tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Futa Helu

Futa Helu (17. juuni 1934 Lotofoa küla, Foa saar, Haʻapai saarestik, Tonga kuningriik – 2. veebruar 2010) oli Tonga filosoof, ajaloolane ja haridustegelane. 
Helu õppis filosoofiat Austraalia empiristi John Andersoni juures ning asutas 1963. aastal õppeasutuse ‘Atenisi Instituut (tonga keeles Ateena, austusest Vana-Kreeka filosoofide, eriti Herakleitose vastu). Algul andis instituut haridust riigiteenistujatele, 1964. aastal sai sellest kõrgkool ning 1975. aastal ülikool.
Helu kirjutas mitu raamatut Vana-Kreeka filosoofiast ja Vaikse ookeani lõunaosa kultuuridest. 1990.–2000. aastatel pooldas Helu Tonga üleminekut absoluutselt monarhialt konstitutsioonilisele, mistõttu kannatas tema loodud instituut riiklike repressioonide all (muuhulgas ei võetud selle lõpetajaid mõnd aega riigiteenistusse).
Sõltumatute Ühendus

Sõltumatute Ühendus on Eesti organisatsioon; Eesti Kunstnike Liidu alaorganisatsioone.
Ühendust on juhtinud Eve Kiiler.
Eesti Kujundusgraafikute Liit

Eesti Kujundusgraafikute Liit (lühend EKGL; inglise keeles "Estonian Graphic Designers Association") on Eesti kujundusgraafika loomealade kutselisi töötajaid ühendav loomeliit.. Liitu kuuluvad kutselised kujundusgraafikud. 
Kujundusgraafikute liit on asutatud 1993. aastal Eesti Kunstnike Liidu tarbegraafika ja raamatugraafika sektori ning plakatisektsiooni õigusjärglasena ning on iseseisva mittetulundusühinguna Eesti Kunstnike Liidu liikmesorganisatsioon (hilisemates allikates mainitakse seda kui alaliitu). Kolme sektsiooni ühinemine oli toona loogiline – neid valdkondi ühendas graafikaerialade funktsionaalsus ja tellimuspõhisus, kusjuures enamik liikmeid tegeles tihti kõigi kolme ala loomega.
2006. aastal andis Kultuuriministeerium liidule tunnustatud loomeliidu staatuse. (Loovisikute ja loomeliitude seaduse alusel). Liidu loomeala on disain, mis hõlmab kujundusgraafikat.
Kujundusgraafikute liidu liikmeks vastuvõtmist võib taotleda füüsiline isik, kes on oma loomingulist võimekust ja aktiivsust tõestanud professionaalse kujundusgraafika loominguga vähemalt kolme viimase aasta jooksul. Liidu üldkogu võib valida liidu auliikmeid.
2019. aasta juuni seisuga oli liidu juhatuse esimees Tiina Tammetalu ja loomekomisjoni esimees Mart Andresen ning liitu kuulus 115 loovisikut, kes töötavad kas ühes või mitmes kujundusgraafika valdkonnas (žanris), nagu raamatukujundus, illustratsioon, koomiks, plakat, kirjagraafika, kalligraafia, supergraafika, infograafika jt.
Eesti Kujunduskunstnike Ühendus

Eesti Kujunduskunstnike Ühendus on Eesti mittetulundusühing; Eesti Kunstnike Liidu alaliite.
Liidu esimees on olnud Mart Peri.
Eesti Kujurite Ühendus

Mittetulundusühing Eesti Kujurite Ühendus on professionaalseid skulptuuriga tegelevaid kunstnikke ühendav vabatahtlik ja poliitiliselt sõltumatu loominguline ühendus, Eesti Kunstnike Liidu alaliit.
Ühingu eesmärkideks on Eesti skulptuuri tutvustamine kodu- ja välismaal, näituste, workshop´ide, sümpoosionite, konkursside jm. korraldamine, erialaga seotud informatsiooni kogumine ja vahendamine, skulptuurialaste materjalide kirjastamine ja levitamine ning koostöö teiste kunstnike ühendustega nii Eestis kui välismaal.
Ühingu liikmeteks võivad olla oma loomingulist võimekust praktikas tõestanud kutselised kunstnikud.
Eesti Kunstiteadlaste ja Kuraatorite Ühing

Eesti Kunstiteadlaste ja Kuraatorite Ühing (varem: "Eesti Kunstiteadlaste Ühing") on kunstiteooria, kunstiajaloo ja kunstikriitika ning kunstiprojektide kureerimisega tegelevate isikute vabatahtlik ja poliitiliselt sõltumatu loominguline ühendus. Ühing asutati 16. märtsil 1993. Ühingu eelkäija oli Eesti Kunstnike Liidu kunstiteadlaste sektsioon. 
Eesti Kunstiteadlaste ja Kuraatorite Ühing (EKKÜ) kuulub alates 2008. aastast ülemaailmsesse kunstiteadlaste ühendusse Comité international d'histoire de l'art (CIHA). 
EKKÜ on alates 2013. aastast EV kultuuriministeeriumi poolt tunnustatud loomeliit.
Eesti Kunstiteadlaste ja Kuraatorite Ühing korraldab igal aastal kunstiteaduse valdkonda käsitlevat avalikku aastakonverentsi või -seminari. Samuti annab ühing igal aastal välja aastapreemiat, mis antakse üle ühingu üldkogul ühele ühingu liikmele eelmise aasta teadusliku või loomingulise panuse eest kunstiteaduse arengusse ning edasise töö innustuseks. Lisaks annab ühing välja teadusajakirja Kunstiteaduslikke Uurimusi. 
Ühingut juhib juhatus, mis valitakse kolmeks aastaks. Aastatel 2023–2026 on ühingu juhatuse esimees Merike Kurisoo. Juhatusse kuuluvad veel Anu Allas, Kadri Asmer, Linda Kaljundi, Krista Kodres, Kai Lobjakas, Ingrid Ruudi ja Virve Sarapik.
Eesti Metallikunstnike Liit

Eesti Metallikunstnike Liit on Eesti mittetulundusühing, üks Eesti Kunstnike Liidu alaliite.
Liidu esimees on Jaan Pärn.
Aastapreemia.
Eesti Metallikunstnike Liit annab igal aastal silmapaistvatele metallikunstnikele välja Ede Kurreli preemiat. See on ühtlasei liidu aastapreemia. Traditsioon sai alguse 1998.aastal.
Eesti Moekunstnike Ühendus

Eesti Moekunstnike Ühendus on Eesti mittetulundusühing; Eesti Kunstnike Liidu alaliite.
Liidu esimees on Anu Hint.
Eesti Nahakunstnike Liit

Eesti Nahakunstnike Liit on Eesti mittetulundusühing, üks Eesti Kunstnike Liidu alaliite.
Tartu Kunstnike Liit

Tartu Kunstnike Liit on Eesti mittetulundusühing; Eesti Kunstnike Liidu alaliite. Liit tegutseb Tartu Kunstimajas aadressil Vanemuise 26. Lisaks kuulub liidule endine ARSi hoone aadressil Ujula 1A.
Aastatel 2010–2020 oli liidu esimees Markus Toompere. Seejärel oli esimehe kohusetäitja Peeter Talvistu, kes valiti 2021. aasta augustis toimunud üldkoosolekul ka järgmiseks esimeheks.
Eesti Vabagraafikute Ühendus

Eesti Vabagraafikute Ühendus on Eesti mittetulundusühing, Eesti Kunstnike Liidu alaliite.
Eesti Vabagraafikute Ühenduse esimees on Lembe Ruben. Varem on esimees olnud Inga Heamägi.
Raiesmik

