Horreum

Horreum (ladina keeles mitmuses: "horrea") oli teatud tüüpi ühiskondlik ladu, mida kasutati Vana-Rooma ajal. Kuigi seda ladinakeelset terminit kasutatakse sageli viljaaitade kohta, kasutati Rooma-aegset "horreumi" ka mitut teist sorti tarbekauba ladustamiseks. Roomas asunud hiiglaslikus ladudekompleksis Horrea Galbae hoiustati lisaks viljale ka oliiviõli, veini, toiduaineid, rõivaid ja isegi marmorit. Keiserliku ajajärgu lõpuks oli Rooma linnas linna vajaduste rahuldamiseks 300 sellist ladu.
Suurimad "horreumid" olid ülisuured ja seda isegi tänapäevaste standardite järgi: ainuüksi mainitud Horrea Galbae esimene korrus koosnes 140 ruumist, mille pindala oli umbes 21 000 m². Ühiskondlikuks kasutamiseks mõeldud "horreumites" olnud kasutatava pinna hulka on võimalik hinnata selle järgi, et kui keiser Septimius Severus aastal 211 suri, olevat ta jätnud linna ladudesse sellise tagavara, millega oleks võinud Rooma rohkem kui miljonit elanikku seitse aastat toiduga varustada. Väiksemad (kuid sarnased) laod olid Rooma linnades ja kindlustes tavapärased üle kogu keisririigi. Hästi säilinud sõjaväe kasutatud "horreumi" näiteid on välja kaevatud Hadrianuse vallil Inglismaal, eriti Housesteadsis ("Vercovicium"), Corbridge'is ja South Shieldsis.
Esimesed "horreumid" ehitati Roomas 2. sajandil eKr ja esimese teadaoleva ühiskondliku "horreumi" rajas tribuun Gaius Gracchus aastal 123 eKr. Hiljem hakati sõna kasutama mistahes kauba säilitamise koha kohta; seetõttu kasutati seda sageli ka keldrite kohta ("horrea subterranea"), kuid seda võidi kasutada ka koha kohta, kus hoiti kunstiteoseid või isegi raamatukogu kohta. Mõned avalikud "horreumid" toimisid mõnevõrra justkui pangad, kus võis hoiustada väärtasju, kuid kõige olulisemad olid ikkagi sellised laod, kus hoiti toiduaineid (teravilja ja oliiviõli) ja kust neid riigi poolt jaotati. Rooma küllastumatu nõudlus toiduainete järele tähendas seda, et mõnest linna "horreumist" läbi käinud kauba kogus oli tohutu ning seda ka tänapäevaste standardite järgi. Arvatakse, et Roomas Horrea Galbae lao taga asuv antiikaja suuremaid prügimägesid Monte Testaccio sisaldab vähemalt 53 miljoni amfora jääke. Nendega amforatega viidi Roomasse ligikaudu 6 miljardit liitrit õli.
Ehitus ja nimetamine.
Rooma "horreum" ja selle sadam Ostia Antica olid vähemalt kahekordsed ja võimaldamaks kergemat ligipääsu ülemistele korrustele, olid need ehitatud kaldteede, mitte treppidega. Teraviljade säilitamiseks kasutatavad hooned olid ehitatud sammastele tõstetuna, et vähendada niiskuse hoonesse sattumise ja kauba riknemise tõenäosust. Mitmed "horreumid" paistavad olevat olnud kasutusel ka suurte kauplemisaladena, kus keskse õu ümber asusid väikeste kaupluste ("tabernae") read. Mõned neist võisid olla üpris viimistletud ja ehk täita tänapäevaste kaubanduslike passaažidega sarnanevat rolli. Teistel hoonetel, nagu näiteks Ostias asunul, oli õu jaotatud ja kauplused seisid "selg-selja vastu". Lähis-Idas olid "horreumid" üpris teistsuguse ehitusega ja neis oli vaid üks rida väga sügavaid kauplemisruume, mis kõik avanesid samasse külge. See peegeldas sealsetes paleedes ja templikompleksides juba ammu enne roomlaste saabumist laialdaselt kasutatud arhitektuuristiili.
Hoonete ehitamisel kanti hoolt ka turvalisuse ja tuleohutuse eest. Tulekahjude ohu vähendamiseks ehitati "horreume" sageli väga paksude seintega (kuni meetripaksustega) ja varaste heidutamiseks olid aknad alati kitsad ja asusid väga kõrgel. Uksi kaitsti keeruliste lukkude ja poltide süsteemidega. Isegi kõige suurematel "horreumidel" oli vaid kaks kuni kolm välisust, mis olid sageli ka üpris kitsad ja mis ei võimaldanud vankritega sisenemist. Kaupade sisse- ja väljatassimise ning hoone sees liigutamise vaevarikas töö tehti väga tõenäoliselt vaid käsitsi; seega pidi suurimates "horreumides" olema tohutu hulk töölisi.
Kõigile Rooma "horreumidele" olid pandud nimed, millest mõned viitasid kaubale, mida seal hoiti (ja ilmselt ka müüdi): näiteks vaha ("candelaria"), paber ("chartaria") ja pipar ("piperataria"). Teised nimetati jälle kas keisrite või keiserliku perekonnaga seotud inimeste järgi, nagu näiteks juba mainitud Horrea Galbae, mis on ilmselt saanud nime 1. sajandil valitsenud keiser Galba järgi. Tänu Ostias asuvale eriti hästi säilinud "horreumil" olevatele raidkirjadele on teada, et see nimetati kahe vabakslastud orja (selle oletatavate omanike) Epagathuse ja Epaphrodituse järgi ("Horrea Epagathiana et Epaphroditiana").