tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pulsar

Pulsar (inglise sõnadest "pulse" – 'pulss' ja "star –" 'täht') on tugeva magnetväljaga kiiresti pöörlev neutrontäht, mis kiirgab oma magnetpoolustelt elektromagnetlaineid.
Pulsarilt lähtuvat kiirgust saab jälgida ainult siis, kui emissioonikiir on suunatud Maa poole (sarnaselt sellega, kuidas tuletornist lähtuvat valgust saab näha ainult siis, kui valgus on suunatud vaatleja suunas). Neutrontähed on väga tihedad ja neil on lühikesed korrapärased pöörlemisperioodid. See loob väga täpse intervalli impulsside vahel, mis ulatub üksiku pulsari puhul millisekunditest sekunditeni. Pulsarid on üks ülikõrge energiaga kosmiliste kiirte allika kandidaate.
Pulsarid on tänu perioodilisusele astronoomide jaoks kasulikud tööriistad. Gravitatsioonikiirguse olemasolu kaudseks kinnitamiseks kasutati pulsari vaatlusi kaksikneutrontähtede süsteemis. Esimesed eksoplaneedid avastati 1992. aastal pulsari, täpsemalt PSR B1257+12 ümber. 1983. aastal tuvastati teatud tüüpi pulsarid, mis tol ajal ületasid aatomkellade täpsuse aja mõõtmisel.
Francis Obikwelu

Francis Obiorah Obikwelu (sündinud 22. novembril 1978 Nigeerias Onitshas) on endine Portugali kergejõustiklane (100 m ja 200 m jooksja)
Tema perekond emigreerus Portugali Nigeeriast 1994. aastal. 26. oktoobrist 2001 võistles ta Portugali esindades.
Isiklikud rekordid.
100 m jooks 9.86 22. august 2004 Ateena
&lt;br&gt;200 m jooks 19.84 25. august 1999 Sevilla
&lt;br&gt;400 m jooks 46.79 21. juuli 1994 Lissabon
Isiklikku.
Francis Obikwelu oli tippsportlasena 195 cm pikk ja kaalus 74 kg.
Standardhälve

Standardhälve on ruutjuur dispersioonist. Mõõdetava suuruse standardhälbe ühikuks on selle sama mõõdetava suuruse ühik.
Arvutamise näide.
On kasutada järgmised väärtused:
formula_1
Nende kaheksa väärtuse aritmeetiline keskmine on 5:
formula_2
Et arvutada standardhälvet, tuleb esmalt arvutada iga väärtuse hälve kõigi väärtuste aritmeetilisest keskmisest ja võtta saadud tulemused ruutu:
formula_3
Järgmiseks tuleb jagada hälvete ruutude summa väärtuste arvuga ning võtta tulemusest ruutjuur:
formula_4
Nende arvude standardhälve on 2.
NB! Antud valem kehtib vaid siis, kui kasutatud arvud moodustavad kogu üldkogumi (nt kogu õpilaste hulga koolis). Kui üldkogumist on võetud valim suurusega "n", siis standardhälbe arvutamisel tuleb ruutjuure all olevat summat jagada suurusega "n"−1, ehk antud näite korral arvuga 7.
Neoliitikum

Neoliitikum ehk noorem kiviaeg oli ajavahemik 4.–2. aastatuhat eKr. 
Inimesed kasutasid kivist, luust, puust ja sarvest esemeid. Need olid paremini töödeldud kui mesoliitikumis, samuti ilmusid uued täiustatumad töö- ja tarberiistad. Võeti kasutusele savinõud. Tegeldi küttimise, kalapüügi, algelise loomakasvatuse ja maaviljelusega.
Shawn Crawford

Shawn Crawford (sündinud 14. jaanuaril 1978 Van Wyck) on USA kergejõustiklane (100 m ja 200 m jooksja). Olümpiavõitja 2004 (200 m jooksus).
Isiklikku.
Shawn Crawford on 177 cm pikk ja kaalub 81 kg. Ta on abielus. Kuulub klubisse Nike ja treenib Trevor Grahami juhendamisel. Hobideks on muusika ja kalandus.
Frankie Fredericks

Frank ("Frankie") Fredericks (sündinud 2. oktoobril 1967 Namiibia pealinnas Windhoekis) on Namiibia endine kergejõustiklane (100 ja 200 m jooksja). Ta on ROK-i liige, ROK-i täitevkomitee liige 2008–2012.
1987. aastal sai Fredericks võimaluse minna õppima USA-sse ülikooli, Brigham Young Universitysse. Esimese paljudest medalitest rahvusvahelistel areenil saavutas ta 1991. aasta maailmameistrivõistlustel Tokyos, kus ta võitis 200 m jooksus hõbemedali Michael Johnsoni järel.
1992. aasta olümpiamängudel Barcelonas võitis ta hõbemedali nii 100 m kui ka 200 m jooksus. 1993. aasta sisekergejõustiku MM-il Torontos võitis ta 200 m jooksus kuldmedali ja 60 m jooksus hõbemedali. Sama aasta maailmameistrivõistlustel Stuttgardis tuli Fredericks 200 m jooksus maailmameistriks. 1994. aasta Rahvaste Ühenduse mängudel sai ta 200 m jooksus kuldmedali.
1995. aasta MM-il Göteborgis sai ta 200 m jooksus hõbemedali ja oli 100 m jooksus neljas. 1996. aasta olümpiamängudel kordas ta nelja aasta tagust tulemust – oli nii 100 m kui ka 200 m jooksus teine. 1998. aastal tuli ta 200 m jooksus Aafrika meistriks ning oli Rahvaste Ühenduse mängudel 100 m jooksus teine. Veel 2004. aasta olümpiamängudel Ateenas osales ta 200 m jooksu finaalis ja sai neljanda koha. Samal aastal ta lõpetas oma eduka karjääri.
Fredericksi nimel on siiani püsiv 200 m jooksu sisemaailmarekord. Välitingimustes on ta jooksnud 100 m ajaga 9,86 (1996) ja 200 m ajaga 19,68 (1996). 
Saavutused.
Olümpiamängudel.
hõbemedal 100 m jooksus 10,02 
&lt;br&gt;hõbemedal 200 m jooksus 20,13
hõbemedal 100 m jooksus 9,89 
&lt;br&gt;hõbemedal 200 m jooksus 19,68
Maailmameistrivõistlustel.
hõbemedal 200 m jooksus 20,34 
maailmameister 200 m jooksus 19,85
hõbemedal 200 m jooksus 20,12 
hõbemedal 200 m jooksus 20,23 
&lt;br&gt;hõbemedal 4×100 m teatejooksus 38,07
pronksmedal 4×100 m jooksus 37,91
Sisemaailmameistrivõistlustel.
sisemaailmameister 200 m jooksus 21,04 
&lt;br&gt;hõbemedal 60 m jooksus 6,51
sisemaailmameister 200 m jooksus 20,10
hõbemedal 200 m jooksus 20,98 
Rahvaste Ühenduse mängud.
kuldmedal 200 m jooksus 20,06
Isiklikud rekordid.
100 m jooks 9.86 (3. juuli 1996 Lausanne)
&lt;br&gt;200 m jooks 19.68 (1. august 1996 Atlanta) 
&lt;br&gt;400 m jooks 46.28 (1989)
Isiklikku.
Frank Fredericks on 180 cm pikk ja kaalub 75 kg. Ta on abielus. Hobideks on muusika, kirjandus, jalgpall ja sõpradega suhtlemine. On lõpetanud Brigham Young University (Utah, USA).
Talsi

