tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tapio Rautavaara

Kaj Tapio Rautavaara (ka Tapsa Rautavaara; 8. märts 1915 Nokia – 25. september 1979 Helsingi) oli soome sportlane, laulja ja näitleja.
Tapio Rautavaara oli mitmekülgne sportlane, kes võitis odaviskes kuldmedali 1948. aasta Londoni olümpiamängudel ja pronksmedali 1946. aasta Euroopa meistrivõistlustel Oslos. Lisaks tuli ta 1958. aastal vibulaskmises võistkondlikuks maailmameistriks.
Tapsa Rautavaara oli üks soomlaste armastatumaid lauljaid. Tema hiilgeaeg oli 1950. ja 1960. aastatel, kuid ta jätkas esinemist kuni oma elu lõpuni. Osa lauludest kirjutas ta ise, kuid tegi muu hulgas tuntuks paljud Toivo Kärki laulud, sealhulgas Reino Helismaa tekstidele loodud laulud. Tema tuntumate laulude hulgas on näiteks "Isoisän olkihattu" ja "Päivänsäde ja menninkäinen".
Tapio Rautavaara osales ka rohkem kui 20 filmis. Pärast seda, kui Johnny Weissmüller näitlemisest loobus, oli Rautavaata üks kandidaate Tarzani rolli.
24. septembril 1979 Tapio Rautavaara libises ja kukkus Tikkurila ujulas Vantaas lüües pea vastu põrandat. Ta viidi lähedasse tervisekeskusesse, kus tema vigastusi ei võetud tõsiselt, sest arvati, et ta on purjus. Tema pea seoti kinni ja ta saadeti koju. Ta suri järgnenud ööl ajuverejooksu tõttu oma kodus Helsingis Oulunkyläs. Ta on maetud Malmi surnuaeda.
Kõigi aegade suurima soomlase hääletusel 2004. aastal sai Tapio Rautavaara 35. koha.
Peeter Perens juunior

Peeter Perens juunior (sündinud 17. novembril 1971 Tallinnas) on eesti koorijuht, 2019. aasta suvel toimunud XXVII üldlaulupeo kunstiline juht. 
Ta on lõpetanud Eesti Muusikaakadeemia koorijuhtimise erialal professor Kuno Arengu klassis 1995. aastal ning ooperilaulu erialal professor Virgilijus Noreika klassis 2002. aastal. 
1996–2010 töötas ta Tallinna Tehnikaülikooli Kammerkoori dirigendina. Aastatel 2003–2019 oli Tehnikaülikooli Akadeemilise Meeskoori peadirigent. Samuti juhatab ta Eesti Panga Kammerkoori. 
Peeter Perens on osalenud solistina suurvormide ettekannetel. Aastal 2001 osales ta "Europa Cantati" korraldatud I Rahvusvahelisel Euroopa Noorte Koorijuhtide Konkursil Budapestis, kus ta jõudis kuue finalisti hulka ja pälvis ühe eripreemiatest. Peeter Perens on osalenud oma kooridega edukalt mitmel rahvusvahelisel koorikonkursil Euroopas.
Peeter Perens on töötanud 10 aastat Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis koorijuhtimise õpetajana ja olnud ka koorijuhtimise osakonna juhataja. 
Aastate jooksul on ta olnud seotud väga mitmete kooridega, mille seas on näiteks Estonia Seltsi Segakoor ja segakoor Endla ning ta on juhatanud kontsertidel nii Eesti Rahvusmeeskoori kui ka Eesti Filharmoonia Kammerkoori. 
Laulupidudel on Peeter Perens olnud mitmeid kordi nii sega-, mees- kui ka noormeeste kooride liigijuht. 2017. aastal oli ta XII noorte laulupeo "Mina jään" noormeestekooride liigijuht ning 2019. aastal XXVII laulupeo "Minu arm" kunstiline juht.
Isiklikku.
Peeter Perensi isa oli Peeter Perens (1934–1997).
Peeter Perens

Peeter Perens (20. jaanuar 1934 Tallinn – 5. juuli 1997 Tallinn) oli eesti koorijuht ja muusikapedagoog.
Peeter Perens õppis koorijuhtimist Kirovi ja Tallinna Muusikakoolis ning lõpetas 1963. aastal koorijuhtimise erialal Tallinna Riikliku Konservatooriumi.
Ta töötas muusikaõpetaja ja kultuuritöötajana; alates 1966. aastast oli Tallinna Muusikakoolis koorijuhtimisõpetaja. Ta oli mitme tunnustatud koori (sealhulgas Eesti Teaduste Akadeemia mees- ja naiskoori) koorijuht.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistu heliloojate kvartalisse.
Karita Mattila

Karita Marjatta Mattila (sündinud 5. septembril 1960 Somerol) on soome ooperilaulja (sopran).
Karita Mattila õppis laulmist Sibeliuse Akadeemias ja Londonis Vera Rózsa käe all. Rahvusvaheliselt tuntuks sai ta 1983. aastal, kui võitis Cardiffis BBC lauluvõistluse "Singer of the World".
Ta on laulnud solistina muu hulgas koos New Yorgi, Bostoni, Los Angelese, Londoni, Berliini ja Viini filharmoonikute, Milano La Scala orkestri, BBC Sümfooniaorkestri ning mitme Prantsusmaa ja Rootsi orkestriga.
2012. aasta juulis esines ta Saaremaa Ooperipäevade raames Kuressaares.
Asfaltbetoonkate

Asfaltbetoonkate on normidekohaselt kuumalt või soojalt paigaldatud asfaltbetoonsegust teekate.
2007. aasta alguse seisuga oli Eestis asfaltbetoonkattega põhimaanteid 1471, tugimaanteid 895, kõrvalmaanteid 1251 ja rampe või ühendusteid 41 kilomeetrit, kokku 3658 kilomeetrit.
2012. aasta alguse seisuga oli Eestis asfaltbetoonkattega põhimaanteid 1503, tugimaanteid 1172 ja kõrvalmaanteid 1473 kilomeetrit, kokku 4148 kilomeetrit.
Ühendustee

Ühendustee on samatasandilise ristmiku koosseisu kuuluv iseseisev teeosa, mis võimaldab ühelt lõikuvalt teelt siirduda teisele teele.
Kostivere sild

Kostivere sild (silla number: 81) on sild Maardu–Raasiku tee neljandal kilomeetril üle Jõelähtme jõe.
Sild on ehitatud aastal 1720, alguses puidust, 19. sajandil asendati see paekivist sillaga, mis on praegu muinsuskaitse all. Silla pikkus on 44,2 m, silla laius on 5,5 m, sõidutee laius sillal on 4,5 m.
Sild renoveeriti 2011. aastal 1934. aastast säilinud fotode põhjal. Tööd algasid 4. aprillil. Vana silla kõrvale ehitati liiklusohutuse kaalutlusel ka uus kergliiklussild. Renoveeritud sild avati pidulikult 19. novembril.
Kodasoo liiklussõlm

Kodasoo liiklussõlm (ramp registrinumbriga 1102) asub Kodasoo külas, Tallinna–Narva maantee 32. kilomeetril, kus lõikub Kodasoo–Kaberla tee. Liiklussõlm on eritasandiline. 
Tallinna–Narva maantee koosneb siin kahest vastassuunalisest sõiduteest, mis on eraldusribaga eraldatud. Maantee mõlemad sõiduteed ületavad viaduktide (Kodasoo viadukt I ja Kodasoo viadukt II) abil liiklussõlme rambi. Rambi teede kogupikkus on 0,9 km.
Viadukt

Viadukt ehk maasild on kuivamaasild, mida mööda tee ületab teise tee, oru või mõne muu kuivamaaobjekti.
Liiklussõlm

