tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Villem Orav

Villem Orav (11. märts 1883 Laiksaare vald, Pärnumaa – 10. detsember 1952 Tallinn) oli eesti ajaloolane, pedagoog ja pedagoogikateadlane.
Elulugu.
Villem Orav oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1905 Riia Vaimuliku Seminari, õppis 1911–1913 Varssavi ülikoolis, lõpetas 1915 Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna ajalookandidaadi kraadiga. Oli 1905–1911 Olustveres kirikuõpetaja, 1915–17 Tallinnas Jakob Westholmi Gümnaasiumi ladina keele ja 1917–1949 Gustav Adolfi Gümnaasiumi ajalooõpetaja, 1946–1950 ka EKP Keskkomitee Vabariikliku Parteikooli ja Tallinna Polütehnilise Instituudi ettevalmistusosakonna üldajaloo õppejõud, 1952 Ajaloo Instituudi teadur.
Teadustöö.
Avaldanud pedagoogikaajakirjades arvustusi ja metoodikaartikleid, oli "Eesti NSV ajaloo lugemiku I" (1960) koostajaid, tõlkis ja toim õpikuid (K. Kornilovi "Psühholoogia õpperaamat pedagoogilistele koolidele" (1948), "Ajaloo õpetamise metoodika seitsmeklassilises koolis" (1949) jmt). Oli aastast 1945 Haridusministeeriumi ajaloo- ja konstitutsioonikomisjoni esimees. Eesti NSV teeneline õpetaja (1949).
Õie Orav

Õie Orav (aastani 1955 Õie Kaasik; sündinud 16. juulil 1934 Jõelähtme vallas Harjumaal) on eesti filmiteadlane, näitleja, stsenarist ja lavastaja.
Elulugu.
Õie Orav on ehitusmeistri tütar. 
Ta lõpetas 1954. aastal eksternina Tallinna 2. Keskkooli, 1956. aastal Eesti Draamateatri õppestuudio ja 1964. aastal Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi filmidramaturgia erialal. 
Õie Orav on mänginud filmides ja telelavastustes ning kirjutanud stsenaariumi järgmistele dokumentaalfilmidele: 
Ta oli aastatel 1965–1985 Eesti Televisiooni tunnustatud filmikommentaator, koostas 100 Nõukogude Liidu ja sotsialismimaade väärtfilmist koosneva programmi. Ta on kirjutanud üle 200 maailma filmiajaloo- ja kaasajateemalise saatestsenaariumi ning olnud ise ka saatejuht. 
Õie Orav asutas 1992. aastal oma filmi- ja videoettevõtte Väike Orav, kus valmisid tema autorifilmid: 
Ta esines aastatel 1965–1995 Eestis üle tuhande korra vestluste, filmitutvustuste ja loengutega maailma kinost, tegi telesaateid ja pidas loenguid ka Vilniuses, Minskis, Kišinjovis, Taškendis, Leningradis (Peterburis), Moskvas jm. 
Ta on esinenud loengutega Tallinna Kultuuriülikooli filmiteaduskonnas ja olnud 1981–1989 ühiskondlikus korras teaduskonna juhataja, pidas 1982–1983 loenguid ka Tallinna Pedagoogilises Instituudis. 
Teadustöö.
Õie Orava uuringute põhisuund nii näitlejaid portreteerivates raamatutes kui ka filmides on olnud näitlejatöö olemuse ning selle töö erinevuste selgitamine teatris ja filmis. 2003. aastal ilmunud kaheosalises raamatus annab ta põhjaliku ülevaate Eestis Nõukogude perioodil tehtud mängufilmidest. 
Teoseid.
Temalt on ilmunud üle 30 teaduspublikatsiooni, 5 raamatut ja üle 100 aimeartikli.
Helen Orav-Kotta

Helen Orav-Kotta (aastani 2001 Helen Orav; sündinud 17. augustil 1975 Tallinnas) on Eesti merebioloog.
Lõpetas 1993. aastal Tallinna Lilleküla Keskkooli ja 1998 Tallinna Pedagoogikaülikooli geoökoloogia erialal. Aastatel oli 1998–2000 TPÜ magistrant, bioloogiamagister (2000, Tallinna Pedagoogikaülikool), väitekiri "Keskkonna mõju põhjaeluviisiliste selgrootute levikule Läänemere kirdeosa põhjataimestikuga aladel". Aastatel 2000–2004 oli Tallinna Ülikooli doktorant, Ph.D. (hüdrobiol, 2004, TÜ), väitekiri "Habitat choice and feeding activity of benthic suspension feeders and mesograzes in the northern Baltic Sea". 
Oli 1995–2000 Eesti Mereinstituudi laborant ja 2001 teadur, ühtlasi 1998–1999 Tallinna Lilleküla gümnaasiumi bioloogiaõpetaja ja 1999 Lääne-Eesti Saarestiku Biosfääri Kaitseala loodushariduse spetsialist, 1997–1999 Turu Ülikooli ja 2001–2001 Helsingi Ülikooli teadur, 2001–2002 Euroülikooli lektor, 2001–2005 Tartu Ülikooli Eesti Mereinstituudi teadur, 2005– vanemteadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: rannikumere protsesside ruumilise ja ajalise varieeruvuse mõju bioloogilisele ja funktsionaalsele mitmekesisusele peamiselt Läänemere kirdeosas. Selgitanud bentose ja pelagiaali funktsionaalseid seoseid, zoobentose ja põhjataimestiku interaktsioone, samuti tulnukliikide mõju kohalikule elustikule. Üle 30 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Tema abikaasa Jonne Kotta on samuti merebioloog.
Toomas Ordlik

Toomas Ordlik (sündinud 26. novembril 1953 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Ta lõpetas 1972 Tallinna 47. Keskkooli, 1977 Tallinna Polütehnilise Instituudi elektrotehnikateaduskonna, tehnikamagister (1992, TPI), väitekiri "CAD-süsteemid ehitusprojekteerimisel". 
Oli 1977–1988 TPI arvutuskeskus vaneminsener, 1988–1992 TTÜ Informaatikainstituudi täiendusõppe osakonna vanemõpetaja, 1992–1997 dotsent, 1997– Eesti Panga infotehnoloog. Osales TPI-s uue instrumentaaltarkvara süsteemi PARES loomises, süsteem leidis üleliidulist rakendamist NSV Liidu Teadus- ja Tehnikakomitee süsteemis.
Teadustöö.
Põhiteadusalaks informaatika, uurinud ehitusala raalprojekteerimist ja andmebaase. Olnud Eesti Informaatika Seltsi juhatuse liige. 20 teaduspublikatsiooni, sh õppevahendid.
Isiklikku.
Toomas Ordlik on kooliõpetaja poeg.
Avo Org

Avo Org (sündinud 23. märtsil 1952 Tallinnas) on eesti majandusteadlane.
Elulugu.
Avo Org on töölise poeg.
Lõpetas 1970 Tallinna 46. Keskkooli ning 1980 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) majandusteaduskonna tööstuse juhtimise ja planeerimise erialal. Täiendas end 1993 Bentley Kolledžis (Massachusetts, USA) ja 1995 Dalhousie Ülikoolis (Halifax, Kanada).
Oli 1980–88 TPI linna ja töökollektiivi sotsiaalse arengu juhtimise (linna-) labori juhataja, 1988– TPI/TTÜ majandusteaduskonna rahvamajanduse instituudi majandusteooria õppetooli lektor, ühtlasi õpetas 1994–2000 majandusteooriat ka TÜ Pärnu Kolledžis ja Fontes/Audentese Kõrgkoolis. Peamised loengukursused: mikro- ja makroökonoomika, majandusteooria ja -meetodi ajalugu; koostanud õppevahendeid.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: majandusmõtte ajalugu; tööturg, majandusharidus, e-õppe kasutamine. Osalenud eestikeelse majandusterminoloogia ja majandussõnastike koostamises, tõlkinud õpikuid (J. Pekkanen, P. Sutela "Mikro- ja makroökonoomika" III, IV. TTÜ, 1993–1994). Üle 20 teaduspublikatsiooni.
Kalev Orgla

