tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
2. Üksik jalaväepataljon

2. Üksik Jalaväepataljon (algselt 2. Jalaväepolk) oli 1918. aastal moodustatud Eesti Kaitseväe ja Eesti sõjaväe väeosa. 
Polgu sünnipäevaks loeti 21. novembrit 1917 või 23. novembrit, kui allkirjastati käskkiri nr. 1 2. Eesti jalaväepolgu kohta.
2. jalaväepolk Vabadussõjas.
2. jalaväepolk võttis sõjategevusest osa peamiselt Lõunarindel Lõuna-Eestis ja Põhja-Lätis. 19. detsembril 1919. aastal viidi polk üle Jõhvi-Sompa ümbrusse, kus ta püsis kuni Vabadussõja lõpuni, mil ta suunati Võrru.
1920–1940.
Pärast Vabadussõja lõppu dislotseerusid 2. jalaväepolgu allüksused Tartus.
1921. aastal allutati polgule demobiliseerimise tulemusel Kuperjanovi Partisanide Pataljoni vähendatud isikkoosseisuga pataljon.
1922. aastal viidi Eesti Rahvaväes sõjaväeliste auastmete ja terminite üleviimine Venemaa keisririigi aegsetelt auastmetelt ja terminitelt euroopalikele sõjalistele terminitele ning kehtestati euroopalikud auastmenimetused ja väeüksuste nimetused, 24. novembril 1922. aastal võeti kasutusele termin “rügement” senise “polgu” asemel, “kompanii” senise “roodu” asemel jne. 24. novembril 1922 nimetati 2. Jalaväepolk ümber 2. Jalaväerügemendiks. 
Eesti Rahvaväes 1928. aasta sõjaväereformi käigus teostatud reorganiseerimise käigus moodustati seniste isikkoosseisuga komplekteeritud rügementide asemel üksikud jalaväepataljonid, mis sõja alguse korral oleksid täiendatud mobiliseeritavatega ning moodustatud samade numbritega jalaväe"rügementideks". 1928. aastal viidi Kuperjanovi partisanide pataljon 2. jalaväerügemendi alluvusest välja ja rügement reorganiseeriti 2. Üksikuks Jalaväepataljoniks asukohaga Tartus.
1940. aasta.
1940. aastal pärast Eesti annekteerimist ja okupeerimist NSV Liidu poolt, liideti 2. Üksik Jalaväepataljon 182. Eesti Laskurdiviisi 232. laskurpolku. Väeosa asukohaks sai Elva ja polgukomandöriks polkovnik Jaan Lukas.
Ю

Ю (ю) on kirillitsa täht, mis hääldub /ju/.
Vene keel.
Vene tähestikus on see eelviimane täht. 
Sellega märgitakse foneeme /ju/ või (pärast palataliseeritud konsonanti) foneemi /u/.
Heinrich von Heimburg

Heinrich von Heimburg (ka "Hinnenberg") oli Liivi ordu maameister aastatel 1246–1248.
Heinrichi isa oli tõenäoliselt Lupold von Heimburg. Ta pärines Ida-Saksimaalt Heimburgist Halberstadti lähedalt. Tema suguvõsa kuulus esialgu ministeriaalide hulka. 13. sajandi alguses oli see üks Saksi hertsogkonna mõjukamaid. 
1239 on Heimburgi märgitud Saksa ordu rüütelvennana Langelnis. Tal olid väga lähedased toonase Braunschweigi hertsogi Ottoga, kes kutsus teda oma kalleimaks sõbraks. 1240. aastal on teda mainitud rüütelvennana Mergentheimis kõrgmeister Konrad von Thüringeni lähikonnas. Kuus aastat hiljem nimetati ta Liivi ordu maameistriks, kuid juba kaks aastat hiljem pöördus ta Saksamaale tagasi.
Anno von Sangerhausen

Anno von Sangerhausen (nimetatud ka "Anno Sangerhausenist, Sangerhauseni Anno") oli Liivi ordu maameister ja Saksa ordu kõrgmeister 13. sajandil.
Anno pärines Sangerhausenist Eislebeni lähedalt Tüüringist. Tema suguvõsa liikmed olid Tüüringi krahvide vasallid.
1254. aastal nimetati Sangerhausen Liivi ordu maameistriks. Kuid juba kaks aastat hiljem lahkus ta sellest ametist ning valiti järgneval, 1257. aastal, Saksa ordu kõrgmeistriks. Sel ametikohal oli ta kuni 1273. aastani.
Heinrich von Dincklage

Heinrich von Dincklage (ka "Dincelaghe", "Dinstelage") oli Liivi ordu maameister aastatel 1295–1296.
Ta pärines tõenäoliselt Vestfaalist Dinckelagede suguvõsast. Tema teenistuskäigu kohta ordus pole midagi teada peale selle, et ta oli umbes aasta Liivi ordu maameister.
Konrad von Hattstein

Konrad von Hattstein (ka "Cuno von Hattenstein", "Hatzigenstein", "Hazzigenstien") oli Liivi ordu maameister aastatel 1288–1289 või kuni 1290.
Konrad sündis Hessenis Hattsteinis Frankfurdi lähedal. Tema suguvõsa pärines ministeriaalide hulgast. Hiljem olid nad Sponheimi krahvide vasallid.
Nagu mitmed tema sugulased, oli ka Konrad esialgu orduvend Preisimaal. 1275–1278 oli ta Natangeni (Notangia) foogt ja komtuur, 1283 komtuur Thornis (Toruń), 1284–1286 Elbingis (Elblag). 1288. aastal määrati ta Liivi ordu maameistriks, kuid juba mõne aasta pärast läks ta Saksamaale, kus oli 1296–1303 Brandenburgi komtuur.
Konrad von Feuchtwangen

Konrad von Feuchtwangen (surnud 5. juulil 1296) oli Liivi ordu maameister ja Saksa ordu kõrgmeister 13. sajandil.
Ta pärines Frangimaalt Feuchtwangenist. Tema suguvõsa pärines ministeriaalide seast. Ka mitmed tema sugulased olid Saksa ordu liikmed.
Juba 1259. aastal mainiti teda Austria maakomtuurina. Sellena oli ta ametis kuni 1279. aastani, misjärel nimetati Liivimaa maameistriks, ühtlasi oli ta ka maameister Preisimaal. Kuid juba 1281. aastaks oli ta neist ametitest lahkunud ja jätkas ordukarjääri Saksamaal, olles esialgu Frangimaa maakomtuur ja saades 1284. aastal Saksa meistriks. 1291. aastal valiti ta kõrgmeistriks, kelleks ta jäi kuni surmani.
Konrad von Feuchtwangen on maetud Trzebnica kloostrikirikusse Alam-Sileesias Trzebnicas.
Otto von Lauterberg

Otto von Lauterberg (ka "Lutterberg(h)"; surnud 16. veebruaril 1270) oli Liivi ordu maameister aastatel 1267–1270.
Otto pärines Lauterbergi krahvisoost, tema isa oli ilmselt krahv Burchard Struvo von Lauterberg. Tema sünniaega ja seda, mitmes poeg ta oli, pole siiski teada. Pole teada ka seda, millistel kohtadel Otto enne ordumeistriks saamist Liivi ordus oli. Lauterberg langes leedulastega peetud Karuse lahingus 1270. aastal.
Foorum

Foorum (ladina keeles "forum" "turuplats") oli vanaaja linnades rahva kogunemiseks määratud väljak. Foorum oli linna poliitiline ja ärikeskus ning kohtu asupaik. Eriti tuntud on Rooma foorum.
Aednik

Aednik on aiandusspetsialist, kes juhib puukooli tööd või tegeleb parkide, aedade ja muude haljasalade hooldamisega.
Haljasala hooldamisspetsialisti kohta kasutati varem nimetust "kärner", sõna pärines saksakeelsest aedniku nimetusest "Gärtner".
Tundlad