Liiklussõlm on sama- või eritasandiline keeruline ristmik.
Ristmik

Ristmik (vabamas keelepruugis ka risttee ja teerist) on kahe või enama tee (tänava) lõikumiskoht, kus võib ühelt teelt siirduda teisele ja kus sõltuvalt liikluskorraldusest ei pruugi kõik pöörded olla lubatud.
Ristmik liiklusseaduse järgi.
Liiklusseaduse järgi on ristmik samatasandiliste sõiduteedega teede lõikumisel moodustunud ala. Ristmikuks ei loeta parkla, õueala, puhkekoha ega teega külgneva ala teega piirnemise kohta, samuti parkla, õueala, puhkekoha ega teega külgneva ala juurdesõiduteed, üherajalise tee ning põllu- või metsatee teega lõikumise kohta ja selliste teede omavahelisi lõikumisi. 
Ristmik on reguleeritav, kui liiklejate liikumise järjekorra määravad foorituled või reguleerija märguanded. Muul juhul on ristmik reguleerimata.
Ristmiku suuruse määrab lõikuvate teede laius. Lõikuvatel teedel on sõiduteed ja ristmikul moodustub ala, mida nimetatakse sõiduteede lõikumisalaks. Kui lõikuvatel teedel on mitu sõiduteed, moodustub mitu sõiduteede lõikumisala. Seda on oluline teada, sest mõned liiklusmärgid, näiteks „Kohustuslik sõidusuund“, kehtivad ainult sellel sõiduteede lõikumisalal, mille ette need on paigutatud.
Eritasandiline ristmik

Eritasandiline ristmik on kahe või enama tee eritasandiline lõikumine nii, et ühelt teelt on võimalik siirduda teisele.
Sõidutee

Sõidutee on ainult sõidukite liiklemiseks ettenähtud teeosa. 
Teel võib olla mitu eraldusribaga eraldatud sõiduteed. Sõiduteel võib olla ka trammitee. 
Sõidutee ületamiseks jala või kergliiklusvahendiga tuleb kasutada ülekäigurada.
Jalgrattatee ja kergliiklustee ei ole sõidutee.
Eraldusriba

Eraldusriba on sõiduteid omavahel eraldav tõkke-, haljas- või muu riba, mis ei ole ette nähtud sõidukite liiklemiseks.
Sõidukit ei tohi peatada ega parkida eraldusribapoolsel sõiduteeäärel, välja arvatud liikluskorraldusvahendiga näidatud kohas ja viisil. Sõidukit ei tohi peatada eraldusribal ja selle katkestuskohas, välja arvatud liikluskorraldusvahendiga lubatud juhtudel. Väljaspool asulat võib eraldusribaga teel vasakule või tagasi pöörata vaid kohas, kus on asjakohased liiklusmärgid.
Kiirteel ei tohi sõita eraldusribale ja eraldusriba katkestuskohale.
Jalakäija ei tohi asulas eraldusribaga teel ületada sõiduteed väljaspool käigusilda, -tunnelit, ülekäigurada või ülekäigukohta, liikuda eraldusribaga sõiduteel eraldusriba kõrval ega piki eraldusriba, kui sellel pole kõnniteed.
Teede projekteerimisnormide järgi on 2+2 radadega maantee puhul määratud sõidusuundi eraldava riba laiuseks kuus meetrit. Kolme- ja kaherajaliste maanteede puhul on maksimaalne nõutav eraldusriba laius 1,5 meetrit.
Kodasoo viadukt I

Kodasoo viadukt I (silla number: 27) on viadukt Tallinna–Narva maantee 32. kilomeetril Kodasoo külas Kodasoo liiklussõlmes. Viadukt asub maantee esimesel sõiduteel (Narva suunas). 
Viadukt on ehitatud 1989. ja viimati renoveeritud 2005. aastal. Silla pikkus on 51,5 m, silla laius on 16,5 m, sõidutee laius sillal on 13 m.
Kodasoo viadukt II

Kodasoo viadukt II (silla number: 34) on viadukt Tallinna–Narva maantee 32. kilomeetril Kodasoo külas Kodasoo liiklussõlmes. Viadukt asub maantee teisel sõiduteel (Tallinna suunas). 
Viadukt on ehitatud 1989. ja viimati renoveeritud 2005. aastal. Silla pikkus on 51,6 m, silla laius on 16,5 m, sõidutee laius sillal on 13,4 m.
Soodla sild

Soodla sild on maanteesild Kiiu–Soodla maanteel üle Soodla jõe.
Soodla sild asub Harjumaal Anija vallas Soodla külas. 
Ajalugu.
Kolmesildeline sild rajati 1930. aastate lõpul monoliitsest raudbetoonist talasillana kivisammastel. Mõlemad jõesambad on raudkivivooderdisega. Ehitas ehitusettevõtja Ins Lõvi ja Ko. Teises maailmasõjas sai sild osaliselt kannatada. Taastati 1953. aastal (vaata fotot taastamisest ).
Silla tehnilised andmed enne renoveerimist 2010. aastal: silla pikkus 28 m, sõidutee laius 5 m.
Muinasaeg.
Sealne jõeületuskoht pidi olema kasutusel juba muinasajal, sest Kuusalu kiriku lõunaküljelt kulges tähtis muistne maantee edelasse sisemaa poole. See tee viis esmalt Võllaskatku kaudu Soodlasse ning sealt edasi üle koolmekoha Jägala jõel Anija kaudu Harju-Jaani, kust pääses omakorda edasi lääne ja lõuna pool olevatele suurematele aladele. Enam-vähem sama teed pidi liiguti ka vastupidi – Perila ja Harju-Jaani kandist Tsitre muinassadamasse ja selle kaitseks ehitatud Muuksi linnamäele.
Silla renoveerimine 2010.
Soodla silla renoveerimisprojekti koostas 2009. aastal Stricto Project OÜ. Projekti autor on Taavi Kolts. Sillateki plaadid projekteeriti AS E-Betoonelemendi, AS Merko Ehituse ja OÜ EstKONSULT ühistööna. 
Soodla silda võib liigitada mõõduka sildega sillaks. Sellistele on tänapäeval levinuim lahendus terasest ja raudbetoonist komposiitkonstruktsiooniga talasild – terasest talad koos raudbetoonist tekiplaadiga. Nii tehti ka Soodla sillaga. 
Silla kogu sildeehitis eemaldati. Uus pealisehitus oli projekteeritud liitkonstruktsioonina, koosnedes kahest metall-jätkuvtalast (HE 1000B) kogupikkusega 28 m (6 + 16 + 6 m) ning taribetoonist tekiplaadist. Metalltalad tarnis OÜ Monik. Raudbetoonist tekiplaadid toodeti ühe kuu jooksul AS E-Betoonelemendi Tamsalu tehases. Kokku valati 12 monteeritavast raudbetoonist tekiplaati mõõtudega 2,375 × 9,48 m, plaadi paksus oli 165–300 mm ning ühe plaadi mass kuni 12,5 tonni. Tekiplaadi pindala on kokku 270 m² (Vaata pilte montaažist ). Tekiplaadile paigaldati peale valu armatuur ja valati pealevalu. Uue laiema sõidutekiga suurenes silla sõidutee laius 8,7 meetrini. 
Sillale rajati uued kaldasambad ja olemasolevad jõesambad renoveeriti. Jõesammaste raudkivivooder puhastati ja vuugid täideti uuesti.
Projekt ei näinud ette silla kandevõime suurendamist, kuna uus konstruktsioon on kergem ning kui võtta arvesse suurenenud liikluskoormust ja uut, väiksemat omakaalu, siis ei ole muutusi võrreldes endise olukorraga.
Kodasoo viadukt

Kodasoo viadukt on kahe viadukti nimi:
Kiiu liiklussõlm

Kiiu liiklussõlm (ramp registrinumbriga 1103) asub Kiiu alevikus, Tallinna–Narva maantee 37.–38. kilomeetril, kus lõikub Kiiu–Soodla tee. Liiklussõlm on eritasandiline.
Tallinna–Narva maantee koosneb siin kahest vastassuunalisest sõiduteest, mis on eraldusribaga eraldatud. Maantee mõlemad sõiduteed ületavad viaduktide (Kiiu viadukt I ja Kiiu viadukt II) abil Kiiu–Soodla tee. Rambi teede kogupikkus on 1,5 km. Tallinna–Narva maanteest põhja pool on rambi ja Kiiu–Soodla tee lõikumisel ringristmik, lõuna pool on tavaline ristmik.
Ringristmik

