tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Dortmund

Dortmund on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Arnsbergi ringkonnas Ruhri linnastus.
Ajalugu.
Dortmundi on esmamainitud 880. aasta paiku. Aastatel 1152–1154 asus seal Saksa kuninga ja Rooma keisri Friedrich I Barbarossa residents.
Sport.
Borussia Dortmund on Dortmundi jalgpalliklubi. 1974. aastal ehitatud jalgpallistaadion Signal Iduna Park on Saksamaa suurim.
2006. aasta Malaisia grand prix

2006. aasta Vormel 1 etapp Malaisia Grand Prix toimus 19. märtsil Malaisias Sepangi ringrajal.
Kaheksandat korda peetud Malaisia Grand Prix' võitis Renault' piloot itaallane Giancarlo Fisichella, kes alustas võistlust esikohalt. Esimese kaksikvõidu Renault'le 24 aasta järel tagas valitsev maailmameister Fernando Alonso. Alonso tegi ka võistluse kiireima ringi, saades ajaks 1.34,803. 
Tulemus.
Sõidu katkestasid:
Sõidust.
Kvalifikatsioonisõidus näitas kiireimat aega Renault' piloot Giancarlo Fisichella, kes läbis ringi ajaga 1.33,480. Tema kõrval läksid võistlusrajale Jenson Button Hondal ja Nico Rosberg Williamsil. Viimasest sõitis stardiraja alguses mööda Fernando Alonso, kes startis Rosbergi ja Webberi järel. Rosbergi sõit lõppes seitsmendal ringil, kui tema automootor üles ütles.
Üks peafavoriite Kimi Räikkönen McLarenil katkestas kohe esimesel ringil, sest Red Bulli piloot Christian Klien sõitis talle tagant sisse.
Ferrari esipiloot Michael Schumacher kaotas stardirivis kümme kohta, sest pärast vabatreeninguid vahetati tema autol mootor. Lisaks temale kaotasid mootorivahetuse tõttu 10 kohta ka tema tiimikaaslane Felipe Massa, Rubens Barrichello Hondal ja Red Bullil sõitev David Coulthard. M. Schumacheri kohaks jäi kuues.
Auto tehnilise rikke tõttu oli sunnitud katkestama pikka aega viiendal kohal sõitnud Nick Heidfeld.
Morava jõgi

Morava (tšehhi ja slovaki keeles "Morava", saksa keeles "March") on jõgi Kesk-Euroopas. 
Algab Sudeetidest. Voolab valdavalt lõunasse läbi Morava ajaloolise piirkonna. Suubub Bratislava lähedal vasakult Doonausse. 
Morava jõe pikkus on 365 km, valgala pindala 38 900 km².
Jõe ääres asuvad Olomouc, Litovel, Hodonín, Uherské Hradiště, Kroměříž, Holíč, Marchegg ja Bratislava.
Ischia saar

Ischia (hääldus [ˈiskja]) on saar Itaalias Türreeni meres Napoli lahe põhjapoolses otsas. Saar on Napolist 30 km kaugusel. Saar asustati pronksiajal. 
Ischia saar on trapetsikujuline. Saare pindala on 47 km², põhi-lõuna suunal on saar 7 km pikk ja ida-lääne suunal 10 km. Saar on mägine ja vulkaaniline, kõrgus kuni 788 meetrit (). Saar on väga tihedalt asustatud, seal elab üle 60 000 inimese. 
Ischia vulkaani viimane purse oli 1302. aastal. See tekitas Arso laavavoolu, mis jõudis kirderannikule. 
Ischiat ümbritsevad Gaeta, Napoli ja Pozzuoli lahed. Need lahed on rikkad ja terved, pakkudes elupaika seitsmele vaalaliigile ja delfiinidele. Seetõttu viiakse seal läbi vaalaliste uurimisprogramme. 
Ischia soojad kevaded on suured turistide tõmbenumbrid. 
Ischia "väiksem õde" on Procida saar, mis on geograafia poolest sarnane, kuid saar ise on imepisike. Saarte vahel on laevaliiklus. 
Kultuur.
Ischia saarel toimub Ischia Filmifestival, mis on rahvusvaheline filmivõistlus. Seda tähistatakse juunis või juulis. Festival on pühendatud kõigile, kes on edendanud kohalikku ala.
Vein.
Ischia saar on koduks samanimelisele "Denominazione di origine controllate'le" (DOC), mis toodab nii punaseid kui ka valgeid veine. Valged veinid moodustavad ligi 80% saare veinitoodangust. 179 hektari piiridesse istutatud viinamarjaistandused on vulkaanilistel muldadel, kus on palju fosforit ja kaaliumi. 
Veinide alkoholisisaldus on vähemalt 11%. 
Toit.
Ischia tuntuim tänavatoit on zingara. Tegu on grillitud juustuvõileivaga, millele saab lisada erinevaid täidiseid. Kõige populaarsemad on buffalo mozzarella, tomat, prosciutto ja majonees.
Alu

Alu on alevik Rapla vallas.
Vanima kirjaliku ülestähenduse Alu kohta leiab 13. sajandi Taani hindamisraamatust, kus Alu on kirjas külana – "Alafæ".
Alu alevikus asub üks Eesti vanemaid säilinud mõisaid. Tuntud on ka mõisa ümbrusse rajatud mõisapark koos tiikidega. Alates 1999. aastast on Alu mõis Kaitseliidu omanduses ning seal tegutseb Kaitseliidu Kool.
Alevikus elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 807 inimest. Neist 783 (97,0%) olid eestlased.
Alus on sündinud Magnus Gabriel Bernhard von Brevern ja üles kasvanud Priit Võigemast.
Alevikus tegutsevad Alu Kool ja Alu raamatukogu.
Alu-Metsküla

Alu-Metsküla on Rapla vallas Alu aleviku külje all asuv küla.
2000. aasta rahvaloenduse andmeil elas külas 32 elanikku.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 36 inimest. Neist 35 (97,2%) olid eestlased.
Kohaliku pärimuse kohaselt olla Alu mõisast maa-alused põgenemiskäigud just Alu-Metskülla läinud.
Alu-Metsküla piiril vastu Mõisaaseme küla asus Tuisu talu, kus sündis misjonär, afrikanist ja koolmeister Hans Tiismann (1829-1886), kelle sünnikohta märgib rändrahnu küljes olev mälestustahvel.
Thestios

Thestios (vanakreeka Θέστιος) oli vanakreeka mütoloogias Aitoolias Pleuroni linna valitseja. Ta on mütoloogias peamiselt tuntud Tyndareosele ja Ikariosele eksiilis varjupaiga pakkumise tõttu, kui nad olid Spartast pagendatud, ja oma kuulsamate järelkäijate esiisana.
Elulugu.
Enamuse allikate järgi oli Thestiose isa sõjajumal Ares ja ema Demonike, tema vennad olid Molos, Pylos ja Evenos. Harvem esineb ka väide, et Thestiose vanemad olid Agenor ja Epikaste.
Thestiose naine oli Eurythemis, kuigi erinevad allikad loetlevad veel mitme naise nime, kellega Thestios sai lapsi: Leukippe, Deidamia ja Laophonte. Thestios oli mitme lapse isa, kellest tuntuimad on poeg Iphiklus ja tütred Leda ning Althaia. Samuti oli ta kolme poja Eurypylos, Plexippos ja Evippos ja tütre Hypermestra isa.
Kuningana.
Kui Hippokoon saatis endised Sparta kuningad Tyndareuse ja Ikariose Spartast välja, andis Thestius neile oma kuningriigis varjupaiga. Tänuks aitasid Tyndareus ja Ikarios võidelda linna naaberriikidega. Konflikt naaberlinna Kalydoniga lõppes, kui Thestius naitis oma tütre Althaia Aitoolia kuninga Oineusega. Lahingutes oli linnriik laienenud Acheloose jõge pidi. Tänulikkuse märgiks andis Thestius oma tütre Leda Tyndareusele naiseks ja andis Ikariusele osa vallutatud territooriumist valitseda. Samuti toetas ta põgenikke nende võitluses Hippokoni vastu.
Raimond Lepiste

