tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Riia lahing (1210)

Riia lahing oli kuralaste katse vallutada Riia linna 1210. aastal. Lahingu sündmusi on kirjeldatud Henriku Liivimaa kroonikas.
Varem samal aastal võitsid kuralased ristisõdijaid, kes koos Riia piiskopi Albertiga olid Liivimaalt tagasi pöördumas, Ojamaa väinas toimunud merelahingus. Teade ristisõdijate lüüasaamisest julgustas Baltikumi rahvaid riialaste vastu välja astuma. Aģe jõe äärsed liivlased läkitasid saadikud kuralaste juurde ja veensid neid Riiat ründama. Sellest teada saanud riialased saatsid merele luurajad, kes aga peagi midagi nägemata tagasi pöördusid. Samal ajal olid kuralased kogunud suure väe, mis jäi Riia läheduses laagrisse, oodates ja paludes ennustajate kaudu rünnakuks sobivat aega.
Pärast 14-päevast ootamist asus vägi laevadele ja hakkas Riia poole liikuma, kohtudes Daugava suudmes ristisõdijatega, kes parajasti kavatsesid Saksamaale sõita. Lootes ootamatult kohale ilmudes linna vallutada, sõudsid kuralased nende laevadest mööda, kuid siiski jõudsid jõe ääres olevad kalurid riialasi saabuva väe eest hoiatada. Linnas olevad vähesed inimesed, sh mõned Mõõgavendade ordu liikmed ja piiskopi ammukütid, kogunesid kiiresti ja asusid kohalejõudnud kuralastega lahingusse. Pärast mõningast võitlust, mis kummalegi poolele suurt edu ei toonud, taandusid kuralased oma laevadele ja riialased linna, süüdates väljaspool linnamüüre asuva küla põlema. Pärast einestamist piirasid kuralased linna sisse ja süütasid suure tule, kusjuures paljud neist said ammuküttide läbi surma, kui nad kilbid kõrvale panid, et tule jaoks puid kokku kanda. Samal ajal saabusid Riia alla abijõud Holmi linnusest, mispeale kuralased otsustasid taanduda jõe teisele kaldale, kus nad kolm päeva puhkasid, oma surnuid põletasid ja leinasid. Sel ajal tulid aga riialastele appi veel ka Daugava suudmes olnud ristisõdijad, Konrad koos Üksküla liivlastega ja Kaupo koos oma liivlastega, hiljem ka Bertold Võnnust oma meestega. Seepeale loobusid kuralased edasisest võitlusest ja lahkusid, kuigi vahepeal kogusid ka Turaida liivlased väe kokku, et neile appi tulla. Kuralasi Riiat ründama ärgitanud liivlased andsid piiskopile reetmise eest hüvitist ja lubasid edaspidi ustavad olla.
Mikitamäe vana tsässon

Mikitamäe vana tsässon on tsässon Setumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Mikitamäe külas Setomaa vallas.
Tsässon paiknes varem Mikitamäe küla läbiva Tartu-Petseri tee ääres Mikitamäe kalmistul. Kunagisel külakalmistul lõpetati matmine 1830/ 1840. aastatel ning tsässon teisaldati 1960. aastatel sadakond meetrit lõuna poole. 
1990. aastate lõpul leiti, et vana tsässon pole enam taastatav ning hakati ehitama uut. Ometi võeti 2000. aastate teisel poolel ette vana tsässona uurimine ja restaureerimine. Dendrokronoloogiliste uuringutega leiti, et tsässon on tõenäoliselt ehitatud 1694. aastal. Tsässona restaureerimine lõppes ja see pühitseti uuesti 2009. aasta suvel.
Seega on Mikitamäe vana tsässon teadaolevalt vanim puitehitis Mandri-Eestis – valminud 1694. aastal. Saartel on vanim säilinud puuehitis Ruhnu vana kirik (1643–1644).
Pikktundelkoilased

Pikktundelkoilased ("Adelidae") on sugukond liblikalisi.
Selle sugukonna liikidel on pikad, vahel erakordselt pikad tundlad.
Võlumõõk

"Võlumõõk" (inglise "Quest for Camelot") on 1998. aastal valminud muusikaline animafilm.
Radner Muratov

Radner Muratov (vene Раднэр Зинятович Муратов, tatari Radner Zinnət uğlı Moratov; Раднэр Зиннәт улы Моратов; 21. oktoober 1928 Leningrad – 10. detsember 2004 Moskva) oli tatari rahvusest Vene näitleja.
Radner Muratov sündis tatari perekonnas Leningradis, kus ta isa Zinnat Muratov õppis tol ajal Leningradi Polütehnilises Ülikoolis. Hiljem oli Zinnat Muratov aastatel 1944–1957 Tatari ANSV NLKP oblastikomitee esimene sekretär.
1951. aastal lõpetas Radner Muratov Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi. Ta töötas aastatel 1951–1988 Riiklikus Filminäitlejate Teatris.
Aastatel 1952–1987 mängis Radner Muratov rohkem kui kuuekümnes filmis. Tema tuntuim filmiroll on Vassili Alibabajevitš filmist "Õnnekütid" (1971).
Radner Muratov on maetud Nikolo-Arhangelskoje kalmistule.
Varia.
Eesnimi Radner oli tuletatud fraasist "радуйся новой эре" ("rõõmusta uue ajastu üle"). Omaksed ja tuttavad kutsusid teda nimega Radik.
Mikitamäe uus tsässon