Tundlad (ladina keeles "antennae"; ainsuses tundel, "antenna") on lülijalgsete keha esimesele segmendile (pea osa) kinnituvad paarilised jätked. Need talitlevad peamiselt kompimis- ja haistmiselunditena.
Enamiku lülijalgsete tundlad on üheharulised (sealhulgas kõikidel putukatel), vähilaadsete tundlad on kaheharulised ning tundlad puuduvad lõugtundlaste ("Chelicherata") ja tõukjalaliste ("Protura") rühmade esindajatel.
Tundlad koosnevad enamasti kolmest osast: peale kinnituvast aluslülist, pöördlülist ja harilikult mitmelülilisest tundlapiust.
Aḩmad ibn Faḑlān

Aḩmad ibn Faḑlān ibn al-‘Abbās ibn Rāshid ibn Ḩammād (Araabia: أحمد بن فضلان بن العباس بن راشد بن حماد‎) oli 10. sajandi Araabia rännumees. 
Ta on tuntud peamiselt Põhja-Euroopa rahvaste kirjeldajana, sealhulgas oli ta tunnistajaks laevapõletusmatusele.
Suised

Suised on lülijalgsete (sealhulgas putukate) suu ümber paiknevad, loomarühmiti väga erineva kujuga jätked, mille peaülesanne on toidu vastuvõtt ja selle esmane töötlus (näiteks tükeldamine, surmamine). Suised on arenenud ürgsete vormide jäsemetest, suuava ülalt kattev ülahuul on aga näokilbi väljakasve.
Enamasti on lülijalgsetel suiseid 3 paari. 
Esimese suistepaari moodustavad ülalõuad ("mandibulae"), 2. ja 3. paari aga alalõuad ("maxillae"). Ülalõug on kompaktne, alalõug ja alahuul koosnevad osadest. Neil on hästi liikuvad lisandid – kobijad, mida kasutatakse maitsmiseks ja toidu suhu juhtimiseks.
Vastavalt toitumistüübile on putukate suised evolutsiooni käigus omandanud erinevaid vorme. Kõige levinumad on nelja tüüpi suised:
Maastikuarhitekt

Maastikuarhitekt on maastikuarhitektuuri spetsialist, kes kujundab välisruume ja selle elemente – näiteks aiad, pargid, skväärid, platsid, väljakud, linnapuistud, kalmistud, puhkealad, veekogud jpm. 
Maastikuarhitekt on Eestis vähemalt nelja aastase akadeemilise erialase haridusega diplomeeritud spetsialist, kelle põhiliseks tegevuseks on maastiku ruumiline kujundamine. Eestis saab maastikuarhitektiks õppida Eesti Maaülikooli põllumajandus- ja keskkonnainstituudis. Õppetööd korraldab maastikuarhitektuuri õppetool.
Mõntu kraav

Mõntu kraav on kraav Saaremaal Saaremaa vallas Mõntu külas. 
See on mitteavalik veekogu.
Mõntu kraavi keskkonnaregistri kood on VEE1700002.
Wardi kast

Wardi kast on 1830. aastatel Suurbritannias Nathaniel Bagshaw Wardi leiutatud õhukindel klaaskast, kuhu saab paigutada taimed koos mulla ja veega, et neid kaitsta õhusaaste eest või transportida pikemat aega või kaugele.
Wardi kasti võib lugeda tänapäeva terraariumi ja akvaariumi eelkäijaks.
Doktor Ward oli botaanikahuviline mees, kes kogus rohkem kui 25 000 eksemplarist koosneva herbaariumi. Sõnajalgadele tema Londonis paiknev koduaed siiski ei sobinud, sest neid kahjustas Londoni sudu, mis koosnes kivisöesuitsust ja väävelhappe aurudest. Vastupidi oma sõnajalgade senisele kiratsemisele avastas ta 1829 oma klaaspudelitest, kus ta hoidis liblikakookoneid ja muud sellist, et sinna sattunud sõnajalaeosed idanevad ja kasvavad isegi viletsal pinnasel. Ta laskis puusepal ehitada tihedalt klaasitud puukasti, kattis selle põhja mullaga ja nägi, et sõnajalad selles vohavad. Doktor Ward avaldas oma katse ja kirjutas sellest raamatu "Taimede kasvust tihedalt klaasitud kastis".
Alates 16. sajandi lõpust olid maadeuurijad ja rändurid haruldasi taimi püüdnud Euroopasse tuua, kuid seda tuli teha seemnete, mugulate, risoomide või juurikatena. Kuid Wardi kastides sai õrnad taimed panna laeva tekile, et nad saaksid koguda päikesevalgust ja kondenseerunud niiskust, kuid oleksid kaitstud mereõhus oleva soola eest.
Esimese katse klaasitud kastidega tegi Ward 1833. aastal, kui ta toimetas meritsi kaks suurt klaasitud kasti, mis olid täis Inglismaa rohttaimi ja sõnajalgu, Austraaliasse Sydneysse. Reis kestis mitu kuud ja kui kohale jõuti, olid taimed endiselt heas seisukorras. Austraaliast toimetas ta Inglismaale hulga kohalikke taimi, mis polnud kunagi varem sellist teekonda üle elanud, aga nüüd jõudsid nad Inglismaale hea tervise juures, elades üle isegi Kap Hoorni juures kogetud tormi.
Julius von Cube

Julius Gustav von Cube (vene Юлиус Густав (Юлий Леонтьевич) фон Кубе; 13. august 1815 Riia – 6. september 1888 Baden-Baden) oli baltisaksa päritolu Venemaa keisririigi riigitegelane. 
Ta oli keiser Aleksander II aegne tõeline riiginõunik, Kuramaa asekuberner 28. detsembrist 1857 kuni 13. maini 1858 ja Liivimaa asekuberner 13. maist 1858 kuni 11. veebruarini 1872.
Perekond.
Tema vanemad olid Liivimaa asekuberneri ametit pidanud (1821–1852) tõeline riiginõunik Ludwig von Cube (1788–1855) ja Hummuli mõisa omanik Amalie Wilhelmine Weitzenbreyer (1790–1858), kelle isa oli Pärnu kreisi arst Karl Gotthard (Carl Gotthelf) Weitzenbreyer (1762–1812). 
Ta abiellus 1856 Alexandrine Natalie Wilpertiga (1838–1916).
Töövõtuleping