Raimond Lepiste (sündinud 20. juunil 1977 Paides) on eesti maalikunstnik, kes on spetsialiseerunud seinamaalingutele.
Marie Mejzlíková

Marie Mejzlíková oli kahe Tšehhoslovakkia kergejõustiklase nimi (nad ei olnud sugulased): 
Marie Mejzlíková on ka tšehhi bioloog.
Mary Lines

Mary Lines (3. detsember 1893 – detsember 1978) oli Briti kergejõustiklane. 
Tema nimel on olnud järgmised naiste maailmarekordid:
Naiste olümpiamängudel 20. augustil 1922 tuli ta 300 m jooksus esimeseks (44,8), 60 m jooksus teiseks (7,7) ja 100 jardi jooksus kolmandaks. 4×110 jardi teatejooksus osales ta ajaga 51,8 võitnud Suurbritannia võistkonnas koos Nora Callebouti, Daisy Leachi ja Muriel Porteriga.
Mary Lines oli 1923. aasta WAAA meister 100 jardi jooksus (12,2), 1922. aasta WAAA meister 220 jardi jooksus (26,8), 1922. ja 1923. aasta WAAA meister 440 jardi jooksus (64,4 ja 62,4), 1922. aasta WAAA meister 880 jardi jooksus (2.26,6), 1923. ja 1924. aasta WAAA meister 120 jardi tõkkejooksus (18,8 ja 18,4) ning 1923. ja 1924. aasta WAAA meister kaugushüppes (4.86 ja 5.17).
Gundel Wittmann

Gundel Wittmann (18. september 1905 Berliin – 28. mai 1990 Berliin) oli Saksamaa naisjooksja.
22. augustil 1926 püstitas ta Braunschweigis naiste 100 m jooksu maailmarekordi 12,4.
Saksamaa meistrivõistlustel tuli ta 1924. aastal kolmandaks, 1925. aastal teiseks ja 1926. aastal esimeseks. 
Ta kuulus spordiklubisse SC Charlottenburg.
Shizuoka

Shizuoka (jaapani 'vaikne küngas') on linn Jaapanis, Shizuoka prefektuuri pealinn. Asub Vaikse ookeani Suruga lahe kaldal.
Ajalugu.
Shizuokas asus Tokugawa Ieyasu residents tema valitsusaja lõpul. Shizuoka linn moodustati 1. aprillil 1889.
1949. aastal asutati Shizuoka ülikool.
2003. aastal liideti Shizuokaga vahetult idas paiknev Shimizu linn.
Shizuoka on teekaubanduse keskus. Linnas on ka arenenud masinaehitus.
Bochum

Bochum on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Ruhri linnastus.
Asub Essenist idas ja Dortmundist läänes.
Ajalugu.
Bochumit on esmamainitud 890. aastal. 1321. aastal sai linnaõigused. Linn hakkas kiiresti kasvama 19. sajandi keskel, kui hakati sütt kaevandama.
Linnas asub kuus kõrgkooli, sealhulgas Bochumi Ruhri Ülikool, mis on üks Saksamaa suurimaid.
Bochum on suur tööstuskeskus, kus on palju metallurgia-, masinaehituse ja autotööstuse ettevõtteid.
Linnas asuvad kaevandusmuuseum ja raudteemuuseum.
Saku vald

Saku vald on kohaliku omavalitsuse üksus Eestis Harju maakonna keskosas. 
Saku vald piirneb läänes Saue valla, idas Kiili ja Kose valla, põhjas Tallinna linna ja lõunas Kohila vallaga. Saku valla territoorium (170 km²) piirneb läänes Tallinna–Pärnu–Ikla ja idas Tallinna–Rapla–Türi maanteega. Saku alevikku läbib Vääna jõgi, valla lõunapiiril voolab Keila jõgi. Saku vallas on 2 alevikku ja 20 küla, kus elab kokku 12 025 elanikku (01.01.2025 seisuga). Valla keskus on Saku alevik. 
Vald moodustati 1866. aastal, kuid liideti 1890 Saue vallaga. Samuti eksisteeris see aastatel 1921–1939. Vallaõigused taastati 16. jaanuaril 1992. Juulis 1993 eraldati Saku vallast Kiili vald.
Asustus.
Alevikud.
Kiisa, Saku.
Külad.
Saku vallas on 19 küla: Juuliku, Jälgimäe, Kajamaa, Kasemetsa, Kirdalu, Kurtna, Lokuti, Metsanurme, Männiku, Rahula, Roobuka, Saue, Saustinõmme, Sookaera-Metsanurga, Tagadi, Tammemäe, Tõdva, Tänassilma, Üksnurme.
Valitsemine.
2015. aastal võttis Saku vallavolikogu vastu pöördumise Eesti valitsuse poole, milles deklareeritakse, et Saku vald keeldub pagulasi vastu võtmast.
Vallavanemad ja volikogu esimehed.
Aastatel 1993–1999 oli vallavanem Arvo Pärniste ja volikogu esimees Tarmo Pajus.
1999–2002 oli vallavanem Arvo Pärniste, volikogu esimees Lemmi Oro.
2002–2005 oli vallavanem Sven Kesler, volikogu esimees Marek Linnutaja.
2005–2009 oli vallavanem Arvo Pärniste, volikogu esimees Lemmi Oro.
2010–2014 oli vallavanem Kuno Rooba
2009–2013 oli volikogu esimees Marianne Rande
16.01.2014–18.09.2014 oli vallavanem Janeck Leppik
19.09.2014–16.10.2014 oli vallavanema ülesannetes abivallavanem Andi Einaste
16.10.2014–31.12.2017 oli vallavanem Tiit Vahenõmm
2013–2017 oli volikogu esimees Tanel Ots
Alates 01.01.2018 on vallavanem Marti Rehemaa
Alates 26.10.2017 on volikogu esimees Tiit Vahenõmm
Sümbolid.
1993. aastal võeti kasutusele Priit Herodese kavandatud Saku valla lipp ja vapp. Valla vapil on rohelise kilbi peal kolm hõbedast adratera ja õllekapp. Valla lipul on kujutatud ainult adraterad.
Saku valla tunnuslause on "Läbi rohelise akna". Vallal on oma logo.
Tunnustus.
2004. aastal tunnistati Saku vald Eesti kõige peresõbralikumaks vallaks.
Pidev spekter

Pidev spekter ehk pidevspekter on mingi füüsikalise suuruse (harilikult energia või lainepikkuse) sujuvalt muutuva väärtusega vahemik. Valguse lainepikkuste pideva spektri annavad hõõguvad kehad, mis koosnevad paljude eri ainete aatomitest. Spektroskoobis on näha katkematu mitmevärviline riba. 
Kui hõõguvad vaid ühest keemilisest elemendist koosnevad kehad, siis emiteerivad nad üksnes kindlate lainepikkustega kiirgust.
Eesti lennujaamade ja lennuväljade loend

See artikkel loetleb Eesti lennujaamu sorteerituna asukoha järgi.
ICAO lennujaamakood

ICAO lennujaamakood ([ikao]) on neljatäheline kood, mis tähistab kindlat lennujaama. Selline kood on antud peaaegu kõigile lennujaamadele maailmas. ICAO koode kasutavad lennujuhtimises nii piloodid kui ka lennujuhid lennuplaani koostamisel lähte- ja sihtkoha märkimisel.
ICAO koodid erinevad IATA lennujaamakoodidest, mida kasutatakse lennuliinide operatsioonides (lennugraafikutel, reisijate pagasi kleebisel jne.)
Kui üks IATA kood võib olla ka kahel või enamal lennujaamal ühine, siis ICAO koodid on regionaalse struktuuriga ja kordumatud. Üldiselt tähistab esimene täht kontinenti või piirkonda, teine täht tähistab selles piirkonnas ühte kindlat riiki ning ülejäänud kaks tähte lennujaama. Erandiks on suured riigid, kus riigi tähiseks on ainult esimene täht.
Eestis moodustatakse viimased kaks tähte harilikult lennujaamale lähima suure asula nime esimesest ja viimasest tähest – EETN (Tallinn), EETU (Tartu Ülenurme lennujaam).
Richard Clayderman

