tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Philipp Jakob Spener

Philipp Jakob Spener (23. jaanuar 1635 – 5. veebruar 1705) oli luterlik teoloog Saksamaal, kes pani aluse pietismile. Seetõttu on teda nimetatud pietismi isaks. 
"Pia Desideria".
Speneri olulisim teos on "Pia Desideria", mis ilmus 1675. aastal. Raamat jaguneb kolmeks. Kõigepealt paneb Spener kirikule diagnoosi, siis prognoosib selle tervenemist ja seejärel esitab konkreetse reformiprogrammi, kuidas tervendamine teoks saab. Reformiprogramm nägi ette aktiivset ilmikute kaasamist kiriku mõtteellu, piiblilugemise soodustamist hariduskolleegiumites toimuva ettelugemisega, et sisu mõistaksid ka kirjaoskamatud. Jutlus pidi olema vaba inimliku tarkuse demonstreerimisest ja ilukõnest ning orienteeritud lisaks usuküsimustele ka sisemisele vagadusele.
Mattias Johansson

Mattias Erik Johansson (sündinud 16. veebruaril 1992 Jönköpingis) on Rootsi jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Poola kõrgliiga klubis Varssavi Legia ja Rootsi jalgpallikoondises.
Aastatel 2009–2012 mängis ta Rootsi kõrgliiga klubis Kalmar FF, 2012–2017 Hollandi kõrgliiga klubis Alkmaari AZ,
2017–2020 Kreeka kõrgliiga klubis Panathinaikόs ja 2020–2021 Türgi kõrgliiga klubis Gençlerbirliği. 2013. aastal võitis ta AZ-iga Hollandi karikavõistlused.
2021. aasta juunis sõlmis ta kaheaastase lepingu Varssavi Legiaga.
Rootsi jalgpallikoondises tegi Johansson debüüdi 28. mail 2014 sõprusmängus Taani vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 8. oktoobril 2020 sõprusmängus Venemaa vastu.
Urania (Viin)

Urania on avalik haridusinstituut ja observatoorium Austria pealinnas Viinis. Juugendstiilis hoone ehitati 1909. aastal arhitekt Maximilian Fabiani, kes oli Otto Wagneri õpilane, projekti järgi Viini jõe suudmesse. Kreeka mütoloogiast tuntud Urania järgi nimetatud ehitise avas 1910. aastal Austria-Ungari keiser Franz Joseph I.
Teise maailmasõja ajal sai see tugevalt kannatada ja kuppel koos observatooriumiga hävis täielikult. Pärast rekonstrueerimist avati hoone uuesti 1957. aastal. Tähetorni on aastate jooksul pidevalt tehniliselt täiustatud.
Kuigi Urania täidab nüüd paljusid funktsioone, on see jätkuvalt linna vanim avalik vaatluskeskus. Praegu on seal ka seminariruumid ning töötab kino, kus peetakse iga-aastasi filmifestivale Viennale ja Nordiale. Seal on ka näitleja Hans Krause loodud nukuteater.
Lisaks on seal mälestustuba Kindertranspordile, mida korraldas Hollandi vastupanuvõitleja ja humanitaarabistaja Gertruida Wijsmuller-Meijer, kellel õnnestus 1938. aasta detsembri alguses pärast Adolf Eichmanniga peetud läbirääkimisi päästa esimesed 600 juudi päritolu last. 
Samuti on seal restoran.
Wanderson

Wanderson Maciel Sousa Campos (tuntud ka lihtsalt kui Wanderson ; sündinud 7. oktoobril 1994 São Luísis) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Brasiilia kõrgliiga klubis Internacional.
Aastatel 2002–2009 kuulus ta Hollandi klubi Amsterdami Ajaxi noorteakadeemiasse. Seejärel liitus ta Belgia klubiga Beerschot, debüteerides Belgia kõrgliigas hooajal 2012–13. Aastatel 2013–2015 mängis ta Belgia kõrgliiga klubis Lierse.
2015. aasta juulis liitus ta Hispaania kõrgliiga klubiga Getafe. Hooajal 2016–2017 kuulus ta Austria kõrgliiga klubi Salzburgi Red Bulli koosseisu.
2017. aasta juunis sõlmis ta viieaastase lepingu Venemaa kõrgliiga klubiga FK Krasnodar. 2022. aasta märtsis läks ta laenule Internacionali.
Tema isa Wamberto mängis 1990. ja 2000. aastatel klubikarjääri jooksul Hollandi ja Belgia klubides. Wandersoni vanem vend Danilo on samuti jalgpalluril. Wandersonil on samuti Belgia kodakondsus.
Tomáš Pekhart

Tomáš Pekhart (sündinud 26. mail 1989 Sušices) on Tšehhi jalgpallur, kes mängib ründajana Poola kõrgliiga klubis Varssavi Legia.
2006. aastal liitus ta Inglismaa klubi Tottenham Hotspuri noorteakadeemiaga, kuid klubi põhimeeskonnas tal debüüti teha ei õnnestunud. Hooaja 2008–09 esimeses pooles mängis ta laenul Inglismaa esiliiga klubis Southampton.
Klubikarjääri jooksul on Pekhart mänginud veel Tšehhi kõrgliiga klubides Praha Slavia, FK Jablonec, Praha Sparta, Saksamaa klubides 1. FC Nürnberg ja FC Ingolstadt, Kreeka kõrgliiga klubis Ateena AEK, Iisraeli kõrgliiga klubis Be'er Sheva Hapoel ning Hispaania esiliiga klubis Las Palmas. 2016. aastal võitis ta AEK-iga Kreeka karikavõistlused ja tuli 2018. aastal Be'er Sheva Hapoeliga Iisraeli meistriks.
2020. aasta veebruaris sõlmis ta kahe ja poole aasta pikkuse lepingu Legiaga. Hooaegadel 2019–20 ja 2020–21 on ta klubiga tulnud Poola meistriks. Hooajal 2020–21 oli Pekhart Poola kõrgliiga suurim väravakütt (22 väravat).
2006. aastal võitis Tšehhi kuni 17-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistrivõistlustel hõbemedali. Aasta hiljem võitis Tšehhi kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel samuti hõbemedali. Tšehhi jalgpallikoondises tegi Pekhart debüüdi 22. mail 2020 sõprusmängus Türgi vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 12. oktoobril 2012 MM-i valikmängus Malta vastu. Ta on kuulunud Tšehhi koondisse 2012. ja 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Kaldoja

Kaldoja on eesti perekonnanimi. 
2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kaldoja 265 inimesel (126 mehel ja 139 naisel). Perekonnanimede levikult oli Kaldoja meeste puhul 592. ja naiste puhul 593. kohal. Levinuim on see Pärnu maakonnas, kus seda on 10 000 elaniku kohta 4,61.
Kilk (perekonnanimi)

Kilk on eesti perekonnanimi.
2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kilk 326 inimesel: 148 mehel ja 178 naisel. Perekonnanimede levikult on Kilk meeste puhul 469. kohal ja naiste puhul 407. kohal. Perekonnanimi Kilk on levinuim Järva maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 6,02.
Mäesuusatamine 2022. aasta taliolümpiamängudel