Kalev Orgla (sündinud 20. jaanuaril 1945 Palal Tartumaal) on eesti geoloog.
Elulugu.
Kalev Orgla on talupidaja poeg.
Ta on lõpetanud 1964. aastal Karksi-Nuia Keskkooli ja 1969. aastal Tartu Riikliku Ülikooli geoloogiaosakonna, geoloogia-mineraloogiakandidaat (1986, Geoloogia Instituut), väitekiri "Исследование состава и свойств торфяных отложений Эстонской ССР с применением алгебраических полиномов". 
Ta oli aastatel 1969–1974 Eesti Geoloogiavalitsuse turbarühma geoloog ning 1974–1993 Geoloogia Instituudi nooremteadur ja teadur, 1993. aastast Keila Vallavalitsuse registripidaja.
Teadustöö.
Uurinud Eesti turbaleiukohti, välja töötanud algoritmi turbavarude ja juurdekasvu arvestamiseks algebraliste polünoomide abil. Umbes 10 teaduspublikatsiooni.
Einar Orgmets

Einar Orgmets (sündinud 14. märtsil 1966 Rakveres) on eesti loomakasvatusteadlane.
Elulugu.
Einar Orgmets on põllumajandustöötaja poeg.
Lõpetas 1985 Türi Näidissovhoostehnikumi, 1992 EPMÜ loomakasvatuse erialal, põllumajandusmagister (1992, EPMÜ), väitekiri "Piimaveiste välimik ja selle hindamine", põllumajandusdoktor (1997, EPMÜ), väitekiri "Lehmade välimik, kehamõõtmed ja piimajõudlus". 
Oli 1992–1996 EPMÜ aretuse ja veisekasvatuse õppetooli doktorant, 1993–1997 teadur, 1997–2004 dotsent, 2005– EPMÜ loomakasvatusinstituudi asedirektor õppe alal, dotsent. Õpetab aretusprogrammide, aretuskonsulendi ja aretusõpetuse kursusi.
Teadustöö.
Uurinud piimaveiste välimiku lineaarset hindamist ja eesti veisetõugude uue kehaehitustüübi kujundamist. Mitme nõukogu liige. Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi noorteadlase preemia (1993, 1998).
Inge-Maret Orgo

Inge-Maret Orgo (1959–1966 Inge-Maret Sitska; 21. jaanuar 1935 Tallinn – 29. juuni 2003 Tartu) oli eesti õigusteadlane.
Elulugu.
Inge-Maret Orgo oli talupidaja tütar ja Johannes Mälli abikaasa.
Lõpetas 1954 Tallinna 20. Keskkooli, 1959 TÜ õigusteaduskonna, 1969 aspirantuuri; õiguskandidaat (1968, TÜ), väitekiri "Noore tööliskaadri ettevalmistamise ja töölepaigutamise õiguslik reguleerimine". Täiendas end 1993 Ungaris Szegedi Ülikoolis. Oli 1967–1968 TÜ riigi- ja haldusõiguse kateedri assistent, 1968–1971 vanemõpetaja, 1971–1992 dotsent, 1992–2000 töö- ja sotsiaalhooldusõiguse professor, 2000–2003 erakorraline professor, 2000– emeriitprofessor; 1984–1992 ka TÜ riigi- ja haldusõiguse kateedri juhataja, 1987–91 õigusteaduskonna dekaan, 1995–1999 eraõiguse instituudi juhataja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: nõukogude tööõiguse kujundamise ja arendamise õigusteoreetilised lähtekohad, töölepingu õigusliku reguleerimise teoreetilised probleemid, töölepingu alusel töötavate isikute ja ametnike õigusliku seisundi erisused, töövaidluste lahendamise erisused. Osales 1991–2003 töögrupi juhi või liikmena 12 seaduseelnõu väljatöötamises, sh töölepinguseadus, töö- ja puhkeaja seadus, individuaalse töövaidluse lahendamise seadus, avaliku teenistuse seadus, ülikooliseadus, ametiühingu seadus. Ajakirja Juridica toimetuskolleegiumi liige (1993–2003). Eesti Akadeemiliste Naiste Ühingu president (1991–1994), EAÕS-i liige (1998–2002 juhatuse esimees). Üle 100 teaduspublikatsiooni.
Peeter Orle

Peeter Orle (16. juuli (vkj 4. juuli) 1887 Kavastu vald, Tartumaa – 8. märts 1985 München) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Peeter Orle oli talupidaja poeg.
Ta lõpetas 1908. aastal Tartu Reaalkooli ja 1914. aastal Riia Polütehnilise Instituudi masinaehitusinsenerina.
Töötas üliõpilaspõlvest alates raudteel. Esimese maailmasõja ajal võeti sõjaväkke, oli soomusrongide insener Siberis. Vene kodusõjas sai valgete poolel sõdides raskesti haavata. 1921 opteeris Eestisse, oli 1921–1925 Raudteevalitsuse veoosakonna ülem, 1925–1930 Kaitseministeeriumi tehnikaosakonna insener, 1930–1940 Raudteetalituse veoameti juhataja. Ühtlasi õpetas ta 1930–1036 Tallinna Tehnikumis liikumise mehaanika ning vedurite ja rongide kursust. Juhtis Baltimaade esimese elektriraudteeliini, 1924 avatud Tallinn-Pääsküla liini rajamist ning elektrimootorvagunite projekteerimist ja ehitamist. Oli Eesti Raudtee nõukogu liige. 1941. aastal põgenes Saksamaale ja töötas Münchenis raudteeametnikuna.
Ehte Orlova

Ehte Orlova (1983. aastani Ehte Sirel, 1983–1985 Ehte Väljataga; sündinud 18. detsembril 1953 Tartus) on eesti arstiteadlane ja patofüsioloog.
Elulugu.
Ehte Orlova on inseneri ja koorijuhi tütar.
Ta on lõpetanud 1972. aastal Elva Keskkooli ning 1978. aastala Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna spordimeditsiini osakonna ja 1987 TRÜ aspirantuuri, meditsiinikandidaat (1992, Vene TA Patoloogia Instituut), väitekiri "Активация системы опиоидных пептидов при адаптации к физической нагрузке и периодической гипоксии ". Aastatel 1978–1979 õppis ta spordimeditsiini internatuuris Tartus. 
Aastatel 1979–1982 oli üleliidulise õppe-treeningkeskuse "Otepää" arst, 1988–1990 TÜ arstiteaduskonna patoloogia füsioloogia kateedri assistent, 1990–1992 vanemõpetaja, 1993– ÜMPI patofüsioloogia õppetooli vanemassistent.
Teadustöö.
Uurinud stressreaktsiooni kahjustavate efektide ja stressi limiteerivate faktorite seoseid, selleks töötas 1982–1992 ka Moskvas Üldise Patoloogia ja Patofüsioloogia Instituudis ning Üleliidulises Vaimse Tervise Keskuses. Kuulub professorite F. Z. Meersoni ja Atko Viru koolkonda. Üle 30 teaduspublikatsiooni.
Anne Ormisson