Richard Clayderman (sünninimega Philippe Pagès; sündinud 28. detsembril 1953 Pariisis) on prantsuse pianist.
Lüganuse valla lipp

Lüganuse valla lipp on Ida-Viru maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Lüganuse valla lipp.
2013–2017.
Valla lipu tavasuurus on 105×165 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 7:11. Lipu värvideks on roheline, kollane ja sinine, kusjuures 1/7 laiune kollane triip paikneb horisontaalselt lipu keskosas.
1993–2013 oli sama lipp Püssi lipuks.
Põhjendus.
Roheline sümboliseerib metsa ja puutumata loodust, sinine puhta vee elustavat jõudu ning kollane küpset viljapõldu, iidset põlluharimise traditsiooni ja maapõue rikkusi.
Lipu kasutamise kord.
Vallalipp on kohaliku omavalitsuse ja kogukonna tunnus ning see heisatakse (kasutatakse):
Lipu ajalugu.
Lüganuse valla lipp aastatel 1997–2013.
Lüganuse valla endine lipp kinnitati 9. juunil 1997. Lipuks oli ristkülikukujuline kangas mida läbis diagonaalne, vardapoolsest ülanurgast lehviva otsa alanurka langev kahe ühiku laiune valge triip. Sellest ülespoole jääv kolmnurkne väli oli sinine ning alumine roheline. Sinine värvus sümboliseeris taevast ja vett, samuti vaimsuse võrdkuju, roheline aga loodust, noorust ning lootust. Normaalmõõtmed olid 105x165 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 7:11.
Valla lipp oli alaliselt heisatud vallamaja ees ning etalonkujutisi säilitati Lüganuse Vallavalitsuse kantseleis.
Uue lipu valimine.
2013. aasta augustis kuulutasid Lüganuse vald, Maidla vald ja Püssi linn välja ühinemisel moodustuva uue omavalitsusüksuse Lüganuse valla sümboolikakonkursi. Selle eesmärgiks oli leida kolmele ühinenud omavalitsusele kõiki ühendav lipp ja vapp. Lõpptulemusena sai ühinenud omavalitsus Lüganuse nime, Maidla valla vapi ja Püssi linna lipu.
Lümanda valla lipp

Lümanda valla lipp on Eesti haldusüksuse Lümanda valla lipp.
Lipp on kinnitatud 16. novembril 1993.
Lipu kirjeldus.
Valla lipuks on ristkülikukujuline vapilipp. Kangas on jaotatud kolmeks väljaks alanurkadest ülaserva keskele suunduvate sirgetega. Külgmised väljad on sinised, keskmine aga valge ning sellel on roheline Saaremaa robirohu leht.
Lipu normaalmõõtmed on 105x140 cm ning pikkuse ja laiuse suhe 3:4. Vallavalitsuse piduliku kandelipu vardaehiseks on kuldne vapitunnus - robirohu leht.
Põhjendus.
Lipuvärvused ja kujundid tähistavad Saaremaad, merd, liivarandu, lubja põletamist, Viidumäe looduskaitseala ja selle unikaalset taime - Saaremaa robirohtu.
Myrtle Cook

Myrtle Alice Cook (5. jaanuar 1902 Toronto – 18. märts 1985 Elora) oli Kanada naiskergejõustiklane, olümpiavõitja. 
Myrtle Cook kasvas üles Torontos Beachesi linnaosas. Hiljem asus ta elama Montréali. 
Myrtle Cook tegeles paljude spordialadega, sealhulgas tennise, jäähoki, korvpalli, aerutamise, "bowling"'u ja jalgrattaspordiga. 15-aastaselt võeti ta Kanada kergejõustikukoondisse. 
1923. aastal oli Cook üks Kanada esimese ainult naistele mõeldud spordiklubi Toronto Ladies Athletic Club algatajaid (hiljem oli ta seal spordidirektor). 
Cook püstitas olümpiakatsevõistlustel Halifaxis ühe esimestest 100 m jooksu maailmarekorditest ja oli 1928. aasta suveolümpiamängudel Amsterdamis, kus esimest korda naissportlased ametlikult osalesid, sel alal üks favoriite, kuid olümpiamängudel ta diskvalifitseeriti kahe valelähte tõttu lõppvõistlusel. Siiski võitis ta koos Jane Belli, Ethel Smithi ja Bobbie Rosenfeldiga 5. augustil kuldmedali naiste 4×100 m teatejooksus (48,4), kus ta jooksis viimast vahetust. Eeljooksu aeg 49,3 (4. augustil) ja finaali aeg on ühtlasi ala esimesed olümpiarekordid. Cook jäi kuni 1931. aastani Kanada meistriks naiste 100 m jooksus ja 60 m jooksus, püstitades Kanada, Ameerika ja maailmarekordeid. 
Koos Fanny Rosenfeldi, Jean Thompsoni, Ethel Smithi, Florence Belli ja Ethel Catherwoodiga kuulus Cook Amsterdami olümpiamängude "võrratusse kuuikusse" ("The Matchless Six"), kelle üle ajakirjandus algul muigas. Aga just need kuus naist tõid Kanadale rohkem medaleid kui mehed. Neil mängudel võitis Kanada naiskond (Cook, Rosenfeld, Smith ja Bell) USA ja Saksamaa ees kuldmedali 4×100 m teatejooksus. 
Myrtle Cook võitis medaleid ka Kanada meistrivõistlustelt ja Briti impeeriumi mängudelt. 
Aastal 1932 asutas Myrtle Cook koos 1932. aasta suveolümpiamängude hõbemedalivõitja Hilda Strike'iga spordiklubi Mercury Athletic Club. Sellest ajast saadik edendas ta naiste sporti treeneri, rahakoguja ja propageerijana. Varsti kutsuti ta elukutseliste pesapallimeeskonna Montreal Royals kaastreeneriks, kes pidi tegema meeskonnale jooksutreeninguid. Samuti sai temast nõutud spordiajakirjanik, kellel oli ajalehes Montreal Star oma veerg "In the Women's Sport Light". Aastatel 1932–1972 oli ta Rahvaste Ühenduse mängude komitee ja Kanada Olümpiakomitee alaline liige. 
Kanadas antakse alates 1963. aastast välja Myrtle Cooki auhinda ("Myrtle Cook Trophy") kõige väljapaistvamale noorkergejõustiklasele. 
Myrtle Cook on Kanada sportlaste kuulsuse halli liige. 
Isiklikku.
Pärast abiellumist ajalehe Montreal Star ajakirjaniku Lloyd McGowaniga kandis ta nime Myrtle Cook McGowan. Tal on poeg Don McGowan.
Tollien Schuurman

