tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Bengali viigipuu

Bengali viigipuu ehk baanian ("Ficus benghalensis", sünonüüm "Ficus indica") on viigipuu perekonda kuuluv puuliik. Viigipuu perekond kuulub mooruspuuliste sugukonda, mis omakorda kuulub roosilaadsete seltsi.
Puul on tugevad õhujuured, millest moodustuvad tihti uute tüvedena toimivad tüvijuured, mille otsad võivad ulatuda maapinnast üles ja üksiti jätta mulje eraldi puust. Sedamoodi võib vana paljutüveline puu moodustada terve salu. 
Baaniani puitu kasutatakse tarbepuiduna. Bengali viigipuu annab omapärast looduslikku saadust – šellakit, seda tekitavad tillukesed punased lakitäid ("Kerria lacca"), kes noortest võrsetest mahla imedes eritavad kaitsevarjuks kummitaolist vedelikku.
Maailma suurim baanian on Thimmamma Marrimanu, mis asub Anantapuri linnas (261 000 elanikku), mis omakorda asub u 25 km Kadiri linnast (125 000 elanikku) Andhra Pradeshi osariigis Indias. Puu võrestiku ulatus on 19 107 m² ehk 4,721 aakrit. Thimmamma Marrimanu puud peetakse Indias pühaks puuks (hiiepuuks), mille juurde rändab palju naisi ja neide, sest puud peetakse viljakussümboliks.
Puu ingliskeelse nimetuse "banyan" järgi nimetati AT&amp;T UNIX System V jaoks välja töötatud Banyan VINES-i võrguoperatsioonisüsteem.
Voldemar Reiter

Voldemar Reiter (21. jaanuar 1950 Tõrva – 4. aprill 1993 Tallinn) oli eesti ehtekunstnik ja karikaturist.
Elulugu.
Voldemar Reiter sündis Tõrvas töölisperekonnas. Ta lõpetas 1965. aastal Mäetaguse 8-klassilise kooli ja astus Tallinna Polütehnikumi, mille lõpetas 1969 automaatika ja telemehaanika aparatuuri tootmise erialal. Aastatel 1980–1985 õppis ta ERKI-s. Seejärel töötas ta ERKI-s õppealameistrina. Ta oli Eesti Kunstnike Liidu liige alates 1991. aastast. Ta lõi ehtekomplekte, õõnesvorme ja mälestusmedaleid. Tema poolt on loodud punasest vasest mälestusmedalid näiteks C. R. Jakobsoni nimeline Viljandi 1. Keskkool (1986), Georg Lurich (1987), Eesti (1987), Eesti Keemia Selts 1891 (1989).
Tema esimene karikatuur ilmus ajalehes Õhtuleht 1980. aastal. Tema karikatuure on avaldatud veel väljaannetes Noorte Hääl, Sirp ja Vasar, Pikker ning mitmes rahvusvahelise näituse kataloogis, näiteks "Võitjate üle ei naerda!", "Mis siin naerda on?" ja Baltimaade karikatuurinäituste kataloogis "Homo sapiens" (Vilnius, 1981 ja 1984). Ta osales karikatuurinäitustel Leningradis (1981), Havannas (1981), Gabrovos (1981, 1983, 1985), Anconas (1981, 1983, 1985, 1989) ja Tokyos (1983, 1985).
Voldemar Reiter on maetud Metsakalmistule.
Mälestuse jäädvustamine.
2007. aastal toimus Voldemar Reiteri nimeline laste joonistusvõistlus Mäetagusel.
Sirje-Mall Reitav

Sirje-Mall Reitav (26. septembril 1941 Tartus – 13. septembril 2008 Tallinnas) oli eesti tekstiilikunstnik.
Elukäik.
Sirje-Mall Reitav õppis aastatel 1956–1961 Tartu Kunstikoolis maali ning aastatel 1962–1967 Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis tekstiili. 
Isiklikku.
Tema abikaasa oli graafik ja fotograaf Jaan Klõšeiko.
Liikmesus.
Sirje-Mall Reitav kuulus aastast 1988 Eesti Kunstnike Liitu, aastast 1989 Eesti Disainerite Liitu ning 1993. aastast Eesti Tekstiilikunstnike Liitu.
Ai Xia

Ai Xia (hiina keeles 艾霞; sünninimi Yan Yinan (hiina: 嚴以南) 29. november 1912 Tianjin – 15. veebruar 1934 Shanghai) oli Hiina näitleja ja stsenarist. Ta mängis tummfilmides.
Ta mängis kokku kaheksas filmis.
Ta kirjutas stsenaariumi filmile "Kaasaegne naine" (現代一女性; 1933, lavastaja Li Pingqian), milles ise ka peaosa mängis.
Ta sooritas 21-aastaselt enesetapu, mürgitades end toore oopiumiga.
Tema elulool põhineb film "Uued naised" (新女性; 1935; lavastaja Cai Chusheng), kus nimirollis on Ruan Lingyu.
Nuudsaku oja

Nuudsaku oja on oja Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas
Viljandi ja Mulgi vallas.
Oja pikkus on 5,1 km ja valgla suurus 11,9 km², langus 9,5 m ja lang 1,86 m/km. 
Oja saab alguse 94,5 m kõrgusel Kassi külas ja suubub Tuhalaane külas 85 m kõrgusel paremalt poolt Tuhalaane ojasse 1,8 km kaugusel selle suudmest. Oja läbib Nuudsaku järve. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Päivi Setälä

Päivi Eeva Marjatta Setälä (sünninimi Priha; 20. jaanuar 1943 Kuopio – 7. märts 2014 Helsingi) oli Soome ajaloolane, kes uuris peamiselt kultuurilugu. Ta sai tuntuks Soome naisuurimuse ühe silmapaistvaima algataja ja läbiviijana.
Setälä kaitses oma doktorikraadi 1977. aastal Helsingi ülikoolis. Tema väitekiri "Private domini in Roman brick stamps of the empire" käsitles Rooma impeeriumis kasutatud tellistele löödud templikirju.
Aastail 1970–1982 töötas Setälä Helsingi ülikoolis ajalooassistendina ning seejärel oli ta professori kohusetäitja. 1991. aastal nimetati ta Soome esimeseks naisajaloo erakorraliseks professoriks samal aastal rajatud Kristiina instituudis (soome Kristiina-instituutti, sai oma nime Rootsi kuninganna Kristiina järgi). Pärat kolmeaastast professuuri töötas ta samuti kolm aastat (1994–1997) Soome Rooma instituudi juhatajana. 
Setälä uurimistöö tuntima osa moodustasid populaarteaduslikud naisajaloo esitused. Koos Matti Klinge, Laura Kolbe ja Maria-Liisa Nevalaga kirjutatud teos "Kuningatar Kristiina – aikansa eurooppalainen" (1990) leidis äramärkimist Tieto-Finlandia teadusauhinnavõistlusel, nagu ka tema naisajaloo triloogia esimene osa "Antiikin nainen" (1993). Triloogia ülejäänud osad on "Keskiajan nainen" (1996) ja "Renessanssin nainen: naisten elämää 1400- ja 1500-luvun Italiassa" (2000). Triloogia on eesti keelde tõlkinud Maimu Berg.
Setälä oli aastail 1989–1994 teadusajakirja Tiede toimetuse juhataja, aastast 1997 oli ta ka Teadusinformatsiooni Liidu (Tieteen tiedotus ry) juhatuses. Aastail 1993–1995 oli ta Teadusinformatsiooni nõukogus (Tiedonjulkistamisen neuvottelukunta) ning 1984–1994 teaduskeskuse Heureka juhatuses ning aastast 1998 Heureka komisjonis.
Tillunire

Tillunire on Väikses väinas selle Muhu saare poolses küljes Väinatammiga eraldatud väina pooli ühendav süvendatud oja ehk kraav.
Tillunire on kujunenud väinast, mis eraldas Kindakare (mis varem oli saar) ja Muhu saart.
Kraav rajati 1940. aastate lõpus. Seda süvendas MTÜ Väikese Väina Selts aastal 2017. 25. jaanuaril 2018 kuulutati keskkonnagalal Tillunire oja puhastamine aasta keskkonnateoks.
Pikk tänav (Viljandi)