Talsi () (saksa keeles "Talsen", liivi keeles "Tālsa") on linn Lätis Kurzemes, Talsi piirkonna keskus. Linn asub Vilkmuiža järve ja Talsi järve kallastel.
Linnas on avalik raamatukogu.
Talsis eristatakse järgmisi linnaosasid: Krievrags, Lauktehnika ja Vilkmuiža. 
Linnas asuv 55 puurauk on siluri Adavere lademesse kuuluvate Irlava kihtide stratotüüp. 
Talsi on Võhma sõpruslinn.
Kaitstavad objektid.
Muinsusmälestistest on linnas riikliku kaitse all Talsi linna ajalooline keskus, pannoo-triptühhon Kurzeme, Kupferi kabel, Talsi luteri kirik oreli, oreliprospekti ja E. Fischeri epitaafiga, Talsi muinaslinnus, Talsi ordulinnus, Talsi muinaskalmed ja Vilkumuiža järve muinaskalmed.
Regionaalse aitse all on kaks pannood aadressil Lielā iela 25, elumaja aadressil Baznīcas laukums 1 ja Firckside suguvõsale kuulunud Villa Hochheim koos seda ümbritseva pargiga.
Kohaliku kaitse all on Talsi gümnaasiumi direktori A. Dreimanise elukoht aadressil Saules iela 6, Talsi kiriku hauaplaadid, kantsel ja altar.
Looduskaitse all on kaks Vilkmuiža järve kirdekaldal kasvavat sangleppa, Talsi dendropark, kolm hobukastanit, üks hõberemmelgas, üks saar, üks tamm, üks mägivaher ja Bētiņu iela pärn.
Ajalugu.
Ajalooallikates on asulat esmamainitud 1231. aastal. Talsi muinaslinnus oli kuralaste Vanema muinasmaakonna üks tähtsamaid keskusi. Aastal 1434 rajati sinna Talsi ordulinnus, mis kuulus Kandava foogtkonda. Keskajal oli Talsi alev. Asulale mõjus laastavalt Teine Põhjasõda, mil Talsi kannatas aastal 1657 katku käes ja Rootsi sõdurid hävitasid aastal 1659 sealse ordulinnuse. Põhjasõja ajal laastas Talsit taas katk, nii et aastal 1710 oli sinna jäänud vaid 10 elanikku.
Aastal 1894 sai Talsi osalised linnaõigused. Kuni aastani 1897 olid suurem osa alevi elanikest juudid. Talsi oli tsaariajal Talsi kreisi keskuseks. Linn aastast 1917. Toona läbis linna idaosa Stende ja Ventspilsi vaheline kitsarööpmeline raudtee, Talsi raudteejaamast lähtusid Mērsragsi, Rojasse ja Dundagasse viivad haruliinid. Raudtee tegutses 1960. aastateni, kuigi selle tähtsus pärast Riiast Ventspilsi viiva maantee valmimist vähenes. Linn oli Talsi rajooni keskus kuni 1. juulini 2009.
Ludza

 
Ludza () (ka "Lutsi", saksa keeles "Ludsen", poola keeles "Lucyn") on linn Lätis Latgales, Ludza piirkonna keskus. 
Linn 1777. aastast. 1. juulini 2009 oli Ludza rajooni keskus.
Enne Teist maailmasõda elas Ludzas palju juute. 1897. aastal elas linnas 2803 juuti (54% elanikkonnast), 1920. aastal 2050 (40,6%) ja 1930. aastal 1634 (30,4%).
Linna järgi on nimetatud Pirgu lademe Ludza kihistu.
Ajalugu.
Ludzat on kirjalikult esmamainitud 1174. aastal (6681), kui varjaagi vürst Rjurikul teel Novgorodist Smolenskisse sündis ja ristiti seal poeg Mihhail. 
1285. aastal (kõige varasema versiooni kohaselt) olevat esimese kaitserajatise Ludzasse ehitanud rüütel Konrad von Torberg. 1399. aastasse on baltisaksa ajaloolased dateerinud Ludzasse (saksa keeles "Ludzen") linnuse rajamise. 1433. aastal on kirjalikes allikates linnust esmamainitud, 1435 moodustati Liivi Ordu, Riia Peapiiskopkonna ja Saare-Lääne, Tartu ja Kuramaa Piiskopkonnast Liivimaa Konföderatsioon. Ludza oli selle idapoolseim piirilinnus pärast põhjas asuvat Narvat.
1481. tungisid Moskva suurvürsti Ivan III väed Latgalesse ja osaliselt hävitasid Ludza linnuse. Sõjakäik oli vastuseks ordumeistri Berndt von der Borchi ebaõnnestunud katsele vallutada Pihkva. 1501 ja 1503 tungisid Vene väed Vana-Liivimaale ja laastasid ka Ludza piirkonda. 29. detsembri 1525 paiku, kui Moskva ja Liivi orduriigi suhted paranesid, taastati linnus ja ehitati osaliselt ümber.
Liivimaa sõja (1558–1561) järel, 1561. aastal sai piirkond osaks Rzeczpospolitasse kuulunud Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi Liivimaa hertsogiriigist. Liivi sõja käigus saabus Ludzasse ka Poola kuningas Stefan Bathory.
1625. aastal hõivas Räisaku ja Ludza linnuse Rootsi väed. Siiski asus seal mõnda aega Rootsi vägede peakorter. Poola väed saabusid siiski peatselt tagasi ja rootsi komandant, kes ei olnud saanud abivägesid, andis vastupanuta alla. 1629. aasta septembris, pärast Poola-Rootsi sõda aastatel 1600–1629 sõlmitud Altmarki rahu, jäi piirkond (Inflanty Polskie, "Poola Liivimaa") Rzeczpospolitale, Liivimaa hertsogkonna Võnnu vojevoodkonda.
1772. aastal pärast Poola I jagamist läks ala Venemaa keisririigi Polotski kubermangu koosseisu.
11. juunil 1938 toimus Ludzas suur tulekahju. Hävis 371 hoonet, kolmandik elanikest jäid peavarjuta.
Kaitstavad objektid.
Muinsusmälestistest on linnas riikliku kaitse all Ludza kiriku orel, Ludza Suur sünagoog, Ludza ajalooline kesklinn, Lutsi ordulinnus, Odi mäe muinaskalmed ja Jurizdika linnamägi.
Kohaliku kaitse all on Tadeuše kabel ja Ludza postkontor.
Looduskaitse all on Ludza pargi tamm, Ludza pargi pärn, tamm ümbermõõduga 4,75 m, pärn ümbermõõduga 3,63 meetrit, Runtorta park, Runtorta pargi tamm, Runtorta vaher ja Runtorta pappel.
Smiltene

Smiltene () (eestipäraselt "Miltina", saksa keeles "Smilten") on linn Lätis Vidzemes, Smiltene piirkonna keskus. Asub Abulsi jõe ääres. Smiltene lõunapoolses osas asub Cērtene linnaosa.
Kaitstavad objektid.
Looduskaitse all on Kaikase mänd, Cērtene pärn ümbermõõduga 4,43 m ja kolme tüvega mänd. Lisaks on looduskaitse all veel kakskümmend üks nimetut mändi, künnapuu, tamm ja arukask.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Smiltene Maarja kirik, selle altar, kantsel ja orelirõdu, samuti osaliselt Launkalne valda jääv Cērtene linnamägi ning selle eeslinnus ja tammide kompleks. Kohaliku kaitse all on Behrensite suguvõsa kabel ja osaliselt linna alale, aga osaliselt Smiltene valda jääv Smiltene mõisakompleks, samuti selle park.
Ajalugu.
Linnast põhja pool asub Smiltene mõis, seal on ka keskaegse Vana-Liivimaa Riia peapiiskopkonna Smiltene piiskopilinnuse varemed. Linnust on esimest kord mainitud aastal 1359. Keskajal oli Smiltene alev. Smiltene oli ka Smiltene kihelkonna keskus. Kihelkonnakirik valmis aastal 1708. Sealse kirikuõpetajana on töötanud Jakob Lange.
Sealse mõisa ehitas aastail 1763–1771 välja George Browne. Aastal 1893 sai mõisa omanikuks Paul Lieven, kes hakkas sealset maad elamukruntideks müüma. Aastal 1903 toetas ta haigla rajamist, samuti rajas ta alevisse saeveski. Aastal 1911 finantseeris ta Smiltenest Valmierasse viiva kitsarööpmelise raudtee ehitust, liin jätkus Valmierast Heinastesse. Aastal 1913 toetas ta rahaliselt Abulsi jõele hüdroelektrijaama rajamist.
Linn aastast 1920.
Smiltene Metsakalmistul asuvad Teises maailmasõjas hukkunud Nõukogude sõdurite ühishauad. 
1950–1959 oli linn Smiltene rajooni keskus. Smiltene raudteejaam suleti 1970. aastal. 2009. aastani kuulus Smiltene Valka rajooni.
Koknese