Tollien Schuurman [toll'iin sh'üürman] (õieti Tollina Wilhelmina Schuurman; 20. jaanuar 1913 Zorgvlied – 29. jaanuar 1994 Apeldoorn) oli hollandi jooksja. 
Ta oli 1930. aastatel üks maailma kiiremaid naisi. Juulis 1930 püstitas ta 17-aastaselt Friisimaa meistrivõistlustel Joures Hollandi rekordi 100 m jooksus (12,6). Augustis 1930 püstitas ta Hollandi meistrivõistlustel Haagis Hollandi rekordi 80 m jooksus. Ajakirjandus nimetas teda looduslikuks andeks. 1930. aasta naiste maailmamängudel Prahas tuli ta 100 m jooksus (12,6) ja 200 m jooksus (25,8) teiseks. Samal aastal kordas ta Rottevalles Drachteni lähedal maailmarekordit 12,0. Selle aja jooksis ta välja veel üks kord. Aastal 1932 jooksis ta uueks maailmarekordiks 11,9. Mitteametlikult kordas ta seda tulemust 1933. aastal neli korda ja 1934. aastal ühe korra. 13. augustil 1933 jooksis ta 200 m maailmarekordiajaga 24,6. 
Los Angelese olümpiamängudelt 1932 oodati Hollandis temalt kuldmedalit. Treener Jan Bijtstra ei saanud temaga kaasa minna, mistõttu sportlane tundis end üksi jäetuna. Schuurman võitis küll eeljooksu, kuid poolfinaalis tegi valelähte, mille tõttu ta kaotas eneseusalduse ja jäi kolmandaks ning lõppvõistlusele ei pääsenud. 
Berliini olümpiamängudel 1936, kus peeti tõenäoliseks tema võitu 100 m ja 200 meetri jooksus, 4×100 m teatejooksus ja kaugushüppes, keeldus ta osalemast. Ta pärines Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei pooldajate perekonnast, ja kui Adolf Hitler ei lubanud juutidel mängudest osa võtta, siis otsustas ta hoolimata Kuningliku Hollandi Kergejõustikuliidu (KNAU) survest mänge boikoteerida. Tema loobumise tõttu sai Fanny Koen võimaluse teha debüüdi rahvusvahelistel võistlustel. Schuurmanile tähendas see otsus sportlaskarjääri lõppu. 
1948. aasta mängudel Schuurman vanuse tõttu enam osaleda ei saanud. Ta töötas vahepeal hambaarsti assistendina ning hiljem oli tal pediküüritöökoda. Suvel 1948 päästis ta kahe tüdruku elu, kes oleksid Vlielandi saare rannas äärepealt uppunud. 
Umbes 1950 asutas ta koos teistega Apeldoornis kergejõustikuühingu Olympic. Ta oli seal treener ning vabal ajal ühingu Vrienden van de KNAU lehe Vriendenband sekretär ja laekur. 
Tollien Schuurman suri 81-aastaselt 1994. aastal. Drachteni kergejõustikuühing Impala andis ühele spordiväljakule tema nime.
Porthaon

Porthaon, (vanakreeka Πορθάων, tuntud ka kui Parthaon), oli vanakreeka mütoloogias Aitoolia pealinna Kalydoni ja Pleuroni kuningas.
Ta oli Aitoolia kuninga Agenori ja Epikaste poeg. Tema naine oli Euryte, kellega tal olid pojad Oineus, kes päris temalt Aitoolia trooni, Agrios, Alkathoos, Melas, Leukopeus ja tütar Sterope.
Agrios

Agrios oli vanakreeka mütoloogias Aitoolia pealinna Kalydoni kuninga, Porthaoni poeg ja Oineuse vend. Lühikest aega oli ta ka ise Aitoolia kuningas.
Aitoolia trooni päris Oineus, kes valitses tükk aega. Kui ta oli juba vanaks jäänud, kukutasid Agriose pojad Oineuse. Agrios sai kuningaks. Ent Oineuse abieluvälise poja Tydeuse poeg Diomedes tuli oma vanaisale appi ja tagastas Aitoolia trooni Oineusele. Linna vallutamise käigus said surma nii Agrios kui ka kõik tema pojad peale Thersitese, kes suutis põgeneda. Ehkki Oineusele järglase leidmisega Aitoolia troonil tekkisid raskused, ei mänginud Thersites Aitoolia ajaloos enam mingit rolli.
Brad Walker

Brad Walker (sündinud 21. juunil 1981 Aberdeenis Lõuna-Dakota osariigis) on USA kergejõustikutreener ja endine kergejõustiklane (teivashüppaja).
Tema isiklik rekord välitingimustes on 6.04, mille ta püstitas 8. juunil 2008 Eugene'is. Välitingimustes on tema isiklik rekord 5.86, mis on püstitatud 26. veebruaril 2012 Albuquerque's.
Pärast sportlaskarjääri lõppu on ta tegutsenud treenerina. Tema hoolealuste hulka on kuulunud teiste seas Sandi Morris ja Katie Nageotte.
Isiklikku.
Brad Walker on 188 cm pikk ja kaalub 86 kg.
Demonike

Demonike (vanakreeka Δημονίκη) oli vanakreeka mütoloogias Aitoolia printsess, kuningapaari Agenori ja Epikaste tütar ning Porthaoni (ja mõnede allikate järgi Thestiose) õde.
Ta abiellus sõjajumal Aresega, kellega sai neli poega: Thestios, Molos, Pylos ja Evenos. Poegade nimed võivad olla eponüümid, kus Evenos vastab Évinose jõele, Molos molossi hõimule ja Pylos Pylene linnale. Kui Porthaon päris Aitoolia trooni, siis Demonike lapsed valitsesid Aitoolia väiksemates linnades.
Juan III

Juan III nime all on tuntud kaks Hispaania troonipretendenti:
Juan de Borbón

Juan de Borbóni nime all on tuntud kaks aadlikut, kes pretendeerisid Hispaania troonile. Mõlemad on ka ise kasutanud või on nende kohta kasutatud nime Juan III.
Püha Vaim

Püha Vaim on transtsendentaalne kogemus kristluses ning ilming kristlikus kirjanduses ja kunstis. Ikonograafiliselt kujutatakse Püha Vaimu sagedasti valge tuvina, ülevalt langeva valgusena vm viisil. 
Kristluses on Püha Vaim üks Jumala aspekte või avaldumisvorme, kolmainsuse üks isik (Jumal - Püha Vaim). Püha Vaim kehastus Jeesuses ning on ennast ilmutanud veel paljude pühakute kaudu.
Edasi Kommunismile

Edasi Kommunismile oli EKP Tapa Rajoonikomitee ja Tapa Rajooni TSN häälekandja, mis ilmus aastail 1951–1962. Ajalehe ilmumine lõppes seoses Tapa rajooni likvideerimisega.
Ajaleht ilmus kolm korda nädalas.
Rahvasuus on levinud anekdoot, et Tapa rajooni ajalehe nimi oli algul Tapa Kommunist ja hiljem Tapa Edasi. Tegelikult pole selliste nimedega ajalehti kunagi ilmunud.
Olesja Krasnomovets

Olesja Krasnomovets (vene "Олеся Александровна Красномовец", sündinud 8. juulil 1979 Nižni Tagilis) on Venemaa kergejõustiklane (põhiditants 400 m jooks).
Saavutused.
Olümpiamängudel.
Ateena 2004
Maailmameistrivõistlustel.
Helsingi 2005
Sisemaailmameistrivõistlustel.
Budapest 2004
Moskva 2006
Isiklikku.
Olesja Krasnomovets on 174 cm pikk ja kaalub 62 kg.
Anime

Anime (jaapani keeles アニメ) on läänemaailmale ennekõike tuntud kui Jaapanist pärinev animafilm. Animeks loetakse ka eraldi üht joonisfilmi liiki või stiili, mis on seotud jaapani koomiksite – mangade – stiiliga. Jaapanis märgib sõna anime kõiksugu tüüpi animatsiooni.
Ajalugu.
Jaapani esimene joonisfilm tehti 1917. aastal. Laiemalt hakkas see Jaapanis levima 1930. aastatel, kuid siis ei olnud animele iseloomulik stiil veel välja arenenud. Selleni jõuti 20. sajandi teisel poolel, pärast katsetusi Saksa, Prantsuse, USA ja Nõukogude joonisfilmitegijatega. 1960. aastatest arenes see järk-järgult tänapäeva animeks. Viimastel aastatel on tekkinud anime kui joonisfilmi kõrvale ka 3D anime, nagu näiteks "Appleseed".
Žanrid.
Anime žanrid ulatuvad komöödiatest draamadeni ja põnevusest pornograafiani, žanre on animedel sama palju kui traditsioonilistel filmidel. Siiski on animedel ja mangadel eristatavad mõned spetsiifilised žanrid ja stiilid:
Julija Tšiženko

Julija Tšiženko (vene "Юлия Чиженко", sündinud 30. augustil 1979 Peterburis) on Venemaa kergejõustiklane (põhidistants 1500 m jooks).
2005. aasta Helsingi maailmameistrivõistluste 1500 m jooksu finaalis kuulus esialgse protokolli alusel hõbemedal Julija Tšiženkole 4.00,93-ga, kuid pärast Bahreini delegatsiooni protesti (venelanna võttis koha parandamise eesmärgil Bahreini jooksja Yusuf Jamali suhtes appi küünarnuki) tema tulemus tühistati.
Saavutused.
Sisemaailmameistrivõistlustel.
Moskva 2006
Winnipeg