 
Mikitamäe uus tsässon on tsässon Setumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Mikitamäe külas Setomaa vallas. 
1990. aastate lõpul leiti, et vana tsässon pole enam taastatav ning hakati ehitama uut tsässonat, mis valmis 1998. aastal. Ometi võeti 2000. aastate teisel poolel ette vana tsässona uurimine ja restaureerimine ning see viidi oma algsest asukohast üle uue tsässona lähedusse. Praegu on vana tsässon suletud, kasutusel on uus tsässon.
Nii uut kui ka vana tsässonat on nimetatud ka "Mikitamäe Toomapühapäeva tsässonaks".
Leonid Haritonov

Leonid Haritonov (vene Леонид Владимирович Харитонов; 19. mai 1930 Leningrad – 20. juuni 1987 Moskva) oli vene näitleja.
Keskkooli lõpetamise järel astus Leonid Haritonov Leningradi Riiklikku Ülikooli, kus ta õppis õigusteadust. Kuid seal õppis ta ainult ühe aasta ja asus seejärel õppima Moskva kunstiteatri juures asuvas õppestuudios, mille lõpetas 1954. aastal. Aastatel 1954–1962 ja 1963–1987 oli ta Moskva Kunstiteatri näitleja, 1962–1963 töötas ta Moskva Leninliku Komsomoli nimelises Riiklikus Teatris.
Aastatel 1954–1986 mängis Haritonov ligikaudu 40 filmis. 1950. aastatel oli ta filminäitlejana väga populaarne.
Leonid Haritonov suri insuldi tagajärjel. Ta on maetud Moskvasse Vagankovo kalmistule.
Manólis Glézos

Manólis Glézos (kreeka Μανώλης Γλέζος; 9. september 1922 Apeíranthos – 30. märts 2020 Ateena) oli Kreeka poliitik ja ajakirjanik. Ta oli 1984–1986 ja juunist 2014 juulini 2015 Euroopa Parlamendi liige. Ta oli selle Euroopa Parlamendi koosseisu vanim saadik.
Glézos sai tuntuks Kreeka vastupanuliikumises Teise maailmasõja ajal. 30. mail 1941 rebis ta koos Apóstolos Sántasega Ateena akropolilt maha haakristiga lipu. Saksa okupatsioonivõimud mõistsid ta tagaselja surma. 24. märtsil 1942 ta vahistati. Vangistuses teda piinati ja ta haigestus tuberkuloosi. 21. aprillil 1943 võtsid Itaalia okupatsioonivõimud ta kinni ning ta viibis 3 kuud vanglas. 7. veebruaril 1944 võtsid ta kinni Kreeka fašistid, kelle käes ta oli vangis järgmised 7,5 kuud. Järgnenud Kreeka kodusõja ajal anti ta korduvalt kohtu alla ja mõisteti surma, kuid rahvusvahelise surve tõttu jäid surmaotsused täide viimata. Talle mõistetud surmaotsused asendati 1950. aastal eluaegse vangistusega. 1951. aastal, kui ta alles vangis oli, valiti ta Kreeka parlamendi liikmeks. Ta vabanes vanglast 16. juulil 1954.
5. detsembril 1958 vahistati ta uuesti süüdistatuna spionaažis. 15. detsembril 1962 ta vabastati rahvusvahelise surve tõttu. 1961. aastal oli ta taas valitud parlamendi liikmeks. Pärast 1967. aasta riigipööret vahistati ta uuesti ning ta viibis 4 aastat vangistuses ja eksiilis.
Pärast demokraatia taastamist valiti ta 1981 ja 1985 Kreeka parlamendi liikmeks. Viimati valiti ta parlamenti 2012. aastal. 2014. aastal valiti ta üle 430 000 häälega (Kreeka kandidaatidest parima tulemusega) Euroopa Parlamenti. 7. juulil 2015 astus ta sellelt kohalt tagasi.
Ta kuulus radikaalsesse vasakpoolsesse parteisse SYRIZA. 
Glézos on kirjutanud artikleid ajalehtedesse alates 1942. aastast. 1950. aastatel oli ta Kreeka Kommunistliku Partei häälekandja Rizospástis ja ajalehe I Avgí toimetaja. Ta on avaldanud 6 raamatut.
Ta valdas lisaks emakeelele inglise, prantsuse ja itaalia keelt.
Eelrooma rauaaeg

