tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
István Postuumne

István Postuumne (1236 – 10. aprill 1271, Veneetsia) oli Ungari kuninga András II postuumne poeg, tema ema oli Ungari kuninganna Beatrice d'Este. Vanemad poolvennad, sh Ungari kuningas Béla IV pidasid teda abieluväliseks ning keeldusid andmast talle Ungari kuninga pojana ettenähtud elatist. Suure osa elust veetis ta Itaalias, kus tema ema võitles poliitilise toetuse eest.
Istvàn abiellus lesknaise Isabella Traversaniga (?-1264), nende poeg Istvàn suri noorelt. Tema teine naine oli Veneetsia patriits Tomasina Morosini, nende pojast sai Ungari kuningas András III (valitses 1290-1301), Árpádi dünastia viimane kuningas.
Samuel Matete

Samuel Matete (sündinud 27. juulil 1968 Chingolas) on Sambia endine kergejõustiklane (400 m tõkkejooksja), maailmameister ja olümpiamedalist.
Temast sai esimene Sambia kergejõustiku maailmameister ja MM-i medalist, kui ta võitis 1991. aasta maailmameistrivõistlustel Tōkyōs 400 m tõkkejooksus kuldmedali Jamaica jooksja Winthrop Grahami ja Suurbritannia jooksja Kriss Akabusi ees. Matete oli varem samal aastal jooksnud Zürichis 47,10, mis oli ka Aafrika rekord. Kaks aastat hiljem tuli ta Stuttgardi maailmameistrivõistlustel valitseva olümpiavõitja Kevin Youngi järel teiseks. Hõbemedali võitis Matete ka 1995. aasta maailmameistrivõistlustel Göteborgis.
1996. aasta Atlanta olümpiamängudel võitis Matete hõbemedali, kaotades võitjale Derrick Adkinsile 0,24 sekundiga. Matete võitis maailma karikavõistlustel 400 m tõkkejooksus kokku kolm esikohta: 1992, 1994 ja 1998. 1998. aastal tuli ta Aafrika meistriks.
Aaro Pajari

Aaro Olavi Pajari (17. juuli 1897 Asikkala – 14. oktoober 1949 Kokkola) oli Soome sõjaväelane, Soome kindralmajor, kahe Mannerheimi risti kavaler.
Ta võttis osa nii Talvesõjast, Jätkusõjast kui ka Lapi sõjast.
Hjalmar Siilasvuo

Hjalmar Fridolf Siilasvuo (aastani 1936 Hjalmar Fridolf Strömberg; 18. märts 1892 Helsingi – 11. jaanuar 1947 Liminka Oulu lähedal) oli Soome sõjaväelane, Soome kindralleitnant, Mannerheimi risti kavaler.
Ta võttis osa nii Talvesõjast, Jätkusõjast kui ka Lapi sõjast.
Tõmbekeskuste Eesti

Tõmbekeskuste Eesti nime sai regionaalminister Siim Kiisleri poolt 2012. aasta oktoobris algatatud omavalitsusreform. 
Omavalitsusreformi seaduseelnõu nägi ette, et omavalitsused ühinevad vabatahtlikult piirkonnas väljakujunenud olulisemate tõmbekeskustega, mille tulemusel tekib Eestisse pärast 2017. aasta kohalike omavalitsuste volikogude valimisi kuni 63 senisest tugevamat ja võimekamat omavalitsust.
BBC World News

BBC World News on ööpäev läbi rahvusvahelisi uudiseid edastav ja jooksvaid sündmusi kajastav telekanal. 
BBC World Newsil on BBC kanalitest suurim vaatajaskond. Telekanal hakkas saateid edastama BBC World Service Televisioni nime all 1991. aasta 11. märtsil, 1995. aastal sai kanali nimeks BBC World ja 2008. aastast alates kannab telekanal nime BBC World News.
Kanali saateid saab vaadata näiteks FTA-vastuvõtja vahendusel. Eestis on kanal olemas näiteks Telia andmesideteenuste paketi telekanalite valikus.
Čiekurkalns

Čiekurkalns on asum Lätis Riia linna Põhjarajooni, osalt ka Vidzeme eeslinna osa pindalaga 5,67 km². Asub Ķīšezersi järve kaldal. Asum piirneb lõunas Teika asumiga, põhjas aga Mežaparksiga. Seal on 8111 elanikku (2010).
Čiekurkalns asub madalal ja tasasel alal Riia–Valga raudteest põhja pool. Kõrgused on vahemikus 2–7 meetrit üle merepinna. Piirkonnas asunud küngastel kasvasid vanasti männid, mis kandsid ohtralt käbisid. Sellest on paik saanud ka lätikeelse nime (Čiekurkalns tähendab tõlkes "käbimägi").
Čiekurkalnsis asub katoliiklik Riia Püha Miikaeli kalmistu.
Ajalugu.
1687. aastal eraldati Mazā Jumpravmuiža mõisast Čiekurkalnsi mõis. Lisaks Čiekurkalnsi mõisale asusid asumis Ķīšezersi järve ääres veel mitmed suvemõisad, nagu Heili mõis ja Dragunmuiža mõis. 1870. aastatel jagas mõisnik mõisa maad ehituskruntideks ja sinna hakkas kerkima Čiekurkalnsi linnaosa.
Elamukruntide juurde tekkisid ka mitmed tööstusettevõtted. Tähtsamad neist olid vagunitehas Fēnikss, džuudimanufaktuur, mõõteriistu valmistav vabrik Salamandra. Asumist kujunes üks vanemaid töölisrajoone Riia linnas.
Aastal 1889 valmis Riiast Pihkvasse viiv raudtee. Asumi juurde tekkis raudteejaam, mis kandis algul nime "Sortirovotšnaja" (Сортировочная). Põhjuseks oli see, et jaama juures sorteeriti ja järjestati Pihkva suunas minevaid vaguneid. 20. sajandi alguses sai jaam nimeks "Riga-Baltiiskaja" (Рига-Балтийская), aastal 1911 aga "Tsarski Les" (Царский лес). Aastast 1918 kandis jaam nime "Kaiserwald", aastast 1819 aga "Krūzes muiža". Alles aastast 1929 kannab jaam Čiekurkalnsi nime.
Čiekurkalnsis asub Riia suurim veetorn, mis valmis aastal 1918. Hoone arhitekt on Wilhelm Bockslaff. Teine märkimisväärne hoone, mis toona ehitati, on aastal 1911 valminud algkoolihoone aadressil Gaujas ielā 23. Riia linnaga liideti asum aastal 1924.
Aastail 1951–1954 valmis Ķīšezersi järve kaldal asumi suurim tööstusettevõte – Riia soojuselektrijaam. Algul toodeti elektrit turbast, kuid praegu on kütteaineks maagaas. Teised olulisemad ettevõtted, mis jäävad asumi territooriumile, on Riia Lihakombinaat ja suveniirivabrik Daiļrade.
Kakaoõli

Kakaoõliks ehk kakaovõiks ("Cacao oleum", "buthyrum Cacao") nimetatakse hariliku kakaopuu täisküpsenud viljade töötlemise saadusi, mida kasutatakse väga erinevatel eesmärkidel ja valmistusviisidel nii töönduslikult kui ka kodumajapidamises.
Kakaovõid valmistatakse tänapäeval valdavalt tööstuslikult. Selleks kogutakse sobiva valmidusastmega seemned, need fermenteeritakse, eemaldatakse koored ja jahvatatakse väga peeneks pudruks, mida nimetatakse likööriks, edasi kuumutatakse, vajadusel mitu korda, temperatuurini 80–230 °C. 
Valminud või on pooltoode. Seda vajatakse toiduainetetööstuses ja kodumajapidamistes.
Võimalikult looduslikus keskkonnas kasvanud ja minimaalselt töödeldud kakaopuu seemnetest saadud kakaoõli suudab sekkuda kehaomase kolesterooli metabolismi, muutes keha elundite ja süsteemide ja geenivõrgustike tööd.
Kakaovõis esinevat aminofüliinisarnast ainet on kasutatud erektsioonihäirete ravis.
Kakaovõist valmistatud šokolaadid (milles kakaovõi sisaldus võib ulatuda kuni 99%) sisaldavad alkaloidi teobromiini ja tavaliselt vaid vähesel määral kofeiini, kuid suured annused võivad kaasa tuua samasuguseid sümptomeid nagu röstitud kohvipuu seemnete tarbimine joogina: unetust, ärrituvust, äkilist vererõhu tõusu ja kõrvetisi.
Arvatakse, et biogeensed amiinid võivad põhjustada migreenihooge ning pikaajaline kakaoubade ja kakaovõid sisaldavate toodete tarbimine suurel hulgal võib esile kutsuda sõltuvuse, aga eelkõige siiski söömisharjumuste kaudu.
Raduń