Pikk tänav on tänav Viljandi kesklinnas. Seniste andmete põhjal on Pikk tänav Viljandi tekkeloos kõige olulisemal kohal.
Kirjeldus.
Pikk tänav algab Kauba tänavalt, ristub Munga, Sepa, Lossi ja Lutsu tänavaga ning lõpeb Ranna puiesteel. Algusest kuni Sepa tänavani on Pikk tänav ühesuunaline.
Tänava pikkus on 586 m.
Pika tänava ala on Viljandi arheoloogiliselt enim uuritud piirkond.
Tänaval asuvad Villa Gabler, Kondase keskus ja Viljandi Jaani kirik.
Ajalugu.
Tänav on pärit keskajast, 1784. aastal koosnes see kolmest osast: Kauba tänavast kuni Jaani kirikuni oli tänava nimi Pikk tänav, kirikust kuni Lossi tänavani Munga tänav ja Lossi tänavast järve poole Juudi tänav ("Judengasse", "Judenstrasse"). Pika tänavaga liideti 1804. aastal Munga tänav, 1936. aastal ka Juudi tänav. Nõukogude ajal kandis Pikk tänav Pioneeri tänava nime.
Pika tänava piirkond oli asustatud juba enne Viljandi linnamüüri rajamist. Pika tänava varaseim maakivisillutis on dateeritud 14. sajandisse. Pika tänava piirkonnast on avastatud ka keskaegseid hooneid.
Ashleigh Ball

Ashleigh Ball (õieti Ashleigh Adele Ball; sündinud 31. märtsil 1983 Vancouveris Briti Columbia provintsis) on Kanada dublaažinäitleja ja ansambli Hey Ocean! liige.
Broken Glances

"Broken Glances" on inglise "indie rock" ansambli The Pigeon Detectives viies stuudioalbum. Albumi andis 2017. aastal välja sõltumatu plaadifirma Dance to the Radio.
Hõlmikpuusortide loend

Hõlmikpuu vormide ja sortide loend loetleb peamiselt kultuurtaimena kasvatatavaid hõlmikpuid.
Hõlmikpuul on mitmeid teisendeid, vorme ja sorte kääbusvormidest kuni suurte puudeni. Taksonoomias käsitletakse neid hõlmikpuu ladinakeelsete sünonüümidena, kuid sortide arvestust peetakse 
kultuurtaimede rahvusvahelise nomenklatuuri ("International Code of Nomenclature for Cultivated Plants") alusel. 
ia macrophylla" (liik).
Hiinas saab hõlmikpuid kultvideerida 25° ja 42° N laiuskraadidel, kus talvine miinimumtemperatuur ulatub –32 °C ja suvine maksimumtemperatuur +42 °C. (He jt, 1997; viidanud Del Tredici 13:2008)
H. L. Li (1956) arvates hakati Hiinas hõlmikpuid kultiveerima nende söödavate seemnete tõttu. M. C. Tseni peetakse esimeseks Hiina botaanikuks, kes püüdis kultuurhõlmikpuude süstemaatikat luua (1935). Ta pakkus välja kolm varieteetide rühma: ) var. "typica"; b) var "huana" c) var "apiculata". 
A. "Meihe- Yinxing" - 'Dameihe', 'Mianhuaguo', 'Nanhuiwuxin', 'Suanpanguo', 'Tongziguo', 'Ximeihe'; 
B. "Fusion-Yinxing" - 'Changbing-Fushon', 'Dafushon', 'Dongtinghuang', 'Fuzi', 'Ganlan-Fushon', 'Jiafuhon', 'Jianchu', 'Jiangho-fushon', 'Jinguo-Fushon', 'Luanguo-Fushon', 'Xiao-Fushon', 'Yandi-Fushon', 'Zaozi-Fushon'; 
C. "Maling-Yinxing" - 'Damaling', 'Longyan', 'Huangpiguo', 'Qingpiguo', 'Ximaling', 'Zhongmaling'.
Damned Damned Damned

"Damned Damned Damned" on Briti punkbändi The Damned debüütstuudioalbum. 
Albumi andis 1977. aasta 18. veebruaril välja plaadifirma Stiff Records. "Damned Damned Damned" on Briti punkbändide üleüldse esimene täispikk album.
Lugude loend.
Kui ei ole märgitud teisiti, on lugude autor Brian James.
Säärane mulk

"Säärane mulk ehk Sada vakka tangusoola" (originaalpealkirjaga "Särane Mul'k, ehk Sada wakka tangusoola") on 1872 Tartus ilmunud Lydia Koidula näidend. Näidend trükiti W. Gläseri juures.
She Moves in Her Own Way

"She Moves in Her Own Way" on Briti "indie rock"i ansambli The Kooks laul, mis ilmus selle stuudioalbumil "Inside In/Inside Out" (2006). See anti välja ka singlina. Briti singlite edetabelis UK Singles Chart jõudis see seitsmendale kohale.
Radade loend.
CD 
7" 
Maxi-CD
Aeg (väljaanne 1906)

Aeg oli Päevalehe lühendatud väljaanne, mis ilmus Tallinnas aastatel 1906–1919. 
1917–1919 andis väljaannet välja Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisus. Väljaande viimane vastutav toimetaja oli Hans Rebane.
Väljaandel oli mitmesuguseid lisasid, sealhulgas Aeg : Kirjandusline lisa, mis ilmus 1909–1911.
Tabitha St. Germain

Tabitha St. Germain (õieti Tabitha St. Germain; sündinud 1964 Vancouveris Briti Columbia provintsis) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Londoni Ülikooli slaavi ja Ida-Euroopa uuringute instituut

Londoni Ülikooli slaavi ja Ida-Euroopa uuringute instituut (inglise UCL School of Slavonic and East European Studies, lühend SSEES) on Londoni Ülikooli ühe kolledži (University College London, lühend UCL) instituut, kus õpetatakse ja uuritakse Kesk-, Ida-, Lõuna-Euroopa ja Venemaa ajalugu, majandust, sotsioloogiat, kirjandusteadust. Peale selle õpetatakse instituudis ka üle 12 keele, mida nendes Euroopa piirkondades räägitakse (sh eesti keelt).
Londoni Ülikooli slaavi ja Ida-Euroopa uuringute instituudi asutas 1915. aastal Tomáš Garrigue Masaryk.
Masaryki ülikool

Masaryki Ülikool (tšehhi keeles "Masarykova univerzita") on Tšehhis Brnos asuv ülikool. Kool on nimetatud Tšehhoslovakkia esimese presidendi Tomáš Garrigue Masaryki järgi.
Masaryki ülikool asutati 1919. aastal, olles tollal Karli ülikooli (asutatud 1348) kõrval teine Tšehhi ülikool (1573. aastal asutatud Palacký ülikool oli 1860. aastal suletud ja taasavati alles 1946. aastal). 1960. aastal nimetati Masaryki ülikool Tšehhi bioloogi Jan Evangelista Purkyně järgi ümber Jan Evangelista Purkyně ülikooliks. Pärast 1990. aasta velvetrevolutsiooni ennistati ülikoolile algne nimi. 
Tänapäeval on koolis üheksa teaduskonda ja neis õpib umbes 30 000 üliõpilast.
Eesti keel ja kultuur Masaryki ülikoolis.
Alates 2009. aastast saab Masaryki ülikooli baltistika osakonnas õppida ka eesti keelt. Eesti riik on lähetanud selleks sinna eesti keele ja kultuuri akadeemilise välisõppe programmi (EKKAV) raames eesti keele ja kultuuri lektori. Programmi koordineeris Eesti Instituut, alates 2021. aastast haldab programmi Haridus- ja Noorteamet.
Masaryki ülikoolis asus esimese eesti keele lektorina 2009. aastal tööle Linda Püssa.
Lvivi ülikool

