tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Varje Sootak

Varje Sootak (õieti "Varja Sootak"; neiupõlvenimi "Varja Laats"; sündinud 12. veebruaril 1946 Valgas) on eesti ajakirjanik. 
Sootak lõpetas 1971. aastal Tartu ülikooli eesti filoloogia ajakirjanduse eriharu. 
Aastatel 1970–1975 oli ta ajalehe Rahva Hääl stenografist ja keeletoimetaja. Aastatel 1977–2008 oli Sootak Tartu Ülikooli ajalehe Universitas Tartuensis (aastani 1989 „Tartu Riiklik Ülikool“) peatoimetaja, enne seda aastast 1975 samas korrespondent ja toimetaja kohusetäitja. 
Sootaki lapsepõlv möödus Harglas ning hiljem on ta panustanud selle kandi koduloo jäädvustamisse. 
Isiklikku.
Varje Sootak on olnud abielus õigusteadlase Jaan Sootakiga, nende poeg on kirjanik Indrek Hargla.
Mercedes-Benz W180/W105/W128

Mercedes-Benz W180, W105 ja W128 on kuuesilindrise mootoriga luksusautod, mida Mercedes-Benz tootis aastatel 1954-1959.
W180, W105 ja W128 kuuluvad koos neljasilindriliste W120 ja W121ga Mercedese nn. Pontoni autoperekonda.
Aprillis 1951 esitles Mercedes-Benz Frankfurdi autonäitusel kuuesilindrilist autot 220 (W187), mis baseerus mudelil 170S. Kuigi see kasutas Mercedese uut M180 ridakuus mootorit, siis selle sõjaeelne disain oli vägagi iganenud. 1953. aastal tuli välja neljasilindrine uus kolmemahulise pontoon-kandevkerega W120, mille põhjal hakati kavandama ka kuuesilindrist mudelit.
Märtsis 1954 esitleti esimest W180 mudelit, 220a (180.010), mille tarbeks pikendati W120 teljevahet 17 sentimeetrit, millest 10 cm pikendati auto esiosa reaskuuese mootori äramahutamiseks, ülejäänud 7 cm pikendati kabiini, pakkudes nii tagaistmel rohkem jalaruumi. Erinevalt neljasilindrisest W120st olid W180 eesmised suunatuled kroomümbrisega ja esikaitseraua peal. Mootor oli W187lt pärit 2195 cm3 M180 reaskuus (180.921), millel suurendati surveastet, võimsuseks saadi nii 85 hj. Hinnaks oli 12500 DEM.
220a toodeti kuni aprillini 1956, kokku 25937 autot, kui selle vahetasid välja mudelid 219 (W105; 105.010) ja 220S (180.010). 219 baseerus neljasilindrisel W121 mudelil 190, olles vaid A-piilarist eespool pikem, et mahutada ära kuuesilindrine mootor, kuid sõitjate- ja pagasiruum olid sarnased väiksemale 190le. See kasutas edasi 220a endist 180.921 85 hj mootorit, hinnaks 10500 DEM. 220S oli aga nüüd kahe karburaatoriga (180.924), mis suurendas võimsust 100 hj-le, hinnaks 12500 DEM. 220S oli saadaval ka kupee (180.037) ja kabrioletina (180.030), mis lisasid hinnale 9000 DEM.
Augustis 1957 suurendati mõlema mootori surveastet 8.7-ni, mis suurendas võimsust 219l 90 ja 220Sl 106 hjle. Lisaks oli saadaval ka 450 DEM eest hüdrauliline automaatsidur Hydrak, millel siduripedaal puudus, ning käigukangil olid mikrolülitid, mis käigukangi puutudes siduri automaatselt lahutasid.
Oktoobris 1958 esitleti mudelit 220SE tehasekoodiga W128 (128.010). See kasutas M127 mootorit, mis kuulub M180 mootoriperekonda ja on sama töömahuga (2195 cm3), kuid karburaatorite asemel kasutas Boschi mehhaanilist kütuse sissepritset, mis suurendas võimsust 115 hjle, hinnaks oli 14400 DEM sedaanil. Kupee- või kabriolettkere lisasid hinnale endiselt 9000 DEM.
Augustis 1959, kui välja oli tulnud uus kuuesilindrine mudeliseeria W111, siis W105/W180/W128 tootmine lõpetati. Kokku toodeti 27842 mudelit 219 (W105), 220S (W180) 55268 sedaani, 1251 kupeed ja 2178 kabrioletti ning 220SE (W128) 1974 sedaani, 830 kupeed ja 1112 kabrioletti.
Brutaalne death metal

Brutaalne "death metal" on "death metal"'i alaliik, mis on oma kõlalt raske, kiire ja keerulise rütmiga, selles muusikas ei pöörata erilist tähelepanu meloodiale ja tämbrile. Selle stiili teerajajateks olid 1990. aastate alguses Suffocation ja teised New Yorgi ansamblid, sealhulgas Mortician, Skinless ja Malignancy.
Koiduroosa

Koiduroosa on üks roosadest värvitoonidest, mis võib hõlmata "aurore" roosasid varjundeid või vastata värvusele, mille annab värvaine eosiin.
Variatsioonid.
Koiduvärvus.
Ernst Friedrich Glockeri "Grundriss der Mineralogie ..." kirjeldab koidupunast ("morgenroth") puhta, erksa punasena, milles on palju kollast (oranžina) ja toob selle värvuse näitemineraaliks realgaari.
1821. aasta värviõpik "Werner's Nomenclature of Colours" soovitab tooni "Aurora red" segada heledast tellispunasest, millele on lisatud vähe veripunast ja vähe karmiinpunast. Värvinäidis on heledam soojapoolne roosakaspunane ; selle näideteks toob ta suur-kirjurähni sabaaluste sulgede värvuse, punase õuna koore värvuse ja realgaari.
Muhu murdesõnastikus on koiduroosa tooniks nimetatud kollakasroosat, lõheroosat tooni.
Pantone värvitoon 15-2217 "Aurora Pink" on jahe, flamingoroosast külmem sügavroosa värvus , värvitoon 15-1920 "Morning Glory" on eelmisest soojem sügavroosa toon 
ISCC-NBS-i värvisõnaraamatu "Color:Universal Language and Dictionary of Names" järgi on "aurore" keskmine roosa ("moderate pink") . Toon "Aurora pink" on murtud lillakasroosa või keskmine lillakasroosa . Toonid "Aurora (Orange)" ja "Orange Aurora" on murtud kollakasroosa , sügav kollakasroosa või keskmine punakasoranž .
Toon "Morning Glory" (see võib tähendada ka lehtertappu) on ISCC-NBS-i värvisõnaraamatu järgi kahvatu punakaslilla või sügav lillakasroosa .
DMC tikkimisniitide valikus on 761 "rose aurore" pastelne oranžikasroosa .
Eosiinivärvus.
Toon "Eosine Pink" on ISCC-NBS-i värvisõnaraamatu järgi sügavroosa .
Veebivärv "Eosin Pink" on kommiroosat või kiperoosat meenutav jahedam sügavroosa .
Muutväät

Muutväät ("Boquila trifoliolata") on taimeliik mapupuuliste ("Lardizabalaceae") sugukonnast.
See on perekonna "Boquila" (samuti muutväät) ainus liik.
Ta on ronitaim. Taime lehed on kolmetised, ent mitme erineva kujuga. See on tekitanud oletuse, justkui ta jäljendaks peremeestaime lehti.
Gotlandi lammas