Raiesmik ehk raiestik ehk kännustik (inglise "clear cut area") on valdavalt metsanduses kasutatav termin metsamaa kohta, mis jääb järele pärast metsa lageraiet kuni uue metsapõlvkonna võrade liitumiseni. Ka metsamaa, kus puuvõrade liitus on raietega viidud alla 30 protsendi. 
Raiesmikel muutuvad esialgse metsaeluga võrreldes nii mikrokliima, valgusolud kui ka muldade niiskus- ja toiterežiim, aga ka taimestik (näiteks Eestis metsmaasika välu) ja loomastik (näiteks Eestis hariliku rästiku elupaigana). 
Raiesmiku edasine areng sõltub ka maaomaniku rahalisest olukorrast. Tavaliselt jäetakse väiksematele raiesmikele mõned üksikud puud seemnepuudeks (näiteks männiraiesmikul männid).
Põlendik

Põlendik (inglise "burnt woodland") on valdavalt metsanduses kasutatav termin metsata metsamaa osa kohta, mis on metsapõlengus kas osaliselt või täielikult hukkunud.
Põlendikul muutub põlengueelse metsaeluga võrreldes nii mikrokliima, valgusolud kui ka muldade niiskus- ja toiterežiim, aga ka taimestik ja loomastik. Eestis näiteks võivad põlendiku kodustada harilikud rästikud, valgejänesed jpt. 
Põlendikku taaselustavad (varustades seemnetega) ka mitmed linnud, nagu mänsak ("Nucifraga"), kuna neil leidmata jäänud seemned lähevad sageli kasvama.
Tartu (suurtükipaat)

Tartu oli 1897. aastal ehitatud Eesti merejõudude Peipsi Laevastiku Divisjoni suurtükipaat. On kandnud ka nimesid Jurjev, Graf Kirchbach, Narova ja Heimatland.
Ajalugu.
Jurjev oli Venemaa teedeministeeriumi käsunduslaev Peipsi järvel. Mobiliseeriti 1915. aastal Vene Peipsi flotilli. Sai relvastuseks vaid kuulipildujad ja jäi flotilli staabilaevaks.
1918. aasta talvel langes Jurjev Pihkva lähedal Saksa vägede kätte, nimetati ümber Graf Kirchbachiks ja tegutses järgnevalt kapten Ferdinand Wichmanni juhatusel eestlastest meeskonnaga Saksa vägede käsunduslaevana. Sama aasta novembris Saksa okupatsiooni lõppemisel müüsid sakslased Graf Kirchbachi kaupmees Brockile. 
Eesti valitsus ei tunnistanud laeva müüki ja 1. märtsil 1919 võeti see Peipsi Laevastiku Divisjoni. Laev sai nimeks Tartu ja relvastati ühe 47 mm Hotchkissi kahuriga ning ühe 40 mm õhutõrjekahuriga. See oli ilmselt ainuke õhutõrjekahur Peipsi laevastiku divisjonis Vabadussõja päevil. 1919. aasta oktoobris lisati Tartule ka üks 75 mm kahur. Tartu sõjaaegne meeskond oli 29 meest, sellest 3 ohvitseri. Vabadussõja aegseks komandöriks oli mitšman Jaan Usin. Pärast Vabadussõda jäi suurtükipaat Tartu Peipsi laevastiku divisjoni koosseisu. 1931. aastal tehti talle kapitaalremont.
Okupeeritud Eestis võeti Tartu 1940/1941. aasta talvel Leningradis asunud Dzeržinski-nimelise Kõrgema Mereväeinseneride Kooli õppelaevaks. 22. märtsil sai ta nimeks Narova. Saksa-Vene sõja alates relvastati ta kolme 45 mm kahuriga, võeti Peipsi Flotilli ja osales lühikest aega sõjategevuses Peipsil. 22. juulil sai Narova Mustvee reidil Saksa õhurünnakust raskelt vigastada ja uputati päev hiljem Omedu jõe suudmes, Mustveest 7 km lõuna pool, oma meeskonna poolt.
1941. aasta septembri lõpul tõsteti laev saksa pioneeride poolt üles ja pärast remonti võeti Heimatlandi nime all kasutusele. 1942. aastal anti laev üle Eesti Omavalitsusele ja sai jällegi Tartuks, aga mitte kauaks. Juba 1943. aasta septembris võeti ta sakslaste poolt tagasi, sai jälle nimeks Heimatland ja teda hakati kasutama 4. suurtükipraamide flotilli transpordilaeva ja ujuvkasarmuna. Kui Punaarmee 1944. aasta augustis Emajõeni jõudis, uputati Heimatland 25. kuupäeval oma meeskonna poolt jõkke; päev hiljem pommitati pooluppunud laeva veel omakorda Nõukogude lennuväe poolt.
Pärast sõda lammutati kunagise Eesti suurtükipaadi Tartu vrakk samanimelises linnas.
Evald Voitk

Evald Voitk (ka Evald Johannes Woitk, Evald J. Voitk, Evald J. Woitk, Evald Johannes Voitk ja Evald Woitk; 14. juuli/27. juuli 1907 Valgjärve vald – 29. oktoober 1976 Toronto) oli eesti prosaist, luuletaja, näitekirjanik ja ajakirjanik.
Ta on õppinud Kammeri algkoolis, Hugo Treffneri Gümnaasiumis ja (ema onupoja Konrad Mäe mõjul) aastatel 1930–1932 Pallase kunstikoolis, kuid pidi kunstiõpingud katkestama daltonismi tõttu.
Ta oli Eesti Rahvuskirjanike Ühingu asutajaid ja peamine liider. Ta tegutses ajakirjanikuna Tartus ja aastal 1935 Valgas. Aastatel 1936–1938 töötas ta ajalehe Vaba Maa (kuni ajalehe sulgemiseni) toimetuses. Aastatel 1938–1940 töötas ta Rahvalehe toimetuses reporteri ja fotograafina.
Fülogeograafia

Fülogeograafia (inglise "phylogeography") on biogeograafia, populatsioonigeneetika ja fülogeneetika allharuna uurimissuund, mis uurib ja kirjeldab geograafilisi protsesse ja sündmusi ning nende levikut ja fülogeneetilisi seoseid ning seaduspärasusi ja üksikute geneetiliste liinide seoseid taksonisiseselt. 
Termin.
1987. aastal kasutas terminit "fülogeograafia" esimesena John Avise koos kaastöötajatega Georgia Ülikoolist (Ameerika Ühendriigid).
Fülogeograafilisi uuringuid on koostatud loomade, taimede ja bakterite kohta.
Sikorsky S-92

Sikorsky S-92 on Sikorsky Aircraft Corporationi toodetav kahemootoriline keskmise tõstejõuga üldotstarbeline helikopter. Kopter on arendatud välja Sikorsky S-70 baasil. Kopteri esmalend toimus Sikorsky Arenduse lennukeskuses Floridas West Palm Beachis 1998. aasta 23. detsembril.
Modifikatsioonid.
Tsiviilkasutuseks mõeldud kopterit S-92A toodetakse erinevates versioonides.
H-92 Superhawk on kopteri S-92 militaarversioon (mootorite võimsus 2300 kW kummalgi). 
Kanada tellitud S-92 kopterite tähistus on CH-148 Cyclone. Indias toodab S-92 koptereid Sikorsky litsentsi alusel Tata Advanced Systems Limited (TASL).
Kanada tellis 28 militaarkasutuseks mõeldud kopterit 2004. aasta novembris.
Laevamudelism