Anne Ormisson (1967. aastani Anne Tampere; sündinud 19. novembril 1942 Tartus) on eesti arstiteadlane ja pediaater.
Elulugu.
Anne Ormisson on orkestrandi ja muusikakooli õppejõu tütar.
Ta lõpetas 1961. aastal Tartu 7. Keskkooli, 1967. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna raviosakonna, 1975. aastal Tartu Riiklikus Ülikoolis aspirantuur - meditsiinikandidaat (1975, TRÜ), väitekiri "Нагрузка молочной кислотой при оценке способности организма к сохранению кислотно-щелочного равновесия крови у детей до двух лет, больных острой пневмонией". 
Täiendas end 1991 ja 2001 Helsingi Ülikooli lastekliinikus, 1991 Tampere Ülikoolis, 1994 Inglismaal, 1997 Saksamaal Düsseldorfis ning 2000 Põhja-Reini Arstide Koja Perinataalstatistika Keskuses. 
Oli 1967–1971 Võru ja Valga keskhaigla lastearst, 1975–1979 Tartu Riikliku Ülikooli pediaatria kateedri assistent, 1984–2007 dotsent, ühtlasi ülikooli arstide täiendusteaduskonna õppejõud, 1979–1984 ka Tartu linna peapediaater, 1982–1992 Eesti Tervishoiuministeeriumi peaneonatoloog.
1993–1999 oli Anne Ormisson Tartu lastehaigla neonatoloogia osakonna ülemarst, 2000–2006 Tartu Ülikooli Kliinikumi lastekliiniku neonatoloogia osakonna juhataja ja 2007–2011 Tartu Ülikooli Kliinikumi lastekliiniku arst-konsultant. Alates 2008. aastast on ta Tartu Ülikooli emeriitdotsent ja projektijuht.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: vastsündinute ja imikute toitmine, selle seos soole mikrofloora kujunemise ja muutustega; pediaatriline ja perinatoloogia tervishoiukorraldus; imikute ja vastsündinute, eriti enneaegsete vastsündinute haigestumus ja suremus. Juhatanud mitmeid teadusprojekte ("Enneaegsete vastsündinute areng ja tervis imiku- ja väikelapseeas", "Kvaliteedi hindamine Eesti peri- ja neonataalmeditsiinis") jt, saanud neile grante. 
Toimetas 1995–1997 ajakirja Eesti Perinatoloogia Sõnumid, pediaatriaalaseid õppevahendeid ja artiklite kogumikke, sh "Kliinilised juhised perinatoloogias" (1997), "Vastsündinute metaboolsed häired". 
Eesti Lastearstide Seltsi president (1990–1994), Eesti Perinatoloogia Seltsi asutaja ja president (1992–1996), Ülemaailmse Lastearstide Assotsiatsiooni juhatuse liige (1995–2001) jt organisatsioonide liige. Ligi 100 teaduspublikatsiooni, sealhulgas 2 raamatut ja õppevahendeid.
Indrek Oro

Indrek Oro (sündinud 23. juulil 1960 Kilingi-Nõmmes) on eesti arstiteadlane ja onkoloog.
Elulugu.
Lõpetas 1978 Tallinna 37. Keskkooli, 1984 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. Täiendas end 1985 Kiievis, 1990 Berliinis, 1996 Washingtonis. Oli 1985–1999 Eesti Onkoloogiakeskuse arst, 1999–2002 peaarst, 2002– SA Põhja-Eesti Regionaalhaigla onkoloogiakeskuse kiiritusravi ülemarst. Alates 2015. aastast on ta SA Eesti Antidopingu nõukogu esimees.
Isiklikku.
Nii tema ema Jane Oro (1926–2018) kui ka isa Rein Oro olid arstid.
Teadustöö.
Uurinud kiiritusravi meetodeid, Eesti tervishoiukorraldust ja ajalugu. Eesti Arstide Liidu asutajaliige ja 1995–1999 president, Eesti Ravikindlustusnõukogu esimees (1996–2000), Eesti esindaja Euroopa Arstide Liitude Foorumil (1994–1999), Eesti esindaja Euroopa Arstide Alalises Komitees (aastast 2000).
Rein Oro

Rein Oro (8. juuni 1927 Talli vald, Pärnumaa – 10. august 1993 Tallinn) oli eesti arstiteadlane ja kirurg.
Elulugu.
Ta lõpetas 1946. aastal Pärnu 1. Keskkooli ja 1952. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. Meditsiinikandidaat (1974, TRÜ), väitekiri "Sapiteedel kasutatava ratsionaalse operatsioonimeetodi valiku sõltuvus kaksteistsõrmiksoolesisesest rõhust. Kliiniline uurimus". Täiendas end korduvalt Tartu, Moskva, Leningradi ja Tallinna täiendusõppekeskustes. 
Ta oli 1951. aastal Nõo maa-arstijaoskonna juhataja kohusetäitja ja 1951–1952 velsker-ämmaemandapunkti juhataja, 1952–1966 Kilingi-Nõmme haigla peaarst ja kirurg, 1966–1969 Tallinna Pelgulinna Haigla polikliiniku juhataja ja kirurg, 1969–1972 Tallinna Tõnismäe haigla kirurg, 1974–1976 Tallinna Vabariikliku haigla kirurgiaosakonna juhataja ja kirurg, 1977–1990 kirurg.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: seedetrakti kirurgia. 12 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Rein Oro oli talupidaja poeg ja Indrek Oro isa.
Mall Orru

Mall Orru (sündinud 28. veebruaril 1943 Karksi vallas Viljandimaal) on eesti geoloog.
Elulugu.
Mall Orru on talupidaja tütar.
Ta on lõpetanud 1961. aastal Nuia Keskkooli, 1968. aastal Tartu Riikliku Ülikooli geoloogiaosakonna, geoloogiamagister (1992, TRÜ), väitekiri "Eesti soode maastikuline liigestus ja kaitse". Oli aastatel 1968–1973 Eesti NSV Geoloogia Valitsuse (aastast 1990 Eesti Geoloogiakeskus) geoloog, vanemgeoloog ja juhtivgeoloog, aastast 1974 turbaosakonna juhataja. Õpetanud aastatel 1990–1994 TÜ-s turbateadust, aastast 1996 Kehtna Kõrgemas Põllumajanduskoolis turba- ja mullateadust, pidanud loenguid ka välismaa ülikoolides. Mall Orru kaitses Tallinna Tehnikaülikoolis 2010. aastal doktoritöö teemal "Dependence of Estonian Peat Deposit Properties on Landscape Types and Feeding Conditions". Alates 2011. aastast on TTÜ Mäeinstituudis rakendusgeoloogia õppetooli dotsent.
Teadustöö.
Uurinud Eesti põlevkivi- ja turbavaru ning Eesti turba geokeemilist koostist; välja töötanud Eesti soode uue maastikulise liigestuse, analüüsinud Eesti turbavarude kvaliteeti ja kasutusalasid. Koostanud mitu raamatut ja kogumikku, sh teatmiku "Eesti turbasood" (1995). Rahvusvahelise Turbaühingu (International Peat Society) tegevliige, EGK turbaprogrammi juht koostöös Soome, Rootsi, Inglismaa, Iirimaa, Saksamaa, Kanada, USA, Hiina, Venemaa, Läti, Leedu jt riikide turbauurijatega. Ajakirja Eesti Turvas toimetuskolleegiumi ning Eesti Turbaliidu liige. Üle 40 teaduspublikatsiooni.
Heino Oru

Heino Oru (22. august 1908 Tartu – 11. jaanuar 1979 Tallinn) oli eesti matemaatik ja füüsik.
Elulugu.
Heino Oru oli söögimajapidaja poeg.
Lõpetas 1927 Tartu Ühiskommertsgümnaasiumi, 1932 TÜ matemaatika-loodusteaduskonna matemaatikaosakonna, täiendas end 1932–33 TÜ didaktilis-metoodilise seminari matemaatika-füüsika osakonnas, füüsika-matemaatikakandidaat (1961, TÜ), väitekiri "Jääkmagnetismi tekitamine vahelduvvoolu abil magnetodefektoskoopiliseks otstarbeks" (Tallinn, 1958). Oli 1934–35 Tallinnas matemaatika ja füüsika repetiitor, 1935–40 Sõjavägede Staabi Topograafia-hüdrograafia osakonna sõjaväetopograafide kursuste matemaatikalektor ning topograaf ja triangulaator, 1940–41 Eesti Territoriaalkorpuse topograaf ja kartograaf, 1941–42 maamõõduinsener Altai krai maakorraldusvalitsuses Barnaulis, 1943–44 Sverdlovskis NSVL TA Uurali Filiaali teadusstipendiaat füüsika erialal, 1944–64 ja 1969–71 TPI füüsika kateedri assistent, 1964–69 laborant; koostanud õppevahendeid.
Ta on maetud Tallinna Pärnamäe kalmistule.
Teadustöö.
Osales Eesti maa-ala gravimeetrilistel ja geomagneetilistel mõõtmistel. Hiljem keskendus eksperimentaalfüüsikale, uuris vahelduvvoolu katkestussädeme ja jääkmagnetismi seoseid. Avaldanud teaduspublikatsioone kehade magneetimisest ja õppevahendeid.
Kaido Orula

