Tohhaari keeled

Tohhaari keeled on indoeuroopa keelte haru, mis on pärandunud kirjalike tunnistustena 1. aastatuhande teisel poolel pKr tänapäeva Xinjiangi alal Tarimi nõos.
Alates 1890. aastast on avastatud üle 7600 käsikirjafragmendi peamiselt 5. kuni 8. sajandist, mis on suurelt jaolt sanskritikeelsete budistlike teoste tõlked ja töötlused ning on kirjutatud Põhja-India braahmi kirjas, nagu algtekstidki. Radiosüsinikumeetodil saadud dateeringud näitavad siiski, et veel 12. sajandil kirjutati tohhaarikeelseid tekste ümber. 
Tohhaari keeli ei tohi segi ajada 2023. aastal nimetuse saanud eteotohhaari keelega, mida kirjutatakse jesiki-baktria kirjas ja mis osutus senitundmatuks keskiraani keeleks.
Asend indoeuroopa keelkonnas.
Tohhaari keeled moodustavad indoeuroopa keelkonna ühe haru, mille täpsem asend on vaieldav.
Vanemad paigutused kentumkeelte või satemkeelte hulka on vananenud, sest vastavad häälikumuutused omistatakse nüüd üksikutele keeltele. 
Traditsioonilises indoeuropeistikas ei ole seni ükski hüpotees tohhaari keelte lähemate sugulaste kohta läbi löönud. Katsed indoeuroopa keelte sugulust leksikostatistiliste ja glotokronoloogiliste meetoditega kindlaks teha näitavad osalt tohhaari keelte varajast eraldumist, seejuures alati pärast anatoolia keeli või nendega üheaegselt.
Ühe arvutuse esitasid Don Ringe, Tandy Warlow ja Ann Taylor. Hiljem muudeti seda mitu korda, eriti mis puudutab germaani keelte ja albaania keelte asendit. Albaania keele vale asend tulenes suurtest andmevigadest.
Keeleteadus tugineb keelesuguluse üle otsustamisel eriti oletatavatele ühistele uuendustele teiste keelte ja eelkõige eellaskeele (siin indoeuroopa algkeele) suhtes. Üks niisugune uuendus võiks olla rekonstrueeritud ainult nendele kahele keelele omane paralleeltuletis 'ratta' kohta: indoeuroopa *"h₂u̯erg(ʰ)"- 'end pöörama' &gt; tohhaari A "wärkänt", tohhaari B "yerkwanto", heti "hurki".
Sõnanäide:
Nimetused ja seostamine etnosega.
Nimetuse "tohhaari" panid ette Emil Sieg ja Wilhelm Siegling, toetudes Friedrich Wilhelm Karl Müllerile. See käib rahva kohta, mida antiikallikates on mainitud nimega Τόχαροι "Tócharoi", "Tochari", (tohhaarid). See rahvas elas alates 2. sajandist eKr Amudarja ülemjooksul. Tavaliselt samastatakse neid Hiina allikatest Yuezhi nime all tuntud rahvaga, kes oli oma varem Gansu alal Xinjiangist ida pool paiknenud asualalt ära aetud. Nende oletatavate järglaste Kušaani riigi elanike hilisemad kirjalikud allikad on iraani keelte hulka kuuluvas baktria keeles; nende algse keele kohta pole midagi teada. 
Seostamine selle etnosega on siiski spekulatiivne. See põhineb ühel märkusel ühes vanatürgi keeles (uiguuri keeles) kirjutatud budistlikus tekstis (Maitrisimit), mille järgi see on tõlgitud mingist indoiraani keelest (vrd sanskriti "tukhāra", saka "ttahvāra", vanapärsia "tuxāri-") "twγry" keelde ja sellest (vana-)türgi keelde ("türk tïlï"); et seesama tekst on mujalt teada ainult tohhaari A keeles, siis oli loomulik oletada, et "twγry" tähendabki tohhaari A keelt. Järeldus, et "twγry" oli tohhaaride keel, põhineb ainult foneetilisel sarnasusel. Tohhaari A keele kõnelejate endanimetus on leitud olevat "ārśi".
Walter Bruno Henningi järgi tähistab "twγry" uiguuri tekstides Bišbaliqi ja Qarašahri (Karashahri) piirkonda, mitte tohhaari keelt. Peale selle ei lugenud ta tõlkija kodukohaks mitte Nagaradeśa (Kabuli lähedal), sondern als Agnideśa (Qarašahr, tohhaari A) keele piirkond.
Ühes kakskeelses (tohhaari B ja sanskriti: SI P/65b1) allikas vastab sanskriti sõna "tokharika" ilmselt tohhaari B sõnale "kucaññe". Viimast on seostatud nii Kušaaniga kui ka Kuqa oaasiga, mis on tohhaari B keele kodu. Ent mõlema sõna tõlgendus on problemaatiline, sest ühelt poolt paistab, et "tokharika" ei ole tuletatud rahvanimest "Tukhāra", teiselt poolt on tõendatud omadussõna nimest Kuqa tohhaari B keeles õieti "kuśiññe".
Nimetuste eksitavuse tõttu on eelkõige ingliskeelses kirjanduses tehtud ettepanek asendada nimetused tohhaari A ja B vastavalt nimetustega turfani ("Turfanian"); Turfani ehk Turpani oaasi järgi) ja kutši ("Kuchean"; Kuqa oaasi järgi). Et aga kummagi keele seostamine kindla piirkonnaga on samuti spekulatiivne, pole see ettepanek seni läbi löönud, pigem on see segadust suurendanud. 