Koknese on linn Lätis Vidzemes Aizkraukle piirkonnas, endise Koknese piirkonna keskus.
Koknese asub Pērse jõe suubumiskohal Daugavasse. 2009. aastani kuulus Aizkraukle rajooni.
Ajalugu.
Koknese oli muinasaja lõpul Koknese vürstiriigi keskus. Asula kandis vene leetopissides nime Kukeinos, Kukonos ("Кукейнос, Куконос") Läti Henriku kroonika (ladina keeles "Kukenoys, Kukenois"), saksa allikates aga ("Kokenhusen"). 1205. aastal loovutas Koknese vürst oma valdused Riia piiskop Albertile, kelle korraldusel alustati 1209. aastal Koknese kivilinnuse ehitamist. 13. sajandil toimunud liivimaalaste ja vene vürstiriikide ning leedulaste vahel toimunud sõjakäikude ajal kannatas asula ja linnus korduvalt sõjakäikudes.
Asula sai 13. juulil 1277 linnaõigused ja liitus ka Hansa Liiduga.
13. sajandi lõpust kuni 1395. aastani kuulus Koknese piirkond (saksa "Kokenhusen" või "Kokenhausen") Tiesenhausenite suguvõsale, kes olid konfliktides Riia peapiiskoppidega. 1397. aastal loovutas Liivi ordu Koknese linnuse, Riia peapiiskopile ja linnus oli Riia peapiiskopi suveresidents.
1481. aastal rüüstasid piirkonda Vene väed, Liivi sõja ajal, 1577 alistusid linnusekaitsjad Ivan Julma vägedele. 1578. aastal hõivasid linnuse Poola väed, kelle tõrjusid välja Rootsi-Poola sõjas 1601. aastal Rootsi väed, Södermanlandi hertsog Karli juhtimisel. Linnuse vallutasid uuesti tagasi Poola väed, Poola Krooni suurhetman Jan Zamoyski juhtimisel. Linnus vallutati lõplikult Rootsi võimule 1625. aastal.
1636. aastal moodustati Liivimaal kuus luteriusu praostkonda: 3 Eesti aladel ning kolm praostkonda Põhja-Läti aladel: Riia praostkond, Koknese praostkond ja Võnnu praostkond. 
Vene-Rootsi sõjas (1656–1658) hõivasid Moskva tsaaririigi väed piirkonna ning valdasid seda 1658. aasta lõpus Rootsi ja Moskva tsaaririigi vahel sõlmitud Vallisaare vaherahuga. Kindlust valitsesid stolnik Roman Fjodorovitš Babarõkin ja Ivan Mihhailovitš Konovnitsõn (1656) ja Afanassi Lavrentjevitš Ordin-Naštšokin 1656. aastast, pärast vallutamist Moskva tsaaririigi poolt, kuni 1661. aastani kandis asula Moskva võimu all Tsarevitš-Dmitrievi nime.
1661. aastal sõlmitud Kärde rahuleping tühistas Vallisaare vaherahu ja taastas selle eelse Stolbovo rahuga määratletud piiri Rootsi kuningriigi ja Moskva tsaaririigi vahel. 17. sajandil tema tähtsus kadus ja asula kaotas ka linnaõigused. Piirkonna alad kuulusid Koknese kihelkonda.
Põhjasõja alguses vallutasid linnuse 1701. aastal Poola-Saksi väed. Pärast Rootsi vägede vastupealetungi ja võitu Spilve lahingus olid Poola väed sunnitud linnuse maha jätma ning kuningas August Tugeva korraldusel vana linnuse müürid õhiti.
Spekter

Spekter (algallikas ladina sõna "spectrum" 'kujutlus; kummitus') on mitmes teadusharus lähedastes tähendustes kasutatav mõiste. Peale selle on seda sõna kasutatud ka nimena.
Füüsika.
17. sajandil hakati sõna "spekter" (inglise keeles "spectrum") kasutama optikas, kus see tähendas värvuste skaalat, mida vaadeldi, kui valge valgus oli prismat läbides murdunud. Varsti hakati spektriks nimetama diagrammi, mis näitab valgustugevuse sõltuvust sagedusest või lainepikkusest. Max Planck avastas hiljem, et sagedus iseloomustab elektromagnetkiirguse energiat:
 formula_1
kus "E" on footoni energia, "h" on Plancki konstant ja ν (kreeka täht nüü) on valguse sagedus.
Sõna "spekter" hakati ilmse analoogia põhjal kasutama ka muud liiki lainete, näiteks helilainete kohta ja elektriliste ning raadiotehniliste signaalide kohta, ning ka muude juhtude kohta, kus midagi lahutatakse sageduskomponentideks (Fourier' analüüs).
Spekter on tavaliselt kahemõõtmeline diagramm, mis kujutab sageduskomponente teise mõõtme järgi. Mõnikord mõeldakse spektri all ka liitsignaali ennast: näiteks optiline spekter on need elektromagnetlained, mis on inimsilmale nähtavad.
Spektrite uurimist nimetatakse spektroskoopiaks. ja spektrite mõõtmiseks kasutatavaid vahendeid nimetatakse spektromeetriteks.
Matemaatika.
Matemaatikas on terminil "spekter" mitmeid tähendusi, mis on kõik moodustatud otsesema või kaudsema analoogia põhjal spektri mõistega füüsikas.
Teised teadusharud.
Ka teistes teadusharudes, sealhulgas farmakoloogias, politoloogias ja psühholoogias kasutatakse terminit "spekter" tähendustes, mis on kujunenud analoogia põhjal spektri mõistega füüsikas: nagu hajunud värvilist valgust, mille skaala ulatub vikerkaare ühest otsast teiseni, nii nimetatakse spektriks ka teisi asju, mis ulatuvad ühest äärmusest teise.
Madona

Madona () on linn Lätis Vidzemes, Madona piirkonna keskus. Linnas eristatakse järgmisi linnaosasid: Augu ielas rajons, Draudzība, Raiņa ielas rajons ja Rūpniecības rajons.
Ajalugu.
Aastal 1461, mil Riia peapiiskop Silvester Stodewescher osa Cesvaine piiskopilinnuse maadest oma vasallidele läänistas, sai alguse Birži mõis. Umbkaudu aastal 1900 tekkis mõisale kuulunud Leivēri kõrtsi ja Madona raudteejaama juurde asula.
Aastal 1921 sai asulast alev. Linn aastast 1926. 2009. aastani oli seal Madona rajooni halduskeskus.
Vaatamisväärsused.
Salase järve asulakoht on riikliku kaitse all olev mälestis.
Looduskaitse all on hall nulg, Memoriaaalimänd, Lazdonas iela mänd, Madona Liepājas iela pärn, kolm elupuu, hõberemmelgas ja viis tamme.
Võrdpäevsus