Eelrooma rauaaeg on vanema rauaaja ja ühtlasi kogu rauaaja varaseim periood Põhja-Euroopas. 
Eesti alad.
Eesti alal peetakse eelrooma rauaaja alguseks kokkuleppeliselt aastat 500 eKr, kuigi vanim teadaolev raudese – naaskel Iru kindlustatud asulast – on dateeritud juba nooremasse pronksiaega. Eelrooma rauaaja lõpp on määratletud sõlgede ilmumisega Eesti tarandkalmetesse, umbes aastasse 50 pKr, mil algas Rooma rauaaeg. Eelrooma rauaaja sees võib omakorda eristada varast ja hilist ajajärku, esimest iseloomustab pronksiaja lõpule omaste ehtetüüpide jätkuv levik ja samamoodi endiselt kivikirstkalmete rajamine, teist rauast ehete, tööriistade ja relvade laiem levik, nöör- ja kammornamendiga keraamika ning kivikirstkalmete asemel tarandkalmete rajamine. Perioodide piiriks on umbes 3. sajandi keskpaik eKr.
Peamine eelrooma rauaaja asulatüüp oli tavaliselt üksikmajapidamisest koosnev avaasula, kuid leidus ka kindlustatud asulaid. Kujunes välja ühe domineeriva talu süsteem – igas piirkonnas asus muidu ühetaoliste majapidamiste kõrval üks märgatavalt jõukam talu, millel oli ilmselt privilegeeritud ligipääs strateegilistele ressurssidele ja kaubavahetuse saadustele ning millele teised talud maksid mingil kujul maksu. Antropoloogilised uuringud näitavad, et toitumises kasvas põllusaaduste osakaal, mis põhjustas mitmete terviseprobleemide (skorbuut, hambavaaba hüpoplaasia, kaaries) sagenemist, eriti vaesemates napi ja ühekülgse toidulauaga taludes. Tolleaegsete suhteliselt paljude luumurdude analüüs näitab, et need tekkisid peamiselt õnnetusjuhtumite, mitte tahtliku vägivalla tulemusel.
Francesc Miralles

Francesc Miralles i Contijoch (sündinud 27. augustil 1968 Barcelonas) on katalaani kirjanik, esseist, tõlkija ja muusik.
Eesti keeles on ilmunud tema teos "Armastus pisiasjadest" (originaal "Amor en minúscula", hispaania keelest tõlkinud Mai Tõnisoo, Tallinn: Tänapäev, 2014).
Viktor Jerofejev

Viktor Jerofejev (vene keeles "Виктор Владимирович Ерофеев"; sündinud 19. septembril 1947) on vene romaanikirjanik, kirjanduskriitik ja kolumnist.
Eluloolist.
Sündis Moskvas Nõukogude diplomaadi Vladimir Jerofejevi pojana. Osa lapsepõlvest veetis Viktor koos vanematega Pariisis. Jerofejev lõpetas 1970. aastal Moskva Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna ja 1973. aastal aspirantuuri Maailmakirjanduse Instituudis. 1975. aastal kaitses ta väitekirja "Fjodor Dostojevski ja prantsuse eksistentsialism".
Jerofejev sai tuntuks 1970. aastate alguses tänu ajakirjas Voprossõ Literaturõ avaldatud esseele markii de Sade'ist pealkirjaga "Markii de Sade, sadism ja XX sajand" . 1979. aastal organiseeris ta samizdatis tsensuurivaba almanahhi "Metropol". Jerofejev heideti sellepärast Kirjanike Liidust välja ja tema teoseid ei avaldatud Nõukogude Liidus kuni 1988. aastani, mil tuli võimule Mihhail Gorbatšov. 
Aastal 2022 lahkus ta Venemaalt Saksamaale.
Viktor Jerofejev on peategelane 2012. aasta Soome dokumentaalfilmis "Venäjän vapain mies" / "Russian Libertine", režissöör Ari Matikainen. 
Looming.
1990. aastal ilmunud Jerofejevi romaan "Vene kaunitar" ("Русская красавица") on tänaseks tõlgitud rohkem kui 20 keelde.
1998. aastal kirjutatud "Vene hinge entsüklopeedia" ("Энциклопедия русской души") kohta on Venemaa prokuratuuri esitatud kaebusi seoses roppuste ja russofoobiaga.
Viktor Jerofejevi libretol põhineb Alfred Schnittke kahevaatuseline ooper "Elu idioodiga" (1992).
Tunnustus.
2013. aastal sai Viktor Jerofejev Prantsusmaa valitsuselt Auleegioni ordeni.
Isiklikku.
Tema isa Vladimir Jerofejev (1920–2011) oli nõukogude diplomaat, ema Galina Jerofejeva (1920–2012) oli tõlk, vend Andrei Jerofejev (sündinud 1956) on kunstiajaloolane ja näituste kuraator.
Keevitusjaam

Keevitusjaam on eraldiseisev keevituspaigaldis keevitamiseks ja lõikamiseks kaarkeevitusseadmega. Üksuse põhielementideks on sisepõlemismootor ja keevitusvoolu generaator. Abielemendid on järgmised: 
Tööpõhimõte: generaator muundab sisepõlemismootori pöördemomendi keevitusvooluks. Keevitusjaamu kasutatakse laialdaselt oludes, kus keevitustöödeks pole võimalik kasutada tööstuselektrit (nt raudtee ehitamisel).
2014. aasta jäähoki maailmameistrivõistlused

2014. aasta jäähoki maailmameistrivõistlused olid 78. jäähoki maailmameistrivõistlused, mis toimusid Valgevenes Minskis 9.–25. maini. Maailmameistriks tuli Venemaa, kes alistas finaalis Soome. Pronksmedalid võitis Rootsi.
Tulemused.
Alagrupiturniir.
B-alagrupp.
Lisaajal ja karistusvisete järel lõppenud mängude skoorid on kaldkirjas.
Spermatogoon

