tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Cerová kõrgustik

Cerová kõrgustik (slovaki keeles "Cerová vrchovina") on maastikuregioon Slovakkia keskosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest ja ühtlasi on see ka osa Põhja-Ungari keskmäestikust. Regiooni kõrgeim tipp on Karanč (727 m), kõrgemad tipud on veel Šiator (660 m), Ragáč (536 m) ja Veľký Bučeň (514 m).
Sealsed veed voolavad lääneosas Ipoly jõkke, idas aga Rimava jõkke. Kõrgustiku metsad on valdavalt tammikud, Ipoly jõe ääres esineb ka lammimetsa. Kõrgemates kohtades ja põhjanõlvadel asendavad tammikuid tamme-pöögimetsad, lõunanõlvadel esineb metsasteppi.
Sealne loodus on suures osas puutumatu, nii moodustati selle kaitseks aastal 1989 Cerová kõrgustiku kaitstav maastik, mille haldusalas on mitmed looduskaitsealad. Üks suuremaid vaatamisväärsusi on Šomoška lossi juures asuv Kivijuga, kus on hästi näha basaldi kalduvus jaguneda kuusnurkseteks sammasteks.
Asend ja liigendus.
Cerová kõrgustik järgmiste geograafiliste piirkondadega:
Kõrgustikku võib jagada viieks alampiirkonnaks. Selle läänepoolseim osa kannab nime Mučíni kõrgustik, mille kõrgeim tipp on Hallgato (392 m), lääneosas jääb piirkond 180 m kõrgusele. Sellest kagus asub Hajnáčka kõrgustik, mille kõrgeim tipp on ka mäestiku kõrgeim tipp Karanč, kirdeosas jääb piirkond 180 m kõrgusele. Mučíni kõrgustikust idas asub Fiľakovo alang, kus kõrgused jäävad 200 meetri ligikonda. Eelmisest kahest ida pool asub Bučeňi kõrgustik, mille kõrgeim tipp on Veľký Bučeň (514 m), lääneosas jääb piirkond 190 m kõrgusele. Idapoolseim osa on Petrovce kõrgustik, mille kõrgeim tipp on Birín (395 m), idapoolsemas osas jääb piirkond 160 m kõrgusele.
Geoloogia.
Sealse maastiku kujundas Karpaatide vulkanismi viimane faas, sealne vulkanism leidis aset Pliotseenis ja Pleistotseenis. Mäestik koosneb Tertsiaari liivakividest, liivast ja kruusast, aga ka vulkaanilistest kivimitest (põhiliselt andesiit). Kõrgematel kohtadel esinevad laavaplaadid on varasemate laavavoolude jäänused, ent eriti iseloomulikud on piirkonnale vulkaanilised jäänukkaljud, mis on kujunenud ümbritseva pinnase erosioonil. Hajnáčka, Soví hradi, Šomoška ja Steblová kalju puhul on tegemist endiste vulkaanilõõride täitematerjaliga. Nende kõrval esineb ka andesiitseid daike.
Väiküla mõis

Väiküla mõis (saksa keeles "Weikül, Weitelby") oli Lõusa mõisa karjamõis Simuna kihelkonnas Virumaal, tänapäeva Salutaguse küla lähedal Vinni vallas Lääne-Viru maakonnas.
Sobinka

Sobinka (vene "Собинка") on linn Venemaa Vladimiri oblastis, Sobinka rajooni keskus. Asub Kljazma jõe paremal kaldal, 37 km Vladimirist edelas.
Asula tekkis 1858. aastal tööd alustanud ketrusvabriku juurde. Linnaõigused sai 1939. aastal.
Elanike arv 2000. aastal oli 22 500.
Vjazniki

Vjazniki (vene "Вязники") on linn Venemaal Vladimiri oblastis, Vjazniki rajooni keskus. Asub Kljazma jõe paremal kaldal, 93 km Vladimirist idas.
Vjazniki on linatööstuse keskus.
Ajalugu.
I aastatuhande teisel poolel ehitati tänapäeva linna asukohast 5 km allavoolu Jaropoltš-Zalesski linnus, mille asukad olid merjalased ja slaavlased. Jaropoltš oli Vladimiri-Suzdali vürstiriigi piirikindlus. Seda rüüstasid 1238. aastal mongolid ning see jäeti maha 13. või 14. sajandil. Vjaznikit on kroonikates esmamainitud 1608. aastal, 1611. aastast oli slobodaa. 1622. aastast sai see palverännusihtkohaks, sest seal asus "imettegev" Kaasani jumalaema ikoon. 1676. aastal rajati Minino küla ja tänapäeva Vjazniki linna kohale tsaar Aleksei Mihhailovitši käsul uus Jaropoltši kindlus. See hävis 1703. aastal tulekahjus.
Linnaõigused sai 1778. aastal.
2004. aastal liideti Vjaznikiga Novovjazniki alev.
Elanike arv 2003. aastal oli 40 400.
Linnas asub Vjazniki Jumalaema Kuulutamise klooster ja mitu kirikut.
Vjazniki raudteejaam asub Novovjazniki mikrorajoonis Kovrovi-Dzeržinski raudteel. Vjaznikist möödub lõunas maantee Volga (M7).
Zboriv

Zboriv (ukraina Зборів, poola Zborów) on linn Ukrainas Ternopili oblastis, Zborivi rajooni halduskeskus. Zboriv asub Strõpa jõe ääres, Ternopilist umbes 36 km lääneloodes.
Asula on rajatud 1166. aastal, linnaõigused sai 1939. aastal.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Zborivi elanikest ukrainlasi 99,13%, venelasi 0,55%.
Tagajõe mõis

Tagajõe mõis (saksa keeles "Tagojõe") oli Tudulinna mõisa karjamõis Iisaku kihelkonnas Virumaal, tänapäeva Tagajõe küla lähedale Alutaguse vallas Ida-Viru maakonnas.
Reinhold Scheibe

Reinhold Christian Scheibe (24. oktoober 1857 Paide – 18. oktoober 1909 Tallinn) oli Eesti arst ja Eestimaa kubermangu tervishoiuametnik.
Reinhold Christian Scheibe sündis Saksimaalt pärit Paide sukakudujameistri Christian Gottlieb Scheibe ja tema abikaasa Helene Marie (sünd. Wekram) neljanda pojana.
Õppis 1866–1879 Tallinna toomkoolis ning 1880–1887 Tartu ülikoolis arstiteadust. Ka kõik tema neli venda õppisid Tartu ülikoolis ja kolmest neist said 19. sajandi lõpus tähelepanuväärsed meditsiinitegelased Eestimaal – Robert Scheibe, Edmund Scheibe ja Richard Scheibe olid kõik apteekrid.
Tegutses arstina Tallinna ajutises rõugehaiglas ning alates 1889. aastast pidas erapraksist. 1893–1899 pidas ta oma praksist Langebergi majas aadressil Suur-Tartu tänav 345, 1900–1903 Haase majas Narva tänav 6 ning 1904–1909 aadressil Savivärava puiestee 17. Ta keskendus naiste- ja lastehaigustele, samuti sünnitusabile.
Oma tegevuse eest Eestimaa kubermangu tervishoiuvalitsuse ametnikuna ülendati Reinhold Scheibe õuenõuniku teenistusastmele (1903) ning anti aadlitiitel (rüütel - "ritter"), enne seda oli ta kolleegiumiassessori teenistusastmel.
Perekond.
Reinhold Scheibe oli abielus Alice Mathilde Charlotta Auroa von Knüpfferiga, kes oli arhitekt Rudolf von Knüpfferi (1831–1900) ja Julie Wilhelmine (sünd von Krusenstern) tütar. Alice Knüpfferi emapoolne vanaisa oli maadeavastaja viitseadmiral Paul Theodor von Krusenstern (1809–1881) ning vanavanaisa maadeavastaja admiral Adam Johann von Krusenstern (1770–1846). Abielust sündisid:
Must rüütel (satelliit)