Töövõtuleping (inglise keeles "contract of service") on võlaõiguslik leping, mis sõlmitakse töövõtja ja tellija vahel. Lepinguga kohustub töövõtja täide viima töö ja saavutama kokkulepitud tulemuse, nagu uue asja valmistamine, muutmine või mõni muu töö, mida viiakse läbi tellija asjaga (näiteks transportimine, paigaldamine). Tellija seevastu kohustub töövõtjale tehtu eest tasuma. Töövõtulepinguga määratakse ka töö tähtaeg.
Töövõtulepingu alaliik on tarbijatöövõtuleping, mille poolteks on majandus- või kutsetegevuses tegutsev töövõtja (ettevõtja) ja tarbijast tellija. Tarbijatöövõtulepingu objektiks saab olla ainult vallasasi ehk miski, mis ei ole maatükk ja mille asukohta võib vahetada ilma, et objekt saaks kahjustada. Töövõtja osutab seega teenust tarbija asja suhtes, teenuse osutamise alla kuulub näiteks ka tarbijale kokkulepitu valmistamine.
Töövõtja kohustused.
Töövõtja põhikohustused on lepingukohase töö tegemine ja kokkulepitud tulemuse saavutamine. Juhul, kui töö tulemus vastab lepingu tingimustele, siis loetakse sõlmitud leping täidetuks eesmärgipäraselt ja nõuetekohaselt. 
Kuni üleandmiseni vastutab töö juhusliku hävinemise eest töövõtja.
Tellija kohustused.
Tasu maksmine.
Tellija peamine kohustus on töövõtjale maksta tasu tehtud töö eest. Tasu suurus määratakse tavaliselt lepingus pooltevahelise kokkuleppega. Kokkuleppe puudumisel makstakse välja tavapärane töötasu. Tasu makstakse välja vaid siis, kui tehtud töö vastab nõuetele. Vastasel juhul võib tellija lepingust taganeda ja jätta tasu maksmata. Tasu saab tellimuse täitmisel. Alammäär puudub.
Töö vastuvõtmine.
Tellija kohustus on töö tegijalt vastu võtta. Tellija on kohustatud seda tegema, kui töö vastab kokkulepitud tingimustele või kui töö üleandmine oli kokku lepitud. Juhul, kui tellija alusetult keeldub tööd vastu võtmast töövõtja poolt antud tähtaja jooksul, loetakse töö sellegipoolest vastuvõetuks.
Töö ülevaatamine ja mittevastavusest teatamine.
Töö ülevaatamise kohustus kehtib eelkõige tellijale, kes on sõlminud tarbijatöövõtulepingu. See tähendab, et leping on sõlmitud tellija majandus- või kutsetegevuses ja tal on kohustus töö esimesel võimalusel üle vaadata.
Töös ilmnenud puudustest on tellija kohustatud teavitama töövõtjat mõistliku aja jooksul alates teada saamisest või teada saama pidamisest. Tarbijatöövõtulepingu puhul tuleb töövõtjat teavitada kahe kuu jooksul, seejuures peab tellija kirjeldama avastatud puudusi piisavalt täpselt. Lepingutingimustele mittevastava töö korral võib tellija anda võimaluse töö parandamiseks või uue töö tegemiseks.
Tööleping "versus" töövõtuleping.
Töövõtulepinguga töötaval inimesel ei ole õigust puhkuseseaduses sätestatud puhkustele, näiteks põhipuhkusele, ega puhkusetasudele. Samas teeb töövõtja tööd vabalt valitud ajal, kuid tähtajaks.
Üle kolmekuuse tähtajaga või tähtajatu töövõtu-, käsunduslepingu või muu teenuse osutamiseks sõlmitud võlaõigusliku lepingu alusel töö või teenustasusid saav isik on kaetud ravikindlustusega.
Tulimuld

Tulimuld oli väliseesti kultuuriajakiri Rootsis. 
Ajakiri hakkas ilmuma 1950. aastal Bernard Kangro toimetusel Lundis. Algul ilmus 6, hiljem 4 numbrit aastas. Ajakiri sisaldas artikleid kirjanduse, kultuuriloo, kunsti, aga ka rahvuslike teaduste aladelt, ülevaateid, arvustusi, luuletusi ja lühiproosat.
Ajakiri lõpetas ilmumise 1993. aastal.
Montesilvano

Montesilvano on linn ja vald Itaalias Abruzzo maakonnas Pescara provintsis.
Montesilvano linn asub Pescara linnast vahetult põhjas ning on sellega kokku kasvanud.
Montesilvanos sündis Dean Martini isa Gaetano Crocetti, kes emigreerus 1913. aastal USAsse.
Abbateggio

Abbateggio on vald Itaalias Abruzzo maakonnas Pescara provintsis.
Ta piirneb läänes ja lõunas Caramanico Terme, idas Lettomanoppello, idas Roccamorice, läänes San Valentino in Abruzzo ja põhjas Scafa vallaga.
Valla pindala on 15,71 km². 
Elanike arv on 436 (30.11.2008). Rahvastikutihedus on 27,75 in/km². 
Haldusajalugu.
Aastatel 1929–1947 oli Abbateggio valla territoorium osavald ehk "frazione" San Valentino in Abruzzo Citeriore valla koosseisus.
Loodus.
Vald asetseb piki Majella põhjanõlvu
Keskmine kõrgus merepinnast on 450 m
Maksimaalne kõrgus on 1150 m
või 1200 m
minimaalne kõrgus 190 m
või 210 m
Looduskaitse.
Osa vallast on Majella rahvuspargi territooriumil.
Rahvastik.
Demograafilised näitajad.
Elanike arv (kuni 2001. aastani rahvaloenduste andmed) on olnud:
Majapidamiste arv on umbes 182 või 154.
Asustus.
Valla suuremad asulad on Abbateggio ja Le Piane. 
Haldus.
Vallas on järgmised osavallad ehk fraktsioonid ("frazione"):
Tähised.
Valla sihtnumber on 65020, telefonikood 085
ja ISTATi number 068001.
Majandus.
Vallas peetakse loomi ning kasvatatakse muu hulgas teravilja (nisu ("farro")), õlipuud, viinapuud ja viljapuid. Valmistatakse juustu ja mett.
Liiklus.
Abbateggio valda pääseb maanteelt A24 Scafa-Alanno harutee kaudu
Ajalugu.
Abbateggio küla on esimest korda mainitud 10. sajandil
Territoorium on kuulunud muu hulgas Orsini ja Farnese suguvõsale
Vaatamisväärsused.
Cusano fraktsioonis on keskaegse linnuse ja muude hoonete varemed.
Vallas on San Lorenzo kirik ja Madonna dell'Elcina pühamu, kus neitsi Maarja pärimuse järgi ilmutas end puu otsas. 
Vallas on tholosed (karjaseonnid mördita kividest). 
Kaitsepühak ja pühad.
Valla kaitsepühak on Laurentius ("San Lorenzo"). Tema mälestuspäeval 10. augustil peetakse vallas nisu ("farro") pidustust ("La Festa del Farro"). 
17. jaanuaril tähistatakse Antoniose ja 8. septembril Madonna dell'Elcina päeva
Kultuur.
Vallas antakse välja rahvuslikku looduskirjanduse auhinda ("Il Premio Nazionale di Letteratura Naturalistica")
Abbateggio (Pescara)

Abbateggio on küla Itaalias Abruzzo maakonnas Pescara provintsis, Abbateggio valla keskus. See paikneb 135 km Roomast idas, 55 km L'Aquilast idas ja 31 või 38 km Pescarast edelas. Geograafilised koordinaadid on 42°14' E, 14°01' N. 
Küla on esmamainitud 10. sajandil.
Äripäeva aasta ettevõtja

Äripäeva aasta ettevõtja (varasem nimetus aasta ärimees) on ajalehe Äripäev poolt alates 1993. aastast välja antav nimetus, mis antakse aasta jooksul kõige enam silma paistnud ettevõtjale. 
 nimetas Äripäev nimetuse ümber aasta ettevõtjaks. Valiku teeb ajalehe toimetus oma kriteeriumide põhjal, aga viimastel aastatel on sellele lisandunud ka internetis läbiviidav lugejaküsitlus.
Aasta ettevõtja kuulutatakse välja sama aasta lõpus jõulude aegu ning sellele järgneb nimetuse pälvinud isikust pikema ülevaatliku persooniloo avaldamine lehes.
Loodusaed

Loodusaed, vahel ka metsikaed, on aiakujunduse suund, kus lisaks aia esteetilisele väärtusele püütakse luua keskkond, mis on atraktiivne elupaik pärismaisele elustikule – peale kohalike taimeliikide ka teistele elusorganismidele, nagu linnud, kahepaiksed, roomajad, putukad, pisiimetajad ja muud.
Loodusaiad on tõusnud päevakorda seoses looduslike elupaikade vähenemisega intensiivse põllumajanduse, linnastumise ja muu inimtegevuse tagajärjel.
Kujunduse põhimõtted.
Aeda kujundades luuakse väike tasakaalustatud ökosüsteem, milles ühe osa moodustavad ka aias tegutsevad inimesed ja koduloomad.
Looduslikult levinud taimed on kasvukoha kliima, mullastiku ja kahjuritega paremini kohastunud ning vajavad seetõttu tavaliselt vähem hoolt kui võõrliigid. Kuna kohalikud taimeliigid on loomastikuga kaua aega koos arenenud, siis pakuvad nad neile paremaid toitumis- ja varjumisvõimalusi kui võõrliigid. Kasvatada võib ka kultuurtaimi. Eriti kehtib see meetaimede puhul, mis sobivad nektaritoidulistele putukatele. Soovitatav on võõrliikide kasvatamise korral eelistada lihtõielisi sorte, sest täidisõitest on putukatel raske nektarit kätte saada.
Näiteks tiik või jooginõu lindudele.
Mida liigirikkam on aia taimestik, seda rohkem loomaliike seal toitu ning pesitsus- ja varjumisvõimalusi leiab. Murudena sobivad lillemurud.
Aias moodustuvad servaalad avatud alade ja puude, põõsaste ning hekkide puutepaikades, näiteks muruplatside, aasalapikeste, lille- ja köögiviljapeenarde või teeradade äärtes. Aias saab servaalasid suurendada, kasvatades eri kõrguse ja kasvukujuga taimi korrapäratu kujuga kogumitena.
Taimerindeid saab aeda tekitada, kui istutada kõige kõrgemad puud krundi serva. Nende ette võib panna kasvama madalamad puud, siis kõrgemad ja madalamad põõsad ja lõpuks rohttaimed. Varju taluvaid taimi saab kasvatada kõrgemate taimede all.
Šugni-rušani keeled