Ivan Franko nimeline Lvivi Rahvuslik Ülikool (ukraina keeles Львівський національний університет імені Івана Франка) on Ukrainas Lvivis asuv ülikool, Ukraina vanim ülikool. Kool on nimetatud ukraina kirjaniku ja ühiskonnategelase Ivan Franko järgi.
Ülikool asutati 1661. aastal Poola kuninga Jan II Kazimierzi seadlusega.
Kuni 1772. aastani oli see koos Lviviga Poolas. Aastatel 1772–1918 oli see Austria jagamise all, kuid alates XIX sajandi keskpaigast õitses selles Poola kultuur ja seda loeti poola keeles, kuna Galicias valitses suur autonoomia ja tugev poolakate areng, poola keel. Lvivi ülikool naasis Poolasse 1918. aastal ja talle anti ülikooli nimi Jan Kazimierz Lvivis.
2005. aastal õppis ülikoolis umbes 22 000 üliõpilast.
Eesti keel ja kultuur Lvivi ülikoolis.
Eesti keele ja kultuuri akadeemilise välisõppe programmi (EKKAV) raames saab alates 2009. aastast Lvivi ülikooli rahvusvaheliste suhete teaduskonnas õppida ka eesti keelt. Programmi koordineeris Eesti Instituut, alates 2021. aastast haldab programmi Haridus- ja Noorteamet.
Ülikooli struktuur.
Teaduskonnad.
Lvivi Ülikool koosneb 19 teaduskonnast.
Theodor Kaluza

Theodor Franz Eduard Kaluza (9. november 1885 Opole –19. jaanuar 1954 Göttingen) oli saksa füüsik ja matemaatik. 
Tema peamised uurimisvaldkonnad olid viiemõõtmelise ruumi teooria ja üldrelatiivsusteooria. Inspireerituna Hermann Weyli töödest, tõi ta matemaatilisse füüsikasse idee viiendast mõõtmest, millest sai Kaluza-Kleini teooria lähtealus. 1919. aastal õnnestus tal "kokkupakitud" viiendat mõõdet kasutusele võttes ühendadaelektromagnetilise vastastikmõju ja gravitatsiooni võrrandid tavalises neljamõõtmelises aegruumis. Sama aasta aprillis tutvustas ta oma tööd Albert Einsteinile, kelle abil 1921. aastal uurimus avaldati teadusajakirjas. Kaluza-Kleini teooria ideed leidsid rakendust ja neid arendati edasi stringiteoorias. 
Haridus- ja töökäik.
Ta õppis Königsbergi ülikoolis ja sai 1907. aastal samast ülikoolist doktorikraadi. 1909. aastal ta habiliteerus. Ta töötas eradotsendina, enne kui 1929. aastal sai Kieli Ülikooli professoriks. 1933. aastast kuni oma surmani töötas ta Göttingeni ülikoolis professorina.
Isiklikku.
Tema isa Max Kaluza oli Königsbergi ülikooli inglise keele professor. Keelte vastu tundis huvi ka Theodor Kaluza, kes oskas enam kui 15 keelt, sealhulgas heebrea, araabia, ungari ja leedu keelt. Ta huvitus ka kirjandusest ja filosoofiast.
Tema matemaatikust poeg Theodor Kaluza (1910–1994) oli 1960. aastatel Hannoveri Tehnikaülikooli rektor.
Välislingid.
Oskar Klein

Oskar Klein (15. september 1894 Stockholm – 5. veebruar 1977 Danderydi vald) oli rootsi füüsikateoreetik. 
Ta oli Stockholmi Ülikooli professor. Ta andis panuse Kaluza-Kleini teooriasse. Selle teooria ideed leidsid rakendust ja arendati edasi stringiteoorias. 
Klein on ka Schrödingeri võrrandi relativistliku versiooni 
Kleini-Gordoni võrrandi loojaid (1927). 
1965. aastal esitas ta koos Hannes Alfvéniga Suure Paugu teooriale alternatiivse kosmoloogilise mudeli (Alfvéni-Kleini kosmoloogia).
Töökäik.
1910. aastal võttis Svante Arrhenius ta enda juurde tööle Nobeli instituuti. 1912. aastal avaldas ta oma esimese teadusartikli. Pärast sõda jätkas ta koostööd Arrheniusega füüsikalise keemia valdkonnas. Aastatel 1917–1921 töötas ta Kopenhaageni Ülikoolis Niels Bohri juures. Doktorikraadi sai ta 1921. aastal Stockholms högskolas (praegu Stockholmi Ülikool). Aastatel 1923–1925 töötas ta Michigani Ülikoolis õppejõuna, 1926. aastast dotsendina Lundi Ülikoolis. 1930. aastal sai ta professuuri Stockholms högskolas (sai ülikooli staatuse 1960. aastal). Oskar Klein emeriteerus 1962. aastal.
Mälestuse jäädvustamine.
Tema auks annab Stockholmi Ülikool välja Oskar Kleini medalit.
Isiklikku.
Tema vend etnoloog Ernst Klein uuris 1923. aastal rannarootslasi Ruhnul.
Kristjan Pett

Kristjan Pett (8. juuli 1915 Morjeni talu, Uderna vald, Tartumaa – 25. august 2016) oli eesti sõjaväelane (leitnant), viimane Eestis elanud enne Teist maailmasõda Sõjakooli lõpetanud kaitseväe ohvitser.
Elulugu.
Kristjan Pett õppis Hugo Treffneri Gümnaasiumis. Pärast ajateenistust asus ta õppima Sõjakooli aspirantide kooli ning pärast kaheaastast praktikat läbis Sõjakooli katsed. Sõjakooli lõpetas 1939. aastal, järgmisel aastal anti talle nooremleitnandi auaste.
Leitnant Kristjan Pett teenis Eesti ratsaväerügemendis, mis 1941. aastal Nõukogude Liidu okupatsioonivõimude käsul likvideeriti. 1941. aasta juulis põgenes Punaarmee 182. Eesti Laskurdiviisi 232. laskurpolgu rühmaülemana sõdinud leitnant Pett rindelt, sattudes seejärel Saksamaale Königsbergi vangilaagrisse.
1944. aasta kevadsuvel tegeles 1. Eesti Julgeolekupolitsei ja SD pataljoni Kiviõli Kristjan Petti kompanii Alutaguse piirkonnas veebruaris üle Peipsi jää tulnud Esimese Eesti Partisanide Brigaadi üksustega, kes olid välja jõudnud juba Tudu, Virunurme ja Mäetaguse jooneni. Esmalt tõkestati koos 2. Piirikaitserügemendi üksustega nende sissetungi sisemaale. Märtsikuu teisel nädalal sunniti partisaniüksused taanduma ja paarinädalase jälituslahinguga hävitati peaüksus täielikult. Ainult väikesel osal õnnestus pääseda läbi metsade Peipsi äärde ja üle jää tagasi. Seejärel likvideeriti hajutatud partisanigrupid Sirtsu soo ümbruse metsades, Murakasoos ja selle lõunatipus asuval Mõurassaarel.
1944. aastal sai Saksa armee 1. Eesti Julgeolekupolitsei ja SD pataljoni koosseisus Lõuna-Eesti rindel sõdinud leitnant Pett haavata ning üksuse taganedes viidi ta laevaga Saksamaale Danzigisse (nüüd Gdansk). Seejärel suunati leitnant Petti pataljon Ida-Preisimaale Tilsiti linna (nüüd Sovetsk Kaliningradi oblastis) kaitsele, kus ta sattus taas vangistusse.
Vabanes vangistusest 1954. aastal. Pärast vabanemist sidus ta elu muusikaga, alustades õpinguid Tallinna Muusikakoolis. Edasi viis orkestrijuhi amet ta Kiviõlisse, kus ta tutvus oma tulevase abikaasa Innaga.
Isiklikku.
Tema õde oli Helmi Mäelo. Pett on maetud Metsakalmistule.
Nalja Madis