Satelliit Black Knight on Maa ümber orbiidil olev objekt, mis NASA andmetel on ISS-i kosmosejaama ehituse ajal kaotatud termiline varjualune. Ufoentusiastide sõnul on tegemist kosmoseolendite satelliidiga, kes on Maa ümber tiirutanud umbes 13 000 aastat. [1]
Ufo satelliidi legend pärineb aastast 1899, kui Nikola Tesla teatas, et on kosmosest raadiolaineid saanud. 1954. aastal avaldati USA ajalehtedes ufouurija Donald Keyhoe väited kahe orbiidil liikuva satelliidi kohta, mille avastasid USA õhujõud. Sel ajal polnud satelliite veel käivitatud. [1]
Šoti teadlane Duncan Lunan analüüsis varasemaid raadiolainete vaatlusi ja väitis tähekaardi põhjal, et Must Rüütel saadab tähe Epsilon Bootiselt tsivilisatsiooni teate. [1] Hiljem tunnistas Lunan, et tema meetodid olid ebateaduslikud. [2]
Anders Tegnell

Nils Anders Tegnell (sündinud 17. aprillil 1956 Uppsalas) on nakkushaigustele spetsialiseerunud Rootsi arst ja riigiametnik, praegune riigi peaepidemioloog.
Tegnell sai rahvusvaheliselt tuntuks Rootsis rakendatud koroonapandeemiavastaste meetmete eestkõnelejana, mille aluseks on inimeste usaldamine, piirangute hoidmine võimalikult leebena ning eesmärgiks karjaimmuunsuse saavutamine ühiskonnas.
Kiržatš

Kiržatš (vene Киржач) on linn Venemaal Vladimiri oblastis, Kiržatši rajooni keskus. Asub Kiržatši jõe ääres, 90 km Moskvast kirdes. 
Asulat on kirjalikes allikates esmamainitud 1328. aastal, 1778. aastal sai linnaõigused. 2005. aastal liideti linnaga Krasnõi Oktjabri alev ja kaks küla.
2005. aastal oli linnas 31 900 elanikku.
Linna peamine tööstusharu on masinatööstus.
Nikolina Angelkova

Nikolina Angelkova (bulgaaria keeles "Николина Ангелкова"; sündinud 30. novembril 1979 Krumovgradis Kǎrdžali piirkonnas) on Bulgaaria poliitik, ta kuulub erakonda Kodanikud Euroopa Arengu Poolt Bulgaarias (GERB). Ta oli aastal 2014 Bulgaaria teede-, infotehnoloogia- ja kommunikatsiooniminister. 7. novembrist 2014 kuni 2017. aasta jaanuarini oli ta Bulgaaria turismiminister.
Angelkova on kaitnud Sofias Rahvusliku ja Maailmamajanduse Ülikoolis ("Университет за национално и световно стопанство") õigusteaduse magistri väitekirja. Ta on täiendanud end Maastrichtis avaliku halduse instituudis ja Prantsusmaal Nantese haldusreformi piirkondlikus instituudis.
Ta oli aastatel 2005–2010 oli ta ettevõtte Nikolova and Partners Consult omanik ja 2007–2009 ettevõtte Herchesa Bulgaria EOOD peadirektor. Aastatel 2009–2010 oli ta Hector Bulgaria EOOD juhataja. Seejärel juhtis ta regionaalarengu ja riiklike ehitustööde ministeeriumi kontrolli-, kommunikatsiooni- ja koordineerimisüksust. Alates 2011. aastast on ta Maanteede Infrastruktuuri Agentuuri juhatuse liige.
2013. aastal sai temast regionaalarengu ja avalike tööde ministri asetäitja. 6. augustil 2014 valiti ta Georgi Bliznaški ajutises valitsuses Bulgaaria teede-, infotehnoloogia- ja kommunikatsiooniministriks. Ta töötas sellel ametikohal 7. novembrini 2014, kui ta valiti Boiko Borissovi teise valitsuse turismiministriks. Ta oli turismiminister ka Boiko Borissovi kolmandas valitsuses.
Nemõriv

Nemõriv (ukraina Немирів, poola Niemirów, vene Немиров) on linn Ukrainas Vinnõtsja oblastis, Nemõrivi rajooni halduskeskus. Nemõriv asub Vinnõtsjast umbes 40 km kagus.
Nemõrivi on ürikutes esmamainitud 1506. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1581. aastal. Aastatel 1672–1699 Nemõriv Osmanite riigi võimu all. Teise Poola jagamise tagajärjel läks Nemõriv 1793. aastal Venemaa Keisririigi koosseisu.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Nemõrivi elanikkonnast ukrainlasi 97,48%, venelasi 2,01%, poolakaid 0,11%, valgevenelasi 0,11% ja juute 0,10%.
Gorohhovets

Gorohhovets (vene Гороховец) on linn Venemaal Vladimiri oblastis, Gorohhovetsi rajooni keskus. Asub Kljazma paremal kaldal, 157 km Vladimirist idas. 
Asulat on kirjalikes allikates esmamainitud 1239. aastal. Tõenäoliselt tekkis see 1168. aastal Andrei Bogoljubski Volga bulgaaride eest kaitseks rajatud kindlustuse juurde.
Sebeži maakond

Sebeži maakond (valgevene keeles "Себежскі павет"; vene keeles "Себежский уезд") oli Venemaa Keisririigi Vitebski kubermangu ja Vene NFSV Pihkva kubermangu haldusüksus.
Ajalugu.
Sealsed maad läksid Venemaa koosseisu esimese Poola jagamise järel, seal hakkasid need kuuluma Pihkva kubermangu. Aastal 1776 läks maakond Polotski kubermangu, seejärel Polotski asehaldurkonna koosseisus. Aastail 1796–1802 kuulus see Valgevene kubermangu koosseisu, seejärel aga Vitebski kubermangu koosseisu. 24. märtsil 1924 läks see Vene NFSV Pihkva kubermangu koosseisu. Maakond likvideeriti koos Pihkva kubermanguga 1. augustil 1927.
1897. aastal elas maakonnas 92 055 inimest. Elanikest 47,1% moodustasid valgevenelased, ka venelasi oli 47,1%. Juute oli 3,8% ja poolakaid 1,5%. Aastal 1926 oli maakonnas 127 800 elanikku.
Aastal 1913 oli maakonna territooriumil üks linn (Sebež) ja 13 valda. Aastal 1926 oli valdu kuus.
Aastal 1886 oli maakonnas kolmkümmend kuus õigeusu kirikut, kaks vanausuliste palvemaja ja üks katoliku kirik, lisaks veel üks õigeusu klooster.
Maakonna šlahta marssalid (piirkondliku esinduskogu eesistujad) olid (tähestikulises järjekorras): Dominik Chrapowieki (1790), Hertman, Talat Józef Kiełpsz (1783), Euzebiusz Korsak (1805), Piotr Korsak, Józef Łosowski, Józef Makowiecki, Antoni Meduniecki (1800–1810), Jan Meduniecki, Józef Meduniecki, Kazimierz Meduniecki (1798–1800), Konstanty Meduniecki, Franciszek Mohl, Franciszek Mokicz, Józef Ogiński (1807), Antoni Szantyr, Donat Zebrowski ja Szymon Wlanowski (1809–1820).
Haldusjaotus.
Venemaa keisririigi koosseisus jagunes maakond valdadeks (vene keeles "Волость"). Maakonna keskuseks oli maakonnalinn Sebež, lisaks oli maakonnas aastal 1913 veel 13 valda.
Vallad maakonna koosseisus olid aastal 1913:
Vallad maakonna koosseisus olid aastal 1926:
Sevgil Musayeva

Sevgil Musayeva-Borovyk (sündinud 18. juunil 1987 Jumas) on krimmitatari naisajakirjanik.
Aastatel 2004–2010 õppis ta Kiievi Ülikoolis ajakirjandust.
Kui algas Euromaidan, oli Musajeva seal üks aktiviste ja kajastas sündmusi Facebookis.
Ta on ajalehe Ukrajinska Pravda peatoimetaja.
Maa-alused (haigus)