Mäesuusatamine 2022. aasta taliolümpiamängudel toimus Hiinas Yanqingi linnarajoonis Xiaohaituo mäesuusakeskuses. Võistlused toimusid 6.–19. veebruarini.
Pekingi olümpiamängude programmis oli 11 võistlusala, nii meestel kui ka naistel kiirlaskumine, slaalom, suurslaalom, ülisuurslaalom ja alpi kahevõistlus ning võistkonnavõistlus. Programm pole võrreldes viimaste olümpiamängudega 2018. aastal Pyeongchangis muutunud.
Algne plaan oli mängude eel katsevõistlused tavapäraselt läbi viia, et korraldajad ja sportlased saaksid raja ja muude tingimustega kohaneda ning protsesse taliolümpiamängudeks optimeerida. Need langesid aga koroonapandeemia ohvriks, mis oleks lubanud Hiinasse siseneda ainult rangete karantiinireeglite järgi.
Eestlaste osalemine.
Eestit esindas mäesuusatamises kaks sportlast: meestest Tormis Laine ja naistest Katlyn Vesterstein.
Võistluste ajakava.
Kõik ajad on kohaliku aja järgi (UTC+8), vastavalt ametlikule ajakavale, mis kehtis 2021. aasta märtsi seisuga.
Tulemused.
Mehed.
Kiirlaskumine.
Tugeva tuule tõttu toimus võistlus 6. veebruari asemel 7. veebruaril. Olümpiavõitjaks tuli 34-aastane šveitslane Beat Feuz, kellel on nüüd olümpiamängudelt täiskomplekt medaleid: neli aastat varem võitis ta ülisuurslaalomis hõbemedali ja kiirlaskumises pronksmedali. Pronksmedali võitis 41-aastane prantslane Johan Clarey, kellest sai vanim olümpiamedalist mäesuusatamises. Clarey parim koht olümpiamängudel enne seda oli 18., mille ta saavutas 2018. aastal kiirlaskumises. Pronksmedali võitis kaheksa aastat tagasi sellel alal olümpiavõitjaks tulnud austerlane Matthias Mayer.
&lt;br&gt;7. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 42
&lt;br&gt; Olümpiavõitja 2018: Aksel Lund Svindal, Norra
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Slaalom.
&lt;br&gt;16. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 88
&lt;br&gt; Olümpiavõitja 2018: André Myhrer, Rootsi
&lt;br&gt;
&lt;br&gt; Ametlikud tulemused
Suurslaalom.
&lt;br&gt;13. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 89
&lt;br&gt; Olümpiavõitja 2018: Marcel Hirscher, Austria
&lt;br&gt;
&lt;br&gt; Ametlikud tulemused
Ülisuurslaalom.
&lt;br&gt;8. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 47
&lt;br&gt; Olümpiavõitja 2018: Matthias Mayer, Austria
&lt;br&gt;
&lt;br&gt; Ametlikud tulemused
Alpi kahevõistlus.
&lt;br&gt;10. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 27
&lt;br&gt; Olümpiavõitja 2018: Marcel Hirscher, Austria
&lt;br&gt;
&lt;br&gt; Ametlikud tulemused
Naised.
Suurslaalom.
Olümpiavõitjaks tulnud rootslannale Sara Hectorile oli see esimene individuaalne tiitlivõistluste medal. Enne seda oli ta võitnud kolm medalit maailmameistrivõistlustelt, kuid kõik võistkonnavõistluses. Valitsev olümpiavõitja Mikaela Shiffrin eksis esimesel laskumisel ja oli sunnitud katkestama.
&lt;br&gt;7. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 80
&lt;br&gt; Olümpiavõitja 2018: Mikaela Shiffrin, USA
&lt;br&gt;
&lt;br&gt; Ametlikud tulemused
Ostrogi klooster

Ostrogi klooster (serbia keeles "Манастир Острог") on Serbia Õigeusu Kiriku klooster, mis asub peaaegu vertikaalses Ostroška Greda kaljus Montenegros. See on pühitsetud pühale Ostrogi Vasilile, kes on ka sinna maetud. Kloostrist paistab Bjelopavlići tasandik. Klooster asub Danilovgradi vallas, umbes 50 km kaugusel pealinnast Podgoricast ja 15 km kaugusel Nikšićist. Ostrogi klooster on riigi enim külastatud palverännakukoht.
Zeta jõgi

Zeta on 65 km pikk jõgi Montenegros. See on Shkodëri järve suubuva Morača lisajõgi, mis lähtub Vojniki mäe nõlvakult. Oma keskjooksul läbib see Bjelopavlići tasandikku ja liitub Morača jõega Podgorica lähistel.
Nikšići linna lähedal ületab jõge 270 meetri pikkune Tsaari sild, mis rajati 1894. aastal ja on arvatud oluliseks arhitektuurimälestiseks. Silla lähistel kulgev Slanski kanal ühendab seda ka Slansko järvega.
Jõel paikneb Perućica hüdroelektrijaam võimsusega 307 MW.
Viktor Šklovski

Viktor Šklovski (Виктор Борисович Шкловский, 24. jaanuar (vkj. 12. jaanuar) 1893 Peterburi – 5. detsember 1984 Moskva) oli vene kirjandusteadlane, üks vene formalismI peamisi esindajaid.
Pesukarulased

Pesukarulased ("Procyonidae") on kiskjaliste seltsi kuuluv imetajate sugukond.
Pesukarulaste sugukond kujunes arvatavasti välja 22,6 miljonit aastat tagasi.
Sellesse kuulub kuus perekonda 13 või 14 liiki, kes kõik elavad Ameerika parasvöötmes või troopikas. Pesukarulased elupaigaks on kõige tavalisemalt mets. Põhja-Ameerikas elav vöötsaba ("Bassariscus astutus") on kohastunud elama muuhulgas ka mägistel aladel ja kõrbetes. Sugukonna kõige suurem ja levinum liik pesukaru ("Procyon lotor") elab sageli linnalises keskkonnas. Võõrliigina on pesukaru introdutseeritud Euroopasse (samuti kohatud Eestis), Lääne-Aasiasse ja Jaapanisse.
Pesukarulaste tüvepikkus on 30–65 cm.
Pekingi olümpiamängud

Pekingi olümpiamängud võivad olla:
Aaron Ekblad

Aaron Ekblad (sündinud 7. veebruaril 1996 Windsoris Ontario provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Florida Panthers.
Aastatel 2011–2014 mängis ta Ontario Hockey League'i (OHL) klubis Barrie Colts. 2012. aastal pälvis ta OHL-i aasta parimale uustulnukale antava Emms Family Award'i. Hooajal 2013–14 lõi ta liigas kaitsemängijatest enim väravaid (23). 2014. aastal pälvis ta hooaja parimale kaitsemängijale antava Max Kaminsky Trophy ja valiti lisaks liiga hooaja sümboolsesse koosseisu.
2014. aastal valis Florida Panthers ta NHL-i "draft"is esimese valikuna. Panthersiga sõlmis ta lepingu sama aasta septembris. Alates hooajast 2014–15 on Ekblad kuulunud Panthersi põhikoosseisu. Esimese värava lõi ta NHL-is 1. novembril 2014 mängus Philadelphia Flyersi vastu. Oma debüüthooajal oli Ekblad kõige resultatiivsem kaitsemängija liigas ning ta pälvis hooaja lõpus liiga parimale uustulnukale antava Calder Memorial Trophy ja valiti liiga hooaja uustulnukate sümboolsesse koosseisu ("All-Rookie Team"). Lisaks sai ta Panthersi läbi aegade resultatiivsemaks kaitsemängijast uustulnukaks, ületades Ed Jovanovskile kuulunud klubi rekordi.
2015. ja 2016. aastal valiti Ekblad NHL-i tähtede mängule.
2015. aastal tuli Ekbad Kanada jäähokikoondise koosseisus maailmameistriks. Turniiril sai Ekblad kirja 4+3 ning oli enim väravaid löönud kaitsemängija. Ta kuulus Kanada koondisse ka 2018. aasta maailmameistrivõistlustel, kus ta lõi ühe värava ja andis viis väravasöötu, kuid Kanada pidi sel turniiril leppima neljanda kohaga.
Gustav Forsling