Gotlandi lammas (rootsi keeles "Gotlandsfår") on Rootsi Gotlandi saarelt pärit kaheotstarbeline Põhjamaine lambatõug. See on maailmas tuntud oma erakordse, halli, läikiva ja lokilise villa poolest, mida kasutatakse nii karusnahana (peltsina) kui ka luksusliku käsitöövilla tootmiseks. See on keskmise suurusega vastupidav loom.
Ajalugu.
Gotlandi lamba sugupuu ulatub viikingite aega. Tänapäevase lamba eellaseks oli saarel elanud algupärane maalammas, Gute lammas ("Gutefår"). Viikingid kasvatasid neid lambaid toidu ja nahkade pärast ning transportisid neid ka oma merereisidel. Tõu sihipärane aretamine algas 1920.aastatel Rootsis. Aretuse eesmärk oli saada sarvedeta lammas, kellel oleks ühtlane ja lokkis karvkate, mis sobiks karusnahaks. Selle saavutamiseks ristati Gute lambaid teiste tõugudega, näiteks karakullilamba ja Romanovi lammastega. Nii sündiski tänapäevane Gotlandi karusnahalammas, millest sai tunnustatud tõug.
Välimus ja kasutus.
Gotlandi lambad on sarvedeta ja neil on elegantne kehaehitus. Nende iseloomulikuks tunnuseks on villata, musta värvi pea ja jalad. Pea ümber võib esineda ka mõningaid valgeid märgiseid. Saba on neil lühike ja kaetud karvadega. Kõige väärtuslikum osa on nende vill – see on tihe, pikk ja eriliselt läikiv, moodustades iseloomulikke lokke. Värvitoonid ulatuvad heledast hõbehallist peaaegu musta süsihallini. Lambaid peetakse mitmel otstarbel: Euroopas hinnatakse enim nende kvaliteetset karusnahka (pelts), mujal maailmas aga luksuslikku villa lõnga ja vildi jaoks. Lisaks annavad nad head, maheda maitsega liha.
Levik ja kasutamine Eestis.
Gotlandi lammas kuulub Põhjamaade lühisaba lammaste rühma, olles seega sugulane ka Eesti algupärasele maalambale. Eestis osaleb tõug aretusprogrammides ning seda kasutatakse ka ristamiseks kohalike eesti tumedapealiste lammastega, et parandada teatud omadusi. Eestis peetakse Gotlandi lambaks looma, kelle pärilikkusest on põlvnemistunnistuse alusel Gotlandi tõu osakaal vähemalt 87,5%. Tänu oma vastupidavusele ja heale kohanemisvõimele on Gotlandi lammas sobiv valik paljudesse Eesti väiketaludesse ja mahepõllumajandusse.
August Eslas

August Eslas (2. jaanuar 1901 Raikküla vald, Harjumaa – 13. jaanuar 1985 Tallinn) oli eesti agronoom.
August Muuga

August Muuga (27. august 1902 Rasina vald, Tartumaa – 7. november 1992 Tartu) oli eesti agronoom.
Juhan Saarsoo

Juhan Saarsoo (kuni 1935 Johannes Saarson; 1. august 1905 Aaspere vald, Virumaa – 5. veebruar 1990 Tallinn) oli eesti agronoom.
Oskar Vabamets

Oskar Vabamets (kuni 1935 Oskar Freivald; 17. aprill 1908 Kokora vald, Tartumaa – 18. mai 1971 Tallinn) oli eesti agronoom.
Välislingid.
[[Kategooria:Agronoomide Koja nõukogu liikmed]] 
[[Kategooria:Põllutöökoja ametiisikud]]
[[Kategooria:Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna vilistlased]]
[[Kategooria:Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed]]
[[Kategooria:Sündinud 1908]]
[[Kategooria:Surnud 1971]]
Ott Paluoja

Ott Paluoja (kuni 1935 Otto Paavel; 13. oktoober 1902 Laius-Tähkvere vald, Tartumaa – 1. aprill 1956 Tartu) oli eesti agronoom.
Ta oli 1930–36 Arkna põllutöökooli õpetaja, alates 1936 juhataja, hiljem Jäneda põllutöökeskkooli õpetaja.
Alfred Tealane

Alfred Tealane (6. mai 1903 Viitina vald, Võrumaa – 22. august 1945) oli eesti agronoom.
Johannes Ritslaid

Johannes Ritslaid (Ritsland: 6. jaanuar 1906 Tooste, Räpina vald, Võrumaa – 1. jaanuar 1989 Tallinn) oli eesti agronoom.
Ta lõpetas Räpina Põllumajanduse Ühisgümnaasiumi 1925 ja Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna 1931. Sooritas põllutööpraktika Soomes. Oli Korporatsioon Rotalia liige. 
Alates 1929. aastas töötas Räpina jaoskonna agronoomina ja hiljem konsulendina. 1933. aastal saatis Põllutöökoda ta täiendama linamajanduse alal. Sellest ajast veetis aasta Petseris ja Pärnus, õppides tundma linakaubandnse organisatsiooni ja harjutades linapraakimist, ning linaketrusvabrikutes Narvas ja Viljandis, tutvudes lina töötlemisega. 1985. aastal viibis ta Šotimaa ja lirimaa ketrusvabrikutes ja Belgia toorlinatööstustes. Ta külastas ka teisi linakasvatusmaid ning pidas kontakti eriti Läti ja Leeduga. 
1933. aastast oli ta Põllutöökoja linamajanduse nõunik, 1938. aastast lina väljaveo kontrolör.
Oli pedagoog ja kirjutas linakasvatusraamatuid. 
Ta oli Agronoomide Koja nõukogu liige.
Venera 13

Venera 13 (vene keeles "Венера-13," eesti keeles "Veenus-13") oli Nõukogude Liidu kosmoseaparaat Venerade seeriast.
1981. aastal ehitati Veenuse orbiidile saatmiseks identsed kosmoseaparaadid Venera 13 ja Venera 14. Sondid saadeti orbiidile viiepäevase vahega. Venera 13 startis 30. oktoobril 1981 kell 06:04 UTC ja Venera 14 startis 4. novembril 1981 kell 05:31 UTC. Mõlema orbiidil olev mass oli 760 kg.
Venera 13 maandus Veenuse pinnale 1. märtsil 1982. Missiooni oluliseks saavutuseks oli see, et esimest korda edastati Veenuse pinnalt värvifotosid. Venera 13 startis ja jõudis Veenuseni pärast neljakuulist ja kahe päevapikkust teekonda, maandudes umbes koordinaatidele 7°30′ lõunalaiust ja 303° idapikkust Phoebe Regio idapoolse aluspinna lähedal. 
Sond oli varustatud fotokaameratega, mille vaateväli oli 170° ja mis kasutasid värvipiltide saamiseks kolme filtrikanalit. Kuigi sondi tööks pinnal oli kavandatud umbes 32 minutit, toimis see lausa 2 tundi ja 7 minutit (127 minutit), keskkonnas, kus temperatuur oli 457 °C ja rõhk 9,0 MPa, edastades sel ajal teadusandmeid, fotosid ja ka helisid satelliidile, mis toimis Veenusest möödudes andmeedastajana.
Heino Reigo

Heino Reigo (18. oktoober 1922 Antsla – 4. oktoober 2007 Keila) oli eesti sõjaväelane, Relva-SS-i ohvitser, ta teenis Teise maailmasõja ajal 20. Eesti Relva-SS Diviisis.
Ta lõpetas aastal 1941 Tartu Poeglaste Gümnaasiumi. Ta võttis osa Tartu ülestõusust mitme eesti üksuse koosseisus Suvesõja Tartust läbi Saaremaa Hiiumaale.
Suvel 1942 astus ta vabatahtlikuna Eesti Leegioni ja saadeti Heidelagrist Pataljoni "Narva" koosseisu. Pärast suviseid võitlusi Ukrainas suunati ta gümnaasiumihariduse tõttu Bad Tölzi sõjakooli ohvitseriks õppima. Seal õppis ta pool aastat: septembrist 1943 kuni märtsini 1944. Seejärel suunati ta 20. Eesti Relva-SS Diviisi 20. Füsiljeerpataljoni 1. kompanii rühmaülemaks; kuid õige pea saadeti kompaniiülem täienduskursustele, tast sai kompaniiülem. 21. juunil 1944 sai tast leitnant (Untersturmführer).
Ta osales Auvere ja Sinimägede lahingus, kus sai haavata. Ta oli ravil Haapsalu sõjaväehaiglas, hiljem varjas ta end Nõukogude julgeolekuorganite eest Tartus.
Kevadel 1945 ta arreteeriti ja sai §58 lõige 1-a järgi 10 aastat Siberi vangilaagrisse. Ta vabanes 22. juulil 1953 ja pääses kodumaale tagasi. Ta suri 4. oktoobril 2007 Keilas.
Palestiina Rahvusliku Omavalitsuse president