Maa-alused (ka "maalised", saartel "maalased", "maaljad", "maadleine") on eesti folklooris maaviha poolt põhjustatud nahahaigus.
Maa-alused oli üldtuntud haiguste nimetusena, mida saadi maast. Enamasti olid need mitmesugused nahahaigused nagu sammaspool, paised, vistrikud, kärnad jt, mõnel pool ka liigesehaigused.
Maaliseid võis saada istumisel või lamamisel tekkivast kokkupuutest maaga, selle vaenuliku jõuga ehk maavihaga. Haigusi võisid põhjustada maa all elavad olendid (ehk samuti maa-alused). Nende tegutsemise (sepavasara kõlksumise, voki ketramise jms) kuulmine ennustas halba. Maa-aluste ja maahaldjate (kes esinesid Lõuna-Eesti rahvapärimustes) pahandamist tuli vältida, et mitte maast haigust saada.
Maaliseid tõrjuti ja raviti peamiselt maagiliste võtetega: enne mahaistumist tuli sülitada; haigust kanti soolaga tagasi kohta, kust arvati olevat saadud; haigust toonud paigas ohverdati hõbevalget; samas kohas pöörati pinnas tagurpidi, loeti loitse. Juhuslikumad tõrjemaagilised võtted olid kehal haige koha piiramine või vajutamine hõbe-esemega, vaskrahaga, mullaga jne. Abi otsiti ka mitmetelt iseloomuliku nimetusega taimedelt – maaviharohtudelt, nagu mailase rohi, maavits jt.
Levinud oli maaliste raviks ka maahaldjase kividele või ravikividele andide viimine.
Dejan Damjanović

Dejan Damjanović (sündinud 27. juulil 1981 Mostaris) on Montenegro jalgpallur, kes mängib ründajana Lõuna-Korea kõrgliiga klubis Daegu FC.
Ta alustas klubikarjääri Serbia klubides. 2006. aastal siirdus ta Aasiasse, kus ta on karjääri jooksul saavutanud ka kõige enam edu. Tema esimeseks klubiks Aasias oli 2006. aastal Saudi Araabia kõrgliiga klubi Al-Ahli. Hiljem on ta mänginud põhiliselt Lõuna-Korea klubides. Aastatel 2008–2013 mängis ta Lõuna-Korea kõrgliiga klubis FC Seoul, kellega tuli kahel hooajal Lõuna-Korea meistriks ning võitis lisaks 2010. aastal Lõuna-Korea liigakarika. Aastatel 2011–2013 oli ta kolmel hooajal Lõuna-Korea kõrgliiga suurim väravakütt. Tema edukaim hooaeg oli 2012. aastal, kui ta lõi liigas 31 väravat. Aastatel 2010–2013 valiti ta neljal hooajal järjest Lõuna-Korea kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. 2012. aastal valiti ta liigahooaja väärtuslikumaks mängijaks ja 2010. aastal mängijate poolt liigahooaja parimaks mängijaks. 2013. aastal jõudis ta Seouliga AFC-i Meistrite Liiga finaali. Damjanović lõi finaalseeria mõlemas mängus Hiina klubi Guangzhou Evergrande'i vastu värava, kuid Guangzhou Evergrande võitis võõrsilväravate toel.
2014. ja 2015. aasta hooaegadel mängis ta Hiina kõrgliiga klubides Jiangsu Suning ja Beijing Guoan. 2015. aasta hooajal lõi ta liigas 16 väravat, millega oli liigas paremuselt kolmas väravakütt.
Aastatel 2016–2017 mängis Damjanović taas Seouli ridades, tulles 2016. aastal klubiga kolmandat korda Lõuna-Korea meistriks. Aastatel 2018–2019 mängis ta Suwon Samsung Bluewingsi ja siirdus seejärel 2019. aastal lõpus Daegusse.
Montenegro jalgpallikoondises mängis Damjanović aastatel 2008–2015 kokku 30 mängus ja lõi kaheksa väravat. 2014. aasta maailmameistrivõistluste valikmängudes lõi ta kaks väravat Inglismaa vastu.
Kunda raudteejaam

Kunda raudteejaam on raudtee lõppjaam Rakvere–Kunda teelõigul. Jaam kuulub koos raudteega ettevõttele AS Kunda Trans. 
Tänapäeval kasutavad raudteed ja jaama ainult AS Kunda Trans kaubarongid (peamiselt Kunda tsemenditehase teenindamiseks), kuid varem on tee olnud kasutusel ka reisijate veoks. 
Kunda raudteejaam liitub AS Eesti Raudteele kuuluva avaliku raudteega Rakvere jaamas.
Jaamahoone.
1939. aastal valmis Kunda jaamahoone. Viilkatusega kivihoones asus reisijate ooteruum, piletikassa, pagasiruum, kauplus ja pank. 
Hoone on säilinud, alates 2000. aasta jaanuarist tegutseb seal Põdra pubi. Hoone tagaküljel on säilinud ka kunagine perroon.
Vilma Kelder

Vilma Kelder (8. märts 1927 Lihula vald – 7. jaanuar 2000 Tartu) oli eesti õigusteadlane. 
Ta oli esimene eestlanna, kes sai õigusteaduse doktori kraadi, ja ühtlasi Eesti esimene naisprofessor sellel alal. 
Ta lõpetas 1951. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna ja töötas alates 1954. aastast Tartu Riikliku Ülikooli õppejõuna (1954–1959 tsiviilõiguse ja -protsessi kateedri vanemõpetaja, 1960–1971 dotsent, aastast 1972 professor, 1970–1989 kateedrijuhataja, aastast 1993 emeriitprofessor). 
Vilma Kelder on uurinud maa- ja kolhoosiõigust ning looduse õiguskaitset.
Denis Villeneuve

Denis Villeneuve (sündinud 3. oktoobril 1967 on Kanada prantslasest filmilavastaja, -produtsent ja stsenarist.
Ta neli korda pälvinud Kanada Filmiauhinna parima režissööritöö kategoorias, vastavalt filmide Maelström" (2001), "Polytechnique" (2009), "Incendies", Enemy" (2011) eest. Samuti on talle antud Kanada Orden ja Quebeci Riiklik Orden.
Rahvusvahelist tuntust on ta kogunud põnevikega "Vangistatud", "Sicario" (2015), lisaks ulmefilmidega Saabumine" ("Arrival") (2016) ja "Blade Runner 2049" (2017).
Saabumine

"Saabumine" ("Arrival") on Denis Villeneuve'i lavastatud ulmefilm.
Film esilinastus Kanadas ja Ameerika Ühendriikides 11. novembril 2016. 
Filmi aluseks on Ted Chiangi jutustus „Sinu elu lugu“ ("Story of Your Life", 1998).
Ljubotõn

Ljubotõn (ukraina Люботин, vene Люботин) on linn Ukrainas Harkivi oblastis. Ljubotõn asub Harkivi kesklinnast ligikaudu 22 km läänes.
Ljubotõn on oluline raudteesõlm.
Ljubotõni asutasid kasakad 1650. aastal, linnaõigused sai 1938. aastal.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ljubotõni elanikest ukrainlasi 89,65%, venelasi 8,40%, valgevenelasi 0,30%, armeenlasi 0,17%, juute 0,05%, asereid 0,05% ja grusiine 0,05% ja tatarlasi 0,04%.
Annemõisa mõis (Harju-Madise)

Annemõisa mõis (saksa keeles "Annenhof") oli Padise Kloostri mõisa karjamõis Harju-Madise kihelkonnas Harjumaal, tänapäeva Laane küla lähedal Lääne-Harju vallas Harju maakonnas.
Oti mõis (Harju-Madise)

Oti mõis (saksa keeles "Otti") oli Padise Kloostri mõisa karjamõis Harju-Madise kihelkonnas Harjumaal, tänapäeva Lääne-Harju vallas Harju maakonnas.
Apostolove

Apostolove (ukraina keeles "Апостолове") on linn Ukrainas Dnipropetrovski oblastis, Apostolove rajooni keskus.
Asula rajati 1793. aastal Pokrovskoje (Pokrovske) külana asustamata stepialale. 1923 sai praeguse nime. 1936–1938 kandis nime Kossiorove (Kossiorovo).
1956. aastal sai linnaks.
Eesti Superkarikas 2002