Johan Gustav Forsling (sündinud 12. juunil 1996 Linköpingis) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Florida Panthers.
Ta alustas klubikarjääri Rootsi klubis Linköpings HC, debüteerides Rootsi kõrgliigas hooajal 2014–15. Hooajal 2015–16 valiti Forsling Rootsi kõrgliiga parimaks noormängijaks.
2014. aastal valis Vancouver Canucks ta NHL-i "draft"is 124. valikuna. 2015. aasta jaanuaris müüdi Forslingi mängijaõigused Chicago Blackhawksile, kellega ta sõlmis 2016. aasta mais kolmeaastase lepingu. NHL-is debüteeris ta hooajal 2016–17 ning lõi 13. novembril 2016 mängus Montreal Canadiensi vastu oma esimese värava NHL-is.
2019. aasta juunis kaubeldi Forsling koos Anton Forsbergiga Carolina Hurricanesile. Hooajal 2019–20 sai Forsling mänguaega ainult American Hockey League'is Hurricanesi noorteklubis Charlotte Checkers.
2021. aasta jaanuaris liitus ta Panthersiga, kellega pikendas sama aasta juulis lepingut kolme aasta võrra.
2015. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel saavutas ta Rootsi kuni 20-aastaste koondisega neljanda koha. Forsling oli turniiril resultatiivseim kaitsemängija (3+5) ja valiti turniiri sümboolsesse koosseisu.
Vitas

Vitas (kodanikunimega Vitali Vladasovitš Gratšov, vene keeles Виталий Владасович Грачёв; sündinud 19. veebruaril 1979 Daugavpilsis) on ukraina juurtega lätivene ekstsentriline laulja.
Ta on tuntud oma falseti ja viieoktavise hääleulatuse poolest. Vitase muusikat on sageli raske liigitada, see sisaldab elemente teknost, elektroonilisest tantsumuusikast, klassikast ning džässist ja rahvamuusikast. 
Tema lugu "Opera 2" ilmus singlina 2001. aastal ning seda esitatakse sageli paljudes sotsiaalmeediakanalites.
Makedoonia diötsees

Makedoonia diötsees (ladina keeles "Dioecesis Macedoniae", kreeka keeles Διοίκησις Μακεδονίας) oli Rooma Keisririigi diötsees, mis kuulus Illüüria pretoriaaniprefektuuri koosseisu. Selle pealinn oli Thessaloníki.
Ajalugu.
Makedoonia diötsees moodustati ilmselt Constantinus Suure valitsusajal (306–337), kui Diocletianuse Möösia diötsees tükkideks jagati. Sellesse kuulusid Macedonia Prima, Macedonia Salutarise, Tessaalia, Epirus Vetuse, Epirus Nova, Ahhaia ja Kreeta provintsid. Lisaks Makedoonia diötseesile kuulusid Illüüria prefektuuri veel Daakia diötsees ja 379. aastani Pannoonia diötsees. 379. aastal viidi Pannoonia Itaalia pretoriaaniprefektuuri koosseisu ja Illüüria prefektuuri pealinnaks sai Sirmiumi asemel Thessaloniki.
Bernhard I (Baden)

Bernhard I Badenist (1364 – 5. aprill 1431, Baden) oli Badeni markkrahv aastatel 1391–1431.
Elu.
Bernhard oli Rudolf VI ja Sponheimi Mechthildi vanem poeg. Bernhard ja tema vend Rudolf VII sõlmisid 1380. aastal pärimislepingu, mille kohaselt võis markkrahvkonda jagada kahe põlvkonna jooksul ainult meessoost järglaste vahel. Rudolf VII sai seejärel lõunapoolsed alad Ettlingenist Rastatti kaudu Baden-Badenini, Bernhard sai Durlachi ja Pforzheimi ümbruse alad. 
Bernhardi perekond elas Hohenbadeni kindluses kõrgel Badeni linna tervisevete kohal. Oma valitsemisajal laiendas ta lossi selle aluseks olevast gooti ehitisest. 25. juulil 1415 ostis ta viimasele Baden-Hachbergi liini markkrahvile Otto II-le 80 000 reini kuldna eest Hachbergi, Höhingeni, Ober-Usenbergi ja Sulzburgi linna Ülem-Badenis. Sel ajal oli tal palju vaidlusi Strasbourgi, Speyeri linnadega ja kuningas Ruprecht I-ga. Tema järglane Jakob I laiendas lossi veelgi rohkem kindluseks. 
Perekond ja lapsed.
22. juunil 1368 toimus Bernhard I ning Hohenbergi krahvi Rudolf III ainsa tütre ja pärijanna Margarete kihlus. Ametlik abielu sõlmiti 16 aastat hiljem 1. septembril 1384. Nad ei saanud lapsi ja lahutasid lõpuks 1391. aastal.
15. septembril 1397 anti paavstlik dispensatsioon Bernhard I ja Oettingeni krahvi Ludwig XI tütre Anna tulevaseks abieluks, kuna nad olid suguluses keelatud 4. sugulusastmes. Abielu sõlmiti 27. märtsil 1398 ja dispensatsiooni pikendati mõni kuu hiljem, 27. augustil. Nad said kümme last:
Bernhardil oli ka kaks vallaslast:
Välislingid.
https://www.deutsche-biographie.de/ppn118656341.html
Bulgaaria (teema)

"Teiste tähenduste kohta vaata artiklit Bulgaaria (täpsustus)."
Bulgaaria teema oli Bütsantsi teema, mille rajas keiser Basileios II pärast Bulgaaria vallutamist aastal 1018. Bulgaaria teema pealinn oli Skopje ning kohalik valitseja oli "strategos". Kohalikke slaavlastest elanikke nimetati Bütsantsi bulgaarlasteks. Bulgaaria omarahvuslus säilis ning jõudis haripunkti teise Bulgaaria tsaaririigi rajamisel 12. sajandil. Seda ajajärku tuntakse Aseni ja Peetri ülestõusuna.
Esimese Bulgaaria tsaaririigi vallutamine võttis Bütsantsil pool sajandit. Pärast Bulgaaria vallutamist ei tahtnud Basil II Bulgaarlastetapja piirkonna stabiilsust kaotada ning otsustas uue korra asemel uue "status quo" kasuks. Kaua vastu pidanud Bulgaaria maad liideti Bulgaaria teemaks. Basil II ei muutnud näiteks vallutatud Bulgaaria maksusüsteemi. Bulgaaria patriarhaadist tehti Ohridi peapiiskopkond. Ka Bulgaaria kõrgklass jäeti puutumata. Piirkonnas tegutsenud sõjaväkke värvati peamiselt bulgaarlasi. Samas slaavlaste keelt, kirja ja tavasid piirati ning osa bulgaarlaste aadelkonnast vahetati ajapikku välja. Ülikuid saadeti Balkani poolsaarelt välja keisririigi muudesse osadesse. See aitas kaasa bulgaarlaste rahvusliku vastupanu väljakujunemisele.
Bulgaaria riigi taaskehtestamiseks puhkesid mitmel pool ülestõusud. Esimene ülestõus toimus aastal 1040 Belgradis ning seda juhtis Peeter Deljan, tsaar Samuili poeg. Sellele järgnes veel arvukalt vastuhakke: Tessaalia ülestõus Nikoulitzas Delphinase juhtimiesl (1066), Georgi Voitehi ülestõus (1072), Paristrioni ülestõus ning mässud Mesembrias Dobromiris ja Sredetsis Lekas (tänapäeva Sofias; 1079). Ülestõusud lõppesid Komnenoste võimuletulekuga, kuna siis hakati bulgaarlastest ülikuid kaasama keisririigi juhtimisse. Sellele annab tunnistust ka Anna Komnene kirjutis "Alexiad" enda vanaemast Mariast.
11. sajandi lõpus puhkes Bütsantsi Balkanil taas sõjategevus. Normannid ründasid lõunast ning esimese ja teise ristisõja rüütlid läänest. Lisaks tuli tegeleda turki barbarite ohvriterohkete sissetungidega. 12. sajandi lõpuks oli Belkani poolsaar küll "de jure" Bütsantsi võimu all, kuid tegelikku kontrolli eriti ei olnud. 1185. aastal maabusid normannid taas Dyrrachiumis, liikusid sealt itta ning rüüstasid Thessalonikit. Kaos keisririigis ajendas vendade Peetri ja Aseni ülestõusu ning bulgaarlased võitlesid taas enda ülemvõimu nimel Balkani poolsaarel. Bütsantsi mõjuvõimu sisuline lõpp saabus 1204. aastal, kui neljanda ristisõja käigus kaotati Konstantinoopol. Roomlased jätsid Bütsantsi maha ning rajasid Lõuna-Balkanile uued riigid.
Prilepi Kuningriik