Palestiina omavalitsuse president (araabia keeles رئيس السلطة الوطنية الفلسطينية) on Palestiina Rahvusliku Omavalitsuse kõrgeim poliitik (sisuliselt riigipea). Aastatel 2003–2013 nimetas president ametisse omavalitsuse peaministri, kellel oli "de jure" vaja parlamendi heakskiitu. Aastal 2013 omavalitsuse peaministri ametikoht kaotati ning asendati Palestiina peaministri institutsiooniga.
Alates aastast 2005 on Palestiina omavalitsuse president ja Palestiina president Mahmoud Abbas.
Palestiina omavalitsuse presidentide loend.
"Vaata ka: Palestiina president."
Evelin Org

Evelin Org (sündinud 20. veebruaril 1981 Tallinnas) on Eesti turundaja, koolitaja ja autor, kes tegeleb peamiselt persoonibrändingu ja tööandja brändingu teemadega. Ta on mitme erialase raamatu kaasautor ning tegutseb koolitaja ja konsultandina.
Elulugu.
Org lõpetas 1999. aastal Tallinna Saksa Gümnaasiumi. Seejärel õppis ta Tartu Ülikooli Pärnu kolledžis ärijuhtimist ja turismi (1999–2002) ning omandas Estonian Business Schoolis rahvusvahelise ärijuhtimise ja turunduse magistrikraadi (2008–2010).
Ta on töötanud turundus- ja koolitusvaldkonnas ning asutanud koos Olesija Sauega ettevõtte Your Brand Up Studio, mis keskendub brändingu ja turunduse nõustamisele.
Tegevus ja kajastus.
Evelin Org on esinenud tööandja brändingu ja turunduse teemadel meedias. Äripäev on kajastanud tema ja Olesija Saue vaateid brändi arendamise ning tööandja kuvandi olulisuse kohta.
Tööandja bränding

Tööandja brändinguga on maailma suurimad ettevõtted ja organisatsioonid tegelenud aastakümneid, ent viimastel aastatel on teema aktuaalsus hüppeliselt kasvanud ning arusaamine tööandja brändingu arendamise vajalikkusest on levinud peaaegu igas valdkonnas. Kõnealust teemat on palju uuritud ning kõik uuringud näitavad, et kui ettevõtte tööandja bränd on tugevam, siis on näiteks väiksemad värbamiskulud, paremad suhted oma töötajatega, pikem tööstaaž ning isegi suurem produktiivsus kui samal ametikohal olevatel töötajatel ettevõtetes, mille tööandja bränd on nõrgem.
Uuringu „Employer Branding NOW 2022“ põhjal on tööandja bränding üks olulisemaid võimalusi konkurentidest eristumiseks. Maailma kõige ahvatlevamate tööandjate seas peab näiteks 86 protsenti seda esmatähtsaks ning viimase aastaga on tõus viidatud uuringu põhjal lausa 15 punkti. Teiste tööandjate hulka kuuluvate suurettevõtete seas pidas seda 2022. aastal prioriteediks 75 protsenti.
Tänapäeval ei kahtle enam keegi, et tugevamaid brände eelistatakse tundmatutele või negatiivse mainega brändidele. Ettevõtte suurus ei ole enam määrav, pigem liigutavad kaalukaussi positiivses suunas nähtavus, väärtused ning kõnetavad ja paeluvad lood. Selle põhjal võib öelda, et teadlikult kujundatud ja tugev tööandja bränd:
Peamine väärtus seisneb selles, et hea maine loob eelduse leida ja hoida parimat tiimi, suurendades konkurentsieelist tööturul.
Tööandja kuvand on olemas kõigil ettevõtetel, olenemata sellest, kas organisatsioon tegeleb teadlikult brändijuhtimisega või mitte. Bränd ei teki üleöö ega kujune iseenesest; see põhineb unikaalsel väärtuspakkumisel ning eduka brändi loomiseks peab sellega tegelema süsteemselt ja järjepidevalt.
Töötandja bränding Eestis.
Eesti personalijuhtimise 2023. aasta uuring, mille korraldas HR Selts koos Fontesega, näitas, et tööandja bränding on tõusuteel tööturul ja personalitöötajate prioriteetide seas. 2023. aastal pidas seda oluliseks 39 protsenti vastanutest, prognooside kohaselt ulatub see 2024. aastaks 76 protsendini.
Brändisaadikute programmid (inglise keeles "employee advocacy programs") on töötajaid võimestavad programmid, mis aitavad levitada ettevõtte ja tööandja brändi autentselt. Need programmid toetavad töötajate arengut ja heaolu ning suurendavad ettevõtte nähtavust.
Ajalooline taust.
Tööandja brändingul on juba pikk ajalugu, algusajaks peetakse 1990ndaid kui rakendati turunduse põhimõtteid inimressursside juhtimisel. Barrow ja Ambler (1996) defineerisid tööandja brändi kui raamistikku, mis lihtsustab protsesse, suurendab efektiivsust ja parandab töötajate värbamist.
Uurimused.
- Botha et al. 2011; Edwards 2010; Priyadarshi 2011. - CV Keskuse ja Palgainfo Agentuuri uuringud (2022) näitasid töötajate keskmise staaži lühenemist. - Heil 2019: tippspetsialistide asenduskulud kuni kahe aasta palgakulu.
Avaldatud raamatud.
2024. aastal ilmus Evelin Orgi ja Olesija Saue raamat "360 kraadi mudel tööandja brändingust".
Troels Lund Poulsen

Troels Lund Poulsen (sündinud 30. märtsil 1976 Vejles) on Taani poliitik, kes on Taani asepeaminister ja Venstre esimees. Ta on ka 22. augustist 2023 Taani kaitseminister. Varem oli ta Taani keskkonnaminister aastatel 2007–2010, Taani maksuminister aastatel 2010–2011, Taani haridusminister 2011, Taani kaubandus-, ettevõtlus- ja kasvuminister aastatel 2015–2016, Taani tööhõiveminister aastatel 2016–2019 ja Taani majandusminister aastatel 2022–2023. Ta on olnud Folketingi liige aastast 2001.
Ta sündis aastal 1976 Vejles algkooliõpetaja perekonnas. Ta õppis aastatel 1982–1992 munitsipaalkoolis Lindved Skole Vejles, aastatel 1992–1995 Tørring Gymnasiumis (asub Hedenstedi vallas Kesk-Jüütimaa piirkonnas). Aastatel 1996–2001 õppis ta (kuni valimiseni Folketingi) ajalugu.
Macbeth (Semper, Ojasoo, Elts)