Eesti Superkarikas 2002 oli 7. Eesti Superkarikafinaal, kus mängisid möödunud hooaja Meistriliiga ja Eesti karika võitjad. Mäng peeti Tallinnas A. Le Coq MiniArenal, ning mängisid Meistriliiga 2002 võitja Tallinna FC Flora ja Eesti karikas 2002 võitja Tallinna FC Levadia.
Kurt-Arved Linneberg

Kurt-Arved Linneberg (3. juuni 1898 Tallinn – 31. mai 1975 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kaptenmajor, 1938).
Teenistust alustas suurtükilaeval Lembit, jätkas Mereväe staabis, teenis laevadel Meeme, Lennuk, Sulev, Vambola.
Saint-Riquier' evangeliaar

Saint-Riquier' evangeliaar on purpurpärgamendile kirjutatud ja illumineeritud evangeliaar, mis on valminud Karl Suure eluajal Aacheni pfaltsi õukonnakoolis. Käsikirja loetakse varase karolingide raamatukunsti väljapaistvaks näiteks, tekstikirja ja illustratsioonide stiili järgi paigutatakse see nn Ada gruppi.
Käsikirja peetakse Karl Suure kingituseks St. Riquier' kloostri abtile Angilbertile. Saint-Riquier' evangeliaar ja Godescalci perikoopideraamat on ainsad kindlalt Karl Suure eluaega dateeritud purpurpärgamentkäsikirjad, kuigi Karl Suurega seostatakse pärimuses ka Saksa keisrite Ottode kroonimisel kasutatud Viini kroonimisevangeliaari.
Käsikiri.
Käsikiri on dateeritud aastaisse 786/800. See koosneb 188 purpurseks värvitud pärgamentlehest ning kümnest värvimata pärgamentlehest mõõdus 35 x 24,5 cm, mis on raamatuks kokku köidetud. Käsikiri algab eessõnaga, mis sisaldab märkusi konkordantside kohta, kirikuisade tsitaate jm, järgnevad kaanonitahvlid ja evangeeliumide täistekstid. Iga evangeeliumi algul on evangelisti portree ja intsiaal. Peatükkide loetelu lõpus on värvimata pärgamendil.
Tekst.
Untsiaalkirjas tekst on kirjutatud lehtedele kuldtindiga kahes veerus. Ainult perikoopide loetelu käsikirja lõpus on kirjutatud värvimata pärgamendile kuldtindiga karolingide minusklis, kõik pealkirjad on oranžpunase värviga või harvem hõbetindiga untsiaalkirjas.
Illustratsioonid.
Evangeliaari kaunistavad evangelistide Matteuse (fo 17v), Markuse (fo 66v), Luuka (fo 101v) ja Johannese (fo 153v) värvilised täisfiguurportreed, kunstipäraselt kaunistatud kaanonitahvlid (fo 10r–16v) ja mõned terve lehekülje suurused rikkalikult kaunistatud initsiaalid.
Kalina Jędrusik

Kalina Jędrusik-Dygat (5. veebruar 1930 Częstochowa – 7. august 1991 Varssavi) oli poola näitleja ja laulja.
1953. aastal lõpetas ta Krakówis Ludwik Solski Draamakunstide Akadeemia. 
Aastatel 1953–1954 töötas ta Gdańskis Teatr Wybrzeżes, 1955–1957 Varssavis Rahvateatris (Teatr Narodowy), 1957–1963 Kaasaegses Teatris (Teatr Współczesny w Warszawie), 1964–1967 Komöödiateatris (Teatr Komedia w Warszawie), 1969–1972 Üliõpilaste Satiiriteatris (Studencki Teatr Satyryków), 1972–1985 Mitmekesisuse Teatris (Teatr Rozmaitości) ja 1985–1991 Poola Teatris (Teatr Polski im. Arnolda Szyfmana w Warszawie).
Alates 1958. aastast mängis ta rohkem kui 30 filmis. 1960. aastatel oli ta üks populaarsemaid Poola naisnäitlejaid.
Isiklikku.
Alates 1954. aastast oli Kalina Jędrusik abielus kirjanik Stanisław Dygatiga (1914–1978).
Kokla

Kokla on Hiiumaal Pühalepa kihelkonnas pandud eesti perekonnanimi.
2020. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kokla 119 inimesel: 54 mehel ja 65 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kokla meeste seas 1878. kohal ja naiste seas 1681. kohal. Nimi on levinuim Hiiu maakonnas, kus neid oli maakonna 10 000 elaniku kohta 28,55.
Žocene

Žocene (), vanasti ka Žociems, on küla ("ciems") Kuramaal Lätis Talsi piirkonnas Roja vallas. Küla asub valla põhjaosas Liivi lahe kaldal. Žocene jääb piirkonna keskusest Rojast 7 ja Riiast 168 kilomeetri kaugusele.
Külla jääb Žocene lennuväli. Küla piirile jääb Žocene bussipeatus.
Külas kasvavad looduskaitsealune mänd ümbermõõduga 3 meetrit ja pärn ümbermõõduga 5.5 m.
Aastail 2009–2021 kuulus küla Roja piirkonda.
Aizklāņi

Aizklāņi, () vanasti ka Aizklāņciems on küla ("ciems") Kuramaal Lätis Talsi piirkonnas Roja vallas. Küla asub valla põhjaosas Liivi lahe kaldal. Aizklāņi jääb valla keskusest Rojat 25 ja Riiast 185 kilomeetri kaugusele.
Külas asub Aizklāņi bussipeatus.
XIX sajandi alguses jäid Aizklāņi alad Kruste külla. Kruste ulatus aastal 1826 Ģipkast Kolka lähistel oleva Sēņi mäeni. Hiljem jagunes Kruste Uši, Ēvaži, Aizklāņi ja Melnsilsi küladeks. Aastail 2009–2021 kuulus küla Roja piirkonda.
Pūrciems

Pūrciems on küla ("ciems") Kuramaal Lätis Talsi piirkonnas Roja vallas. Küla asub valla keskosas Liivi lahe kaldal ja jääb Riiast 167 kilomeetri kaugusele.
Külas asub Pūrciemsi bussipeatus. Pūrciemsis kasvav mänd ümbermõõduga 3,71 meetrit on looduskaitse all. Küla piiril asuv Purciemsi muinasasula on muinsusmälestisena riikliku kaitse all.
Külas on kämping ja võõrastemaja.
Aastail 2009–2021 kuulus küla Roja piirkonda.
Purciems

Purciems on küla ("mazciems") Kuramaal Lätis Talsi piirkonnas Roja vallas. Küla asub valla keskosas.
Looduskaitse all on kaks külas kasvavat künnapuud ja tamm ümbermõõduga 4.1 m.
Aastail 2009–2021 kuulus küla Roja piirkonda.
Prantsuse saavutamata aadel

Prantsuse saavutamata aadel (prantsuse keeles noblesse inachevée) on väljend, mis iseloomustab neid Prantsuse peresid, kelle esivanemad teenisid aadeldamist võimaldavatel ametikohtadel, kuid mitte piisavalt kaua enne aadlitiitlite kaotamist 23. juunil 1790.
Saavutamata aadlisse kuulub umbes sada perekonda. Nende õiguslik staatus aadlikena on vaidlusalune. Prantsuse aadli vastastikuse abistamise ühing keeldus nende vastuvõtmisest.
Reinhold Stryck

Reinhold Aleksander Georg Stryck (sündinud 28. oktoobril 1887) oli ettevõtja, mootoritehas R. Stryck asutaja Pärnus.
Lakšciems

Lakšciems on küla ("mazciems") Kuramaal Lätis Talsi piirkonnas Roja vallas. Küla asub valla keskosas ja jääb Riiast 151 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009–2021 kuulus küla Roja piirkonda.
Valkõ