Võrdpäevsus ehk ekvinoktsium leiab aset kevadisel ja sügisesel pööripäeval, mil öö ja päev on kogu planeedil sama pikad - 12 tundi. Poolustel on Päike kogu päeva silmapiiril.
Termin "ekvinoktsium" on tulnud ilmselt ladinakeelsest liitsõnast "aequinoctium" 'võrdpäevsus', kus "aequus" – 'võrdne' ja "nox" (omastav "noctis") – 'öö, ööaeg').
Võrdpäevsuse korral tõuseb ekvaatoril Päike täpselt idast ja loojub täpselt läände.
Gulbene

Gulbene () (eesti keeles ka "Kulna", võro keeles "Kuľbina", saksa keeles "Schwanenburg") on linn Lätis Vidzemes, Gulbene piirkonna keskus. 2009. aastani oli Gulbene rajooni keskus.
Gulbene on linn aastast 1928. Linnas eristatakse järgmisi linnaosasid: Aizkapi, Emze, Ievugrava ja Nākotne.
Gulbene ja Alūksne vahel on kitsarööpmeline raudteelõik endisest Valga–Mõniste–Ape–Alūksne–Gulbene raudteeliinist, mis säilis tänu sellele, et Nõukogude ajal vedas sõjavägi seal sütt, samal ajal toimis ka regulaarliiklus reisijaile. Praegu toimub raudteel reisijatevedu kolm korda päevas mõlemas suunas. Linna raudteejaam on osana kitsarööpmelise raudtee taristust arhitektuurimälestis.
Linnast suundusid laiarööpmelised raudteeharud Pļaviņasesse, Ieriķisse ja Põtalovo suunas Venemaale. Liiklus toimub neist ainult esimesel, teistel on praeguseks rööpad üles võetud.
Gulbenes asuvad luteri ja katoliku kirikud. Luteriusu kirik rajati 1838–1843 endise Kulna piiskopilinnuse asukohale.
Linna lõunaosas asub Vana-Gulbene mõisa park, mitme säilinud kõrvalhoone ja kahe peahoonega.
Linna jalgpalliklubi FB Gulbene mängis Läti kõrgliigas viimati 2015. aastal. Samuti on kõrgliigas mänginud linna korvpalliklubi Gulbenes Buki.
Gulbene sõpruslinnad on Them Taanis ja Rietavas Leedus.
Gulbenest on pärist näiteks Oto Bērtiņš, Imants Kokars, Madara Līduma ja Ingus Pētersons.
Mälestised.
Mälestistest on linnas riikliku kaitse all Kulna piiskopilinnuse asupaik. Linna lõunaosas asub samuti riikliku kaitse all olev Vana-Gulbene mõisa ansambel, sealhulgas on kaitse all park, laut, ait, teenijate maja, juustuladu, kasvuhoone, maneež, pesuköök, karjaköök, valge loss valge lossi fassaad, punane loss, ja hambaarsti maja (hilisem vahimaja).
Regionaalse kaitse all on Gulbene riikliku kommerts- ja kaubanduskooli hoone, Gulbene luteri kiriku hoone, kiriku uksed, altar, ja kantsel, luteri kiriku juures asuv kivisild, Gulbene raudteejaam ning Gulbene raudteetööliste koloonia kuus elumaja.
Kohaliku kaitse all on mälestusmärk sõdades langenutele, Gulbene mõisa metsavahi maja, linna põhikooli hoone, kalmistu kabel, altar ning kantsel, Gulbene raudtee teemajake ja põllumajanduseltsi hoiulaenuühistu (hilisema Läti panga) hoone.
Looduskaitse all on "Raiņa iela" saar, Emze park, Euroopa lehis, kaks tamme ja mänd.
Hopa

Hopa ehk Opa (läti keeles "Ape", saksa keeles "Hoppenhof") on linn Lätis Smiltene piirkonnas, Hopa valla keskus.
Hopast voolab läbi Vaidava jõgi, mis voolab kagu poolt loodesse ja suubub Eestis Mustjõkke.
Hopa asub kõigest paari kilomeetri kaugusel Eesti piirist. Omakorda Hopast paar kilomeetrit kagus kulgeb Riia–Pihkva maantee. Hopat läbib Alūksne–Mõniste maantee, mis Hopa lähedal ületab Eesti piiri. Linnas on praegu puidu- ja toiduainetetööstuse ettevõtteid. Paljud linna majad on ehitatud kohalikust dolomiidist, mida kaevandatakse veel tänapäevalgi.
Kultuurimälestistest on kohaliku kaitse all Hopa muinaskalmed ehk Rootsi kalmistu. Linnas kasvab Vaidava jõe ääres Läti ja ühtlasi ka Euroopa suurim hõberemmelgas (ümbermõõt 8,7 meetrit). Looduskaitse all on Raganu klintise nimeline paljand.
1920. aastatel oli Hopa elanikest umbes 15% eestlasi.
Nimi.
Hopa nimi pärineb arvatavasti perekonnanimest Hoppe, mis on alamsaksakeelne sõna tähendusega 'humal'. Läti nimi Ape võib olla mugandus samast perekonnanimest, mille eeskujuks on läti sõna "apinis" 'humal'.
Ajalugu.
Aastal 1420 andis Siegfried Lander von Sponheim sealsed maad Hoppede suguvõsale, pannes nii aluse Ape mõisale. Hoppede järgi on piirkond ka omale nime saanud. Hopat on esimest korda mainitud 1449. aastal, aga arenema hakkas asula alles 19. sajandi lõpus.
Arengule aitas kaasa kitsarööpmelise raudtee Valga–Pļaviņase raudtee Hopa raudteejaama rajamine 1903. aastal. Reisijatevedu lõpetati raudteel 1970. aastal ja igasugune rongiliiklus 1973. aastal. Hopa sai aleviks 1921. aastal. Linnaõigused saadi 1928. aastal. Elanike arv linnas väheneb, 2010. aastal oli 1083 ja 2011. aastal oli 1067 elanikku.
Aastal 2009 ehitati linna luteri kirik.
2009. aastani kuulus see Alūksne rajooni. Aastatel 2009–2021 oli linn Hopa piirkonna keskus.
Hopas on sündinud Andris Šķēle.
Tukums

Tukums () (liivi keeles "Tukāmō", saksa keeles "Tuckum") on linn Lätis. Tukumsi piirkonna keskus.
Ajalugu.
Tukums asus kuralaste Vanema muinasmaakonnas. Asulat on esimest korda kirjalikult mainitud aastal 1253. Asudes strateegiliselt tähtsal kohal (olles värav Kuramaale), oli see Liivi ordu ordumeistrite isiklikus valduses. Keskajal oli Tukums alev (kirjalikes allikates on Tukumsit aleviks nimetatud esimest korda aastal 1445). 1485. aastal rüüstasid Tukumsit Riia linna väed.
XVIII sajandil rajati linna kaitseks selle kirdepiirile kahekorruseline torn, kus asub praegu Tukumsi ajaloomuuseum. Linn on see aastast 1798. Aastal 1800 avati Tukumsis esimene kool. Aastal 1860 sillutati seal paraadi tarbeks esimene tänav. Aastal 1877 avati Riia–Tukumsi raudtee. Aastal 1923 hakati linna varustama elektriga. Aastani 2009 oli linn Tukumsi rajooni halduskeskus.
Vaatamisväärsused.
Vanalinn, Tukumsi muinaskalmed, vana apteegihoone, Durbe mõisa hoonetekompleks (sealhulgas park, teenijate maja ja häärber), linnamüüri ja selle tornide jäänused, sealne luteri kirik (sealhulgas orel, orelirõdu, kirikuliste pingid ja neli vitraaži), katoliku kiriku oreli noodivihik ja altar oma maalidega, Tukumsi linnamägi ja Tukumsi ordulinnuse varemed on riikliku kaitse all olevad muinsusmälestised.
Looduskaitse all on Lauksargi dendropark, Veļķi tamm, neli tamme M. Gravas iela lõpus, tamm Kuldīgas iela pargis, vaher ja saar Durbe autobusside lõpp-peatuses, Durbe lossi valge mänd, Durbe lossi rotundi valge mänd, Durbe lossi valgepöök, Durbe lossi lehised, Kirsipuu Durbe lossi taga metsas, Durbe kuused ja Durbe männid.
Kuu faasid