Laevamudelism on harrastus, mille sisuks on mõõtkavaliselt jäljendatud või ainukordsete laevamudelite valmistamine ja osalemine laevamudelite võistlustel.
Laevamudeleid võidakse valmistada ka laevaehituses insener-tehnilistel või turunduseesmärkidel.
Laevamudelite valmistamine.
Laevamudelid võivad olla kas ujuvad ehk funktsionaalsed või dekoratiivsed. Materjalina kasutatakse enamasti puitu, plastikut või kergesti töödeldavat metalli, kuid dekoratiivmudeleid valmistatakse ka paberist või kartongist. 
Laevamudeleid ehitatakse põhiliselt: 
Jõuallikana kasutatakse ujuvates mudelites (sealhulgas kaugjuhitavate purjekate taglase liigutamiseks) tavaliselt väikest elektrimootorit, kuid valmistatakse ka sisepõlemismootoritega ja isegi aurumootoritega laevamudeleid.
Laevamudelite valmistamine või kokkupanek nõuab kannatlikkust, kindlakäelisust ja täpsust. Poest on aga võimalik osta ka dekoratiivseid või ujuvaid ja juhitavaid valmismudeleid.
Tänapäeval on hea võimalus tutvuda dekoratiivsete laevamudelitega meremuuseumides. Maailma suurimaks laevamudelite koguks loetakse Hamburgi meremuuseumi.
Laevamudelid praktilises kasutuses.
Laevamudeleid võidakse valmistada insener-tehnilistel eesmärkidel, katsetamaks või kontrollimaks ehitatava pärislaeva kere mahutavus- või ujuvusomadusi. Näiteks valmistati planeeritava purjelaeva kerest poolmudel ehk ress. Tänapäeval tehakse seda kõike harva, sest infotehnoloogia areng võimaldab saada hea ülevaate kõigist tehnilistest omadustest arvutisimulatsiooni abil. 
Siiski valmistatakse ka tänapäeval sageli ehitatavatest laevadest eelnevalt dekoratiivseid või ujuvaid laevamudeleid – turunduseesmärkidel.
Laevamudeleid on kasutatud palju mereharidusasutuste õppetöös. Näiteks on suured purjelaevamudelid heaks õppevahendiks purjelaeva taglase osade ja tööpõhimõtte selgitamisel. Samuti on kasutatud suure mõõtkavaga (1:25) ujuvaid laevamudeleid mudelsadamates laevadega manööverdamise õppimiseks. Sellised mudelid võivad olla mehitatud.
Laevamudelisport.
Võistlusklassid.
Laevamudelistidele korraldatakse spordivõistlusi (kuni maailmameistrivõistlusteni) erinevates klassides, mida on kokku koos alamklassidega üle 50. Põhiklassid:
Laevamudelisport Eestis.
Esimesed laevamudelismi ringid alustasid Eestis 1950. aastail Tallinnas ALMAVÜ alluvuses ja pioneeride palees. 1998 moodustati Eesti Laevamodellistide Liit, mis kuulub alates 2001. aastast laevamudelistide rahvusvahelise organisatsiooni NAVIGA. Eestis on spordiregistri andmetel ligikaudu 100 laevamudelismispordi harrastajat, sealhulgas ka vähemalt üks diplomeeritud treener. Peamised sportmudelistide tegutsemiskohad on Tallinn, Viljandi ja Narva.
Fender Jaguar

Fender Jaguar on 1960. aastatel loodud elektrikitarr. Kitarri lõi džässmuusik Leo Fender.
Kehatemperatuur

Kehatemperatuur ehk kehasoojus (inglise "body temperature") on kontseptsioon mille kohaselt on elusorganismidel võime kontrollida nii keha soojuskadu kui ka soojusteket, ka füsioloogiline näitaja. 
Arvatakse, et kehatemperatuuri tingivad kehas toimuvad ainevahetusprotsessid.
Kehatemperatuur võib varieeruda nii liigiti, indiviiditi ja on sõltuvuses nii elueast, keha asendist, organismi tervislikust ja/või haiguslikest seisunditest, toitumisest ning ka pärilikkusest, aastaaegadest, ööpäeva rütmist jpm teguritest.
Poikilotermsetel organismidel nagu selgrootud ja selgroogsetest kalad, roomajad ja kahepaiksed termoregulatsioon puudub ja nende kehatemperatuur muutub koos ümbritseva keskkonna temperatuuriga.
Püsisoojastel organismidel nagu selgroogsetest linnud ja enamik imetajaid püütakse termoregulatsiooni käigus kehatemperatuuri hoida sõltumatuna ümbritseva keskkonna temperatuurist.
Roomajad.
Maolised.
Madude kehatemperatuur muutub koos ümbritseva keskkonna temperatuuriga. Hariliku rästiku kehatemperatuur kõigub looduses vahemikus 9–31 °C. Optimaalne kehatemperatuur on isastel ligi 25 °C, tiinetel emastel 28 °C. Rästikute jaoks surmavad kehatemperatuurid on 37 °C, mis toob kaasa soojakangestuse ja välistemperatuur -4 °C..
Imetajad.
Inimesel.
Inimese kehatemperatuuri reguleerib hüpotalamuses paiknev soojusregulatsioonikeskus.
Inimese keskmine kehatemperatuur on 36,0–36,8 °C.
Jõgeva viadukt

Jõgeva viadukt on Jõgeva-Mustvee maanteel olev sild (viadukt). 
Sild valmis 1987. aastal ja selle pikkus on 203 m.
Narva raudteesild

Narva raudteesild on üle Narva jõe kulgev raudteesild Narvas Tallinna-Peterburi raudteeliinil. 
Nüüdisaegne sild valmis 1947. aastal ja selle pikkus on 147 m.
Samas kohas on varem olnud kolm erinevat silda.
Esimene Narva raudteesild ehitati 1869. aastal. 1902. aastal ehitati selle kõrvale allavoolu teine sild, mis oli esimesest tugevam. Mõlemad sillad lasti sõjategevuse käigus õhku:28. novembril 1918 taganevate Saksa okupatsioonivägede poolt ja 19. jaanuaril 1919 taganevate Punaarmee sõdurite poolt. 1920. aasta aprillis sild taastati ja seda kasutati seni, kui ehitati uut silda. Sild demonteeriti 1924. aastal.
Uue silla ehitamist alustati 1921. aastal professor Andrzej Pszenicki projekti järgi. See ehitati samasse kohta, kus oli 1902. aastal ehitatud vana sild. 
12. detsembril 1923 avas riigivanem Konstantin Päts Narvas vana raudteesilla kõrvale kärestiku kohale ehitatud uue raudteesilla pikkusega 107 meetrit(teistel andmetel 110 m) ja üldpikkusega 150 m. Raudkonstruktsiooni ehitas Inglise-Balti tehas. Ehitustööde juhataja oli professor Ottomar Maddison. Silla maksumus oli 40 miljonit marka.
See oli viimane terasest tehtud sild Eestis, edaspidi ehitati sillad raudbetoonist. Samuti oli see esimene suurehitis Eesti Vabariigis, mida tehti kohalike jõududega. Sild purustati Teise maailmasõja ajal, selle laskis enne taandumist õhku 16. augustil 1941 Punaarmee.
17. aprillil 1942. aastal avati Narvas 1941. aastal õhitud raudteesilla asemel uus sild, ent ka see püsis vaid mõne kuu, sest peagi ründas seda Nõukogude lennuvägi ja hävitas ka selle silla.
Narva raudteesilla järgi on nime saanud Raudsilla tänav.
25. oktoobril 2012 andis Eesti Post välja margiploki (postmargid nr 524–526) teemal "Raudteesillad". See oli Eesti, Läti ja Leedu ühisväljaanne, kus peale Narva silla on kujutatud veel Carnikava silda Lätis ja Lyduvėnai silda Leedus. Samasugused margid ilmusid ka Lätis ja Leedus.
Tori sild

Tori sild on sild Pärnu–Tori maanteel, mis ületab Pärnu jõge. Sild valmis 2023. aastal.
Eelmine sild valmis 1956. aastal ja selle pikkus oli 136 m.
2022. aastal hakati ehitama uut silda. Algselt oli plaanis olemasolev sild renoveerida, aga ilmnes, et uue silla rajamine on mõistlikum. Liiklus avati uuel sillal novembris ja sild ise valmis augustis 2023.
Uus sild on 140,6 m pikk ning 15,1 m lai. Selle maksumus oli 3,84 miljonit eurot.
Sindi sild

Sindi sild on Urge-Sindi maanteel olev sild.
Sild valmis 1948. aastal ja selle pikkus on 128 m.
Pikasilla sild

