B'Av" on kaks korda hävitatud Jeruusalemma tempel (586 eKr ja 70 pKr) ning 135 pKr Bethari linn, juutide viimane kindlustus Rooma okupatsiooni vastu Bar Kochba ajal. Peale selle aeti sel kuupäeval 1290 kõik juudid peaaegu neljaks sajandiks Inglismaalt välja. 
Kuu 15. päeva peetakse paljude positiivsete ajaloosündmuste tõttu rõõmupäevaks. Mõlemad päevad on pühad.
Kiivsed sirged

Kiivsed sirged on sirged, mis ei asu samal tasapinnal. Kiivsed sirged ei lõiku ega ole ka paralleelsed.
Kiivsed sirged on näiteks korrapärase tetraeedri vastasservad.
Diasüsteem

Diasüsteemiks nimetatakse dialektoloogias lähedaste murrete rühma, millel on ajaloolistel põhjustel mitu eri kirjakeeli tarvitavat kogukonda.
Paul Perron

Paul Perron (sündinud 1940 Saint Anne des Chênes'is Manitoba provintsis) on Kanada semiootik ja narratoloog.
Ta on töötanud pikka aega Toronto Ülikoolis.
Toronto Ülikool

Toronto Ülikool on ülikool Kanadas Torontos.
Ahvenamaa saarestik

Ahvenamaa saarestik (soome keeles "Ahvenanmaan saaristo", rootsi keeles "Ålands skärgård") on rohkem kui 6700 saarest koosnev Läänemere saarestik, mis moodustab Soome omavalitsusliku ja rootsikeelse Ahvenamaa maakonna.
Saarestiku suurim saar on Ahvenanmanner (685 km²).
Andy Murray

Sir Andrew Barron Murray (sündinud 15. mail 1987 Glasgow's) on Suurbritannia tennisist.
2016. aasta novembris tõusis Murray esimest korda ATP edetabeli esimeseks. 
Murray võitis 2012. aasta suveolümpiamängudel kuldmedali üksikmängus ja hõbemedali koos Laura Robsoniga segapaarismängus ning 2016. aasta suveolümpiamängudel kuldmedali üksikmängus.
Tema treenerid on Ivan Lendl ja Jamie Delgado.
2017. aastal löödi ta rüütliks.
Rogers Arena

Rogers Arena (varasema nimega General Motors Place, või lühidalt GM Place, nimi muutus 6. juulil 2010) on NHL-i jäähokiliigas mängiva Vancouver Canucksi koduhall. See oli suurim Vancouveri olümpiamängudel kasutatud võistluspaik ja kandis ajutiselt olümpiamängude ajal Kanada hokikeskuse (Canada Hockey Place) nime, sest olümpiamängude reeglid keelavad sellise reklaami. 
Hall valmis 1995. aastal ja läks maksma 160 miljonit Kanada dollarit. Sellest sai koduväljak Canucksile, korvpalliklubile Vancouver Grizzlies ja kahvpalliklubile Vancouver Ravens. Hiljem Grizzlies siirdus Memphisisse ja Ravensi klubi lõpetas tegevuse. Hall mahutab jäähokimängude ajal 18 630 pealtvaatajat ja korvpallivõistlustel mahub sinna 19 193 spordihuvilist. Hallist sai Vancouveri esindushall Pacific Coliseumi asemel. Hallis toimusid Vancouveri 2010. aasta taliolümpiamängude jäähokikohtumised.
Muutused.
Hall sai 2006. aastal uue väljaku keskel asuva tabloo. See asendas endise Mitsubishi Mark IV-tüüpi tablood, kuna see oli vananenud ja ei vastanud tänapäeva nõuetele. Tabloo ProAd LED on NHL-i suurim. See on 4,1 meetrit kõrge ja 7,3 meetrit lai ning selles kasutatakse valgusdioodtehnoloogiat.
Holmger Filipsson

Holmger Filipsson (suri 1209) oli Rootsi rüütel ja riiginõunik. Teda on esmamainitud kirjalikes allikates 1191. aastal. 
Holmger Filipsson oli prints Filip Erikssoni poeg ja kuningas Erik Püha lapselaps. 
Lapsed.
Knut Pikk, kuningas, (...–1234)
TV3 (Rootsi)

TV3 Rootsi on kommertstelekanal, mis on suunatud Rootsile, kelle omanduses on Viasat, mis on osa Rootsi meediakontsernist Modern Times Group. See oli eraldatud Rootsi-Norra ühistest kanalivoogudest 1990. aastast.
Erinevalt peamistest konkurentidest (NRK, TV2 ja TVNorge) ei edastata kanalit Rootsist, vaid Suurbritannias Middlesexi krahvkonnas asuvast West Draytonist, hoolimata sellest, et kanali sihtrühm on Rootsi vaataja. See välistab kanali rangetest reeglitest Rootsis, kus edastatakse reklaami.
3. augustil 2009 käivitas TV3 uue logoga ja uue visuaalse identiteediga. See, põhiliselt lillat värvi visuaal on veel kasutusel ka Ungaris ja Taanis, aga TV3 (Rootsi) oli esimene, kes võttis selle värvi kasutusele.
John Jacob Abel

John Jacob Abel (19. mai 1857 Clevelandi lähedal (Ohio osariik) – 26. mai 1938) oli USA biokeemik ja farmakoloog. 
Ta sai 1883. aastal Michigani Ülikoolist doktorikraadi ning rajas 1891. aastal seal USA esimese farmakoloogiaosakonna ja asus seda juhatama. 1893. aastast juhtis ta Johns Hopkinsi Ülikool farmakoloogiaosakonda. 
1897. aastal isoleeris ta Napoleon Cybulski järel teisena adrenaliini, nimetades seda epinefriiniks. Tegu oli enamalt jaolt mitteaktiivse metaboliidiga. 1913. aastal sõnastas ta tehisneeru idee ja 1914. aastal isoleeris ta verest aminohapped. Ta otsis aastaid edutult hüpofüüsi hormooni; hiljem selgus, et tegu oli mitme hormooniga. 1926. aastal teatas ta insuliini isoleerimisest ja kristalliseerimisest. See teade võeti vastu suure skepsisega ning jäi aastateks aktsepteerimata. 
Abel asutas 1905 koos Christian Archibald Herteriga ajakirja Journal of Biological Chemistry, samuti korraldas ta ajakirja Journal of Pharmacology and Experimental Therapeutics asutamist.
Othenio Abel