&lt;br&gt;
Kuu faas on Kuu Päikesest valgustatud osa väljanägemine väljaspool Kuud, tavaliselt Maal asuva vaatleja jaoks.
Pool Kuust on alati valgustatud ja pool valgustamata. (Erandiks on üsna harva esinevad kuuvarjutused, kus valgustamata on rohkem kui pool Kuud, mõnikord isegi terve Kuu.) See, milline osa Kuust on valgustatud, oleneb Kuu, Maa ja Päikese omavahelisest asendist ning muutub sedamööda, kuidas Kuu ümber Maa tiirleb. Kuu on Maa poole pööratud kogu aeg sama küljega, aga Päikese poole erineva küljega. Seetõttu see, missugune osa Kuu pinnast, sealhulgas Maa pealt nähtavast Kuu pinnast on valgustatud, muutub tsükliliselt. Maalt on nähtav samuti pool Kuust, aga pool Kuust Maale ei paista.
Olukorda, kus kogu nähtav Kuu osa on valgustatud (100%), nimetatakse täiskuuks. Olukorda, kus kogu nähtav Kuu osa on valgustamata (0%), nimetatakse kuu loomiseks. Ülejäänud faasides on nähtavast Kuu osast valgustatud ainult osa. Valgustatud ja valgustamata osa eraldavat piiri nimetatakse terminaatoriks.
Kuu faasid muutuvad tsükliliselt. Faaside muutumise tsükli pikkus on 29 päeva 12 tundi ja 44 minutit ehk 29,53 päeva. Seda ajavahemikku nimetatakse ka Kuu ööpäevaks ehk sünoodiliseks kuuks.
Sideeriline kuu ehk Kuu asukoha täistiir tähtede suhtes on pisut lühem – 27 päeva 7 tundi ja 43 minutit. Sünoodiline kuu on sideerilisest pikem, kuna Kuu tiirleb ümber Maa, mis omakorda tiirleb ümber Päikese.
Samamoodi kui Maal asuva vaatleja jaoks paistavad Kuu faasid, paistavad ka Kuul asuva vaatleja jaoks Maa faasid. Need on ainult vastupidised: kui Maa peal on täiskuu, siis Kuul on maa loomine, ja kui Maal on kuu loomine, siis Kuul on täismaa. Kui Maal paistab Kuust esimene veerand ehk noorkuu, siis Kuul paistab Maast viimane veerand ehk vanamaa.
Kuu faasid on kuu loomine (kuud ei ole näha), noorkuu, poolkuu (esimene veerand), kasvav kuu, täiskuu, kahanev kuu, poolkuu (viimane veerand) ja vanakuu.
Kuu faaside kindlakstegemine on lihtne: Kuu, millest on näha parem pool, kasvab, ja millest vasak, kahaneb. Parem käsi ehk hüvakäsi on rahvatraditsioonides seotud kasvamise ja lisandumisega, vasak käsi ehk kurakäsi aga vähenemise ja kadumisega. See reegel kehtib põhjapoolkeral.
Mnemotehniliselt on faaside kindlakstegemiseks kasutusel ka järgmine meetod. Kui kuu kasvab ehk nähtavat osa tuleb juurde, meenutab kuu nähtav osa J-tähte. Kui kuu kahaneb, on näha teine pool ehk kuu nähtav osa meenutab C-tähte.
Pļaviņas

Pļaviņas () (saksa "Stockmannshof") on linn Lätis Aizkraukle piirkonnas. Asub Daugava paremal kaldal Aiviekste jõe suudmes, merepinnast 75 meetri kõrgusel. Seal asus kunagise Valga–Mõniste–Ape–Alūksne–Gulbene raudtee lõppjaam. Linna läbib Riia–Daugavpilsi raudtee. Linna järgi on nime saanud Devoni Pļaviņase lade.
Ajalugu.
Linna lähistel asuvad Jersikale kuulunud Oliņkalnsi linnamägi ja hilisem Lokstiņi vasallilinnus.
17. sajandi algul rajati Aiviekste jõe Väinasse suubumise kohale Rootsi bastionaalfort (läti keeles "Zviedru skansts"), mis on säilinud tänapäevani.
19. sajandil tekkis Stukmaņi mõisa maadele kõrtsi ja Stukmaņi raudteejaama juurde tänapäevane Pļaviņase asula. Aastal 1899 valmis Valga–Mõniste–Ape–Alūksne–Gulbene raudtee. Jaama juurde ehitati klaasivabrik, ka hakati seal kaevandama dolomiiti.
Aastal 1922 sai asulast alev. Linn aastast 1927. Aastal 1956 liideti Pļaviņasega endine Gostiņi linn. 2009. aastani oli Aizkraukle rajoonis. Aastatel 2009–2021 oli linn Pļaviņase piirkonna keskus.
Kaitstavad objektid.
Mälestistest on riikliku kaitse all Gostiņi luteri kirik, 17. sajandi Pļaviņase bastionaalfort, kunstnik Kārlis Štrālsi ja kirjanik Jānis Jaunsudrabiņši eluase "Kalna iela" 11. ning kohaliku kaitse all on Pļaviņase luteri kirik.
Auce

Auce () (vanasti ka "Vecauce") on linn Lätis Dobele piirkonnas.
Aucet kui asulat on kirjalikult esmamainitud 1426. aastal ("Owce") ja Auce mõisa 1616. aastal. 1667. aastal ehitati Aucesse luteri kirik. 
1889. aastal valmis Aucet läbiv Jelgava–Mažeikiai raudtee. Esimese maailmasõja ajal, aastail 1915–1917, asus Auce lähistel lennuväli ja asulas tegutses Saksa vägede lahingulendurite koolituskeskus ("Artillerie-Fliegerschule Ost I"). 
Auce sai linnaks 1924. aastal. Varem asus Dobele rajoonis. Aastatel 2009–2021 oli linn Auce piirkonna keskus.
Looduskaitse all on Raiņa iela 41 valgepöögid, Raiņa iela 41 tamm, Albrekši kalmistu männid ja Lāčkalni kalmistu männid.
Dobele

Dobele () on linn Lätis Zemgales, Bērze jõe kaldal. Dobele on Dobele piirkonna keskus. 2009. aastani oli Dobele rajooni keskus. Linn on rajatud mattunud meteoriidikraatri servale.
Linna järgi on nime saanud Raikküla lademe Dobele kihistu.
Ajalugu.
Ajalooürikutes on Dobele nime esmamainitud 1254. aastal Zemgale jagamise aktis (Zemgales dalīšanas aktā). Asula on eri perioodidel kandnud nimesid Dobelene, Doblen ja Добленъ. 1335. aastal rajati sinna Dobele ordulinnus, millest sai aastal 1376 Dobele komtuuride residents. Kiriku hakati ehitama 1495. aastal. 
1562. aastal keeldus sealne komtuur Mathias von der Recke oma valdusi vastsele Kuramaa hertsogile Gotthard Kettlerile loovutamast ja valitses neid kuni 1576. aastani, mil Kettleril läks lõpuks korda Mathias Dobelest valuraha eest loobuma sundida. Aastail 1642–1682 tegutsesid Dobeles saekaater ja vesiveski, seal valmistati ka äädikat. 1710. aastal, katkuepideemia ajal, viis hertsog Friedrich Wilhelm Kettler oma residentsi ajutiselt Dobelesse. Sealne ordulinnus jäeti maha 1730. aastal. 
1812. aastal hõivasid asula Napoleoni väed. 1870. aastal peeti Dobeles esimene Kurzeme laulupidu. Linn aastast 1917. Läti vabadussõja ajal oli linn nii bolševike, landesveeri kui ka Pavel Bermondt-Avalovi valduses. Läti väed vabastasid linna 23. novembril 1919. Aastal 1927 valmis linna läbiv Jelgava–Liepāja raudtee.
Lubāna