Valkõ (ukraina Валки, vene Валки) on linn Ukrainas Harkivi oblastis, Valkõ rajooni halduskeskus. Valkõ asub Mža jõe ääres, Harkivi kesklinnast umbes 48 km lääneedelas.
Asula on rajatud 1646. aastal, linnaõigused sai 1780. aastal.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Valkõ elanikest ukrainlasi 94,63%, venelasi 4,34%, valgevenelasi 0,37% ja armeenlasi 0,21%.
Nicolaus V (vastupaavst)

Nicolaus V (sünninimega Pietro Rainalducci; u 1258 – 16. oktoober 1333) oli vastupaavst 12. maist 1328 kuni 25. juulini 1330, vastandudes samal ajal Avignonist valitsenud paavst Johannes XXII-le (ametis 1316–1334). 
Ta oli ühtlasi viimane vastupaavst, kelle seadis ametisse Saksa-Rooma keiser.
Elulugu.
Rainalducci sündis umbes 1258. aastal Itaalias Lazio maakonnas Rieti linna lähistel Corvaros. Pärast lahutust oma naisest 1310. aastal liitus ta frantsiskaani orduga ja kogus kuulsust jutlustajana.
Ta valis vastupaavstiks ekskommunitseeritud Saksa kuninga Baieri Ludwigi mõjuvõimu abil preestrite ja ilmikute koosolekul ning Veneetsia piiskop pühitses ta Rooma vanas Püha Peetruse Basiilikas ametisse 12. mail 1328.
1329. aasta aprillis heitis paavst Johannes XXII ta kirikust välja. Saanud kinnituse oma absolutsiooni kohta patukahetsuse korral, tunnistas ta end oma pattudes süüdi alul Piisa peapiiskopi ja seejärel 25. augustil 1330 paavsti ees Avignonis, kes talle ka andestas.
Oma ülejäänud elu, kuni surmani 1333. aasta oktoobris, veetis ta vangistatuna paavstide palees, kus teda koheldi siiski auväärselt.
Sammaspool

Sammaspool, ka ekseem (murretes "saupoolik", "nahakoi", "söötrei" jne) on inimeste ja koduloomade krooniline nahahaigus. 
Sammaspooleks kutsutakse erinevaid nahahaigusi, mille väljenduseks on naha peale tekkivad vistrikud, lööve jms. Samuti naha pindmise kihi põletik, kuivus, sügelus või punetus. Enamjaolt on tegemist mingisuguse ekseemi liigiga.
Selle haiguse täpsed põhjused on teadmata, kuid tekkimise põhjuseks on sageli ka kehasisesed mõjurid. Seda soodustavad:
Paikseks raviks kasutatakse tugevatoimelisi hormoonsalve ja -kreeme ning kombineeritud preparaate, mis sisaldavad hormooni ja antibakteriaalseid vahendeid. Ekseemihaiged vajavad sageli ka rahusteid ja uinuteid. 
Eesti rahvausund.
Rahvapärimuse järgi peeti sammaspoole tekitajaks maa-aluseid, seepärast raviti seda üldiselt nagu maa-aluseidki, erinevate maagiliste võtetega: 
Ka piirati haige koht joonega, sellele määriti soola, paberitahma, piibuõli, kõrvavaiku jm, aga ka eri taimede mahla (raudnõges, piimalill, lodjapuu jt).
Mõneti oli sammaspoolest erinev "veiseröögatus" (ka "röögatis") ehk impetiigo, mis viitab koduloomale (veisele) ja tema äkilisele häälitsusele (röögatusele) inimese poole. Haigus arvati tekkivat kui röhitseva veise hingus sattus mõnele inimese kehaosale. Seda haigust raviti veidi teistsuguste maagiliste võtetega:
Mazupciems

Mazupciems on küla ("mazciems") Kuramaal Lätis Talsi piirkonnas Roja vallas. Küla asub valla keskosas ja jääb Riiast 157 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009–2021 kuulus küla Roja piirkonda.
Vilkastciems

Vilkastciems on küla ("mazciems") Kuramaal Lätis Talsi piirkonnas Roja vallas. Küla asub valla keskosas Roja jõe ääres. Küla oli vahepeal arvatud Rude küla koosseisu. Aastail 2009–2021 kuulus küla Roja piirkonda.
Lina Ǵortšeska

Lina Ǵortšeska (makedoonia keeles Лина Ѓорческа; sündinud 3. augustil 1994) on Makedoonia tennisist.
Ta mängis 2013. aasta mais Despoina Vogasariga Ateena tenniseturniiril paarismängu Laura Deigmani ja Anett Kontaveidi vastu.
Viited.
Dižmežciems

Dižmežciems on küla ("mazciems") Kuramaal Lätis Talsi piirkonnas Roja vallas. Küla asub valla keskosas. Aastail 2009–2021 kuulus küla Roja piirkonda.
Jaotuskaar

Jaotuskaar ehk kergenduskaar on müürisisene kaar koormuse ümberjaotamiseks, esineb sageli näiteks talasilluse või arhitraavi kohal. Võib olla müüriga samas tasapinnas või petikkaarena.
Varaseim näide kergenduskaarest on Suure püramiidi hauakambri sissekäigu silluse kohal, see koosneb kolmnurkkaarena vastamisi paigutatud kahest kivist. Kergenduskaare pseudokaarne lahendus on Atreuse varakambri sissekäigul ja Mükeene Lõviväraval, viimase puhul on avasse paigutatud tümpanoniplokk. Vana-Rooma arhitektuuris oli kergenduskaar tavaline, näiteks on kergenduskaared müürides Panteoni sammastike arhitraavide kohal. Spliti Diocletianuse palee Kuldsel väraval on sirge sillus ja profileeringuga kaunistatud ümarkaarne ava selle kohal. Samasugune profileeringuga kaunistatud kergenduskaare motiiv leidub ka Palestiina sünagoogidel 2. sajandist ja hilisemas Bütsantsi arhitektuuris.
Ģipka

Ģipka (liivi Gipko, vanasti ka Ģibka, Ģibks ciems või Ģibkas ciems) on küla ("ciems") Kuramaal Lätis Talsi piirkonnas Roja vallas. Küla asub valla keskosas Liivi lahe kaldal.
Aastal 1869 avati Ģipkas Dundaga merekool, mis sealt aga aastal 1893 Mazirbesse üle viidi. Küla piiril asuv Ģipka kirik on regionaalse kaitse all. Külas asub ka Ģipka tuletorn, külla jääb baptistide palvemaja. Kaks külas kasvavat mändi on looduskaitse all.
Ģipka piirile jääb Ģipka bussipeatus.
Ģipka on tekkinud Dundaga mõisa karjamõisa juurde. Aastail 2009–2021 kuulus küla Roja piirkonda.
Kino Capitol

Kino Capitol on endine kino Pärnus, mis tegutses aastatel 1929–1941.
Kino laskis ehitada Aleksander Ormisson. Tegu oli tolle aja parima kinoks ehitatud hoonega Pärnus. 
Hoone asus tollase Brackmanni (praeguse Ringi) ja Martna (praeguse Hospidali) tänava nurgal, aadressil Brackmanni 10. Majas asus ka kohvik.
Kino hävis 7. augustil 1941, kui sai pommitabamuse Nõukogude sõjalennukilt.
Sõja järel hoone varemed koristati ning sellele kohale ehitati Lydia Koidula ausamba taha nn projekteerijate maja.
Piscina

Piscina (ladina keeles 'veekogu', 'kalatiik' sõnast "piscis" 'kala') ehk kätepesunišš on katoliku kiriku altariruumi või käärkambri seinaorvas paiknev äravooluga valamu, ette nähtud preestrile käte ja altarinõude rituaalseks pesemiseks.
"Piscina" esineb kirikuarhitektuuris alates varakristlusest, gooti arhitektuuris on see sageli rikkaliku dekooriga.
Eestis.
Eesti keskaegses arhitektuuris esineb "piscina" näiteks Saaremaa keskaegsetes kirikutes, aga ka Harju-Risti kiriku kooriruumi seinas, Haljala Mauritiuse kiriku käärkambri idaseinas, Kolga-Jaani kiriku idaseinas, Järva-Madise kiriku käärkambri seinas.
Ģipka tuletorn