Spermatogoon ehk algseemnerakk (ladina "spermatogonium") on enamiku suguliselt sigivate isaste organismi spermatogeneesi rea diferentseerumata tüvirakk.
Spermatogoonid arenevad munandites, seemnetorukeste seintes, ja peale jagunemist muutuvad spermatotsüütideks. 
Spermatogoon on kantud kehtivasse inimese tsütoloogia ja histoloogia standardsõnavarasse "Terminologia Histologica"-sse.
Uhhuduur

Uhhuduur on seltskond jalgrattureid, kes on võtnud ette ümbermaailmareise etappide kaupa. 
ETV-s on senisest kõigist kuuest reisist olnud eetris reisisaade "Ehh, uhhuduur". Viiest viimasest reisist on seltskond kirjutanud ka raamatud: "Ehh, uhhuduur! Kõik on võimalik, kuni pole tõestatud vastupidist" 2007, "Ehh, uhhuduur! Ratastel Teheranist Addis-Abebasse." 2011, "Ehh, uhhuduur! Sina ei muuda Aafrikat, Aafrika muudab sind." 2015, "Ehh, uhhuduur! Tee teab." 2019 ja "Ehh, uhhuduur 20. Ise teed oma elu." 2023
Reisid.
Ulaanbaatar (Mongoolia) – Katmandu (Nepal), juuni–september 2002
Katmandu (Nepal) – Teheran (Iraan), aprill–juuli 2007
Teheran (Iraan) – Addis Abeba (Etioopia), detsember–veebruar 2011
Addis Abeba (Etioopia) – (Namiibia), juuli–oktoober 2014
 (Uruguay) – Lima (Peruu), juuni-august 2018
Lima (Peruu) - Vaikne ookean (Panama), juuni - august 2022
Popkooripidu

Popkooripidu oli Tartus aastatel 2012–2016 igal suvel toimunud laulupidu, kus koorid laulsid tänapäevast levimuusikat. Kontsert toimus Tartu lauluväljakul, selle põhiorganisaator oli Mikk Targo.
Igal aastal külastas seda üritust 7500–9000 inimest. 2017. aastal jäeti popkooripidu ära samal suvel toimunud noorte tantsu- ja laulupeo tõttu.
Baltmuiža mõis

Baltmuiža mõis (läti keeles "Baltmuiža" või "Baltā muiža", saksa keeles "Weißensee", ka "Baltensee" või "Weissensee") on endine rüütlimõis Lätis Ilūkste piirkonnas Prode vallas Baltmuižas. 
Baltmuiža mõis kuulus aastail 1900–1910 Budbergide suguvõsale, seejärel kaks aastat Peterburis elanud Alex. Gregor von Timrothile ja siis kuni võõrandamiseni aastal 1920 taas Budbergidele.
Mõis ise on vanem, selle klassitsistlik peahoone püstitati juba 1803. aastal. 19. sajandi lõpus lisati kahekorruseline historitsistlik tiibehitis, samal perioddil püstitati ka hoone puidust veranda. 
Peahoonest järve poole jäid kõrvalhooned: ait, tallid, tootmishoone ja tänapäeval elumajana kasutusel olnud ehitis. Mõisa juures oli ka park, mis laskus terrassidena alla järve poole. Tänapäevani säilinud pargis on põhilisteks puuliikideks pärnad ja vahtrad. Järve äärde rajasid Budbergid kiviterrassiga iluaia, kus kasvasid ilupõõsad. Ilupõõsad kasvasid ka häärberi juures, seal ehtisid parki veel dekoratiivvaasid. Ühel terrassil asus ka hekilabürint, mis kujutas endast paruni initsiaale.
Pärast võõrandamist asus mõisa peahoones kool, seejärel aiand. Tänapäeval on hoone eravalduses ja seda restaureeritakse.
Mõisakompleksi juures asub kalmistu, kuhu on maetud 1812. aasta isamaasõjas langenud Prantsuse sõjaväelased.
Vanem rauaaeg

Vanem rauaaeg on rauaaja varaseim peaperiood. 
Eesti alal dateeritakse see ajavahemikku 500 eKr – 450 pKr ning jaotatakse kaheks ajajärguks: eelrooma rauaajaks (500 eKr – 50 pKr) ja rooma rauaajaks (50–450 pKr).
Synkavičy

Synkavičy (transkribeerituna Sõnkavitšõ, valgevene keeles "Сынкавічы") on küla Valgevenes Hrodna oblastis Zelva rajoonis Synkavičy külanõukogus.
Synkavičy suurimaks vaatamisväärsuseks on keskaegne kindluskirik. Gooti stiilis õigeusu kirik on ehitatud XIX sajandil ja on üks varasemaid gooti stiilis hooneid Valgevenes.
Synkavicys asus ka riigimõis, mille hooned on peaaegu täielikult hävinud, säilinud on vaid viinaköök.
Nadija Savtšenko