Raduń on alev (endine linn) Valgevenes Hrodna oblastis Voranava rajoonis. Alev on Raduńi külanõukogu halduskeskuseks. Asula nimi on leedu keeles "Rodūnia". Nimi tuleb Valgevene keeleteadlaste arvates asulat läbiva Radunka jõekese nimest, leedu keeleteadlased seostavad seda aga preislaste Barta muinasmaakonnas austatud jumalusega. 
Alevis on kaks keskkooli, laste muusikakool ja internaatkool, lisaks asuvad seal veel kaks raamatukogu ja kultuurimaja. Vaatamisväärsusteks on katoliku kirik aastast 1933 ja XIX sajandil ehitatud sünagoog.
Ajalugu.
Alevit mainitakse esimest korda aastal 1387 kui Jogailale kuulunud alevit. XIV–XVII sajandil seisis alevi juures ka kindlus.
Aastal 1649 sai Raduń linnaõigused. Kuni XVIII sajandi teise pooleni allus linn otse kuningale.
Alates kolmandast Poola jagamisest aastal 1795 oli linn Venemaa koosseisus. Asula kaotas linnaõigused. Pärast Esimest maailmasõda kuulus Raduń Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu. Kuni Teise maailmasõjani oli Raduńis suur juutide kogukond.
Jaak Maandi

Jaak Maandi (sündinud 7. augustil 1936 Tallinnas) on Eesti riigiametnik.
Ta on õppinud Stockholmi Eesti Algkoolis ja Södra Latins gymnasiumis. Seejärel õppis ta Stockholmi Ülikoolis ajalugu ja geograafiat. 1962. aastal sai ta magistrikraadi filosoofias. Ta on EÜS Põhjala liige.
Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta Rootsi Tarbijateühisuste Keskühisuses (), siseministeeriumis ja planeeringute ametis. Aastast 1984 viibis välisabi programmide raames Aafrikas. Aastatel 1989–1992 elas ja töötas Lesothos, juhendades regionaalset planeerimist. 
Alates 1992. aastast on ta töötanud Eestis, algul valitsuse nõunikuna, seejärel Riigikantseleis omavalitsuste ja regionaalarengu osakonna juhatajana, lõpuks peadirektori asetäitjana. Alates 1999. aastast töötas ta Keskkonnaministeeriumi ja seejärel Siseministeeriumi planeeringute osakonnas.
Ta on olnud Rootsi Eestlaste Esinduse saadik, Eesti Rahvusnõukogu presiidiumi liige; aastatel 1966–1971 oli ta Eesti Liberaalse Erakonna esimees. Ta oli ka üks metsaülikooli initsiaatoreid.
Isiklikku.
Tema isa Helmut Maandi oli jurist, Vabariigi Valitsuse riigisekretär, vend Mart on suhtekorraldaja. Ta on 1966. aastast abielus Katrin Maandiga; neil on kolm poega ja üks tütar.
2010. aasta juunioride ja kuni 23-aastaste põhja suusaalade maailmameistrivõistlused

Juunioride põhja suusaalade 2010. aasta maailmameistrivõistlused olid 34. juunioride suusaalade maailmameistrivõistlused ja viiendad kuni 23-aastaste murdmaasuusatamise maailmameistrivõistlused, mis toimusid Saksamaal Hinterzartenis 24.–31. jaanuarini. Võistlustel osalesid 39 riigi sportlased. Algselt pidi osalema 40 riiki, kuid Alžeeria loobus osalemast. Võistlustel toimus 20 võistlust kolmel spordialal: suusahüpped, murdmaasuusatamine ja kahevõistlus. Medalite arvestus oli ületamatult parim Norra (8 kulda, 7 hõbedat, 5 pronksi).
2013.–2014. aasta maailma karikasari murdmaasuusatamises

2013.–2014. aasta maailma karikasari murdmaasuusatamises oli 33. ametlik maailma karikasarja hooaeg. Sarja esimene etapp peeti 29. novembril 2013 Soomes Kuusamos ja viimane 16. märtsil 2014 Rootsis Falunis. 
MK-etappe peeti kokku 16 paigas, nii meestel kui naistel oli kavas 28 individuaalset võistlust. Veel toimus 3 teatevõistlust nii meeste kui ka naiste arvestuses.
Punktide jagamine.
Tabel punktide jagamisel 2013.–2014. aasta maailma karikasarjas murdmaasuusatamises meeste ja naiste arvestuses. 
Märkused.
 Algselt esimese koha saanud austerlane Johannes Dürr diskvalifitseeriti positiivse dopinguproovi tõttu.
Voranava

Voranava on alev Valgevenes Hrodna oblastis, Voranava rajooni ja Voranava külanõukogu halduskeskus. Asula nimi on poola keeles "Woronów", leedu keeles aga "Varanavas". 
Alevis on toiduainete tööstus. Voranavat läbib Vilnius-Lida raudtee. Haridust annavad keskkool, spordikool, laste muusikakool ja internaatkool, Alevis on kaks raamatukogu ja kino. Vaatamisväärsusteks on katoliku kirik, Scipio del Campode mõisakompleks, XX sajandi algul ehitatud sünagoog.
Ajalugu.
Alevit on esimest korda mainitud aastal 1536. Toona oli asula nimeks Blotna. XVI sajandist kuulus asula Goštautastele. Aastal 1613 kanti asula kaardile alevina.
XVIII sajandi algul kuulus alev Mosiewiczitele, nende ajal püstitati sinna ka katoliku kirik. Peagi läks Voranava aga Scipio del Campode valdusse. See suguvõsa avas alevis kooli.
Alates kolmandast Poola jagamisest aastal 1795 oli Voranava Venemaa koosseisus. Tol ajal peeti seal neli korda aastas laata. Pärast esimest maailmasõda kuulus Voranava Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu.
Sülitavad kobrad

Mürki sülitavateks kobradeks ehk sülitajateks kobradeks ehk sülitajamadudeks (inglise keeles "spitting cobras") nimetatakse mitmeid roomajate seltsi maoliste alamseltsi kuuluvaid madusid, kes on võimelised enesekaitseks röövloomade ja inimese silmade suunas mürgina toimivat sülge pritsima.
Sülje pritsimist vaenlase suunas (inimestele harilikult näkku), kuni 2 m kaugusele, seostatakse enesekaitsega, kuna saakloomade püüdmisel kasutavad maod siiski hammustamist, mille käigus manustatakse vajalik kogus sülge hammaste tipus paikneva kitsa augu kaudu. 
Enamik sülitavaid kobrasid liigitatakse kobrade perekonda: 
Teised sülitajamaod.
Sülitamine on enesekaitsega seotud käitumismall ka kaeluskobra perekonda liigitatud maol - kaeluskobral ("Hemachatus haemachatus").
Hajciuniški