Ģipka tuletorn on tuletorn Lätis Talsi piirkonnas Ģipka külas.
Ģipka tuletorn on metallist sõrestikule rajatud tuletorn. Torni ülemist osa piiravad puidust latid. Sellest ülemised kaks kolmandikku on punane, alumine kolmandik aga valge. Tuletorn rajati kas 1953. või 1954. aastal, tänapäevase välimuse sai 1961. aasdtal.
Torni kõrgus on 30 meetrit. Tuli on valge ja paikneb merepinnast 37 meetri kõrgusel, olles nähtav kuni 155 meremiili kauguselt. Tuletorn töötab aasta läbi, pimedamal perioodil ka ööpäev läbi. Valgusrežiim: tuli põleb kaks sekundit, ei põle neli sekundit.
Tuletorni haldab Riia sadam.
Elias Vesset

Elias (ka Elia) Vesset (1871 – 29. jaanuar 1943 Sevurallagi vangilaager, Sverdlovski oblast, Venemaa) oli eesti kommivabrikant. 
1904. aastal asutas ta Pärnusse Malmi tn 16 vabriku "Progress", kus toodeti kompvekke, marmelaadi ja puuviljasiirupit. Vesset osales näitustel ja võitis mitmeid medaleid. 
Elias Vessetile kuulus 1928. aastal valminud villa Pärnus Supeluse tänaval, mis praegu on tuntud kui Villa Wesset ning kus alates 2007. aastast asub hotell. 
1940. aastal natsionaliseeris nõukogude võim Vesseti vabriku ja majad. 
14. juunil 1941 küüditati Vesset rongiga Siberisse Severurallagi vangilaagrisse, kus ta 29. jaanuaril 1943 suri.
Vanapargi tänav

Vanapargi tänav on tänav Pärnus Kesklinna ja Eeslinna linnaosas.
Tänav algab Suur-Jõe ja Väike-Jõe tänava ristumiskohas ja lõpeb ringristmikul, kus saab kokku Aia, Kuninga ja Karja tänavaga. Tänav ristub veel Laia (paremalt), Riia maantee (vasakult), Pika, Vingi, Rüütli (paremalt) ja Jalaka (vasakult) tänavaga. Tänav külgneb Vanapargiga ja Vabaduse pargiga.
Vanapargi tänav on ligikaudu 525 m pikkune. 
Nimi.
Enne 1948. aastat kandis nime "Aleksandri tänav" – arvatavasti kahel korral Pärnut külastanud Vene keisri Aleksander I auks. 1948. aastal nimetati ümber "Revolutsiooni tänav"aks. Oma praegust nime hakkas tänav kandma 26. juulil 1991 Pärnu linnavalitsuse määrusega.
Villa Wesset

Villa Wesset on villa Pärnus Supeluse tänaval. 
1928. aastal valminud villa kuulus eesti kommivabrikant Elias Vessetile. 1940. aastal Vesseti majad natsionaliseeriti.
Praegu asuvad hoones hotell ja restoran.
Godescalci perikoopideraamat

Godescalci perikoopideraamat on purpurpärgamendile kirjutatud ja illumineeritud ladinakeelne käsikirjaline evangelistaar, loodud arvatavasti 781. ja 783. aasta vahemikus Karl Suure Aacheni pfaltsi õukonnakooli skriptooriumis. See on vanim käsikiri Ada grupiks nimetatud koolkonna töödest ja ühtlasi vanim näide karolingide raamatumaalist.
Käsikiri on nime saanud kirjutaja Godescalci järgi. Luuletuses lehekülgedel 126v-127r on nimetatud käsikirja suursugused tellijad Karl Suur ja tema abikaasa Hildegard. Kirjutaja saatis kuningat tema reisil Itaaliasse, kui Karl Suur külastas Peetruse hauda ja paavst Hadrianus I ristis ta poja Pippini. Käsikiri asub tänapäeval Prantsusmaa Rahvusraamatukogus Pariisis märgistusega BNF Ms. nouv. acq. lat. 1203.
Käsikiri.
Käsikiri koosneb 127 purpurpärgamendilehest mõõdus 31 x 21 cm. Tekst on kirjutatud purpurlehtedele kahes veerus kuld- ja hõbetindiga. Põhitekst on untsiaalkirjas, pealkirjad ja algusleheküljed rooma kapitaalis ning pühendusluuletus karolingide minusklis. 
Käsikiri on kaunistatud kuue samast ajast pärit miniatuuriga, servaornamentidega, initsiaalidega ja ehislehekülgedega. Kuus täislehekõlje suurust miniatuuri on koondatud käsikirja algusse. Iga evangeeliumi alguses on tervet lehte täitev kompositsioon initsiaaliga ja igal lehel ümbritseb teksti ornamentidest raamistus. Ornamentikas on kohati selgelt äratuntav iiri-anglosaksi käsikirjade põim- ja muude pinnaornamentide mõju, kuid troonivat Kristust, nelja evangelisti ja elu allikat kujutavatel miniatuuridel on äratuntav figuuride ja neid ümbritseva ruumi loogilise ja realistliku kujutamise taotlus.
Elu allika motiiv ilmub raamatumaalis esmakordselt selles käsikirjas.
Vana-Pärnu toomkirik

Vana-Pärnu toomkirik (1251–1263) oli kirik Vana-Pärnus ja Saare-Lääne piiskopkonna Vana-Pärnu piiskopilinnuse osa. 
Kirik asus praeguse Vana-Pärnu kalmistu aladel või selle läheduses. 
Kiriku juurde kuulus surnuaed.
Kiriku koos linnaga põletasid 1263. aastal röövretkele tulnud leedulased Žemaitija valitseja vürst Treniota juhtimisel.
Tin Jedvaj

Tin Jedvaj (sündinud 28. novembril 1995 Zagrebis) on Horvaatia jalgpallur, kes mängib kaitsjana Kreeka kõrgliigaklubis Panathinaikόs ja Horvaatia jalgpallikoondises.
2014. aastal valiti ta Horvaatia jalgpalli aasta tulevikulootuseks.
Klubikarjäär.
Ta alustas klubikarjääri kodulinnaklubis Zagrebi Dinamo, mille meeskonnas debüteeris ta Horvaatia kõrgliigas 2013. aastal. Sama aasta juulis sõlmis ta lepingu Itaalia kõrgliigaklubiga Roma. Roma põhikoosseisu tal murda ei õnnestunud ning kogu hooaja 2013–2014 jooksul pääses ta Itaalia kõrgliigas väljakule vaid kahes kohtumises.
2014. aastal liitus ta Saksamaa kõrgliigaklubiga Leverkuseni Bayer. 30. augustil 2014 lõi ta mängus Hertha vastu oma esimese värava Saksamaa kõrgliigas. Hooajal 2019–2020 mängis ta laenul Augsburgis.
2021. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Venemaa kõrgliigaklubiga Moskva Lokomotiv. Hooaja 2022/23 teises pooles oli ta Lokomotivist laenul Araabia Ühendemiraatide klubis Al Ain. 2023. aasta juulis läks ta laenule Panathinaikόsi.
Koondisekarjäär.
Debüüdi Horvaatia jalgpallikoondises tegi Jedvaj 4. septembril 2014 sõprusmängus Küprose vastu. Koondisekarjääri kaks esimest väravat lõi ta 15. novembril 2018 UEFA rahvuste liiga mängus Hispaania vastu. Ta on kuulunud Horvaatia koondisse 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.
Melania Krimm

Melania Krimm (ka Milla Krimm; 23. mai 1894 – 22. märts 1978) oli eesti luuletaja.
Eduard Rajari väitel võib olla tegu Pärnumaa kuulsaima luuletajaga: "Krimm kirjutas vaimuliku sisuga luuletusi, kusjuures neid on tõlgitud saksa keelde ja tema tekstidele on kirjutatud laule, mida lauldakse kirikutes üle maailma".
Benjamin Pavard