Nadija Viktorivna Savtšenko (ukraina keeles Савченко Надія Вікторівна; sündinud 11. mail 1981 Kiievis) on Ukraina sõjaväelane ja poliitik. 
Ta on olnud sõjaväelendur, Ukraina Ülemraada saadik, Euroopa Nõukogu Parlamentaarse Assamblee liige.
Savtšenko oli üks esimesi õhujõudude piloodi koolituse läbinud Ukraina naisi ning on praeguseni riigi ainuke ründelennuki Su-24 ja helikopteri Mi-24 naissoost tüürimees.
Nadija Savtšenko vangistati 2014. aasta 17. juunil kell 10:46 Luhanski oblastis Metalisti küla juures rühmituse Donetski Rahvavabariik võitlejate poolt. Hiljem süüdistati pilooti samal päeval umbes kell 11:40 hukkunud Venemaa ajakirjanike surmas.
8. juulil sai teatavaks, et piloot viibib kinnipeetuna Venemaal Voroneži uurimisisolaatoris üksikvangistuses. Savtšenkot süüdistati Venemaa ajakirjanike mõrva kaasosaliseks olemises.
Savtšenko eeluurimisvangistuses viibimise aega pikendati 9. septembrini.
Septembris 2014 viidi Savtšenko üle Moskva kinnipidamisasutusse.
Kohtumisel Ukraina peaministri Arseni Jatsenjukiga lubas ÜRO peasekretär Ban Ki-moon osutada kaasabi Venemaal ebaseaduslikult kinni peetud Ukraina kodanike Oleg Sentsovi ja Nadija Savtšenko vabastamiseks.
15. detsembril 2014 kuulutas Venemaa vanglas viibiv Ukraina Ülemraada saadik Savtšenko välja esimese näljastreigi.
5. veebruaril 2016 kinnitas piloodi advokaat Mark Feigin Twitteris, et läbirääkimised Savtšenko vabastamiseks on käimas.
25. mail 2016 teatas BBC piloodi väljavahetamisest kahe Ukrainas vangistatud Venemaa Föderatsiooni eriväelase vastu, kes lennutati president Putini lennukiga Moskvasse. Vormiliselt andis president Putin armu Ukraina piloodile ja president Porošenko Venemaa sõjaväelastele. Lõplik kokkulepe Savtšenko vahetamises Venemaa kahe eriväelase vastu saavutati niinimetatud "Normandia neliku" riigipeade telefoniläbirääkimistel ööl vastu 24. maid.
2017. aasta juulis teatas Savtšenko kavast kandideerida Ukraina presidendiks.
22. märtsil 2018 ta arreteeriti süüdistatuna terrorirünnaku kavandamises Ülemraadale.
Eelvangistuses.
Savtšenko vahistati 22. märtsil 2018 ja paigutati eeluurimisvanglasse. 26. jaanuaril 2019 esitati Savtšenko kandidatuur märtsi lõpus toimuvatele Ukraina presidendivalimistele, kuid 8. veebruaril otsustas Ukraina Keskvalimiskomisjon jätta Savtšenko kandidaadiks registreerimata. 
16. veebruaril 2019 pikendas kohus Savtšenko eelvangistust veel kahe kuu võrra. 
25. veebruaril sai ajakirjanik Dmõtro Gordon võimaluse teha Savtšenkoga lühiintervjuu. Küsimusele, kes saab Ukraina uueks presidendiks, vastas Savtšenko, et "Kolomoiskõi mängib Porošenko üle kahe võttega: ta teeb Goloborodkost Ukraina presidendi – ja rahvas valibki Zelenskõi. Aga Julija Tõmošenko teeb ta kantsleriks, kes siis hakkab riiki tegelikult juhtima ja röövima täpselt nii nagu kõik enne teda ja nagu ta ise enne seda olid toiminud. Ja peaaegu midagi ei muutu."
16. aprillil 2019 vabastati Ukraina Ülemraada saadik Nadija Savtšenko vahi alt seoses eelvangistuse tähtaja täitumisega.
Rahvasterännuaeg

Rahvasterännuaeg on ajalooperiood Euroopas, mis oli mõjutatud Suurest rahvasterändamisest. Eesti ajaloo periodiseerimise traditsiooni järgi on tegemist keskmise rauaaja osaga, mida tavaliselt paigutatakse aastatesse 450–600. Andres Tvauri dateerib perioodi lõpuajaks 550. aasta. Rahvasterännuajale eelnes Rooma rauaaeg ja järgnes eelviikingiaeg.
Noorem rauaaeg

Noorem rauaaeg on rauaaja viimane üldperiood, mis Eesti alal dateeritakse aastatesse 800–1200/1250. 
Noorema rauaaja ja ühtlasi kogu Eesti muinasaja lõpu määratlemine sõltub sellest, kas võtta aluseks põhjalikumate kirjalike allikate ilmumine 13. sajandi alguses või materiaalse kultuuri muutus, mis kestis kuni 13. sajandi keskpaigani. 
Noorem rauaaeg jaotatakse omakorda kaheks alamperioodiks: viikingiajaks ja hilisrauaajaks, mille vaheline piir on umbes aasta 1050 juures.
Metalist (Luhanski oblast)