Hajciuniški (transkribeerituna Gaitsjuniški) on küla Valgevenes Hrodna oblastis Voranava rajoonis, Kanvieliški külanõukogus Žyžma jõe kaldal. Poola keeles on asula nimeks "Gojcieniszki".
Külas asub psühhiaatriahaigla. Vaatamisväärsusteks on mõisa keskaegne kindlustatud peahoone koos pargiga ja kabel, endine luteri kirik aastast 1613.
Ajalugu.
Esimest korda mainitakse Hajciuniški küla aastal 1512. Aastal 1565 rajasid Rymszad sinna mõisa. 
Poola jagamisel aastal 1795 läks Hajciuniški Venemaa koosseisu. 
Esimese maailmasõja ajal läbis Hajciuniškit Saksa-Vene vägede vaheline rindejoon. Vana mõisahoone sai lahinguis kannatada, hävis ka sinna varjule viidud arhiiv.
Kuni 1917. aastani oli Hajciuniški Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale, 1939–1991 kuulus Nőukogude Liidu koosseisu.
Keskprovints (Sambia)

Keskprovints on 1. järgu haldusüksus Sambias, üks riigi kümnest provintsist.
Keskprovints piirneb põhjas Kongo Demokraatliku Vabariigi ja Copperbelti provintsiga, kirdes Muchinga provintsiga, kagus Idaprovintsi, lõunas Lusaka provintsi ja Lõunaprovintsiga, läänes Lääneprovintsi ning loodes Loodeprovintsiga. 
Provintsi halduskeskus on Kabwe. Teised suuremad asulad on Kapiri Mposhi, Mumbwa, Mkushi, Serenje, Chisamba.
Provintsi pindala on 94 393 km². See on 12,5% Sambia pindalast. Pindalalt on Keskprovints Sambia provintside seas neljandal kohal, rahvaarvult aga kuues.
Loodus.
Provintsi läbivad Lunsemfwa ja Lukusashi jõgi. 
Keskprovintsi alale jääb osa Sambia suurimast rahvuspargist Kafue rahvuspargist. Sellest ida pool on Blue Lagooni rahvuspark ja Kafue tasandike põhjaosa. Provintsi idaosas on Kasanka rahvuspark ja osa Bangweulu märgalast ning Lõuna-Luangwa rahvuspargist, mille sissepääs on Idaprovintsi poolel. Lääneosas on Lukanga soo ja Lunga-Luswishi ulukiala.
Haldusjaotus.
Keskprovints jaguneb kuueks ringkonnaks (2022):
Rahvastik.
Aastal 2010 elas Keskprovintsis 1 307 111 inimest, sealhulgas 648 465 meest ja 658 646 naist. Elanikest 25 protsenti elas linnades. Kirjaoskajaid oli 84,4 protsenti.
Levinuim keel on bemba keel, mida kõneleb 31,8% elanikest. Kõneldakse ka lala-bisa, tonga ja lendže keelt.
Majandus.
Keskprovints on üks Sambia jõukamaid provintse. Mkushis kaevandatakse mangaanimaaki. Kabwes on kaevandatud plii-, tsingi-, vanaadiumi- ja kaadmiumimaaki. Olulisim tegevusala on siiski põllumajandus. Mumbwa ümbrust peetakse Sambia viljaaidaks. On ka tööstusettevõtteid, oluline roll on turismil.
Kabwe lähedal on Lunsemfwa jõele rajatud Mita Hillsi hüdroelektrijaam.
Kapiri Mposhist saab alguse TAZARA raudteeliin Tansaaniasse Dar es Salaami. Provintsi läbib ka riigi lõunaosast Copperbelti suunduv Sambia Raudtee liin. Kabwet ja Kapiri Mposhit läbib ka Great North Road. Keskprovints on üks väheseid piirkondi, kus on kättesaadav ühistransport.
Sport.
Keskprovintsist on pärit mitu tuntud sportlast, sealhulgas poksijad Michael Norgrove ja Charm Chiteule ning jalgpallur Emmanuel Mayuka.
Kabwe jalgpalliklubi Kabwe Warriors mängib Sambia kõrgliigas.
Rikissa Birgersdotter

Rikissa Birgersdotter, kes on tuntud ka kui Rixa, Richeza, Richilda ja Regitze (u 1237 Rootsi – pärast 1288), oli kaaskuningas Håkon noorema abikaasana Norra kuninganna (1251–1257) ning seejärel Mecklenburg-Güstrow' ja Werle printsi Heinrich I abikaasana Werle printsess.
Elulugu.
Rikissa Birgersdotter sündis hilisema Rootsi jarli ja regendi Birger jarli ning tema abikaasa Ingeborg Eriksdotteri, kuningas Erik XI vanima õe abielust, olles üks nende vanimaid lapsi.
Rikissa põlvnemine (erinevalt tema oletatavate nooremate õdede omast) on hästi tõendatud. Rikissa sai nime emapoolse vanaema, Rootsi kuninganna ja Valdemar Suure tütre Rikissa järgi. Skandinaavia kombe kohaselt anti tütardele surnud vanaemade nimesid ning esmasündinud tütred ristiti tavaliselt emapoolse vanaema järgi (kui ta ei olnud enam elus).
Aastal 1250 suri Rikissa onu Rootsi kuningas Erik Eriksson ilma otseste pärijateta ning Rikissa vend Valdemar Birgersson, kes oli veel alaealine, päris ema kaudu Rootsi kuningatrooni; tema isast Birger jarlist sai aga Rootsi regent. Birger püüdis hoida kolme Skandinaavia kuningriigi vahel rahu ja tugevdada tema enda juba niigi võimsa perekonna mõju. Seetõttu peeti kõiki tema seaduslikke lapsi "de facto" Rootsi printsideks ja printsessideks nende ema ja Birgeri enda kuninglike esivanemate kaudu.
1251. aastal pandi Rikissa mehele Norra troonipärijale, titulaarkuningale ja oma isa Håkon IV kaasvalitsejale Håkon Håkoni pojale (1232–1257). Abielust sündis üks laps – poeg Sverre, kes suri noorelt (1252–1261). Rikissa abikaasa Håkon suri viis aastat enne oma isa, mistõttu sai Norra troonipärijaks tema noorem vend Magnus, tulevane kuningas Magnus VI.
1262. aastal abiellus Norra leskkuninganna Rikissa Mecklenburg-Güstrow' ja Werle printsi Heinrich I-ga (suri 1291) ning nende abielust sündis mitu last:
Oletused.
"Chronica principum Saxonie" mainib Rikissat kui Rootsi kuninga tütart ("filia regis Suecie") ning see on hilisemaid uurijaid hämmastanud. Seda on seletatud järgmiselt:
Kabwe

Kabwe on linn Sambias, Keskprovintsi ja Kabwe ringkonna keskus.
Kabwe asub Keskprovintsi ja kogu Sambia keskel.
2010. aasta rahvaloenduse järgi elas Kabwes 202 914 inimest.
Linn asutati "Broken Hilli" nime all pärast seda, kui 1902. aastal piirkonnas plii- ja tsingimaagi leiukohad avastati.
Kabwe on oluline kaevanduslinn ja transpordikeskus.
Dožd

Dožd (vene keeles Дождь) on Venemaa sõltumatu telekanal.
Kanal alustas tegevust 2010. aasta 27. aprillil. Laiemat tuntust kogus ta 2011. aasta parlamendivalimistel toimunud rikkumiste ja järgnenud meeleavalduste avameelse kajastamisega.
2013. aasta septembris muudeti kanali veebis jälgimise võimalus tasuliseks.
2014. aasta jaanuaris lülitati kanal välja enamikust Venemaa satelliit- ja kaabelvõrkudest. Põhjuseks toodi see, et Dožd küsis oma vaatajatelt, kas Leningradi blokaadi päevil oleks pidanud sadade tuhandete inimeste elude säästmiseks Leningradi loovutama. 4. märtsil teatas kanali peadirektor Natalja Sindejeva, et võrkudest väljalülitamise tulemusena on kanal sunnitud mõne kuu jooksul tegevuse lõpetama.
Kanal peatas tegevuse teadmata ajaks 2022. aasta märtsis seoses Venemaa sissetungiga Ukrainasse ja sellele järgnenud meediapiirangutega riigis. Eelnevalt olid juba mõned kanali töötajad Venemaalt põgenenud. Kanali viimane saade läks eetrisse YouTube'is, mängima jäeti Tšaikovski "Luikede Järv".
2022. aasta detsembris tühistati kanali tegevusluba Lätis, kuhu Dožd oli Venemaalt kolinud, kuna selle tegevust seostati Venemaa agressiooni toetamisega Ukrainas.
Bieniakoni

