Nicolaus III

Nicolaus III (Giovanni Gaetano Orsini, ka Giangaetano Orsini; 1210-1220 – 22. august 1280) oli paavst aastatel 1277–1280. Ta oli 188. paavst.
Giovanni Gaetano Orsini sündis Roomas senaator Matteo Rossi Orsini ja tema esimese abikaasa Perna Caetani peres. Tema õde Mabilia Orsini abiellus hilisema Rooma senaatori Angelo Malabrancaga, vend Napoleone Orsini abiellus Tagliacozzo krahvinna Isabellaga ja vend Giacomo Orsini sai kardinaliks. Tema isapoolsest suguvõsast pärines paavst Coelestinus III ja hilisem paavst Benedictus XIII. Tema emapoolsest suguvõsast pärines hilisem paavst Bonifatius VIII. Giovanni Gaetano Orsini hüüdnimi oli "il Composto".
Innocentius IV määras Orsini 28. mail 1244 San Nicola in Carcere Tulliano kardinaldiakoniks, ta ordineeriti alamdiakoniks ja temast sai paavsti kaplan. Orsini tegutses Roomas San Lorenzo in Damaso ja San Crisogono kirikutes, omandades benefiitse ka Yorki, Soissonsi ja Lyoni peapiiskopkondadest. Orsini saatis 1244 paavsti teel Roomast Lyoni ja osales 1245 I Lyoni oikumeenilisel kirikukogul. Ta oli 1252 legaat Firenzes, püüdes lahendada gvelfide ja gibelliinide tüli. 1258 oli ta legaat Prantsusmaal, kus ta püüdis sõlmida vaherahu Inglismaa ja Prantsusmaa vahel; seejärel Sabinas ja Campagnas ning 1276 Viterbos. 28. juunil 1265 läänistas ta paavsti loal Prantsusmaa printsile Charlesile Lõuna-Itaalia. 18. oktoobril 1276 sai temast Rooma Peetri kiriku ülempreester ja kardinal-protodiakon. Ta sai 1263 frantsisklaste kardinal-protektoriks ja oli esimene kardinal, kes määrati 1262 suurinkvisiitoriks.
Kardinal Orsini osales 7 paavsti valimistel 1254–1277, seejuures 1271 oli ta valimiskomisjoni liige. Ta kroonis paavstiks Gregorius X, Innocentius V ja Johannes XXI.
1277. aasta paavsti valimised.
Nicolaus III valiti paavstiks 25. novembril 1277 Viterbo paavstipalees, ordineeriti 18. detsembril preestriks, 19. detsembril piiskopiks ja pühitseti ametisse Teisel jõulupühal 26. detsembril Rooma Peetri kirikus kardinal Giacomo Savelli (hilisem paavst Honorius IV) poolt. Ta võttis nime arvatavasti oma titulaarkiriku San Nicola in Carcere Tulliano järgi.
30. maist 25. novembrini 1277 toimunud paavsti valimistel osales 7 kardinali. Neid valimisi ei peetud Lyoni II kirikukogul sätestatud reeglite järgi, kuna Hadrianus V oli need reeglid tühistanud.
Orsini oli valimistel suursoosikuks, kuid tema vastu oli 3 Sitsiilia kuninga Charlesi poliitikat toetavat kardinali, mistõttu ta ei saanud mõnda aega vajalikku 2/3 häälte enamust. Kardinalid pidasid valimistel päevas ühe vooru.
Valimistel osalenud kardinalid
Paavstluse doktriin.
Nicolaus III kasutas tiitlit "Jumala vikaar".
Suhted Bütsantsiga.
Nicolaus III saatis Bütsantsi saadikud, et jätkata läbirääkimisi 1054 puhkenud skisma likvideerimise osas, kuid läbirääkimised katkesid seoses paavsti surmaga.
Bütsantsi keiser Michael VIII soovis, et paavst ekskommunitseeriks Epeirose ja Thessaloníki valitsejad, kuid paavst ei teinud seda. Konstantinoopoli patriarh Ioannes XI oli 1279 valmis tunnustama katoliku kiriku õpetust.
Suhted Hiinaga.
Nicolaus III saatis Hiinasse misjoneerima 5 frantsisklasest munka.
Suhted Inglismaaga.
Nicolaus III pühitses 19. veebruaril 1279 Canterbury peapiiskopiks John Peckhami.
Suhted mongolitega.
Nicolaus III saatis Pärsia il-khaani Abaqa soovil 5 frantsisklasest munka Pärsiasse misjoneerima.
Suhted Poolaga.
Nicolaus III ordineeris 22. juunil 1278 Marcin z Opawy Gniezno peapiiskopiks.