Nalja Madis oli huumori- ja satiiriajakiri, mis ilmus 1903. aastal Keilas. Toimetaja oli Jakob Jaason. 
Kuna tsaarivalitsus takistas ajakirja Meie Mats trükkimist ja levitamist, aga see ajakiri oli rahva seas väga populaarne, oli Nalja Madis peamiselt Meie Matsi asemel augutäiteks. 
Ajakirja trükiti Tallinnas A. Kullapi trükikojas. 1903. aasta juunis keelas Tartu uus tsensor Nalja Madise väljaandmise, kuigi eelmine tsensor oli avaldamisloa andnud. Vahepeal oli jõudnud A. Kullapi trükikoda suurema osa ajakirjadest juba ära trükkida ja kirjastajalegi üle andnud, kes oli need ka juba maha müünud. Ilmus ainult üks number, ajakiri ilmus edasi Nalja Liisa nime all.
Vaata ka.
Meie Mats (1902) &gt; Nalja Madis (1903) &gt; Nalja Liisa (1904) &gt; Meie Matsi vastane (1905) &gt; Uus Meie Mats (1906) &gt; Meie Mats &gt; Päris Meie Mats (1907) &gt; Matside Mats (1907) &gt; Sakste Mats (1908) &gt; Matsi poeg Ats (1908) &gt; Matsi poeg Mats (1908) &gt; Meie Mats Ise (1908) &gt; Vana Meie Mats (1914)
Kristjan Liivamägi

Kristjan Liivamägi (16. juuni 1986) on eesti majandusteadlane. Ta uurib investorite käitumist finantsturgudel ja käitumusliku rahanduse probleeme.
Elukäik.
Kristjan Liivamägi alustas haridusteed Tallinna Saksa Gümnaasiumis, saksakeelse osakonna eriklassis, kus ta õppis aastatel 1993–2005. Ta lõpetas gümnaasiumi Saksamaa ja Eesti riikliku lõputunnistusega ning hõbemedaliga. 2005–2008 omandas ta Tallinna Tehnikaülikooli ehitusteaduskonnas logistika bakalaureusekraadi ning täiendas end ERASMUS stipendiaadina Dresdeni Tehnikaülikoolis Saksamaal.
2008–2010 jätkas ta õppimist Tallinna Tehnikaülikooli majandusteaduskonnas panganduse ja rahanduse erialal, omandades magistrikraadi. Tema magistritöö keskendus teemale "Kulla optimaalne osakaal erainvestori portfellis". Aastatel 2012–2018 jätkas õpinguid Tallinna Tehnikaülikooli doktorantuuris, kus uuris erainvestorite käitumist finantsturgudel. 2018. aastal kaitses ta doktoritööd teemal "Haridus ja investori käitumine".
2009–2014 töötas ta Ernst &amp; Young Baltic AS auditiosakonnas konsultandi ja vanemkonsultandina, juhtides finants- ja kindlustusettevõtete auditeid. Samal ajal töötas 2011–2012 Ernst &amp; Young GmbH Wirtschaftsprüfungsgesellschafti auditiosakonnas vanemkonsultandina. 2014–2015 oli ta Ernst &amp; Young Baltic AS auditiosakonna juhtivkonsultant.
2013–2017 töötas ta Tallinna Tehnikaülikoolis rahanduse ja panganduse õppetooli lektorina ning 2014–2015 Eesti Ettevõtluskõrgkooli Mainoris ettevõtluse õppetooli lektorina .2017. aastast alates on ta Tallinna Tehnikaülikooli majandusanalüüsi ja rahanduse instituudis vanemlektor. Osaleb Tallinna Tehnikaülikooli majandusteaduskonna Majandusanalüüsi ja rahanduse instituudi teadustöö uurimisrühmas ning on uurimis- ja lõputööde kaitsmiskomisjoni liige ja retsensent. Juhendab panganduse, rahanduse ja finantsjuhtimise valdkonnas üliõpilaste uurimis-, bakalaureuse- ja magistritöid.
2015 alustas ta tööd Tallinna Linnavalitsuses linnakassa osakonna juhtivspetsialistina. 
Kristjan Liivamägi on Audiitorkogu liige ning omab vandeaudiitori ja avaliku sektori vandeaudiitori kutsetunnistust nr 601.
Isiklikku.
Tema isa on ujuja ja ujumistreener Kalle Liivamägi, vend on ujuja Martin Liivamägi.
Shangguan Yunzhu

Shangguan Yunzhu (hiina keeles 上官雲珠; sündinud Wei Junluo (hiina: 韋均犖; 2. märts 1920 Jiangyin, Jiangsu – 23. november 1968 Shanghai) oli Hiina näitleja. Ta näitles filmides 1940.–1960. aastatel. Teda peeti üheks andekamaks ja mitmekülgsemaks näitlejaks.
Shangguan Yunzhu põgenes Shanghaisse, kui tema kodulinna Jiangyini ründasid 1937. aastal jaapanlased. Shanghais hakkas ta teatri- ja filminäitlejaks. Tema karjäär sai alguse pärast Teise Hiina-Jaapani sõja lõppu.
Ta tegi filmidebüüdi 1941. aastal. Ta mängis mitmes vasakpoolses filmis, seal hulgas "Kevadine jõgi voolab itta" (一江春水向东流; lavastajad Cai Chusheng ja Zheng Junli, 1947), "Varesed ja varblased" (烏鴉與麻雀; lavastaja Zheng Junli, 1949) ning "Naised külg külje kõrval" (麗人行; lavastaja, Chen Liting, 1949). Pärast kommunistide võitu Hiinas 1949. aastal tema karjäär peatus mõneks ajaks. Hiljem mängis ta veel paljudes filmirollides.
Shangguan Yunzhu oli kolm korda abielus ja tal oli kolm last, kuid kõik tema abielud lõppesid lahutusega. Väidetavalt olevat tal olnud armuafäär Mao Zedongiga. Seetõttu hakkasid Mao Zedongi abikaasa Jiang Qingi järgijad teda taga kiusama, mis viis Shangguan Yunzhu enesetapnuni 1968. aasta novembris.
Aastal 2005 valiti ta kõigi aegade saja parima Hiina filminäitleja seas 31. kohale.
Xu Lai

Xu Lai (hiina keeles 徐来; sünninimi Xu Xiaomei (hiina: 徐小妹); 1909 Shanghai – 4. aprill 1973 Peking) oli Hiina filminäitleja ja Teise maailmasõja salaagent. Teda peeti iluetaloniks.
Xu Lai sündis Shanghais vaeses peres. Vaesuse tõttu hakkas ta 13-aastaselt Zhabeis tööle brittidele kuulunud munavabrikus, kuid ta sai hiljem siiski kooli minna, kui tema perekonna majanduslik seis paranes.
1932. aastast töötas ta filmistuudios Mingxing Film Company. Ta sai tuntuks 1933. aastal tummfilmiga "Kevade igandid" (残春), kus ta mängis Hiina filmi ajaloo arvatavasti esimeses vannistseenis.
Xu Lai mängis filmides ainult kolm aastat. Ta lõpetas filmikarjääri pärast filminäitleja Ruan Lingyu enesetappu 1935. aastal.
Tema esimene abikaasa oli Li Jinhui, keda on nimetatud Hiina popmuusika isaks. Neil sündis tütar Xiaofeng, kes aga 1935. aastal viieaastaselt suri. Selle tõttu nende abielu lagunes ja nad lahutasid sama aasta novembris.
Xu allus koos oma teise abikaasa kindralleitnant Tang Shengmingiga Teise Hiina-Jaapani sõja ajal pealtnäha Jaapani kontrollitud Nankingi nukuvalitsusele, kuid nad töötasid Chongqingis Hiina Vabariigi vastupanuliikumise heaks.
Kommunistide võiduga Hiinas läksid Xu ja Tang üle Hiina Rahvavabariiki, kuid neid kiusati kultuurirevolutsiooni (1966–1976) ajal taga. Xu Lai suri 1973. aastal vanglas. Tema abikaasa suri 1987. aastal.
Meie Matsi vastane

Meie Matsi wastane oli huumori- ja satiirileht, mida ilmus 1905. aastal Tallinnas vaid kaks numbrit. Väljaandja oli Jakob Jaason. 
Kuna tsaarivalitsus takistas ajalehe Meie Mats trükkimist ja levitamist, aga ajaleht oli rahva seas väga populaarne, siis oli Meie Matsi vastane peamiselt Meie Matsi asendaja. Enne ajalehte Meie Matsi vastane ilmusid Nalja Madis ja Nalja Liisa.
Vaata ka.
"Meie Mats" (1902) &gt; "Nalja Madis" (1903) &gt; "Nalja Liisa" (1904) &gt; "Meie Matsi vastane" (1905) &gt; "Uus Meie Mats" (1906) &gt; "Meie Mats" &gt; "Päris Meie Mats" (1907) &gt; "Matside Mats" (1907) &gt; "Sakste Mats" (1908) &gt; "Matsi poeg Ats" (1908) &gt; "Matsi poeg Mats" (1908) &gt; "Meie Mats Ise" (1908) &gt; "Vana Meie Mats" (1914)
Osvald Nitski