Ringristmik ehk ringtee on ristmik, kus liiklus toimub ühesuunalisena ümber jaotussaare.
Ringristmik on tähistatud vastava märgiga ja on ringikujuline. Sellisel ristmikul ei ole vastassuunalist sõidurada – ringliiklus toimub ühes suunas, mis on näidatud märgil olevate nooltega. Üldjuhul on ringilt neli väljasõitu ja Te võite selle läbida neljas suunas: paremale, otse, vasakule või tagasi.
Eestis on ringristmike ette paigutatud üldjuhul "Anna teed" liiklusmärk, seega on eesõigus juba ringil sõitjatel. Samas näiteks Venemaal kehtib ringristmikel üldiselt parema käe reegel - ehk teed tuleb anda ringile sõitjatele.
Kiiu viadukt I

Kiiu viadukt I (silla number: 29) on viadukt Tallinna–Narva maantee 38. kilomeetril Kiiu alevikus Kiiu liiklussõlmes. Viadukt asub maantee esimesel sõiduteel (Narva suunas). 
Viadukt on ehitatud 1989. ja viimati renoveeritud 2005. aastal. Silla pikkus on 54,9 m, silla laius on 16 m, sõidutee laius sillal on 14 m.
Kiiu viadukt II

Kiiu viadukt II (silla number: 35) on viadukt Tallinna–Narva maantee 38. kilomeetril Kiiu alevikus Kiiu liiklussõlmes. Viadukt asub maantee teisel sõiduteel (Tallinna suunas). 
Viadukt on ehitatud aastal 1989, renoveeritud viimati aastal 2005. Silla pikkus on 54,9 m, silla laius on 16,3 m, sõidutee laius sillal on 13,4 m.
Villem Reimann

Villem Reimann (19. märts 1906 Pärnu – 8. juuni 1992 Tallinn) oli eesti helilooja ja muusikapedagoog.
Elulugu.
Ta lõpetas Tallinna Konservatooriumi 1933. aastal kompositsiooni erialal professor Artur Kapi klassis ja 1936. aastal klaveri erialal professor Artur Lemba juures, täiendas end 1937–1938 Budapestis Liszti-nimelises muusikaakadeemias kompositsiooni, kammermuusika ja dirigeerimise alal vastavalt Zoltán Kodály, Leo Weineri ja Ernö Ungeri juhendusel. 
1942. aastast oli ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi muusikateoreetiliste ainete ja kammeransambli õppejõud, 1965. aastast professor; aastatel 1961–1969 muusikateooria- ja 1977–1979 kammeransambli kateedri juhataja, 1979. aastast konsultant-professor.
Isiklikku.
Ta oli Matti ja Tõnu Reimanni isa.
Kuusalu liiklussõlm

Kuusalu liiklussõlm (ramp registrinumbriga 1104) asub Kuusalu alevikus, Tallinna–Narva maantee 40.–41. kilomeetril, kus lõikub Kuusalu tee. Liiklussõlm on eritasandiline.
Tallinna–Narva maantee koosneb seal kahest vastassuunalisest sõiduteest, mis on eraldusribaga eraldatud. Maantee mõlemad sõiduteed ületavad viaduktide (Kuusalu viadukt I ja Kuusalu viadukt II) abil Kuusalu tee. Rambi teede kogupikkus on 2,5 km. Tallinna–Narva maanteest põhja pool on rambi ja Kuusalu tee lõikumisel ringristmik, lõuna pool aga tavaline ristmik.
Kuusalu viadukt I

Kuusalu viadukt I (silla number: 31) on viadukt Tallinna–Narva maantee 41. kilomeetril Kuusalu alevikus Kuusalu liiklussõlmes. Viadukt asub maantee esimesel sõiduteel (Narva suunas). 
Viadukt on ehitatud 1980. ja viimati renoveeritud 2005. aastal. Silla pikkus on 59,4 m, silla laius on 19 m, sõidutee laius sillal on 17 m.
Kuusalu viadukt II

Kuusalu viadukt II (silla number: 36) on viadukt Tallinna–Narva maantee 41. kilomeetril Kuusalu alevikus Kuusalu liiklussõlmes. Viadukt asub maantee teisel sõiduteel (Tallinna suunas). 
Viadukt on ehitatud 1989. ja viimati renoveeritud 2005. aastal. Silla pikkus on 54,9 m, silla laius on 16,3 m, sõidutee laius sillal on 13 m.
Entiteedirealism

Entiteedirealism on teadusfilosoofias realismi poolik variant, mis peab reaalseteks ainult entiteete, mitte teooriaid (teaduse seadusi). 
Tuntud entiteedirealistide seas on Ian Hacking ja Nancy Cartwright. 
Entiteedirealism tunnistab reaalseks need entiteedid, mida rakendatakse eksperimendis. Argument selle kasuks on umbes niisugune: kui mingist entiteedist ja selle põhjuslikest seostest nii palju aru saadakse, et teda saab kasutada tööriistana (nagu näiteks haamrit, millega naelu seina lüüakse), siis ei ole mõistlik tema reaalsust eitada. 
Kui neid saab pihustada, siis nad on reaalsed.
Hacking kirjeldab oma entiteedirealismi 1983 ilmunud raamatus "Representing and Intervening".
Ta räägib sellest, kuidas ta saab teada ühest katsest naabruses asuvas füüsikalaboris. Tegu oli Stanfordi Ülikooli füüsikute eksperimendiga, mille eesmärk oli tõestada, et on olemas vabad kvargid laenguga 1/3e. Selleks jahutatakse nioobiumist kera (tilk) ülijuhtivustemperatuurile 9 K ning muudetakse vähehaaval selle laengut. Nüüd tehakse üleminekul negatiivselt laengult positiivsele (või ümberpöördult) kindlaks, kas see leiab aset laengu 0 või +1/3e või −1/3e juures. Viimasel juhtumil oletatakse, et kera sisaldab vaba kvarki. Vastusena küsimusele, kuidas nioobiumkera laengut muudetakse, tsiteerib Hacking tuttavat füüsikut: "Selles faasis me pihustame teda laengu suurendamiseks positronidega või laengu vähendamiseks elektronidega." Selle kirjelduse põhjal otsustab Hacking (tema enda legendi järgi) uskuda elektronide olemasolusse ning seega ühe realismiversiooni kasuks. 
Reaalsed entiteedid.
Entiteedi kausaalsete omaduste mõistmine võimaldab kasutada seda entiteeti tööriistana. Seega ei ole see entiteet Hackingi jaoks enam mõttekonstruktsioon, tema roll ei ole enam "nähtuste päästmine" (nagu arvab näiteks Bas van Fraassen), vaid (võimalik) tööriist. See viis, kuidas eksperimentaatorid on entiteedirealistid, ei ole Hackingi seisukohast problemaatiline. 
Teooriarealismi vastu.
Hacking ei mõista nn teooriarealismi, mille kohaselt teaduses on tõeseid teooriaid. Eksperimentaator ise ei pea uskuma mingisse kindlasse teooriasse. Sageli on palju erinevate veendumustega uurijaid, seda ka eksperimenti läbiviiva uurijate rühma sees. Mõnikord võetakse nähtuse seletamiseks appi hoopis teistsuguste vaadetega inimene. 
Ka kõikide teooriate ühisosa ei saa pidada eksperimentaatorite veendumuseks, sest see ühisosa ei pruugi ise teooria olla.
Kahala liiklussõlm