Šugni-rušani keeled on pamiiri keelte põhjarühma ehk šugni-jazgulami keelte alarühm. Neid käsitletakse ka šugni keele murretena.
Bartangi keel

Bartangi keel on pamiiri keelte Šugni-rušani rühma kuuluv hävimisohus keel, mida kõneleb 2500–3000 inimest Tadžikistanis. Arv on umbmäärane, sest rahvaloendustel pole neid eraldi märgitud.
ISO kood: puudub
Murded.
Bartangi keelt on peetud ka šugni keele murdeks.
Keeleoskus.
Keelt kasutatakse omavahelises suulises asjaajamises. Kirjakeeleks on tadžiki keel, kuigi hiljuti on bartangi keele tarbeks lisamärkidega täiendatud ka kirillitsat.
Bartang

Bartang (ülemjooksul on ta Oksu ja keskjooksul Murgab) on jõgi Tadžikistanis Pamiiri mägismaal Mägi-Badahšani autonoomses ringkonnas, Pandži parempoolne lisajõgi.
Jõe nimi tähendab tadžiki keeles kitsast läbipääsu.
Jõe pikkus on 528 km, vooluhulk kõigub 103–156 m³/s, keskmiselt 131 m³/s. Jõgi toitub lume- ja jääsulaveest.
Kuivades piirkondades kasutatakse Bartangi jõe vett niisutamiseks. Jõele on rajatud Šudžani HEJ.
Oksu on jõe nimi ülemjooksul. See tähendab kirgiisi keeles (Аксы) valget vett. Oksu algab Afganistani kirdenurgas Vākhāni koridoris 4015 meetri kõrgusel merepinnast. Ta voolab algul itta, kuni jõuab Tadžikistani piirini, seal pöördub Kizilraboti (Shaimaki) külas loodesse. Kizilrabotist allavoolu voolab Oksu asustamata platool Tadžikistani idapiiri lähedal. Jõe paremal kaldal asub halb, üksnes maasturitega läbitav tee. 60 km enne Murgabi linna pöördub Oksu läände ja sel kohal jõeäärse tee kvaliteet mõnevõrra paraneb. Murgabis ületab jõe Mägi-Badahšani keskne maantee, mis ühendab Horugit Karakküliga.
Murgab on jõe nimi keskjooksul, Murgabist allavoolu. See tähendab tadžiki keeles 'karjamaajõgi'. Murgabi ääres teed ei kulge ja jõekallas ei ole üldiselt läbitav, välja arvatud seiklusturistidele. Sayhobi (Ghudara) külast pisut ülesvoolu on looduslik maalihe moodustanud Sarezi järve.
Bartang on jõe nimi alamjooksul Sarezi järvest või sellest pisut allpool olevast Ghudara jõe suudmest Bartangi suudmeni. Selle osa pikkus on 132 km. Selle osa keskel läbib jõgi Bartangi küla.
Piki Bartangi alamjooksu kulges vana kaubatee. Enne 20. sajandit nõudis selle kaubatee läbimine koolmekohtade ning kaubateele kaljude äärde pandud redelite ja platvormide kasutamist. Kaubatee koosnes kolmest osaliselt kattuvast teest: kõige lühem oli kasutatav ainult sügiseti madalvee ajal, keskmise pikkusega tee oli läbitav aasta läbi ja kõige pikem oli läbitav koormaloomadega, kes ei saanud näiteks redeleid kasutada. Piki Bartangi kulgeb tee tänapäevalgi, kuid see muutub aeg-ajalt rusuvoolude tõttu läbimatuks.
Bartang suubub Pandži, mis alamjooksul kannab nime Amudarja, Rušonis 1979 meetri kõrgusel merepinnast. Seega on jõe lang 2036 meetrit ehk umbes 3,9 meetrit kilomeetri kohta.
Hufi keel

Hufi keel (hufi "hūf ziv") on pamiiri keelte šugni-rušani rühma kuuluv hävimisohus keel, mida kõneleb 800 kuni 1200 inimest Tadžikistanis. Arv on umbmäärane, sest rahvaloendustel pole neid eraldi märgitud.
Leviala.
Hufi keel on levinud Tadžikistanis Pamiiri mägedes Mägi-Badahšanis Bartangi jõest lõunas Rušani mäeahelikust Pandži suubuva Hufendzi ehk Hufdara jõe orus Hufi ja Pasthufi külas ning Rušani linnas.
Murded.
Hufi keelt on peetud ka rušani keele murdeks.
Keeleoskus.
Keelt kasutatakse omavahelises suulises asjaajamises. Kirjakeeleks on tadžiki keel, kuigi hiljuti on hufi keele tarbeks lisamärkidega täiendatud ka kirillitsat.
Rušani keel

Rušani keel on pamiiri keelte Šugni-rušani rühma kuuluv hävimisohus keel, mida kõneleb 18 000 inimest Tadžikistanis ja Afganistanis (koos 1000 kuni 1500 hufi keele kõnelejaga – 1990, A. E. Kibrik).
ISO kood puudub.
Murded.
Rušani keelt on peetud ka šugni keele murdeks.
Keeleoskus.
Keelt kasutatakse omavahelises suulises asjaajamises. Kirjakeeleks on tadžiki keel. On kirjutanud araabia kirjas ja kirillitsas.
Šugnid

Šugnid ehk kušaanid on pamiiri keeli kõnelev rahvas või rahvaste rühm Tadžikistanis ja Afganistanis, keda rušanide, bartangide, orošoride jt allrühmadega kokku võib olla kogu maailmas kuni 73 000 hinge, kuid teistel 1999. a andmetel on neid 90 000 ainuüksi Tadžikistanis.
Usk.
Ismailiidid
Olme.
Mägikarjakasvatus
Väiketsiitsitaja

Väiketsiitsitaja ("Emberiza pusilla") on linnuliik tsiitsitajalaste sugukonnast tsiitsitaja perekonnast.
Levila.
Väiketsiitsitaja on levinud Soome idaosast läbi Põhja-Siberi kuni Vaikse ookeanini. Ta talvitub Kagu-Aasias. 
Pesitsusaladele saabub mais, lahkub septembris-oktoobris.
Eestis on ta eksikülaline.
Välimus.
Linnu üldpikkus on 12–14 cm. Kõigis sulestikes on tunnuslik hele silmarõngas.
Kutsehüüd on teravakõlaline "tsik", mis sarnaneb väga põhjatsiitsitaja kutsehüüuga. 
Elupaik ja pesitsemine.
Ta asustab põõsassoid ja põõsasniite, hõredaid kuuse- ja kasemetsi, rabasid, järvede ja jõgede kaldapõõsastikke. 
Pesa ehitab lind maapinnale. Kurnas on 4–6 muna, mida hautakse 11–12 päeva. Pojad väljuvad pesast ühe nädala vanustena ja lennuvõime saavutavad umbes kahe nädala vanuselt. Vanalinnud hoolitsevad poegade eest veel 1–2 nädalat. Pesitseb kaks korda aastas.
Põhjatsiitsitaja