Osvald Nitski on mitme inimese nimi:
Virmalised (täpsustus)

Virmalised on atmosfääri kõrgemates kihtides esinev optiline nähtus. Virmaliste (vanemas kirjaviisis Wirmalised) all võidakse mõelda ka järgmist:
Osvald Nitski (maadleja)

Osvald Nitski (16. veebruar 1935 Kemerovo – 14. detsember 2009 Tallinn) oli eesti maadleja ja sambomaadleja.
Ta lõpetas aastal 1952 Tallinna 32. Keskkooli ja aastal 1958 Leningradi Raudteeinseneride Instituudi. 
Ta alustas treeninguid aastal 1951 Tallinna "Dünamo" sambosektsioonis.
Aastatel 1952–1958 kuulus ta Leningradi sambokoondisse.
Aastatel 1961–1964 tuli ta sambos neli korda Eesti NSV meistriks. Lisaks tuli ta aastal 1965 raskekaalus Eesti meistriks ka vabamaadluses, võitis aastatel 1962–1966 Eesti meistrivõistlustel veel 2 hõbemedalit ja 2 pronksmedalit.
Ta oli tegev Samboföderatsiooni presiidiumis ja oli esimene föderatsiooni esimees. Hiljem oli ta aastast 1974 ka kohtunikekogu esimees ja Judoföderatsiooni aseesimees.
Hu Die

Hu Die (hiina keeles 胡蝶; sünninimi Hu Ruihua (hiina: 胡瑞華); 1907 või 1908 Shanghai – 23. aprill 1989 Vancouver, Kanada) oli Hiina näitleja. Ta oli üks populaarsemaid Hiina näitlejaid 1920. ja 1930. aastatel. Ta oli tuntud ka ingliskeelse nimega Butterfly Wu.
Hu Die sündis Shanghais ja kolis üheksa-aastaselt Guangzhousse. Tema isa oli Pekingi-Harbini vahelise raudtee peainspektor, tänu millele veetis Hu Die suure osa noorukieast Hiina põhjapoolsetes linnades, näiteks Pekingis, Tianjinis ja Yingkous, ning õppis seeläbi ideaalselt rääkima mandariinihiina keelt, mis osutus hiljem suureks eeliseks, kui Hiina filmitööstus siirdus tummfilmidest helifilmidele.
Aastal 1924 kolis ta koos perekonnaga tagasi Shanghaisse. Hiina filmikool avades oli ta esimene õpilane, kes ennast sinna kirja panni.
Ta mängis filmisarjas "Punase lootuse templi põletamine" (火燒紅蓮寺), mis pani aluse võitluskunstide filmide hullustusele.
1931. aastal näitles ta Hiina esimeses helifilmis "Sõutüdruku punane pojeng" (歌女紅牡丹; lavastaja Zhang Shichuan).
1934. aastal näitles ta filmis "Kaksikõed" (姊妹花; lavastaja Zheng Zhengqiu), milles esitas ta meisterlikult kaksikõdede rolle väga erinevate isiksustega. "Kaksikõdesid" peetakse Hu Die parimaks filmiks.
Ta valiti 1933. aastal Hiina esimeseks "filmikuningannaks".
Pärast seda, kui jaapanlased hõivasid 1937. aastal Shanghai, põgenes ta Hongkongi ja jäi sinna kuni 1941. aastal, mil ka Hongkong Jaapani kätte langes. Ta keeldus jaapanlaste heaks töötamast ning põgenes Hiina sisemaal asuvasse Chongqingi. Pärast Teise maailmasõja lõppu naasis ta Hongkongi ja jätkas näitlemist. Hu läks 1967. aastal pensionile ja kolis Kanadasse.
Meril Beilmann

Meril Beilmann (sündinud 12. juunil 1995 Tallinnas) on Eesti laskesuusataja.
Ameerika Eestlane

Ameerika Eestlane oli 1925 USA-s New Yorgis ilmunud väliseesti ajakiri. Ajakirja andis välja kirjastusühisus Ameerika Eestlane. Ajakirja ilmus 28 numbrit. Ajakiri ilmus vastukaaluks kommunistlikule ajalehele Uus Ilm.
Transdanubien

Transdanubien on saksa kõnekeelne sõna, mis viitab Austria pealinna Viini XXI (Floridsdorf) ja XXII (Donaustadt) ringkonnale. Need on ainsad Viini linnaosad, mis asuvad Doonau jõe vasakul kaldal linna idapoolses servas.
Naljaleht (raamat)

Naljaleht oli huumori- ja satiiriraamat, mis ilmus 1924. aastal Tartus. Raamat trükiti J. Raudsepp'a trükikojas.
Naljalehe sisuks oli tõlgitud Mark Twaini jutustusi "Linnukasvatusest", mis olid kirjutatud linnukasvatuse seltsile, ja "Mõnda toatüdrukust", lisaks naljad.
Matkasaabas

Matkasaabas on jalanõu, mis on mõeldud pakkuma kaitset ja mugavust jalale maastikul matkamisel. Matkasaabas toetab hüppeliigest ja on küllaltki jäik. 
Matkasaapad on matkavarustuse üks olulisemaid komponente, sest nende kvaliteet ja vastupidavus võimaldavad matkajal läbida pikki vahemaid vigastusi saamata. Matkasaapaid kasutatakse lisaks matkamisele ka mägironimsel ja jahipidamisel. 
Matkasaapa osad.
1. Pealis – saapa pealmine osa, mis on tavaliselt valmistatud veekindlast materjalist. 
2. Tald – matkasaabastel on kummist sügava mustriga jäik tald, et tagada hea haakumine pinnasega. Tallad kaitsevad jalgu ka põrutuste eest.
3. Keel – asub paelte all ja takistab muda, vee ja prahi sattumist saapa sisse.
4. Vooder – pakub lisakaitset ja mugavust. Vooder võib muuta saapa veekindlamaks ja soojemaks.
5. Sisetald – toestab ja aitab kaitsta jalga põrutuste eest.
Matkasaabaste valimine.
Matkasaapaid tuleks valida eelkõige vastavalt kasutusotstarbele. Samuti tuleks arvestada keskkonnatingimuste ja ilmaoludega, kus hakatakse saapaid kasutama. Eelistada tasuks saapaid, mille pealisel on võimalikult vähe õmbluseid, sest need võivad rebeneda või vett läbi lasta. Saapa tald peaks olema piisavalt jäik, et ebatasasel pinnal liikudes vältida vigastuste teket. Talla muster võiks olla raskel maastikul liikumiseks mõeldud saabastel sügavam, et pakkuda maksimaalset haakumist pinnasega, ja kergemaks kasutamiseks mõeldud saabastel madalam, sest siledal teel liikudes väsitab sügav tallamuster jalga. 
Matkasaabas peab hästi jalga istuma ega tohi loksuda. Samas on oluline, et saabas ei sooniks ega pigistaks jalga. Enne pikemale matkale minemist tuleks matkasaapad kindlasti sisse kanda.
Barry Parker

Barry Parker (sündinud 13. aprillil 1935 Pentictonis Briti Columbia provintsis Kanadas) on Kanada päritolu USA füüsik ja teaduskirjanik.
Ta on Idaho Osariigi Ülikooli emeriitprofessor. Tema peamised uurimisvaldkonnad on üldrelatiivsusteooria, mustad augud ja kosmoloogia. Tal on uurimusi ka DNA füüsikast ja ta on ülikoolis õpetanud teiste ainete kõrval ka biofüüsikat. 
Ta on avaldanud 25 raamatut, neist enamik populaarteaduslikus žanris. Tema esimene teadusraamat oli 1986. aastal ilmunud "Einstein's Dream: The Search for a Unifed Theory of the Universe" ('Einsteini unistus. Otsimas Universumi ehituse ühendteooriat')
Haridus ja töökäik.
Ta lõpetas Briti Columbia Ülikooli bakalaureusekraadiga füüsika erialal. Ta kaitses magistrikraadi Briti Columbia Ülikoolis tahkisefüüsika alal ja doktorikraadi Utah' Osariigi Ülikoolis osakestefüüsika alal.
Ta töötas 30 aastat kuni emeriteerumiseni Idaho Osariigi Ülikoolis füüsika ja astronoomia professorina.
Ave Matsin