Winnipeg on linn Kanadas, Manitoba provintsi pealinn. Linn asub Põhja-Ameerika geograafilise keskpunkti lähedal, Redi ja Assiniboine'i jõe liitumiskohas.
Linn on nime saanud 55 km linnast põhjas asuva Winnipegi järve järgi.
Elanike arv on 2021. aasta seisuga 749 607, millega on see Kanada suuruselt kuues linn.
Prantsuse asunikud asutasid Winnipegi kaubapunktina 1738. aastal, linnaõigused sai 1873. aastal.
2011. aastal kolis USA-st Atlantast Winnipegi jäähokiklubi, mis sai nimeks Winnipeg Jets. Samanimeline jäähokiklubi tegutses linnas ka aastatel 1972–1996. Winnipeg Jetsi koduhall on Canada Life Centre.
Nova Scotia

Nova Scotia provints (ladina keeles 'uus Šotimaa provints') on 1. järgu haldusüksus Kanadas.
Ajalugu.
Provintsi algasukad olid mikmaki indiaanlased.
Kuigi on teadmata, kuhu maabus itaalia maadeuurija John Cabot oma laevaga, oletatakse, et see toimus just Nova Scotia maa-alal.
Esimese eurooplaste asula Nova Scotias asutas prantslane Pierre Dugua 1605. See oli Acadia koloonia keskus Port Royal. See oli üldse eurooplaste esimene alaline asula Ameerikas põhja pool Floridat.
1620 nimetas Inglismaa ja Šotimaa kuningas James I kogu Põhja-Ameerika idaranniku põhja pool Chesapeake'i lahte Uus-Inglismaaks ja asutas järgmisel aastal seal koloonia Nova Scotia. Koloonia kuberneriks määrati William Alexander, kes oli agar ümberasumise eestvõitleja. Ometi jäi koloonia paberile kuni 1620. aastate lõpuni, peamiselt Alexanderi rahapuuduse tõttu, kuni uus kuningas Charles I saatis Nova Scotiasse rühma šotlasi. Ent peatselt sõlmis Inglismaa Prantsusmaaga rahulepingu, mille kohaselt Uus-Inglismaa läks prantslastele, ja šotlased kutsuti tagasi.
1654 nimetas Prantsuse kuningas Louis XIV Acadia kuberneriks Nicholas Denys'. Kuningas Williami sõja ajal 1689–1697 vallutasid inglased Acadia, kuid mujal ei läinud neil nii hästi ja Ryswicki rahu kohaselt tagastasid nad Acadia Prantsusmaale. Rahu ei kestnud kaua, sest järgnenud Kuninganna Anne'i sõja ajal 1702–1713 vallutasid inglased 1710 Acadia, said selle Utrechti rahu põhjal endale ja nimetasid ümber Nova Scotiaks. Nova Scotia sai 1713 ametlikult Briti kolooniaks. Prantsusmaale jäid vaid mõned lähedal asuvad saared, kuhu nad ehitasid kindluse Louisbourgi, et kaitsta mereteed Quebeci. Needki saared vallutati Prantsuse ja indiaani sõja (1754–1763) käigus 1755.
Ehkki Inglismaa asutas prantsuse mõju vähendamiseks Nova Scotia uue pealinna Halifaxi, jäi Nova Scotia elanikkond põhiliselt prantsuskeelseks. Nad sunniti vanduma truudust kuningale, mida nad tegid tingimusel, et neid ei sunnita relva kandma prantslaste ega indiaanlaste vastu. Ega sealkandis teisi olnudki, kellega sõdida. Kui puhkes Prantsuse ja indiaani sõda, kästi neil truudusvannet uuendada, sedapuhku reservatsioonideta. Prantslased keeldusid. Selle tulemusena aeti 1755. aastal endisest Acadiast välja umbes 12 000 prantslast, kes suundusid enamasti prantslaste käes olevasse Louisianasse. Seda nimetatakse Suureks väljaajamiseks. Nende asemele tulid Inglismaalt ja Saksamaalt uued kolonistid.
1867. aastal oli Nova Scotia üks neljast provintsist, mis moodustasid Kanada Konföderatsiooni.
Rahvastik.
2010. aastal elas Nova Scotias 940 482 inimest.
Keel.
2006. aasta rahvaloenduse järgi räägib inglise keelt emakeelena 833 105 inimest ehk 92,53% elanikkonnast. Prantsuse keelt rääkis 32 540 inimest ehk 3,62%.
Haldusjaotus.
Provints jaguneb halduslikult 15 maakonnaks ja 3 piirkondlikuks omavalitsuseks. 
Piirkondlikud omavalitsused moodustati 1995. ja 1996. aastal samanimeliste maakondade ja seni neisse mittekuulunud linnade liitmisel ühise omavalitsuse alla.
Aavere mõis

Aavere mõis (saksa keeles "Afer") oli rüütlimõis Järvamaal Koeru kihelkonnas. Nüüdisajal asub endine mõisasüda Lääne-Virumaal Väike-Maarja vallas.
Ajalugu.
Aavere mõis rajati 1765. aastal Kiltsi mõisa karjamõisana. 1775. aastal eraldati Aavere mõis Kiltsi mõisast omaette mõisaks.
Mõis rajati Aavere külla ja esialgu olid neil Kiltsi mõisaga samad omanikud. Pärast eraldamist arvati Aavere mõis Koeru kihelkonda (kiriklikult kuulus Aavere sinna juba varem). Aavere küla mõisastati ja kaotati 19. sajandi keskel.
Algul kuulus mõis Tiesenhausenitele, alates 1830. aastast Harpedele. Alates 1902. aastast kuni võõrandamiseni 1919. aastal oli omanikuks August Berendts.
Mõisaansambel.
Aastatel 1877–1881 − Rudolf von Harpe ajal − ehitati Aaverre üks Eesti kaunimaid uusgooti stiilis mõisahooneid. Hoone oli keskosas ühekorruseline, otstest aga kahekorruseline kiviehitis. Peahoone otsad olid kaetud hoonega risti olevate viilkatustega, mida iseloomustasid keeruka kujuga astmikviilud. Viiludes paiknesid erineva kujuga uusgooti petikniššid ja orvad. Kahe suure viilu vahel fassaadi keskosal asus lisaks veel väike astmikviil.
Pärast mõisa võõrandamist oli hoones palju aastakümneid hooldekodu. 1960. aastatel ehitati hoone täiskahekorruseliseks. 1996. aasta laastav tulekahju jättis hoone varemeisse; sellest on säilinud praktiliselt ainult müürid.
Anne mõis (Urvaste)

Anne mõis (saksa keeles "Annenhof, Koik-Annenhof") oli rüütlimõis Urvaste kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Valga maakonda Otepää valda.
Anne mõis eraldati Koigu mõisast 1799. aastal ja 1804. aastast sai sellest iseseisev rüütlimõis. Mõisa omanikud vahetusid tihti. 20. sajandi algul kuulus mõis naabermõisa Koigu omanikule Karl von Derfeldenile, Annemõisal ja Koigul olid alates 1860. aastast taas samad omanikud ning tegelikuks peamõisaks kujuneski Annemõisa. Sellest ka saksakeelne mõlema mõisa nime sisaldav nimi "Koik-Annenhof". 
Viimane omanik oli aastatel 1917−1919 Adele Sophie Friederike von Radloff (sündinud Hechel; 1857−1931).
Mõisa peahoone on hävinud. Säilinud on kolme kaaravaga ait ja tall-tõllakuur, mis paiknevad üksteise suhtes nurgi kunagise peahoone esise auringi äärtes. 1990. aastate lõpul olid neist hooneist alles vaid varemed.
Avanduse mõis