“Macbeth” on 19. jaanuaril aastal 2023 esietendunud Ene-Liis Semperi, Tiit Ojasoo ja Olari Eltsi lavastus William Shakespeare’i samanimelise näidendi põhjal. Tegemist on Eesti Draamateatri, Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri ja Eesti Kontserdi ühisprojektiga.
Ene-Liis Semper, Tiit Ojasoo ja Olari Elts pälvisid Eesti teatri auhinna lavastajale „Macbethi“ lavastuse eest (2024).
Lavastuse “Macbeth” lavastajad ning lava- ja videokujundajad on Ene-Liis Semper ja Tiit Ojasoo, dirigent ja muusikajuht Olari Elts. Kontsertmeistrid Triin Ruubel ja Mari Poll. Lavastuses kõlab Lepo Sumera ja Jay Schwartzi muusika. Valguskunstnik on Jussi Ruskanen; operaatorid Epp Kubu, Jekaterina Abramova ja Fidelia Regina Randmäe; video "live-mix" eest vastutab Elisa Avik.
Lavastuses on kasutatud William Shakespeare’i originaalteksti Jaan Krossi ja Kulno Süvalepa tõlget; Hasso Krulli manamisi; tsitaate Filippo Tommaso Marinettilt (Johannes Semperi tõlkes) ja Ülo Tuulikult.
Laval mängivad Priit Võigemast, Mait Malmsten, Tambet Tuisk, Gert Raudsep, Jaak Prints, Ursel Tilk, Rasmus Kaljujärv, Kaie Mihkelson, Mirtel Pohla või Helena Lotman, Hanna Jaanovits ja Triin Brigitta Heidov, Elss Raidmets, Oliver-Marcus Reimann, Robi Varul EMTA lavakunstikoolist (32. lend); Tobias Kaljujärv, Hugo Leo Toom. Lisaks näitlejatele on laval ka Eesti Riiklik Sümfooniaorkester (ERSO).
Enne iga etenduse algust mängib ERSO Ukraina hümni. Õigupoolest teeb seda ERSO enne igat kontserti. On seda teinud Ukraina vabadussõja algusest (märts 2022) ja lubanud nii jätkata sõja lõpuni.
Olar Eltsi sõnul kõlab lavastuses vähemalt 95 protsenti või rohkemgi Lepo Sumera muusika. Kasutatakse Sumera “Pikseloitsu” ja katkeid helilooja sümfooniatest. Lisaks on lavastuses kuulda ka Jay Schwartzi ja Eltsi enese loomingut. Urmas Sutropi sõnul on Semper ja Ojasoo suutnud lisada pea 400-aastasele W. Shakespeare’i “Macbethi” mängimise traditsioonile midagi uut ja olulist just tänu lavastuse muusikalisele teljele.
Lavastuses on lisaks näitlejatele ja sümfooniaorkestrile laval ka operaatorid (Epp Kubu, Jekaterina Abramova ja Fidelia Regina Randmäe), tänu kellele jõuab lava kohal olevale ekraanile videopilt – lähivõtted näitlejate näoilmetest. Lavakujundus on Estonia kontserdisaalile ebatraditsiooniline: “sildadest koosnev lava tungib publiku sisse, võimaldades eri kohtades istujatele erinevaid vaatepunkte”. Nii mängivad näitlejad korraga publikule kui ka kaamerale ning peavad kokku mängima ka elavalt esitatud muusikaga, mida mängib näitlejatega sama tasandil paiknev ERSO.
Huvitav on see, et sama rolli, mida mängib Semperi ja Ojasoo “Macbethis” Rasmus Kaljujärve poeg Tobias Kaljujärv ("Macduffi poeg"), on mänginud 1987. aastal Tartu Vanemuise teatrimajas esietendunud “Macbethis” (lavastaja Ago-Endrik Kerge) Rasmus Kaljujärv ise, koos oma isa Hannes Kaljujärvega ("Macduff" A.-E. Kerge lavastuses). Kusjuures, Ojasoo ja Semperi lavastuses on "Macduff"’i rollis Rasmus Kaljujärv.
Alates 2023. aastast on Semperi, Ojasoo ja Eltsi “Macbethi” Eesti Draamateatri repertuaaris olnud neljal hooajal (esietendus hooajal 2022/23). 2026. aasta jaanuaris mängitakse lavastust viimaseid kordi.
Meel Paliale

Meel Paliale (sündinud 26. aprillil 1998 Tallinnas) on eesti filmirežissöör ja stsenarist.
Hariduskäik.
Meel Paliale lõpetas 2017. aastal Tallinna 32. Keskkooli multimeedia klassi, kus õpetati filmi, disaini ja fotograafiat. Pärast keskkooli lõpetamist tahtis ta asuda õppima Tallinna Ülikooli Balti filmi, meedia ja kunstide instituuti (BFM), kuid ei saanud sisse. Aastatel 2018–2022 õppis ta Eesti Kunstiakadeemias fotograafia erialal.
Loominguline töö.
Meel Paliale alustas filmide tegemist juba algklassides. Gümnaasiumi ajal tegi ta juba ka lühifilme: "Kui tuleb päev", "Raisatud miilid", "Tüdruk punases Golfis", mis saadeti osalema Eesti filmifestivalidele.
Lõheroosa

Lõheroosa on lõhekala liha värvusega sarnanev oranži varjundiga roosa või roosaka varjundiga oranž värvitoon.
Variatsioonid.
Prantsuskeelne värvinimetuste portaal Code-Couleur annab lõheroosa ("saumon") värvitooni vasteks roosaka varjundiga oranži tooni .
Pantone värvivaliku värvitoon 14-1323 "Salmon" on heledam soe roosa , toon 16-1542 "Fresh Salmon" sügav-oranžikasroosa ja toon 14-1135 "Salmon Buff" kollakas-roosakas toon .
RAL Classic värvivaliku toon 2012 "Lachsorange" on , toon 3022 "Lachsrot" .
RAL Design värvitoon 010 85 10 "Lachsrosé" on külma tooniga kahvaturoosa , toon 020 85 10 "Lachscreme" eelmisest veidi soojem kahvaturoosa ja toon 030 70 30 "Lachsrosarot" soe heleroosa .
Eesti ajaloolise arhitektuuri jaoks soovitatud voodrilaudade värvivalikus (Becker Acroma värvid) on lõhekarva värvus (NCS COLOR S 2020-Y40R) soe roosakasbeež .
Veebivärv "Salmon" on sügav-oranžroosa
Aigro

Aigro on eesti perekonnanimi.
Seda perekonnanime on pandud Vana-Piigandi mõisavallas Kanepi kihelkonnas Võrumaal. 2025. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Aigro Eestis 99 mees- ja 99 naisssoost isikul.
Ruske

Ruske on värvinimetus, mille tähendusväli hõlmab punakaspruune ja pruunikaspunaseid värvitoone. Sõna pärineb oletatavasti balti keeltest.
Sarnase tüvega värvinimetused teistes keeltes.
Karjala ja vepsa murretes esineb "rusk"-tüvi punase värvi nimetustes, kusjuures nii punaste objektide, nagu maasikate, vere, koidutaeva kohta, aga ka punakaspruuni roostekarva värvust, nagu veise või koera karvavärvuse kohta, punase habeme kohta. Vadja keeles tähistab "rusk"-tüvi punakaspruuni värvust nagu eesti keeleski, näiteks veise värvuse kirjeldamisel. Soome ja isuri keeles tähistab "rusk"-tüvi ka punaka varjundiga pruuni, nagu punaka karvkattega looma nagu rebane, tellise või pihlamarja värvuses, kuid soome keeles on "ruskea" hakanud tähistama igasuguseid pruune toone laiemalt.
Nii balti keelte punakaspruuni tähistavate sõnade (leedu "rusvas", "rudskis", "rusvans", läti "rūsgans"), kui ka inglise keele sõna "russet" 'punakaspruun' eelkäijaks protoindoeuroopa keeles peetakse tüve h₁rewdʰ- 'punane'.
Samast tüvest on ladinakeelne "russus", mis tähistab pruunikat, soojatoonilist, samuti punaste juustega inimest.
Kasutamine.
Värvinimetus leiab sageli kasutust ilukirjanduses. Ruske värvusega on kirjeldatud veiseid, vere värvi, päevitust, pihlamarju, sügislehti, päikeseloojangut, pinnase värvust.
See esineb eesti keeles ka paljude taime-, seene- ja loomaliikide nimedes: ruske pilvik, ruske juurkõrges, ruske nuisamblik, ruske penikeel, ruske villpea, ruske maavits, ruske lõunapöök, ruske viigikaktus, ruske-maaherilane, ruskerästas, ruske tüükasorr, ruske-sinipääsuke, ruske-pilalind jne.
On olemas talinisusort nimega "Ruske".
Ruske (perekonnanimi)