Benjamin Jacques Marcel Pavard (sündinud 28. märtsil 1996 Maubeuge'is) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib kaitsjana Itaalia kõrgliiga klubis Milano Inter ja Prantsusmaa jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Prantsusmaa kõrgliiga klubis Lille, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2005. aastal. Prantsusmaa kõrgliigas debüteeris ta Lille'i meeskonnas 2015. aasta jaanuaris.
2016. aasta augustis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Saksamaa esiliiga klubiga VfB Stuttgart. Hooajal 2016–17 võitis ta klubiga Saksamaa esiliiga, misjärel tõusti kõrgliigasse.
2019. aastal sõlmis Pavard viieaastase lepingu Müncheni Bayerniga.
Suvel 2023 liitus ta ligi 30 miljoni euro eest Milano Interiga.
Debüüdi Prantsusmaa jalgpallikoondises tegi Pavard 10. novembril 2017 sõprusmängus Walesi vastu. 2018. aastal tuli ta Prantsusmaa koondisega maailmameistriks. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta maailmameistrivõistluste kaheksandikfinaalis Argentina vastu. Tema värav valiti turniiri ilusaimaks.
Jan Švankmajer

Jan Švankmajer (sündinud 4. septembril 1934 Prahas) on tšehhi filmilavastaja, fotograaf ja luuletaja.
Vöötloom

Nimetus: Armadillo
Ladinakeelne nimetus: "Dasypodidae"
Liik: Imetaja
Toitumine: omnivoor
Keskmine eluiga: 12–15 aastat
suurus: 15–150 cm
kaal: 85 g kuni 54 kg
suurus: 15–150 cm
Üldine iseloomustus.
20 liiki armadillodest elab Ladina-Ameerikas. Kõige tuntum üheksavöödiline armadillo, elab lisaks veel ka USA-s.
Kõige lähedasemad liigid armadillole on sipelgasööjad ja laiskloomad, neil on üldiselt väga terav labidakujuline kärss ja väikesed silmad.
Armadillode suurus ja värv on väga erinev, alates 15 cm lõheroosa värvusega isendist, kuni tumepruuni hiiglasliku armadilloni, kes on 150 cm pikk. Armadillod on ainukesed imetajad, kellel on kilbid mis katavad: kukalt, pead, selga,saba ja jalgu.
Enamik armadillosid ohtu märgates hüppavad 90–120 cm kõrgusele õhku. Ainult üks liik armadillosid saab tõmmata ennast rulli nagu pall. Armadillodel on väga tugevad küünised millega ta saab hõlpsasti lõhkuda termiidipesi. 
Elukoht ja toitumine.
Armadillod armastavad elada soojades elupaikades: vihmametsades, rohumaadel ja poolkõrbetes. Nende kehal on väga vähe rasva ja seega on külm nende suur vaenlane. Külmad elutingimused võivad hävitada terve liigi.
Paljud liigid kaevavad tunneleid ja magavad ööpäevas kuni 16 tundi ööpäevas.
Toiduks tarvitavad nad mardikaid, vastseid, usse, termiite, rohutirtse, sipelgaid, tõuke ja tigusid. 
Harjumused.
Kuna armadillod magavad enamuse ajast ei ole nad eriti sotsiaalsed loomad.Tavaliselt hommikuti ja õhtuti armadillod saavad kokku, et paarituda. Külmematel aegadel võib grupp armadillosid kokku saada ühes urus, et jagada üksteisega kehasoojust.
Haigused.
Armadillod levitavad baktereid, mis võivad tekitada inimesele pidalitõbe ("Mycobacterium lepra"e). Siiski võimalus pidalitõbe saada armadillolt on väga väike. Teadlaste arvates on inimesel vaja pidevat kontakti vöötloomaga või süüa nende liha, et haigestuda pidalitõppe.
Järglased.
Tiinus perioodi pikkus on 2–5 kuud, sünnitus toimub nn sünnitusurus, võib sündida 15 poega. Uru sügavus võib olla kuni 4,5 m. Beebi armadillosid kutsutakse kutsikateks, kaksikute sünd on tavaline. Üheksavöödilistel armadillodel on 4 identset samast soost kutsikat igas pesakonnas. Seitsmevöödilisel armadillol on 8–15 identset kutsikat samal ajal.
Kutsikad kasvavad kiiresti, umbes 9–12-kuuselt on nad valmis saama järglasi.
Modern (ajakiri)

Modern (Moodi- ja käsitööleht Modern) oli ajakiri, mis ilmus 1920. aastatel koos ajakirjaga Naisterahva elu. Ajakiri sisaldas moejooniseid ja -kirjeldusi.
Ajakirja andis välja Üldise ajakirjanduse kontori (G. Paju) kirjastus Tallinnas Harju tn 43.
Naisterahva Elu

Naisterahva elu on endine naisteajakiri, mis ilmus Eestis üks kord kuus aastatel 1923–1927 ja ebaregulaarselt aastatel 1928–1937.
Ajakiri ilmus Tartus (1923, nr. 2) ja Keilas (1926, nr. 5/6 – 1933). Väljaandjad olid Don-Cidalison (Don Chidalison) (1923), G. Paju (1924 – 1925 nr. 10), Richard Abroi (1925 nr. 11/12 – 1937), A. Elken (1926). Vastutavad toimetajad olid I. Essmann (1923), G. Paju (1924 – 1925 nr. 10), Richard Abroi (1925 nr. 11/12 – 1937).
Ajakirjale olid kaasa pandud mustrilehed (1924–1925, 1928–1933), 1924. aastal ilmus eriväljaanne Eesti Film-Revue. Kaasannetena ilmusid Modern (1924, nr. 2–4, 6 ja 8 juures) ning Modern pesu märkimise tähestik (1924 nr. 5 juures).
Johannes Friedrich Ivalo

Johannes-Friedrich Ivalo, kuni 1934 Johannes-Friedrich Ivasčenko (31. mai 1902 Kihelkonna vald – 30. november 2001) oli Eesti mereväe ohvitser 1928 – 1940 (vanemleitnant, 1940).
Ta teenis sõjalaevadel Lembit, Vambola, Laene, Lennuk, Ristna, Sulev, Mardus, Pikker.
Ta oli aktiivne tegevtoimetaja ja tekstide autor ajakirjas Merendus.
Saksa okupatsiooni ajal teenis Omakaitses, 1944. aastal põgenes Rootsi, kus elas surmani.
Hilda Hellas

Hilda Sophie Nusar (pseudonüümiga Hellas; 22. september 1889 Tartu – 21. veebruar 1977 New York) oli eesti näitleja ja laulja (sopran).
Hellas õppis laulmist eraõpetajate (Paula Brehmi jt) juures. Ta alustas lavategevust 1908. aastal Vanemuises, kus oli aastatel 1910–1912 näitleja. Aastatel 1909–1910 ja 1912–1925 oli Estonia teatris laulja ja näitleja. Esines ka kontserdilauljana.
Hellas läks 1930. aastatel Ameerika Ühendriikidesse. 1941–1944 elas taas Eestis ja hiljem New Yorgis, kus ta suri 1977.
Marina Tuutma

Marina Tuutma (sündinud 9. novembril 1960 Tartus) on eesti ja Rootsi arst.
Ta lõpetas aastal 1979 Tartu 8. Keskkooli ja aastal 1987 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna ravi osakonna. Ta oli internatuuris Tallinna Pelgulinna Haiglas.
Aastal 1988 asus ta tööle Raasikule. Aastast 1992 sai ta Raasiku ambulatooriumi juhatajaks, aastal 1994 sai ta perearsti kutse. Ta on õppinud nõelravi.
Aastast 2004 töötab ta Rootsis Karlstadis perearstina. Aastal 2012 valiti ta Rootsi Perearstide Seltsi juhatusse, aastast 2017 on ta selle seltsi esimees. Aastal 2014 valiti ta Rootsi Arstide Seltsi juhatusse, kuhu kuulub tänini. Novembris 2020 valiti ta Rootsi Arstide Liidu teiseks asepresidendiks. Septembris 2021 anti talle Eesti Arstide Liidu aumärk.
Isiklikku.
Ta on abielus, abikaasa Raivo töötab raamatupidajana Värmlandi regiooni kontoris; nad on kahe poja vanemad. Ta on tegelenud iluvõimlemisega ja on mänginud korvpalli. Ta on lõpetanud muusikaklassi klaveri erialal
Toomas Tondu