Avanduse mõis on rüütlimõis Virumaal Simuna kihelkonnas. Nüüdisajal jääb endine mõisasüda Lääne-Viru maakonda Väike-Maarja valla territooriumile.
Ajalugu.
Avanduse mõisa (saksa keeles "Awandus") on esmamainitud 1494. aastal, mil ta kuulus Taubedele. 17. sajandil läks mõis Fockide valdusse.
1849. aastal ostis krahv Friedrich Benjamin von Lütke haagikohtunik Theodor von Schwebsilt 110 000 rubla eest Avanduse mõisa koos Orguse karjamõisaga. Mõisa juurde kuulusid selle ajal ka jahuveski, saeveski, sepapada, aidad, piimaruum, viinavabrik ja Simuna kõrts. Kuna F. B. von Lütke ise resideeris algul Peterburis, korraldas mõisa asju tema sõber, Roela mõisnik Ferdinand von Wrangell. Hiljem elas F. B. von Lütke kuni surmani Avandusel.
1882. aastal läks mõis Bremenite valdusse (kellele kuulusid ka Pudivere, Võivere, Venevere, Orguse ja Kapu mõis): Venevere mõisa rentniku Ernst von Bremeni, seejärel selle vennapoeg Tuve von Bremenile ja mõisa viimane omanik oli 1888/1889. aastast kuni 1919. aasta maareformiga mõisa võõrandamiseni Konstantin Karl von Bremen. K. von Bremenile kuulusid ka Koeru kihelkonnast Kapu mõis, 1911. aastast Võivere ja Pudivere mõis, mis koos Orguse ja Liinemõisa karjamõisaga moodustasid ühe suurema maavalduse Lääne-Virumaal.
1913. aastal kuulusid mõisale järgmised ettevõtted: jahu- ja saeveski (vesiveski), auru jõul töötav viinavabrik, lubjaahjud ja kivimurd Võiveres, tõrvaahi Orgusel. Mõisamajanduses tegeldi veise- ja tõuhobuste kasvatamisega, metsamajanduse ja aiandusega.
Mõisahoone.
Esimese uhke mõisahoone, häärberi lasi ehitada Rootsi kindraladjutant, hilisem Sagadi mõisnik Gideon von Fock (1679–1684), kuid see põletati Põhjasõjas.
Siiani säilinud mõisa ülipikk ja liigendatud historitsistlik peahoone on ehitatud mitmes järgus ning on saanud oma lõpliku kuju 20. sajandi algul. Mõisahoone vanim osa on hoone parempoolne ots, mis on 1760. aasta paiku ehitatud kahekorruseline barokne kiviehitis. 19. sajandil lisati peahoone vasakule tiivale mitmeid juurdeehitusi.
1899–1902 väldanud viimase ümberehituse autor oli arhitekt Rudolf von Engelhardt. Sellega liideti hoonega ka vasakul paiknenud vana valitsejamaja, mis ehitati põhjalikult ümber. Selle tulemusena kujunes omanäoline uusrenessansi sugemetega hoone, mis on osalt kahe-, osalt aga ühekorruseline.
Ajaloomälestisena kuulub mõisahoone riikliku kaitse alla. 1972. aastal, kui möödus 175 aastat F. B. von Lütke sünnist, siis paigaldati mõisahoone seinale 30. septembril 1972 F. Lütke mälestustahvel.
1955. aastani asus mõisas Põllutöö Rahvakomissariaadi Avanduse Põllunduskool, hiljem Simuna sovhoosi keskus. 2005. aastani asus hoones Avanduse vallavalitsus, kuid 2005. aastal liitusid Avanduse ja Väike-Maarja vald.
Aru mõis (Nõo)

Aru mõis (saksa keeles "Arrohof") oli rüütlimõis Tartumaal Nõo kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisakompleks Tartu maakonna Elva valla Mälgi küla territooriumile.
Ajalugu.
Aru mõisat ("Arrohof") on esmamainitud 1582. aastal Rzeczpospolita ürikutes. Pärast piirkonna Rootsi kuninga võimu alla minemist 1625. aastal läänistati mõis 1632. aastal Tartu õuekohtu president Peder Eriksson Sparrele (1592–1647), hiljem oli omanik tema poeg Per Persson Sparre (1633–1669), kelle abikaasa Sigridi (sünd. Horn af Åminne; 1630–1693) omanduses oli mõis kuni mõisate reduktsioonini.
Pärast Põhjasõda said mõisaomanikeks Osterwaldid. 19. sajandi keskel omandas mõisa von zur Mühlenite aadliperekond (Georg von zur Mühlen (1798–1877), Aru perekonnaliini rajaja Tartumaal, dr med Georg Friedrich von zur Mühlen (1828–1907), Georg Ferdinand von zur Mühlen ja Rudolph Julius von zur Mühlen, Rudolf Julius von zur Mühlen (1845–1913). Rudolf Julius von zur Mühleni käest ostis mõisa 1913. aastal soomlane filosoofiamagister , kes kinkelepinguga 1917. aastal andis mõisa, mille väärtus oli 312 000 rubla, Minni Karli t Rüütli (sünd Auer), Tartu 2. Gildi kaupmees Oskar, Karli p Wirkhaus, kolleegiumi assessor Peeter, Jakobi p Kase, Tartu kodanik Alexander, Peteri p Keis, Heinrich, Jaani p Koppel, Tartu kodanik Hans, Tõnise p Lellep ja Mihkel, Everti p Parts, vannutatud advokaat Karl, Everti p Parts, õpetaja Evald Jaani p Steinberg ja arst Anton, Mardi p Schulzenberg. Aru mõis oli üks umbes seitsmest protsendist rüütlimõisatest, mis siirdusid eestlaste kätte.
Jaan Prüüs ostis mõisa 1917. aastal.
Mõisasüda jäi Prüüside kätte ka pärast 1919. aasta maade riigistamist. Küll võttis mõisa ära Nõukogude võim, kes küüditas omanikud Siberisse. 1992. aastast kuulus mõisasüda Prüüside järglasele Mall Kirsipuule, kes tapeti 2003. aastal röövmõrvas.
Mõisaansambel.
Peahoone.
Aru mõisa härrastemaja oli ühekorruseline välimuselt lihtne lameda katusega hoone, mis püstitati 1840. aastatel. Hoonet ilmestas otsas asunud lai klassitsistlik aken-uks, mille ette püstitati hiljem historitsistlik veranda. 
Mõisahoones oli 16 tuba. Suurem osa mõisa sisustavast mööblist oli pärit Peterburist. 
Teise maailmasõja aastail hoiti Aru mõisahoone keldrites Eesti Rahva Muuseumi kogusid. Nõukogude perioodil kasutati mõisa peahoonet kolhoosikontorina. Hoone otsas paiknenud historitsistlik veranda lammutati ja aken müüriti kinni, lisaks tehti hoonele juurdeehitus. Remondi käigus lõhuti kõik ajaloolised kaminad ja ahjud.
Mõisakompleks.
Mõisakompleksi kuulus veel valitsejamaja, ait, meierei, veidi eemal asuv koorejaam, veski ja laut. Mõisale kuulus mitu karjamõisat ja moonakate maja. 
Praegu on veel säilinud ait, valitsejamaja ja meierei. Neist esinduslikum on suur tellisait. Aida keskosas on kolme kaaravaga kaaristu ja välimust kaunistavad ristikujulised õhutusavad otsaviiludel. Hoone restaureeriti osaliselt 2000. aastal.
18. sajandi lõpul rajati mõisa barokkstiilis park, kuhu istutati 42 liiki taimi. Pargitiigi kaldal oli kiviktaimla.
Mõisa kalmistu.
Mõisa kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umbes 0,6 km kaugusele lõunaedelasse.
Essu mõis