Bieniakoni (valgevene keeles Беняконі, transkribeerituna Benjakoni, leedu keeles Benekainys, poola keeles Bieniakonie) on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Hrodna oblastis, Voranava rajoonis; ta on Bieniakoni külanõukogu keskus.
Bieniakoni asub Valgevene-Leedu piiri ääres ja Vilniuse–Lida maantee ääres.
Ajalugu.
Bieniakonit on esmamainitud 1529. aastal. Toona kuulus asula õekestele Tomkadele, kes pärisid selle oma toona juba surnud isalt. Aastal 1542 läks asula üle Jataŭtavičitele, aastal 1553 Jamantovičitele. Aastal 1556 on kirjutatud Bieniakonist kui külast, mis kuulus Zygmunt II Augusti valduses olevale Rudamina riigimõisale.
Seoses haldusreformiga hakkas Bieniakoni kuuluma Vilniuse vojevoodkonda. Tol ajal rajati asulasse ka kõrts.
XVII sajandil läks Bieniakoni Czaplińskite valdusse. Aastal 1634 ehitati sinna katoliku kirik.
Poola jagamisel aastal 1795 läks Bieniakoni Venemaa koosseisu, kus kuulus Vilniuse kubermangu. Aastal 1897 kandsid Bieniakoni nime kaks küla, üks Lida kreisis, kus asusid kirik, kas poodi ja kool, ning teine Ašmiany kreisis, kus asus pastoraat. Aastaks 1905 lisandus veel sellenimeline raudteejaam ja selle juurde tekkinud asula.
Kuni 1917. aastani oli Bieniakoni Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale. Toona sai Bieniakonist alev. 1939–1991 kuulus Nőukogude Liidu koosseisu, aastal 1940 kaotas Bieniakoni alevi õigused.
Ave Kovaljov

Ave Kovaljov (sündinud Roots, 16. detsembril 1981) on eesti sotsioloog.
Elulugu.
Ave Kovaljov on pärit Põltsamaalt ja ta on lõpetanud Põltsamaa Ühisgümnaasiumi.
2000–2004 õppis Kovaljov Tartu Ülikoolis sotsioloogiat bakalaureusekursusel.
2004–2006 jätkas ta samas magistriõpinguid ja lõpetas tööga, mille teema oli "Kas siire Eestis on lõppenud? Sotsiaalse mobiilsuse võrdlus perioodidel 1992–1997 ja 1997–2004". Lõputööd juhendas Mikk Titma.
2006–2013 õppis ta Tartu Ülikoolis sotsioloogia eriala doktorantuuris. Tema doktoritöö teema oli "Occupational and income mobility during post-socialist transformation of 1991–2004 in Estonia". Tööd juhendasid emeriitprofessor Mikk Titma (Tartu Ülikool, Stanfordi Ülikool) ja vanemteadur Mare Ainsaar (Tartu Ülikool).
Töö.
Ave Kovaljov on Tartu Ülikooli ühiskonnateaduste instituudi sotsiaalpoliitika õppetooli teadur ja õppejõud. Lisaks osaleb ta paljudes teadusprojektides. Ta on uurinud näiteks sotsiaalset mobiilsust. Uurimisteemadest on käsil sotsiaalne stratifikatsioon, seejuures nii tööturul kui ka sugude vahel.
Kovaljov on tihedalt seotud Euroopa Sotsiaaluuringu (ESS) korraldamisega Eestis. See uuring kuulub Euroopa teaduse olulisimate projektide nimekirja ja Eesti on uuringus osalenud alates 2004. aastast. ESSi juurde kuulub ka Euroopa kognitiivsete intervjuude organiseerimine, mille eest samuti Ave vastutab.
Tööturu uuringutest on Kovaljov tegelenud analüüsiga, kus vaadeldakse mitte-eesti rahvusest inimeste töö- ja pereelu ühitamise mõjutegureid. Lisaks on ta vaadelnud, mis tegurid mõjutavad töötamise jätkamist ja lõpetamist hiliskarjääris Eesti näitel võrdlevas perspektiivis.
Voldemar Ernesaks

Voldemar Leonhard Ernesaks (17. aprill (vkj 4. aprill) 1903 Tallinn – 20. oktoober 1989 Toronto) oli eesti majandusteadlane.
Ta lõpetas Tallinna Reaalkooli ning õppis aastail 1923–1927 ja 1932–1936 (lõpetas) Tartu Ülikooli majandusteaduskonnas, korporatsioon Vironia vilistlane.
Voldemar Ernesaks oli pangaametnik, 1937 Eesti Panga Pärnu osakonna juhataja. Mitmekordne Eesti meister ujumises. Saksa okupatsiooni ajal oli ta Pärnu linnapea ja Õhukaitseliidu Pärnu kohtkonna juhataja. 
1944 põgenes ta Saksamaale, 1947 asus ümber Inglismaale, hiljem Kanadasse.
Pärnu linnapea (1942-1944).
Pärast Artur Peetre taandumist Pärnu linnapea postilt, astus asemele Ernesaks ja oli sellel kohal kuni põgenemiseni Saksamaale 1944. a. septembris.
Surm.
Ernesaks suri 86-aastaselt 20. oktoobril 1989 Torontos Kanadas.
Isiklikku.
Tema vennad olid ujujad Arnold Ernesaks ja Evald Ernesaks.
Johannes Raudava

Johannes Raudava (kuni 1940 Johannes Rosenfeldt; 18. oktoober (vkj)/ 30. oktoober 1894 Tallinn – 5. aprill 1944 Tallinn) oli eesti pangandustegelane.
Pärast aastat P. Leysti algkoolis õppis ta Tallinna 4-klassilises linnakoolis, mille lõpetas 1911. Sama aasta sügisel ta astus Tallinna õhtukeskkooli, kust raha puuduse tõttu pidi järgmisel semestril (1912) kohe välja astuma ja läks tööle Dvigateli vagunitehase peakontorisse arveametnikuks.
1914. aasta kevadel hakkas ta õhtuti käima Tallinna Kaubanduskooli kursustel ja 1916. aasta jaanuaris lõpetas ta Tallinna Peetri Reaalkool ikaubandusosakonna eksternina. Alates septembrist 1915 kuni sõjaväeteenistuse kutseni jaanuaris 1916 töötas ta Vene Põllupanga Tallinna osakonnas raamatupidaja abina.
Ta osales Esimeses maailmasõjas. 1917. aasta kevadel lõpetas ta Pauli sõjakooli ja siis teenis 27. Vitebski ja 3. Eesti polgus, hiljem peamiselt Nižni Novgorodis, sealhulgas ka vene punaste juures.
Eestis tagasi 1920. aastal. Ta õppis Tartu Ülikooli õigusteaduskonna kaubandusosakonnas, kuni lõpetas sama teaduskonna majandusosakonna 1928. aastal. Akadeemiliselt oli ta Korporatsioon Fraternitas Estica liige.
Tema töö Eesti Pangas algas 1. mail 1921. 1922–1928 ta oli Eesti Panga laenude osakonna ametnik, 1928–1933 konto-korrentosakonna ja välisosakonna juhataja, 1933–1940 direktor ja juhatuse liige, 1941–1943 juhataja. 1943–1944 Eesti Peapanga direktor ja Eesti Majanduskoja pangandusala juhataja. Teda määrati 1933. aastal Eesti Panga esindajaks Riigihoiukassa nõukogusse.
Tema allkiri on Eesti 1937. ja 1940. aasta 10-kroonisel pangatähel ja 1935. aasta 100-kroonisel pangatähel.
Ta määrati 1939. aasta Eesti Panga kodaniku õhukaitse juhiks.
Tema kandis Eesti lippu Garmisch-Partenkirchenis 1936. aasta taliolümpiamängude avatseremoonial, kuid sportlasena ta ei osalenud.
Isiklikku.
Tema isa oli Kurna mõisast pärit poodnik Mart Rosenfeldt (1865–1943) ja ema oli Rae mõisast pärit Leena Rosenfeldt (Krivel) (1872–1946).
1924. aastal abiellus ta Timotheus Kuusiku noorema lapse Agniaga (1904–1993) ning neil oli kolm tütart: Ingeborg (hiljem Inge; abielus Puusep; 1927–1988 Austraalias), Astrid (abielus Kalmar; s. 1929) ja Kristi (abielus Carlquist-Johansson; 1942).
1939. aastal ostis ta Lutheri perekonna käest Poska tänaval asuva Kadrioru lossi teenijate asunduses perele maja.
Elle Tarik