Suhted Prantsusmaaga.
Nicolaus III püüdis lahendada Prantsusmaa kuninga Philippe III ja Kastiilia kuninga Alfonso X vahelist tüli Navarra kuningriigi pärast.
Ta määras 1278 Nancy piiskopiks Conrad Probuse (Conrad Tübingenist).
Suhted Saksamaaga.
Nicolaus III taasalustas läbirääkimisi Saksa kuninga Rudolf I-ga tema kroonimise üle Saksa-Rooma keisriks. Läbirääkimised olid katkenud seoses Gregorius X ja tema järeltulijate surmaga.
Rudolf I kinnitas eelmiste Saksa kuningate antud privileegid paavstidele ja loobus 14. veebruaril 1279 territoriaalsetest nõudmistest Romagnale.
Paavst tunnustas Rudolf I tütre Klementia abielu Sitsiilia kuninga Charlesi pojapoja Carlo Martelloga.
Suhted Sitsiiliaga.
Nicolaus III veenis Sitsiilia kuningat Charlesi mitte taotlema oma ametiaja pikendamist Rooma senaatorina. Paavst nõudis, et kuningas loobuks ka paavstliku vikaari ametist Toscanas.
Suhted Ungariga.
Nicolaus III määras 22. septembril 1278 Fermo piiskopi Filippo III legaadiks Ungaris. Ta nõudis Ungari kuningalt László IV-lt, et see loobuks poolpaganatest kumaanide kommete harrastamisest ja saadaks kumaanid riigist minema. Kui kuningas ei täitnud oma lubadusi, siis legaat ekskommunitseeris ta 1279. Kuningas põgenes, kuid vangistas hiljem kumaanide abiga legaadi.
Paavst määras ametisse Esztergomi ja Kalocsa peapiiskopid.
Nicolaus III ja Preisimaa.
Nicolaus III nimetas 21. märtsil 1278 Warmia piiskopiks Heinrich I Flemingi.
Sisepoliitika.
Nicolaus III lasi end määrata eluaegseks Rooma senaatoriks ja sätestas 18. juulil 1278, et Rooma senaatoriks ning linna munitsipaalametitesse tuleb edaspidi määrata vaid Rooma kodanikke.
Ta saatis Bolognasse legaadiks oma onupoja Bertoldo Orsini.
Ta suutis 1280 sõlmida Firenzes vaherahu gvelfide ja gibelliinide vahel, kuid Sienas ei kandnud tema püüdlused rahu sõlmida vilja.
Suhted kiriku institutsioonidega.
Nicolaus III oli esimene paavst, kes resideeris Vatikanis. Ta viis kuurias läbi reforme.
Ta määras 12. märtsil 1278 kardinalideks 2 dominiiklast ja 2 frantsisklast.
Ta kinnitas 14. augustil 1279 avaldatud bullaga "Exiit qui seminat" frantsisklaste vaesusprivileegi. Ta määras frantsisklaste kardinal-protektoriks kardinal Matteo Orsini.
Ta tunnustas magdaleenide reegleid.
Liturgilised otsused.
Nicolaus III ajal hakati katoliku kirikus kasutama uusi breviaariume.
Suhted juutidega.
Nicolaus III avaldas 4. augustil 1278 bulla "Vineam", milles ta kutsus vaimulikke pidama juutidele jutlusi.
Onupojapoliitika.
Nicolaus III määras kardinaliks oma venna Giordano Orsini ja õepoja Latino Malabranca Orsini.
Ta määras oma sugulase Bertoldo Orsini Romagna krahviks ja legaadiks Bolognas.
Uued kardinalid.
Nicolaus III määras 9 uut kardinali 12. märtsil 1278 toimunud konsistooriumil. See oli esimene konsistoorium pärast Gregorius X-t. Tema ajal sai kardinaliks hilisem paavst Nicolaus IV.
Nicolaus III kultuuriloos.
Nicolaus III ajal remonditi Rooma Peetri kirik. See jäi viimaseks suuremaks Rooma Peetri kiriku remondiks enne Julius II alustatud ümberehitust.
Tema ajal alustati Roomas Vatikani paavstipalee ja Santa Maria in Vallicella kiriku ehitamist.
Dante Alighieri on teda maininud "Jumalikus komöödias".
Surm.
Nicolaus III siirdus 8. juunil 1280 Soriano nel Ciminosse, kus ta 22. augustil 1280 suri ajurabandusse ja maeti Rooma Peetri kiriku San Nicola kabelisse.
Hinnang.
Dante Alighieri, kirikuloolane J. N. D. Kelly ja "Catholic Encyclopedia" kritiseerivad Nicolaus III-t onupojapoliitika rakendamise pärast.