Othenio Abel (20. juuni 1875 Viin – 4. juuli 1946 Pichlhof Mondsee järve ääres, Ülem-Austria) oli Austria paleontoloog ja evolutsioonibioloog.
Koos Louis Dolloga rajas ta paleobioloogia.
Ta oli 1917–1934 Viini ülikooli paleontoloogiaprofessor, 1935–1940 Göttingeni ülikooli professor.
Ta uuris Mixnitzi koobast Drachenhöhle ja sealsete koopakarude ("Ursus spelaeus") jäänuseid. Ta juhatas mitmeid ekspeditsioone.
Isiklikku.
Antropoloog ja rassiteoreetik Wolfgang Abel oli tema poeg.
Elgõgõtgõn

Elgõgõtgõn (vene keeles "Эльгыгытгын") on järv Venemaal Tšuktšimaal. Asub Anadõri kiltmaa põhjaosas 489 m kõrgusel merepinnast.
Järv on 9 kuud aastast kaetud jääga. Vee temperatuur ulatub suvel 3,5°C-ni.
Järv on tekkinud umbes 3,6 miljonit aastat tagasi. Enamasti arvatakse, et järv tekkis meteoriidilöögi tagajärjel. Järve voolab sisse umbes 50 oja. Välja voolab Enmõvaami jõgi.
Elgõgõtgõnis elab neli endeemset kalaliiki, neist kaks on lõhelased "Salvelinus elgyticus" ja "Salvethymus svetovidovi".
Järve pindala on 110 km², läbimõõt umbes 12 km ja sügavus kuni 175 m. Vee maht on 14,1 km³. Järve põhjas on kuni 400 m paksune settekiht.
Peter Abel

Peter Abel (Peeter Abel; 9. detsember 1848 Tamme vald, Tartumaa – 12. veebruar 1920 Võru) oli eesti õpetaja. 
Ta oli õpetaja poeg. 
Ta õppis Kanepi kihelkonnakoolis ja Cimze seminaris ning õpetas Kanepis, Tartus, Paistes ja Võrus. Alates 1873 oli ta Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Koos Mihkel Veskega andis ta välja koorilaulude kogu "Laulu-kogu ..." (1880).
Raul Otsa

Raul Otsa (sündinud 17. oktoobril 1978) on eesti advokaat. Ta töötab vandeadvokaadina advokaadibüroos Glikman Alvin &amp; Partnerid.
Ta on kaitsnud kohtus Märt Ringmaad ja Ivo Parbust.
Lejasciems

Lejasciems () (teise nimega Lejasmuiža, eesti keeles ka Alamõisa, kohalikus murdes Lajasmuiža) on küla ("ciems") Lätis Gulbene piirkonnas, Lejasciemsi valla halduskeskus. Asub Koiva jõe ääres Tirza suubumiskohas, 22 km Gulbenest loode pool.
1873. aastast oli Lejasciems alev, 1928–1939 oli Lejasciems linn.
Küla ajalooline saksakeelne nimi on Aahof.
Külas on keskkool ja raamatukogu. Varem asus seal ka uhke Konstantīns Pēkšēnsi projekteeritud kirik, kuid Punaarmee pealetungi käigus hävis aastal 1944 suur osa Lejasciemsi ajaloolisest keskusest, sealhulgas ka Lejasciemsi kirik. Asulas on Lejasciemsi ja Miera iela bussipeatus. 
Seal asuvad Ceļmalnieki muinaskalmed ja kirjanik Tirzmaliete elupaik on muinsusmälestistena regionaalse kaitse all. Kohaliku kaitse all on muinaskalmed Lejasciemsi meierei juures, Alamõisa kirikumõisa elumaja ja elumaja aadressil Rīgas iela 3.
Erjon Tola

Erjon Tola (sündinud 15. detsembril 1986) on Albaania mäesuusataja. 
Ta oli ainuke 2006. ja 2010. aasta taliolümpiamängudel osalenud Albaania sportlane. 
Ta elab Itaalias Breuil-Cervinias.
Deyvid Oprja

Deyvid Oprja (sündinud 17. veebruaril 1982 Tallinnas) on eesti endine mäesuusataja.
Ta lõpetas aastal 2001 Gustav Adolfi Gümnaasiumi. 
Ta osales 2006. aasta taliolümpiamängudel Torinos (suurslaalomis katkestas ja slaalomis vigastuse tõttu ei startinud) ja 2010. aasta taliolümpiamängudel Vancouveris (suurslaalomis sai 66. koha ja slaalomis katkestas).
Kauri Kõiv

Kauri Kõiv (sündinud 25. juulil 1983) on Eesti endine laskesuusataja.
Ta esindas Elva Suusaklubi; tema treener oli Hillar Zahkna. Tippsportlase karjääri lõpetas ta märtsis 2019.
Eesti kaitseväes on tal seersandi auaste.
Saavutused.
Olümpiamängudel.
2014 Sotšis
TV3 (Taani)

TV3 Taani on Taani telekanal.
Telekanali omanik on Viasat, mis kuulub Rootsi meediakontsernile Modern Times Group. Sõsarkanalid on TV3+ ja TV2 Sport.
Näidatava programmi hulgas on palju USA ja Suurbritannia telesaateid ja -sarju. Näiteks ", ", "Las Vegas", "Kondid", "Kaks ja pool meest", "Põgenemine", "American Idol" ja "Dr. Phil". Eetris on ka mõned Taani omasaated, näiteks äsja alanud seebiooper "2900 Hapiness" ja komöödiasari "Gu'skelov du kom".
Begunitsõ

