Oksütotsiin

Oksütotsiin (ladina keeles "oxytocinum") on imetajate organismis leiduv üheksast aminohappe molekulist moodustunud hormoon, ka neuropeptiid. Looduslikult toodetakse oksüdotsiini nii emaste kui ka isaste hüpotalamuses eelhormoonidest, eritatakse vereringesse ajuripatsi tagasagara neurosekretoorsete rakkude poolt ning seotakse oksütotsiiniretseptoritega.
Oksütotsiini nimetatakse tavakeeles armuhormooniks, õnnehormooniks ja emadushormooniks.
Oksütotsiin toimib ajus virgatsainena. Arvatakse, et ta toimib neurotransmitterite eelkursorina, mis signaliseerivad spetsiifilisi funktsioone nagu partnerlussuhtes lähedustunde ning usalduse loomine, emalik hoolivus, peenise erektsioon, nõgusselgsuse kujunemine, kopulatsiooniga seotud käitumine, mälu ja õppimisvõime ja sõltuvuskäitumine ning toitumine.
Oksütotsiini toime erineb nii liigiti kui ka indiviiditi.
Enamikul tänapäevastel selgroogsetel on tuvastatud paljunemisfunktsioone toetav ja kujundav oksütotsiinisarnane hormoon.
Naistel on üsna põhjalikult uuritud selle funktsiooni sünnitusel. Emakakaela ja tupe lainemisel sünnitustegevuse käigus eraldub suures koguses oksütotsiini. Samuti eraldub oksütotsiini rinnanibude stimuleerimisel, mis soodustab imetamist.
Oksütotsiin leevendab hirmu ja ärevust. Seda eraldub ka seksuaalse erutuse ajal. Märkimisväärsetes kogustes eritub oksütotsiini nii meestel kui ka naistel ka pärast suguühte käigus saadud orgasmi.
Oksütotsiini roll sünnitusel ei ole päris selge, kuna naised, kellele on tehtud hüpofüsektoomia, saavad normaalselt sünnitada.
Oksütotsiiniretseptorid.
Oksütotsiiniretseptorid, mis vajavad toimekaks sidumiseks kolesterooli, on emastel nii emakas (müomeetriumis, endomeetriumis), rinnanäärmetes, neerudes, südames, kus ta toimib nii vasodilaatorina kui ka vasokonstriktorina (sooneahendaja).
Oksütotsiiniretseptoreid, mis sünteesivad oksütotsiini, on tuvastatud ka tüümuse epiteelis.
Oksütotsiini eritab tiinuse (raseduse) ajal ka platsenta.
Farmakoterapeutiline rühm.
Oksütotsiin ja selle analoogid kuuluvad rühma H-süsteemsed hormoonpreparaadid, v.a suguhormoonid ja insuliinid. 
Veterinaarobsteetrikas.
Veterinaarobsteetrikas võidakse emasloomadele, sarnaselt naistega, poegimise või munade väljutamise farmakoloogilise induktsioonina manustada sünteetilist oksütotsiini.
Roomajatel.
Maolistel.
Maokasvandustes, loomaaedades või ka seltsilisloomadena kodus peetavatele emastele madudele võib veterinaararst vajadusel manustada kas poegimise esile kutsumiseks või munemise indutseerimiseks sünteetilist oksütotsiini. 
Obsteetrikas.
Obsteetrikas võidakse sünnitajale anda sünnitegevuse farmakoloogilise induktsioonina sünteetilist oksütotsiini tablettidena, ninaaerosoolina või veenisiseselt.
Kõrvaltoimed.
Teatatud on järgmistest kõrvaltoimetest: 
Üleannustamine või pikemaajaline manustamine (24 tundi ja kauem) võib põhjustada platsenta irdumist, lootevee-embooliat, emaka hüperaktiivsust, hüpertoonilisust ja tetaanilisi kokkutõmbeid, mis võivad lõppeda emaka rebendiga, emakakaela ja tupe rebendeid, rasket sünnitusjärgset verejooksu jm.
Sünteetilise oksütotsiini toime emakale võib põhjustada lootel/vastsündinul: pulsisageduse langust, loote südame rütmihäireid, ajukahjustust, hapnikuvaegust ja isegi surma.
Teadusuuringud.
Jaapanis tehtud uuring 40 meessoost täiskasvanud jaapani rahvusest autismipatsiendiga osutas manustatud sünteetilise oksütotsiini pigem soodsat toimet nendele patsientidele: see muutis neid uurijate arvates empaatilisemaks ja emotsionaalsemaks.
Ajaloolist.
Oksütotsiini struktuuri tegi kindlaks ja ka sünteesis esimesena Ameerika biokeemik Vincent du Vigneaud 1953. aastal.