Ave Matsin (sünninimi Ave Reimann; sündinud 25. oktoobril 1973 Sürgaveres) on eesti tekstiilikunstnik. 
Elukäik.
Ave Matsin õppis aastatel 1988–1993 Tartu Kunstikoolis kunstnik-dekoraatoriks. Aastal 1999 lõpetas ta Eesti Kunstiakadeemia tekstiili eriala bakalaureuseõppe, aastatel 1999–2000 õppis ta samas koolis kunsti ja kunstiajaloo õpetajaks. Aastal 2002 lõpetas Matsin Eesti Kunstiakadeemias tekstiili eriala magistriõppe ning asus seejärel samas ka doktorantuuri, mis jäi tal lõpetamata. 
Aastatel 1992–1995 töötas Matsin Sürgavere Põhikooli kunstiõpetuse õpetajana, 1994–1997 Pirita Majandusgümnaasiumi norra keele õpetajana. Seejärel oli ta Tallinna Vanalinna Hariduskolleegiumi tekstiiliateljee õpetaja ja kunstihuviõppe projektijuht aastatel 1998–2001 ning Eesti Kunstiakadeemia tunnitasuline siiditrüki ja kangakudumise õppejõud aastatel 2000–2001. 2001. aastal asus Ave Matsin tööle Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemiasse, kus on rahvusliku tekstiili lektor, rahvusliku käsitöö osakonna juhataja, projektijuht, pärandtehnoloogia õppekava programmijuht. 
Liikmesus.
Ave Matsin kuulub Eesti Tekstiilikunstnike Liitu.
Isiklikku.
Oli aastatel 1999-2015 abielus kirjanduskriitik ja kirjanik Paavo Matsiniga. Paaril on ühine tütar.
Dorothea Taanist

Dorothea Taanist (saksa keeles ka "Dorothea von Preußen" või "Dorothea von Brandenburg-Ansbach"; taani keeles "Dorothea af Danmark"; 1. august 1504 Gottorf – 11. aprill 1547 Königsberg) oli esimene Preisimaa hertsoginna. 
Elukäik.
Dorothea oli Taani printsess, hilisema Taani kuninga Frederik I ja tema esimese abikaasa Brandenburgi Anna tütar. Dorothea sünni ajal oli tema isa Holsteini hertsog ning seetõttu elasid nad Schleswigi linna lähedal asuvas Gottorfi linnuses. 1523. aastal, pärast seda, kui Christian II kukutati ning tema isast sai Taani kuningas, plaaniti Dorothead naita Inglise troonipretendendi Richard de la Pole’iga. Ehkki seda plaani toetas ka Prantsusmaa kuningas François I, ei saanud see siiski teoks.
1525. aastal palus Dorothea kätt just Preisimaa hertsogiks saanud Albrecht von Hohenzollern. Pärast läbirääkimisi, mida korraldas Frederik I Saksa kantsler Wolfgang von Utenhof, abielluski Dorothea Albrechtiga. Abielu sai teoks järgmisel aastal ning 1526. aasta juunis saabus Dorothea Königsbergi.
Dorothea ja Albrechti abielu oli harmooniline ning osaliselt tänu sellele olid Preisimaa hertsogil head ja tihedad suhted ka Taani kuningakojaga. Tema ja Dorothea toetasid Krahvivaenuse ajal Dorothea venda Christian III-t ning Albrecht osales ka viimase kuningaks kroonimisel 1537. aastal. Samuti olid Albrecht ja Dorothea aastail 1536–1542 kasuvanemateks viimase nooremale poolvennale Hansule.
Dorothea paistis Preisimaa hertsoginnana silma heategevusega. Muu hulgas asutas ta Königsbergi ülikooli rajamisel (1544) oma kuludega 10 stipendiumikohta Põhjamaade üliõpilastele. Hertsoginna toetas aktiivselt ka luterlust ning oli lähedastes suhetes Preisimaa reformaatorite Paul Speratuse ning Johannes Polianderiga.
Lapsed.
Albrechtil ja Dorotheal oli kuus last, kuid ainult vanim neist elas täisealiseks:
Surm ja mälestamine.
Dorothea suri 11. aprillil 1547 Königsbergis ning ta maeti Königsbergi toomkirikusse. Tema epitaaf oli kiriku koori põhjaküljes ega elanud üle Teist maailmasõda. Hertsoginna hauamonumendiks olnud büst on aga siiani alles ning asub Moskvas Puškini muuseumis.
Päris Meie Mats

Päris Meie Mats oli huumori ja satiirileht, mis ilmus 1907. aastal Tallinnas. Ilmus sagedusega kaks korda kuus. 
1906. aastal, kui Jakob Jaason "(pseud. Meie Mats)" enam Jakob Ploompuuga enam koostööd ei teinud vaid jäi ainult Meie Matsi juurde, hakkas Jakob Ploompuu välja andma erinimelisi "Matse". Kui ajakirja müük ei läinud hästi, tuldi välja järjekordse "Matsiga" ja nende erinumbrite ja lisadega.Väljaandja ja vastutavad toimetajad olid Jakob Ploompuu (nr. 4-6) ja Johannes Normann (nr. 7-8)Ajalehte trükiti trükikodades: 
Kaastöölised:
Ajalehel ilmusid ka erinumbrid:
Vaata ka.
"Meie Mats" (1902) &gt; "Nalja Madis" (1903) &gt; "Nalja Liisa" (1904) &gt; "Meie Matsi vastane" (1905) &gt; "Uus Meie Mats" (1906) &gt; "Meie Mats" &gt; "Päris Meie Mats" (1907) &gt; "Matside Mats" (1907) &gt; "Sakste Mats" (1908) &gt; "Matsi poeg Ats" (1908) &gt; "Matsi poeg Mats" (1908) &gt; "Meie Mats Ise" (1908) &gt; "Vana Meie Mats" (1914)
Alföld

Alföld (ungari "Alföld", "Nagyalföld", "Nagy Alföld" või "Nagy-Magyar-Alföld", slovaki "Veľká dunajská kotlina", rumeenia "Câmpia Tisei" või "Câmpia de Vest", horvaadi "Panonska nizina", serbia "Panonska nizija", ukraina "Тисо-Дунайська низовина") ehk geograafiliselt Kesk-Doonau tasandik või ajalookultuuriliselt Pannoonia tasandik on rohtlatega stepp, mis hõlmab Ungari lõuna- ja idapoolset territooriumi. 
Sinna alla kuuluvad ka mõned Ida-Slovakkia alamiku ("Východoslovenská nížina") ja Transkarpaatia alamiku ("Zakarpats'ka nyzovyna"), Edela-Ukraina, Lääne-Rumeenia, Põhja-Serbia ning Ida-Horvaatia (sh Slavoonia) alad. See piirneb Karpaatide mäestikuga põhjas ja idas, "Transdanubia" ja Horvaatia Dinaari mägedega edelas, ja enam-vähem kohakuti Sava jõega lõunas. See on Pannoonia tasandiku suurim osa.
Paralepa rand

Paralepa rand on rand Haapsalus Ranna tee 2, Haapsalu lahe lõunakaldal. 
See arendati 1928. aastal supelrannaks.
Põhja-Ameerika numeratsiooniplaani suunakoodid