Eristamiseks on Yuezhi'd ja "Tócharoi" (Τόχαροι), "Tochari" saanud nimeks ka "päristohhaarid" ja tohhaari keelte kõnelejad "ebatohhaarid". 
Kaks keelt.
Aastal 1908 õnnestus Emil Siegil ja Wilhelm Sieglingil esimest korda käsikirjatekste lugeda ning teha kindlaks teha, et need on kirjutatud indoeuroopa keeles. Nad tegid ettepaneku nimetada seda tohhaari keeleks ning eristasid tohhaari A keelt ehk idatohhaari keelt ja tohhaari B keelt ehk läänetohhaari keelt. Ainult tohhaari B keeles on peale religioossete tekstide ka tarbetekste – kloostrite ülestähendusi, kaubandusdokumente ja meditsiinitekste. See viis teooriani, et tohhaari A keel oli allikate tekkeajal surnud keel, ainult liturgiline keel, tohhaari B keel aga elav igapäevakeel. 
Teise teooria järgi oli tegu ruumiliselt lahutatud murretega, kusjuures tohhaari A keelt kõneldi Turpani oaasis ja tohhaari B keelt peamiselt Kuqa piirkonnas. Tänapäeval peab enamik uurijaid neid eri keelteks. 
Oletatakse, et oli olemas ka tohhaari C keel, mis oli Loulani piirkonna praakritis kirjutatud tekstide laensõnade allikas, kuid pole kindel, kas see erines tohhaari A ja B keelest.
Tekstid.
Enamik teadaolevaid tohhaarikeelseid tekste asub tänapäeval Berliini, Londoni, Pariisi ja Peterburi kogudes, tunduvalt vähem on neid Jaapanis ja Hiinas. Need on tuntud segadusseajavalt paljude numeratsioonisüsteemide all, mis ulatuvad leiunumbritest ja inventarinumbritest numeratsioonidele mitmesugustes publikatsioonides. Sama tekst võib seetõttu olla tuntud erinevate numbrite all (nt „T III Š 72.1“ = „A 1“ = „THT 634“).
Tohhaari tekstide numbrid (valik):
Teadaolevate tohhaari tekstide koguarv ei ole teada. Malzahn nimetab 7600 fragmenti, millest siiski ainult umbes 2000 sisaldavad märkimisväärsel määral teksti. Umbes 1150 fragmenti on tohhaari A keeles.
Tekstid on valdavas enamikus budistlik kirjandus ("Vinayapiṭaka" (kloostrireeglid), 
suutrad ja Buddha-legendid); need tekstid on sageli sanskritikeelsete algtekstide tõlked või adaptatsioonid. Ainus manihheistliku kirjanduse näide on ühe Mani-hümni fragmendid tohhaari B keeles, mis leiti Turpani piirkonnast ja pärineb võib-olla 10. sajandi keskpaigast. Mõnede teaduslike (grammatika-, astronoomia- ja meditsiini- või maagia-alaste) tekstide kõrval on märkimisväärne eelkõige üks fragmentaarsena säilinud armastusluuletus. Säilinud ilmalikud tekstid (kloostriarvutused, kirjad, karavanipassid) ning grafitid on kõik kirjutatud tohhaari B keeles.
Kiri.
Tohhaari kiri on India braahmi kirja teisend, mida nimetatakse ka Põhja-Turkestani braahmi kirjaks“ Mõned märgid olid uued (nt märk "pa" märgist "ba"), neid nimetatakse võõrmärkideks, sest need on India kirjadele muidu võõrad. Paljud nendest uuendustest esinevad ka teistes braahmi kirja Sise-Aasia variantides. Ainult "na" esineb ainult tohhaari kirjas. Võõrmärke märgitakse transliteratsioonis allajoonimisega. Need erinevad funktsionaalselt mittevõõrmärkidest selle poolest, et nende inherentne vokaal ei ole mitte "a", vaid "ä".
Tohhaari kirja märgid (sidumata kujud):
Kollakasrohelisega on märgitud võõrmärgid ja teised uuendused, halliga märgid, mida kasutati tavaliselt ainult võõrsõnades.
Lisanduvad kirjavahemärgid (punktid, "daṇḍa"). Tohhaari kirja üks eripära on see, et vokaalimärke (enamasti "u", harvem "ä", "i" või "o") sai kasutada nagu konsonandimärke. Nii kirjutati mittesilbilisi elemente (näiteks labialisatsiooni tohhaari B keeles ("kuse") või diftongi mittesilbilist koostisosa tohhaari B keeles "tākoi")). Latinisatsioonis kasutatakse sellistel juhtudel traditsiooniliselt alakirja või ligatuurikaart.
Kirjutati tavaliselt sule ja tindiga paberile. Karavanipasse ja teisi ilmalikke tekste kirjutati ka puutahvlikestele. Grafiteid maaliti või kraabiti.
Fonoloogia.
Et kasutatud kiri sobib tohhaari häälikusüsteemi edasiandmiseks ainult tinglikult, ei ole häälikusüsteem alati kõikides üksikasjades teada. 
Konsonanten:
Enamik nn sekundaarsetest palataalidest esinevad ainult tohhaari B keeles. See, et mõnikord kirjutati näiteks "p" asemel "w" või "mp", viitab sellele, et vähemalt mõnes tohhaari keele variandis oli ka helilisi frikatiive, mille jaoks aga eraldi kirjamärke ei olnud.