Pikasilla sild on Viljandi-Rõngu maantee sild Tõrva vallas Pikasillal. Sild ületab Väikese Emajõe. 
Praegune sild valmis 1959. aastal (avati liiklusele 3. detsembril) ja selle pikkus on 120 m.
Kuni 1977 oli silla mõlemas otsas Pikasilla küla. 1977 liideti idapoolne Pikasilla küla (külaosa?) Purtsi külaga.
Kadrina viadukt

Kadrina viadukt on Pärnu-Rakvere-Sõmeru maanteel olev sild (viadukt) Kadrinas. Sild ületab Tallinna-Narva raudtee. 
Sild valmis 1979. aastal ja selle pikkus on 114 m.
Konuvere kivisild

Konuvere kivisild on Konuvera kivisilla teel olev kuue segmentkaarvõlviga paekivist sild, mis ületab Vigala jõge.
Sild valmis 1861. aastal ja selle pikkus on 110 m. Selle projekteeris F. W. Alisch.
1998. aastal arvati sild ehitismälestiseks.
Silla kõrval asub 1993. aastal valminud Konuvere maanteesild.
Vikipeediate loend

"Siin on loetletud Vikipeedia erikeelseid versioone.
Armeenia köök

Armeenia köök on Armeenia rahvuslik toidutraditsioon. Armeenia köök sarnaneb türgi köögi, kreeka köögi, Süüria köögi, pärsia köögi ja araabia köögiga.
Põhilised toiduained on nisu (bulgur), lambaliha, baklažaan, jogurt, kikerhernes, läätsed, uba ja leib, palju puuvilju, pähkleid ja maitsetaimi.
Eelroad.
Armeenias kaetakse laud traditsiooniliselt enne pearoa söömist rohkete eelroogadega ("mezze"), mille hulka kuuluvad:
Suurema osa einete juurde pakutakse juustu, tomatit ja peterselli.
Levinud road.
"Basturma" (armeenia բաստուրմա) on rohkelt maitsestatud ja õhu käes kuivatatud veiseliha.
"Dolma" on vürtsitatud hakkliha ja riis, mis on rullitud viinamarjalehe või kapsalehe sisse.
"Harissa" on purustatud nisuteradest ja lambalihast valmistatud puder või kört.
"Hašš" on lehmajalast valmistatud supp, mida süüakse lavašiga.
"Horovats" (armeenia խորոված "xorovaç") on traditsiooniline armeenia kebab.
"Ishkhan" on Sevani järve forellist mitmes variatsioonis valmistatud kalaroog.
"Jajik" on populaarne kurgi-jogurtisupp.
Populaarne liharoog on kiufta.
Levinud on pilaff ("plov") ning sarnane purustatud nisust ("bulgur") valmistatud roog.
Armeenia köögis kasutatakse palju puuvilju, näiteks aprikoos, viik, virsik, granaatõun ja ploomid.
Nisust ("bulgur") ja riisist valmistatud roogasid maitsestatakse röstitud kõrvitsaseemnete ja pistaatsiapähklitega.
Maitsestamiseks kasutatakse peamiselt selliseid maitsetaimi nagu tume basiilik, koriander jt.
Armeenias valmistatakse ka väga maitsvaid kooke, näiteks linnupiimakook. Magustoidu kõrvale juuakse väga peeneks jahvatatud pulbrist valmistatud kohvi.
Vene Üliõpilaste Selts

Vene Üliõpilaste Selts on 1921. aastal asutatud (taasasutatud 1991) ning Tartus (ka: nimetatud ka: "Tartu Ülikooli Vene Üliõpilaste Selts") ja Tallinnas tegutsev üliõpilasorganisatsioon.
Korporatsioon Kaljola

Korporatsioon Kaljola oli 1922. aastal 8. märtsil asutatud Tallinna üliõpilaskorporatsioon. See registreeriti Tallinna Tehnikumi juures 14. detsembril 1922. 9. novembril 1935 liitus see korporatsiooniga Rotalia.
Korporatsion "Kaljola" suleti Siseministri resolutsiooniga 15. novembrist 1939 ja likvideerimiskomisjoni üleskutse avaldati Riigi Teataja Lisas 20. veebruaril 1940.
Korporatsioon Ugandala

Korporatsioon Ugandala oli 1922. aastal asutatud Tallinna üliõpilaskorporatsioon. Aastal 1937 liitus see korporatsiooniga Ugala.
Ugandala oli meeskorporatsioon, tegutses Tallinna Tehnikumi juures 13. detsembrist 1922 kuni 4. maini 1937. Värvid olid sinine-violett-valge, alates 12. juunist 1923 indigosinine-violett-valge.
Aardlane

Aardlane ("Buprestis") on perekond mardikaid hundlaste sugukonnast.
Süsiklased

Süsiklased ("Tenebrionidae") on sugukond mardikaliste seltsis. Sugukonda arvatakse üle 20 000 liigi.
ETKL

ETKL on lühend, mis võib tähendada:
Viljandi sümfooniaorkester

Viljandi sümfooniaorkester oli aastal 1920 asutatud ja Viljandis tegutsenud sümfooniaorkester. 
1930. aastatel orkestri tegevus peaaegu lakkas, kuid aastatel 1947–1961 tegutses orkester aktiivselt.
Orkestrit on juhatanud Heinrich Sarri, Karl Grünvald, Augustin Pung.
Thilo Sarrazin

Thilo Sarrazin (sündinud 12. veebruaril 1945 Geras) on Saksa poliitik ja majandustegelane. 
Ta kuulus Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikusse Parteisse, kuid heideti sealt "poliitiliselt ebakorrektsete" veendumuste tõttu 31. juulil 2020 välja.
Thilo Sarrazin õppis aastatel 1967–1971 Bonni ülikoolis majandusteadust. 1973. aastal sai ta doktorikraadi. Alates 1975. aastast töötas ta avalikus sektoris, tegutsedes põhiliselt rahanduse alal. 2002–2009 oli ta Berliini finantssenaator (liidumaa rahandusminister). 
Aastatel 2009–2010 oli Sarrazin Saksamaa Riigipanga juhatuse liige, kust ta enda seisukohti väljendavate avalduste tegemise pärast lahkuma sunniti.
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia sümfooniaorkester

Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia sümfooniaorkester (lühendatult EMTA sümfooniaorkester; varem "Tallinna Konservatooriumi sümfooniaorkester") on Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia juures tegutsev sümfooniaorkester.
Orkester moodustati arvatavasti 1921. aastal. 1940. aastal orkestri tegevus soikus. Orkestri tegevus hoogustus jälle 1980. aastatel.
Võru sümfooniaorkester

Võru sümfooniaorkester oli Võrus aastast 1923 tegutsenud sümfooniaorkester.
Orkestrit on dirigeerinud Eduard Tamm, Hendrik Juurikas, Samuel Onno.
Tallinna Töölismuusika Ühingu sümfooniaorkester

Tallinna Töölismuusika Ühingu sümfooniaorkester oli aastatel 1929–1940 Tallinna Töölismuusika Ühingu juures tegutsenud sümfooniaorkester.
Orkestri dirigent oli Nikolai Goldschmidt.
Narva Orkestrantide Ühingu sümfooniaorkester

Narva Orkestrantide Ühingu sümfooniaorkester oli aastatel 1930–1940 hooajaliselt tegutsenud sümfooniaorkester.
Orkestrit on juhatanud teiste seas Aleksander Õunapuu, Nikolai Klaas, Nikolai Goldschmidt.
XXI Sajandi Orkester

