Stanisław Wyspiański

Stanisław Mateusz Ignacy Wyspiański (15. jaanuar 1869 Kraków – 28. november 1907 Kraków) oli poola näitekirjanik, luuletaja, maalikunstnik, graafik, arhitekt ja mööblikunstnik. Ta oli üks silmapaistvamaid Noor Poola (poola keeles Młoda Polska) liikumise esindajaid. 
Wyspiański looming ühendab rahvuslikke motiive, sümbolismi ja juugendstiili, avaldudes nii tema näidendites kui ka maali- ja vitraažikunstis. Tema tuntuim teos on sümbolistlik näidend "Pulmad" ("Wesele", 1901), mis kujutab Poola ühiskonda keerulisel üleminekuajal.
Elukäik ja looming.
Stanisław Wyspiański sündis 15. jaanuaril 1869 Krakówis kunstniku perekonda. Tema isa Franciszek Wyspiański oli Krakówis tegutsenud skulptor, kelle ateljee asus Waweli mäe jalamil. Seitsmeaastaselt kaotas ta ema Maria Rogowska, kes suri tuberkuloosi. Pärast ema surma anti ta kasvatada ema sugulastele Joanna ja Kazimierz Stankiewiczile. Intellektuaalses ja kunstilembeses keskkonnas, kus väärtustati haridust ja loomingulisust, kujunes tal varakult huvi kunsti ja kirjanduse vastu.
Ta õppis Krakówis Saint Anne’i gümnaasiumis, kus omandas tugeva humanitaarhariduse, eriti poola kirjanduse ja ajaloo alal. Noorena hakkas ta aktiivselt joonistama ja maalima.
1887. aastal astus Wyspiański samaaegselt õppima Krakówi Jagiełło ülikooli filosoofiaosakonda ning Krakówi Kaunite Kunstide Akadeemiasse. Tema õpetajate seas oli ka tunnustatud kunstnik Jan Matejko, kelle juhendamisel osales ta mitmete Poola kirikute, sealhulgas Krakówi Maria kiriku (Kościół Mariacki) sisekujunduses ja seinamaalingute loomisel. Ta töötas presbüteeriumi polükroomia kallal ning osales vitraažide kavandamises – need kogemused andsid talle tugeva aluse hilisemas loomingus.
1890. aastatel täiendas Wyspiański end Pariisis vabade kunstide koolis Académie Colarossi. Ta tutvus sümbolismi ja juugendstiiliga ning jälgis kaasaegse Euroopa kunsti ja teatri arengut. Pariisi kogemused kujundasid tema isikupärast kunstikeelt, milles sulandusid rahvuslikud motiivid, modernne vormikeel ja sügav sümbolism.
Tema esimene avaldatud näidend "Legenda" ilmus 1897. aastal. Järgmisel aastal, 1898, jõudis Krakówis lavale tema esimene lavastatud näidend "Warszawianka", mis käsitles 1831. aasta novembrimässu ja oli kirjutatud antiiktragöödia laadis. Samal ajal jätkas ta tööd vitraažikunstniku ja interjöörikujundajana, eelkõige Krakówi kirikutes ja avalikes hoonetes.
Laiema tuntuse saavutas Wyspiański 1901. aastal, mil tema tuntuim näidend "Pulmad" ("Wesele") esietendus 16. märtsil Krakówi linnateatris. Teos põhineb tema sõbra, poeet Lucjan Rydeli abiellumisel Krakówi lähedalt pärit talutüdrukuga. Wyspiański kasutas seda sündmust lähtekohana, et peegeldada Poola ühiskonna sisemisi lõhesid, rahvuslikke pingeid ja vabaduseihalust. Näidendit iseloomustab sümbolistlik lähenemine ja rahvapärane ainestik ning see kujunes kiiresti üheks 20. sajandi alguse tähtteoseks Poola draamakirjanduses.
Järgmistel aastatel kirjutas ta veel mitmeid olulisi näidendeid, nagu "Wyzwolenie" ("Vabanemine"), "Achilleis", "Noc listopadowa" ("Novembriöö") ja "Bolesław Śmiały". Wyspiański kavandas neile lavastustele sageli ise lavakujunduse, kostüümid ja dekoratsioonid, ühendades draamakunsti ja visuaalse väljenduse ühtseks tervikuks. Kõiki lavastusi iseloomustab poeetiline keel, rahvuslik temaatika ja lavaline visuaalsus. 
Lisaks kirjandusele tegutses Wyspiański ka edasi kujutava kunstnikuna. Tema loodud vitraažid, seinamaalid ja mööbliesemed esindavad juugendstiili Poola varianti ning on tänaseni Krakówi arhitektuuripildis märkimisväärsed. Eriti tuntud on tema vitraaž "Jumal Isa" Krakówi Püha Franciscuse kirikus.
1905. aastal valiti ta Krakówi linnavolikogu liikmeks. 1906. aastal nimetati ta Krakówi Kaunite Kunstide Akadeemia joonistamise professoriks. Ta toetas rahvuslikult meelestatud ja uuenduslikku kunstiharidust ning osales aktiivselt linna kultuurielu korraldamises.
Hoolimata tõsisest ja progresseeruvast haigusest, mille põhjuseks peetakse süüfilist, jätkas Wyspiański kirjutamist ja kunstitegevust elu lõpuni.
Ta suri 38-aastaselt 28. novembril 1907. Tema surm vapustas Poola kultuuriringkondi. Wyspiański maeti Krakówis Skałka kloostri krüpti, mis on paljude Poola kultuuritegelaste viimne puhkepaik.
Isiklikku.
1900. aastal abiellus Wyspiański Teodora Teofila Pytkoga, kellega tal oli neli last. Nende kooselu oli alanud juba varem ning esimesed lapsed sündisid väljaspool abielu, mis pälvis toona ühiskonnas mõningast kriitikat. Teodora oli pärit lihtsast perekonnast ja töötas algselt Wyspiański majapidamises. Tema lihtne päritolu põhjustas mõnes kultuuriringkonnas kahtlusi tema sobivuses kunstniku elukaaslasena. Ometi kujunes nende suhtest lähedane ja kestev partnerlus. Wyspiański kujutas oma naist ja lapsi paljudes joonistustes ja maalides, luues isiklikke ja intiimseid portreesid, mis peegeldavad tema kiindumust ning koduse elu tähtsust tema elus ja loomingus.