Ruske on eesti perekonnanimi.
Seda perekonnanime on pandud Aa mõisavallas Lüganuse kihelkonnas ning Türsamäe ja Vana-Sõtke mõisavallas Vaivara kihelkonnas Virumaal. Nimede eestistamisel määrati Ruske uueks perekonnanimeks ka isikuile, kelle senine perekonnanimi oli Vishnevski.
Chennai Püha Tooma katedraal

Chennai Püha Tooma katedraal on katoliku kiriku kirik Indias Tamil Nadu osariigis Chennais Santhome'i linnaosas. See on Madrase ja Mylapore'i peapiiskopkonna katedraal ja apostel Toomale pühendatud väike basiilika.
Eelmine ehitis pärines aastast 1523, mil portugallased selle ehitasid Tooma haua kohale. Aastal 1896 renoveeriti see uusgooti stiilis, mis oli 19. sajandi lõpus Briti arhitektide lemmik.
Aastal 1521 saatsid Goa ja Bombay-Basseini portugallased misjonärid Madrasesse (praeguse nimega Chennai) otsima apostel Tooma hauakohta, kes oli kohaliku traditsiooni kohaselt tulnud Lõuna-Aasiasse evangeeliumi kuulutama ja Jeesuse õpetusi levitama. Leitud koht oli hooletusse jäetud ja portugallased otsustasid pühamu haua kohale uuesti ehitada. Portugali kuninga João III toel ja volitusel alustati kiriku ehitamist, mis pühitseti sisse aastal 1523. Portugali "Padroado" preestrid jätkasid seal igapäevast liturgiat (püha missa) pidamist.
Aastal 1545 külastas Francis Xavier pühamut ja elas umbes aasta Santhome kiriku presbüteeriumis, enne kui lahkus misjonile Ilha Formosasse (Taiwani). Kirikus elades palvetas ta regulaarselt Neitsi Maarja kuju ees ja pidas püha missat; ta palvetas regulaarselt ka haua juures. Paavst Paulus V muutis kiriku aastal 1606 katedraaliks, luues Mylapore'i Püha Thomase piiskopkonna.
Britid ehitasid kiriku uuesti üles aastal 1896 neogooti stiilis. Kohta, kuhu apostel Toomas arvatakse olevat maetud, tähistab katedraali keskel asuv väike torn.
Floriin (Firenze)

Floriin oli Firenze vabariigi poolt 13.–16. sajandil vermitud ja rahanduses kasutatud kuldmünt.
Esimest korda vermiti floriini Firenzes 1252. aastal ning floriin ehk Firenze kuldmünt oli üks olulisemaid ja mõjukamaid rahandusuuendusi 13. sajandi Euroopas ja hõlbustas kauplemist, eriti rahvusvahelist kaubandust Vahemere ja Põhja-Euroopa vahel.
Floriin oli valmistatud 24-karaadisest kullast, selle kaal oli umbes 3,5 grammi. Selle ühel küljel oli kujutatud lilleõis (liilia) – Firenze sümbol ja teisel küljel oli kujutatud Firenze linna kaitsepühak Ristija Johannes.
Floriin sai kiiresti Euroopa rahvusvahelise kaubanduse peamiseks kullastandardiks, sest see oli stabiilse kullasisaldusega ja usaldusväärne. Paljudes maades ei ringelnud floriinid igapäevases käibes, vaid neid kasutati pigem arvutusühikuna suurte tehingute jaoks, isegi siis, kui maksti tegelikult muude müntidega.
Floriin hakkasid jäljendama teised linnriigid (Veneetsia vabariik) ja riigid – näiteks Ungaris (Ungari floriin), Prantsusmaal (écu d’or), Madalmaades ja Inglismaal (noble). 
15.–16. sajandil tõusis aga Veneetsia vabariigi tukat järk-järgult floriiniga võrdseks ja isegi tähtsamaks rahvusvahelises kaubanduses. Veneetsia oli Vahemere kaubanduses veelgi domineerivam ning suutis hoida oma mündi kurssi sama stabiilsena.
Muratori kaanon

Muratori kaanon ehk Muratori fragment (ladina keeles "Canon Muratori", "Fragmentum Muratorianum") on varaseimaks peetav loend uue testamendi raamatutest, mis kristlaste seas 2.–3. sajandi vahetusel autoriteetsetena ringlesid. Fragment on säilinud vigastatud ladinakeelses käsikirjas (algus ja lõpp on katkenud), tõenäoliselt kreekakeelsest algtekstist tõlgituna. Teksti avastas ja avaldas itaalia õpetlane Lodovico Antonio Muratori 1740. aastal Milano Biblioteca Ambrosiana käsikirjade hulgast.
Nimetus.
Muratori kaanoniks nimetatakse seda avastaja Muratori järgi; tekst ise ei kanna autorinime. Kasutusel on ka sünonüüm "Muratori fragment".
Avastus ja käsikiri.
Säilinud on 7.–8. sajandist pärinev ladinakeelne koodeks (Ambros. J 101 sup.), mille keelekasutus on robustne ning lehed osaliselt vigastatud. Uurijate üldarvamuse kohaselt peegeldab see siiski 2. sajandi lõpul koostatud (tõenäoliselt kreekakeelset) loendit.
Dateering ja päritolu.
Valdav dateering paigutab loendi 2. sajandi lõppu (u 170–200), tõenäoliselt Rooma konteksti; viidatakse fragmenti põimitud märkusele paavst Pius I († 157) ajast kui "hiljutisest". On pakutud ka hilisemat (4.–5. saj) dateeringut, kuid see pole uurijate enamuse seas kõlapinda leidnud.
Sisu ja ulatus.
Fragment eeldab nelja evangeeliumi: tekst algab sõnadega "kolmas evangeelium on Luukas…", millele järgneb "neljas on Johannes"; alguse lünka paigutatakse tavaliselt Matteus ja Markus. Edasi nimetatakse Apostlite teod, 13 Pauluse kirja (kiri heebrealastele puudub), "katoolsetest kirjadest" Juuda kiri ja kaks Johannese kirja (3. Jh sisaldumine on ebaselge), ning Johannese ilmutusraamat. Mainitakse ka Peetruse ilmutust – märkusega, et "mõned meie seast ei luba seda kirikus ette lugeda". Võltsingutena lükatakse tagasi "laodikealastele" ja "aleksandrialastele" omistatud Pauluse kirjad (mida seostatakse Markioniga). Karjane Hermase kohta öeldakse, et see on kasulik lugemiseks, kuid mitte apostellikus mõttes kanooniline; ühes realõigus on viide ka Tarkuseraamat (omistatuna "Saalomoni sõpradele").
Võrdlus hilisema 27-raamatulise uue testamendi kaanoniga.
Allolev tabel võrdleb Muratori loendi infot hilisema (liturgiliselt kinnistunud) 27-raamatulise UT-kaanoniga. Arvestada tuleb fragmendi katkendlikkust.
Tõlgendus ja tähtsus.
Muratori fragment on varaseim säilinud kaanoniloendi-laadne dokument Uue Testamendi kohta. See kinnitab, et nelja evangeeliumi ning Pauluse kirjade tuum oli 2. sajandi lõpuks laialt kasutusel; kogudustes eristati lugemiseks sobivaid teoseid (nt Karjane Hermas) kanoonilistest apostellikest kirjutistest. Fragment peegeldab varakristlikku allikakriitikat (võltskirjade eristamine) ja liturgilist praktikat* (mida "kirikus ette loetakse").
Tekst ja tõlked.
Ladinakeelne tekst ja mitmed ingliskeelsed tõlked (Roberts–Donaldson; B. M. Metzger jt) on veebis kättesaadavad koos kommentaaridega.
Põhja piirjoon