XXI Sajandi Orkester on aastal 2000 asutatud projektipõhine sümfooniaorkester.
Orkestri asutaja ja dirigent on Erki Pehk.
Orkestri aktiivsem tegevusperiood kestis kuni 2011. aastani. Pärast seda on orkester üles astunud harva, peamiselt tellimuskontsertide tarvis.
Orkestri esimene esinemine oli 21. märtsil 2000 Tallinnas Mustpeade Majas toimunud Georg Otsa mälestuskontserdil. Märkimisväärsed kontserdid on toimunud koos järgmiste artistidega: viiuldaja Tatjana Grindenko (David Oistrahhi festival, 14. juuli 2000), kontratenor Max Emanuel Cencic (Tallinna Mustpeade Maja, 19. detsember 2000), flöödimängija Camilla Hoitenga (David Oistrahhi festival, 13. juuli 2002). Orkester on produtseerinud ja osalenud sellistel kontsertidel nagu "Rujaleidja" Tallinna Lauluväljakul (8. juuli 2001), heategevuskontsertide sari AIDS-i vastu võitlemise päeval 1. detsembril Kaarli kirikus ("Ava silmad!" 2005, "Märka inimest!" 2006, "Kingi võimalus!" 2007, "Minu inimesed!" 2008, "Oska elada!" 2009, "Uus algus" 2010), Leigo järvemuusika festivali kontsert (11. august 2007), Äripäeva korraldatud Eesti ettevõtete Top 100 ball (2005, 2006, 2007, 2008, 2012, 2014, 2015) jpt üritustel. 
Aastatel 2000–2007 osales orkester Smithbrige Productionsi (hiljem Muusikaliteater) muusikaliproduktsioonides Tallinna Linnahallis: "Vampiiride tants" (2000), "Ei-ei Nanette!" (2001), "Hüljatud" (2001), "Miss Saigon" (2002), "Oliver!" (2003), "Hull sinu järele" (2004), "Georg" (2005), "Tuhkatriinu" (2005), "Pipi Pikksukk" (2006), "Fantoom" (2007).
Orkester on osalenud Hanna-Liina Võsa CD-plaadil "Premiére" (2005), eesti meespopartistide hittide orkestratsioonide CD-l "Kaheksa" (2007) ja eesti naispopartistide analoogilisel CD-l "Üheksa" (2008). 
Orkester on salvestanud Margo Kõlari muusika Elmo Nüganeni lavastatud filmile "Nimed marmortahvlil" (2002).
Orkester on osalenud Klaudia Taevi nimelise konkursi lõppkontserdil (2001, 2003, 2005, 2007, 2009) ja korraldanud Pärnu Rahvusvahelist Ooperimuusika Festivali.
Eesti Teatriuurijate ja -kriitikute Ühendus

Eesti Teatriuurijate ja -kriitikute Ühendus on Eesti mittetulundusühing, mis ühendab teatriuurimise, teatrikriitika ning nende õpetamisega seotud inimesi.
Ühing on moodustatud varem kahe eraldi oleva organisatsiooni – Eesti Teatriuurijate Ühendus ja Eesti Teatrikriitikute Ühendus – ühinemisel.
Laurence Tomson

Laurence Tomson (1539 Northamptonshire – 29. märts 1608) oli inglise poliitik, kirjamees ja tõlkija. Ta oli Elizabeth I aja Inglismaa riigisekretäri Francis Walsinghami erasekretär. Mary I valitsemisajal oli ta heebrea keele lektor Genfi Ülikoolis.
Tomson redigeeris Uue Testamendi ja Genfi Piibli tekste ja kommentaare. Tema poolt ümbertöötatud väljaanne ilmus 1576. aastal. Tomson oli kalvinist ning tema kommentaarid kajastavad selle teoloogiasüsteemi tõekspidamisi.
Teosed.
Laurence Tomsoni teosed:
Teatriliidu Seenioride Ühendus

Teatriliidu Seenioride Ühendus (ka: "Eesti Teatriseenioride Ühendus") on Eesti teatriorganisatsioon, mis ühendab neid teatritöötajaid, kes enam aktiivselt teatritööst osa ei võta.
Xerox Alto

Xerox Alto oli üks esimesi personaalarvuteid. See loodi Xerox PARC-i uurimiskeskuses 1973. aastal ning oli esimesi arvuteid, kus kasutati töölauda ja arvutihiirega juhitavat graafilist kasutajaliidest.
Arvuti, mis maksis tollal 32 000 dollarit, ei olnud kommertstoode, seda toodeti vaid paar tuhat. Altot kasutati aastaid PARC-is, Xeroxi hoonetes, mõnes riigiasutuses ja ülikoolis.
Ajalugu.
1972. aastal otsustas Xerox välja töötada personaalarvuti uuringute tegemiseks. Tulemuseks oli arvuti Alto, mille nimi tuleb selle arendamise kohast Xerox Palo Alto Research Center (PARC). Loojateks olid Ed McCreight, Chuck Thacker, Butler Lampson, Bob Sproull ja Dave Boggs, kelle eesmärgiks oli luua võimalikult väike seade, mis mahuks mugavalt kontorisse, ning piisavalt võimas, millega saaks kasutada töökindlat, kõrge kvaliteediga operatsioonisüsteemi ja graafikat kuvaril. Vastav toode pidi tagama igale kasutajale personaalse arvutusvahendi, mis pidi võimaldama käsitleda kõiki kasutaja soove. Xerox Alto arvutit hakati kutsuma esimeseks PC-tüüpi arvutiks, mida võetakse eeskujuks järgmistele, kuna seda sai kasutada ilusasti üks kasutaja ning kõik arvuti põhiosad olid olemas.
Tarkvara.
Alto arvutis oli süsteem ja paljud rakendusprogrammid algselt kirjutatud BCPL-keeles, mis sarnaneb C-keelega. Hilisem programmeerimine tehti Mesa keeles, kuid mida väljas pool PARC-d eriti ei kasutatud. Altos olid spetsiaalselt kirjutatud programmid:
Lisaks oli Altole tehtud ka mitmeid mänge nagu "Astro-roids", "Chess", "Mazewar", "Rinky Dink (pinball)", "Missile Command".
Riistvara.
Alto oli mikrokooditud disainiga, kuid võrreldes teiste arvutitega, ei olnud mikrokoodi mootor programmeerijale peidus kihidisainiga. Programmid nagu pinball kasutab seda ära, et kiirendada jõudlust. Alto aritmeetika loogika moodul tugines Texas Instruments 74181 kiibile. ROM-iI oli 128 kB (suurendatav kuni 512 kB). Andmekandjateks olid 2,5 MB suurused üksik-vinüülkassetid, sarnased IBM 2310 omadega. Kogu riistvara oli mahutatud väikse külmiku suurusesse arvutikasti.
Võrreldes teiste miniarvutitega oli peale internetiühenduse Altos vaid üks väljund must-valge CRT-kuvar, mis on vertikaal-, mitte tavalise horisontaalpaigutusega. Sisendseadmeteks olid eemaldatav klaviatuur, kolme klahviga arvutihiir ja lisavalikuna viieklahviline klahvistik, kus viimane ei saavutanud Alto kasutajate seas populaarsust.
Varajastel arvutihiirtel oli nupud paigutatud küljel ülevalt alla mitte kõrvuti. Hiire liikumist tajusid kaks risti paigutatud ketast, kuid nende asemele tulid kohe kuuli-tüüpi arvutihiired, mille autor oli Bill English.
Levik ja areng.
1978. aastal annetas Xerox 50 Alto arvuti sellistele ülikoolidele nagu Stanford, Carnegie-Mellon, MIT ja Rochester. 
1979. aasta detsembris külastas Apple'i üks asutajaid Steve Jobs Xerox PARC-d, kus talle tutvustati Smalltalk-80 objektorienteeritud programmeerimise keskkonda, võrgundust ning kõige tähtsamat WYSIWYG- ja arvutihiirega juhitavat graafika kasutajaliidest. Ta väidetavalt kasutas neid ideid oma projektis Lisa ja hiljem Macintoshis.
1980. aastal hakati Alto arvutitega välja töötama uut Xeroxi arvutit Star.
River Winterborne