Kaido Orula (3. veebruar 1968 Pärnu – 23. august 2025) oli eesti ajaloolane.
Elukäik.
Kaido Orula oli töölise ja õpetaja poeg.
Ta lõpetas 1986. aastal Pärnu 6. Keskkooli ja 1995. aastal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna; filosoofiamagister Kesk-Euroopa ajaloo alal (1997, CEU, Budapest), magistritöö ""Erasmiana" "in" "Sopron". "A comparative study of the seventeenth century booklists"".
Aastatel 1998–2004 oli ta Tartu Ülikooli doktorant. Täiendas end 1994 Hollandis Groningeni Ülikoolis ning 1999, 2000, 2001 (kokku 6 kuud) Saksamaal (Herzog August Bibliothek, Wolfenbüttel). 
Ta töötas aastatel 2001–2006 Tartu Rahvaülikooli lepingulise lektorina, 2004–2006 Tartumaa Muuseumi teaduri ja 2006–2011 direktorina. 
Ühtlasi oli ta 2005. aastast Tartu Ülikooli Narva Kolledži koosseisuväline lektor ja olnud (eri aegadel) kolmes koolis ajalooõpetaja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: varauusaegne lugemiskultuur.
Kaja Orupõld

Kaja Orupõld (sündinud 9. juulil 1969 Tallinnas) on eesti keskkonnakeemik.
Elulugu.
Kaja Orupõld on teenistuja tütar.
Lõpetas 1987 Nõo Keskkooli, 1992 TÜ keemiaosakonna, keemiamagister (1994, TÜ), väitekiri "Fenoolitundliku amperomeetrilise mikroobsensori uurimine"; Ph.D. (keemia, 2000, TÜ), väitekiri "Treatment and analysis of phenolic wastewater with microorganisms". Täiendas end Rootsis Lundi Ülikoolis (külalisteadur 1994 ja 1995). Oli 1991–92 ZBI keemik, 1993–97 TÜ füüsikalise keemia instituudi teadur, 1997–2005 TÜ Tehnoloogiakeskuse keskkonnatehnoloogia osakonna teadur, 1998–2006 TÜ füüsikalise keemia instituudi lektor. Loengukursused: keskkonna analüüs, ökotoksikoloogia, keskkonnakeemia.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: keskkonna monitooringul ja analüüsis kasutatavad mikroobsensorid; aktiivmuda hapnikutarbe parameetrid, nende kasutamine reovee toksilisuse ja biodegradeeritavuse hindamisel ning puhastusseadmete töö korraldamisel; fenoolsete ühendite ja fenoole sisaldavate reovete biodegradeeritavus. Rahvusvahelise Veeühingu (IWA) (1997), Eesti Toksikoloogiaseltsi (1998), Eesti Veeühingu (2000) liige. 15 teaduspublikatsiooni.
Kaarel Orviku

Kaarel Orviku (15. juuli 1935 Tartu – 24. juuli 2021) oli eesti meregeoloog ja loodusfotograaf.
Elulugu.
Lõpetas 1954 Tartu 1. Keskkooli, 1959 Tartu Riikliku Ülikooli geoloogiaosakonna. Geoloogiakandidaat (1967, Eesti NSV Teaduste Akadeemia), väitekiri "Геологическое развитие и динамика современного морского берега Эстонского района Балтики". Geoloogiadoktor (1992, Tartu Ülikool), väitekiri "Eesti mererandade ehitus ja arengutendentsid".
Ta lõpetas 1971. aastal Moskvas tuukrikooli (2. klassi tuuker) ja 1978. aastal 1. kutsekeskkooli Tallinnas (laevajuht-mehaanik).
Ta täiendas end aastatel 1985 ja 1987 Soome Geoloogia Uurimiskeskuses ning 1988. aastal Turu Ülikoolis. 
Ta oli 1959–1993 ENSV TA Geoloogia Instituudi teadur, sh 1977–1990 meregeoloogia sektori juhataja, 1990–1993 juhtivteadur, aastast 1993 AS-i MERIN projektijuht.
Teadustöö.
Uurinud randade ehituse ja arengu seaduspärasusi, rannaprotsesside aktiveerumise ja rannajoone muutuste seoseid viimase 100 aasta jooksul, süvenevate tormipurustuste põhjuseid, seoseid loodusprotsesside, kliimamuutuste ja inimtegevuse aktiveerumise vahel rannikul, prognoosinud randade arengutendentse lähitulevikus ning hinnanud hüdrotehniliste rajatiste ja rannikukeskkonna omavahelist mõju. Juurutas Eestis georadari kasutamise rakendusgeoloogilistel, arheoloogilistel jt uuringutel.
Ta on osalenud Eesti NSV Teaduste Akadeemia noorteadlaste kompleksekspeditsioonis Kamtšatkale 1960, NSV Liidu TA Okeanoloogia Instituudi korraldatud Vaikse ookeani uurimisekspeditsioonil 1971 ning veealuse maja/labori "Tšernomor" katsetustel Mustal merel 1968. 
Orviku osales ka rahvusvahelistes rannageoloogia uuringutes Poolas 1976 ja Bulgaarias 1978. 
Ta on töötanud Eesti rannikumeres TA Geoloogia Instituudi uurimislaeval "Yoldia" (1973–1991) ning rahvusvahelise meregeoloogia töörühma juhina Läänemerel Eesti TA uurimislaevadel "Aju-Dag" (1984) ja "A. Veimer" (1986).
Korraldanud mitmeid rahvusvahelisi teadusüritusi, juhendanud noorte teadusringe ja aineõpetajate täiendusseminare. 
Teoseid.
Umbes 120 teaduspublikatsiooni ja aimeartiklit.
Liikmesus.
Mitme teadusliku seltsi ja ühenduse, sh Euroopa Randade Kaitse Ühingu (EUCC), Eesti Geoloogia Seltsi, Eesti Geograafia Seltsi, Eesti Looduseuurijate Seltsi jt liige.
Isiklikku.
Tema vanemad olid Karl ja Leonidia Orviku, tütar Maire Arm.
Leonidia Orviku

Leonidia Orviku (ka Leonydia Orviku, 1932. aastani Saar; 9. oktoober 1903 Gattšina, Peterburi kubermang – 13. detsember 1996 Tallinn) oli eesti loodusteadlane ja geoloog.
Elulugu.
Leonidia Orviku oli raudteelase tütar ja Karl Orviku abikaasa, Kaarel Orviku ema.
Lõpetas 1924 Tartu Õhtu Gümnaasiumi, 1931 TÜ loodusteaduste alal. Oli 1932–44 Tartu gümnaasiumides ja Tartu Õpetajate Seminaris loodusteaduse ja metoodika õpetaja, 1944–48 TÜ üldise geoloogia ja geomorfoloogia kateedri assistent, 1948–53 vanemõpetaja, 1953–57 mineraloogia ja paleontoloogia (hiljem geoloogia) kateedri vanemõpetaja. Õpetanud geoloogia üldkursust.
Teadustöö.
Töid Eesti palünoloogia alalt, oli palünoloogia uurimissuuna taastaja Eestis Teise maailmasõja järgseil aastail.
Aivo Osa

Aivo Osa (27. veebruar 1950 Haapsalu – 6. märts 2017 Tallinn) oli eesti keemik.
Elulugu.
Aivo Osa oli autojuhi poeg.
Lõpetas 1968 Nõo Keskkooli, 1973 Tartu Riikliku Ülikooli keemiaosakonna, keemiakandidaat (1985, Keemia Instituut), väitekiri "Очистка и химическое модифицирование панкреатической липазы". 
Oli 1970–1980 Küberneetika Instituudi ja 1980–1984 KBFI nooremteadur, 1985–1988 Keemia Instituudi Katsetehase kesklabori grupijuht, 1988–1992 KBFI arendusettevõtte Kemotex asedirektor, aastast 1992 AS-i Kemotex Bio tegevdirektor.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: bioloogiliselt aktiivsete ainete keemia, puhtad biopreparaadid ja nende tootmistehnoloogia. Eesti NSV riiklik preemia (1987). Üle 20 teaduspublikatsiooni, 5 autoritunnistust.
Kersti Oselin