Põhja piirjoon (korea keeles 북방한계선, inglise keeles "Northern Limit Line" (NLL)) on vaidlusalune demarkatsioon Kollases meres Korea Rahvademokraatliku Vabariigi ja Korea Vabariigi vahel. See on Põhja- ja Lõuna-Korea "de facto" merepiir.
Musthüüp

Musthüüp ("Botaurus flavicollis") on haigurlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Välimus.
Musthüüp on 54–66 cm pikk. Tiibade siruulatus on 80 cm. Kaalub 300–420 g.
Isaslinnu pea, selg, saba ja tiiva ülapool on tumehall sinaka läikega, emaslinnud on pruunimad. Kurgualune ja rind on helepruun mustade ja valgete triipudega. Noka ülapool on tume- või punakaspruun, alapool on heleroheline või lilla. Jalad on mustad, tumepruunid või oliivrohelised.
Noorlinnu pealagi on tumehall. Rind on pruun kollaste triipudega. Jalad on pruunikashallid. Silmad on kollased.
Udusulis pojad on valged. Silmad on tumepruunid. Nokk ja jalad on heleroosad.
Alamliigid ja levik.
Liigil on kolm alamliiki:
Elavad niisketes metsades, mangroovides, roostikes, soodes ja padurates.
Toitumine.
Toituvad kuni 15 cm pikkustest kaladest, konnadest, limustest, koorikloomadest ja putukatest.
Toituvad üksi või paarides. Peamiselt öise ja videvikulise eluviisiga, kõige aktiivsemad päiksetõusu ja -loojangu ajal. Vihmase ilmaga võivad toituda ka päeval. Toitu otsides seisavad paigal või kõnnivad aeglaselt.
Pesitsemine.
Pesitsevad üksikult või väikestes kolooniates. Okstest ja pilliroost pesa on 23–35 cm lai ning selle ehitavad vanalinnud koos. Pesa asub roostikus, võsas või 1–15 m kõrgusel puu otsas. Tavaliselt asub pesa vee kohal, kuid Hiinas pesitsevad nad mõnikord veest kaugemal.
Indias pesitsevad juunist septembrini, Sri Lankal aprillis, Jaaval mais, Uus-Guineal veebruaris, Austraalias septembrist jaanuarini. Kurnas on 3–6 valget muna. Muna suurus erineb piirkonniti: Indias ja Myanmaris 41,6 × 31,4 mm, Uus-Guineal 43 × 34 mm, Austraalias 45 × 35 mm. Mune hauvad mõlemad vanemad.
Jakob Ellemann-Jensen

Jakob Ellemann-Jensen (sündinud 25. septembril 1973 Hørsholmi vallas) on Taani endine poliitik, ta oli erakonna Venstre liige. Ta oli aastatel 2022–2023 Taani asepeaminister ja Taani kaitseminister Mette Frederikseni teises valitsuses.
Ta sündis aastal 1973 Hørsholmi vallas (asub Pealinnapiirkonnas). Ta lõpetas aastal 1992 Natalie Zahle erakooli. Aastal 1999 Kopenhaageni Majandusülikooli õigusteaduse bakalaureusena, aastal 2002 sama kooli õigusteaduse magistrina.
Aastal 1992 kutsuti ta Taani armeesse, aastal 1993 lõpetas ta seersantide kooli Sønderborgis, aastal 1994 (pärast reservohvitseride kursuse läbimist) sai ta leitnandiks.
Ruuge

Ruuge on värvinimetus, mille tähendusväli hõlmab tumekollaseid kuni punaka (oranžika) varjundiga helepruune värvitoone.
Kasutamine.
Värvinimetus leiab sageli kasutust ilukirjanduses. Ruugena on kirjeldatud rebase ja orava karvkatet, punakasblondi kuni punast juuksevärvust, küpse vilja ja saialille õie värvust, jumet või päevitust.
See esineb eesti keeles ka paljude taime-, seene- ja loomaliikide nimedes: ruuge riisikas, ruuge kukeseenik, ruuge trühvel, ruuge kaksikhambake, ruuge päevaliilia, ruuge rebasesaba, ruuge angervars, ruuge metsasääsk, ruuge-küttkärbes, ruuge-jahumardikas, ruuge-võiliblikas, ruugerüdi, ruuge-tüvelind, ruugeviu, ruuge-tüvepart, ruugetrapp jne.
Suur Vanker (asterism)

Suur Vanker on asterism Suure Vankri ehk Suure Karu tähtkujus. Seda tuntakse paljude rahvaste rahvaastronoomias ning see on tänapäeval laialt tuntud ka väljaspool astronoomiahuviliste ringi. 
See koosneb seitsmest heledast tähest (vasakult paremale): Alkaid, Miitsar, Alioth, Megrez, Phecda, Merak ja Dubhe. Esimesed neli moodustavad pisut siksakilise joone (vankri tiisel), viimased neli moodustavad ebakorrapärase nelinurga (vankri kast). Kuus neist kuulub teise tähesuurusesse, üks (Megrez) kolmandasse tähesuurusesse.
Eri maades nähakse sedasama asterismi kujutavat erinevaid asju. Inglismaal nähakse seda kui kopsikut või atra, Soomes kui kalavõrku, Saksamaal, Rootsis, Norras, Taanis, Hispaanias, Portugalis ja Itaalias kui vankrit, Prantsusmaal ja Hollandis kui panni, Venemaal, Hiinas ja Türgis kui kulpi, Vietnamis kui paadi tüüri, Malaisias kui paati, Indias kui seitset tarka. Mitmed Põhja-Ameerika põlisrahvad näevad seda kui karu, inuitid kui põhjapõtra.
Brevicellicium

Brevicellicium on klassi "Agaricomycetes" kuuluv kandseente perekond.
Krokodillilind

Krokodillilind ("Pluvianus aegyptius") on kurvitsaliste seltsi kuuluv linnuliik.
Välimus.
Krokodillilind on 19–21 cm pikk. Kaalub 73–92 g.
Pealael, seljal ja rinnal on mustad valgete servadega triibud. Tiivad ja saba on sinakashallid. Alapool on beež. Nokk on must. Jalad on sinakashallid.
Udusulis poegade ülapool on musta-beežikirju, alapool ja tiivad on valged. Silma juurest kaelani jookseb must triip. Kuklal on valge laik.
Levik.
Krokodillilinnu levila ulatub Senegalist Etioopiani, lõunas Põhja-Angolani. Varem elasid nad ka Niiluse ääres.
Elavad suurte jõgede ääres. Väldivad tihedaid metsi ja lehtersuudmeid. Võivad elada inimasustuse lähedal.
Toitumine.
Toituvad ussidest, limustest ja veeputukatest.
Püüavad putukaid õhust, veepinnalt, liivast ja kivide alt.
Pesitsemine.
Pesitsevad üksikult. Pesa asub maapinnal sügavas lohus. Pesitsevad jaanuarist maini. Kurnas on 2–3 muna, mida hauvad mõlemad vanemad 28–31 päeva. Pesalt lahkudes matavad vanalinnud munad liiva alla. Pojad saavad lennuvõimeliseks 30–35 päeva vanuselt.
Müramuusika

"Noise" muusika (või eestindatult müramuusika) on eksperimentaalmuusika alamstiil, kus kasutatakse müra peamise muusikalise elemendina. See muusikastiil kasvas välja 20. sajandi alguse avangardismist, kuid hilisematel aegadel on seda stiili mõjutanud pigem industriaalmuusika.
Krokodillilind (perekond)