Põhja-Ameerika numeratsiooniplaani (inglise keeles "North American Numeration Plan"; NANP) kuuluva ala (rahvusvaheline maakood +1) on jagatud plaani aladeks, millest igaüks kasutab numbri alguses olevat kolmekohalist suunakoodi.
Suunakood (ja ka sellele järgnev keskjaama kood) ei tohi alata 0 või 1-ga. Suunakoodi teine number võib olla 0–8, numbrid formaadis x9x on reserveeritud hilisemateks plaani laiendusteks. Kui kaks viimast numbrit kattuvad, on tegu kergesti äratuntava koodiga (ERC), mis on reserveeritud eriteenustele.
Algselt 86-alaline numeratsiooniplaan võeti 1947. aastal kasutusele Ameerika Ühendriikides ja Kanadas. Algsetel suunakoodidel oli teine number kas 0 või 1, et neid eristada keskjaama suunakoodidest, millel oli teisel kohal täht, kuna telefoni numbriklahvidel olid tähed ainult numbritel 2–9 (ABC, ..., WXYZ). Suunakoodidel, mis katsid tervet osariiki või provintsi, oli keskmine number 0, kui aga vaid mõnd osa osariigist/provintsist, siis 1. Esimesed suunakoodid, mille keskmine number oli vahemikus 2–8, võeti kasutusele 1995. aastal.
Suunakoode formaadiga N00, N10 või N11 algses plaanis ei kasutatud. N00 kasutati mittegeograafiliste numbrite jaoks (näiteks 1966. aastal 800 – tasuta numbrite jaoks). N10 kasutati teletaipide vaheliseks ühenduseks ning N11 on tänaseni reserveeritud info- ja häirekeskuse numbritele. Alaskale ja Hawaiile, mis toona ei olnud veel osariigid, ning Puerto Ricole suunakoode ei eraldatud.
Esimene kõne NANPi suunakoodiga tehti 10. novembril 1951 Englewoodist New Jerseyst Alamedasse Californias.
Telefonide arvu suurenemisel loodi algsete suunakoodide aladele uued suunakoodid, senised suunakoodid jäid üldiselt ala tihedamalt asustatud piirkonna või suurima linna kasutada – näiteks 713 kattis algses plaanis kogu kagu-Texast, kuid täna katab ainult Houstonit ja lähiümbrust.
Hilisemal telefonide arvu suurenemisel lisati mõnikord suunakoodidele lisasuunakoodid. Kui alal on ainult üks suunakood (näiteks 406 Montanas), ei pea kohaliku kõne jaoks helistamiseks suunakoodi numbri ette valima. Kui aga alal on mitu suunakoodi (näiteks Dallase piirkonnas 214, 469, 972), peab kohaliku kõne jaoks numbri ette suunakoodi valima.
Ameerika Ühendriikide maaväe staabiülem

Ameerika Ühendriikide maaväe staabiülem (inglise keeles "The Chief of Staff of the US Army" (CSA); eesti keeles ka Ameerika Ühendriikide maaväe ülemjuhataja) on USA maaväe ametikoht, mis tavaliselt antakse maaväe neljatärnikindralile. CSA on maaväe sekretäri (inglise keeles "Secretary of the Army") asetäitja ja tema kõrgeim sõjaline nõuandja; samuti staabiülemate ühendkomitee liige ning Riikliku Julgeoleku Nõukogu, kaitseministri ja presidendi sõjaline nõuandja.
CSA on tüüpiliselt kõrgeim maaväe tegevteenistuses olev ohvitser, välja arvatud juhul, kui staabiülemate ühendkomitee esimees või aseesimees on maaväe ohvitserid.
Alates 9. augustist 2019 on sellel ametikohal kindral James C. McConville.
Maaväe staabiülemate loend (1903 – tänini).
"Auastme all mõeldakse isiku auastet CSA-na ametis olles."
Őrbottyán

Őrbottyán on linn Pesti komitaadis Ungaris. See asub pealinna Budapesti lähistel põhjakirdes, 25 kilomeetri kaugusel kesklinnast, M0-metrooliinist 17 km ja M2-metrooliinist 15 km ning M3-kiirteest 10 km. Seda Budapesti eeslinna läbib Budapesti–Veresegyházi–Váci linnalähi-raudteeliin.
Nimi.
"Bottyán" on vana ungari poisinimi, mis tähendab veel lisaks "oganuia". Eesliide "Őr" tähendab ungari keeles "valvurit" ja viitab lähedal asuvale "Őrhegy" künkale, kus asus keskajal kindlus.
Ajalugu.
Őrbottyán moodustati 1970. aastal kahe väikeküla, Őrszentmiklósi ja Vácbottyáni liitmise teel.
Őrszentmiklósit on esmamainitud 1344. aastal ladina keeles: "villa Sancti Nicolai" ('Püha Nikolause küla') ja ungari keeles 1390. aastal: "Zenth Myklos" ('Püha Nikolaus'). Vácbottyáni on esmamainitud 1332. aastal: "Botuna" (vanem nimeversioon "Bottyánist") ja 1376. aastal: "Bathyan". Vastavalt Ungari kuningliku varakambri märkmetele asustasid piirkonna etnilised ungarlased 1495. aastal. Piirkonda laastasid Osmanite riigi türklased 17. sajandil, kuid kristlased vabastasid ala 1680. aastal. Nad leidsid eest vaid paar peret Őrszentmiklósis, Vácbottyán oli inimtühi.
Őrszentmiklós asustati uuesti kalvinistlike ja katoliiklike ungarlaste poolt, samas kui Vácbottyáni ehitasid 18. sajandil üles luterlikud slovakid ja katoliiklikud ungarlased. Hiljem võtsid slovakid üle ungari keele ja sulandusid ungari enamusse.
Laine Belovas

Laine Belovas (varasema nimega Laine Laev; sündinud 30. novembril 1954 Pärnus) on Noarootsi Gümnaasiumi asutaja ja direktor. 
Haridus.
Laine Belovas on lõpetanud 1973. aastal Pärnu 1. Keskkooli, 1977. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi pedagoogika ja algõpetuse metoodika erialal, 1983. aastal Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogia erialal ja 2006. aastal Tallinna Ülikooli Haapsalu kolledži pedagoogilise nõustamise erialal magistriõppes. Täiendkoolitused: ATK Juhtimise Kõrgem Kool, Professionaalse Psühholoogia Erakool, Käitumistreeningu Kool.
Isiklikku.
Abielus Vladimir Belovasega ning neil on kaks tütart, Ulla (1978) ja Maria (1985).
Noarootsi Kool

Noarootsi Kool on põhikool Lääne-Nigula vallas Pürksi külas.
Kool avati 1. septembril 1987. aastal Noarootsi 9-klassilise Koolina. 1990. aastal avati Noarootsi Gümnaasium ja 1994. aastal Noarootsi Kool ja Noarootsi Gümnaasium lahutati. 
Ajalugu.
Noarootsi Kooli eelkäijaks peetakse Pürksi kooli, mis alustas tegevust 6. oktoobril 1930. Kooli ehitamise idee tekkis vallavolikogul 1925. aastal, sest Paslepa valla koolimajade olukord oli halb. Otsustati rajada 6-klassiline algkool. 1930. aastaks välja kujunenud Pürksi kool sai alguse mitmest väiksemast koolist. 1930–1932 juhtis seda kooli Aleksander Samberg. Uus koolihoone oli suur, mahutades lisaks viiele klassiruumile ka internaadi ja õpetajate korterid.
6. mail 1977 puhkes õpetaja hooletuse tõttu Pürksi koolimaja ja kuigi seitse tuletõrjeautot jõudsid kiiresti kohale, ei jõutud koolihoonet päästa. 11. mail jätkusid 1.–3. klassi tunnid Pürksi lasteaias ja 4.–8. klassi tunnid Sutlepa koolimajas. Pärast Pürksi koolimaja põlengut asusid tollane Pürksi kooli direktor Viktor Pöhl ja Pürksi külanõukogu esimees Ivi Kivi võitlema uue koolimaja ehitamise eest, olles veendunud, et ilma koolita sureb küla välja. Kooli avamist toetas tolleaegse V. I. Lenini nimelise kolhoosi esimees Vladimir Belovas. 1987. aastal valmis uus koolimaja, mis on kasutusel tänini. 
Hoone avati 1. septembril 1987 ja kooli uueks nimeks sai Noarootsi 8-klassiline Kool, sest selles käisid kõik piirkonna lapsed. Direktorina asus tööle Laine Belovas. 1990. aastate alguses sai Soome rahvaülikoolides õppida rootsi keelt. Enamik Noarootsi õpetajaid kasutas seda võimalust. Rootsi keele ja kultuuri õppimine ja väärtustamine, asupaik endisel rannarootslaste alal ja sõprusmaakonna olemasolu Rootsis viisid loogilise jätkuna selleni, et tuli idee luua Noarootsi Gümnaasium, kus üheks õppesuunaks sai põhjamaade kultuur ja hakati õpetama rootsi keelt. 1990. aastal avatigi Noarootsi Gümnaasium avatigi. 1994. aastal lahutati põhikool ja gümnaasium.
2002. aastal loodi tollase Noarootsi Kooli direktori Hella Koorti eestvedamisel kooli juurde õpilaskodu, kus saavad elada kaugemalt (mujalt Eesti piirkondadest) pärit õpilased, keda on Noarootsi Kooli õpilaskonnast umbes kolmandik. Noarootsi Koolis on kokku umbes 90 õpilast.
2009. aastal liideti kooliga Noarootsi lasteaed.
Amerika Teekäija