Prilepi Kuningriik (makedoonia ja bulgaaria keeles Прилепско кралство) oli riik Balkani poolsaarel. See oli üks Serbia Tsaaririigi järglasriikidest ning asus tänapäeva Põhja-Makedoonia lääneosas. Selle põhiosa Pelagoonia ja Prilepi linn olid eelnevalt olnud Vukašin Mrnjavčevići kontrolli all. Vukašinist sai aastal 1365 Serbia kuningas ja Stefan Uroš V kaasvalitseja. Pärast kuningas Vukašini surma Maritsa lahingus aastal 1371 tuli võimule tema poeg ja troonipärija Marko Mrnjavčević, kes võttis endale samuti Serbia kuninga tiitli. Sellel ajal olid Serbia pealinnad Skopje ja Prizren, kuid Marko kaotas nende alade üle peagi kontrolli ning kolis pealinna Prilepisse. Ta oli seal võimul kuni surmani Rovine lahingus aastal 1395. Hiljem samal aastal vallutas Osmanite Riik tema kuningriigi.
Ajalugu.
Prilep oli serblaste käes olnud juba aastast 1334. Marko ajal kahanes varem suur Serbia riik vaid Prilepi ümbrusesse. Marko võimu tunnustasid ka tema naaberriikides võimul olnud aadlikud. Nii Marko kui tema naabrid pidid maksma osmanitele tribuuti. Ohridi ja selle ümbrust valitses albaanlasest Andrea Gropa, kes oli olnud Vukašini liitlane, kuid "de jure" iseseisvus pärast viimase surma aastal 1371. Samal aastal kaotas kuningriik Andrea Gropale ja Andrea II Muzakale ka Kastoria ja Dibëri.
Kuna Marko oli Türgi sultani vasall, oli ta sunnitud osalema 1395. aasta Rovine lahingus, milles ta hukkus. Türklased kasutasid võimalust ning vallutasid kogu Prilepi piirkonna, mille nad liitsid Ohridi sandžakiga.
Kuna Marko nimetas end Serbia kuningaks, mitte Prilepi ega muu väiksema piirkonna valitsejaks, on ajaloolased tema riiki erinevate nimedega kutsunud. Serbia ajaloolased nimetavad seda Kuningas Marko piirkonnaks (serbia keeles Област краља Марка) või Kuningas Marko valduseks (Држава краља Марка).
Kei Kamara

Kei Ansu Kamara (sündinud 1. septembril 1984 Kenemas) on Sierra Leone jalgpallur, kes mängib ründajana Sierra Leone jalgpallikoondises.
Kamara alustas jalgpalli mängimist kodumaal. 16-aastaselt kolis ta USA-sse.
Suurema osa klubikarjäärist on Kamara veetnud Major League Socceris, olles mänginud kokku üheksas selle liiga klubis: Columbus Crew, San Jose Earthquakes, Houston Dynamo, Sporting Kansas City, Columbus Crew, New England Revolution, Vancouver Whitecaps FC, Colorado Rapids ja Minnesota United. Tema edukaim hooaeg MLS-is oli 2015, mil ta lõi Columbus Crew' meeskonnas 22 väravat ja oli Sebastian Giovinco kõrval liiga suurim väravakütt. MLS-is on Kamara löönud kokku 129 väravat, millega on ta liigas 2022. aasta jaanuari seisuga paremuselt viies väravakütt liigas.
Lisaks on ta mänginud hooajal 2012–13 Inglismaa kõrgliiga klubis Norwich City (11 liigamängu, 1 värav) ja hooajal 2013–14 Inglismaa esiliiga klubis Middlesbrough (25 liigamängu, 4 väravat) ning 2021. aastal Soome kõrgliiga klubis HIFK.
Sierra Leone jalgpallikoondises debüteeris Kamara 2008. aastal. Koondisekarjääri kaks esimest väravat lõi ta 16. juunil 2012 Aafrika rahvuste karikavõistluste valikmängus São Tomé ja Príncipe vastu. Ta kuulus Sierra Leone koondisse 2022. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.
Steven Caulker

Steven Roy Caulker (sündinud 29. detsembril 1991 Londonis) on Inglismaa-Sierra Leone jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Türgi kõrgliiga klubis Gaziantep ja Sierra Leone jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Inglismaa klubis Tottenham Hotspur, mille põhimeeskonnas mängis ta Inglismaa kõrgliigas hooajal 2012–13. Inglismaa kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2011–12 Swansea City meeskonnas, kus ta mängis Tottenham Hotspurist laenul. Inglismaa kõrgliigas on ta mänginud veel Cardiff City, Queens Park Rangersi, Southamptoni ja Liverpooli ridades.
2018. aastal mängis ta Šotimaa kõrgliiga klubis Dundee. 2019. aasta jaanuaris liitus ta Türgi kõrgliiga klubiga Alanyaspor. 2021. aasta juunis sõlmis ta lepingu Türgi suurklubiga Fenerbahçe, kuid läks algaval hooajal laenule Gaziantepi.
Inglismaa jalgpallikoondises mängis Caulker ühe mängu, 14. novembril 2012, kui sõprusmängus kohtuti Rootsiga – Caulker lõi selles mängus ka värava. 2012. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril osales ta Suurbritannia jalgpallikoondise koosseisu. 2021. aastal otsustas ta koondises hakata esindama Sierra Leonet. Ta kuulus Sierra Leone koondisse 2022. aasta Aafrika rahvuste karikavõistlustel.
Caulker isapoolne vanaisa on Sierra Leone päritolu ja emapoolne vanaema Šotimaa päritolu.
Ruuben-Joosua Palu

Ruuben-Joosua Palu (sündinud 5. septembril 1997) on eesti näitleja.
Ta on lõpetanud 2021. aastal Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemia teatrikunsti õppekava näitleja erialal (13. lend).
2020. aastal mängis ta peaosa lühifilmis "Mu kallid laibad", mis võitis tudengi-Oscari.
2024. aasta seisuga töötab ta Pärnu Kunstide Koolis näiteringi õpetajana.
Jete

Jete on naisenimi.
2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Jete 85 naisel. Jete oli levikult 846. naisenimi.
Jete oli keskmiselt 8 aasta vanune (mediaanvanus oli 7). Kõige populaarsem on eesnimi Jete vanuserühmas 0–4, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 4,22.
Lätis oli 2022. alguse seisuga eesnimi Jete 103 naisel.
Pihelgas

Pihelgas on Eesti perekonnanimi. 
2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Pihelgas 315 inimesel (146 mehel ja 169 naisel). Perekonnanimede levikult on Pihelgas meeste puhul 477. ja naiste puhul 437. kohal.
Rosin (perekonnanimi)

Rosin on Eesti perekonnanimi. 
2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Rosin 360 inimesel (187 mehel ja 173 naisel). Perekonnanimede levikult on Rosin meeste puhul 326. ja naiste puhul 421. kohal.
Sandro Ramírez