Essu mõis (saksa keeles Jess) oli rüütlimõis Haljala kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne-Viru maakonna Haljala valda.
Ajalugu.
Esimesed andmed Essu mõisast pärinevad 1496. aastast, mil see kuulus von Wrangelli aadlisuguvõsale. Seejärel said mõisa omanikeks Krusensternid. 1794. aastal pärandas Karl Adolph Krusenstiern Essu mõisa Carolina von Krusensternile, kelle kaasavarana läks mõis 1840. aastal Dellingshausenite valdusse. 
Carolina ja tema mehe parun Friedrich Adolph von Dellingshauseni pärandvara jagamise lepingu järgi sai nende poeg Karl Thomas von Dellingshausen Essu ja Hulja mõisa koos Kruusimäe mõisaga, Undla mõisa koos Räsna mõisa juurde kuuluva Pilo külaga ning Andja ja Toomla mõisa. 1849. aastal müüs Karl Thomas von Dellingshausen Toompea kodanikule Andreas Goldbergile Essu mõisa juurde kuuluva Tammispea karjamõisa. 1857. aastal, oma eluajal, pärandas meeskohtunik Karl Thomas von Dellingshausen oma pojale ooberstleitnant Friedrich von Dellingshausenile Andja mõisa koos Toomla mõisamaakohaga (15 000 hõberubla) ning Hulja, Essu ja Undla mõisa, jättes endale kuni surmani Andja ja Essu mõisa valdamisõiguse koos lubadusega vanemate eluajal mitte mõisaid müüa ega pantida. 1868. aastal müüs Friedrich Ewald Thomas von Dellingshausen Andja ja Essu mõisa ning Toomla mõisamaakoha oma vennale kaardiväe erupolkovnik Iwan von Dellingshausenile hinnaga 125 000 hõberubla. Iwan von Dellingshauseni (surn 11.09.1875) ja paruness Pauline Friedericke Emilie von Dellingshauseni (surn 13.03.1892) surma järel pärisid Essu ja Andja mõisa võrdselt nende tütred Alexandrine ja Julie, kes said mõisad oma valdusse 1893. aastal. 
Järgmisteks omanikeks said Ungern-Sternbergid. Pärijatevahelisel kokkuleppel ostis paruness Julie Therese von Ungern-Sternberg (sünd von Dellingshausen) Essu mõisa 165 000 rubla eest ja Andja mõisa (804 tessatini) 49 017 rubla eest. 1902. aastal ostis ta Tammispea mõisamaatüki 21 000 rubla eest ja liitis selle taas Essu mõisaga.
1919. aastal, enne võõrandamist, oli Essu mõisa omanik Julie Therese von Ungern-Sternberg.
Mõisahoone.
Essu mõisa ühekorruseline klassitsistlik kivist peahoone ehitati 1820.–1830. aastatel. 1894. aastal ehitati see arhitekt Friedrich Modi projekti järgi ümber historitsistlikuks.
1978. aastal lisati hoonele mahukas juurdeehitis, millega muudeti suurel määral mõisahoone ilmet.
Tänapäeval on mõis eravalduses ning kasutusel turismiteenuseid pakkuva majutus- ja söögikohana.
Häädemeeste kihelkond

Häädemeeste kihelkond (lühend Hää, saksa keeles "Kirchspiel Gudmannsbach") oli kihelkond Pärnumaal ja Liivimaa kubermangu Pärnu kreisis.
Piirkonna ajalugu.
Muinasaja lõpul oli hilisema Häädemeeste kihelkonna territoorium hõredalt asustatud ja kuulus erinevate hinnangute kohaselt Metsepole, Soontagana ja/või Sakala koosseisu. Liivimaa ordu ajal kuulus ala Pärnu komtuurkonda, kuid võimalik et osa kihelkonnast ka Viljandi komtuurkonna haldusalasse.
Häädemeeste kihelkond (saksa keeles "Kirchspiel Gudmannsbach") moodustati 1862. aastal alast, mis 17. sajandi lõpus kuulus Tori kihelkonda, 18. sajandi esimesel poolel Pärnu kihelkonda, aastast 1752 Saarde kihelkonda ja 1776–1862 uuesti Tori kihelkonda. Kihelkonna maa-ala hõlmas kitsa rannariba Liivi lahe ääres alates Pärnu kreisi maadest, täpsemalt Uulust, kuni vana Volmari (saksa keeles "Wolmar", läti keeles Valmiera) maakonna Salatsi kihelkonna alguseni Treimani juures.
17. sajandi teisest poolest alates oli Häädemeestel abikirik, tänapäevani säilinud Häädemeeste luterlik kirik on ehitatud 1874. aastal. Aastatel 1846–48 läks rohkem kui 40% rahvastikust üle õigeusku. Häädemeeste ja Tahkuranna õigeusu kirikud ehitati valmis 1872. aastaks.
Häädemeeste kihelkonna mõisad.
Kihelkonnas oli 4 mõisa, neist 1 kirikumõis ja 3 riigimõisa.
Häädemeeste kihelkonna vallad.
Häädemeeste kihelkonna vallad alates 1866:
Kihelkonna alad tänapäeval.
Häädemeeste kihelkonna alad kuuluvad Pärnu maakonna Häädemeeste valda.
Risti kihelkond

Risti kihelkond ehk Harju-Risti kihelkond (lühend Ris, saksa keeles "Kirchspiel Crucis in Harrien" hiljem "Kirchspiel Kreuz in Harrien") oli kihelkond Harjumaa lääneosas ja Eestimaa kubermangu Harju kreisis.
Asehalduskorra ajal kuulus kihelkond Tallinna asehaldurkonna Paldiski kreisi.
Piirkonna ajalugu.
Muinasajal moodustasid hilisema Risti kirikukihelkonna alad Revala maakonna Vomentagana muinaskihelkonna edelanurga.
Ristiusu vastuvõtmisest kuulus piirkond Keila kihelkonna koosseisu.
13. sajandil eraldusid Keila kihelkonnast iseseisvate kihelkondadena Harju-Madise ja Nissi kihelkond.
Läbi keskaja kuulus kihelkonna maa Padise kloostrile.
1638–1710 oli kogudusel oma vaimulik. Nõva ümbrus, mis kuulus Lääne-Nigula kihelkonda, liideti 1653. aastal Risti kogudusega. Nõval olev Olavi kabel muutus Risti kiriku abikirikuks.
1710. aastal liideti kihelkonna maa-alad kiriklikult uuesti Harju-Madise kihelkonnaga. Asehalduskorra ajal kuulus kihelkond Tallinna asehaldurkonna Paldiski kreisi.
1870. aastast oli Risti kihelkond iseseisev kihelkond, mille kihelkonnakirik on Risti kirik.
Aastatel 1870–1897 kuulusid kihelkonda ka Pakri saared.
Risti kihelkonna mõisad.
Kihelkonnas asus üks kirikumõis, viis rüütlimõisa, üks poolmõis ja viis karjamõisa.
Harju-Madise kihelkonna mõisavallad.
Harju-Madise kihelkonnas moodustati hilisema Risti kihelkonna alal järgmised mõisavallad.
Sellesse ajalooperioodi jääb ka inimestele perekonnanimede panemine.
Harju-Madise kihelkonna vallad.
Harju-Madise kihelkonna vallad alates 1866. aastast:
Harju-Madise kihelkonnas moodustatud vallad hilisema Risti kihelkonna alal.
1896. aastal moodustati
Kihelkonna alad tänapäeval.
Tänapäeval jäävad kihelkonna alad peaaegu täielikult Harju maakonda, vaid osa läänepoolsest alast Nõva ümbruses jääb Lääne maakonda Lääne-Nigula valda.
Reit im Winkl

Reit im Winkl on vald Saksamaal Baieri liidumaa Traunsteini ringkonna kaguosas. Valla pindala on 70,99 km².
Vald on kuulus turismikoht, eriti talispordiharrastajaile. 
Vallas elas 2016. aasta 31.detsembri seisuga 2363 elanikku.
Ruila mõis