Begunitsõ on küla Venemaal Leningradi oblastis Volossovo rajoonis, Begunitsõ külaasunduse keskus. Asub Isuri kõrgustikul 55 km kaugusel Peterburist.
Külas on peamiselt 5-korruselised kortermajad.
Külas asub 1812. aastal ehitatud Peaingel Miikaeli kirik.
Begunitsõt läbib Peterburi-Narva maantee (E20).
Maria Faust

Maria Faust (sündinud 18. aprillil 1979 Kuressaares) on eesti saksofonist ja helilooja.
Ta õppis aastatel 1986–1997 Kuressaare Muusikakoolis klaverit, laulu ja saksofoni ning 1997–2001 Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis. Ühe aasta õppis ta Eesti Muusikaakadeemias orkestridirigeerimist. 2002. aastast õppis Esbjergi Konservatooriumis ("Syddansk Musikkonservatorium") altsaksofoni ja džässi, magistrikraadi sai 2008. aastal. 2016. aastal lõpetas ta Kopenhaageni konservatooriumi ("Det Rytmiske Musikkonservatorium i København") kompositsioonieriala doktorikraadiga.
Ta on plaadifirma Barefoot Records asutajaliige. 
Fausti nime seostatakse peamiselt mittetraditsiooniliste džässivoolude ja vabaimprovisatsiooniga. 
Ta on olnud Kopenhaageni eesti koori dirigent.
2022. aasta oktoobris esilinastus temast dokumentaalfilm „Machina Faust“ (režissöör Kaupo Kruusiauk).
Isiklikku.
Ta ema on venelanna ja isa Ukraina volgasakslane. 2017. aastal abiellus ta USA muusiku Ned Fermiga.
Anjō

Anjō on linn Jaapanis Aichi prefektuuris Honshū saarel.
Linnas asuvad Denso ja Aisini autotööstuse tehased. Tähtsal kohal on ka teravilja- ja puuviljakasvatus.
Abiko

Abiko on linn Jaapanis Chiba prefektuuris. Piirneb põhjas Ibaraki prefektuuriga. Linna läbib Tone jõgi.
Linnavald

Linnavald oli 1816. aasta Eestimaa talurahvaseaduses ettenähtud seisuslik omavalitsusüksus.
Seaduse § 112, 113 ja 115 alusel oli Eestimaa linnades elavatel talupoegadel õigus asutada seisusliku omavalitsusüksusena linnavald (Linna-Koggodus). Seda õigust ei tühistatud ka 1858. aasta talurahvaseadusega.
Linnavalla asutamiseks kutsus Tallinna politseimeister 30. juulil/11. augustil 1817 enda juurde Tallinnas ja Toompeal elavad talupojad ja laskis neil endi hulgast valida kogukonna vanemaiks Madis Adamsoni ja tema abiliseks Jüri Hansoni ning kogukonna eestseisjaiks ("Vorsteher") Johann Hindrichsoni, Andres Larsoni ja Hans Jürgensoni. Sel ajal koosnes Tallinna talurahva kogukond 239 täisealisest maksukohuslikust meesisikust.
20. sajandi algul elas Tallinnas kümneid tuhandeid talupoegi, kes seisid vallaliikmete nimekirjades ja maksid makse päritoluvaldadele, millega neil mingit muud seost ei olnud. Linnaelanikeks ei saanud nad astuda kõrge sisseastumismaksu tõttu, seetõttu puudus neil linnas omavalitsuslik toetus.
Nende olukorra parandamiseks koostas Konstantin Päts 1911. aastal palvekirja Eestimaa kubernerile Tallinna linnavalla asutamiseks, millele koguti tuhandeid allkirju.
Priit Pajusaar

Priit Pajusaar (sündinud 6. aprillil 1964) on eesti helilooja.
Lauluvõistlusel "Eurolaul 2005" saavutas 6946 häälega kolmanda koha Pajusaare muusika ja sõnadega laul "11", mille esitas Cardinals.
2005. aasta sügisel kuulus Pajusaar Eesti Televisiooni saate "Kaks takti ette" žüriisse.
Võistluse "Eurolaul 2007" lugusid ei valitud avalikul konkursil, vaid Eesti Televisioon tellis 10 lugu valitud autoritelt, ühe sealhulgas Priit Pajusaarelt koos Glen Pilvrega.
Võistluse "Eurolaul 2008" jaoks muudeti taas reglementi. 10 loost 4 selgusid avalikul konkursil, aga 6 lugu telliti otse, neist üks Pajusaarelt. Pajusaare ja Pilvre lugu "Leto svet", mida esitas Kreisiraadio, võitis ja sõitis Eurovisioonile, kus jäi poolfinaalis eelviimaseks.
26. jaanuaril 2013 esietendus Pajusaare esimene ooper "Prints ja kerjus".
Isiklikku.
Tema hobi on golf.
Tal on tütred Kadi, Liisa Piret ja Greta.
Alampolkovnik

Alampolkovnik (vene keeles "подполковник") on sõjaväeline auaste, mis oli ja on kasutusel mitme riigi sõjaväes. 
Näited.
Tavaliselt loetakse see vastavaks kolonelleitnandi auastmele ning ta asetseb polkovniku ja majori vahel.
Kogudus