Metalist on küla Ukrainas Luhanski oblastis Slovjanoserbski rajoonis, 10 km kaugusel Luhanskist loodes.
Metalist asutati 1932. aastal. Küla asub 131 meetri kõrgusel merepinnast.
2001. aasta 1. jaanuaril elas külas 2197 inimest, asustustihedus 1541,75 inimest ruutkilomeetri kohta.
2014. aasta Ukraina kriisi ajal oli küla nii valitsusvägede kui ka venemeelsete separatistide kontrolli all.
17. juuni lahingutes hukkus küla juures kaks Venemaa ajakirjanikku ja neli valitsusvägede sõdurit, osa valitsusvägede sõdureid langes separatistide kätte vangi. 
18. või 19. juunil vangistati küla juures ühenduse Donetski rahvavabariik võitlejate poolt Ukraina lendur Nadija Savtšenko.
14. juulil võtsid valitsusväed küla taas oma kontrolli alla.
Hilisrauaaeg

Hilisrauaaeg on Eesti ala ajaloo periodiseeringus rauaaja ja ühtlasi kogu muinasaja viimane periood, mis dateeritakse tavaliselt aastatesse 1050–1200/1227/1250. 
Andres Tvauri hinnangul toimus üleminek viikingiajalt hilisrauaajale aastatel 1000–1060. Perioodi lõpuaja määratlemine sõltub sellest, kas võtta aluseks põhjalikumate kirjalike allikate ilmumine 13. sajandi alguses, Eesti ala vallutamise lõpuleviimine Liivimaa ristisõjas 1227. aastal või materiaalse kultuuri muutus, mis kestis kuni sajandi keskpaigani. 
Hilisrauaajale järgnes keskaeg.
Podmotsa tsässon

Podmotsa tsässon on Suvistepühi ehk Nelipühi tsässon Setumaal, Podmotsa külas Setomaa vallas. Suvistepühad ehk nelipühad on 50 päeva pärast ülestõusmispühi.
Tsässon asub kalmistul ja on tõenäoliselt ehitatud 1760. aastal. Seda on ehitatud ümber või põhjalikult remonditud veel 1893., 1932., 1995. ja 2003. aastal. Hoone on Setumaale erandlikult ehitatud poolpalkidest.
TIL-rakk

TIL-rakud ehk tuumorikoe lümfotsüüdid ehk kasvajasse infiltreeruvad lümfotsüüdid (inglise "tumor-infiltrating lymphocyte") on osade selgroogsete uudismoodustistes funktsioneeriv rakutüüp. 
Osadesse kasvajatesse infiltreeruvad TIL-rakud loetakse lümfisüsteemi (lümfoid(-immuun)süsteemi) rakupopulatsioonide – leukotsüütide hulka ja neile omistatakse osa organismi kasvajavastases immuunvastuses.
Arvatakse, et TIL-rakud on püsivad kasvajarakkude kaaslased ja nende osa seostatakse enim kasvajarakkude hävitamisega.
Onkoloogia.
TIL-immunoteraapia.
Vähihaigete teatud kasvajatest (näiteks metastaatiline melanoom) eraldatud TIL-rakke kasvatatakse "in vitro" ja mitme ravimeetodi kasutamise järel kasutatakse neid sama patsiendi TIL-immunoteraapias.
Oldenburgi hertsogkond

Oldenburgi hertsogkond (saksa "Herzogtum Oldenburg") — saanud nime oma pealinna, Oldenburgi linna järgi — oli riik tänapäeva Loode-Saksamaal. Oldenburg kestis aastast 1180 aastani 1810, kui selle annekteeris Prantsuse esimene keisririik. See paiknes Weseri jõesuus. Kui Oldenburgi dünastia pealiin Oldenburgi krahvi Anton Güntheri isikus aastal 1667 välja suri, langes see Taani kuninglikule perekonnale. Karl Friedrich Schleswig-Holstein-Gottorpi liinist abiellus Peeter I tütre, suurvürstinna Anna Petrovnaga. Tema nõbu Friedrich August sai Oldenburgi hertsogiks aastal 1774. Üks tema vendadest, Adolf Fredrik, sai Rootsi kuningaks. Teise venna, Georg Ludwigi poeg Peter Friedrich Ludwig sai Oldenburgi suurhertsogiks aastal 1823. Järgnenud Oldenburgi valitsejad olid kõik tema järglased. See valitsejasugu, Oldenburgi dünastia, tuli võimule ka Taanis, Norras, Rootsis, Kreekas ja Venemaal, ja Kreeka haru noorema liini pärijad on Edinburghi hertsogi prints Philipi kaudu ka Briti troonipärimisjärjekorras.
Ajalugu.
Aastal 1773 loovutas Christian VII Oldenburgi Katariina II-le vastutasuks tema poja ja pärija Pauli osale Holsteini hertsogkonnas ja tema nõudele osale Schleswigi hertsogkonnast; Oldenburg läks Friedrich Augustile, perekonna noorema haru esindajale, ja aastal 1777 ülendati krahvkond hertsogkonnaks. Hertsogi poeg Peter Friedrich Wilhelm, kes päris isa valdused aastal 1785, oli nõrgamõistuslik ja tema nõbu Peter Friedrich Ludwig toimis regendina ning lõpuks, aastal 1823, päris trooni, valitsedes Lübeckit ja Oldenburgi personaalunioonis.
Saksamaa mediatisatsiooniga aastal 1803 omandas Oldenburg Oldenburgi Münsterlandi ja Lübecki piiskopkonna. Aastatel 1810 kuni 1814 oli Oldenburg okupeeritud Napoleoni Prantsusmaa poolt. Selle annekteerimine Prantsuse keisririiki aastal 1810 oli üks põhjusi diplomaatiliseks lõheks endiste liitlaste Prantsusmaa ja Venemaa vahel, vaidlus, mis viis 1812. aasta sõtta ja lõpuks Napoleoni langemiseni.
Tagajärjed.
Aastal 1814 omanda hertsogkond Birkenfeldi vürstkonna ja sai suurhertsogkonnaks.
Talsi muinaslinnus