Põhjatsiitsitaja ("Emberiza rustica") on linnuliik tsiitsitajalaste sugukonnast tsiitsitaja perekonnast.
Levila.
Liik on levinud kogu Euraasia taigavööndis Soomest läbi Siberi kuni Vaikse ookeanini. Talvitub Ida- ja Kagu-Aasias.
Välimus.
Põhjatsiitsitaja on rootsiitsitaja suurune, ka välimuselt temaga mõnevõrra sarnane. Täiskasvanud isaslind erineb teiste tsiitsitajaliikide isastest musta pea, valge kulmutriibu, pruuni selja ja pruuni rinnavöödi poolest. Kõht on hall. Linnu üldpikkus 13–14,5 cm, kaal 17–22 g.
Elupaik ja pesitsemine.
Põhjatsiitsitaja elab soistes metsades. Pesapaika saabub ta areaali eri osades märtsi lõpu ja mai alguse vahel. Esialgu elab ta üksikuna, alles mõnda aega pärast saabumist otsib paarilise.
Põhjatsiitsitaja teeb pesa maapinnale mätaste vahele või madalale puuõõntesse. Pesa punutakse kuivadest kõrtest ja lehtedest ning vooderdatakse kõrrekeste ja jõhvidega.
Kurnas on 4–6 kahkjat pruunitähnilist muna. Jämedas otsas on munal tähne rohkem. Vanemad hauvad mune 12-13 päeva ja jäävad veel 14 päevaks pessa. Pojad kooruvad mais ja juunis.
Toitumine.
Põhjatsiitsitaja sööb suvel peamiselt putukaid ja teisi selgrootuid, sügisel aga seemneid ja pungi.
Pandeemia

Pandeemia ehk laustaud on riikide- ja kontinentidevaheline haiguspuhang, mille leviku suunda pole võimalik ette arvata ja mida harilikult seostatakse mitmete kahju toovate teguritega, nagu kahju inimeste (sh meditsiinitöötajate) tervisele ja elule, kahju riikide majandusele ja ravi, vaktsiinide puudumine jpt.
Kitsamas mõttes on pandeemia nakkushaiguse epideemiline levik, hõlmates näiteks tervet maailmajagu või kogu maailma. Bakterite poolt esile kutsutud pandeemiad on katk, koolera. Viiruste poolt esile kutsutud pandeemia(te)na on levinud rõuged, Hispaania gripp. Uuemal ajal AIDS, koroona, linnugripp, seagripp (A(H1N1) 2009 gripipandeemia, mille põhjustas seagripi viiruse globaalne levik).
Pandeemiana levib ka malaaria, mida põhjustavad eukarüootsed algloomad perekonnast "Plasmodium".
Tulevased pandeemiatena levivad haigused võivad olla hemorraagilised viiruspalavikud.
Laiemas tähenduses on pandeemiad ka D-vitamiini puudus, endometrioos, suhkurtõbi (maailmas on tänapäeval 350 miljonit diabeedihaiget) ja antibiootikumidele resistentsete mikroobide levikuga seotud haigused (näiteks 450 000 uut multiravimiresistentse tuberkuloosi (MDR-TB) haigusjuhtu aastas nii 2009. kui ka 2012. aastal ja vähktõve pandeemia.
Pandeemiaks nimetatakse vahel ka akuutset alatoitumust (kõnekeeles nälga), mida põeb üle maailma ligi 55 miljonit last vanuses kuni 5 aastat.
Tulevased pandeemiana levivad haigused võivad olla erinevad keemilised ülitundlikkused ja immuunpuudulikkusega seotud seisundid (va AIDS).
Nimetus.
Sõna tuleb kreeka keelest πᾶν "pan" 'kõik' + δῆμος "demos" 'rahvas', ka ladina keeles oli varem "pandemus". Tänapäevane ladinakeelne sõna on "pandemia".
Tacloban

Tacloban on sadamalinn Filipiinidel.
Miniatuur (täpsustus)

Sõnal "miniatuur" on mitu tähendust:
Tiir (laev)

PVL-104 Tiir oli Eesti Piirivalve endine dessantpraam. Kiire dessantpraam ehitati 1994. aastal Venemaal ja osteti sama aasta 12. oktoobril väikesaarte varustamisega seotud probleemide lahendamiseks. 
Eesti saartel paiknevatele kordonitele ja radarijaamadele oli hädasti vaja toimetada kütust, varustust, ehitusmaterjale ja tehnikat. Eestis sai laeva nimeks PVL-104 Tiir. Laev sõitis piirivalve kasutuses olles ainult kaks suve ehk 400 tundi.
25. novembril 2004 müüs Piirivalveamet laeva enampakkumisel eraomandusse. Tiir müüdi, kuna piirivalveametit ootasid uued väljakutsed ja ära müüdi praktiliselt kogu laevastik. Asemele osteti piiri operatiivsemaks valvamiseks sobilikud kummipaadid. 
Tiir on 2019. aastal oluliselt ümber ehitatud, mootorid vahetatud ja alus vastab kõigile CE nõuetele.
2020. aasta seisuga on alus registreeritud Soomes huvilaevana ning prahitud mittetulundusühingule, kes kasutab seda mere puhastamiseks plastjäätmetest.
Iwan von Brevern

Iwan von Brevern (vene keeles Иван (Иоганн) Христофорович Бреверн; ristinimi Iwan, hiljem nimetatud ka Johanniks; 3. detsember 1812 Seli, Juuru kihelkond, Harjumaa – 29. aprill 1885 Peterburi) oli baltisaksa päritolu Venemaa riigitegelane. 
Ta oli keiser Aleksander II aegne tõeline riiginõunik (28. mai 1852), Liivimaa asekuberner 20. juunist 1852 kuni 9. maini 1858, Kuramaa kuberner 9. maist 1858 kuni 21. augustini 1868 ja senaator (1872). 
Perekond.
Tema vanemad olid Kuramaa kuberneriks (1827–1852) olnud Eestimaa maanõunik ja tõeline riiginõunik Christoph von Brevern (1782–1863) ja Julie Charlotte von Strandmann (1790–1830). Tema ema oli Venemaa kindralleitnandi ja Aa mõisniku Otto Magnus von Strandmanni (1746–1827) ja krahvinna Anna Margaretha Juliane von Stenbocki (1765–1790) tütar.
Ivan abiellus 1840 paruness Katariina von Arpshoveniga (1817–1904), kes oli kindralmajori ja Laagna mõisniku parun Georg von Arpshofeni (1789–1856) ja Aleksandra Petrovna Demidova tütar. Abielust sündisid:
Richard Toomre

Richard Toomre (kuni 1935 Richard Tomson, 22. jaanuar 1907 Aru vald, Tartumaa – 16. aprill 1993 Tallinn) oli eesti põllumajandusteadlane.
Ta õppis 1926–1934 (lõpetas) Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonnas, mag. agr. 1938 (cand. agr. 1944; Odra ja nisu lendnõgipääde tõrje), dr. agr. 1964 (Moskvas; Pikaajalised kultuurkarjamaad ja nende kasutamine intensiivse põllumajanduse süsteemis). Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
1929–1938 Tartu Ülikooli taimehaiguste katsejaama assistent, 1936–1937 Vahi põllutöökooli õpetaja, alates 1938 Põllutööministeeriumi taimekaitse inspektor.
Isiklikku.
Richard Toomre vennapojad on Alar Toomre ja Jüri Toomre.
Laktoonid