Sandro Ramírez Castillo (tuntud ka lihtsalt kui Sandro; sündinud 9. juulil 1995 Las Palmases) on Hispaania jalgpallur, kes mängib ründajana Hispaania kõrgliigaklubis Las Palmas.
Ramírez on Hispaania kõrgliigas mänginud kokku kaheksa klubi koosseisus: Barcelona, Málaga, Sevilla, Real Sociedad, Valladolidi Real, Huesca, Getafe ja Las Palmas. Hispaania kõrgliigas on kaheksa klubi koosseisus mänginud veel ainult Carlos Aranda.
Klubikarjäär.
Aastatel 2002–2009 kuulus ta UD Las Palmase noorteakadeemiasse. Seejärel liitus ta FC Barcelonaga. Hooajal 2013–14 debüteeris ta Barcelona reservmeeskonnas Hispaania esiliigas. Hispaania kõrgliigas debüteeris ta Barcelona põhimeeskonnas 31. augustil 2014 mängus Villarreali vastu ja lõi 82. minutil mängu ainsa värava. Sama aasta 21. oktoobril lõi ta UEFA Meistrite Liiga alagrupimängus värava Amsterdami Ajaxi vastu. Aastatel 2014–2016 pääses ta Barcelona põhimeeskonnas väljakule kokku 32 mängus ja lõi seitse väravat.
2016. aasta juulis liitus ta Hispaania kõrgliiga klubiga Málaga. Hooajal 2016–17 lõi ta Hispaania kõrgliigas 14 väravat.
2017. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Inglismaa kõrgliiga klubis Everton. Evertonis mängides lõi ta ainsa värava 23. novembril 2017 UEFA Euroopa Liiga alagrupimängus Atalanta vastu. Hooaja 2017–18 teises pooles oli ta Evertonist laenul Hispaania kõrgliiga klubis Sevilla, hooajal 2018–19 Real Sociedadis ja 2019–20 Valladolidi Realis. 3. novembril 2019 lõi Sandro Valladolidi Realis mängides RCD Mallorca vastu oma esimese värava Hispaania kõrgliigas pärast kahte ja poolt aastat.
2020. aasta oktoobris sõlmis ta kolmeaastase lepingu Huescaga. 2021. aasta augustis suundus ta üheks aastaks laenule Getafesse. 2022. aasta augustis läks Ramírez Huescast laenule Hispaania esiliigaklubisse Las Palmas, kellega tõusti 2023. aastal Hispaania kõrgliigasse, misjärel sõlmis ta klubiga püsiva lepingu.
Koondisekarjäär.
Aastatel 2011–2017 mängis Sandro Hispaania noortekoondistes. 2017. aastal saavutas Hispaania kuni 21-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistrivõistlustel teise koha.
Lwówi vojevoodkond

Lwówi vojevoodkond (poola keeles "województwo lwowskie") oli sõdadevahelise Poola (Teine Poola Vabariik) vojevoodkond pealinnaga Lwów (tänapäeval Lviv, Ukraina). Vojevoodkond eksisteeris aastatel 1920–1939 ("de iure" ja "de facto" kuni 1945. aastani). 
Suurimad linnad vojevoodkonnas olid Lwów, Przemyśl, Rzeszów, Drohobycz, Borysław, Krosno, Tarnobrzeg, Sambor, Sanok, Rawa Ruska ja Żółkiew. See asus endise Galiitsia territooriumil (Poola endine Austria jaotus), suurem osa Ida-Galiitsias (u 70–75% vojevoodkonnast), väiksem osa Lääne-Galiitsias (u 25–30% vojevoodkonnast).
Lwówi vojevoodkond piirnes läänes Krakówi vojevoodkonnaga, loodes Kielce vojevoodkonnaga, põhjas Lublini vojevoodkonnaga, kirdes Volõõnia vojevoodkonnaga, idas Tarnopoli vojevoodkonnaga ja lõunas Stanisławówi vojevoodkonnaga.
Ajalugu.
Vojevookond loodi 1919. aastal pärast poolakate võitu Poola-Ukraina sõda. Tegelikult hakkas vojevoodkond toimima 1920. aastal pärast poolakate võitu Nõukogude-Poola sõda.1921. aastal sõlmitud Riia rahu kinnitati, et see ala kuulus Poolale. Samal aastal valiti esimene vojevood (vojevoodkonna administraator).
1. jaanuaril 1923 muudeti Cieszanówi maakonna nimi pärast pealinna viimist Lubaczówisse Lubaczówi maakonnaks. 4. märtsil 1931 nimetati see ümber Lisko maakonnaks (Lesko). 17. aprillil 1931 liideti Turka maakond Stanisławów vojevoodkonda ja 1. aprillil 1932 likvideeriti "Starosambori" "maakond" ning selle territoorium jagati Turka ja Sambir' maakondade vahel. Samal päeval likvideeriti Strzyżówi maakond ning see liideti Rzeszówi ja Krosno maakonnaga.
Vojevoodkonnas ja eriti Lwówis (Lvivis) edastas see Poola raadiojaama, mis asutati 1930. aastal Lwówis.
Vastavalt 23. augustil 1939 sõlmitud Molotovi-Ribbentropi paktile viidi läbi Natsi Saksamaa ja Nõukogude Liit rünnak Poolale, poolakate kaitsesõda kestis üle kuu, kuid kahjuks lõppes see kaotusega – Lwówi vojevoodkonna ala oli kahe okupatsiooni all: lääneosa Saksa okupatsiooni all (Generaal Goovernorat) ja idaosa (koos Lvoviga) Nõukogude okupatsiooni all. Mõlema okupatsiooni ajal hävitati ja mõrvati elanikkonda, Saksa okupatsiooni ajal eriti juute ja poolakaid ning Nõukogude okupatsiooni ajal poolakaid ja ukrainlasi.
Pärast Saksamaa agressiooni Nõukogude Liidu vastu 1941. aastal oli kogu Lwówi vojevoodkond Saksa okupatsiooni all. Sakslased lukustasid juudid getodesse ja mõrvasid nad seejärel.
Aastatel 1943–1944 mõrvasid natsionalistlikud ukrainlased (UPA, OUN) Lwówi vojevoodkonnas, eriti Poola külades, mitu tuhat poolakat.
1944. aastal okupeeris vojevoodkonna territooriumi Punaarmee, mille vabastasid osaliselt Poola armee ja Poola koduarmee (nt Lvov ise).
Stalini soovil ja Jalta ja Potsdami konverentsi tulemusel liideti Lwówi vojevoodkonna idaosa koos Lvoviga 1945. aastal NSV Liitu (Lvovi oblast), ülejäänu jäi valdavalt Poolasse vastloodud Rzeszówi vojevoodkonda, väike jääk ka 1945. aastal. vojevoodkond Lublin. Poola piirid nihutati läände, ühendades sõjaeelse Saksamaa idaalad Poolaga ja Poola idapoolsed alad NSV Liiduga.
Alates 1991. aastast asub endise Lwówi vojevoodkonna territoorium Poolas (enamik) ja Ukrainas (väiksem idaosa).
Piikeel

Piikeel on tehiskeel, milles iga tavakeele sõna esimesele silbipiirile või pika silbi keskele lisatakse rõhuline silp "pi".
Piikeelt kasutatakse kõne šifreerimiseks peamiselt suulises kõnes ja seda peetakse laste mängukeeleks.
Eestis on piikeel kasutusel 20. sajandi esimesest poolest ning see on oma olemuselt eesti keele jaoks kohandatud B-keel või P-keel (võrdle saksa keele "B-Sprache" ja portugali keele "língua do P"), kus "b" või "p" häälikute abil topeldatakse iga täishäälik või täishäälikuühend läbi kogu sõna. Nagu ka piikeele sugulastel teistes keeltes on ka piikeelel mängukeelena eri dialekte.
Sulastemaja

Sulastemaja, ka sulasemaja (lõunaeesti murretes alatare) oli perekonnaga sulasele ehitatud väike elumaja.
Ajaloost.
19. sajandi esimesel poolel oli sulastemaja Lõuna-Eesti taludes võrdlemisi tavaline, enamasti ehitatud väikese rehielamuna. Kuna talusulased tegid pärast mõisa teotöö lõppu lisaks veel talutöid, ehitasid taluperemehed neile mõisa moonakamaja eeskujul taluõuest kaugemale sulastemaju. Sajandi lõpus vähenes perekonnaga sulaste arv oluliselt ning nendele elamute ehitamine lõpetati.
Kirjeldus.
Sulastemajas elas 1 või 2 sulaseperet, kahe puhul kummalgi oma tuba. Lisaks oli eraldi sahver ning peamiselt ka eraldi esik. Perel oli oma kolle, mis asus toas või esikus, hiljem kasutati pliite. Mõnikord oli elamu laudaga kokku ehitatud.
Õigussemiootika