Kogudus on ühte ja samasse uskkonda kuuluvate usklike vabatahtlik ühendus. Sõna kitsamas tähenduses võib kogudus olla ka vaid jumalateenistusele kogunenud rahvas. 
Eesti keeles on sõna "kogudus" ajalooliselt olnud kasutusel eelkõige kristliku usulise ühenduse tähenduses kirikukoguduse sünonüümina, kuid seda sõna tarvitatakse ka teiste uskkondade ühenduste kohta. Kogudusteks nimetavad end ka islami, juudi, krišna ja bahai usuühendused Eestis. Nii koguduse kui ka sanskriti keelest pärinevat "sangha" mõisteid kasutatakse eesti keeles ka budismis kirjeldamaks Buddha õpetuse järgijaid (või ka ainult üht järgijat), kitsamas mõttes ilmalikust elust loobunud munkade ja nunnade ühendust. 
Kogudused Eestis.
Eesti Vabariigis on kogudustega seotud asjade korraldamine Siseministeeriumi valitsemisalas. Koguduste toimimine on reguleeritud kirikute ja koguduste seadusega. 
Selle järgi on kogudus ühte usku tunnistavate füüsiliste isikute vabatahtlik ühendus, kes tegutseb põhikirja alusel ja valitud või nimetatud juhatuse juhtimisel. Koguduse moodustamiseks on tarvis vähemalt 12 inimest, moodustamise järel kantakse see registrisse. 
Kogudusel peab olema oma juhatus. Kolm kogudust võivad moodustada koguduste liidu, episkopaalse juhtimise korral ka kiriku.
Nowy Dwór Królewski

Nowy Dwór Królewski (saksa "Königlich Neudorf") on küla Poolas Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas Chełmno maakonnas Papowo Biskupie vallas.
2011. aastal elas seal 172 inimest.
San Siro

Stadio Giuseppe Meazza tuntud kui Stadio San Siro või ka hüüdnimega "La Scala del Calcio" ("jalgpalli La Scala") on jalgpallistaadion Itaalias Milanos. Staadion on jalgpalliklubide AC Milan ja Milano Internazionale kodustaadion. Staadionil peetakse ka ragbimatše ning kontserte.
Staadion, algse nimega Nuovo Stadio Calcistico San Siro (San Siro uus jalgpallistaadion), valmis 1925. aastal ja avati 19. septembril 1926 AC Milani ja Milano Internazionale kohtumisega. Algselt oli staadion AC Milani omanduses, aastast 1947 on omanikuks ka Milano Internazionale. Giuseppe Meazza nime sai staadion 1980. aastal. Giuseppe Meazza oli kahekordne maailmameister (1934 ja 1938), kes mängis peamiselt AS Ambrosiana-Inter, aga lühikest aega ka AC Milanis. 
Murukattega mänguväljak on 105 meetrit pikk ja 68 meetrit lai. Staadionit on renoveeritud 1956 ja 1990. Viimase uuendamise käigus kõrvaldati staadionilt kõik seisukohad. Praegusel ajal on staadionil on 80  074 pealtvaatajakohta. Võimalike tulevaste laiendamiste jaoks peab staadion aga maad vahetult staadioni taga asuvalt hipodroomilt juurde ostma. San Sirol on UEFA 5-tähe standard. 
San Sirol peeti 1934. aasta maailmameistrivõistluste veerandfinaal Saksamaa ja Rootsi ning poolfinaalmatš Itaalia ja Austria vahel ning 1990. aasta maailmameistrivõistluste avamäng Argentina ja Kameruni vahel. 1990. aasta maailmameistrivõistlustel peeti staadionil veel 5 mängu. Kuulsad mängud on veel toimunud 1939. aastal Itaalia ja Inglismaa (2:0), 1940. aastal Itaalia ja Saksamaa ning 1956. aastal Itaalia ja Brasiilia koondise vahel (3:0).
San Sirol on peetud ka kontserte. Seal on esinenud näiteks U2, Bob Marley, Michael Jackson, Depeche Mode, Bruce Springsteen, David Bowie, Robbie Williams, Madonna ja The Rolling Stones.
Stadio Olimpico

Stadio Olimpico ehk Rooma olümpiastaadion (algselt Stadio dei Cipressi, pärast staadioni renoveerimist 100 000 pealtvaataja jaoks kutsuti ka Stadio dei Centomila ning 1960. aastast Stadio Olimpico) on staadion Itaalias Roomas. 
Staadioni hakati ehitama 1933. aastal ning see valmis 1938. aastaks, kuid seal võisteldi esimest korda alles 1953. aastal. Avavõistluseks oli Itaalia-Ungari kohtumine jalgpallis, milles võidu said tulemusega 3:0 ungarlased. Samal staadionil peeti 1960. aasta suveolümpiamängude ava- ja lõputseremoonia, kergejõustikuvõistlused ja ratsutamise võistkondlikud hüpped.
Eelkõige ongi staadion loodud jalgpalli ja kergejõustiku jaoks.
Olümpiastaadionil on toimunud 1974. aasta Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus, 1981. aasta maailma karika finaal kergejõustikus ja 1990. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused. Viimase tarvis staadion renoveeriti. 2008. aastal toimus seal UEFA Meistrite Liiga finaal. Igal aastal peetakse seal Coppa Italia finaal.
Staadion kuulub Itaalia Olümpiakomiteele. Olümpiastaadion mahutab tänapäeval 72 698 pealtvaatajat. Staadion on Serie A klubide S.S. Lazio ja A.S. Roma kodustaadion.
Koluvere järv

Koluvere järv (ka "Koluvere paisjärv" või "Kolovere paisjärv") on paisjärv Liivi jõel Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Koluvere külas.
Paisjärve valgala pindala on 42 km². Kaldajoone pikkus on 2818 m. Järv on avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m. Järve kaldal on kaitsealune Koluvere mõisa park.
Koluvere järve keskkonnaregistri kood on VEE2034210.
Liivi järv

Liivi järv on paisjärv Liivi jõel Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Liivi külas.
Paisjärve valgala pindala on 160 km². Kaldajoone pikkus on 576 m. Järv on avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Liivi järve keskkonnaregistri kood on VEE2034220.
Wilhelm Keitel