River Winterborne on jõgi Suurbritannias Inglismaal Dorsetis.
Jõgi voolab maapinnal üksnes talviti, millest on tuletatud ka jõe nimi ('talvel sündinud/tärkav jõgi').
Jõgi voolab alul lõuna suunas, seejärel ida suunas. Enne Stour' jõkke suubumist voolab River Winterborne läbi järgmiste asulate:
Ariel (festival)

"Ariel" on aastast 2004 Tallinnas toimuv juudi süvakultuuri tutvustav ja esitav muusikafestival. 
Festivali kunstilised juhid on teiste seas olnud Ilja Sundelevitš, Jaan-Eik Tulve.
Birgitta festival

Birgitta festival on 2005. aastast Tallinnas Pirita kloostri varemetes toimuv muusikateatrifestival, mille asutas Eri Klas ja kes oli kuni 2016. aastani ka festivali kunstiline juht. 
Festivali korraldab Tallinna Filharmoonia. 2016. aasta festivali alapealkiri oli "Armastusega Eri Klasilt". 2017.–2019 aasta festivali kunstiline juht oli Risto Joost. 2020. ja 2021. aasta festivali kunstiliseks juhiks kinnitati Kuldse Maski laureaat, Moskva Helikon-Opera kunstiline juht ja lavastaja Dmitri Bertman, kelle kunstilisel juhtimisel ühtegi festivali ei toimunud, sest 2020. ja 2021. aasta festivalid jäid ära koroonapandeemia tõttu. Alates 2022. aastast on Birgitta festivali kunstiline juht olnud Tõnu Kaljuste.
Birgitta festival ühendab keskaegse kloostri hämara võlu tänapäeva muusikateatri viimase sõnaga. Birgitta festival on Tallinna tunnusfestival, mis toimub igal aastal augustis. Festivalil on etendatud oopereid, ballette, lavastatud oratooriume, kaasaegse tantsu etendusi, muusikale ja teisi muusikateatri žanreid. Pirita kloostri varemed saavad festivali ajaks peale katuse, muutudes Birgitta ooperimajaks. Saalis on tõusuga tooliread ja mugavad istmed, etendustel on eesti- ja ingliskeelsed subtiitrid, territooriumil on avatud restoran ja kohvik.
Tallinna kammermuusika festival

Tallinna kammermuusika festival on aastast 2005 Tallinnas toimuv kammermuusikat esitav festival. 
Festivali kunstiline juht on Pille Lill.
Rainbow Jazz

"Rainbow Jazz" oli Tartus 2003. aastast toimunud džässmuusikat esitav festival. Festivali mantlipärijaks peetakse festivali "IDeeJazz".
Festivali kunstiline juht on Lembit Saarsalu.
Festivalil on osalenud näiteks Merle Kollom, Freddy Cole (USA), Monty Alexander (USA), dr. Lonnie Smith (USA), The Four Freshmen (USA), Severi Pyysalo (Soome), Kimmo Pohjonen (Soome), Frits Landesbergen (Holland), The Three Ladies of Blues (USA-Saksamaa), Man Sound (Ukraina), Trio X (Rootsi), A'Cappella ExpreSSS (Venemaa), Sergei Tšipenko Bänd (Venemaa), Riia Saksofonikvartett (Läti) ja Dainius Pulauskas Sextet (Leedu).
OmaDRAAMA

Balti Teatri Festival "OmaDRAAMA" on aastast 2006 toimuv teatrifestival, kus esitatakse Eesti, Läti ja Leedu lavastusi. 
Festivali on korraldanud SA Eesti Teatri Festival.
I.D.A.

I.D.A. (akronüüm sõnadest International Dance Acitivity) on aastast 2000 Eestis toimuv rahvusvaheline balleti ja nüüdistantsu festival. 
Rahvusvaheliseks festivaliks sai see 2002. aastal.
Festivali on korraldanud Vanemuine.
Noore Tantsu festival

NOTAFE (1995. aastani "Laste Tantsu festival") on alates 1993. aastast Viljandis korraldatav rahvusvaheline etenduskunstide festival. 
Festivali on korraldab MTÜ Evestuudio.
River Stour

River Stour (Stour' jõgi) on mitme inglise jõe nimi.
Evolutsioon (festival)

"Evolutsioon" oli aastatel 1994–2002 Tallinnas biennaalina toimunud rahvusvaheline nüüdistantsufestival. 
Festivali korraldas 2. tants ja enne seda (aastani 1999) Tantsuinfo Keskus.
Google Drive

Google Drive on pilvepõhine failide salvestamise ja sünkroonimise teenus ning Google Docsi failide hoidmise koht – rakendus, mis pakub mitme kasutaja koostöö võimalust interneti kaudu dokumentide, arvutustabelite ja esitluste redigeerimisel. Teenust kasutavad nii ettevõtted kui ka eraisikud. Google Drive'i kasutatakse peamiselt selleks, et ohutult säilitada kõikvõimalikke faile alates pere fotoalbumitest kuni rahvusvaheliste ärisaladusteni.
Mahutavus.
Kasutajale on tasuta kasutamiseks eraldatud 15 GB ruumi (Google Drive, Gmail, Google+ Photos). Kui tasuta saadud 15 GB saab täis, pääseb kasutaja oma olemasolevatele failidele juurde, aga faile ega kaustu juurde lisada ei saa. Lisaruumi hinnad (ei sisalda riigi määratud makse):
Otsing.
Google Drive'ilt saab otsida märksõna järgi ja filtreerida failie faili tüübi, omaniku ja muu põhjal. Google Drive saab hakkama ka skannitud dokumentide tekstituvastusega (OCR).
Google Drive'i kaust.
Google Drive'i kausta ehitus sarnaneb tavalise personaalarvuti kausta omaga, kuid sellel on mõned lisad. Enamikule failidele ja kaustadele Google Drive'il on võimalik ligi pääseda isegi ilma internetiühenduseta.
Sarnane:
Erinev:
Toetatud failivormingud.
Google Drive saab lugeda järgmisi failivorminguid:
Google Drive'i võrdlus teiste sarnaste teenustega.
Tabel Google Drive'i võrdlusest:
Google Drive'il on unikaalset tüüpi tugi (Adobe, AutoCadi failid), mis teeb Internetis asuvate failide vaatamise lihtsamaks. Kuigi dokumente saab redigeerida Internetis, peab dokumendi muutma Google'i Dokumendiks, mis võib Microsoft Office’i failide algset vormistust muuta. See on samuti turvatud kaheastmelise kontrolliga, mis on ühenduses kasutaja Google'i konto ja muude teenustega.
Turvalisus.
Google Drive on otstarbekas viis oma failide ohutuks säilitamiseks turvalises andmekeskuses, kust need failid ei lähe kaduma. Isegi kui arvuti, telefon või tahvelarvuti läheb katki, on Google Drive'il hoitavad failid kaitstud.
Näpunäiteid Google Drive’il säilitavate failide turvalisuse ja ohutuse tagamiseks:
Mobiilne juurdepääs.
Androidi Google Drive'i rakendus, mis on tasuta saadaval Google Plays, lubab kasutajatel vaadata, redigeerida ja luua Google Docsi dokumente, tabeleid ja esitlusi. Androidi Google Docsi rakendusega saab jäädvustada pildi dokumendist, allkirja või mõne muu teksti, tuvastada teksti OCR-i abil ning muuta selle redigeeritavaks. Google'i rakendus iPhone’ile võimaldab Google Docsi faile nii vaadata kui ka redigeerida. Paljudes muudes mobiilsideseadmetes saab Google Docsi dokumente ja tabeleid vaadata ja redigeerida seadme brauseris. PDF-faile saab vaadata, aga mitte redigeerida.
Viimased uuendused.
Viimati toimunud muutused:
Levinumad probleemid.
Veebis oleva Google Drive'i probleemid:
Arvutis oleva Google Drive'i probleemid:
Lahendust sellistele probleemidele pakub Google support, levinud probleemide kohta on koostatud ka lahendustega lehekülg, kust võite abi leida.
Alma Teder