Õigussemiootika on valdkond õigusteaduses, mis uurib juriidilise diskursuse semiootilisi aspekte.
Erialaselts – International Association for the Semiotics of Law – loodi aastal 1987. Samast aastast ilmub ajakiri "International Journal for the Semiotics of Law / Revue Internationale de Sémiotique Juridique".
Jakob I (Baden)

Jakob I (15. märts 1407 Hachberg – 13. oktoober 1453 Mühlburg) oli Badeni markkrahv aastatel 1431–1453.
Jakob oli markkrahv Bernhard I ja Anna von Oettingeni vanem poeg. Jakob I oli sügavate usuliste tõekspidamistega mees, kes oli tuntud kirikute rajajana. Ta asutas Fremersbergi kloostri ja oli Baden-Badeni kollegiaalkiriku suur heategija.
Isa ettekirjutuse järgi tuli markkrahvkonna pärijateks lugeda vaid kahte tema poega. Seetõttu said ilmaliku hariduse ainult Karl ja Bernhard; teistel lastel oli range vaimulik kasvatus. Pärast nooruses vaimulikuhariduse omandamist naasis Georg korraks maailma, kuid pöördus 1454. aastal tagasi pühasse ordusse ja sai hiljem Metzi piiskopiks.
Jakob I oli oma isa vastand; Enea Silvio Piccolomini (paavst Pius II) iseloomustas teda "sakslaste seas kuulsana oma õigluse ja intelligentsuse poolest".
Algusaastatel oli ta Hohenbergi perekonnavalduste valitseja, kuid 24-aastaselt sai ta Badeni valitsejaks. Teda kirjeldati kui kirglikku rüütlit ja kokkuhoidvat riigiisa ning ta oli vürstide seas populaarne vahendajana. Nii keiser Sigismund kui ka keiser Friedrich III, keda ta teenis, hindasid teda kõrgelt.
Kui tema õde Agnes põgenes raseduse katkemise tõttu keset pärandivaidlust, kaotas markkrahv oma nõude Schleswigi hertsogkonnale. Ta oli nii vihane, et sulges Agnese elu lõpuni Ebersteini linnusesse Ebersteinburgis. (Juhtumit mäletatakse kui "Gottorfi topeltkatastroofi").
Kui 1427. aastal jõustus Sponheimi leping, omandas ta valdusi Moseli jõel. 1442. aastal ostis ta Walter von Geroldsecki järglastelt 30 000 kuldna eest poole Lahri ja Mahlbergi isandkonnast.
Abielu ja lapsed.
Jakob abiellus 25. juulil 1418 Charles II de Lorraine'i tütre Catherine'iga. Nad said järgmised lapsed:
Jakobil oli ka vallaspoeg Rudolf.
Tartu linnapea ametiraha

Tartu linnapea ametiraha on Tartu linnapea ametitunnus. 
Ametiraha koosneb hõbedast valmistatud ketist ja medalist, millel on Tartu vapi kujutis. Ametiraha kujundas ehtekunstnik Ene Valter. 
Ajalugu.
1875. aastal valmistati Tartu linnapea ametiraha, mida linnapead kandsid ametikohuste täitmisel kuni 1917. aastani, mil see kaduma läks. 1940. aastal leidis endine linnapea Heinrich Luht selle oma raamatukapist, kus see oli nähtavasti kogu aeg olnud, ja andis selle tolleaegsele linnapeale Robert Sinkale.
Tänapäev.
Praegu kasutusel olev ametiraha valmis 1995. aastal, selle kujundas ehtekunstnik Ene Valter ja teostas Tallinna ARS Juveel. Ametiraha koosneb ketist ja medalist. Hõbedast valmistatud kaheksanurkse medali keskel on emailtehnikas Tartu vapi kujutis ning selle ümber kiri "Tartu linnapea". Vapi kujundamisel konsulteeris kunstnikku ajaloolane Hannes Walter. Ametiraha maksumus oli 31 000 krooni.
Ametiraha kasutamine.
Linnapea kannab ametiraha esindusfunktsiooni täitmisel, ametlikel ja pidulikel üritustel. Linnapeal on õigus kanda ametiraha oma ametivolituste lõppemiseni. Ametist lahkudes annab ta selle üle uuele valitud linnapeale.
Hotel Claridge

Hotel Claridge oli 16-korruseline kõrghoone New Yorgis Times Square'il, Broadway ja 44th Street kagunurgas. Algselt tuntud Hotel Rector ehitati "beaux-arts"-stiilis aastail 1910–1911. 240 külalistetoaga hotell lammutati 1972. aastal ja asendati 1500 Broadwayga.
1500 Broadway

1500 Broadway on pilvelõhkuja, mis asub New Yorgis Times Square'il. 34-korruseline (119 m) büroopindadega kõrghoone valmis 1972. aastal Arlen Realty &amp; Development Corporationi tellimusel lammutatud Hotel Claridge asupaika. 1500 Broadway on kuulus hoonet ümbritseva seitsmekorruselise NASDAQi ekraani ja ABC telesaate Good Morning America läbipaistva klaasiga stuudio poolest.
Aaron Ramsdale

Aaron Christopher Ramsdale (sündinud 14. mail 1998 Stoke-on-Trentis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib väravavahina Inglismaa Premier League'i klubis Arsenal.
2013. aastal liitus ta Sheffield Unitediga, kellega sõlmis esimese profilepingu 2016. aasta mais. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 6. novembril 2016 Inglismaa karikavõistluste mängus Leyton Orienti vastu.
2017. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Inglismaa kõrgliiga klubiga AFC Bournemouth. Hooaja 2017–18 teises pooles oli ta Bournemouthist laenul Inglismaa tugevuselt neljanda liiga klubis Chesterfield ja hooaja 2018–19 teises pooles Inglismaa tugevuselt kolmanda liiga klubis AFC Wimbledon. Hooajal 2019–20 oli Ramsdale Inglismaa kõrgliigas Bournemouthi põhiväravavaht. Hooaja 2019–20 lõpus valiti ta Bournemouthi fännide poolt klubi hooaja parimaks mängijaks.
2020. aasta augustis naasis Ramsdale Sheffield Unitedi, kellega sõlmis nelja-aastase lepingu. Hooaja 2020–21 lõpus valiti ta Sheffield Untedi hooaja parimaks mängijaks ja parimaks noormängijaks.
2021. aasta augustis liitus ta Arsenaliga.
Aastatel 2016–2021 mängis Ramsdale Inglismaa noortekoondistes. 2017. aastal tuli ta Inglismaa kuni 20-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistriks. 2021. aasta juunis kutsuti Ramsdale 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel osalevasse Inglismaa jalgpallikoondisse vigastada saanud Dean Hendersoni asemele. Koondisedebüüdi tegi ta 15. novembril 2021 MM-i valikmängus San Marino vastu.
Piison

Piison ("Bison") on veislaste sugukonda pärisveislaste kuuluv sõraliste perekond.
Tänapäeval on säilinud piisonite perekonnas kaks liiki – ameerika piison ("Bison bison") ja euroopa piison ehk pürg ("Bison bonasus"). Lisaks kuulub perekonda kuus väljasurnud liiki.
Choguel Kokalla Maïga

Choguel Kokalla Maïga (sündinud 1958. aastal) on Mali poliitik.
Pärast Bamako tehnikagümnaasiumi lõpetamist 1977. aastal õppis ta Moskva Elektrotehnilises Sideinstituudis, mille lõpetas 1983. aastal telekommunikatsiooniinsenerina. Riikliku doktorikraadi telekommunikatsiooni alal sai ta 1988. aastal.
1997. aasta veebruaris asutas ta Patriootliku Uuendusliikumise ("Mouvement patriotique pour le renouveau"), mille esimees on siiani.
Alates 7. juunist 2021 kuni 20. novembrini 2024 oli ta Mali peaminister Augustist detsembrini 2022 oli ta tervislikel põhjustel töökohustuste täitmisest eemal (väidetavalt taastus insuldist).
B12-vitamiini puudus