Wilhelm Bodewin Gustav Keitel (22. september 1882 – 16. oktoober 1946) oli Saksamaa kindralfeldmarssal ja Relvajõudude ülemjuhatuse esimees. Mõisteti Nürnbergi protsessil surma.
Relvajõudude ülemjuhatus ja Teine maailmasõda.
1937. aastal ülendati Keitel kindraliks. Pärast Blombergi-Fritschi afääri asendati sõjaministeerium ("Reichskriegsministerium") Relvajõudude ülemjuhatusega ("Oberkommande der Wehrmacht", mille etteotsa nimetati Wilhelm Keitel.
Oktoobris 1938 oli Keitel mõnda aega Sudeedimaa sõjakuberner. Veebruaris 1939 hakkas ta taas tegutsema OKW ülemjuhatajana. Sellel ametipositsioonil püsis ta Teise maailmasõja lõpuni.
Teise maailmasõja ajal oli Keitel üks peamisi Wehrmachti kampaaniate organisaatoreid. 
Pärast sissetungi Prantsusmaale 1940. aastal ülendati Keitel koos veel mitme kindraliga feldmarssaliks. Samal ajal sai ta ka oma kõrge autasu – Raudristi Rüütliristi.
Ta ei vaielnud ühelegi Hitleri otsusele vastu, mistõttu kutsusid kaasohvitserid teda "väikeseks lakeiks" (saksa keeles "Lakeitel").
8. mail 1945 andis Karl Dönitz Keitelile volituse allkirjastada Saksamaa tingimusteta kapituleerumine. Kuigi Saksamaa oli juba päev varem lääneliitlastele (kuhu kuulus muu hulgas ka Nõukogude Liit) kapituleerunud, siis Stalini nõudmisel – Saksamaa peab alistuma Berliinis – tuli Keitelil Saksa ülemjuhatuse ja kogu Saksamaa nimel kapituleeruda ka teist korda.
Surm.
Wilhelm Keitel anti Nürnbergi tribunali ette. Kuigi Keitel kinnitas protsessil, et ta vaid kuuletus füüreri käskudele, ent kohtunikud sellega ei nõustunud. Ta mõisteti surma ning ta poodi 16. oktoobril 1946. aastal. Hukkamisel viibinud Ameerika Ühendriikide ajakirjankik Howard K. Smith kirjeldas hukkamist nii: "Wilhelm Keitel sisenes ruumi kaks minutit pärast seda, kui luuk oli avanenud von Ribbentropi all, kes ikka veel oma köie otsas rippus. Näha oli ainult pingul köit. Keitel ei paistnud nii suurs pinges olevat nagu von Ribbentrop. Ta langetas pea, kui ta käsi seoti, ja läks sõjaväelaslikult sirge seljaga võlla juurde. Kui küsiti tema nime, vastas Keitel viivitamatult valjusti ja selgelt ning tõusi tapalavale, nagu olnuks see tribüün, mille ees seistes ta oli vastu võtnud Saksa armee auavaldusi. Kui ta ümber pööras, silmitses ta kokkutulnuid Preisi ohvitseri kõigutamatu ülbusega. Tema viimased, selge võimsa häälega öeldud sõnad olid: "Ma palun kõikvõimsat jumalat, et ta näitaks üles halastust saksa rahva vastu. Kaks miljonit Saksa sõdurit suri enne mind oma kodumaa eest. Nüüd järgnen mina oma poegadele. Kõik Saksamaa eest!"
Werner von Fritsch

Thomas Ludwig Werner Freiherr von Fritsch (4. august 1880 – 22. september 1939) oli nimekas Wehrmachti ohvitser, Saksa ülemjuhatuse liige ja teine Saksa kindral, kes sai surma Teises maailmasõjas.
Æbleskiver

Æbleskiver (taani keeles 'õunaviilud', ainsuses "æbleskive") on traditsioonilised kerakujulised taani pannkoogid. Tekstuurilt on need tavalise pannkoogi sarnased, kuid õhulisemad ja kohevamad.
Æbleskiveri pann.
Æbleskiveri pannkooke küpsetatakse pliidiplaadil, spetsiaalse mitme poolkerakujulise auguga pannil. Toodetakse nii gaasi- kui ka elektripliitidele mõeldud panne (viimased on tasase põhjaga). Pannid on reeglina malmist, mis on hea soojusjuhtivusega. Traditsioonilisi vasest panne kasutatakse tänapäeval vaid dekoratiivsetel eesmärkidel.
Valmistamine.
Æbleskiveri tainas sisaldab tavaliselt nisujahu, mis on segatud peti, piima või koorega, ning mune, suhkrut ja näpuotsatäit soola. Mõned retseptid sisaldavad rasva (tavaliselt võid), kardemoni ja sidrunikoort. Kergitusainena kasutatakse kõige sagedamini küpsetuspulbrit, kuid vahel ka pärmi.
Tainas valatakse õliga määritud aukudesse ja kui pannkoogid hakkavad küpsema, pööratakse need puidust orgi või kahvli abil ümber, et koogid võtaksid neile omase kerakujulise vormi. Et saada ilusad ümmargused pannkoogid, tuleb neid keerata kolm-neli korda. Traditsiooniliselt lisati kookidele õunatükke või -keedist. Mujal maailmas küpsetatakse neid pannkooke ka täidisega, ent tänapäeva Taanis kasutatakse lisandeid harva.
Kooke süüakse mooside, värskete marjade, puuviljade ning ka soolaste täidistega. Peale puistatakse tuhksuhkrut.
Traditsioonid.
Taanis on neid tavaks küpsetada enne jõule. Detsembris serveeritakse neid tihti koos glögi – Skandinaavia hõõgveiniga. Taanis ei sööda æbleskiversi pannkooke hommikusöögiks.
Kick-Ass

"Kick-Ass" on Ameerika Ühendriikide koomiksisari, mille kirjutas Mark Millar ja joonistas John Romita.
Koomiksi andis välja Marvel Comics. 2008. aasta veebruarist kuni 2014. aasta augustini ilmus 29 väljaannet.
Koomiksi esimese osa põhjal valmis 2010. aastal film "Kick-Ass". Teise ja kolmanda osa põhjal tehtud filmi valmis 2013. aastal.
Koomiksi peategelane on teismeline Dave Lizewski, kellest saab superkangelane Kick-Ass.
Stade de France