Amerika Teekäija oli 1918–1923 USA-s New Yorgis ilmunud ajakiri, mida andis välja Eesti Evangeeliumi Selts. 1921–1923 oli ajakirja tegevtoimetaja Andres Tetermann.
1924 ühines Amerika Teekäija ajakirjaga Teekäija.
Varvara Guljajeva

Varvara Guljajeva (sündinud 10. augustil 1984) on eesti kunstnik. Varvara &amp; Mar on kunstnikuduo, mille moodustasid Varvara Guljajeva ja Mar Canet Sola 2009. aastal. Sageli on duo looming inspireeritud digiajastust. Oma praktikas seisavad nad silmitsi sotsiaalsete muutuste ja tehnoloogilise ajastu mõjudega. Lisaks sellele võluvad Varvara &amp; Mar tehisintellekt, kineetika, osalus ja digitaalne väljamõeldis, mis on nende töö lahutamatu osa.
Varvara sai doktorikraadi 2018. aasta detsembris EKA -s (Eesti kunstiakadeemia) koos lõputöö pealkirjaga: “Interaktsioonist osalusjärgsuseni: aktiivse osaleja kaduv roll”
Asunik

Asunik (ka kolonist) on inimene, kes on majapidamise rajanud alale, mis varem oli ülesharimata. 
Asunikuks nimetati ka Eestis enne teist maailmasõda isikut, kes maareformiga (peamiselt 1919. aasta maareformiga) sai maad ja saadud maale rajas talu (asunikutalu).
Edu (täpsustus)

Edu on enda seatud eesmärkide saavutamine.
Edu võib tähendada ka järgmist:
EDU võib tähendada järgmist:
Eesti Leht

Eesti Leht oli ajaleht, mis ilmus aastatel 1997–2003 Soomes Tamperes. Seda andis välja Tampere Eesti Klubi. Ajalehe peatoimetaja oli 1997–1999? Pärt Peterson ja seejärel Rain Ots. Ajaleht jätkas ilmumist ajakirjana Binokkel (ilmus 2004–2005).
Estonia (ajakiri, 1957)

Estonia oli 1957 Argentinas Buenos Aireses ilmunud Argentina eestlaste häälekandja (ajakiri), mida andis välja Eesti Organisatsioonid Argentiinas. Ajakirja toimetas Woldemar Mettus. Ajakiri ilmus kord kuus ja kokku ilmus seda 5 numbrit. 
Ajakirja koostamisega oli seotud Argentina Eesti Selts Estonia.
Noarootsi kõrts

 
Noarootsi kõrts asub Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Pürksi külas.
Ajalugu.
Noarootsi kõrts valmis 1972. aastal ning seda kasutati V. I. Lenini nimelise kolhoosi sööklana. Sööklas töötas 4-5 inimest, seal peeti ka sünnipäevi ja peiesid. Aastail 1990–1993 nimetati kolhoos Noarootsi kolhoosiks seoses Eesti NSV lagunemisega. Jaanuaris 1998 avati renoveeritud söökla Noarootsi kõrtsina.
Kui kõrts lõpetas tegevuse kolhooside likvideerimise tõttu, seisis see tühjana. 1997. aastal alustati renoveerimist ja jaanuaris 1998 avati ametlikult Noarootsi kõrts.
Esimesed omanikud olid pärit Tallinnast ja kõrts oli avatud aasta ringi iga päev. Kõrtsis on käinud esinemas Karl Madis, Vello Orumets, Mati Nuude, Üllar Jörberg ja Uno Loop.
2018. aastal müüdi kõrts uutele omanikele. Hoone on renoveeritud PRIA toel ja omanike rahastusel. Alates 2020. aasta sügisest tegutseb hoones Noarootsi Kõrts ja pood.
Enar Tarmo

Enar Tarmo (sündinud 3. märtsil 1968 Tallinnas) on eesti näitleja, kaskadöör ja teatritegelane. 
Ta lõpetas 1986. aastal Tallinna 4. Keskkooli ja 1996. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli näitejuhtimise eriala kaugõppes. 
Ta töötas aastatel 1990–1992 trupis Ruto Killakund näitlejana. 
Alates 1992. aastast töötab ta Von Krahli Teatris. Ta oli aastatel 1992–2001 näitleja ja tehnik, aastatel 1992–1996 pürotehnik, alates 2001. aastast on ta tehnikadirektor. 
Ta on olnud teatrifestivali Baltoscandal tehniline juht ja töötanud kaskadöörina filmides.
Isiklikku.
Tema vanavanaisa oli näitleja ja lavastaja Ruut Tarmo ning tema vanaisa õde oli näitleja Lia Tarmo.
Kaie Karpa

Kaie Karpa (sündinud 4. aprillil 1952) on Noarootsi Gümnaasiumi geograafia- ja usuõpetuse õpetaja.
Haridus.
Kaie Karpa on lõpetanud Viljandi 4. 8-klassilise kooli, Karl Robert Jakobsoni nimelise 1. Keskkooli ning õppinud aastatel 1973–1978 Tartu ülikoolis bioloogia-geograafia teaduskonnas geograafia osakonnas. Karpa on õppinud kaks aastat Soomes Vasa rahvaülikoolis usuõpetust. 
Töö.
Pärast keskkooli töötanud kaks aastat masinaarvutusjaamas. Pärast ülikooli lõpetamist asus tööle Noarootsi kooli põhikooliõpetajana, hiljem sai temast Noarootsi gümnaasiumi geograafia- ja usuõpetuse õpetajana.
Noarootsi Gümnaasiumis.
Kaie Karpa õpilased on saavutanud häid tulemusi maakondlikel geograafiaolümpiaadidel ning 2011. aastal valiti Karpa Noarootsi Gümnaasiumi aasta õpetajaks.
2011. aastal saatsid Noarootsi Gümnaasiumi vilistlased Karpa 31. märtsist 7. aprillini tasuta reisile Iisraeli, kuhu õpetaja oli tahtnud minna juba 20 aastat.
Annike Laigo

Annike Laigo (sündinud 9. mail 1972) on eesti disainer.
Elukäik.
Annike Laigo õppis aastail 1988–1991 Tartu Kunstikoolis. 1993–1995 Bornholmil ja Koldingi Disainikoolis Taanis. Annike Laigo on lõpetanud Eesti Kunstiakadeemia tekstiilieriala 2000. aastal. Aastatel 2003–2004 täiendas ta end Aalto Ülikoolis Helsingis.
Eestimaa (ajaleht)

Eestimaa oli ajaleht, mis ilmus 1917. aastal Tallinnas. Seda andis välja ja toimetas J. Ratasepp.
Ajaleht jätkas 1917. aastal suletud Tallinna Teataja numeratsiooni (number 245). Numbrid 246-280 ilmusid Teataja asemel. Ajaleht jätkas nimega Kodumaa (1917), seejärel Teataja (1918) ja 1918. aasta 11. märtsist Tallinna Teatajana.
Rootsi kraav

Rootsi kraav on kraav Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Välgita ja Saarepeedi külas.
Kraavi pikkus on 0,9 km, langus 16 m ja lang 17,77 m/km. Kraav saab alguse 72,5 m kõrgusel Välgita külas ja suubub Saarepeedi külas 56,5 m kõrgusel paremalt poolt Viru ojasse. Kraav kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda.
Kraavi on suunatud Saarepeedi asula puhastist väljuv heitvesi.