B12-vitamiini ehk kobalamiini puudus on ülemaailmne probleem, mille mõju on eriti tuntav arengumaades. Arenenud maades esineb B12-vitamiini puudus pigem vanemaealiste seas, kuid laste ja vastsündinute seas võib B12-vitamiini puudus olla sagedasem, kui arvatud on. Näiteks leiti Eestis läbi viidud vastsündinute sõeluuringu käigus, et omandatud B12-vitamiini puudus esines 33,8 juhul 100 000 elussünni kohta.
Lapseea B12-vitamiini puudus võib olla põhjustatud nii emapoolsetest kui ka muudest keskkonnateguritest või haiguslikest seisunditest.
Sümptomid.
B12-vitamiin on oluline vereloomes, rakkude regeneratsioonis ja närvisüsteemi arengus.
Vitamiini puudusel hakkab kuhjuma homotsüsteiin, mis põhjustab megaloblastilist aneemiat.
Megaloblastilise aneemia sümptomid võivad imikutel olla tagasihoidlikud või ei pruugi välja kujuneda. Sagedasemad sümptomid on madal kaaluiive, söögist keeldumine, glossiit ja infektsioonid.
Närvisüsteemi haaratus avaldub imikutel tunduvalt raskemalt. Haiguse alguses muutub laps kergesti ärritatavaks, letargiliseks ja apaatseks ning märgatavad võivad olla motoorse arengu mahajäämus ja pea kasvu aeglustumine. Haiguse süvenemisel kujuneb lapsel lihaste hüpotoonia koos hüperrefleksiaga ning lisanduvad tahtmatud liigutused, halvemal juhul krambihood.
Lisaks on leitud võimalik seos ema B12-vitamiini puudulikkuse ja imiku neuraaltoru defektide esinemise vahel.
Patogenees.
Imikute ja väikelaste B12-vitamiini sisaldus on tugevas seoses ema B12-vitamiini sisaldusega. Madal B12-vitamiini tase veres imiku sündides võib olla põhjustatud madalast vitamiini tasemest emal. Seejuures võib ema vereanalüüsides B12-vitamiin olla normi piires, kuid märkida tuleks, et B12-vitamiini tase kudedes ammendub enne kui veres.
Vitamiini puudus kujuneb lastel u 4–8 kuud pärast sündi, kui emalt saadud B12-vitamiini varud ammenduvad. Sagedamini näeb seda ainult rinnapiima saavatel imikutel. Kuna ema B12-vitamiini tase on madal, ei ole lapse jaoks vajalikku kogust (0,1–0,4 mcg päevas) ka rinnapiimas. Ema B12-vitamiini puuduse peamisteks põhjusteks on aina populaarsemaks saavad täistaimsed või vegan dieedid, kuid ka pernitsioosne aneemia, bariaatriline kirurgia ja lühikese soole sündroom. Tihtipeale võib ema B12-vitamiini puuduse põhjus jääda selgusetuks. 
Diagnoos ja ravi.
Haiguse olemasolule võivad viidata megaloblastilisele aneemiale omased muutused hemogrammis. Diagnoosi kinnitamiseks tuleb lapsel määrata B12-vitamiini, folaadi ja homotüsteiini tase veres. Lisaks tuleb teiste ainevahetushäirete välistamiseks määrata verest ja uriinist orgaanilised happed.
Raviks piisab enamasti ühest intramuskulaarsest B12-vitamiini süsteravi kuurist. Mõned lapsed vajavad ravi korduvalt seni, kuni dieeti lisandub loomne toit.
Selleks, et ennetada B12-vitamiini puudust nii emal kui ka lapsel, oleks kasulik määrata ema B12-vitamiini taset veres raseduse vältel korduvalt.
Martin Kupka

Martin Kupka (sündinud 28. oktoobril 1975 Jilemnices) on Tšehhi poliitik, ta on Kodanike Demokraatliku Partei liige. Ta on 17. detsembrist 2021 Tšehhi transpordiminister.
Ta lõpetas aastal 2001 Prahas Karli Ülikooli sotsiaalteaduskonna ajakirjanduse ja massikommunikatsiooni erialal.
Ta oli aastatel 2010–2021 Líbeznice (asub Kesk-Tšehhi maakonnas) linnapea.
17. detsembrist 2021 on ta Tšehhi transpordiminister.
Isiklikku.
Ta on abielus ja tal on kaks last.
Àlex Moreno

Alexandre Moreno Lopera (sündinud 8. juunil 1993 Sant Sadurní d'Anoias) on Hispaania jalgpallur, kes mängib vasakkaitsja või vasaku äärepoolkaitsjana Inglismaa kõrgliigaklubis Aston Villa.
Ta alustas klubikarjääri FC Vilafrancas. Aastatel 2011–2012 kuulus ta FC Barcelona noorteakadeemiasse.
Hooajal 2012–13 mängis ta Hispaania tugevuselt kolmanda liiga klubis UE Llagostera ja hooajal 2013–14 Hispaania esiliigaklubis RCD Mallorca. 2014. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Hispaania kõrgliigaklubiga Rayo Vallecano. Hooajal 2015–16 oli ta Rayo Vallecanost laenul Hispaania esiliigaklubis Elche. Rayo Vallecanos mängis ta kokku neli hooaega, neist kaks Hispaania kõrgliigas.
2019. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Hispaania kõrgliigaklubiga Real Betis.
2023. aasta jaanuaris sõlmis ta kolme ja poole aasta pikkuse lepingu Aston Villaga. Inglismaa kõrgliigas lõi ta esimese värava 17. detsembril 2023 mängus Brentfordi vastu.
2022. aastal debüteeris Moreno Kataloonia jalgpallikoondises.
Germán Pezzella

Germán Alejo Pezzella (sündinud 27. juunil 1991 Bahía Blancas) on Argentina jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Hispaania kõrgliiga klubis Real Betis ja Argentina jalgpallikoondises.
Aastatel 2011–2015 mängis ta Argentina klubis River Plate, kellega tuli hooajal 2013–14 Argentina meistriks ja võitis 2015. aastal Lõuna-Ameerika klubide meistrivõistlused.
2015. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu äsja Hispaania kõrgliigasse tõusnud Real Betisega. 2017. aastal suundus ta laenule Itaalia kõrgliiga klubisse Fiorentina, sõlmides aasta hiljem klubiga püsiva lepingu.
2021. aasta augustis naasis Pezzella Real Betisesse.
2011. aastal võitis Pezzella Argentina kuni 20-aastaste koondisega Lõuna-Ameerika omavanuste meistrivõistlustelt pronksmedali ja kuni 23-aastaste koondisega Panameerika mängudelt hõbemedali. Argentina jalgpallikoondises debüteeris ta 2017. aastal. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 11. oktoobril 2018 sõprusmängus Iraagi vastu. 2021. aastal võitis ta Argentina koondisega Copa América.
Petr Gazdík

Petr Gazdík (sündinud 26. juunil 1974 Uherské Hradištěs) on Tšehhi poliitik ja pedagoog, ta on erakonna "Starostové a nezávislí" liige. Ta oli 17. detsembrist 2021 kuni 29. juunini 2022 Tšehhi haridus-, noorsoo- ja spordiminister Petr Fiala valitsuses.
Ta sündis aastal 1974 Uherské Hradištěs (asub Zlíni maakonnas). Aastal 1992 lõpetas ta Uherský Brodis gümnaasiumi. Aastal 1996 lõpetas ta Brnos asuva Masaryki ülikooli pedagoogikateaduskonna matemaatika-geograafia õpetajana.
Aastatel 1996–2002 oli ta Bánovis põhikooli õpetaja.
17. detsembrist 2021 kuni 29. juunini 2022 oli ta Tšehhi haridus-, noorsoo- ja spordiminister Petr Fiala valitsuses.
Isiklikku.
Ta on abielus ja tal on neli last.
Advokatuuri nõukogu