Stade de France on Prantsusmaal Pariisist põhja pool Saint-Denis's asuv staadion, kus toimuvad mitmesugused spordi- ja kultuuriüritused. See mahutab 81 338 pealtvaatajat ja on Prantsusmaa suurim ning Euroopas suuruselt kuues staadion. Staadion valmis 1998. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlusteks ja seal peeti ka 2003. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlused. Staadioni tippsündmuseks võib pidada 1998. aasta jalgpalli MM-i finaalmängu, kui kodumeeskond Prantsusmaa võitis Brasiiliat 3-0 Zinédine Zidane (2) ja Emmanuel Petit' väravatega.
Stade de France tähendab otsetõlkes "Prantsusmaa staadion", kuid sõna "France" selles tähenduses ei seostu mitte Prantsusmaaga, vaid Pariisi lähedal asuva piirkonnaga Île-de-France.
Stade de France on suurema osa aastast kasutamata, kuna seda ei kasuta ametlikult ükski spordiklubi. Staadionil korraldatakse kontserte ja üksikuid spordivõistlusi. Näiteks seal toimub iga-aastane Race Of Champions võistlus, kus aasta parimad ringraja- ja rallisõitjad võistlevad omavahel. 2006. aasta UEFA Meistrite Liiga finaalis kohtusid staadionil FC Barcelona – Arsenal FC. Jalgpalliklubi Lille OSC mängis 2005–2006 hooaja Meistrite liiga kodumängu seal, kuna klubi kodustaadionil Stade Félix Bollaertil mängis samal ajal Lensi RC UEFA Euroopa liiga mängu.
Staadionil toimus 2024. aasta 11. augustil 2024. aasta suveolümpiamängude lõputseremoonia.
Ligipääs.
Kuigi staadion asub maanteede A1 ja A86 ristumiskoha lähedal, on ligipääs autoga raskendatud, parkimiskohtade arv on piiratud. Saab kasutada ühistransporti ja Saint-Denis' kanalit.
Anu Ivask

Anu Ivask (4. november 1933 – 30. jaanuar 2010) oli eesti keraamik ja portselanikunstnik.
Ta lõpetas 1958 Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis keraamika eriala ja töötas suure osa aktiivsest kunstnikuelust kunstikombinaadis Ars.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli arhitekt ja disainer Udo Ivask.
Aleksandr Basihhin

Aleksandr Basihhin (1. veebruar 1949 Moskva – 8. veebruar 2010 Tallinn) oli Eesti balletitantsija ja tantsupedagoog.
Lõpetanud 1968. aastal Moskva koreograafiakooli, asus Basihhin balletisolistina tööle Eesti NSV-s Estonia teatris. Selle teatriga jäi tema elu ja töö seotuks enam kui kahekümneks aastaks.
Aastatel 1970–2003 töötas ta vaheaegadega ka Tallinna Koreograafiakooli ja mitme tantsustuudio õpetajana. Tema õpilased olid teiste seas Ervin Green ja Linnar Looris.
1987. aastal omandas Basihhin Moskvas GITISes veel teatri planeerimise ja organiseerimise eriala.
Tuntud osatäitmised.
Balletisolistina on Aleksandr Basihhin silma paistnud järgmistes Estonia teatri lavastustes:
Alan Parker

Alan William Parker (sündinud 14. veebruaril 1944 London – 31. juuli 2020) oli Briti režissöör, filmiprodutsent ja stsenarist.
Alan Parker sündis töölisperes: tema isa William Leslie oli maaler, ema Elsie Ellen õmbleja.
Alan Parkeri esimene amet oli reklaamikirjanik, ta võitis parimate reklaamide eest mitu auhinda.
1971. aastal valmis esimene film, millele Parker oli stsenaariumi kirjutanud. See kandis pealkirja "Melody" ja see rääkis kahest lapsest, kes soovivad omavahel abielluda. Film ei võitnud auhindu, kuid sai rahvusvaheliseks kassahitiks, näiteks Ladina-Ameerikas ja Jaapanis. Mitmes filmis töötas Parker koos produtsent David Puttnamiga.
Alan Parker on tuntust kogunud filmide ja muusikalidega "Kesköine ekspress" (1978), "" (1982), "Linnuke" (1984), "Ingli süda" (1987), "Mississippi tules" (1988), "Evita" (1996), "Angela tuhk" (1999) ja "David Gale'i elu" (2003).
Parker löödi 2002 rüütliks. 2005 sai ta Sunderlandi ülikooli audoktoriks (selle ülikooli kantsler oli tema kauaaegne töökaaslane Puttnam, kes löödi rüütliks 1995).
Tunnustus.
Cannes'i filmifestival
Briti Filmi- ja Telekunsti Akadeemia auhind
Midnight Express

"Midnight Express" on Billy Hayesi ja William Hofferi raamat aastast 1977. 
Raamatu põhjal on valminud film "Kesköine ekspress", mille lavastas Alan Parker.
Anastassija Kuzmina

Anastassija Vladimirovna Kuzmina (slovaki keeles Anastasia Vladimirovna Kuzminová, vene keeles Анастасия Владимировна Кузьмина, sünninimi Šipulina slovaki keeles Šipulinová, vene keeles Шипулина), sündinud 28. augustil 1984 Tjumenis, Vene NFSV-s, endises Nõukogude Liidus) on Slovakkia laskesuusataja, kahekordne olümpiavõitja. Alates 2008. aastast esindab ta Slovakkiat.
Kuzmina tuli Venemaa koondise koosseisus juunioride maailmameistrivõistlustel nii 2003. aastal kui ka 2005. aastal 3x6 km teatevõistluses maailmameistriks. Lisaks sai ta neli hõbemedalit: 2003. aastal nii 10 km eraldistardiga sõidus kui ka 7,5 km jälitussõidus ning 2002. ja 2004. aastal teatevõistluses. 2005. aastast on tal pronksmedal 7,5 km sprindis.
Täiskasvanute rahvusvahelisel tippvõistlusel võistles Kuzmina esimest korda 2009. aasta maailmameistrivõistlustel Pyeongchangis, kus sai 12,5 km ühisstardiga sõidus Olga Zaitseva järel hõbemedali. Enne seda oli tema parim tulemus olnud maailma karikasarjas saadud 13. koht. Detsembris 2009 MK-etapil Pokljukas jõudis ta esimest korda poodiumile 15 km eraldistardiga sõidus, kui oli kolmas.
2010. aasta taliolümpiamängudel Vancouveris tuli Kuzmina 7,5 km sprindis olümpiavõitjaks. See kuldmedal oli Slovakkiale esimene taliolümpiamängudel.
Kuzminal on üks poeg. Tema vend Anton Šipulin on ka laskesuusataja.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Maailma karikasarja etapivõidud.
Anastazia Kuzmina on () maailma karikasarja etappidel jõudnud poodiumile 26 korda, millest 9 korral kõige kõrgemale astmele.
John Hurt