Kersti Oselin (sündinud 26. juulil 1973 Tartus) on eesti arstiteadlane, farmakoloog.
Elulugu.
Kersti Oselin on teenistujate tütar.
Ta on lõpetanud 1991. aastal Tartu 12. Keskkooli, 1997. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna, 2003. aastal Tartu Ülikooli doktoriõppe, meditsiinidoktor (2003, TÜ), väitekiri "Studies on the human MDR1, MRP1 and MRP2 ABC transporters: functional relevance of the genetic polymorphisms in the MDR1 and MRP1 gene". Olnud aastatel 1997–1998 Tartu Ülikooli Kliinikumis internatuuris, 1999–2000 Tartu Ülikooli farmakoloogia instituudi assistent, 2000–02 Berliini Humboldti Ülikooli Charité Kliiniku kliinilise farmakoloogia instituudi teadur, 2002–2007 Tartu Ülikooli farmakoloogia instituudi teadur, 2003–2004 ka AS-i EGeen farmakogeneetiliste uuringute projektijuht, 2007.aastast Londonis Briti Ravimiametis.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: kliiniline farmakokineetika, rakumembraani transporterid, biotransformatsiooni ensüümid. Üle 10 teaduspublikatsiooni.
Georgi Oserov

Georgi Oserov (ka Georgi Ozerov; 23. märts 1921 Vana-Antsla vald, Võrumaa – 28. november 1991 Tallinn) oli Eesti tehnikateadlane ja teadusjuht.
Elulugu.
Georgi Oserov oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1940. aastal Tallinna 5. Reaalkooli, 1950. aastal TPI keemia-mäeteaduskonna insenerkeemikuna, tehnikakandidaat (1955, TPI), väitekiri "Исследование технологического режима горизонтально вращающихся ретортов для полукоксования горючего сланца". Oli 1955–1957 TPI direktor asetäitja õppe- ja teadustöö ning 1957–1960 direktori asetäitja õppetöö alal, 1960–1964 kütuse keemilise tehnoloogia kateedri dotsent ja vanemteadur, 1969–1974 õhtu- ja kaugõppeprorektor, ühtlasi keemiatööstuse protsesside ja aparaatide tööstuse kateedri dotsent. 1964–1969 oli ka ÜRO Sekretariaadi ressursside ja transpordi osakonna erinõunik põlevkivi küsimustes ja aastast 1974 ÜRO arenguprogrammi residentesindaja Somaalias. Aastast 1978 Eesti NSV Rahvamajanduse Juhtivate Töötajate ja Spetsialistide Kvalifikatsiooni Tõstmise Instituudi direktor.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: põlevkivi termilise töötlemise probleemid ja põlevkivi produktide kasutamise võimalused. Üle 20 teaduspublikatsiooni.
Innokenti Oskolkov

Innokenti Vassiljevitš Oskolkov (1861 Permi kubermang – 1906, täpsem surmaaeg ja -koht teadmata) oli vene päritolu Eesti veterinaariateadlane.
Elulugu.
Õppis 1881–1882 Kaasani ja 1886–1890 Harkovi Veterinaariainstituudis. Oli sõjaväeveterinaararst. Tartu Veterinaariinstituudi bakterioloogiajaama komandeerituna uuris professor Karl Happichi (1863–1923) juhendamisel esimesena Eestis eksperimentaalselt malleiini toimet malleusetekitajatesse. Uurimistöö tulemusena kaitses 1899 Tartu Veterinaariinstituudis magistriväitekiri "К вопросу о влиянии маллеина на вегетативные и вирулентные свойства сапных бацилл". Peale infektsioonhaiguste uurinud solkmeid ja strühniinimürgistust.
Pjotr Ossiptšuk

Pjotr Dmitrijevitš Ossiptšuk (1. oktoober (vkj 19. september) 1869 Tšernigov – surmaaeg ja -koht teadmata) oli Eesti veterinaariateadlane.
Elulugu.
Õppis 1891–1895 TVI-s. Oli 1895–1897 samas kliinikuassistent, seejärel mitmel pool Venemaal veterinaararst ja -õpetaja, I ülevenemaalise veterinaararstide kongressi (1903) organiseerimiskomisjoni asjaajaja, 1910–1918 TVI kirurgia eradotsent.
Teadustöö.
Uurinud hobuste kõrivilistust ja kabjahaigusi.
Friedrich Theodor Paul von der Osten-Sacken

Parun Friedrich Theodor Paul von der Osten-Sacken (24. august (vkj 12. august) 1880 Jelgava – 25. juuli 1934 Riia) oli Eesti baltisaksa ajaloolane, arhivist ja pedagoog.
Elulugu.
Lõpetas Riia linnagümnaasiumi, õppis 1902–04 TÜ-s ning 1904–06 Peterburi ja 1906 Theodor Schiemanni õpilasena Berliini Ülikoolis ajalugu, "dr. phil." (1908, Berliini Ülikool), väitekiri "Livländisch-russische Beziehungen während der Regierungzeit des Grossfürsten Witowt von Litauen (1392–1430)" (Riga, 1908). Oli 1908–09 õpetaja Riia erakoolides, ühtlasi Riia Ajaloo ja Muinasteaduse Seltsi sekretär, 1909–18 Eestimaa rüütelkonna arhivaar ning Eestimaa Kirjandusliku Ühingu ajaloo- ja muinasteaduse sektsiooni juhataja. 1918–24 töötas Saksamaa arhiivides, 1924–34 oli Riia Lutheri kooli õpetaja. Korrastas Eestimaa rüütelkonna arhiivi, erilist rõhku pani vanematest (perioodist 1240–1841) ürikutest regestide valmistamisele. Püüdis rüütelkonna arhiivi arendada Eestimaa maa-arhiiviks, koondades sinna ka mõisate ja aadlisuguvõsade materjale. 1918 päästis hävitamisest osa Eestimaa kubermanguvalitsuse arhiivist.
Ivika Ostonen-Märtin

Ivika Ostonen-Märtin (sündinud 25. veebruaril 1973 Jõgeval) on eesti botaanik, taimeökoloog ja -füsioloog.
Elulugu.
Lõpetas 1991 Jõgeva Ühisgümnaasiumi, 1997 Tartu Ülikooli bioloogiaosakonna, M.Sc. botaanikas ja ökoloogias (1997, TÜ), väitekiri "Hariliku kuuse imijuurte ökomorfoloogia", Ph.D. (taimeökoloogia ja ökofüsioloogia, 2003, TÜ), väitekiri "Fine root structure, dynamics and proportion in net primary production of Norway spruce forest ecosystem in relation to site conditions" (Tartu, 2003). Täiendas end Austrias, Soomes, Rootsis jm. Oli 1996–99 TÜ geograafia instituudi ökoloogia spetsialist, 1999–2001 Eesti Metsakaitsealade Võrgustiku botaanik, 2001–03 TÜ geograafia instituudi ökoloogia spetsialist, 2003–04 erakorraline teadur, 2004–06 järeldoktorant - erakorraline teadur, 2006–2009 erakorraline vanemteadur, alates 2009 vanemteadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: Eesti enamuspuuliikide peente juurte funktsionaalsus looduslikel ja tehnogeensetel muldadel; juuresümbioosid; peente juurte dünaamika, produktsioon, eluiga, lagunemine ja risosfääriprotsessid metsade süsinikuringes. Olnud aastast 1996 mitme grandi ja uurimisprojekti vastutav või põhitäitja. COST E38 Woody Root Processes esimese töörühma "Roots as indicators of environmental change" liige. LUS-i, Rahvusvahelise Juureteadlaste Ühingu (ISSR) liige. Üle 20 teaduspublikatsiooni.
Aino Ostrat