Talsi muinaslinnus oli 10.–14. sajandil tänapäeva Läti territooriumil Talsi linnas Klosterkalnsi mäel asunud linnus.
Kogu Talsi järve idakallast hõlmavat 30 m kõrgust linnamäge kaevati 1930. aastatel, mil uuriti läbi 1/10 selle pindalast. Tehti kindlaks, et algne suhteliselt nõrk ja väikese elanike arvuga linnus rajati sinna 10. sajandil liivlaste poolt. 11. sajandil nagu paljudes muudeski kohtades Põhja-Kuramaal asustasid piirkonna ja võtsid linnuse üle kuralased, kes ehitasid selle põhjalikult ümber. Otsavall tehti 5–7 m kõrguseks ja järsendati mäenõlvu. Linnus ümbritseti 2 m laiuse puidust topeltmüüriga, mille kummaski otsas oli 2 m laiune värav, mida kaitsesid väravatornid ja kuhu viisid kivisillutisega kaetud teed. 60x55 m suurune linnuseõu oli tihedalt täis ehitatud ühe- ja kahetoalisi puitpõranda ja tihti ka keldriga elu- ja majapidamishooneid ning käsitööliste töökodasid. On leitud ka aida jäänused. Mitmete hoonete ja väravatornide alt on avastatud loomaluid, märke ehitusohvritest. Pealinnuse platoost 6 m madalamale mäe põhjaküljele rajati 80 m pikk ja 30 m lai eeslinnus. Talsi muinaslinnuse näol oli tõenäoliselt tegemist Kuramaa kõige suurema ja kõige võimsamate kindlustustega linnusega. 12. sajandil tekkis linnamäe kõrvale 4,5 ha suurune aolinn. Nii mitmeid tulekahjusid üle elanud linnus kui aolinn olid kasutusel ja asustatud kuni 14. sajandini.
Talsit (kujul "Talse") on mainitud 1231. aasta kuralaste ja paavst Gregorius IX esindaja Alna Balduini vahelises lepingus, millega teiste hulgas ka Talsi kuralased kohustusid võtma vastu preestrid ja laskma neil end ristida, tasuma paavsti määratud piiskoppidele ja prelaatidele maksu, osalema paganate-vastasetes sõjakäikudes ja andma leppe kinnituseks pantvange. Lepingu kohaselt asus linnus sel ajal Vanema piirkonnas. 1231./1232. aasta riialaste (Riia linna kodanikud, Riia piiskopi väed ja Mõõgavendade ordu) Kuramaale tehtud sõjakäiguga alistus Talsi ilmselt neile ja hiljem maadejagamise käigus määrati ta täpsemalt juba Mõõgavendade ordu järglase Liivi ordu võimu alla. Otsene kontroll linnuse üle jäi esialgu kohalike kura ülikute kätte, orduvennad asusid sellesse arvatavasti pärast 1260. aastat. Tõenäoliselt 14. sajandil ehitati muinaslinnuse lähedale Talsi ordulinnus.
Laine Mustasaar

Laine Mustasaar (17. mai 1939 – 12. juuli 2014) oli eesti laulja.
Ta sündis Tartumaal taluperes. Laulmist õppis Tartu Muusikakoolis (Alma Kurtna õpilasena) ja Tallinna Riiklikus Konservatooriumis (Linda Sauli õpilasena).
Õpingute kõrvalt töötas ta Eesti Raadio segakoori lauljana ja aastatel 1966–1995 sama koori solistina. Ta oli solist paljudes Eesti Raadio segakoori esitatud suurvormides, alates Pergolesi, Antonín Dvořáki, Gioachino Rossini ja Vivaldi "Stabat Materitest", Johann Sebastian Bachi, Ludwig van Beethoveni, Wolfgang Amadeus Mozarti ja teiste klassikute suurteostest kuni kaasaegsete heliloojate teosteni. Soolokavades olid ta lemmikud heliloojad-romantikud: Robert Schumann, Franz Schubert, Johannes Brahms, eesti muusikast esitas ta sagedamini Mart Saare ja Ester Mägi laule.
Vanema