John Vincent Hurt (22. jaanuar 1940 Chesterfield, Derbyshire – 27. jaanuar 2017 London) oli Briti filminäitleja. 
John Hurti isa Arnould Herbert Hurt oli endine matemaatik, kellest sai anglikaani kiriku vaimulik. Ta töötas vikaarina kuni 1952 ja asutas skaudirühma. Johnil oli vanem vend Michael, kes pöördus katoliiklusse ja sai mungaks vend Anselmi nime all. Lisaks oli neil kasuõde Monica. Ema Phyllis (sündinud Massey) oli insener ja harrastusnäitleja.
Isa kasvatas lapsi rangelt. Näiteks elasid nad kino vastas, aga kinno minna isa ei lubanud. Isa keelas ka teiste lastega seltsida, sest isa arvates olid nad liiga tavalised.
Kui John oli kaheksa-aastane, saatsid vanemad ta Kentis Otfordis olevasse kooli. Seal avastas ta huvi näitlemise vastu. Tema esimene roll oli tüdruk Maurice Maeterlincki "Sinilinnus". Vanemad püüdsid tema soovi näitlejaks saada maha teha ja nende soovitusel astus ta Lincolnshire'is Grimsbys kunstikooli, et saada kunstiõpetajaks. 1960. aastal sai ta stipendiumi, et õppida näitlejaks. 1962. aastast töötas ta näitlejana.
Hurt mängis sellistes filmides nagu "Kesköine ekspress", "Tulnukas", "Indiana Jones ja Kristallpealuu kuningriik" ning "Harry Potter ja tarkade kivi".
Tunnustus.
1971 mängis Hurt Timothy John Evansit filmis "10 Rillington Place" ning nimetati Briti Filmi- ja Telekunsti Akadeemia (BAFTA) auhinna kandidaadiks parima kõrvalosatäitja kategoorias, aga ei võitnud seda.
1978 mängis Hurt filmis "Kesköine ekspress" Maxi ning nimetati selle rolliga Oscari, BAFTA auhinna ja Kuldgloobuse kandidaadiks parima meeskõrvalosatäitja kategoorias. Neist kaks viimast ta võitis.
1980 mängis Hurt Joseph Merrickit filmis "Elevantmees ("The Elephant Man") ning nimetati selle rolliga BAFTA auhinna, Oscari ja Kuldgloobuse kandidaadiks parima meespeaosa kategoorias. Neist esimese ta võitis.
1990 mängis ta Bird O'Donnelit filmis "The Field" ja kandideeris sellega BAFTA auhinnale meeskõrvalosa kategoorias, aga ei võitnud seda.
2005 mängis ta Jellon Lambi filmis "Ettepanek" ("The Proposition") ja kandideeris sellega Austraalia Filmiinstituudi auhinnale meeskõrvalosa kategoorias, aga ei võitnud seda.
2009 pälvis ta Berliini filmifestivali auhinna telefilmi "An Englishman in New York" eest parima meespeaosa kategoorias ja nimetati ka BAFTA auhinna kandidaadiks, aga ei võitnud seda.
Jüri Orn

Jüri Orn (sündinud 20. märtsil 1938 Otepääl) on eesti kasvatusteadlane.
Haridus ja töö.
Jüri Orn lõpetas 1957. aastal Valga 1. Keskkooli ja 1962. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogina. 1964–1968 õppis TRÜ aspirantuuris. Pedagoogikakandidaat (1975, TRÜ), väitekiri "Interpersonaalsete suhete hindamine õpilaste poolt kui pedagoogiline probleem".
Alustas tööd Tartu Riikliku Ülikooli pedagoogika kateedri vanemlaborandina (1962–1964), oli 1968–1975 sama kateedri assistent ja vanemõpetaja; 1975–1991 Tallinna Pedagoogilise Instituudi pedagoogika ja psühholoogia kateedri vanemõpetaja ja dotsent, 1976–1981 ka sama kateedri juhataja; 1991–1993 Tallinna Pedagoogikaülikooli kasvatusteaduse õppetooli juhataja, dotsent; 1993. aastast kasvatusteaduse korraline professor, õppetooli juhataja, ühtlasi 1996–1999 kasvatusteaduste teaduskonna dekaan, 1999–2002 kasvatusteaduste osakonna juhataja, 2004 aastast emeriitprofessor. 
Osales 1980.–1990. Eesti haridusuuenduses, Eesti Haridusfoorumi töös, oli üheks hariduskontseptsiooni lähtekohtade koostajaks. Olnud paljude vabariiklike, ülikooliliste ja teaduskondlike nõukogude ja komisjonide liige.
Teadustegevus.
Kuulub akadeemik Heino Liimetsa koolkonda, esindab eesti kasvatusteadustes selle seisukohti ja vaateid. Uurimistööd alustas H. Liimetsa juhendamisel koolielu sotsiaal-psühholoogiliste aspektide ja õpilaste eluviisi uurimisega, tegeles kasvatusteaduse teoreetiliste ja metodoloogiliste probleemidega, viimastel aastatel eesti haridus- ja pedagoogilise mõtte ajaloo uurimisega. On olnud seotud juhi või täitjana Eesti Teadusfondi või HTM sihtfinantseeritavate projektidega (Eesti kooli ajalugu, Õppiva inimese ja kasvatustegelikkuse areng kultuuriruumis, Õpistiil kui antropoloogiline ja esteetiline fenomen, Organisatsioonikultuuri mõju pedagoogide rahulolule jt. Õppejõuna õpetanud pedagoogika ja kasvatusteaduse põhikursusi, kursust kooliklassi sotsiaalpsühholoogiast, erikursusi, juhendanud kõigi tasemete üliõpilastöid. Olnud külalisõppejõud Saksa DV-s Güstrowi ja Magdeburgi pedagoogikakõrgkoolides ja Tampere Ülikoolis Soomes.
Jüri Orn on Eesti Akadeemilise Pedagoogika Seltsi (EAPS) taasasutaja, olnud juhatuse liige, 2013. auliige.
Jüri Orn on avaldanud üle 70 teadusartikli ning hulgaliselt artikleid Õpetajate Lehes, koostanud ja toimetanud raamatuid, sh "Eesti põhikooli lõpetaja ja tema eakaaslane teistes riikides" (Tallinn, 1995), olnud raamatute retsensent ja saatesõnade autor, "Haridusleksikoni" (Tallinn, 2013) koostamise töörühma liige.
Meri-Liis Laherand