Krokodillilind ("Pluvianus") on kurvitsaliste seltsi kuuluv lindude perekond.
Perekonna ainus liik on krokodillilind ("Pluvianus aegyptius").
Krokodillilindlased

Krokodillilindlased ("Pluvianidae") on kurvitsaliste seltsi kuuluv lindude sugukond.
Sugukonda kuulub perekond krokodillilind, mille ainus liik on krokodillilind ("Pluvianus aegyptius").
Krokodillilind arvati varem jooksurlaste sugukonda, kuid 2007. aastal läbiviidud geneetilises uuringus leiti, et ta ei ole jooksurlastega lähedas suguluses.
Poitiers' Sainte-Radegonde'i kirik

Sainte-Radegonde kirik ("Église de Sainte-Radegonde") on keskaegne roomakatoliku kirik Poitiers's Prantsusmaal. Kirik on pühitsetud frankide kuningannale ja abtissile pühale Radegundile, kes on kiriku krüpti maetud. Kiriku vanim ehitusjärk pärineb 6. sajandist, kuid praegune hoone on ehitatud 11. ja 12. sajandil romaanika ja Anjou koolkonna gootika vormides.
Arhitektuur.
Ehitis püstitati algselt kloostri kabelina nunnade matusteks. Pärast ehitise hävimist tulekahjus alustati 1083. aastal endisest suurema romaani kiriku ehitusega. See kirik oli ühelööviline transeptiga ehitis, kõrgema kooriümbriskäiguga ja kabelipärjaga. Kõrgendatud põrandaga kooriruumi all on väike krüpt, mida valgustavad väikesed idapoolse väliseina aknad. Pikihoone oli varagooti roidvõlvidega ja võimsate tugipiilaritega välisseinas. Pikihoonet ehitati 13. sajandil pikemaks, tänapäeval on see 50 m pikk ja 15 m kõrge. 16. või 17. sajandil laiendati mõningaid aknaid hilisgooti stiilis. Romaani kellatorni alumine osa on ruudukujulise põhiplaaniga, tipuosa oktogoon. Torn on säilinud algkujul, ent torniseinas asuvat lääneportaali koos selle kohal asuva ehisraamistikuga rinnatisega on uuendatud hilisgootika perioodil.
Sisustus.
Väga kunstiväärtuslikud on 11. sajandi kooriruumi ja kooriümbriskäigu geomeetrilise motiivistikuga romaani kapiteelid ja sambad. Püha Radegundi elu ja imetegusid kujutavad vitraažid pärinevad osaliselt 13. sajandist, kuigi neid on 19. sajandil restaureeritud. Kirikus on väärtuslik nikerdatud kooritoolistik, mille "misericordia"d on valdavalt kujundatud skulptuurpeadena.
Hermesnööbik

Hermesnööbik ("Mycetinis alliaceus") on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv liik seeni.
Jõgiaas

Jõgiaas on eesti perekonnanimi.
Seda perekonnanime määrati nimede eestistamise ajal kahel korral Mäksa vallas isikuile, kelle senine perekonnanimi oli Hantson. 2025. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Jõgiaas Eestis 19 mees- ja 26 naissoost isikul.
Rhizochaete violascens

Rhizochaete violascens on kandseente liik.
Seen kasvab muuseas lamamändide alakülgedel ja muutub KOHi toimel lillakas.
Omagh

Omagh (iiri keeles an Ómaigh) on linn Põhja-Iirimaal, Tyrone'i maakonna halduskeskus. 
See asub kohas, kus Drumraghi ja Camoweni jõgi ühinevad, moodustades Strule'i jõe. 
Linnas elab 19 659 inimest ning selle suuremas linnapiirkonnas elab veel 28 000 inimest.
1998. aastal toimus Omagh' kesklinnas Omagh' pommiplahvatus, milles hukkus 29 inimest. See oli Põhja-Iirimaa konflikti ohvriterohkeim terrorirünnak.
Amphinema byssoides

Amphinema byssoides on kandseente hõimkonda kuuluv seente liik.
Seen kasvab kõdunevatel okaspuudel.
Bučas

Bučas on küla ("mazciems") Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas.
Küla asub valla keskosas. Seal asub Avoti bussipeatus.
Bor (Tšehhi)

Bor (saksa keeles "Haid") on linn Tšehhis Plzeňi maakonnas Tachovi ringkonnas. Bor asub Tachovist ligikaudu 14 km kagus ja Plzeňist umbes 43 km läänes, Saksamaa piirist 18 km kaugusel.
Asulat on esmamainitud 1263. aastal. Pärast rüüstamist 1318. aastal ümbritseti see müüridega, mis lammutati alles 19. sajandil. Linnaõigused sai Bor 1369. aastal. Kolmekümneaastase sõja ajal 1647. aastal põletati linn maha ning suuremad tulekahjud olid aastatel 1726, 1841 ja Teise maailmasõja viimastes lahingutes 1945. aasta mais.
Bori vanalinn on alates 10. septembrist 1992 ajalooline linnakaitseala.
Lea Wermelin

Lea Wermelin (sündinud 10. mail 1985 Rønnes) on Taani poliitik, ta on Sotsiaaldemokraatide erakonna liige. Ta oli 27. juunist 2019 kuni detsembrini 2022 Taani keskkonnaminister Mette Frederikseni esimeses valitsuses.
Ta sündis aastal 1985 Rønnes algklasside õpetaja ja meditsiiniõe tütrena. Ta lõpetas aastal 2011 Kopenhaageni Ülikooli politoloogina.
Ta valiti Folketingi 2015. aasta Taani parlamendivalimistel, aastal 2019 valiti ta Folketingi tagasi.
Ta oli 27. juunist 2019 kuni 15. detsembrini 2022 Taani keskkonnaminister Mette Frederikseni esimeses valitsuses.
Euroopa Komisjoni 2021. aasta Euroopa rohelinse kokkuleppe suuniste eelnõus öeldi, et rangelt kaitstud alasid tuleks kaitsta, et säilitada "häirimatus või looduslikud protsessid", millest need sõltuvad. 2021. aasta eelnõu kohaselt on jahipidamine ja kalapüük nendes piirkondades keelatud. Taani jahimehed ja kalurid protesteerisid selle eeskirja vastu. Wermelin ütles: "Olenemata lõplikust sõnastusest, on ja jääb see vaid juhendiks, mitte seaduseks ... Euroopa Komisjonil ei ole – ega saa juhendiga ka – volitusi Taani pinnal jahipidamist keelata."
Isiklikku.
Ta on abielus ja kahe lapse ema.
Avoti

Avoti on küla ("mazciems") Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas.
Avoti asub valla põhjaosas endise Riia-Ērgļi raudtee ja Mazā Jugla jõe ääres. Külast itta jääb maantee A4. Külas kasvav Avoti 132 pähklipuu (mandžuuria pähklipuu) ümbermõõduga 2,02 meetrit on looduskaitse all.
Mountbatteni roosa

Mountbatten pink ('Mountbatteni roosa') on hallikaslilla või hallikasroosa mereväes kasutatud kamuflaaživärvus, mida esmakordselt kasutas Teise maailmasõja ajal Briti kuninglikus mereväes lord Mountbatten ja mis kadus kasutusellt 1943. aastal.
Ajaloost.
1940. aastal märkas lord Mountbatten laevakaravani eskortides, et üks laev muutus vaateväljas märkamatuks kiiremini kui teised. Laev oli värvitud lillaka varjundiga halliks. Mountbatten oletas seetõttu, et värvus on efektiivne maskeeringuks hämarikus, mis tihtipeale oli aeg, mil laevad olid haavatavamad allveelaevade rünnakuile, ja ta lasi kõik sõjalaevad võõbata samas toonis, kasutades halli värvi, millesse oli segatud veidi Veneetsia punast.
1941. aasta algul kasutati sama maskeeringuvärvust paljude laevade puhul, olgugi et testidega polnud võimalik kindlaks teha, kui hästi toon tegelikult toimis. Värvuse kamuflaažmõju on tegelikult tugevalt hinnanguline: kuigi värv oli populaarne, oli see videvikus neutraalsete hallide toonidega samaväärne, päeva ajal aga olid selle värviga värvitud laevad õnnetuseks keskkonnast palju eristuvamad kui hallid.
"Mountbatten pink" oli mereväes kasutusel 1943. aasta algupooleni.
Alice Teodorescu Måwe