Lubāna () on linn Lätis Madona piirkonnas. Linn asub Aiviekste jõe kaldal, merepinnast 95 meetri kõrgusel. Linnas on raamatukogu, kultuurimaja, luteri ja katoliku kirikud. Haridust annavad keskkool ja laste kunstikool. 2009. aastani kuulus Madona rajooni.
Ajalugu.
Aastal 1455 mainitakse esimest korda Riia peapiiskoppidele allunud Lubāna piiskopilinnust ("Lubahn"). Peapiiskopkonna idapiiril asunud linnus hävis Liivi sõja ajal. Hiljem asus Aiviekste paremal kaldal Lubāna mõis. Mõisakompleksist on tänapäevani säilinud ait, tall ja keldrid.
Kuigi sealset luteri kogudust on esimest korda mainitud aastal 1643, ehitati esimene kirik sinna siiski alles aastal 1648. Aastal 1788 ehitasid mõisa omanikud Vietinghoff-Scheelid vana hoone asemele uue. Tänapäevane hoone valmis aastail 1869–1872.
Aastal 1935 valmis Madonast Lubānasse viiv raudtee ja avati Lubāna raudteejaam. Teise maailmasõja ajal hävitasid Saksa väed mõisa peahoone. Aastal 1961 sai Lubānast alev. Linn aastast 1992. 2009. aastani kuulus Madona rajooni. Aastatel 2007–2021 oli linn Lubāna piirkonna keskus.
Kaitstavad objektid.
Muinsusmälestistest on linnas regionaalse kaitse all Lubāna luteri kirik, selle orel, vitraaž Kristus lastega ja veel kaks vitraaži. Looduskaitse all on Krasta iela jalakas, Baznīcas iela tamm, punane tamm Miķeļozols, Lubāna sanglepp ja Virpuļi tamm, osaliselt jääb linna ka Lubāna-Meirāni allee. Lisaks on looduskaitse all veel üks nimetu haab ja üks nimetu tamm.
Cesvaine

Cesvaine () (saksa "Seßwegen") on linn Lätis Madona piirkonnas. Cesvaines on sündinud Jakob Michael Reinhold Lenz.
Linnas asub endise linnuse alale ehitatud eklektiline Cesvaine loss.
Linna jääb Cesvaine raudteejaam.
Cesvaine sõpruslinn on Märjamaa.
Ajalugu.
Cesvaines asus latgalite muinaslinnus. Cesvainet on esimest korda mainitud Jersika valitseja Vissevalde ja Alberti vahelises lepingus 1209. aastal ("urbs Zcessowe"). 1211. aastal jagasid Riia piiskopkond ja Mõõgavendade ordu ümbruskonna maad omavahel ära; Cesvaine jäi ordu valdusse. 1213. aastal täpsustati omavahelisi piirisuhteid Jersika aladel ning siis jäi Cesvaine juba piiskoppide valdusse.
1399. aastal hakkas piiskopkond latgalite vana puidust linnuse asemele rajama uut kivist kantsi. 1572. aastal läänistas Poola kuningas Zygmunt II August linnusele kuuluvad mõisad "Sesswegen"i, "Gravendahl"i, "Aiskuje" ja "Busskowsky" koos Cesvaine aleviga vabahärra Johann Taube von Fierile. 1577 juunis läks tsaar Ivan Groznõi 50 000-mehelise Vene väega Pihkvast endise Riia peapiiskopkonna kaudu Liivimaale ja vallutas kerge vaevaga maa idaosas hulga linnuseid. Krustpilsist ("Kreuzburg") naastes hõivati 18. augustil Laudona ("Laudohn") ja jõuti Cesvaine alla. Sealne kindlus ei alistunud ja pani kaua vastu. Venelaste kaotused olid suured, kuid 21. augustil linnus langes. Venelased korraldasid veresauna: suur osa aadlikest aeti teibasse ja 1500 linnuses olnud kaitsjat tapeti kohe. 1582. aastal said poolakad linnuse tagasi ja Taube sai oma valdustesse naasta. Asulas oli toona 80 maja. 1626. aastal vallutasid ja põletasid poolakad osaliselt purustatud linnuse uuesti maha. 1656. aastal, oletatavasti Vene-Rootsi sõja käigus purustati linnus põhjalikult ja see jäi lõplikult varemetesse.
18. sajandil oli Cesvaine mõis Simon von Zoritschi käes. 1815. aastast kuulus see von Wulfide perele. 1896. aastal rajati sinna Cesvaine loss.
1950. aastal sai Cesvainest töölisasula (sisuliselt alev). Linn 1991. aastast. 2009. aastani asus Madona rajoonis. Aastatel 2009–2021 oli linn Cesvaine piirkonna keskus.
Kaitstavad objektid.
Riikliku kaitse all olevad muinsusmälestised on metsavahi maja, Cesvaine kirik, Cesvaine linnamägi, Cesvaine mõisa park, tallid, Cesvaine loss, selle kolm kaminat, nelja toa laemaalingu, kamin-ahi, uste komplekt ja üheksa toa interjöör. Regionaalse kaitse all on Cesvaine keskaegne kalmistu ehk Rootsi hauad ja Cesvaine piiskopilinnuse ase.
Looduskaitse all on vaher (ümbermõõt 3,55 m), paju (5,7 m) ja Cesvaine lossi tamm (4,2 m).
Līvāni

Līvāni () (latgali "Leivuons", saksa "Lievenhof") on linn Lätis Latgales Daugava ääres, Līvāni piirkonna halduskeskus. Linna läbib Riia–Daugavpilsi raudtee.
Ajalugu.
13. sajandil kuulusid linna alad Jersika vürstiriiki. arheoloogilised väljakaevamised on näidanud, et seal asus jõe kaldal linnus. Arvatakse, et see võis olla Lepene kihelkonna keskuseks. 
Aastal 1533 rajasid Lievenid sinna alevi, mis on nende järgi ka nime saanud. Hiljem kuulus see Liivimaa hertsogkonda. Aastast 1677 kuulus see Pacidele, kes rajasid sinna esimese kiriku (1678).
Alev hakkas kasvama pärast raudtee valmimist aastal 1861. Toona kuulus asula Korffidele, aastal 1872 avas N. Korff alevis tselluloosivabriku ja aastal 1887 avas Julius Foges seal klaasivabriku.
Aastal 1822 hakkas tegutsema turbatööstus. Linn aastast 1926. Aastal 2008 läks sealne klaasivabrik pankrotti. 2009. aastani kuulus linna Preiļi rajooni.
Preiļi

Preiļi () (latgali "Preili") on linn Lätis Latgales, Preiļi piirkonna keskus. Linna nimi saksa keeles on "Prely", poola keeles aga "Prele". Linnas asub Preiļi loss.
Ajalugu.
Kirjalikes allikates on Preiļit esmamainitud 1250. aastal, ent asula ümbruses asuvad X sajandist pärinevad linnamäed. Tänapäevane asula kujunes käsitööliste ja kaupmeeste asulana Preiļi mõisasüdame lähedusse. 1850. aastal sai Preiļist alev, kus 1894. aastal oli 2104 elanikku. Kuigi Preiļi on üks vanimaid Läti asulaid, on ta linn aastast 1928. Aastal 1935 oli linnas intensiivse väljarände tõttu vaid 1662 elanikku, neist pooled olid juudid. Teise maailmasõja järel oli seal elanikke ligikaudu 1000. Nõukogude ajal kasvas linna elanike arv märgatavalt, kuna sinna rajati mitmeid tööstusettevõtteid. 2009. aastani oli Preiļi rajooni keskus.
Kandava