Meri-Liis Laherand (sündinud 20. novembril 1951) on eesti psühholoog, lastekirjanik ja tõlkija.
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli psühholoogina.
Teosed.
Laherand, Meri-Liis 2008. "Kvalitatiivne uurimisviis". (Jüri Orn, saateks.) Tallinn.
Giorgio Moroder

Giorgio Moroder (kodanikunimega Hansjörg Moroder; sündinud 26. aprillil 1940 Urtijëis) on Itaalia muusik ja helilooja.
Karjääri alustas ta 1965. aastal tantsulokaalis Scotch-Club Aachenis Saksamaal.
Giorgio Moroder on üks 1970. aastate lõpu elektroonilise diskomuusika pioneere. Tuntuse saavutas tehes koostööd Donna Summeriga (laul "I Feel Love").
On kirjutanud filmimuusika sellistele filmidele nagu "Kesköine ekspress", "Ameerika gigolo", "Flashdance" ja "Scarface".
Giorgio Moroder kirjutas muusika 1984. aasta olümpialaulule "Reach Out" ja 1988. aasta olümpialaulule "Hand in Hand".
Colli Euganei

Colli Euganei on vulkaanilise päritoluga küngaste ahelik Itaalias keset Po madalikku mõne kilomeetri kaugusel Padovast.
Aastal 1989 rajati Veneto maakonna esimene looduspark "Parco regionale dei Colli Euganei" pindalaga 18 694 hektarit.
Küngaste ahelik on umbes 15 km pikkune ja umbes 12 km laiune. Kõrgeim küngas on Monte Venda (601 m).
Küngastik on saanud nime poolmüütilise rahva "Euganei" järgi, kes olevat piirkonnas enne veneete elanud.
Piirkond on tänapäeval tuntud eelkõige geotermilise aktiivsuse järgi, mille tõttu on Abano Terme, Montegrotto Terme ja Galzignano Terme saanud tähtsateks kuurortideks.
Metseenlus

Metseenlus on kunsti ja teaduse toetamine ning selle edasiarendamine.
Kunsti ja teaduse toetajat nimetatakse metseeniks (roomlase Maecenase järgi, kes 1. sajandil eKr oli kuulus kirjanduse toetajana).
Vigursuusatamine 2010. aasta taliolümpiamängudel

Vigursuusatamine 2010. aasta taliolümpiamängudel Vancouveris toimus 13.–25. veebruarini.
Vigursuusatamises oli olümpiamängudel mängus kuus medalikomplekti. Küngaslaskumisele ja vigurhüpetele lisaks tegi olümpiadebüüdi suusakross.
Medalitabel.
Vigursuusatamises jagatud medalid riigiti.
Tulemused.
Mehed.
Küngaslaskumine.
 
&lt;br&gt;Finaal: 14. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 30
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2006: Dale Begg-Smith, Austraalia 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused: Kvalifikatsioon -Finaal
Vigurhüpped.
 
&lt;br&gt;Finaal: 25. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 25
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2006: Han Xiaopeng, Hiina 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused 
Suusakross.
 
&lt;br&gt;Finaal: 21. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 33 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused 
Naised.
Küngaslaskumine.
&lt;br&gt;Finaal: 13. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 27 
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2006: Jennifer Heil, Kanada 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused: Kvalifikatsioon-Finaal
Vigurhüpped.
 
&lt;br&gt;Finaal: 24. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 23
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2006: Evelyne Leu, Šveits 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused 
Suusakross.
 
&lt;br&gt;Finaal: 23. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 35 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Linnuke

"Linnuke" (inglise keeles "Birdy") on 1984. aasta Ameerika Ühendriikide film. See põhineb William Whartoni allegoorilisel romaanil "Birdy".
Filmi lavastas Alan Parker, peaosades Matthew Modine ja Nicolas Cage.
1985. aastal võitis Alan Parker filmi eest Cannes'i filmifestivalil žürii eriauhinna ("Grand Prize of the Jury").
Terme Euganee

Terme Euganee on tervisvete piirkond Itaalias Padova lähedal Colli Euganei jalamil. 
Tervisveeallikad asuvad Abano Terme, Montegrotto Terme, Galzignano Terme, Battaglia Terme ja Teolo vallas.
Birdy

"Birdy" on William Whartoni allegooriline romaan, mis ilmus 1978. aastal.
1984. aastal valmis raamatu põhjal film "Linnuke". Filmi lavastas Alan Parker, peaosades Matthew Modine ja Nicolas Cage.
Rikard Bergqvisti sama romaani ainelist näidendit on lavastatud ka Eesti teatris. Tallinna Linnateatris lavastas näidendi Eva Klemets. Peaosades Indrek Ojari ja Bert Raudsep.