Alice Alexandra Teodorescu Måwe (neiupõlvenimega Alice Alexandra Teodorescu; sündinud 2. mail 1984 Bukarestis) on rumeenia päritolu Rootsi jurist, publitsist ja poliitik. Ta on aastast 2024 Euroopa Parlamendi liige.
Ta sündis Rumeenias, tuli Rootsi aastal 1989 koos ema ja õega ning asus elama Lundi. Keskkoolis õppis ta Lundi Katedraalikoolis, mille lõpetas aastal 2003. Aastatel 2004–2008 õppis ta Lundi Ülikoolis õigusteadust; lisaks läbis ta 2006. aasta sügissemestril Lundi Ülikoolis ka rahu- ja konfliktiuuringute baaskursuse.
Kevadel 2007 oli ta praktikal Rootsi saatkonnas Kopenhaagenis. Suvel 2007 töötas ta notarina Stockholmi maakonnakohtus.
Isiklikku.
Ta on aastast 2019 abielus pianist Henrik Måwega.
Omagh' pommiplahvatus

Omagh' pommiplahvatus oli autopommi plahvatus 15. augustil 1998 Põhja-Iirimaal Tyrone'i krahvkonnas asuvas Omagh' linnas. Selle pani toime Tõeline Iiri Vabariiklik Armee (RIRA), mis vastustas IRA relvarahu ja sama aasta alguses sõlmitud Belfasti lepingut. Umbes 40 minutit enne rünnakut anti telefonitsi hoiatus, kuid asukohta ei täpsustatud ning politsei suunas inimesed tahtmatult pommi lähedusse. Pommiplahvatuses hukkus 29 inimest ja sai vigastada umbes 220. See oli Põhja-Iirimaa konflikti ("The Troubles") ohvriterohkeim rünnak. Plahvatuses hukkunute seas oli protestante, katoliiklasi, rase naine ning turiste Iirimaalt ja Hispaaniast. 
Pommirünnak põhjustas pahameelt nii Põhja-Iirimaal kui ka rahvusvaheliselt, kiirendas Põhja-Iirimaa rahuprotsessi ning andis tugeva hoobi erimeelsete iiri vabariiklaste kampaaniale. RIRA eitas, et pomm oli mõeldud tsiviilisikute tapmiseks ja vabandas rünnaku eest. Peatselt kuulutas rühmitus välja ka relvarahu.
Hiljem on korduvalt väidetud, et RUC, MI5, GCHQ ja/või Garda Síochána olid pommiplahvatuse plaanist teadlikud, kuid kohalikku politseid ei hoiatatud. 2013. aastal avaldati pommiplahvatuses hukkunute perekondade tellitud uurimise aruanne, mille kohaselt olid MI5, FBI ja Garda eriosakond pommiplahvatuse plaanist teadlikud, kuid jaganud oma agentide kogutud infot RUCiga.
2008. aasta NHL-i draft

2008. aasta NHL-i draft oli 46. NHL-i draft. See toimus 20.–21. juunil 2008 Ottawas Scotiabank Placeis.
Esimesed kolm valikut olid Steven Stamkos (kelle valis Tampa Bay Lightning), Drew Doughty (kelle valis Los Angeles Kings) ja Zach Bogosian (kelle valis Atlanta Thrashers).
Zújari vald

Zújari vald on vald Hispaanias Andaluusia autonoomses piirkonnas Granada provintsis Baza maakonna loodeosas. 
Naabervallad on Cortes de Baza vald, Baza vald, Freila vald ja Cuevas del Campo vald (Granada provints) ja Pozo Alcóni vald (Jaéni provints). 
Valla keskasula on Zújar. Teine asula on Carramaiza. On ka üksiktalusid.
Elvis Nolasco

Elvis Nolasco (sündinud 19. detsemberil 1968 New York Cityis) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Ühemõõtmeline mees

"Ühemõõtmeline mees" on Eesti 2025. aasta draamafilm, mille on lavastanud Andres Puustusmaa enda kirjutatud stsenaariumi järgi. 
Sisukokkuvõte.
Rauli isa Viktor kujundas nõukogudeaegse Eesti miilitsaohvitserina oma poja vaateid kommunistliku ideoloogia alusel. Raul kasvas üles patoloogiliselt vägivaldse isa mõju all, kes pimesi lähtus ideoloogiast, põrmustades haiglase armukadedusega oma naise elu ning muutes poja ideoloogia abil kodumaa reeturiks. Nüüd, kui Viktor on vana, hoolitseb tema eest Raul. Mees on käinud isa jälgedes ning on liitunud spioonivõrgustikuga. Kuid erinevalt isast ei ole Raul saavutanud edu ja kõrget auastet. Ta on võrgustiku alumine lüli, kes vaid edastab salajast infot. Ootamatult saab ta teada oma tööandjate, võõrriigi agentide sissekukkumisest. Eestis ootaks Rauli tabamise korral kuni 15 aastane vanglakaristus. Venemaale minna ei ole võimalik, sest selles olukorras tema teeneid rohkem ei vajata, halvimal juhul ta likvideeritakse. Tallinna üürikorter tuleb Raulil vabastada 24 tunni jooksul.
Samal päeval satub Raul tänaval peale peksmisele. Ohvriks on noor hiinlanna Yu Xiao, keda aidata püüdes tapab Raul kogemata ühe mehe. Ta viib naise koju, puhastab haavad ja vahetab ta riided. Järgmisel hommikul on Raul valmis lahkuma ning palub Yu Xiaol minna oma teed, kuid naine on selleks liig nõrk.
Raul hangib auto, et sellega linnast kiiresti lahkuda. Plaan on sõita Hiina, mis on olnud tema ammune soov. Ta võtab hiinlanna endaga kaasa ning nad alustavad teekonda koos. Kuid politsei on neid jälgimas.
Osatäitjad.
jt
Ivo Leek

Ivo Leek (sündinud 5. veebruaril 1981) on eesti harrastusteatri eestvedaja, kultuurielu edendaja ja noorsootöötaja. Ta on MTÜ Karakter juhatuse liige ja Rakveres tegutseva harrastusteatri Teater KaRakTer juht.
Haridus.
Ivo Leek on lõpetanud Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia rakenduskõrgharidusõppe kogukonnahariduse ja huvitegevuse erialal, spetsialiseerudes rakendusteatrile (2019–2023). 
Ta on läbinud mitmeid täiendkoolitusi, sealhulgas Merle Karusoo lavastamise meistriklassid, lavavõitluse algkursuse ja Eesti Harrastusteatrite Liidu suvekoolid.
Tegevus.
Leek on juhtinud mitmeid kultuuriprojekte, sealhulgas Lääne-Virumaa näitemängupäevi ja Rakvere Vallimäe suvelavastusi. 2024. aastal oli ta SA Theatrumi suvelavastuse "„Ufo“" produtsent.
Ühiskondlik tegevus.
Leek on olnud aktiivselt seotud Rakvere ja Lääne-Virumaa kultuurielu arendamisega:
Isiklikku.
Ivo Leek elab Rakveres, on vabaabielus ja kahe lapse isa.