Aino Ostrat (16. oktoobril 1935 Tallinn – 21. detsember 2021) oli eesti arstiteadlane ja reumatoloog.
Elulugu.
Aino Ostrati isa oli arhitekt Johann Ostrat.
Lõpetas 1958 Tallinna Meditsiinikooli, 1964 Leningradi Pediaatria Meditsiiniinstituudi, meditsiinikandidaat (1986, Jaroslavli Riiklik Meditsiiniinstituut), väitekiri "О роли санаторной школы в реабилитации детей, больных ревматизмом". Oli 1967–1981 Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi (EKMI) laborant ja nooremteadur, 1981–1987 EMHI (aastast 1988 PMI) nooremteadur, 1987–1997 vanemteadur.
Teadustöö.
Uurimisvalkond: laste reumatoloogia, reumahaigete laste ja noorukite rehabilitatsioon sanatoorsetes koolides; laste tervisliku seisundi sõltuvus füüsilisest koormusest. Korraldanud skriininguuringute ekspeditsioone üle Eesti. Aktiivne matkasportlane. Pidanud loenguid matkameditsiinist Tallinna Turismiklubi matkakoolis. Eesti Reumatoloogide Seltsi asutajaliige (1979), Hügienistide Seltsi liige. Üle 50 teaduspublikatsiooni.
Aleksis Ostrat

Aleksis Ostrat (ka Aleksei; 3. mai (vkj) /16. mai 1915 Tartu – 8. november 1980 Bradford, Inglismaa) oli eesti metsateadlane ja dendroloog.
Elulugu.
Aleksis Ostrat oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1934 Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumi, 1939 Tartu Ülikooli metsaosakonna. Akadeemiliselt oli ta Üliõpilasselts Liivika liige. 
Oli 1938–1940 Tartu Ülikooli Loodusvarade Instituudi vanemassistent, 1940–1944 Tartu Ülikooli õppe- ja katsemetskonna vanemassistent. Uuris mitmesuguste võõrpuuliikide kasvatamise võimalusi Eestis. Akadeemilise Metsaseltsi auhinnatööde kahekordne laureaat. 
Mobiliseerituna 1944 Saksa sõjaväkke sattus Saksamaale, oli 1944–1946 Mecklenburgis Lopkowitzi mõisa metsaülem, 1946–1947 Lübecki Eesti Metsatehnikumi õpetaja, ühtlasi Balti Ülikooli (Hamburg/Pinneberg) külalisõppejõud. 
Läks 1947 Inglismaale, töötas seal 1947–1949 läbikäigulaagri vanemana ja 1949–1976 tekstiilitööstuses, aastast 1976 pensionil. Oli Bradfordi Eesti Kodu juhatuse liige.
Teadustöö.
Uurimusi dendroloogiast, metsakasvatusest ning Inglismaa ja Iirimaa metsapoliitikast.
Teoseid.
Umbes 20 teaduspublikatsiooni.
Jaak Ostrat

Jaak Ostrat (sündinud 8. juunil 1943 Valgas) on eesti õigusteadlane ja patentoloog.
Elulugu.
Jaak Ostrat on juristi poeg.
Lõpetas 1961 Tartu 1. Keskkooli, 1966 Tallinna Polütehnilise Instituudi automaatikateaduskonna, 1971 Üleliidulise Patendiinstituudi, õiguskandidaat (1982, NSVL TA Riigi ja Õiguse Instituut), väitekiri "Правовые вопросы охраны рационализаторских предложений". Täiendas end Berliinis, Strasbourgis ja Münchenis. Oli 1972–79 EKE Projekti patendiinsener, 1979–1982 ETKVL Koondise Auto patendiinsener, 1982–1994 Küberneetika Instituudi arvutustehnika erikonstrueerimisbüroo patendiosakonna juhataja, 1994– patendibüroo LASVET patendivolinik (aastast 1992 registreeritud patendivolinik).
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: tööstusomandi õiguskaitse; patendiõigus; intellektuaalse omandi kaitse. Eesti Patendivolinike Seltsi juhatuse liige (1998–), Euroopa patendivolinik (2002–). Mitme rahvusvahelise erialaorganisatsiooni (AIPPI, FICPI jt) liige. Üle 100 teaduspublikatsiooni, sh 7 raamatut.
Aleksandr Ozerski

Aleksandr Dmitrijevitš Ozerski (vene Александр Дмитриевич Озерский; 21. september 1813 Tšernigovi kubermang – 1. oktoober 1880 Peterburi) oli vene geoloog.
Elulugu.
Lõpetas 1831 Peterburi Mäeinstituudi ning õpetas seal 1857. aastani mineraloogiat ja mäestatistikat. Oli 1857–1864 Altai mäeringkonna ülem ja 1864–1880 Peterburi Mäeameti teenistuses. 1858. aastast Tomski kuberner.
Teadustöö.
1844 avaldas Loode-Eesti materjalide põhjal esimese teaduslikult põhjendatud Eesti aluspõhja kivimite stratigraafilise liigestuse. 1846–1848 avaldas osade kaupa venekeelse tõlke R. I. Murchisoni, E. Verneuili ja A. Keyserlingi kapitaalsest uurimusest "The Geology of Russia in Europe and the Ural Mountains" omapoolsete täiendustega. Käsitles ka mandrijää toimet ning maakoore vertikaalliikumiste tüüpe ja mõju.
Kārlis Ozols

Kārlis Ozols (18. detsember 1860 Zaļenieki, Läti – surma aeg ja koht teadmata) oli läti loomaarstiteadlane.
Elulugu.
Õppis 1879–84 Tartu Veterinaariainstituudis, veterinaariamagister (1885, TVI), väitekiri "Experimentelle Untersuchungen über das Anthraxvirus". Töötas Derkulis, Orenburgis ja 1897–1912 Kamjanets-Podilskõi hobusekasvanduses. TVI-s uuris professor E. Zemmersi juhendamisel eksperimentaalselt Siberi katku batsillide resistentsust.
Hendrik Otloot

Hendrik Otloot (eesnimi ka Heinrich; 2. jaanuar 1906 Holstre vald, Viljandimaa – 31. jaanuar 1965 Tallinn) oli eesti arhitekt, pedagoog ja ehitusteadlane.
Elulugu.
Hendrik Otloot oli möldri poeg.
Lõpetas 1924. aastal Viljandi Poeglaste Gümnaasiumi, 1931 Tallinna Tehnikumi, 1932–1933 täiendas end stipendiaadina Helsingi Tehnikaülikoolis, tehnikakandidaat (1959, TPI), väitekiri käsitles hoonete soojuspidavust.
Töötas 1934–1944 Eesti Raudtee Valitsuse ehitusametis, projekteeris jaamahooneid (Kilingi-Nõmme, Kivimäe, Kiviõli, Lihula, Vajangu, Ülenurme, Vajangu jt), samuti Tallinn-Kopli ja Tartu kaubajaama. Tööstushoonetest projekteeris ta Tallinnas Estonia Eksporttapamajade (1934–1935) ja Tartus Lõuna-Eesti Eksporttapamajade hoonestu (1934–1935).
Oli 1945–1947 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) ehitusteaduskonna ehitusmaterjalide kateedri vanemõpetaja, aastast 1947 arhitektuuri ja arhitektuuriliste konstruktsioonide kateedri dotsent, aastast 1951 TPI direktori asetäitja. 
Õpetas tehnoehitiste arhitektuuri, ehitustehnika ajalugu, tööstushoonete projekteerimist ja arhitektuurimälestiste mõõdistamist. Koostas õppevahendeid.
Teadustöö.
Uuris peamiselt hoonete ruumilist kujundamist, juhendas 1948–1960 TPI ÜTÜ liikmete teadusuuringuid.
Agu Ots

Agu Ots (17. september 1935 Tänassilma vald, Viljandimaa – 3. mai 2025 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Agu Ots oli kooliõpetaja poeg.
Lõpetas 1957. aastal Viljandi 2. Keskkooli ja 1962. aastal TPI energeetikateaduskonna; 1967–70 TPI aspirant, tehnikakandidaat (1987, TPI), väitekiri "Превращение газообразной калиевой присадки в бессерных продуктах сгорания в отложения на теплообменной поверхности, учитывая температурные изменения".
Töötas 1962–67 Eesti Energias, oli 1970–87 TPI insener ja aastast 1987 vanemteadur.
Teadustöö.
Peamine uurimisvaldkond: magnethüdrodünaamiliste elektrijaamade soojustkasutavad seadmed. Tegelenud ka põlevkivienergeetikaga.
Teoseid.
Umbes 40 teaduspublikatsiooni.
Ando Ots