Ruila mõis (saksa keeles "Ruil") oli rüütlimõis Harjumaal Hageri kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisakompleks Harju maakonna Saue valla maadele.
Ajalugu.
Ruila mõisat on esmamainitud 1417. aastal, kui mõis oli Tallinna linnusekomtuuri residents. 1622. aastal läänistas Gustav II Adolf mõisa Riia bürgermeister Johann Ulrichile. 17. sajandil eraldati tolleaegsest suurest mõisast mitu mõisa, nende hulgas Haiba mõis ja Laitse mõis. 1685 Ruila mõis redutseeriti, kuid Karl XII tagastas selle 1701. aastal Johann Jürgen von Ulrichile. Tema surma järel päris mõisa tema poeg, leitnant Hermann Ewert von Ulrich. Mõis pärandus temalt edasi oma venna Gustav von Ulrichi pojale. 1787 päris mõisa Friedrich Johann von Ulrich. Peale tema neljanda tütre Katharina Friederike abielu Magnus Adolf Theodor von Bremeniga läks Ruila mõis üle Bremenite aadlisuguvõsale. Ruila oli Bremenite valduses kuni 1939. aastani, kui viimane mõisasüdame (100 ha) omanik Arved Bremen Saksamaale ümber asus.
Mõisa peahoones asub tänapäeval kool, tallis tegutseb ratsaspordibaas. Säilinud on ka muid kõrvalhooneid ja suur park. Projekti "Unustatud mõisad" raames korraldatakse Ruila mõisas külastuspäevi.
Mõisahooned.
Mõis on rajatud muinasaegsesse kultusepaika, millest annab aimu ka koolimaja külje all paiknev peaaegu maasse vajunud kultusekivi.
Keskaegne mõisahoone purustati 16. sajandil Liivi sõja ajal Vene vägede poolt. Omaaegsele kindluselamule viitab tänini säilinud osa keskaegsest hoonest – pooleteise meetri paksune laskeavadega sein, mille varemetest on ümberehituste käigus kohandatud jääkeldri vahesein. 
Praegust, 1859. aastal Julius Bernhard von Bremeni rajatud mõisahoonet võib lugeda klassitsistlike lisanditega historitsistlikus stiilis ehitiseks. 17. sajandil püstitatud esimene korrus on ehitatud paekivist ja 19. sajandil lisatud teine korrus puidust. Mõlemal korrusel on säilinud 19. sajandi ahje, barokse vormistusega tahveluksi ning laud- ja parkettpõrandaid. Hoones on 11 mõisaaegset ahju, mis on senini töökorras. Peahoone renoveeriti 2000. aastal. 
Mõisakompleksi kuuluvad Ruila mõisa peahoone, ait, tõllakuur, tallid, sepikoda ja park.
Mustjala valla lipp

Mustjala valla lipp on endise Eesti haldusüksuse Mustjala valla lipp.
Lipp kinnitati 2. augustil 1998.
Lipu kirjeldus.
Valla lipuks on ruudukujuline vapilipp, vertikaalselt sirgelt ja horisontaalselt laineliselt poolitatud kangas, mille vardapoolne ülemine ja lehvipoolne alumine väli on valged, vardapoolne alumine sinine ning lehvipoolne ülemine roheline. Vardapoolsel valgel väljal paikneb kaldasendis roheline tähtrist, selle haardes neli sinist sõõri. 
Lipu normaalmõõtmed on 105×105 cm.
Põhjendus.
Lipuvärvid tähistavad paest pinnast, merd ja metsarohkust ja lipuväljade jaotus viitab valla pankrannikule, tähtrist koos sõõridega sümboliseerivad kadakaokkaid ja -marju.
Lipu kasutamise kord.
Lippu kasutati järgnevalt:
Nissi valla lipp

Nissi valla lipp on Harju maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Nissi valla lipp.
Lipp kinnitati 21. novembril 1994.
Lipu kirjeldus.
Valla rohe-kollane lipp on jaotatud horisontaalselt seitsmeks laiuks, iga laid hõlmab 1/7 lipu laiusest. Alates ülemisest äärest neli rohelist ja kolm kollast laidu. 
Lipu laiuse ja pikkuse vahekord on 7:11 ning normaalsuurus 105x165 cm.
Põhjendus.
Valla lipu värvid on tuletatud Nissi valla vapilt. Kolm kollast värvilaidu sümboliseerivad vapil olevat kolme kuldset metspähklit - usku, lootust ja armastust. Roheline aga sümboliseerib enamikku valla territooriumist katvat metsa.
Emmi Haux

Emmi Haux (on kasutatud ka nimekuju "Emmy"; abielus Emmi Holdmann; 15. mai 1904 Frankfurt – 1987) oli saksa kergejõustiklane. 
4. augustil 1929 püstitas ta maailmarekordi 57.05 meetrit odaviskes mõlema käega. 
Ta püstitas 21. mail 1923 mitteametliku 100 m jooksu maailmarekordi 12,7 sekundit ning 1928 ja 1929 4×100 m teatejooksus. 20. juulil 1929 püstitas ta Saksamaa rekordi 100 m jooksus ajaga 12,6 sekundit. 
Naiste maailmamängudel 1930 startis ta 100 m jooksus. Eeljooksus oli ta ajaga 13,1 teine, vahejooksus langes ilma ajata välja. 
Saksamaa meistrivõistlustel tuli Emmi Haux 1923. ja 1924. aastal Saksamaa meistriks ja 1926. aastal saavutas teise koha. Tõkkejooksus tuli ta 1931. ja 1932. aastal teiseks. Odaviskes tuli ta 1926. aastal teiseks. Kuulitõukes tuli ta 1923. aastal kolmandaks. Kaugushüppes tuli ta 1923. aastal teiseks. 
Emmi Haux kuulus spordiühingusse Eintracht Frankfurt (SC 1880 Frankfurt). 
Ta oli 1,67 m pikk ja tema võistluskaal oli 58 kg.
Bayreuth

Bayreuth on linn Saksamaal Baierimaal, Ülem-Frangimaa keskus. Asub Maini jõe ääres.
Bayreuthi on esmamainitud 1194. aastal "Baierrute" nime all Bambergi piiskopi Otto II ürikus.
Bayreuthis elas oma elu lõpul helilooja Richard Wagner, nüüd peetakse seal tema auks muusikafestivale. Bayreuthi on maetud ka Ferenc Liszt, kes elas oma viimased eluaastad Wagneri juures.
Claudia Nystad

Claudia Nystad (neiupõlvenimega Künzel; sündinud 1. veebruaril 1978 Zschopaus) on Saksamaa suusataja.
2004. aasta jaanuaris võitis ta maailma karikasarja etapil Otepääl 15 km ühisstardiga sõidu 0,9-sekundilise eduga Kristina Šmiguni ees.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Claudia Künzel on osalenud 232 maailma karikasarja etapil (), jõudnud poodiumile 26 korda ja võitnud neli maailma karikasarja etappi.
Isiklikku.
2005. aasta suvest on ta abielus endise Ameerika Ühendriikide murdmaasuusakoondise treeneri Trond Nystadiga. Trond Nystad on Katrin Šmiguni elukaaslase ja tütre Kristin Heleni isa Knut Nystadi kaksikvend.
Georges André

Georges Yvan André (Géo André; 13. august 1889 – 4. mai 1943) oli prantsuse kergejõustiklane.
Georges André võitis 1908. aasta suveolümpiamängudel kõrgushüppes hõbemedali ja 1920. aasta suveolümpiamängudel pronksmedali 4×400 m teatejooksus. 
Ta osales Teise maailmasõja ajal prantsuse vastupanuliikumises, sattus vangi ja lasti gestaapolaste poolt maha 4. mail 1943.
Gwen Torrence

Gwen Torrence (sündinud 12. juunil 1965 Lithonias Georgia osariigis) on USA kergejõustiklane (põhidistantsid 100 m, 200 m ja 400 m jooks). 
Saavutused.
Olümpiamängudel.
Barcelona 1992
Atlanta 1996
Maailmameistrivõistlustel.
Tōkyō 1991
Stuttgart 1993
Göteborg 1995
Riia piiskoppide ja peapiiskoppide loend

Riia piiskoppide ja peapiiskoppide loend loetleb kronoloogilises järjestuses katoliku kiriku Riia piiskoppe ja Riia peapiiskoppe ning nende eelkäijateks olnud Liivimaa ehk Üksküla piiskoppe.
Alates 1566 läksid sekulariseeritud Riia peapiiskopkonna valdused Leedu suurvürsti, 1569. aastal aga Leedu-Poola ühisriigi Rzeczpospolita valdusse.