Laktoonid on orgaanilised ühendid, mida võib vaadelda tsükliliste estritena ehk hüdroksüülrühma ja karboksüülrühma vahelise sisemolekulaarse kondensatsiooni produktidena. Laktoone nimetatakse loetledes tsüklis olevaid küllastatud süsiniku aatomeid: alfalaktoon, beetalaktoon, gammalaktoon, deltalaktoon jne vastavalt 3-, 4-, 5-, 6- jne lüliline tsükkel.
Paljudes taimedes, näiteks tammedes, leidub looduslikke laktoone, eriti 3-metüül-4-oktanoliidi. Laktoonid annavad viskile maitset.
Kõige stabiilsemad on 5- ja 6-lülilise tsükliga laktoonid (ehk γ- ja δ-laktoonid), mille tsüklis on kõige väiksemad steerilised pinged. β-laktoonid küll eksisteerivad, kuid neid võib saada vaid spetsiifiliste meetoditega. α-laktoonide moodustumist ebastabiilse intermediaadina on teatud juhtudel oletatud, seletamaks naaberrühma efekte.
Keemilistelt omadustelt sarnanevad laktoonid estritega.
Laktooni kuumutamine leelises hüdrolüüsib laktooni atsükliliseks (sirge ahelaga) kahe funktsionaalrühmaga ühendiks. Nii nagu estritel, on ka laktooni hüdrolüüsi-kondensatsioonireaktsioon pöörduv ja sellel on keemiline tasakaalupunkt.
Laktoone saab redutseerida dioolideks, kasutades liitiumalumiiniumhüdriidi. Reduktsioonireaktsioon lõhub kõigepealt tsükli ja seejärel muundab karboksüülrühma (-COOH) hüdroksüülrühmaks (-OH). Näiteks gammalaktoon redutseeritakse butaan-1,4-diooliks HOCH2-CH2-CH2-CH2OH.
1984. aasta sõprusmängud

1984. aasta sõprusmängud (ka Дружбa-84) olid 1984. toimunud spordimängud, mida peeti üheksas riigis (Poolas, Saksa DV-s, Põhja-Koreas, Bulgaarias, Ungaris, Tšehhoslovakkias, NSV Liidus, Kuubas, Mongoolias). Selle moto oli "Спорт – дружба – миp" (Sport – sõprus – rahu).
Ürituse korraldasid 1984. aasta Los Angelese olümpiamänge boikoteerinud riigid (samas osales ka palju 1984. aasta mängudel osalenud riike, nt Saksamaa LV ja Prantsusmaa). Osalejaid oli ligikaudu 2300 umbes 50 riigist.
Mängude avatseremoonia toimus Moskvas Lužniki staadionil, kui katlas süüdati olümpiatuli.
Kristjan Saar

Kristjan Saar (17. august (vkj)/ 29. august 1894 Uue-Põltsamaa vald, Viljandimaa – 17. juuli 1972 Tallinn, Eesti) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant, 1938).
Kaitseliidu Harju Maleva pealik aastatel 1928–1940.
Nõukogude kolmanda okupatsiooni alguses elas illegaalselt. Arreteeriti NKVD poolt 1948. aastal. Viibis vangistuses Taišetlagi vangilaagris Irkutski oblastis, kust vabastati 1956. aastal. 
Maetud Põltsamaa kalmistu vanasse ossa.
Eesti ettevõtjate loend

"Siin on loetletud Eesti ettevõtjaid."
Oskar Särev

Oskar Särev (15. september 1891 Heimtali vald, Viljandimaa – 21. august 1971 Pärnu) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).
Oli Kaitseliidu Saaremaa maleva pealik aastast 1934 alates.
Estofiil

Estofiil on eesti keelt ja/või kultuuri harrastav mitte-eestlane.
Vahhid

"Vahhid" on vahhi keelt kõnelev on pamiiri keelerühma rahvas Pakistanis, Afganistanis, Hiinas ja Tadžikistanis.
Usk.
Vahhid on ismailiidid.
Olme.
Karjapidajad kasvatavad kitsi, lambaid, veisi, jakke ja kaameleid, põllumehed otra.
Alexander von Uexküll-Güldenband (1840−1912)

Alexander Karl Abraham von Uexküll-Güldenband (ka Üxküll-Gyllenband, Yxkull-Gyllenband; vene Александр Александрович Икскуль фон Гильденбандт; 20. veebruar 1840 Peterburi – 10. juuli 1912 Peterburi) oli baltisaksa päritolu Venemaa riigitegelane, vabahärra. 
Ta oli suurvürstinna Jelena Pavlovna õuemeister (1866–1872), kammerhärra (1868), Liivimaa asekuberner 11. veebruarist 1872 kuni 6. detsembrini 1874 ja Liivimaa tsiviilkuberner 6. detsembrist 1874 kuni 6. novembrini 1882. 
Harkovi (24. mai 1884–30. jaanuar 1886) ja Pihkva (30. jaanuar 1886–2. märts 1888) tsiviilkuberner, senaator (1888).
Venemaa Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Peakonsistooriumi president (1891–1896), siseministri abi (1896–1899), alates 1899 Riiginõukogu liige, tõeline riiginõunik (1901), tõeline salanõunik, Briljantidega Püha Aleksander Nevski ordeni kavaler 
Talle kuulus Soome suurvürstiriigis Viiburi lähedal Pikiruukkis "Augustenhof"'i mõis.
Perekond.
Tema vanemad olid kindralleitnant ja Poltaava kadetikorpuse direktor, vabahärra Alexander von Uexküll-Güldenband (1799–1880) ja Emilie Peretz (1815–1878). Tema noorem vend Julius Karl (1853–1918) oli samuti Venemaa riigitegelane (senaator, tõeline salanõunik ja riigisekretär).
Ta abiellus 1863 Lina von Adelsoniga (1843–1911), kes oli meditsiinidoktori ja tõelise riiginõuniku Joseph von Adelsoni ja Johanna Benjamini tütar. Abielust sündis:
Kõrvalmõis

Kõrvalmõis (; nimetatud ka "majandusmõis") oli maavaldus ja majandusüksus, mis moodustati mitme sellise lähestikku asuva mõisa korral, mis olid ühe omaniku omanduses. 
Rüütlimõis ja kõrvalmõis moodustasid ühtse mõisamajapidamise, kuid reeglina oli mõis, kus elas omanik või valitseja, paremini välja ehitatud ja omanik elas rüütlimõisas. Kuid ka kõrvalmõisal olid rüütlimõisa õigused, mis andsid näiteks selle omanikule Maapäeval täiendava hääle. 
Oma olemuselt meenutasid kõrvalmõisad karjamõisaid, kus suurem tähtsus oli majandushoonetel.
152 mm Canet' suurtükk

152 mm (6-tolline) Canet' suurtükk on mereväesuurtükk, mida kasutati laevadel ja rannikupatareides.
Ajalugu.
Suurtüki töötas välja Prantsuse insener Gustave Canet (1846–1908). Tootmist alustati Prantsuse firmas Schneider et Cie (tänapäeval Schneider SA). Valmistati laeva- ja rannikusuurtükke. Relvastuses alates 1891. aastast.
Tehnilised andmed.
Rannikul kasutatava kahuri kaal: 19,38 tonni
Raua kaal: 5,75 tonni
Raua pikkus: 6,84 meetrit (45 kaliibrit) 
Fugassmürsu algkiirus: 793 m/s
Kasutati soomustläbistavaid (41,5 kg) ja fugassmürske (49,8 kg)
Suurtükki laaditi unitaarpadrunitega.
Kasutamine Venemaal.
Venemaal toodeti Canet' tüüpi suurtükke alates 1892. aastast Obuhhovi terasevalutehases. 152 mm Canet' suurtükid olid kasutusel Peterburi merekaitses, sealhulgas ka Peeter Suure Merekindluses.
Kasutamine Eesti kaitseväes.
Eesti merekindlustes olid 152 mm Canet' suurtükid rannakaitsepatarei nr 2, 4, 5, 7 ja 11 relvastuses. Kokku oli suurtükke 16 tükki.
Üks relv anti 1935. aastal Naissaarel olevast rannakaitsepatareist nr 5 Soomusrongirügemendile ning seda kasutati raudteesuurtükk Suure Tõllu ehitamisel.
Libamälestises Eestis.
Eestis on olemas kultuurimälestis, mis ametlikult kannab nime "6" Canet' suurtüki soomustorn". Selle ametlik asukoht kultuurimälestiste registri järgi on Naissaar, Põhjaküla.
See suurtükikilp on küll kunagi asunud Naissaare Tagakülas (Põhjakülas), kuid tänapäeval asub see Lõunakülas. See on pärit üldse suurtükilaev Lembitult ja on hiljem olnud kasutusel mingi laskepesa püsikaitsena ning ehitatud põhjalikult ümber.
Pitkanina