Ando Ots (sündinud 17. märtsil 1941 Kudina vallas Tartumaal) on eesti füüsik.
Elulugu.
Ando Ots on talupidaja poeg.
Lõpetas 1959 Tartu 8. Keskkooli, 1965 Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna optika erialal, aspirantuuri 1971, füüsika-matemaatikakandidaat (1971, TRÜ), väitekiri "Исследование F-центров в сульфиде цинка методом ЭПР". Täiendas end 1974–1975 Turu Ülikoolis, olnud teaduslikes välislähetustes Rootsis, Saksamaal, Austrias ja korduvalt Soomes. Oli 1966 TRÜ eksperimentaalfüüsika kateedri stažöör, 1971–1973 vanemõpetaja, 1973–1975 Eesti Põllumajandusakadeemia füüsikakateedri juhataja, dotsendi kohusetäitja, 1975–1978 TRÜ eksperimentaalfüüsika kateedri vanemteadur, aastast 1978 eksperimentaalfüüsika ja tehnoloogia instituudi dotsent, vanem- ja juhtivteadur. Õpetanud tahkisefüüsika, elektroonika, kompuuterelektroonika, digitaalse andmetöötluse, mikroprotsessorite ja telekommunikatsiooni aluste kursusi.
Teadustöö.
Uurimusi elektronide paramagnetilisest resonantsist ja võredefektide struktuurist, teinud kindlaks anioon- ja katioonvakantsidel baseeruvate defektide detailse struktuuri, tekkemehhanismi ja termilise stabiilsuse ZnS, ZnO, CaS jt A2B6 ühenditel. Eesti Füüsika Seltsi liige.
Avo Ots

Avo Ots (sündinud 14. oktoobril 1949 Tartus) on eesti tehnikateadlane.
Elukäik.
Avo Ots on talupidaja poeg.
Lõpetanud 1968. aastal Tartu 1. Keskkooli, 1973 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) raadioinsenerina, tehnikamagister (1992, TTÜ), väitekiri "TTÜ arvutivõrgu struktuur". 
Olnud aastatel 1973–1979 TPI automaatikateaduskonna raadiotehnika kateedri insener, 1979–1993 assistent, 1994–1999 dotsent, 1999– Tallinna Tehnikaülikooli raadio- ja sidetehnika instituudi telekommunikatsiooni õppetooli lektor. Õpetanud programmeerimist, telekommunikatsiooni, infotöötlust ja arvutitehnikat, koostanud õppevahendeid.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: signaalitöötlus, selle algoritmid ja seadmed, telekommunikatsioon, arvutiside, mobiilside tehnoloogiad ja teenused. Üle 20 teaduspublikatsiooni.
Hans Ots

Hans Ots (5. detsember 1921 Tallinn – 12. veebruar 2018) oli eesti tehnikateadlane ja insener.
Elulugu.
Hans Ots on ettevõtja poeg.
Ta lõpetas 1941. aastal Tallinna Reaalkooli, õppis mehaanika tehnoloogiat aastatel 1941–1943 Tallinna Tehnikaülikoolis, 1946–1948 Karlsruhe Tehnikaülikoolis ja 1950–1952 Melbourne'i Ülikoolis, sooritas 1959 inseneri kutseeksamid The Institution of Engineers, Australia juures, tehnikamag (1986, Melbourne'i Ülikool), väitekiri "Carbon producing volatile burner". Oli 1950–1981 Austraalias Victoria osariigi Riikliku Elektrikomisjoni teenistuses: 1950–1952 kõrgepingeseadmete operaator, 1952–1959 Richmondi elektrijaamas insener, aastast 1959 kütusevarustuse ning varustuspoliitika ja arendusosakonna insener ja peainseneri assistent. Hiljem tegutses peamiselt tehnilise nõustajana, oli ka Londoni Marine Tribunali ekspert.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: tahkekütuste töötlemise tehnoloogia ja transport. Selgitanud solaarselt kuivatatud pruunsöelobri sobivust elektrijaamade kütteks, täiustanud tsemendiklinkri püstahjus põletamise tehnoloogiat, konstrueerinud söebriketi laadimisvahendeid, uurinud söebriketi isesüttimise vältimise võimalusi, arendanud pruunsöebriketi suuremahulise laevatamise põhimõtteid, osalenud söebriketi vedude korraldamisel Austraaliast ja Euroopast Jaapanisse ja Lõuna-Koreasse. The Institution of Engineers, Australia aastaauhind parimale mehaanikatehnika teaduspublikatsioonile (1966). 7 teaduspublikatsiooni, 3 Austraalia patenti.
Ilmar Ots

Ilmar Ots (27. november 1937 Tallinn – 27. aprill 2011 Tartu) oli eesti füüsik.
Elulugu.
Ilmar Ots on talupidaja poeg.
Ta lõpetas 1957. aastal Tallinna 20. Keskkooli, aastal 1962 Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonna ja 1968. aastal Füüsika ja Astronoomia Instituudi aspirantuuri. Aastal 1972 kaitses ta Tartu ülikoolis füüsika-matemaatikakandidaadi väitekirja "Некоторые поляризационные свойства простых нерелятивистских диаграмм Фейнмана". Ots oli aastatel 1962–1977 FAI nooremteadur ja aspirant, 1977–1988 FI vanemteadur, aastast 1988 teoreetilise füüsika labori juhataja, 2003. aastast vanemteadur.
Teadustöö.
Ilmar Ots tegeles ennekõike teoreetilise füüsikaga. Ta on uurinud elementaarosakeste spinnidega seotud probleeme: polarisatsiooninähtused (orientatsiooninähtused) otsestes tuumareaktsioonides ja elementaarosakeste vahelistes protsessides, kõrgemate spinnidega vabade ja vastastikmõjus olevate väljade relativistlike võrrandite teooria. Ta oli Eesti Füüsika Seltsi asutajaliige. Otsa sulest ilmus üle 60 teaduspublikatsiooni.
Indrek Ots

Indrek Ots (sündinud 19. novembril 1972 Tartus) on eesti zooloog ja loomaökoloog.
Elulugu.
Indrek Ots on teenistujate poeg.
Ta on lõpetanud 1991. aastal Ülenurme Keskkooli, 1996. aastal Tartu Ülikooli bioloogiaosakonna, magister loomaökoloogias (1997, TÜ), väitekiri "Hematological health state indices of reproducing great tits. Methodology, sources of natural variation and a response to brood size manipulation" (Tartu, 1997), "Ph.D." (loomaökoloogia, 1999, TÜ), väitekiri "Health state indices of reproducing great tits ("Parus major"): sources of variation and connections with life-history traits".
Oli 1994–1995 ja 1997–1999 EPMÜ ZBI laborant ja vanemlaborant, 1995–1996 TÜ zooloogia ja hüdrobioloogia instituudi laborant, 1999–2001 teadur; 2001–2006 loomaökoloogia õppetooli vanemteadur, 2006– Haridus- ja Teadusministeeriumi teadusosakonna peaekspert.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: immunoloogiline ökoloogia ja elukäiguevolutsioon, evolutsiooniline loomaökoloogia, loomade käitumise evolutsioonilis-ökoloogilised aspektid, suguline valik ja sugudevahelised konfliktid. 28 teaduspublikatsiooni.
Jakob Ots