Elle Tarik (neiuna Elle Kaarna, 10. juuni 1938 Uhmardu küla, Kudina vald – 16. märts 2014 Kobratu küla, Tartu vald) oli eesti raamatukogundustegelane, Tartu Linnaraamatukogu direktor 1975–1983. 
Tarik sündis tollasel Tartumaal, praegusel Jõgevamaal popsi peres ning õppis Vedu algkoolis, Tartu II Keskkoolis ja Tartu Kunstliku Vedelkütte Tehnikumis. Raamatukogundust õppis ta 1961–1964 Viljandi Kultuurharidustöö Koolis ja 1964–1969 Eduard Vilde nim. Tallinna Pedagoogilises Instituudis. Ta käis ka õppereisidel Soome ja Rootsi raamatukogudes.
1956–1961 töötas Tarik põllutöölisena Miina Härma nimelises kolhoosis, 1961–1964 oli Tartu külanõukogu sekretär, 1964–1966 Vedu, Nabala ja Kokora külaraamatukogu juhataja. 1968–1975 Tartu Rajooni Keskraamatukogu metoodik.
1966–1968 Nikolai Gogoli nimelise (alates 1987. aastast Oskar Lutsu nimelise) Tartu Linna Keskraamatukogu vanemraamatukoguhoidja, 1975–1983 direktor, 1983–1988 metoodikaosakonna juhataja. 1988. aastal rajas Tarik Tartu Linnaraamatukogu väliseesti kirjanduse osakonna (2004–2021 väliseesti ja vanema raamatu osakond), kus töötas surmani. 
Elle Tariku direktoriks oleku ajal avati muusikasektor Lydia Koidula nimelises harukogus (1976), avati Annelinna harukogu (1977) ja valmis keskkogu juurdeehitis (1980). 
Tarik avaldas ajakirjanduses, Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu (ERÜ) aastaraamatutes ja kogumikes erialaseid artikleid, koostas ja toimetas kaks ERÜ aastaraamatut (1989 ja 2009) ning oma raamatukogu väljaandeid. Ka esines ta ettekannetega konverentsidel ja seminaridel. 
Elle Tarik oli Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu taasasutajaliige (1988) ja juhatuse liige (1989–1993), Eesti Kirjanduse Seltsi liige (1994) ja Karl Ristikivi Seltsi (2002) liige. Ta oli ka Eesti NSV Raamatuühingu liige (1974–1996) ning Eestimaa Looduse Fondi toetajaliige.
Bilohirsk

Bilohirsk (vene Belogorsk, krimmitatari Qarasuvbazar) on linn Ukrainas Krimmis, Bilohirski rajooni halduskeskus. Asub Krimmi poolsaare keskosas, 42 km Simferopolist ida pool.
Pärast Krimmi annekteerimist märtsis 2014 kuulub "de facto" Krimmi Vabariigi koosseisus Venemaale.
Asulat on esmamainitud 13. sajandil. 1736. aastal, kui vene väed olid Bahtšisarai maha põletanud, oli lühikest aega Krimmi khaaniriigi pealinn. 
Qarasuvbazar oli krõmtšakkide ja krimmitatarlaste keskus kuni nende küüditamiseni 1944. aastal. 1926. aastal sai linnaõigused. 1944. aastani oli ka linna venekeelne nimi Karasu-Bazar või Karasubazar (Карасу-Базар, Карасубазар).
Enne Krimmi annekteerimist Venemaa poolt oli linna elanikest 35% krimmitatarlased, 35% venelased, 22% ukrainlased ja 8% muust rahvusest.
Linnas on keskaegse Taš-Hani karavanserai varemed.
Linnas asub veinitehas, puidu- ja ehitustööstuse ettevõtted.
Kakaopuu (perekond)

Kakaopuu ("Theobroma") on haisupuuliste sugukonda kuuluv puuperekond. 
Klassifikatsioon.
Kakaopuu perekonda liigitatakse järgmised puuliigid:
Nimetus.
Teaduslikult kirjeldas kakaod esimest korda 1753 Linnaeus, kes andis talle ladinakeelse nimetuse "Theo broma", mis kreeka keeles tähendab jumalate toitu.
Haisupuulised

Haisupuulised ehk sterkuulialised ("Sterculiacea") on kassinaerilaadsete seltsi kuuluv taimede sugukond.
Klassifikatsioon.
Haisupuuliste sugukonda klassifitseeritakse järgmised taimeperekonnad:
Gustav Puu

Gustav Puu (18. märts 1901 Päite, Voka vald, Virumaa – 19. jaanuar 1992) oli eesti haridustegelane ja jurist. 
Gustav Puu õppis usuteadust Tartu Ülikoolis, ent õpinguid jäid tiisikuse tõttu pooleli. Ta ravis ennast Taagepera sanatooriumis. Hiljem lõpetas Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Võttis osa Vabadussõjast. 
Alustas haridustegevust juba 1920. aastate lõpul, mil pidas Tallinna Rahvaülikoolide Seltsi egiidi all loenguid ning koostas 1933. aastal Eesti Haridusliidu ülesandel kodanikuõpetuse õpiringide kava. Töötas 1930. aastate keskel Tallinnas vandeadvokaadina. Asutas Tallinnas nn kodukeskkooli, mis võimaldas hariduse saamist kirja teel. Oli 1939. aastal Eesti Hariduse Sõprade Seltsi Poeglaste Eraprogümnaasiumi sekretär. Töötas ka Haridusliidus. 
Pärast Eesti okupeerimist 1940. aastal töötas ta vene keele õpetajana Jäneda põllutöökoolis. Saksa okupatsiooni ajal töötas Kuressaare maavalitsuses tervishoiu ja hariduse alal ning määrati 1942. aastal abimaavanemaks. 
Põgenes 1944 Rootsi koos abikaasa Meta Johanna (sündinud Jahnson) ning 16-aastase tütre Maia ja 8-aastase poja Tõnuga. Õppis Rootsis ümber raamatupidajaks ja lõi kaasa rootsieestlaste pagulaspoliitikas Uppsalas ja Stockholmis. 1971. aastast elas Umeås Põhja-Rootsis. Ta suri seal 1992. aastal.
Isiklikku.
Tema emapoolne onu oli kirjanik Christian Rutoff, hilisem Kristjan Rajasaare.
Bērzu mõis

Bērzu mõis ("Bērzu muiža") oli suvemõis Lätis Riia linnas Čiekurkalnsi asumis. Mõisa peahoone asus Gustava Zemgala tänaval. Saksa keeles "Birkenhof".
Mõisa rajamise aeg on teadmata. Aastatel 1804–1939 kuulus see Bulmerincqide perekonnale. Mõisas elasid nii kirurg Michael von Bulmerincq kui ka rahvusvahelise õiguse ekspert August von Bulmerincq. Mõisa viimane omanik oli Alexander Georg von Bulmerincq. 
Tänapäevaks on Bērzu mõisa hooned hävinud. Mõisa asukohta on ehitatud laohooned ja mõisast pole maastikule jäänud ainsatki jälge.
Okaspuu-võrsevähk