Pitkanina on mitme Eesti neeme (nina) nimi:
Eduard Alexis von Krüdener

Eduard Alexis von Krüdener (vene Эдуард Владимирович Криденер; 26. oktoober 1829 Püssi mõis, Lüganuse kihelkond – 11. aprill 1878 Riia) oli baltisaksa päritolu Venemaa riigitegelane, vabahärra. 
Ta oli keiser Aleksander II aegne riiginõunik ja Liivimaa asekuberner 14. juunist 1875 kuni 23. aprillini 1878. 
Perekond.
Tema vanemad olid Laiuse mõisa rentnik Woldemar von Krüdener (1791–1831) ja Anna Helene Elisabeth von Krüdener (1795–1884). 
Ta abiellus Sophie Scaloniga (1839–1881), kes oli Peter Scaloni ja Elisabeth Naumowa tütar. Abielust sündisid:
Nigunina

Nigunina (ka "Pitkanina") on neem Sõrve poolsaare edelarannikul, Alliotsast 3,2 km lõunas. 2 km kagusse jääb Tiidunina.
Christoph Adam von Richter

Christoph Adam von Richter (vene keeles Кристоф Адам (Христофор Адамович) фон Рихтер) (27. mai 1751 – 3. jaanuar 1815 Riia) oli baltisaksa päritolu Venemaa riigitegelane. 
Elulugu.
Ta oli Sidgunda mõisniku Liivimaa rüütelkonna sekretäri ja õuekohtu assessori Christoph von Richteri (1713–1762) ja tema abikaasa Hedwig Beata von Richteri (1730–1810) poeg. 
1771. aastal immatrikuleeriti ta Göttingeni ülikooli, kus õppis õigusteadust. 1774. aasta paiku sai temast Liivimaa rüütelkonna sekretär, kellena oli tegev 1786. aastani. Selles ametis oli ta 1779. ja 1785. aastal rüütelkonna esindaja Peterburis. 
1784−1786 oli ta Liivimaa ökonoomiadirektor. 1787. aastal oli ta Tallinna südametunnistuskohtu aadlikust assessor. Riiginõunikuks tõusnuna oli ta 6. jaanuarist kuni 12. septembrini 1797 Liivimaa viitsekuberner ja seejärel kuni 29. augustini 1808 Liivimaa tsiviilkuberner. 1799. aastal sai tõeliseks riiginõunikuks ja 1808. aastal nimetati Venemaa keisririigi senaatoriks. Lõpetas karjääri salanõuniku auastmes. Teda autasustati Püha Anna I klassi ordeniga. 
1802. aastal oli ta üks Liivimaa Maakrediidiseltsi asutajatest. 1792. aastal valiti Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi tegevliikmeks, olles üks asutajaliikmetest.
Perekond.
Ta abiellus 1777. aastal vabapreili Margaretha Dorothea von Budbergiga (1759–1809), kes oli vabahärra Liivimaa maamarssali Leonhard Johann von Budbergi (1727–1796) ja Margaretha Dorothea von Trautvetteri tütar (1715–1786) Abielust sündisid:
Tema emapoolne vanaisa Christoph Adam von Richter (1694–1758) oli Eestimaa maanõunik ja Uuemõisa mõisnik Haapsalu juures, ning isapoolne vanaisa Otto Christoph von Richter (1678–1729), Liivimaa poliitik ja maamarssal 1717–1721.
Mõisavaldused.
Richterile kuulus märkimisväärne maavaldus. Oma isalt päris ta sugukonnamõisa Sidgunda ("Siggund"), mis kuulus perekonnale aastatel 1598−1920. Lisaks sellele jättis isa talle veel Šķiliņi ja Elmji ("Adamshof") mõisad. Lisaks pärandile laiendas Richter neid maavaldusi veelgi. 1780. aastal kuulus talle Iļķēni ("Hilchensfähr") mõis. 1795. aastal pantis ta kompleksi, mille koosseisu kuulusid Cesvaine ("Schloß Sesswegen"), Aizkuja ("Aiskuje"), Bučauska ("Butzkowsky"), Kraukļi ("Gravendahl"), Birzi ("Modohn") ja Lode ("Lohdenhof") mõisad; aastal 1806 kirjutati need tema pärusvalduseks.
Revisionistlik sionism

Revisionistlik sionism ehk Revisionistlik liikumine oli 1920. aastatel Vladimir (Ze'ev) Žabotinski rajatud parempoolne sionistlik poliitiline liikumine, mis vaidlustas Suurbritannia volitused ja nõudis Palestiinasse Juudi riigi rajamist. 
Revisionistlik liikumine oli opositsioonis H̠ayyim Weizmanni Maailma Sionistliku Organisatsiooniga ja hiljem ka David Ben-Guriyyoni vasakpoolse Iisraelimaa Tööliste Parteiga (praegu – Iisraeli Tööpartei). 
"Etsel" ja "Leẖi" olid Revisionistliku liikumise paramilitaarsed organisatsioonid, mis on tegutsenud Briti Palestiina mandaadi aladel.
"Betar" oli Revisionistliku liikumise noorteorganisatsioon (asutatud 1923. aastal Riias V. Žabotinski poolt). 
Likudi partei on tänapäeval Revisionistliku liikumise järetulija.
Käru tee bussipeatus

Käru tee on bussipeatus Tallinna–Rapla–Türi maantee ääres Türi vallas Käru aleviku territooriumi lõunaosas. 
Peatus asub maantee 80. kilomeetril pärast maantee ristumist vasakule Käru alevikku suunduva Käru–Kädva teega ja enne ristumist paremale suunduva Rõusa–Käru teega. Käru aleviku keskus on peatusest umbes 1,3 km kaugusel põhja pool.
Bussipeatus asub Käru mõisahoone ja pargi ning Käru paisjärve vahel. 
Bussipeatuses olid kummalgi pool maanteed pingi ja katusega ootekohad. Ootekohad olid valmistatud rabamännist käsitööna. Nende autor oli Leo Eensoo. 2023. aasta seisuga on need asendatud metallist ootepaviljoniga Rapla suunal.
Türi poole suunduva liini peatuse juures haljasalal on Balti keti mälestusmärk. Rapla poole suunduva liini peatuse kõrval on tankla.
Lähim peatus Türi suunas on Laaneküla umbes 1,5 km kaugusel ja Rapla suunas Nõmme umbes 4,5 km kaugusel. Käru aleviku keskuses on Käru bussipeatus.
Kušaanid

Kušaanideks võidakse nimetada:
Kušaani riik

Kušaani riik tekkis umbes 135. aastal eKr Baktrias, kust levis Kesk-Aasiasse peaaegu Samarkandini ja vallutas Gandhara Põhja-Indias. Kušaani impeerium hõlmas aastatel 30 kuni 375 ulatusliku ala India poolsaarel.
Mariliin Kindsiko

Mariliin Kindsiko (sündinud 13. juunil 1976 Võrus) on eesti portselanimaalija, maali- ja maastikukunstnik. Ta töötab ka galeristi ja kuraatorina. 
Ta on õppinud aiandusagronoomiat Räpina Aianduskoolis ja skulptuuri Tartu Kõrgemas Kunstikoolis.
Ta on teinud koostööd modellina noorte eesti autoritega, sealhulgas sügisel 2009 koos rühmitusega Redhaus näitusele "Sea level" Peterburis.
Iraani keeled