Kahala liiklussõlm (ramp registrinumbriga 1105) asub Kahala külas, kus Tallinna–Narva maanteega 45.–46. kilomeetril lõikub Kahala tee. 
Liiklussõlm on eritasandiline.
Tallinna–Narva maantee koosneb seal kahest vastassuunalisest sõiduteest, mis on eraldusribaga eraldatud. Maantee mõlemad sõiduteed ületavad viaduktide (Kahala viadukt I ja Kahala viadukt II) abil Kahala tee. Rambi teede kogupikkus on 1,4 km. Nii Tallinna–Narva maanteest põhja kui ka lõuna pool on rambi ja Kahala tee lõikumisel ristmik.
Kahala viadukt I

Kahala viadukt I (silla number: 32) on viadukt Tallinna–Narva maantee 46. kilomeetril Kahala külas Kahala liiklussõlmes. Viadukt asub maantee esimesel sõiduteel (Narva suunas). 
Viadukt on ehitatud 1977. ja viimati renoveeritud 2002. aastal. Silla pikkus on 43 m, silla laius on 15,6 m, sõidutee laius sillal on 13 m.
Kahala viadukt II

Kahala viadukt II (silla number: 37) on viadukt Tallinna–Narva maantee 46. kilomeetril Kahala külas Kahala liiklussõlmes. Viadukt asub maantee teisel sõiduteel (Tallinna suunas). 
Viadukt on ehitatud 1989. ja viimati renoveeritud 2005. aastal. Silla pikkus on 43 m, silla laius on 15,5 m, sõidutee laius sillal on 13 m.
Vaskjala–Ülemiste kanal

Vaskjala–Ülemiste kanal (ka "Pirita–Ülemiste kanal") on kanal Harjumaal Rae vallas ja Tallinnas. Kanal saab alguse Vaskjala veehoidlast ning lõpeb Ülemiste järves. Kanal on osa Tallinna veevarustussüsteemist.
Kanali pikkus on 10,8 km, valgala pindala on 28,6 km².
Ajalugu.
Veepuuduse leevendamiseks võeti aastal 1922 kasutusele Pirita jõe vesi 10,5 km pikkuse Pirita-Ülemiste kanali ja Pirita jõe ääres paiknenud pumbamaja abil. Pärast kanali rekonstrueerimist ja Vaskjala hüdrosõlme (pais-regulaatori) rajamist aastal 1970 oli võimalik vee isevoolne suunamine Ülemiste järve kuni 6 m³/s.
Donald T. Campbell

Donald Thomas Campbell (20. november 1916 – 5. mai 1996) oli USA sotsiaalteadlane. 
Temalt pärinevad terminid "evolutsiooniline epistemoloogia" ja "laskuv põhjuslikkus" ("downward causation"). 
Ta töötas välja inimese loovuse selektsionistliku teooria. 
Campbell avaldas tugevat mõju Karl Popperile tema metafüüsilisel perioodil. Popper imestas Campbelli ja tema enda vaateviisi kooskõla üle.
Looming.
Campbell andis panuse psühholoogiasse, sotsioloogiasse, antropoloogiasse, bioloogiasse ja filosoofiasse. 
Üks tema lemmikteemasid oli eelarvamused.
Campbell väitis, et usaldatavad uurimisprojektid nõuavad paljude lähenemiste kasutamist, millest igal on oma nõrkused, mis aga on mõõdetavad. Selle teesi avaldas ta koos Donald W. Fiskega artiklis "Convergent and Discriminant Validation by the Multitrait-Multimethod Matrix", mis on sotsiaalteadustes üks tsiteeritavamaid artikleid. 
Pimevarieerimine ja valikuline säilitamine.
"Pimevarieerimine ja valikuline säilitamine" ("Blind Variation and Selective Retention", BVSR) on Donald T. Campbelli väljend, mis kirjeldab darwinliku evolutsiooni kõige fundamentaalsemat printsiipi. Küberneetikas on see evolutsioneerivates süsteemides toimuvaid muutusi kirjeldav printsiip. Kuigi ta pärineb darwinlikust evolutsioonist, on ta rakendatav ka näiteks meemide evolutsioonile ja geneetilisele programmeerimisele.
Laskuv põhjuslikkus

Laskuv põhjuslikkus (inglise "downward causation") on süsteemi põhjuslik toime oma elementidele. 
Lihtne näide on erinevus avatud ja suletud kiirkeetja vahel: ainult suletud kiirkeetjas saab tekkida rõhk; nõnda mõjutab tervikstruktuur elementide käitumist. 
Termin "laskuv põhjuslikkus" pärineb Donald T. Campbellilt. Oma 1990. aasta artiklis (lk 4) sõnastab ta oma "neli orgaaniliste ja anorgaaniliste seaduste vahelise suhte printsiipi" järgmiselt: 
"1. Kõiki protsesse kõrgematel tasanditel kitsendavad madalamate tasandite (sealhulgas subatomaarse füüsika seadused ning need protsessid toimuvad vastavuses nende seadustega ("reduktsionistlik" piirang.
2. Teleonoomilised saavutused kõrgematel tasanditel nõuavad enda teostamiseks konkreetseid madalama tasandi mehhanisme ja protsesse. Seletus ei ole täielik, kuni need mikromehhanismid ei ole kirjeldatud ("reduktsionistlik piirang"). 
3. (Emergentsusprintsiip). Bioloogiline evolutsioon kohtab universumi segmente uideldes uurides valikusüsteemidena toimivaid seadusi, mida praegused füüsika ja anorgaanilise keemia seadused ei kirjelda ning mida ei hakka ka kirjeldama praeguste lähenduste tulevased asendajad.
4. (Laskuv põhjuslikkus). Seal, kus looduslik valik toimib läbi elu ja surma kõrgemal organiseeritustasandil, määravad kõrgema tasandi valikusüsteemi seadused osalt madalama tasandi sündmuste ja substantside jaotuse. Vahepealse tasandi nähtuse kirjeldus ei ole lõpule viidud, kui kirjeldatakse selle võimalikkust ja teostumist madalama tasandi terminites. Selle olemasolu, üldine levik ja jaotus (bioloogiliste nähtuste täielikuks seletamiseks on need kõik vajalikud) nõuab sageli ka viitamist seadustele kõrgemal organiseeritustasandil. Parafraseerides punkti 1 bioloogia jaoks: kõiki protsesse madalamatel hierarhiatasanditel kitsendavad kõrgemate tasandite seadused ning need protsessid toimuvad vastavuses nende seadustega." 
See vastandub ühelt poolt materialistlikule reduktsionistlikule seisukohale, et põhjuslik toime kandub alati ainult madalamatelt struktuuritasanditelt kõrgematele ning et koordineeritud emergentne käitumine kõrgematel tasanditel on vaid struktuurisuhete epifenomen, ning teiselt poolt holistlikule seisukohale, et terviku määravad ainult struktuurisuhted ning elementide käitumine tuleneb täielikult nendest struktuurisuhetest. Tervikut determineerivad teatud määral küll osad (tõusev põhjuslikkus), kuid ka osi determineerib teatud määral tervik (laskuv põhjuslikkus).
Valga–Uulu tee

Valga–Uulu tee (põhimaantee nr 6) on üks Eesti põhimaanteid. 
See saab alguse Valga linnast. Tee pikkus on 124,8 km, sealhulgas 1,3 km pikkune lõik Valga linnas. Tee lõpeb Reiu külas, Tallinna–Pärnu–Ikla tee 142. kilomeetril.
Sillad Valga–Uulu teel.
Sildade nimistu pärineb Teeregistri andmebaasist.
Asulad Valga–Uulu teel.
Valga linn, Jaanikese küla, Piiri küla, Kulli küla, Hummuli alevik, Soe küla, Puide küla, Alamõisa küla, Roobe küla, Tõrva linn, Kirikuküla küla, Helme alevik, Linna küla, Karjatnurme küla, Kähu küla, Ala küla, Ainja küla, Kõvaküla küla, Karksi-Nuia linn, Univere küla, Leeli küla, Pöögle küla, Atika küla, Põlde küla, Abjaku küla, Abja-Paluoja linn, Veskimäe küla, Abja-Vanamõisa küla, Veelikse küla, Lasari küla, Kamara küla, Räägu küla, Umbsoo küla, Mustla küla, Tihemetsa alevik, Väljaküla küla, Kilingi-Nõmme linn, Marana küla, Lodja küla, Kalda küla, Ristiküla küla, Ilvese küla, Rabaküla küla, Metsaääre küla, Laadi küla, Reiu küla.
Julian Semjonov