Okaspuu-võrsevähiks ehk okaspuu-krumenuloosiks ehk vihmavarjutõveks ( ka "skleroderrioos", inglise keeles "Scleroderris canker") nimetatakse osadel okaspuudel elava virulentse parasiitseene "Gremmeniella abietina" põhjustatud haigust.
Okaspuu-võrsevähi tekitaja levib harilikult õhu kaudu ja nakatamisvõime oleneb ka seene alamliigist. Euroopa rass nakatab kevaditi peremeespuid, peamiselt männipuid - näit harilik mänd jt) aga ka kuusepuid, nulgi, lehiseid ja ebatsuugasid.
"Gremmeniella abietina" "kodustab" kasvavad võrsepungad ja liigub edasi okastesse ning tüveni. 
Kui seene kasvulava on ulatuslik ja peremeespuu vastupanu ei osuta siis võib peremeespuu hukkuda. Puude surma põhjustab ta sagedamini puukasvanduses kasvavate okaspuude võõrliikidel.
Heili mõis

Heili mõis (läti keeles "Heila muiža", ka "Elziņmuiža") oli suvemõis Lätis Riia linna Čiekurkalnsi asumis. Mõisa peahoone asus aadressil Ezermalas iela 10. Saksa keeles "Heilshof".
Mõisa rajati tõenäoliselt XVIII sajandil. 1895. aastal ostis insener Gustalf Adolf Agthe Heili mõisa ja kõrvalasuvad Dragunmuiža mõisa ning Jaunā muiža suvemõisad, liites krundid üheks. Ta kavatses rajada Ķīšezersi järve kaldale villade piirkonna, aga see plaan jäi teostamata. Tõenäoliselt valmis seal ainult üks villa aadressiga Ezermalas ielā 6.
XX sajandi algul oli Heili mõisas kolm hoonet. Peahoone oli suure verandaga barokkstiilis puitmaja. Agthede pere ei kasutanud seda enam suvilana, vaid asusid sinna püsivalt elama ja võõrustasid seal sageli baltisaksa kunstnikke.
1930. aastatel läks Heili mõis Riia linna valdusse. Tänapäevaks on mõisa hooned hävinenud.
Jaunā muiža mõis

Jaunā muiža oli suvemõis Lätis Riia linnas Čiekurkalnsi asumis. Mõisa peahoone asus Ezermalas iela ja Ķīšezersi järve vahel. Saksa keeles "Neuhof", ka "Bulmerinckhof".
Mõis rajati tõenäoliselt XVIII sajandil. Aastal 1852 ostis mõisa kaupmees V. Kušinski, kes rajas sinna rauast, terasest ja vasest anumate valmistamise töökoja. Aastal 1895 ostis insener Gustalf Adolf Agthe Jaunā muiža ning kõrval asuvad Dragunmuiža ja Heili mõisa, liites krundid üheks. Ta kavatses rajada Ķīšezersi järve kaldale villade piirkonna, aga see plaan jäi teostamata. Tõenäoliselt valmis seal ainult üks villa aadressiga Ezermalas ielā 6.
1930. aastatel läks seni Agthedele kuulunud Jaunā muiža Riia linna valdusse. Tänapäevaks on mõisa hooned hävinenud.
Endocronartium pini

Endocronartium pini on seeneliik viltroosteliste sugukonnast.
"Endocronartium pini" lähedaseks sugulaseks (geneetiliselt identne) peetakse seeneliiki "Cronartium flaccidum"i, kuid erinevalt viimati mainitust on nende elutsükli lõpetamiseks vaja üksnes peremeespuid.
Levila.
Seeneliiki "Endocronartium pini" võib kohata Põhja-Euroopas.
Metsapuude haigustekitajatena.
Seeneliik "Endocronartium pini" on tuntud metsa seenpatogeen, mis nakatab okaspuid tõenäoliselt okaste kaudu männi-koorepõletikku. Peamiselt nakatub mänd.
Seen põhjustab tõsist kahju peamiselt istandikes. 
Vaheperemeesteks võivad olla ka erinevad rohttaimed nagu pojeng, vaheperemeestel peetakse haigustekitajaks vahel "Cronartium flaccidum"'i.
Dragunmuiža mõis

Dragunmuiža mõis (läti keeles "Dragunmuiža", ka "Dragūnu muiža") oli suvemõis Lätis Riia linnas Čiekurkalnsi asumis. Mõisa peahoone asus umbkaudu Ezermalas iela ja Ķīšezera iela ristmikul. Saksa keeles "Dragunshof".
Mõisa rajati tõenäoliselt 18. sajandil. 1895. aastal ostis insener Gustalf Adolf Agthe Dragunmuiža mõisa ning selle läheduses asuvad Heili mõisa ja Jaunā muiža suvemõisad ning liitis krundid üheks. Ta kavatses rajada Ķīšezersi järve kaldale villade piirkonna, aga see plaan jäi teostamata. Tõenäoliselt valmis seal ainult üks villa aadressil Ezermalas ielā 6.
20. sajandi algul oli Dragunmuiža mõisa peahooneks suur kahekorruseline barokkstiilis palkmaja. Peahoone juures asusid korteriteks ümber ehitatud küün, välikäimlad, jääkelder, tõllakuur, laut, tall, kaev. Veidi maad eemal asus ka heinaküün. Järve ääres oli kai, mille äärde toodi järve teiselt kaldalt paadiga piima, mis siis Riia turule viidi. Mõisa juurde kuulus ka neli talu.
1930. aastatel läks Dragunmuiža mõis Riia linna valdusse. Tänapäevaks on mõisa hooned hävinenud.
Čiekurkalnsi mõis

Čiekurkalnsi mõis ("Čiekurkalna muiža") oli mõis Lätis Riia linnas Čiekurkalnsi asumis. Saksa keeles "Schreienbusch".
Aastal 1687 eraldati Mazā Jumpravmuiža mõisast Čiekurkalnsi mõis. Mõisa rajas Riia majaomanik Dietrich Schrei, sellest sai mõis ka oma saksakeelse nime. Aastani 1800 oli mõisa omanikuks Riia sadama ehitaja polkovnik parun Gustav Weismann von Weisenstein.
Mõisa viimasteks omanikeks olid Mended. 1870. aastatel jagas mõisnik mõisa maad ehituskruntideks ja sinna hakkas kerkima Čiekurkalnsi linnaosa. Tänapäevaks on mõisa hooned hävinenud.
Kaardil aastast 1700 Čiekurkalnsi mõisa ei ole, küll aga on selle asukohas kujutatud Mehrmannshofi-nimelist mõisa, nii et tõenäoliselt on mõisa kohta kunagi kasutatud ka seda nime.
Kuuse-juurepess

Kuuse-juurepess ("Heterobasidion parviporum") on seeneliik.
Eestis intensiivselt majandatavates okaspuumetsades on kõige olulisemaks juuremädaniku tekitajaks juurepess ("Heterobasidion" spp.). Juurepessu perekond jaguneb kaheks liigiks: kuuse-juurepess ("Heterobasidion parviporum) ja männi-juurepess ()." Kuuse-juurepess kahjustab Eestis põhiliselt igas vanuses kuuske, aga ka nulgu, lehist ning noori männitaimi. Kuuse-juurepess, mis tekitab juure-ja tüvemädanikku, kahjustab puidu kvaliteeti ning vähendab kuusikutest saadavat majanduslikku tulu. Juurepess levib paremini järgmistes metsakasvukohatüüpides: jänesekapsa, sinilille, naadi ja kastikuloo.
Levik.
Kuuse-juurepess levib seeneeoste kaudu, mis lenduvad õhus. Seeneeosel on ideaalne langeda kännule, kuna puit koosneb peamiselt piki tüve asetsevatest pikkadest torukujulistest ksüleemirakkudest. Eostel on seetõttu seal hea idaneda. Naabritevaheliste juurekontaktide kaudu levib seenemütseel seejärel edasi lähedal seisvatele tervetele puudele. Tekivad üha laienevad haiguskolded. Tänu istutamisele või looduslikule uuenemisele hakkab kasvama uus metsapõlvkond. Kändudes püsiv seen nakatab ka uut põlvkonda ning niimoodi püsib seenhaigus metsas edasi.
Tõrje.
Juurepessu tõrjeviisiks on kasutusele võetud biopreparaat Rotstop®, mis põhineb puitu lagundaval seenel hiidkoorik ("Phlebiopsis gigantea)". Hiidkoorik on saprotroofne puidulagundaja ning sarnaselt juurepessuga levib ka hiidkoorik pärast raiet värsketele kändudele, aga elavatele puudele hiidkoorik ei levi ega kahjusta neid.Biopreparaati Rotstopi pritsitakse peale raiet kändudele, ning seeläbi takistab see kuuse-juurepessu edasist levimist tervetele puudele. Biopreparaat on saadud hiidkooriku tööstusliku paljundamise käigus ning selle eesmärk on kahe elusorganismi vaheline konkurents, preparaadi kasutamine on keskkonnale ohutu.
Mart Maandi