Iraani keeled on indoiraani keelte rühm.
Hermann von Tobiesen

Hermann Friedrich Johannes von Tobiesen (Venemaal tuntud kui "German Avgustovitš", vene keeles "Герман Августович Тобизен") (21. juuni (ukj 3. juuli) 1845 Peterburi – 9. jaanuar 1917 Smolensk) oli baltisaksa päritolu Venemaa riigitegelane. Tõeline salanõunik. Aastatel 1878−1890 oli ta Liivimaa viitsekuberner.
Elulugu.
Päritolu ja haridustee.
Põlvnes Taani päritolu suguvõsast, kes rändas XIX sajandi algul Venemaale. Tema isa oli pikaaegne Soome sandarmivalitsuse ülem kindralmajor August Friedrich von Tobiesen (1810−1885). Ema vabapreili Olga Caroline Louise Dorothea von Rosen (1824−1882) oli pärit Järvamaalt Väinjärve mõisast. Hariduse omandas Keiserlikus õiguskoolis, mille lõpetas 1865. aastal 22. mail (vkj).
Riigiteenistuses.
Pärast õpingute lõppu astus Venemaa tsiviilteenistusse ja teenis alguses justiitsministeeriumis. Alates 1865. aasta 27. maist (vkj) töötas senatis ja 1868. aastal oli ta Kaluga ringkonnakohtu prokuröri abi. 1876. aastast teenis siseministeeriumis. 28. aprillil (vkj) 1878 nimetati ta Liivimaa viitsekuberneriks, kellena oli ametis 15. märtsini (vkj) 1890. Seejärel oli ta kuni 24. märtsini (vkj) 1895 Tomski ja siis kuni 2. jaanuarini (vkj) 1902 Harkovi tsiviilkuberner. 1902. aastal nimetati senaatoriks.
Isiklikku.
Ta oli abielus Zinaida Semjonovna Jakovlevaga, kellega naitus 10. juulil (vkj) 1868.
Kristiine keskus

Kristiine keskus on kaubanduskeskus Tallinnas Kristiine linnaosas aadressil Endla tänav 45. 
44 000-ruutmeetrise brutopinnaga keskuses tegutseb ligikaudu 130 kauplust ja teenindusasutust ning 20 söögikohta. Kristiine keskuse suuremad rentnikud on Prisma, Reserved, Jysk, H&amp;M, Rademar, Sportland, Apollo ja paljud teised. Keskust külastab päevas ligikaudu 17 000 inimest.
1998. aastal nimetati detsembris 1993. aastal loodud Kristiine Keskuse AS ümber aktsiaseltsiks Kristine Center ja alates juulist 2000 on ettevõte AS KC Grupp. 
2024. aasta detsembris omandas Kristiine keskuse EfTen Kristiine OÜ.
Ajalugu.
Esialgu plaaniti 10 000 ruutmeetri suurust hoonet. 21 000-ruutmeetrine Kristiine keskus avati 28. mail 1999 kell 10:00. Avapäeval külastas keskust 35 000 inimest. Keskuse ehitusmaksumus oli 300 miljonit krooni.
Esimene nüüdisaegne hüpermarket Eestis oli keskuses tegutsev Primo.
2002. aastal valmis esimene laiendus, millega kasvas hoone pind 17 000 ruutmeetri võrra (esialgu plaaniti ka näiteks kobarkino kaasamist). Laiendamise avapäeval käis keskuses umbes 43 000 inimest.
Suvel 2010 kapitaalremondi läbinud Tulika tänava lõik Endla tänava ja Nõmme tee vahel rekonstrueeriti Kristiine Keskuse tellimusel. Ettevõtte raha eest ehitati välja ka tänavalõigul olevad ringristmikud ning äsja kasutusse võetud bussipeatus. Tänava rekonstrueerimine läks Kristiine Keskusele maksma umbes 14 miljonit krooni. Kommunaalameti andmetel oli see suurim investeering, mille üks eraettevõte Tallinna tänavate remontimisel on teinud.
Kristiine keskuse teine ja mahult 13 600-ruutmeetrine laiendus avati 30. septembril 2010.
2011. aastal omandas Kristiine Keskuse kaubanduskinnisvara ettevõte Citycon.
2019. aasta sügisel sai valmis Kristiine Keskuse uuenduskuur, mille käigus sai keskus täielikult uuendatud sise- ja välisilme ning uue toitlustusala Kristiine Road.
21. veebruaril 2024 oli keskuses põleng, mille käigus sai tules kannatada ladu.
2024. aasta detsembris omandas Kristiine keskuse EfTen Kristiine OÜ.
Tulekahju.
21 veebruaril 2024 toimus Kristiine keskuses põleng. Kell 16:16 tuli päästeametisse info, et Jyski ladu põleb. Põleng lokaliseeriti kell 17.47 ja likvideeriti kell 19.53. Keegi viga ei saanud.
Ludwig von Cube

Johann Ludwig Ferdinand von Cube (vene "Леонтий Иванович Кубе") ; 16. märts 1788 Tirza Tirza kihelkond Valga kreis Liivimaa kubermang Venemaa keisririik – 8. mai 1855 Riia Liivimaa kubermang Venemaa keisririik) oli baltisaksa päritolu Venemaa keisririigi riigitegelane. 
Ludwig von Cube sündis 1788. aastal Tirzas, Tirza-Velēna pastori Johann Christlieb von Cube (1740–1799) peres.
Õppis Võnnu kreisikoolis ja 1804–1807 Tartu ülikoolis õigusteadust, 1816. aastast õigusteaduse doktor, Pärnu sillakohtu notar, 1814. aastast Riia kreisifiskaal, 1817−1821 Liivimaa kubermanguprokurör, 1822–1855 Liivimaa kroonupalati president ja 1852. aastast ka Liivimaa kubermangu asekuberner.
Ta oli keiser Aleksander I ja Nikolai I aegne Liivimaa kubermangu asekuberner 6. juunist 1821 kuni 14. juulini 1852 ja Liivimaa kroonupalati president. 
1824. aastast oli ta Riia Püha Jakobi kiriku ülemkirikueestseisja, 1836. aastast tõeline riiginõunik, 1851. aastal tunnustati teda Püha Anna ordeni I klassi ordeniga.
Ta oli Mazbrenguļi mõisa pandimõisnik ja Uduvere, Saare ja Kilingi mõisa rentnik.
Ta immatrikuleeriti 1822. aastal koos vend Friedrich Gustav von Cubega (1782–1849) Saaremaa rüütelkonna aadlimatriklisse nr 18 all.
Perekond.
Tema vanemad olid Pommeri Myślibórzis (saksa "Soldin") sündinud, Kuramaa Kaldabruņā (1775–1778) ja Liivimaa Tirza–Velēna kihelkonna (1778–1799) pastoriks olnud Johann Christlieb von Cube (1740–1799; läti Johans Hristlībs Kube) ja Friederika Maria Udam (1763–1844 Tartu). 
Ta abiellus Pärnus 1811 Hummuli mõisa omaniku Amalie Wilhelmine Weitzenbreyeriga (1790–1858), kes oli Pärnu kreisi arsti ja õuenõuniku Karl Gotthard (Carl Gotthelf) Weitzenbreyeri (1762–1812) ja Maria von Schröderi tütar. Abielust sündisid:
Purjetamise võistlusreeglid

Purjetamise võistlusreeglid (inglise keeles "The Racing Rules of Sailing" (RRS) ) on Rahvusvaheline Purjespordi Föderatsiooni poolt kehtestatud reeglid võidupurjetamiseks, kokkupõrgete vältimise eeskirjade kohta vaata COLREGs.
Rahvusvaheline Purjetamisföderatsioon (ISAF), mis on spordiala rahvusvaheline juhtorgan, uuendab võistlusreegleid igal olümpiaaastal ning need hakkavad kehtima järgmise kalendriaasta algusest. Purjetamise võistlusreeglid sisaldab reegelid võistlejatele, võistluste korraldajatele, kohtunikele ja klassiliitudele.