Kandava () (liivi keeles "Kāndav") on linn Lätis Kurzemes Tukumsi piirkonnas Abava jõe ääres. Linn asub Riiast 91 kilomeetri kaugusel, merepinnast 75 meetri kõrgusel.
Vaatamisväärsused.
Linnas on muistne (kurelaste) linnamägi, ordulinnuse varemed ning terviklik ajalooline linnasüda.
Kaitstavad objektid.
Muinsusmälestistest on linnas riikliku kaitse all Kandava vanalinn, Kandava ordulinnuse varemed koos püssirohutorniga, elumaja aadressil Lielā iela 14, Kandava linnamägi ehk Kirikumägi, Kandava luteri kirik koos selle oreli, kantsli ja pihilambiga, Kandava muinaskalmed ja Vilkumuiža järve muinaskalmed. Kohaliku kaitse all on Katkukünka muinaskalmed.
Looduskaitse all on Ozolāji lava tamm, Kandava mets-pirnipuu, Kandava pöök, Talsu iela jalakas, aadressil Abavas iela 6 kasvav saar ja üks nimetu põline tamm. Linn jääb täielikult Abava ürgoru loodusparki.
Ajalugu.
Kandavat on esimest korda kirjalikult mainitud aastal 1230 ( "villa Candowe"). Arvatakse, et asula nimi tuleb liivi keelest. Aastal 1253 läks see Liivi ordu valdusse. Ordu rajas kurelaste linnamäele Kandava ordulinnuse, kust hoiti kontrolli all kogu kuralaste Vanema maakonna alasid. Linnus oli Kandava foogtide residentsiks.
Keskajal oli Kandava alev (aastast 1625). Aastail 1645–1676 tegutses seal püssirohuvabrik. Aastal 1710 laastas Kandavat katk. Aastal 1881 oli Kandavas 1520 elanikku, neist 494 olid lätlased, 244 sakslased ja 775 juudid. Linn aastast 1917, kuigi osaliselt sai asula linnaõigused juba aastal 1892. Aastal 1904 valmis linnast mööduv Moskva–Ventspilsi raudtee. 2009. aastani kuulus Tukumsi rajooni. Aastail 1999–2021 oli linn Kandava piirkonna keskus.
Valdemārpils

Valdemārpils () (kuni 1926 Sasmaka; saksa keeles "Saßmacken", ka "Sansmagen", "Sassmaggen", "Sassmaken") on linn Lätis Kuramaal Talsi piirkonnas. Linn on Ārlava valla halduskeskuseks.
Linnas on metsamuuseum, seal asub ka raamatukogu. 
Kaitstavad objektid.
Sasmaka mõisahoone lähedal kasvab Valdemārpilsi pärn‎, selle lähistel on üks looduskaitse all üks saar, üks must mänd, harilik pöök ja hariliku pöögi punaseleheline vorm. Lisaks kasvab Sasmaka järve lähistel üks looduskaitse alla võetud sanglepp.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all luteri kirik, selle kantsel koos kantsli maalingutega, altar ja altarimaalingud, saali interjöör aadressil Lielā iela 27, hiiepaigana on kaitse all ka Valdemārpilsi pärn. 
Regionaalse kaitse all on vanalinn, Dupurkalnsi linnamägi, Valdemārpilsi sünagoogi hoonetekompleks ja peahoone. Kohaliku kaitse all on kaks sünagoogi abihoonet.
Ajalugu.
Piirkonna varasemad asukad olid liivlased, XI–XIII sajandil asusid sinna elama kuralased. Piirkond kuulus Vanema muinasmaakonda.
Sasmakat on esimest korda mainitud aastal 1582. Aastal 1656 andis Jakob Kettler asulale alevi staatuse. Põhjasõja ajal tabas asulat katk, suri suurem osa alevi elanikest. Vahepeal kahanenud asulast sai taas küla.
1834. aastal sai Sasmakast taas alev. XIX sajandil valmis luteri kirik. Aastal 1881 oli suurem osa alevi elanikest juudid. Linn aastast 1917. Aastail 1916–1917 valmis ka linna läbiv Valdgalest Rojasse viiv kitsarööpmeline raudtee. Praeguse sai asula seal elanud Krišjānis Valdemārsi järgi 1926. aastal. Kuulus 1. juulini 2009 Talsi rajooni.
Ķegums

Ķegums () (saksa "Keggum") on linn Lätis Vidzemes Ogre piirkonnas. Asub Daugava paremal kaldal, merepinnast 40 meetri kõrgusel.
Ķegumsis asub Ķegumsi hüdroelektrijaam (ehitus algas 1936, elektrijaam valmis 1939). Asula kujunes selle elektrijaama juurde. Aastal 1949 sai Ķegumsist alev. Linn aastast 1993. 2009. aastani kuulus Ogre rajooni. Aastatel 2002–2021 oli linn Ķegumsi piirkonna keskus.
Kaitstavad objektid.
Ķegumsi hüdroelektrijaam ja selle töölisasula ehitised on muinsusmälestistena riikliku kaitse all.
Looduskaitse all on Liepu aleja vaher, Torņa iela männid, Sauloni tamm, sanglepp ümbermõõduga 4,72 ja kõrgusega 17 meetrit, ja mänd ümbermõõduga 2,59 meetrit.
Balvi

Balvi () (saksa keeles "Bolwen", latgali keeles "Bolvi", poola keeles "Bołowsk") on linn Lätis Latgale põhjaosas. See on Balvi piirkonna keskus, 2009. aastani oli Balvi rajooni keskus.
Balvi mõisat on esmamainitud 1765. aastal. 1926. aastal sai Balvist alev ja 1928. aastal linn. Balvi on Põlva valla sõpruslinn.
Kaitstavad objektid.
Muinsusmälestistest on linnas riikliku kaitse all Balvi luteri kirik ja Balvi katoliku kirik. Kohaliku kaitse all on katoliku kiriku orel, Balvi mõisa hoonetekompleks, sealhulgas ait, ja Balvi kultuurimaja.
Looduskaitse all on Balvi tamm ja Balvi künnapuu.
Kim Collins