Jüri Koik (näitlejanimega Toomas Tondu; 24. november 1888 Viljandi – 22. august 1928 Viljandi) oli eesti draamanäitleja.
Tema isa oli puusepp. Jüri Koik õppis Viljandis Kuhlbarsi algkoolis ja hiljem linnakoolis. 1907. aastal lõpetas ta raamatupidamise kursused.
1907. aastal võeti ta Vanemuise laulukoori. 1908. aastal esines solistina Eesti esimeses ooperis "Lembitu tütar".
Aastatel 1910–1911 oli ta Viljandis "Koidu" näitejuht ja näitleja.
1912. aastast töötas Estonias, kus mängis operettides ja sõnalavastustes.
1925. aastal sai Jüri Koik näitekunsti sihtkapitali ja kultuurinõukogu juhatuse liikmeks.
Tondu mängis kokku 135 näidendis (sh 7 lastelavastuses), 23 operetis, 1 ooperis ja 1 balletis ning käis kahel ringreisil.
Tondu suri Viljandis 22. augustil 1928 kurgutiisikusse.
Maia Tskhitišvili

Maia Tskhitišvili (gruusia keeles მაია ცქიტიშვილი; sündinud 2. juunil 1974 Thbilisis) on Gruusia majandusteadlane ja poliitik. Ta oli 30. märtsist 2018 kuni 18. veebruarini 2021 Gruusia regionaalarengu ja taristuminister, lisaks oli ta ka Gruusia asepeaminister.
Ta on õppinud rahvusvahelist majandust Thbilisi Riiklikus Ülikoolis ja Praha majandusülikoolis.
Ta on töötanud erasektoris juhtivatel ametikohtadel nii lennunduses kui ka ehituses.
Ta oli 30. märtsist 2018 kuni 18. veebruarini 2021 Gruusia regionaalarengu ja taristuminister, lisaks oli ta ka Gruusia asepeaminister.
Hotell Bristol

Hotell Bristol on hotell Pärnus aadressil Rüütli 45. 
Hotellis on 18 numbrituba, millest kaks on sviidid. 
Hotell asub 19. sajandi lõpus valminud uusgootipärase hoone teisel ja kolmandal korrusel.
Nõukogude ajal kandis hotell nime Kalevi võõrastemaja, allkorrusel asuv söökla aga söökla nr 2.
Samas hoones tegutses eraldi restoran Baltika, hilisema nimega Perona.
Hotelli esimesel korrusel asub praegu Pärnu ainus karaokebaar Coco Loco.
Serge Gnabry

Serge David Gnabry (sündinud 14. juulil 1995 Stuttgardis) on Saksamaa jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Saksamaa kõrgliiga klubis Müncheni Bayern ja Saksamaa jalgpallikoondises.
Ta alustas profikarjääri Inglismaa klubis Arsenal. Arsenali meeskonnas debüteeris ta hooaja 2012–13 eel. Premier League'is debüteeris ta 20. oktoobril 2012 mängus Norwich City vastu. Ta oli sel ajal 17 aasta ja 98 päeva vanune, millega sai ta Jack Wilshere'i järel Arsenali noorimaks debütandiks liigas. Esimese värava Inglismaa kõrgliigas lõi ta 28. septembril 2013 mängus Swansea City vastu. Hooaeg 2014–15 jäi tal põlvevigastuse tõttu vahele. Hooajal 2015–16 oli ta laenul Inglismaa kõrgliiga klubis West Bromwich Albion, kuid sai liigas väljakule vaid ühes kohtumises.
2016. aasta augustis siirdus ta Saksamaa kõrgliiga klubisse Bremeni Werder. Ta lõi hooajal 2016–17 liigas 11 väravat.
2017. aasta juunis sõlmis ta lepingu Müncheni Bayerniga. Hooajal 2017–18 mängis ta laenul 1899 Hoffenheimis, lüües liigas 10 väravat. Alates järgmisest hooajast on Gnarby kuulunud Müncheni Bayerni põhikoosseisu. Hooajal 2018–19 tuli ta klubiga Saksamaa meistriks ja võitis lisaks Saksamaa karika. Samal hooajal valiti ta Müncheni Bayerni hooaja parimaks mängijaks.
2016. aasta suveolümpiamängudel võitis Gnabry Saksamaa meeskonnaga hõbemedali. Ta lõi kokku kuus väravat, millega oli koos Nils Peterseniga turniiri suurim väravakütt. 2017. aastal tuli ta Saksamaa kuni 21-aastaste koondisega omavanuste Euroopa meistriks.
Saksamaa jalgpallikoondises tegi Gnarby debüüdi 11. novembril 2016 MM-i valikmängus San Marino vastu, tehes selles mängus kübaratriki.
Baškortostani kirjandus

Baškortostani kirjandus ehk Baškiiri kirjandus on Baškortostanis kirjutatud või sealt pärit kirjanike kirjutatud proosa ja luule.
Baškiiri kirjandus

Baškiiri kirjandus on baškiiri keeles kirjutatud kirjandus.
Kattevärv

Kattevärv on värv, mis katab pinna opaakse, läbipaistmatu kihiga, vastupidi läbipaistvale lasuurvärvile. Kattevärvid on guašš, tempera, õlivärv, õlipastell.
Rebekk

Rebekk on pooliku pirni kujulise kerega puidust poogenkeelpill, mis oli populaarne 14.–16. sajandil.
Ühe käega mängitakse poognaga ja teise käega vajutatakse sõrmedega keeltele, et helikõrgust muuta.
Seda hoitakse mängides kas kaenlaaugu juures või lõua all ning mängimiseks kasutatakse nn renessansspoognat, mida kasutati samal ajastul ka viiuli mängimiseks. Rebekk koosneb kolmest põhiosast­: korpus, tekk ja sõrmlaud. Korpus koosneb omakorda kerest, kaelast ja peast. Kere otsas on nupp ehk nael, mis hoiab kinni keeltehoidjat. Keeli hoiab üleval roop. Rebeki pea võib olla erineva kujuga; kõige tavalisem on selline nagu viiulil või rombikujuline. Teki sees on kõlaaugud või rosetid, et kõla võimendada. (Rebeki osade tähendust saab teada Vikipeedia artiklist viiuli kohta.)
Häälestus.
Rebekil on 2–5, enamasti 3, keelt. Keeli häälestatakse kvintide kaupa häälestuspulkade abil. Rebekk oli 14.–15. sajandil kõrgehääleline instrument, kuid 16. sajandil tehti sellele ka madalama häälega versioonid (alt-, tenor- ja bassrebekk). 
Ajalugu.
Nagu paljude keelpillide, nii ka rebeki juured ulatuvad Kesk-Aasiasse. Vanim teadaolev eelkäija oli rabab, mida mängiti Araabias. Seda mängiti poognaga, hoides pilli põlve peal. Tänapäeval pole ühtegi rababi säilinud, aga leida võib pildimaterjali, näiteks keskaegseid illustratsioone. 
Rababi levikuga Põhja-Aafrikasse ja Türgi aladele tekkisid Bütsantsi lüüra ja Hispaania rabab, millest rebekiga sarnaneb just viimane.
Tänapäev.
Rebekk on tänapäeval haruldane muusikainstrument. Eestis kasutavad rebekki näiteks Vaikuse Muusika Stuudio muusikud.
Laveering

Laveering (itaalia keelest "lavare" 'pesema') on ühevärviline varjundirikas pind, mis väga õhukeseks lahjendatud akvarellvärviga lisatakse tuši- või pliiatsijoonistusele, saavutamaks maalilist mõju. Oli eriti levinud barokk-kunstis, aga ka hilisematel sajanditel.
Laveeringuks on nimetatud ka akvarellmaali tehnikat, mille puhul maalilisus saavutatakse mitme väga õhukese värvikihi üksteise peale kandmisega, lastes kihid vahepeal kuivada. Tänapäeval eelistatakse sellele märjalt-märga sulatamistehnikat.