Julian Semjonov (kodanikunimega Julian Semjonovitš Ljandres; 8. oktoober 1931 – 5. september 1993) oli Nõukogude vene kirjanik, stsenarist ja ajakirjanik. 
Semjonov oli viljakas põnevus-, spiooni- ja kriminaalromaanide autor. Tema teoste tuntumad kirjanduslikud tegelaskujud on Nõukogude luuraja Maksim Issajev (hilisem Max Otto von Stirlitz), siseministeeriumi polkovnik Vladislav Kostenko ja riikliku julgeoleku polkovnik Vitali Slavin. Teoses "Briljandid proletariaadi diktatuurile" ("Бриллианты для диктатуры пролетариата") viibib noor Tšekaa töötaja Issajev 1921. aastal ka Tallinnas.
1950. aastatel tegutses Semjonov Kabulis Afganistanis Nõukogude Liidu saatkonnas tõlgina, vahendades puštu ja dari keelt.
Semjonov asutas 1989. aastal koos Artjom Borovikiga kuukirja Soverešenno sekretno (Совершенно секретно). Algul trükiti ajalehte Tallinnas ja anti paralleelselt välja ka eesti keeles.
Elulugu.
Julian Ljandres sündis 1931. aastal Moskvas represseeritud juudi päritolu ajakirjaniku Semjon Ljandresi ja Galina Ljandresi (sündides "Nozdrina") pojana. Valgevenes sündinud isa arreteeriti 1952. aastal. Süüdistatuna trotskismis viibis mees Siberi vangilaagrites kaheksa aastat. Vene päritolu ema tegutses kooliõpetajana. 
1954. aastal lõpetas Julian Moskva Orientalistika Instituudi (Московский институт востоковедения) Lähis-Ida teaduskonna. Pärast instituuti asus ta tööle Moskva Riiklikusse Ülikooli, kus tegutses puštu keele lektorina, täiendades end samas ka Pärsia ajaloos ja poliitikas. 
Semjonovi esimesed kirjanduslikud katsetused avaldati 1958. aastal väljaannetes Ogonjok (Огонек), Smena (Смена) jt. Aastatel 1962–1967 kuulus ta ajakirja Moskva toimetusse. 1970. ja 1980. aastatel töötas väljaannete Pravda (Правда), Ogonjok ja Literaturnaja Gazeta (Литературная газета) korrespondendina Euroopas, Aasias ja Ameerikas. Külastas isegi põhjapoolust ja Antarktikat.
1990. aastate algul elas Julian Semjonov üle kolm insulti, mis röövisid talt liikumis- ja kõnevõime. Kirjanik suri Krimmis 61-aastaselt. Ta on maetud Novodevitšje kalmistule Moskvas.
Perekond.
Julian Semjonovil on kaks tütart. Abikaasa Jekaterina Aleksejevna Kontšalovskaja (Екатерина Алексеевна Кончаловская) on luuletaja Sergei Mihhalkovi kasutütar ja filmirežissöör Andrei Kontšalovski õde.
Hiiu staadion

Hiiu staadion on jalgpallistaadion Tallinnas Nõmmel. See on Nõmme Kalju FC jalgpalliklubi kodustaadion. Staadion valmis 1936. aastal. Viimane renoveerimine sai alguse 2023. aasta sügisel.
Staadionil on täismõõtmetega kunstmuruga jalgpalliväljak, väiksemate mõõtmetega jalgpalli harjutusväljak, tartaankattega jooksurada, kaugushüppekast, korvpalliväljak, staadionihoone ja 320-kohaline tribüün.
Staadion on ümbritsetud aiaga. Pimedal ajal saab kasutada nelja võimsat prožektorit. Paigaldatud on kiudoptiline kaabel, mis võimaldab teha kvaliteetseid teleülekandeid. Staadionil on ka tasuta traadita interneti leviala.
Staadion asub aadressil Pidu tänav 11.
Ajalugu.
Hiiu staadioni ehitus sai alguse 1930. aastal, kui seni Hiiul Tähe ja Rahu tänava vahel oleval väljakul (nüüdne Nõmme Tennisekeskuse asukoht) mänginud Nõmme Kalju jalgpallivõistkonnal tekkis vajadus normaalmõõtmetega staadioni järele. Staadioni ehitus algas Nõmme Kalju esimehe Hugo Sepa eestvedamisel ühiskondlikus korras ja ehitasid eeskätt Kalju jalgpallurid ise. Kõigepealt valmis jalgpalliplats, siis nelja rajaga 400 m jooksurada. Metalltorustikuga aed ümber staadioni võimaldas külma veega kasta ka staadioni väljakut. Pealtvaatajatele ehitati puupingid mõlemale poole staadioni sirge osa keskele. Staadion valmis 1936. aastal.
2002. aastal avati Hiiu staadion põhjalikult renoveerituna ja staadion läbis täiendava uuenduskuuri 2006. ja 2013. aastal.
Pärast 2020. aasta jalgpallihooaega sai selgeks, et staadion on tippjalgpalli silmas pidades amortiseerunud, ja Nõmme Kalju esindusvõistkond oli sunnitud staadionilt ära kolima. Staadioni renoveerimine pidi alguse saama 2021. aastal, kuid mitmel põhjusel algas ehitustegevus Hiiul alles 2023. aasta sügisel.
Staadioni renoveerimise käigus kaotati 400 m jooksuring ja peaväljaku asukoht nihutati lääne poole, et rajada Pidu tänava poolsesse külge täiendav kunstmurukattega jalgpalli treeninguväljak. Kergejõustiku harrastamiseks rajati staadionihoonepoolsesse külge tartaankattega 100 m pikkune jooksusirge ning peaväljaku otsa tartaankattega kaugushüppe hoovõturada ja liivakast.
Jaanus Orgulas

Jaanus Orgulas (5. juuli 1927 Vaivara – 13. august 2011) oli eesti näitleja.
Jaanus Orgulas lõpetas 1947. aastal Tallinna Rahandustehnikumi, kuid olles juba noorukina Draamateatri lavastustes kaasa teinud, sai teatrihuvi temast võitu. Ta õppis aastatel 1947–1948 Eesti NSV Riiklikus Teatriinstituudis ja lõpetas 1953. aastal GITIS-e eesti stuudio. 
Aastatel 1953–1966 ja 1972–2006 töötas ta Eesti Draamateatris ning aastatel 1966–1972 Riiklikus Filharmoonias.
Jaanus Orgulas sai näitlejana legendaarseks Tootsi rollis Oskar Lutsu "Kevades" 1954. aastal, kui koos Ervin Abeliga esitati Tootsi-Kiirt nii teatri- kui ka estraadilaval üle tuhande korra. 
Isiklikku.
Jaanus Orgulas harrastas alpinismi ja kogus sibullilli. 4. augustil 1958 tõusis ta teise eestlasena Elbruse tippu (esimese eestlasena tõusis Elbruse tippu 11. augustil 1956 Bernald Sillaots).
Tema abikaasa Aino Orgulas on arst.
Noosfäär