Kim Collins (sündinud 5. aprillil 1976) on Saint Kittsi ja Nevise kergejõustiklane (sprinter), 100 m jooksu maailmameister (2003). Collins on olnud kolmedel suveolümpiamängude avatseremoonial Saint Kittsi ja Nevise lipukandja (2000, 2004 ja 2012).
Collinsi suurvõistlustedebüüt oli 1997. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Ateenas, kus tal ei õnnestunud pääseda 100 m jooksu teise eeljooksu.
2000. aasta suveolümpiamängudel pääses ta aga esimesena oma riigi sportlaste seas olümpiamängude finaali, saades 100 m jooksus 7. koha ajaga 10,17.
Aastal 2001 Edmontonis võitis ta esimese sportlasena oma riigist maailmameistrivõistluste medali – pronksmedali 200 m jooksus, jagades 3. kohta Shawn Crawfordiga. 100 m jooksus jäi ta ajaga 10,07 kuuendaks.
2002. aasta Rahvaste Ühenduse mängudel Manchesteris võitis Collins esimese suurvõistluse. Pärast 100 m jooksu, mille Collins võitis, kui ülejäänud kaks favoriiti vigastuse tõttu finaalis osaleda ei saanud, osutus tema dopingutest positiivseks. Ent leiti, et keelatud aine sisaldus astmaravimis, mida Collins oli kasutanud juba mitu aastat, kuid jätnud meditsiinikomisjonile üles andmata. Collinsile otsustati tiitel alles jätta ning ta pääses hoiatusega. 
Võit 100 m jooksus 2003. aasta maailmameistrivõistlustel ajaga 10,07 on Collinsi seni suurim saavutus. Rivaal Maurice Greene langes poolfinaalis välja. Finaalis jäid nelja esimese ajad 0,02 sekundi sisse. Collins võitis ning sai oma riigi esimeseks maailmameistriks. See oli üks napimaid võite 100 m jooksu ajaloos.
2004. aasta Ateena olümpiamängudel oli ta 100 meetri jooksus kuues, kuid võitis 2005. aasta Helsingi maailmameistrivõistlustel 100 meetri jooksus pronksmedali. 2008. aasta Valencia sisemaailmameistrivõistlustel jagas ta 60 meetri jooksus hõbemedali Dwain Chambersiga. 2008. aasta Pekingi olümpiamängudel saavutas ta 200 meetri jooksus kuuenda koha ja jõudis 100 meetri jooksus poolfinaali. 2009. aasta Berliini maailmameistrivõistlustel piirdus ta nii 100 kui 200 meetri jooksus veerandfinaaliga.
2011. aasta Taegu maailmameistrivõistlustel võitis ta pronksmedali 100 meetri jooksus ja 4×100 m teatejooksus, joostes teist vahetust, ning jõudis 200 meetri jooksus poolfinaali.
2014. aasta juulis jooksis Collins 37-aastaselt 100 meetri jooksus isikliku rekordi 9,96, mis on 35-39-aastaste maailmarekord.
2015. aasta veebruaris viis ta 60 meetri jooksus isikliku rekordi 6,47-ni. 2016. aasta mais jooksis ta Saksamaal Bottropis 100 meetri jooksus isiklikuks rekordiks 9,93 sekundit, olles sellega esimene üle 40-aastane, kes on jooksunud 100 meetrit kiiremini 10 sekundist.
Isiklikku.
Kim Collins on 180 cm pikk ja kaalub 77 kg.
Tema treener on Monte Stratton.
Kim on elukutselt psühholoog, õppis ülikoolis Texas Christian University.
Harilik saar

Harilik saar ("Fraxinus excelsior") on õlipuuliste sugukonda saare perekonda kuuluv ühekojaline mitmeaastane heitlehine lehtpuu.
Nimetus.
Rahvapärased nimetused: saarepuu, saarn, saarnas, suar.
Levila ja kasvukoht.
Esineb laial alal Euroopas ja Aasia lääneosas. Eestis tavaline, enam Lääne-Eestis, eriti saartel. Tavaliselt kasvab ülemises puurindes laialehistes metsades, salumetsas, lammimetsas, lodumetsas, puisniidul, sooniidul. Mullaviljakuse suhtes nõudlik. Kasvab hästi värsketel ja niisketel huumusrikastel muldadel. Soojalembene, eriti tundlik kevadiste hiliskülmade suhtes. Valgusnõudlik, kuid noorena võib kasvada ka teiste liikide varjus. 10–12-aastane taim talub veel varju, seejärel muutub valgusnõudlikuks. Saab 150–300 aastat vanaks.
Kirjeldus.
Harilik saar on kuni 40 meetri kõrgune. Eesti kõrgeim saar (35,2 m, diameeter 60,5 cm) kasvab Järvseljal . Tüvi sirge, hästi laasuv, algul sileda ja rohekashalli koorega, hiljem sügavate peente pragudega korbaga, helehall, oksad hõredalt. Tüve läbimõõt kuni 1,8 m. Pungad väikesed, sametjad, süsimustad. 
Paaritusulgjad vastakud liitlehed on teritunud tipuga ja jämedalt saagja servaga lehekesega. Pikkus kuni 40 sentimeetrit. Pealt tume- ja alt helerohelised. 
Saarel on nii emas- ja isasõisi kui ka mõlemasugulisi. Õied lihtsad, õiekatteta (ühesugulistes õites võib olla kuni 4 kroonlehte). Asuvad 4–12 cm pikkustes violetjates või tumepruunides pööristes. Isasõied koosnevad vaid kahest tolmukast ning emasõied ühest emakast. 
Hariliku saare tiibvili on pähklike. Koos tiivaga on vili 2–4 cm pikk, kuni 1 cm lai, süstjas, mõlemast otsast tömp, pruunikas. 
Juurestik on harilikul saarel hästi arenenud, peajuur väga sügavale ei tungi, kuid palju on rohkesti hargnevaid külgjuuri.
Paljunemine.
Harilik saar paljuneb peamiselt seemnetega, kuid pärast raiumist annab rikkalikult ka kännuvõsusid. Õitseb mai keskel, enne lehtimist. Pungad puhkevad hiljem kui enamikul teistel Eesti puudel. Tuultolmleja. Viljad valmivad septembris ja oktoobris ning jäävad puule sageli kevadeni. Seemneaastad korduvad 2–3 aasta tagant.
Kasutamine.
Hariliku saare puit on kaunite aastarõngastega ja väga väärtuslik. Kasutatakse mööbli, vineeri, parketi ja suuskade tootmiseks, masinaehituses, siseviimistluseks, on ka kõrge kütteväärtusega. Väga kõva, raske, omapärase lõhnaga. Laialt levinud ka pargipuuna, on rohkesti dekoratiivvorme, kuid on tundlik linna gaaside ja tahma suhtes. 
Rahvameditsiinis on kasutatud koort, seemneid, lehti (eriti vastpuhkenuid), eelkõige neis sisalduvate eeterlike õlide tõttu. Koort on tarvitatud ka naha parkimisel ja musta, pruuni ning sinise värvi saamisel. Noori vilju võib süüa marineeritult. Lehti ja võrseid on antud söögiks lammastele. Viljad on söögiks mõningatele lindudele. Kahjureid esineb harva. Ka mädanikke tekitavaid seeni tavaliselt pole. 
Konsortsium.
Nõrgestatud saareisenditel võivad elutseda väike-saareürask ja suur-saareürask.
Harilikul saarel võib esineda saarevähki.
2000. aastate alguses on Eestis hakanud levima saaresurm.
Saare tüves toituvad saare-salehundlase vastsed. Seda liiki kuni 2023. aastani Eestist leitud ei ole.
Obadele Thompson

Obadele Olutosin Thompson (sündinud 30. märtsil 1976 Barbadosel Bridgetownis) on Barbadose kergejõustiklane (100 m ja 200 m jooks).
Isiklikud rekordid.
100 m 9.87 (11. september 1998 Johannesburg)
&lt;br&gt;200 m 19.97 (9. september 2000 Yokohama)
&lt;br&gt;400 m 45.38 (30. märts 1996 El Paso)
Isiklikku.
Obadele Thompson on 182 cm pikk ja kaalub 78 kg. 1998. aastast treenib Dan Pfaff juhendamisel. Hobideks on džässmuusika ja kaardimäng.
Abdul Aziz Zakari

Abdul Aziz Zakari (sündinud 2. septembril 1976 Accras) on Ghana kergejõustiklane (100 m ja 200 m jooksja). 
Saavutused.
Isiklikud rekordid.
100 m jooks 10.00 (27. juuli 2004 Stockholm) 
&lt;br&gt;200 m jooks 20.23 (14. juuli 2000 Alžiir) 
Isiklikku.
Aziz Zakari on 175 cm pikk ja kaalus sportlasena 85 kg.
Tobias Unger

Tobias Unger (sündinud 10. juulil 1979 Münchenis) on Saksamaa kergejõustiklane (100 m ja 200 m jooksja).
Isiklikud rekordid.
100 m jooks – 10.32 (31. mai 2003 Oberkirch) 
&lt;br&gt;200 m jooks – 20.41 (1. juuni 2003 Oberkirch) 
Isiklikku.
Tobias Unger on 180 cm pikk ja kaalub 71 kg. Tobias kuulub klubisse LAZ Salamander Kornwestheim/Ludwigsburg ja tema treener on rumeenlane Michael Corugle.