Alma Teder (sünninimi Alma Papp, aastatel 1935–1937 Alma Rooseste; 30. jaanuar 1908 Albu vald, Järvamaa – 27. juuli 1990 Norrköping) oli eesti kirjanik ja näitleja.
Kooliteed alustas ta Kehras, lõpetas 1925. aastal Tallinna õhtugümnaasiumi ja 1930. aastal Draamastuudio teatrikooli.
Ta oli aastatel 1929–1934 Draamastuudio Teatri näitleja, hiljem oli ta ametnik ja raamatupidaja Tallinnas.
1944. aastal siirdus Rootsi, elades algul Valdemarsvikis, hiljem Norrköpingis. Töötas seal algul tekstiilivabrikus, 1964. aastast aga linnamuuseumis. Ta suri 1990. aastal Norrköpingis ja maeti 27. septembril 1996 (ekslikult 1. augustil 1996) ümber Tallinna Metsakalmistule.
Looming.
Kirjanduslikku tegevust alustas ta sõja-aastail romaaniga "Ilusad päevad", mille kaks esimest käsikirja hävisid Eestis ja trükki jõudis alles kolmas variant (Vadstena Orto 1950). Teos kujutab idülliliselt sõjaeelset suurtalu, kuhu ootamatult vaesunud linnapreili peab minema teenijannaks. 
Tema peateos on kaheosaline naturalistlik perekonnaromaan "Elu õpilane" (Toronto Orto 1954–1956), mille algusosa näitab masendavates värvides naturalistliku fotograafilisusega mõisatööliste elu 20. sajandi esimestel kümnenditel. Peategelane on isata ja ema poolt vaevu sallitud tütar, kelle eluvõitlused jätkuvad teises osas tööpuudusest ahistatud linnas. 
Romaan "Röövel ristisambal" (Toronto Orto 1961) kujutab aastast 1905 peetavat võitlust ühe suurtalu pärast, kus mitmekülgselt paljastub peategelase ja tema suguseltsi närusus, perekondlike sündmuste foon on aga ühe aleviku tekkimine ja areng. 
Romaan "Üks nendest" (Toronto Orto 1966) kujutab saunikuperest suure suguvõsa arenemist ning dramaatilisi konflikte aastal 1941.
Teatrit tundva autorina on ta kirjutanud näidendid "Eestlased omavahel" (1947) ja "Inimesed tormis" (1955), mida Rootsis ja Austraalias on mänginud eesti amatöörtrupid.
Ress

Ress (ka poolmudel) on laevakere poolmudel, mille eesmärgiks on ehitatava laeva mahutavuse ja voolujoonelisuse kontrollimine. 
Ress valmistati tavaliselt puidust vertikaallõigetest või horisontaallõigetest. Tänapäeval enam laevaehituses ei tarvitata, kuid on mõnikord kasutusel dekoratiivesemena.
Salvestivõrk

 
Salvestivõrk ehk SAN (inglise keeles "Storage Area Network") on eriotstarbeline arvutivõrk, mis ühendab omavahel mäluseadmeid ja nendega seotud andmeservereid, et optimeerida kettakasutust ja andmete varundamist.
SAN-võrgu puhul puudub traditsiooniline pühendatud(?) ühendus serveri ja salvesti vahel. Iga server saab ligi igale salvestile ning ükski salvesti ei kuulu ühelegi serverile.
Kuna puudub kindel suhe serveri ja andmehoiu vahel, siis võib salvestivõrk koosneda eri tüüpi andmesalvestitest (näiteks kõvaketastest ja magnetlintidest). Lisaks võivad andmed ka olla salvestatud kaugemal serveritest, mis neid kasutavad, kasvõi teises riigis.
Toimimine.
Salvestivõrku võib vaadelda kui "storage bus" kontseptsiooni pikendust, kus andmete pärimine ning saatmine käib üle võrgu. Antud laiendus võimaldab serveritel ja andmekandjatel ühenduda kasutades sarnaseid elemente, nagu kohtvõrgud (LAN) ja laivõrgud (WAN).
Andmesalvestid ja serverid on tavaliselt üksteisest füüsiliselt eraldatud. Füüsiline eraldamine võimaldab andmesalvesteid tsentraliseerida ja servereid klasterdada.
Igal andmesalvestil antud võrgus on oma unikaalne identifikaator ("logical unit number" – LUN). Selle abil saab server või teine salvesti ligi antud salvestile.
Ühenduse liigid.
Salvestivõrku saab kasutada, et ületada tavalised võrgu kitsaskohad. SAN võimaldab otsese, kiire andmevahetuse serverite ja andmesalvestite vahel antud kolmel viisil:
Antonino Pagliaro

Antonino Pagliaro (1. jaanuar 1898 Mistretta – 6. detsember 1973 Mistretta) oli Itaalia keeleteadlane ja filosoof.
Pärsia ja Iraani kultuuri uurija, kirjanduskriitik ja keelefilosoof Pagliaro oli üks Rooma lingvistikakoolkonna rajajaid. Teda peetakse ka üheks Itaalia semiootika rajajaks.
Aastatel 1925–1929 oli ta Itaalia Entsüklopeedia ("Enciclopedia Italiana") esimene peatoimetaja.
Alam-Lotring

Alam-Lotringi hertsogkond või Alam-Lotharingia (tiitlites mõnikord ka kui "Lothier" või "Lottier"), rajatud aastal 959, oli keskaegse Saksa kuningriigi hõimuhertsogkond, mis hõlmas osa tänapäeva Belgiast, Hollandist, Saksa Reinimaa põhjaosa ja osa Põhja-Prantsusmaast (Nord–Pas-de-Calais).
Alam-Lotring tekkis endisest Kesk-Frangi Lotharingia riigist kuningas Lothar II ajal, kui loodi aastal 855. Lotharingia jagunes edasi 9. sajandi lõpu poole pärast taasühendamist Ludwig Noorema ajal 880. aasta Ribemonti lepinguga, ning pärast Ida-Frangi kuninga Ludwig III Lapse surma aastal 911 ühendati see kuningas Charles III Lihtsameelse Lääne-Frangi riigiga. Siis moodustas see omaette hertsogkonna ja umbes aastal 925 kuulutas hertsog Giselbert truudust Saksa kuningale Heinrich I Linnupüüdjale, tegu, mille vastu Lääne-Frangi kuningas Rodolphe võimetu oli. Sellest ajast alates jäi Lotharingia (või Lotring) Saksa hõimuhertsogkonnaks, mille piir Prantsusmaaga ei muutunud keskaja jooksul.
Aastal 959 jagas kuningas Heinrich I poeg Lotringi hertsog Brun Suur Lotharingia kaheks hertsogkonnaks: Alam- ja Ülem-Lotringiks (või Alam- ja Ülem-Lotharingiaks) ja andis Monsi (Hainaut') krahvile Gottfriedile Alam-Lotringi hertsogi tiitli. Gottfriedi maad olid põhjas (Reini jõge pidi allpool), samas kui Ülem-Lotring oli lõunas (jõge pidi ülevalpool). Mõlemad hertsogkonnad moodustasid Bruni vanema venna, keiser Otto I poolt aastal 962 moodustatud Saksa-Rooma riigi lääneosa.
Mõlemad Lotharingia hertsogkonnad võtsid seejärel väga erineva tee: pärast Gottfriedi poja, hertsog Richari surma valitses Alam-Lotringit keiser otse, kuni aastal 977 läänistas Otto II selle Provence Charlesile, kuningas Lothari maapakku saadetud nooremale vennale. Alam- ja Ülem-Lotring olid taas kord lühidalt ühendatud Gotzelo I ajal aastatel 1033–1044. Pärast seda lagunes Alam hertsogkond kiiresti, samas Ülem-Lotring sai tuntuks kui lihtsalt "Lotringi hertsogkond".
Järgnevatel kümnenditel Alam-Lotringi hertsogkonna tähtsus vähenes ning oli peale selle mõjutatud konfliktist Saksa-Rooma keisri (1056–1106) Heinrich IV ja tema poja Heinrich V vahel: aastal 1100 läänistas Heinrich IV hertsogkonna Limburgi krahvile Heinrichile, kelle Heinrich V, olles sundinud oma isa troonist loobuma, kohe kukutas ja Louvaini krahvi Gottfried I-ga asendas.
Pärast hertsog Gottfried VIII surma 1190. aastal päris tema poeg, Brabanti hertsog Heinrich I hertsogitiitli keiser Heinrich VI käsuga Schwäbisch Halli Riigipäeval. Seeläbi kaotas Alam-Lotringi hertsogkond lõpuks oma territoriaalse võimu, samas kui keiserliku lääni jäänukit, mida haldasid Brabanti hertsogid, kutsuti hiljem Lothier' hertsogkonnaks (või Lothryk).
Järglasriigid.
Pärast hertsogkonna territoriaalse võimu killustumist said paljud läänid iseseisvaks. Neist tähtsamad olid
Järgnevad järglasriigid jäid Alam-Lotringi (Lothier') titulaarhertsogite võimu alla:
Mistretta