Noosfäär ehk mõistusesfäär on Vladimir Vernadski järgi inimmõistuse poolt kujundatud ja keemiliselt ümberkorraldatud sfäär planeedi Maa ümber.
Noosfäär on biosfääri üks arengujärk, etapp, mida seostatakse inimese mõistusliku tegevusega.
Maa kui terviku seisukohalt on tänapäevases maailmas teatud sfääriline kolmik: biosfäär, sotsiosfäär ja tehnosfäär, kuid leidub ka käsitlusi kus 'iniminfluentse' noosfääri moodustavad sotsiosfäär ja tehnosfäär (inimtekkeliste struktuuride süsteem (näiteks külad, veetammid, transport ja infotehnoloogia jpm) .
Koht geosüsteemis.
Majandusgeograaf Mart Vabar on kirjeldanud geosüsteemi ühiskonnasfääri teket järgnevalt: "Kaks miljonit aastat tagasi hakkas inimkond biosfääri transformeerima, tekkis (genesis) sotsiosfäär kui geograafiline fenomen, mille olemus seisneb selle liikmete mõistuspärases koostöös eksisteerimiseks ja püsimajäämiseks vajalike tingimuste ning keskkonna kujundamisel."
Vernadski biosfääri käsitlus.
Vladimir Vernadski (alates 1926): Vernadski biosfäär on kosmiline mehhanism, millel on oma kindel koht planeedi kui terviku struktuuris ja ta paikneb meie planeedi pinnal. Sisaldades kogu elusainekogumit, muundab biosfäär Päikese kiirgusenergia keemiliseks ja füüsiliseks energiaks, mis omakorda läheb meie planeedi "tardunud" elutu mateeria ümbertöötamiseks. Noosfäär moodustub siis, kui valdava tähtsuse selles protsessis saab inimmõistus .
Harilik loidtiib

Harilik loidtiib ("Sialis lutaria") on suurtiivaliste seltsi loidtiiblaste sugukonda kuuluv putukaliik. Mõnikord on teda käsitletud ka seltsis võrktiivalised ("Neuroptera").
Hariliku loidtiiva vastne elab vees, valmiku elu on samuti seotud veekogudega. 
Harilikku loidtiiba võib kohata ka Eestis.
Patika liiklussõlm

Patika liiklussõlm (ramp registrinumbriga 1118) asub Patika külas, Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee 18. kilomeetril ja sellest ida pool rööbiti kulgeva Jüri–Vaida tee 6. kilomeetril. Liiklussõlm on eritasandiline.
Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee koosneb seal kahest vastassuunalisest sõiduteest, mis on eraldusribaga eraldatud. Maantee mõlemat sõiduteed ületab viadukt (Patika viadukt), mis võimaldab ühendust Jüri–Vaida teega. Rambi teede kogupikkus on 2,7 km.
Rambi teed on mustkattega, lühike lõik ka asfaltkattega. Tee on klassita. Liiklussagedus on kuni 500 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Patika viadukt

Patika viadukt (silla number: 45) on viadukt Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee 18. kilomeetril Patika külas Patika liiklussõlmes. Viadukt ületab maantee mõlemad sõiduteed. 
Viadukt on ehitatud aastal 1999. Silla pikkus on 90 m, silla laius on 10,7 m, sõidutee laius sillal on 10,7 m.
Kerry King

Kerry Ray King (sündinud 3. juunil 1964 Los Angeleses) on USA muusik, ansambli Slayer kitarrist ja asutajaliige.
King hakkas "heavy metal"iga tõsisemalt tegelema 1981. aastal, kui ta otsustas saada mõne bändi kitarristiks. Pärast kohtumist teise kitarristi Jeff Hannemaniga otsustasid nad teha oma bändi, mille nimeks sai Slayer. Koos Hannemaniga on King olnud Slayeri peamiseks sõnadekirjutajaks. Teda huvitavad satanismi, musta maagia ja õudusfilmidega seotud teemad, mistõttu ka bändi lugudes on nendest teemadest tihti juttu. Ent King ise on ateist, mistõttu ei usu ta ei Jumalasse ega Saatanasse, kuid on väitnud, et viimasest on kirjutada lõbusam kui esimesest.
King on tuntud oma äärmise otsekohesuse poolest ja on seetõttu ka paljude bändide liidritega tülli läinud. Üks tuntumaid juhtumeid oli tema tüli Megadethi solisti Dave Mustaine'iga, kes üritas teda Slayerist oma bändi meelitada.
1980. aastatel olid Kingil pikad juuksed, kuid kui ta hakkas kiilaks jääma, ajas ta end täiesti kiilaks.
King on teist korda abielus ja tal on üks laps.
Oorna sild

Oorna sild (silla number: 86) on sild Kurna–Tuhala tee 14. kilomeetril üle Oorna oja. 
Sild on valminud aastal 1967. Silla pikkus on 11 m. Silla laius on 8,2 m. Sõidutee laius sillal on 6,8 m.
Angerja sild

Angerja sild (silla number: 87) on sild Kurna–Tuhala tee 16. kilomeetril üle Angerja oja. 
Sild on valminud aastal 1970. Silla pikkus on 13,7 m. Silla laius on 8,3 m. Sõidutee laius sillal on 6,8 m.
Jeff Hanneman

Jeff John Hanneman (31. jaanuar 1964 Oakland – 2. mai 2013 Inland Empire, California) oli USA muusik, bändi Slayer kitarrist ja asutajaliige.
Hanneman kasvas üles sõjaveteranide peres: tema isa oli sõdinud Teises maailmasõjas ja vennad Vietnamis. Seetõttu hakkas ta juba lapsena huvituma sõjaasjandusest. Lisaks mõjutasid teda tugevalt ka punkmuusika ja "heavy metal", eriti Judas Priest ja Iron Maiden. 1981. aastal, kui ta kohtus ühe bändi proovis Kerry Kingiga, otsustasid nad teha oma bändi, milleks saigi Slayer. Koos Kingiga on Hanneman bändi peamisi sõnadekirjutajaid. Et teda huvitab eriti Natsi-Saksamaa ajalugu, on mitmes Slayeri loos juttu ka koonduslaagreist ja silmapaistvatest natsidest. Seetõttu on nii Hannemani kui ka bändi süüdistatud natsilembuses, kuid need on ümber lükatud, väites, et see teema lihtsalt huvitab Hannemani.
2011. aastal nakatus Hanneman tõenäoliselt ämblikuhammustuse tõttu lihasööjabakteriga ning pidi loobuma koos Slayeriga esinemisest. 2. mail 2013 suri ta oma kodu lähedases haiglas maksapuudulikkuse tõttu.
Hanneman oli abielus, ent lapsi tal polnud.
Tom Araya

Tom Araya (sünninimi Tomás Enrique Araya; sündinud 6. juunil 1961 Viña del Maris Tšiilis) on USA muusik, bändi Slayer bassimängija ja laulja.
Araya sündis Tšiilis, kuid tema pere kolis USA-sse, kui ta oli vaid viieaastane. Ta õppis hingamisterapeudiks ja töötas sel alal kaks aastat. 
1981. aastal kutsus Kerry King teda uude ansamblisse Slayer. Arayast saigi bändi laulja ja bassimängija. Suures osas tema kogutud säästudega tehti bändi esimene album "Show No Mercy", mis ilmus 1983. aastal.
Alates 1980. aastate lõpust on Araya kirjutanud ka Slayeri lugude sõnu. Teda huvitavad peamiselt massimõrvarite ja õudusfilmide teemad.
Araya on abielus ja tal on kaks last.
Dave Lombardo

