Harku vangla

Harku vangla oli aastatel 1926–2011 Harku mõisa maa-alal asunud vangla (aastatel 1965–2010 ainult naistevangla).
Ajalugu.
1920. aastate algul muutus üha aktuaalsemaks uue sunnitöövangla rajamine kriminaalkurjategijatele. Kohtuministri asutatud komisjon pakkus asukohaks Muhu saare lähedase 1,7 km² suuruse Kesselaiu (Kessulaid). Eelarve koostamisel selgus kulutuste tegelik ulatus, nii hakati suvel 1924 uut kohta otsima ning selleks valiti Harjumaal riigistatud Harku mõis.
Asukoha eelisena toodi välja, et koht asub Tallinna külje all, lähedal on ulatuslik turbaraba ning sinna saab asutada kivitööstuse, mõisa põllu- ja karjasaadusi saab kasutada vangide toitmisel, kohalikud elanikud on juba vangidega harjunud (alates 1918. aastast oli läheduses olnud sõjavangilaager).
Mais 1920 anti Harku mõis üle vanglaasutusele ja alates 1920. aasta suvest kasutati Harkus turbaraba töödel kergema karistusega vahialuseid, keda vastavate hoonete puudumisel hoiti mõisa viinavabriku hoones. Hiljem rajati lihtsad puubarakid nii mees- kui ka naisvahialustele. 
1926. aastal otsustati rajada Harkusse sunnitöövangla. Pikk tänavale elumajad vangla personali jaoks. Harku vangla uus ajakohane hoone (praegu Pikk tänav 19) ehitati ka sai valmis 1928, vangla anti käiku 1930. aastal. 
Harku vanglas kasutati nn inglise-iiri progressisüsteemi, kus kurjategija oli I ehk katsealusel astmel täielikus üksikvangistuses, II ja III astmes isoleerituna üksikkongis, aga päeval töötas vang ühisruumides, IV astmes võis eeskujulikult käitunud vang elada nelja-viiekohalistes kambrites ja loota tingimisi ennetähtaegsele vabastamisele.
Harku vangla vangide tööd korraldas riiklik ettevõte Harku Turbatööstus. Alates 1920. aasta suvest kasutati Harkus turbaraba töödel kergema karistusega vahialuseid, kellele hiljem rajati lihtsad puubarakid. Harku turbarabas ning mõisas töötas suvekuudel kuni 400 vahialust. Turbatööstus tegutses elektri jõul, mida saadi Tallinna linnalt, elektrivoolu transformaatorid Tondil ja Harkus olid pärit Saksamaalt, turbamasin oli valmistatud Krulli tehases. Järgnevalt töötati turbatööstuses tükitöö alusel ning kasutati kolme elektrilist turbapressi, elektrit hakati saama Ellamaa elektrijaamast. 1930. aastate algul toodeti turbatööstuses aastas umbes 6000 tonni pressturvast.
Harku vangla direktorina töötasid Karl Antsov ja R. Põld.
Aastatel 1940–1944 kasutati hooneid ja territooriumi mitmesuguste kinnipidamisasutuste tarbeks. 1944. aasta sügisel oli seal lühikest aega Saksa sõjavangide laager. 1945. aastal nimetati asutus Parandusliku Töö Kolooniaks nr 1. 
JUM-422/1, Harku naistevangla.
Järgnevail aastail, eriti pärast turbatootmise lõpetamist, kujunes Harku vanglast peamiselt naiste kinnipidamisasutus.. 1965. aastal muudeti Harku vangla naistevanglaks.
PTK nr. 1.
Kinnipidamisasutuste nimetus muudeti Eesti Vabariigi Siseministeeriumi 17. mai 1990 käskkirjaga nr 67 Parandusliku Töö Koloonia nr 1 ja moodustati Parandusliku Töö Valitsuse baasil Kohtuotsuste Täitmise Amet.
Harku vangla.
Riikliku Kinnipidamiskohtade Ameti peadirektori 3. mai 1994 käskkirjaga nr 81 nimetati kinnipidamisasutused vanglateks. 
1996. aastal ehitati vanglas uus olmehoone ja 2001. aastal ehitati sama hoone teisele korrusele ehitati meditsiiniosakond koos emade-laste osakonnaga. 
Harku vangla ülesanded olid:
2010. aastal hakati Harkusse paigutama ka eakamaid meesvange. Eraldi rehabilitatsiooniprogrammiga osakond on uimastiprobleemidega vangidele.
Harku vanglaga liideti 15. jaanuaril 2011 Murru vangla, ühendasutuse nimeks sai Harku ja Murru Vangla.