Mistretta on asula ja vald ("comune") Itaalias Sitsiilia maakonnas città metropolitana di Messinas.
Mistretta asub Sitsiilia suurima, 1993. aastal rajatud looduskaitseala Parco dei Nebrodi territooriumil.
950–1100 meetri kõrgusel merepinnast asuva Mistretta asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Mistretta piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Capizzi, Caronia, Castel di Lucio, Cerami (EN), Nicosia (EN), Pettineo, Reitano, Santo Stefano di Camastra.
Otto Grotewohl

Otto Emil Franz Grotewohl (11. märts 1894 Braunschweig – 21. september 1964 Ida-Berliin) oli Saksamaa poliitik ja Saksa Demokraatliku Vabariigi riigitegelane.
Otto Grotewohl oli pärit rätsepa perekonnast, elukutselt oli ta trükitööline. Alates 1912. aastast kuulus ta Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse. Võttis mobiliseerituna osa esimesest maailmasõjast. 1920–1930 oli ta Braunschweigi Maapäeva liige. Alates 1921. aastast oli ta Braunschweigi Vaba Riigi haridusminister ning 1923. aastast siseminister ja justiitsminister. 1925. aastal sai Grotewohl Riigipäeva liikmeks.
Natsionaalsotsialistide võimuletuleku järel pidi ta ametitest lahkuma. Mitmel korral oli ta arreteeritud.
Aastatel 1945–1946 oli ta Ida-Saksamaal Saksamaa Sotsiaaldemokraatliku Partei Keskkomitee esimees. 1946. aasta aprillis valiti ta koos Wilhelm Pieckiga Saksamaa Kommunistliku Partei ja Saksamaa Sotsiaaldemokraatliku Partei ühinemiskongressil Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei esimeheks ja Keskkomitee liikmeks. 
Otto Grotewohl oli 12. oktoobrist 1949 kuni oma surmani 1964. aasta septembris Saksa Demokraatliku Vabariigi Ministrite Nõukogu esimees (sisuliselt valitsusjuht).
Halidzori-Tatevi õhuraudtee

Halidzori-Tatevi õhuraudtee on 5,7 km pikkune kaabelraudtee Armeenias mis ühendab Halidzori Tatevi kloostriga. Õhuraudtee avati 16. oktoobril 2010 ja see on omataoliste seas maailma pikim.
Õhuraudtee planeerimine algas 2009. aastal ning selle ehitasid Austria ja Šveitsi ettevõtted Dopplemayer ja Garaventa. Õhuraudtee rajamine maksis 18 miljonit dollarit ja enamik sellest tuli eraannetustest. Õhuraudtee koosneb kahest liinist, kummagi jaoks kolm kaablit: kaks kaablit gondli riputamiseks ja kolmas vedamiseks. Kumbagi gondlisse mahub 25 reisijat ja gondlid sõidavad üheaegselt: üks ühes, teine teises suunas. Maksimaalne kiirus on 37 km/h ja reis üle Vorotani mäekuru kestab 11 minutit. Suurim kõrgus maapinnast reisi kestel on 320 m. Õhuraudtee ühendab Halidzori küla Tatevi külaga, mis asub jalutuskäigu kaugusel 9. sajandist pärinevast Tatevi kloostrist. Halidzorist viib maantee pealinna Jerevani.
Õhuraudtee avati 16. oktoobril 2010. Esimesel ametlikul reisil viibisid ka president Serž Sargsjan ja Armeenia Apostliku Kiriku pea Karekin II. Nii prominendid kui ka kohalikud elanikud väljendasid lootust, et kogu projekt elavdab piirkonna majandust, arendab turismisektorit ja loob töökohti. Õhuraudtee oli osa 45–50 miljoni dollarisest investeeringust kohaliku majanduse elavdamiseks.
Guinnessi rekordite raamat kinnitas ametlikult pikima õhuraudtee rekordit 23. oktoobril 2010. Kolm aastat pärast avamist oli õhuraudteed kasutanud üle 200 000 reisija.
Halidzor

Halidzor (armeenia keeles Հալիձոր) on küla ja maavald Armeenias Sjunikhi maakonnas. 
Armeenia Riikliku Statistikaameti (ARMSTAT) andmete järgi oli seal 2010. aastal 707 elanikku, 2001. aasta rahvaloenduse järgi elas seal 602 inimest.
Küla lähedal asub Halidzori kindlus. Külast algab Halidzori–Tatevi õhuraudtee, mis on maailma pikim õhuraudtee.
Lumekuninganna ja igavene talv

"Lumekuninganna ja igavene talv" ("Frozen") on Walt Disney filmistuudios 2013. aastal valminud täispikk joonisfilm Hans Christian Anderseni muinasjutu "Lumekuninganna" ainetel.
Süžee.
Loo peategelaseks on kartmatu optimist Anna, kes asub raskele teekonnale, abiks tahumatu mägilane Kristoff ja tolle ustav põhjapõder Sven. Anna eesmärgiks on otsida üles oma õde Elsa, kelle jäine võlujõud hoiab kogu Arendelli kuningriiki igavese talve vangistuses. Kõrgel mägedes võitlevad Anna ja Kristoff tuiskude, laviinide ja lõikava pakasega ning kohtavad müstilisi trolle ja naljakat lumemeest Olafit. Seejuures ei unusta nad hetkekski, et kogu lumme mattunud kuningriigi saatus on nende kätes.
Osatäitjad.
Filmi eestikeelne dublaaž sündis helistuudios Orbital Vox. Dublaažirežissöör Margo Teder, laulude juhendaja Kaire Vilgats, dublaažiprodutsent Jette Aus, tõlkija Timo Diener, laulusõnade tõlkijad Aapo Ilves ja Vahur Afanasjev.
Karakalpaki keel

Karakalpaki keel (karakalpaki keeles "Qaraqalpaq tili", "Қарақалпақ тили") on turgi keelte kõptšaki rühma kõptšaki-nogai alarühma kuuluv keel. Karakalpaki keele kõnelejate üldarv oli 1993. aastal ligikaudu 412 000. Karakalpaki keelt kõneldakse peamiselt Usbekistani koosseisu kuuluvas Karakalpakkias, kus see on usbeki keele kõrval ametlik keel ning ka mujal Usbekistanis. Vähesel määral kõneldakse karakalpaki keelt ka Kasahstanis ning Afganistanis, kus elab 2000 inimese suurune karakalpaki kogukond. Venemaal oli 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 867 karakalpaki keele oskajat.
Karakalpaki keele lähimaks suguluskeeleks peetakse kasahhi keelt.
Kuni 1928. aastani kasutas karakalpaki kirjakeel araabia kirja, seejärel mindi üle ladina kirjale ning 1940. aastal kirillitsa. 1991. aastal otsustati jälle võtta kasutusele ladina kiri.