Dave Lombardo (sündinud 16. veebruaril 1965 Havannas) on USA muusik, ansambli Slayer trummar.
Lombardo sündis küll Kuubal, kuid kui ta oli ainult kaheaastane, kolis ta pere South Gate'i California osariigis. Ta huvitus peagi trummimängust ja mängis 1970. aastate lõpus rokkbändis Escape. 1981. aastal, kui ta töötas pitsapoisina, tutvus ta Kerry Kingiga ning too kutsus ta oma uude bändi, Slayerisse, trummariks. Kuni 1983. aastani töötas ta ka kaubamajas, pühendudes seejärel elukutselisena trummimängule.
1986. aastal lahkus Lombardo Slayerist, väidetavalt rahalistel põhjustel, sest ta arvas, et ta ei saa bändi tuludest piisavalt osa. Tema naine veenis teda siiski 1987. aastal Slayerisse naasma. Kuid 1992. aastal lahkus ta bändist uuesti, sest bänd alustas turneed ajal, mil Lombardo naine sünnitas nende esimese lapse. Järgnevatel aastatel tegutses Lombardo bändides Grip Inc. ja Fantômas ning tegi ka sooloprojekte. Kui aga Slayeri trummar Paul Bostaph 2001. aastal bändist lahkus, tegi kitarrist Jeff Hanneman Lombardole ettepaneku Slayerisse naasta. Teine kitarrist Kerry King oli esialgu sellele vastu, kuid pärast Lombardo prooviesinemist nõustus sellega. Alates 2002. aastast on Lombardo taas Slayeri trummar.
Lombardo on abielus ja tal on kaks last.
Wilhelm von Plettenberg

Wilhelm von Plettenbergi nime all on tuntud mitu Plettenbergi suguvõsa liiget:
Pärnu komtuur

Pärnu komtuur (saksa keeles "Komtur von Pernau") oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Pärnu komtuurkonda.
Esimene Pärnu komtuur astus ametisse tõenäoliselt 1265. aastal, mil Uus-Pärnu sai linnaõigused. Viimane Pärnu komtuur Rutger Lüdinghausen-Wulff lahkus ametist Liivi ordu likvideerimise tõttu 1562. aastal.
Pärnu komtuur oli küllaltki oluline käsknik, kuid ei kuulunud siiski tavaliselt ordut juhtivasse kõrgemasse nõukokku. Ühestki teadaolevast Pärnu komtuurist ordumeistrit ei saanud.
Enn Põldroos

Enn Põldroos (21. mai 1933 Tallinn – 5. september 2025 Tallinn) oli eesti kunstnik ja kirjanik.
Elu ja tegevus.
Põldroos lõpetas 1952. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja õppis aastatel 1952–1958 Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis (ERKI-s) maalikunsti.
Ta oli õppejõud Tallinna Pedagoogilises Instituudis (aastatel 1961–1966) ja hiljem ka ERKI-s/EKA-s (1973–1985 ja 1994–1995). Alates 1998. aastast oli ta vabakutseline kunstnik.
Looming.
Põldroos on loonud sadu maale ja monumentaalteoseid. Viimastest võiks olulisemateks pidada "Raadiolille" (1978, Raadiomajas), "Eestimaad" (1983, Eesti saatkonnas Moskvas), "Inimeste elu" (1985, Linnahallis) ja "Varju ja valguse piiril" (1993, Eesti Rahvusraamatukogus). Lisaks on mitmeid tema monumentaaltöid ka keskkoolide seintel.
Temaatiliselt on Põldroos puudutanud nii sotsrealismi, rahvusromantismi kui ka sürrealismi, kuid kõige südamelähedasem on talle olnud viimane. Tema teosed pole pea kunagi kandnud otseselt ideoloogilist, vaid pigem sügavamat, inimlikumat ja mõistatuslikumat sõnumit. 2000. aastatel on Põldroos oma kunstiloomes kasutanud ka arvutit, luues digigraafilisi kunstiteoseid.
06.12.2024–13.04.2025 toimus Kumu kunstimuuseumi suures saalis Anders Härm kureeritud Enn Põldroosi loomingu suur ülevaatenäitus „Enn Põldroos. Kinnismõtete muuseum“, mis andis ülevaate tema loomingust 1950. aastate lõpust kuni tänapäevani. Näitus avas Põldroosi loomingut läbi korduvate kujundite ja motiivide, mis on teda saatnud kogu elu vältel. Näitusega kaasnes mahukas raamat, mis keskendus Põldroosi loomingus läbivalt esinevatele teemadele ja sisaldas põhjalikku intervjuud kunstnikuga.
Kirjanikuna on Põldroos avalikkuses tuntuks saanud eestkätt 2000. aastatel, varem on temalt ilmunud ainult üks raamat Olev Subbist (1981). 2002. aastal võitis ta romaaniga "Joonik kivi" Eesti romaanivõistlustel III koha preemia.
Tegevus NLKP-s.
Ta oli alates 1965. aastast NLKP liige ning kuulus aastatel 1988–1989 Vaino Väljase aegse EKP Keskkomitee büroo koosseisu.
Poliitiline tegevus.
Põldroos oli 1987. aastal asutatud loomeliitude kultuurinõukogu liige ja võttis osa 1988. aastal loomeliitude ühispleenumist. 
Põldroos oli 1988. oktoobris Rahvarinde asutajaliige. Aastatel 1988–1991 oli ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige, mille 16. novembri 1988. aasta otsusega võeti vastu Deklaratsioon Eesti NSV suveräänsusest ning ta oli 1991. aasta 20. augustil üks Eesti iseseisvuse taastamise poolt hääletanuist.
1990. aasta märtsis oli Põldroos Eesti Liberaaldemokraatlik Partei asutajaliige. 1992. aastal loobus ta poliitilisest tegevusest.
Isiklikku.
Enn Põldroosi isa oli lavastaja ja näitleja Priit Põldroos. Tema tütar on moekunstnik Riina Põldroos ja poeg majandusanalüütik Juhan Põldroos. Tema lelle pojapoeg oli näitleja Dan Põldroos. 
Enn Põldroos on olnud abielus Helgi Erilaiuga; tema viimane abikaasa oli Rita Raave.
Heinrich von Galen (Kuldīga komtuur)

Heinrich von Galen (surnud detsembris 1501) oli Liivi ordu käsknik, Kuldīga komtuur aastatel 1495–1501.
Aastatel 1492–1494 oli Galen Kandava foogt. Aastal 1501, kui Liivimaa-Moskva sõja ajal vene väed Liivimaale tungisid, keeldus Galen Wolter von Plettenbergile kuuletumast. Tema peatset surma samal aastal võib siiski pidada haigusest tingituks, sest ordumeister nimetas seda "Jumala kohtuotsuseks" ("Gottesurteil").
Heinrich von Galen (Ruhja komtuur)

Heinrich von Galen (surnud 1560) oli Liivi ordu käsknik, ainus Ruhja komtuur aastatel 1559–1560.
Tema vanemad võisid olla Rutger von Galen ja Anna von Höveln.
Aastatel 1558–1559 oli ta Bauska foogt. Ta sai Ruhja komtuuriks ilmselt seetõttu, et uus ordumeister Gotthard Kettler püüdis Liivimaa vastupanu tugevdada, tihendades selleks ka idapoolsete käsknike võrgustikku. Galen ei saanud siiski kuigi pikka aega komtuur olla, sest Härgmäe lahingus langes ta venelaste kätte vangi ja hukati.
Heinrich von Galen (täpsustus)

Heinrich von Galeni nimelisi tuntud isikuid on olnud mitu:
Marie Mejzlíková II

Marie Mejzlíková II (13. detsember 1903 Praha – 1994) oli Tšehhoslovakkia kergejõustiklane. 
Tema nimel on naiste 100 m jooksu esimene ametlik maailmarekord 13,6. Ta saavutas selle tulemuse Prahas 20. augustil 1922. 13. mail 1923 kordas ta Prahas Mary Linesi maailmarekordiaega 12,8.
21. mail 1922 püstitasid Marie Mejzlíková II, Marie Mejzlíková I, Marie Jirásková ja Marie Bakovská Tšehhoslovakkia naiskonna koosseisus naiste 4×100 m jooksus maailmarekordi ajaga 53,2. 
Marie Mejzlíková II arvel on ka esimesed naiste kaugushüppe maailmarekordid 5.16 (6. august 1922 Praha; ühtlasi esimene Tšehhoslovakkia rekord) ja 5.30 (23. september 1923 Praha).
20. augustil 1922 võitis ta Rahvusvahelise Naiste Spordiföderatsiooni (FSFI) korraldatud naiste olümpiamängudel Pariisis 60 m jooksu ajaga 7,6 ja tuli 100 jardi jooksus Nora Callebouti järel teiseks.
Marie Mejzlíková I