Advokatuuri nõukogu oli aastatel 1938–1941 Eesti Advokatuuri kui omavalitsusliku kutseorganisatsiooni juhtorgan. 
Vene kohtute asutamise seaduse advokatuuri puudutavad sätted asendas 1938. aastal jõustunud advokatuuri seadus (AdvS). Uue seaduse rakendamisel moodustati Vannutatud Advokaatide Nõukogu asemele Advokatuuri nõukogu. Nõukogu koosnes advokatuuri üldkoosoleku poolt salajasel hääletamisel valitud 15 liikmest (AdvS § 41 p 1, § 43 ja § 45). Nõukogu liikmeks võidi valida vähemalt 5 aastat vandeadvokaadina tegutsenud isikuid (AdvS § 42).
Nõukogu valis oma liikmete hulgast nõukogu esimehe, abiesimehe, laekahoidja ja sekretäri (AdvS § 47), kes moodustasid nõukogu juhatuse (AdvS § 54 lg 1). Nõukogu juhatus korraldas advokatuuri igapäevast tegevust, pidas advokatuuri liikmete nimekirja ja määras õigusabi korras advokaate esindajateks ja asjaajajateks (AdvS § 54 lg 2).
Nõukogu otsustas advokatuuri liikmete vastuvõtmise ja advokatuurist väljaarvamise (AdvS § 14 ja § 48), määras kutse-eetika lähemad alused ja valvas kutsereeglitest ja -eetikast kinnipidamise üle (AdvS § 48 p 2), korraldas vandeadvokaadi abide kutseharidust ja nende juhendamist (AdvS § 48 p 3), lahendas juhatuse otsuste peale esitatud kaebusi (AdvS § 56) ja vabastas vandeadvokaate õigusabi korras määramisest (AdvS § 48 p 5 ja § 22). Nõukogu valis oma liikmete hulgast viis liiget advokatuuri distsiplinaarkohtusse (AdvS § 60) ja kaks liiget eksamikomisjoni (AdvS § 96 p 1).
Nõukogu otsuste peale võis edasi kaevata Kohtukoja presiidiumile (AdvS § 53). Nõukogu asjaajamist kontrollis üldkoosoleku poolt valitud 3-liikmeline revisjonikomisjon (AdvS § 59).
Nõukogu asus Tallinnas Kohtukoja juures (praeguse Pärnu mnt 7 majas) (AdvS § 3).
11. juunil 1938 valis üldkoosolek nõukogu esimese koosseisu liikmeteks Elmar Andersoni, Kaarel Baarsi, Erich Eegi, Rein Eliaseri, Karl Grau, Viktor Johansoni, Tõnis Kalbuse, Nikolai Kruuse, Alfred Maureri, August Peedi, Mihkel Punga, Theodor Rõugu, Arnold Susi, Jaan Teemanti ja Otto Tiefi. Sama koosseis jätkas 1939. üldkoosoleku järel.
14. juunil 1938 valis advokatuuri nõukogu esimeheks Alfred Maureri, abiesimeheks August Peedi, laekahoidjaks Rein Eliaseri ja sekretäriks Erich Eegi. Sama koosseis jätkas 1939. aastal. Riigikohtunikuks nimetatud Rein Eliaseri asemel valiti mais 1939 laekahoidjaks Viktor Johanson.
Advokatuuri nõukogu tegutses advokatuuri likvideerimiseni 1941. aasta veebruaris.
Daniel Risch

Daniel Risch (sündinud 5. märtsil 1978 Grabsis Šveitsis) on Liechtensteini poliitik (Isamaaline Liit).
Daniel Risch lõpetas Vaduzis gümnaasiumi 1998. Aastatel 1999–2003 õppis ta ärijuhtimist St. Galleni Ülikoolis, Zürichi Ülikoolis ja Müncheni ülikoolis. Ta lõpetas Zürichi Ülikooli litsentsiaadikraadiga majandusteaduse erialal. Seejärel omandas ta Freiburgi Ülikoolis doktorikraadi äriinformaatika erialal, töötades selle kõrvalt aastatel 2004–2007 Baselis asuvas Loode-Šveitsi Rakenduskõrgkoolis E-äri kompetentsikeskuses teaduri assistendi ja õppejõuna. Aastatel 2006–2007 oli ta külalislektor Austraalias Melbourne'i Ülikoolis. 2007. aastast töötas Risch juhtivatel ametikohtadel e-äri konsultatsioonifirmas Unic AG. Muuhulgas oli ta Unic Groupi müügijuht ja turundusjuht. 2015. aasta jaanuaris pöördus Daniel Risch Liechtensteini tagasi. 2015. aastast kuni valitsusse minekuni 2017. aastal töötas ta aktsiaseltsis Liechtensteinische Post turundusjuhina ning vastutas turunduse, müügi, infotehnoloogia ja e-äri eest.
30. märtsist 2017 kuni 25. märtsini 2021 oli ta Liechtensteini valitsusjuhi asetäitja (asepeaminister).
Alates 25. märtsist 2021 oli ta Liechtensteini valitsusjuht.
Grenči

Grenči on küla ("vidējciems") Lätis Tukumsi piirkonnas Zemīte vallas.
Küla asub valla kaguosas merepinnast 85 meetri kõrgusel Roja jõe kaldal. Grenči jääb valla keskusest Zemītest 7 ja Riiast 82 kilomeetri kaugusele.
Küla on kujunenud endise Grenči mõisa ("Grenzhof" või "Grendsen") keskuse juurde. Aastail 1999–2021 kuulus küla Kandava piirkonda.
Looduskaitse all on külas kasvav suurelehine pärn ümbermõõduga 3,84 ja kõrgusega 19 meetrit.
Aastal 2018 oli külas 66 elanikku, aastal 2021 oli elanikke 65.
Jaunāmuiža (Zemīte vald)

Jaunāmuiža on küla ("skrajciems" ehk hajaküla) Lätis Tukumsi piirkonnas Zemīte vallas.
Küla asub valla keskosas ja jääb Riiast 90 kilomeetri kaugusele.
Aastal 1999 oli külas 13 elanikku. Aastail 1999–2021 kuulus küla Kandava piirkonda.
Klāvciems

Klāvciems on küla ("mazciems") Lätis Tukumsi piirkonnas Zemīte vallas.
Küla asub valla kirdeosas ja jääb Riiast 91 kilomeetri kaugusele.
Aastal 1999 oli külas 19 elanikku. Aastail 1999–2021 kuulus küla Kandava piirkonda.
Mežmuiža (Kandava vald)

Mežmuiža on küla ("mazciems") Lätis Tukumsi piirkonnas Kandava vallas.
Küla asub valla idaosas ja jääb Riiast 92 kilomeetri kaugusele. Asula lähistele jääb Mežmuiža tiik.
Aastal 2006 oli külas 18 elanikku. Aastail 1999–2021 kuulus küla Kandava piirkonda.
Arnis Līcītis

Arnis Līcītis (8. jaanuar 1946 Riia – 21. jaanuar 2022 Riia) oli läti näitleja.
Arnis Arnis Līcītis lõpetas Läti Riikliku Konservatooriumi teatriteaduskonna 1970. aastal.
Ta töötas aastatel 1970–1980 Läti Riiklikus Adadeemilises Draamateatris, 1980–1981 Valmiera Draamateatris, 1981–1990 Läti Riiklikus Noorsooteatris ja 1996–2005 Riia Mihhail Tšehhovi nimelises Vene Teatris.
Alates 1965. aastast mängis Arnis Līcītis ligikaudu 150-s filmis ja teleseriaalis. Arnis Līcītis oli üks väheseid läti näitlejaid, kes valdas vene keelt täiesti vabalt ja sai Vene filmides mängida ilma dublaažita.
Kalnmuiža

Kalnmuiža mitme Läti küla nimi.