Mart Maandi (sündinud 8. märtsil 1950 Stockholmis) on Rootsis elav eestlasest suhtekorraldaja.
Ta õppis Stockholmi Eesti Algkoolis. Ta õppis Stockholmi Ülikoolis õigusteaduskonnas, kuid õpingud jäid pooleli. Seejärel õppis ta Uppsala Ülikoolis pedagoogikat ja informatsioonitehnikat. Ta on EÜS Põhjala liige.
Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta infojuhina Haninge vallas; ta aitas kaasa aastal 1989 sõpruslepingu sõlmimisele Haapsaluga. Samuti on ta töötanud pressijuhina firmas OK Petroleum. Aastast 2000 töötab ta suhtekorraldusfirmas JKL (), kus tegeleb meediakooliusega.
Ta elab Stockholmis. Ta on olnud Eesti Komitee noorteinstruktor. Ta oli üheks metsaülikooli käivitajatest, ta on olnud Rootsi Eestlaste Liidu juhatuse liige.
Isiklikku.
Tema isa Helmut Maandi oli jurist, Vabariigi Valitsuse riigisekretär, vend Jaak on riigiametnik.
Geita piirkond

Geita piirkond on üks kolmekümnest 1. järgu haldusüksusest (piirkonnast) Tansaanias. Piirkond moodustati 2012. aasta märtsis Shinyanga, Mwanza ja Kagera piirkonna osadest.
Geita piirkonnakeskus on Geita.
Piirkond jaguneb viieks ringkonnaks: Geita, Bukombe, Chato, Mbogwe ja Nyang'hwale.
Geita piirkonna pindala on 20 054 km². 2012. aasta rahvaloenduse ajal elas piirkonnas 1 739 530 inimest.
Männitaelik

Männitaelik ehk männipess ("Phellinus pini") on mitmeaastaste viljakehadega seeneliik.
Männitaelik toitub ja paljuneb harilikult mändidel (sh harilik mänd). 
Männitaelik on tuntud seenpatogeen, kelle elunemine peremeespuudel põhjustab südamemädanikku.
67 (Tallinna bussiliin)

67 on Tallinna bussiliin, mis ühendab Seli asumit Mustamäega mõlemas suunas. Liin avati 1994. aastal alternatiivina Lasnamäe kiirtrammile. Algselt oli lõpp-peatuseks Laagna tee (Laagna kaupluse peatus). Laagna tee valmimisega Mustakivi peatuseni 90. aastate lõpul pikendati bussiliini Seli peatuseni. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS (TLT Lasnamäe osakond/3. veokorralduse osakond). Liin töötab iga päev intervalliga ~10-20 minutit. Liinil kehtivad tavalised sõidupiletid. Samal marsruudil sõitis ekspressliin 56. Alates 1.08.2023 pikendati liini 67 Seli-J.Sütiste Tee. Kui 67 pikendati lõpetati töö Tallinna kahel bussiliinil 17 ja 17A. 67 sõidab ühte suunda 65-75 minutit.
Marsruut.
Seli → J.Sütiste Tee.
Buss nr 67 alustab oma teekonda Ümera tänaval asuvast Seli puhkepeatusest mööda Ümera tänavat, seejärel sõidab mööda Raadiku ja Mahtra tänavat ning pöörab Laagna teele, peatudes enne Ümera ja Raadikusilla bussipeatuses. Pärast Raadiku silda sõidab liin Laagna teed mööda kesklinna. Kesklinnas pöörab liin Gonsiori tänavale ja läheb pärast seda Endla tänavale. Kristiines pöörab liin vasakule Tulika tänavale seejärel Nõmme teele. Liin 67 läbib ka samuti Retke teed, Tervise tänavat, Sõpruse pst, Keskuse tn ja J.Sütiste teed 
Ümberpööramisring.
Tallinna bussiliin nr 67 pöörab ringi J Sütiste Tee puhkeplatsil.
J.Sütiste Tee → Seli.
Pärast lõpp-peatusest lahkumist pöörab 67 J.Sütiste teele. Pärast pööramist sõidab otse üle Sõpruse pst Keskuse tänavale ja teeb ringi ümber Männi Pargi. Pärast läheb 67 Sõpruse pst ja pöörab uuesti J.Sütiste Teele. J.Sütiste Tee ristmikul pöörab 67 Tervise tänavale seejärel Retke Teele. Pärast Retke Teed sõidab liin üle A.H Tammsaare tee ja läheb Nõmme Teele. Nõmme Teelt pöörab liin Tulika tänavale ja seejärel läbib Kristiinet ja sõidab Endla tänaval. Uutmoodi kujuneb liin kõige rohkem Kesklinnast. Pärast Estoniat minnakse otse edasi Lembitu tänavale. Seejärel sõidetakse üle Liivalaia tänava ristmikku ja minnakse Juhkentali tänavale. Pärast seda pöörab liin vasakule Odra tänavale ja sealt edasi Laagna Teele. Kasutusele tuleb ka J.Vilmsi peatus mis oli ajutine peatus aastal 2018. Pärast Laagna teed pöörab liin Mustakivist Mahtra tänavale ja seejärel Ümera tänavale. Pärast Ümera tänavat jõuabki liin Selisse.
Tanga piirkond

Tanga piirkond on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Tansaanias. Piirkond asub riigi kirdeosas Keenia piiri ääres. Tanga naaberpiirkonnad on loodes Kilimanjaro, lõunas Morogoro ja Pwani ning läänes Manyara piirkond. Tanga piirkonna idapiiri vormib India ookean.
Piirkonna administratiivne keskus on Tanga, mis on ka riigi suuruselt seitsmes linn.
Piirkond jaguneb kaheksaks ringkonnaks: Handeni, Kilindi, Korogwe, Lushoto, Muheza, Mkinga, Pangani ja Tanga.
Tanga piirkonna pindala on 27 348 km². Aastal 2012 elas piirkonnas 2 045 205 inimest.
TASS

TASS (Информационное агентство России «ТАСС»; varem ka ITAR-TASS; ИТАР-ТАСС) on Venemaa riiklik uudisteagentuur. Täispikk nimetus, mis kirjeldab ka omandivormi, on Федеральное государственное унитарное предприятие «Информационное телеграфное агентство России (ИТАР-ТАСС)». Akronüüm ITAR-TASS on moodustatud nimetusest Информационное телеграфное агентство России — Телеграфное агентство Советского Союза.
2014. aasta märtsis teatati kavatsusest pöörduda tagasi Nõukogude-aegse nime TASS juurde.
Uudisteagentuur asutati TASSi nime all 1925. aastal. Agentuur loeb oma eellaseks Peterburi Telegraafiagentuuri, mis asutati aastal 1904.
Arvati, et NSV Liidu ajal olid 80% TASS-i töötajatest luureasutuste töötajad (KGB, GRU jne).
2022. aasta Venemaa sissetungi ajal Ukrainasse langes võrguväljaanne 28. veebruaril häkkerite rünnaku alla ja lakkas toimimast, esitades ka valitsusvastaseid sõnumeid.
58 (Tallinna bussiliin)