Jakob Ots (sündinud 6. detsembril 1935 Tallinnas) on eesti kasvatusteadlane.
Jakob Ots on tööliste poeg.
Lõpetas 1955 Tallinna 21. Keskkooli, 1960 TPedI vene keele ja kirjanduse osakonna, pedagoogikakandidaat (1975, TÜ), väitekiri "Индивидуализация учебных заданий на базе обучения русскому языку в эстонской школе". Oli 1960–69 Käina 8-klassilise kooli õpetaja ja direktor, 1969-87 VÕT-i õppejõud, asedirektor ja kateedrijuhataja; 1988-93 Eesti Hariduse Arenduskeskuse pedagoogika kateedri dotsent, ühtlasi Tallinna 21. keskkooli õpetaja ja TPedI dotsent, 1993–2001 TPÜ kasvatusteaduste teaduskonna koolipedagoogika õppetooli dotsent, 2002– õppeülesannete täitja. Peale pedagoogika üldkursuste õpetanud kasvatusfilosoofiat ja valikkursusi; koostanud õppevahendeid. Töötanud kohakaaslasena ka keskkoolides ja Mainori kõrgkoolis.
Teadustöö.
Uurinud didaktika ja keelte õpetamise metoodika ning õpetajate täienduskoolitusega seotud probleeme. Kuulub Inge Undi koolkonda. Ühiskondliku Pedagoogika Uurimise Instituudi liige. Üle 50 teaduspublikatsiooni ja 10 õppevahendi.
Katri Ots

Katri Ots (sündinud 23. mail 1971 Tallinnas) on eesti metsateadlane.
Elulugu.
Katri Ots on tööliste tütar.
Lõpetas 1989. aastal Tallinna 44. Keskkooli, 1993 Eesti Põllumajandusülikooli metsamajanduse erialal, 1994–1996 EPMÜ magistrant, metsandusmagister (1996, samas), väitekiri "Okaspuude kasv ja areng leeliselise tööstusliku õhusaaste tingimustes", EPMÜ doktorant 1996–2001, põllumajandusdoktor (2002, EPMÜ), väitekiri "Impact of air pollution on the growth of conifers in the industrial region of Northeast Estonia". Oli 1993–1996 Tallinna Pedagoogikaülikooli Ökoloogia Instituudi vaneminsener, 1996–1998 teadur, 1998–2004 EPMÜ Metsandusliku Uurimisinstituudi teadur, 2005– EMÜ metsandus- ja maaehitusinstituudi vanemteadur.
Teadustöö.
Uurinud peamiselt inimtekkelise tolmusaaste (leeliseline tsemenditolm) ning põlevkivi töötlemise ja elektrijaamade piirkonna õhusaaste mõju erivanuseliste okaspuude kasvule ja arengule. Osalenud juhtivalt mitme ministeeriumi või asutuse uurimisprojekti täitmisel. Eesti Vabariigi teaduspreemia (2004, kollektiivis). Üle 40 teaduspublikatsiooni.
Mai Rosenberg

Mai Rosenberg (kuni 2007 Mai Ots; sündinud 28. septembril 1958 Tartus) on eesti arstiteadlane ja nefroloog.
Elulugu.
Mai Ots on viiuldaja tütar.
Lõpetas 1976 Tartu 8. Keskkooli, 1984 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, 1992–97 Tartu Ülikooli sisekliiniku doktorant, meditsiinidoktor (1998 TÜ), väitekiri "Characteristics of the progression of human and experimental glomerulopathies". Täiendas end 1995–97 Harvardi Ülikoolis, Torontos (2000), Heidelbergis (2002), Philadelphias (2002), Gdanskis (2002). Oli 1984–85 intern, 1986–88 Jõgeva Rajoonihaiglas Põltsamaal terapeut, 1988–89 Tartu Kiirabi arst, 1989–92 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna sisehaiguste kateedri assistent, 1997–99 Tartu Ülikooli sisekliiniku assistent ja Tartu Ülikooli Kliinikumi sisekliiniku nefroloog, 1999–2000 vanemassistent, 2000–05 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna sisehaiguste õppetooli nefroloogia dotsent, 2005– erakorraline vanemteadur.
Teadustöö.
Uurinud krooniliste neeruhaiguste epidemioloogiat ja progresseerumist ning kroonilise neerupuudulikkuse rehabilitatsiooni. Osalenud teaduskonverentside korraldamisel, mitmete kodu- ja välismaiste erialaliste töörühmade liige ning saanud uurimisgrante. International Society of Nephrology, Comm-n of Global Advancement of Nephrology (Euroopa alamkomitee), American Society of Nephrology, European Dialysis &amp; Transplantation Associationi liige, Eesti Kudede ja Organite Transplantatsiooni Ühingu asutajaliige, Eesti Nefroloogide Seltsi liige. Üle 60 teaduspublikatsiooni.
Meelis Ots

Meelis Ots (sündinud 10. augustil 1970 Tallinnas) on eesti loomakasvatusteadlane.
Elulugu.
Meelis Ots on teenistujate poeg.
Lõpetas 1988 Tallinna 21. Keskkooli, 1993 loomakasvatajana EPMÜ, põllumajandusmagister (1999, EPMÜ), väitekiri "Looma- ja linnukasvatuses kasutatavad bioloogilised toimeained", põllumajandusdoktor (2005, EPMÜ), väitekiri "Energia- ja proteiiniallika mõju mikroobse proteiini sünteesile mäletsejalistel". 
Oli 1992–1996 Tartu Seakasvatuse Katsejaama loomakasvatuspetsialist, 1997–2004 EPMÜ Loomakasvatuinstituudi spetsialist, teadur ja lektor, 2005– veterinaarmeditsiini ja loomakasvatusinstituudi lektor.
Teadustöö.
Uurinud sigade nuuma- ja lihajõudlust, bioloogilisi toimeaineid ning proteiini kvaliteeti mäletsejate söötmisel. 20 teaduspublikatsiooni.
Aavo Otsar

Aavo Otsar (8. november 1941 Kohtla-Järve – 26. märts 2004 Tartu) oli eesti majandusteadlane.
Elulugu.
Aavo Otsar oli töölise poeg.
Lõpetas 1960 Kohtla-Järve 5. Keskkooli, 1965 Tartu Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna. 
Oli 1965–1968 Eesti NSV TA Majanduse Instituudi teadur, aastast 1968 TRÜ raamatupidamise kateedri assistent, 1970–1992 vanemõpetaja, aastast 1992 rahanduse ja arvestuse instituudi õppeülesande täitja. Õpetanud finantsaruandluse analüüsi, maksuarvestust, ettevõtte majandusanalüüsi.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: ettevõtete majandustegevuse analüüs. Pärast TÜ-st lahkumist töötas ettevõtteis pearaamatupidajana. Koos Moskva teadlastega osalenud uurimisprojektis "Tootmiskoondiste efektiivsuse suurendamise reservid" ja projektis "Tartu Kliinilise Lastehaigla kulude võrdlev analüüs". Üle 30 teaduspublikatsiooni, sh 1 monograafia, õppevahendid ja õppemetoodilised materjalid.
Rein Otsepp

Rein Otsepp (28. august 1935 Tallinn – 13. oktoober 2020) oli eesti majandusteadlane.
Elulugu.
Rein Otsepp oli raudteetöölise poeg.
Ta lõpetas 1954. aastal Tallinna 22. Keskkooli ja 1959. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna, oli aastatel 1964–1967 TRÜ aspirant, majanduskandidaat (1968, TRÜ), väitekiri "Materiaalse vastutuse suhted ja toodangu kvaliteet". 
Aastatel 1959–1962 oli ta Tallinna TSN TK büroojuhataja, aseesimees ja esimehe abi, 1962–1992 TPI/TTÜ poliitilise ökonoomia (majandusteooria) kateedri õppejõud, 1973. aastast dotsent, 1981–1992 kateedri juhataja, 1992–1999 Eesti Krediidipanga osakonnajuhataja, 1999–2001 panga nõukogu esimees, aastast 2001 nõukogu liige; võttis osa panga loomis-, kujunemis- ja juhtimisprotsessist, ühtlasi oli 1999–2003 eraülikooli Veritas professor, 2003–2005 Audentese Ülikooli õppeülesande täitja.
Teadustöö.
Uurinud tootjate majandusliku ja materiaalse vastutuse aspekte ja toodangu kvaliteedi probleeme. Pidanud loenguid ja ettekandeid Budapesti, Varssavi, Rostocki ja Praha kõrgkoolides. Ligi 70 teaduspublikatsiooni.