Marie Mejzlíková I (hiljem Riedlová ja Černá; 16. detsember 1902 – 30. mai 1981) oli Tšehhoslovakkia kergejõustiklane, kes oli 1920–1924 maailma paremikus. 
21. mail 1922 püstitas ta Pariisis 500-meetrisel staadionil naiste 200 m jooksus esimese ametliku maailmarekordi tulemusega 28,6 (28 3/5). Teistel andmetel on see viimane tippmark enne FSFI ametlikke maailmarekordeid.
21. mail 1922 püstitasid Marie Mejzlíková I, Marie Mejzlíková II, Marie Jirásková ja Marie Bakovská Tšehhoslovakkia naiskonna koosseisus naiste 4×100 m jooksus maailmarekordi ajaga 53,2. 
30. juulil 1922 püstitas ta Prostojovis esimese naiste odavisks maailmarekordi tulemusega 24.95.
Ta alustas 200 m jooksuga, 1924 võistles 250 m jooksus, 1923 ja 1924 kahe käega kuulitõukes, 1928 ühe ja kahe käega odaviskes, 1927 ja 1928 4×100 m jooks. 
Ta püstitas Tšehhoslovakkia rekordi 100 jooksus, 3×100 m jooksus, kuulitõukes ja 4×100 m jooksus. 
Ta osales 1922–1924 kolmel rahvusvahelisel võistlusel. Naiste olümpiamängudel 1922 tuli ta kahe käega kuulitõukes neljandaks ning 4×100 jardi jooksus kolmandaks.
2008. aasta Vormel 1 hooaeg

2008. aasta Vormel 1 hooaeg oli Vormel 1 maailmameistrivõistluste 59. hooaeg. Hooaeg algas 16. märtsil Melbourne'is ja lõppes 2. novembril São Paulos. Kokku peeti 18 etappi.
Uute võistluskohtadena lisandusid kaks tänavarada, Valencia (Euroopa GP) ja Singapur, kus peeti kõigi aegade esimene õhtune tehisvalgustusega võistlus.
Maailmameistriks tuli Lewis Hamilton ühe punktiga Felipe Massa ees. Konstruktorite auhinna võitis Ferrari.
2008. aasta hooajaga lõpetas oma 15 aastat kestnud karjääri David Coulthard.
Punktiseis.
1 – Austraalia, 2 – Malaisia, 3 – Bahrein, 4 – Hispaania, 5 – Türgi, 6 – Monaco, 7 – Kanada, 8 – Prantsusmaa, 9 – Suurbritannia, 10 – Saksamaa, 11 – Ungari, 12 – Euroopa, 13 – Belgia, 14 – Itaalia, 15 – Singapur, 16 – Jaapan, 17 – Hiina, 18 – Brasiilia
Utajärvi

Utajärvi on asula Soomes Põhja-Pohjanmaa maakonnas, Utajärvi valla kirikuküla.
Utajärvil asub 1762. aastal ehitatud puukirik.
Asulas on põhikooli ala- ja ülaaste ja gümnaasium.
Rääkkylä

Rääkkylä on küla Soomes Põhja-Karjala maakonnas. See on Rääkkylä valla kirikuküla.
1851. aastal valminud kirik on üks Soome suurimaid puukirikuid.
Eno (Soome)

Eno on küla Soomes Põhja-Karjala maakonnas Joensuu linnas, 2008. aastani Eno valla kirikuküla.
Joensuu keskusse on Enost 36 kilomeetrit.
2009. aastal elas Enos 2182 inimest.
Eno puukirik on ehitatud aastatel 1816–1818.
Enos on raudteejaam Joensuu–Kontiomäki liinil.
Juuka

Juuka on küla Soomes Põhja-Karjala maakonnas, Juuka valla kirikuküla.
Külas ja selle lähiümbruses elab umbes 3200 inimest.
Juuka küla kohal oli asustus juba 16. sajandil. 19. sajandi teisel poolel hakkas küla kasvama. Küla vanimat keskosa, kus asuvad Soome kultuuriloolise pärandi hulka arvatavad 19. sajandi lõpust ja 20. sajandi algusest pärinevad hooned, nimetatakse Puu-Juukaks.
Miikse oja

 
Miikse oja (ka "Meeksi oja, Jaama oja") on 13,3 km pikkune oja, mis suubub Piusa jõkke.
Miikse ojal usutakse olevat ravitoimet, selle veega pestakse silmi, jalgu, käsi, vette visatakse annetuseks münte. Arvatavasti tähistab kivi muistset matmispaika.
Miikse oja on olnud ajalooliselt looduslikuks piiriks Liivimaa ja Venemaa vahel. Mööda Miikse oja ülemjooksu oja lähtest Vanigõjärves umbes 5 km allavoolu kulgeb Eesti Vabariigi ja Venemaa Föderatsiooni
vaheline ajutine kontrolljoon.
Jaama oja

Jaama oja on vasakult poolt Mustjõkke suubuv oja Rõuge vallas.
Oja on 5,8 km pikk.
7. september

7. september on Gregoriuse kalendri 250. (liigaastal 251.) päev. Juliuse kalendri järgi 25. august (1901–2099).
Savijõgi

Savijõgi (ka "Aardla jõgi") on Emajõe parempoolne lisajõgi. 
Jõgi algab Aardla poldri tammi sildregulaatori juurest. Poldri alal on (pärast rekonstrueerimist) tegemist poldri kuivendus- ja kogujakraavidega.
Ahelo jõgi

Ahelo jõgi (ka "Ahli oja") on Mustjõe parempoolne lisajõgi, mis saab alguse Ähijärvest.
Ahelo jõe suubumiskoha kaugus Mustjõe suudmest on 28,4 km.
Jõgi läbib oma teel paisjärvelist Alaveski järve (Saru Alaveski järv) ja looduslikku Suurt Pehmejärve. 5,5 km kaugusel suudmest suubub vasakult Ubajärve oja.
Ahelo jõge ületavad Antsla–Haabsaare ja Ahelo–Hürova tee ja Võru–Mõniste–Valga maantee.
Jõe registrikood on 1157400.
Rainer Paat

Rainer Paat (sündinud 11. detsembril 1978 Tartus) on programmeerija ning robotite ja innovaatiliste seadmete prototüüpide ehitaja. 
Ta on õppinud füüsikat.
Rainer Paat elab Tartus.
Digitigu.
11. jaanuarist kuni 9. veebruarini 2005 toimus Tartus restoranis Atlantis kunstnik Nerva kultuuriprojekt „KunsTIGUu”, mille eesmärgiks oli viia kunst tehnikahuvilisteni ning tutvustada innovaatilisi tehnikaprojekte kunstihuvilistele. Projekti käigus esitleti raamatut „KunsTIGUu”, Nerva graafikateoseid, näidati elusat aafrika hiidtigu, toimus heategevuslik oksjon ning tutvustati keskkonnasõbralikku mõtte- ja eluviisi. Tigude, tegude ja kunsti teemadel andis üritusel džässkontserdi 4 Tune Quartet ning esinesid Aapo Ilves ja Anti Einpaul.
Spetsiaalselt projekti „KunsTIGUu” tarbeks Rainer Paadi ja Nerva ühistööna valminud patarei- ja akuvaba robotteo "Digitigu” ostis oksjonilt teaduskeskuses Ahhaa, et eksponeerida seda oma näitustel.
Kesälahti

Kesälahti on küla Soomes Põhja-Karjala maakonnas Kitees, endise Kesälahti valla kirikuküla.
Praegune kirikuhoone valmis 1950. aastal. Kirik mahutab 450 inimest. Eelmine, 1831. aastal ehitatud puukirik hävis Jätkusõjas 1941. aastal Nõukogude õhuvägede pommitamise tõttu süttinud tulekahjus. Säilinud on 1770. aastast pärit eraldiseisev kellatorn.