58 on Tallinna bussiliin, mis ühendab Priisle asumit Sikupilli asumiga Lasnamäe linnaosas mõlemas suunas. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS (TLT Lasnamäe osakond/3. veokorralduse osakond). Liin töötab iga päev intervalliga ~15 minutit, sõiduaeg ühes suunas on 20 minutit. Liinil kehtivad tavalised sõidupiletid. Peamiselt sõidavad sellel liinil 12-meetrised bussid (mahutavusega 60–70 inimest), on ka madalapõhjalisi busse. 
Marsruut.
Priisle → Majaka põik.
Buss nr 58 alustab oma teed Kärberi tänaval asuvast puhkepeatusest Priisle ning läheb Mahtra tänava kaudu Laagna teele, läbides Kärberi tänaval asuvad bussipeatused. Laagna teelt tõuseb liin Varraku sillale ja pöörab Punasele tänavale. Pae asumis läbib liin Paekaare tänava Pae sillani, siis pöörab Pae tänavale ja sõidab ristmikuni Majaka tänavaga. 
Ümberpööramisring.
Majaka tänav ja Majaka põik moodustavad bussiliinile 58 ümberpööramisringi Pae gümnaasiumi ümber kellaosuti liikumise suunas. Ümberpööramisring liinil 58 lõpeb Majaka põigu ja Pae tänava ringristmikul. 
Majaka põik→ Priisle.
Pärast lõpp-peatusest lahkumist läbib liin Pae, Paekaare, Punase ja Varraku tänava, peatudes kõigis ühissõidukipeatustes. Varraku tänavalt laskub liin Laagna teele, kus asuvad peatused Taevakivi ja Mustakivi. Pärast Mustakivi peatust tõuseb liin Raadiku sillale ja pöörab Kärberi tänavale.
Asutused teekonnal.
Bussiliini 58 teekonnal asuvad:
Tabora piirkond

Tabora piirkond on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Tansaanias.
Piirkonna administratiivne keskus on Tabora, mis on ka riigi suuruselt üheksas linn.
Piirkond jaguneb seitsmeks ringkonnaks: Igunga, Kaliua, Nzega, Sikonge, Tabora linnaringkond, Urambo ja Uyui.
Tabora piirkonna pindala on 76 151 km². Aastal 2012 elas piirkonnas 2 291 623 inimest.
Koljuõõs

Koljuõõs (ladina keeles "cavitas cranii", "cavum cranii") on ajukolju luudega ümbritsetud kehaõõs paljudel selgroogsetel loomadel, mis on harilikult täidetud aju ja aju-seljaajuvedelikuga. 
Koljuõõnes paiknevad ka veresooned ja kraniaalnärvid.
Koljuõõne areng, anatoomia, asend, kuju sellele kinnituvad lihased ja morfoloogia ning patoloogia võivad suuresti erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.
Rakenduskeemia

Rakenduskeemia ("applied chemistry") on üks rakendusteaduste valdkond, mis keemiateaduses loodud teadmiste baasil töötab välja praktilistele vajadustele vastavaid protsesse ja tehnoloogiaid. 
Keemiasaadused ja nende valmistamise optimaalne tehnoloogia (keemiatehnoloogia) töötatakse välja rakendusuuringute protsessis kasutades varasemates fundamentaaluuringutes saadud teadmisi. Kaasaegse tehnoloogia kujundamisel on oluline koht keskkonna- ja energiasäästlikkusel.
Euroopa Nõukogu peasekretär

Euroopa Nõukogu peasekretäri määrab Euroopa Nõukogu Ministrite Komitee soovituse põhjal viieks aastaks ametisse Euroopa Nõukogu Parlamentaarne Assamblee. Peasekretärile usaldatakse vastutus nende eesmärkide täitmise eest, milleks Euroopa Nõukogu 1949. aasta 5. mail Londonis asutati: saavutada liikmesriikide vahel suuremat ühtsust nende ühiseks pärandiks olevate ideaalide ja põhimõtete kindlustamisel ja täide viimisel ning lihtsustada nende majanduslikku ja ühiskondlikku arengut.
Kuigi peasekretäri võimupädevus ei ole selgesti piiritletud, on peasekretäril tegelikult igakülgne vastutus Euroopa Nõukogu tööprogrammi ja eelarve strateegilise juhtimise eest ning ta teostab järelevalvet asutuse ja sekretariaadi igapäevase toimimise üle.
Poleemika 2009. aasta valimiste ümber.
2009. aasta 12. mail teavitas Euroopa Nõukogu Ministrite Komitee Euroopa Nõukogu Parlamentaarset Assambleed, et peasekretäri kohale oli vaid kaks kandidaati: Thorbjørn Jagland (endine Norra peaminister) ja Włodzimierz Cimoszewicz (endine Poola peaminister). Sellega oli komitee lükanud tagasi Belgia üleskutse lisada veel kaks isikut kandidaatide nimekirja. Juhuslikult olid mõlemad eelpool mainitud kandidaadid ühel ajal peaministrid (1996-1997) ning mõlemad olid ka sotsiaaldemokraadid. 23. juunil otsustas assamblee lükata valimised edasi vähemalt kuni oma septembris toimuva istungjärguni, jättes seega peasekretäri koha alates 1. septembrist tühjaks.
Parlamentaarsele Assambleele tekitas pahameelt, et Ministrite Komitee oli nimekirjast eemaldanud kaks kandidaati: Belgia senaatori Luc Van den Brande ja Ungari parlamendiliikme Matyas Eorsi, kes olid mõlemad Parlamentaarse Assamblee liikmed. 2009. aasta 11. septembril ilmunud artiklis kommenteeris tekkinud olukorda ka ajakiri Le Monde ning nentis, et tulevane peasekretär saab enda juhtida kriisis oleva institutsiooni.
Sama aasta 30. septembril valiti peasekretäriks Thorbjørn Jagland.
Klapa

Klapa on traditsioonilise "a cappella" laulmise vorm Horvaatias Dalmaatsia piirkonnas. Sõna "klapa" tähendab sõpruskonda ja selle juured on pärit rannikuäärsest kirikulaulust. Motiivid tähistavad üldiselt armastust, veini (viinamarju), maad (kodumaad) ja merd. Muusika põhielementideks on harmoonia ja meloodia, rütm pole aga enamasti kuigi tähtsal kohal. 2012. aastal lisati klapa UNESCO inimkonna vaimse kultuuripärandi nimekirja.
"Klapa"-ansambli koosseisu kuuluvad esimene tenor, teine tenor, bariton ja bass. Kõiki hääli peale esimese tenori võib olla ka topelt. Tavaliselt moodustatakse ansambel kuni kaheteistkümnest meeslauljast. Viimasel ajal on populaarsed olnud naisvokaalansamblid, kuid tavaliselt mees- ja naiskoosseisud koos ei laula.
Kuigi "klapa" on "a cappella" muusika, võib vahepeal õrna saatena lisada ka kitarri või mandoliini (instrument, mis on välimuselt ja kõlalt sarnane tamburitzaga). Klapa saateks võib olla ka süntesaator, mida tavaliselt kasutatakse rütmipillide imiteerimiseks.
"Klapa" traditsioon on endiselt täies elujõus, luuakse uusi laule ja korraldatakse festivale. Dalmaatsia Klapa Festival Omišis on tuntuim muusikafestival ning hoiab pikaaegset klapa muusika traditsiooni. Üks menukamaid seal üles astunud ansambleid on Klapa Šufit, kes võitis festivali kolm aastat järjest (2006–2008). Paljud Dalmaatsia noored väärtustavad klapat ja laulavad seda alati välja sööma või jooma minnes. Ei ole sugugi ebatavaline kuulda harrastajaid õhtustel tänavatel toidu ja veini kõrvale klapat laulmas.
2013. aastal valis Horvaatia "klapa" esindama oma riiki Eurovisiooni lauluvõistlusel 2013. Kollektiiv Klapa s Mora esitas loo "Mižerja". Klapa s Mora on kuuest lauljast koosnev "superklapaansambel", mille liikmed maestro Mojmir Čačija viie olemasoleva klapaansambli hulgast välja valis: kaks Kampanelist ning üks Sinjist, Crikvenicast, Šibenikist ja Grdelinist. Klapa s Mora astus üles Eurovisiooni esimeses poolfinaalis ja pälvis 16 riigi seas 13. koha, mis aga pääsu finaalvõistlusele ei taganud.