Vanema oli piirkond 13. sajandi Kuramaal. Vanemat (kujul "Wanneman") on mainitud 1231. aasta "Kuramaa paganate" ja paavst Gregorius IX esindaja Alna Balduini vahelises lepingus, millega osa Vanema ja Bandava piirkonnast kohustus võtma vastu preestrid ja laskma neil end ristida, tasuma paavsti määratud piiskoppidele ja prelaatidele maksu, osalema paganate-vastastes sõjakäikudes ning andma leppe kinnituseks pantvange. 1231./1232. aasta riialaste (Riia linna kodanikud, Riia piiskopi väed ja Mõõgavendade ordu) Kuramaale tehtud sõjakäiguga alistus Vanema ilmselt neile ja hiljem maadejagamise käigus määrati ta lõunaosa Mõõgavendade ordu järglase Liivi ordu ja põhjaosa Kuramaa piiskopkonna võimu alla.
Vanema hõlmas Põhja-Kuramaa ida- ja põhjaosa, mille elanikkonna 13. sajandil moodustasid kuralased ja Kuramaa liivlased. Vanema nimi on tõenäoliselt läänemeresoome päritoluga ja tähendusega "vana maa". Piirkonna suurimaks keskuseks oli Talsi muinaslinnus. Vanema piirnes põhja ja ida poolt Läänemere ja Liivi lahega, kagus Riia linna, Väina liivlaste ja semgalite aladega ning lõunas ja läänes teiste Kuramaa piirkondade: Bandava ja Ventavaga.
Oldenburgi suurhertsogkond

Oldenburgi suurhertsogkond (saksa keeles "Großherzogtum Oldenburg") (tuntud ka kui Holstein-Oldenburg) oli suurhertsogkond Saksa Liidus, Põhja-Saksa Liidus ja Saksa keisririigis, mis koosnes kolmest eraldiasuvast territooriumist: Oldenburg, Eutin ja Birkenfeld. See oli Saksa riikide seas suuruselt kümnes ja omas ühe hääle Liidunõukogus ning kolm liiget Riigipäeval. 
Ajalugu.
Napoleoni sõjad.
Regent Peter Friedrich Ludwigile langes valitsemise ülesanne Napoleoni sõdade ajal tema nõdrameelse nõo Peter Friedrich Wilhelmi asemel. Aastal 1806 okupeeriti Oldenburgi hertsogkond prantslaste ja hollandlaste poolt ning hertsog ja regent sunniti maalt põgenema. 1807 hertsogkond taastati ja aastal 1808 ühines see Reini Liiduga. 
1810 hõivati Oldenburg Napoleoni poolt, kuna hertsog keeldus linna Erfurdi vastu vahetamast. See viis Peteri ühinema liitlaste ja lõpuks ka Viini kongressiga. Tänu Aleksander I toetusele premeeriti tema teeneid Eutini ja Birkenfeldi lisamisega ning tema suurhertsogiks ülendamisega. Aastal 1829 järgnes Peterile tema poeg August. 
Euroopa revolutsioonid.
Oldenburg ei pääsenud täielikult 1848. aasta revolutsioonidest, kuid tõsiseid rahutusi siin aset ei leidnud. Aastal 1849 andis August oma alamatele väga liberaalse põhiseaduse. Seniajani oli riiki valitsetud valgustatud absolutismi vaimus, mida tugevdas aadlike suhteline puudumine, talupoegade suhteline iseseisvus ja linnade tähtsus, põhiseaduse ellu viimine põhjustas seega ühiskonnas hõõrdumisi. 
Aastal 1852 viidi põhiseadusse mõned muudatused, sellega jäi see üheks kõige eesrindlikumaks Saksa Liidus. Tähtsaid muudatusi tehti haldussüsteemis aastal 1855 ja taas aastal 1868. Aastal 1873 näis Peter II, kes valitses alates oma isa Augusti surmast aastal 1863, kalduvat nõudma vakantset Schleswigi hertsogkonda ja Holsteini hertsogkonda, kuid lõpuks loobus sellest 1871. aastal Preisimaa kuningriigi kasuks ning sai selle eest vähest kompensatsiooni. Aastal 1876 asus ta viimase poolele Austria keisririigi vastu ja ühines Põhja-Saksa Liiduga, ning aastal 1881 sai suurhertsogkonnast Saksa keisririigi osariik.
Ljudmila Petruševskaja

Ljudmila Petruševskaja (vene keeles Людмила Стефановна Петрушевская; sündinud 26. mail 1938 Moskvas) on vene proosakirjanik, luuletaja, näitekirjanik ja laulukirjutaja.
Ta sündis Moskvas, kuid sõja ajal elas sugulaste juures ja veidi aega ka Ufa lähedal lastekodus. Pärast sõja lõppu pöördus ta tagasi Moskvasse. Ta lõpetas Moskva Riikliku Ülikooli ajakirjandusteaduskonna.
Eesti keeles on ilmunud Petruševskaja lühitekstide valikkogu "Elas kord naine, kes tahtis tappa oma naabri last" Toomas Kalli tõlkes (Tänapäev, 1991).
Isiklikku.
Tema vanaisa Nikolai Jakovlev (1892–1974) oli vene keeleteadlane.
Zelva

Zelva on alev Valgevenes Hrodna oblastis, Zelva rajooni ja Zelva külanõukogu halduskeskus. Asula nimi on poola keeles "Zelwa". Nimi tuleb alevit läbiva Zelvianka jõe nimest, jõe nimi omakorda on aga ilmselt pärit jatvingi keelest.
Alevis on toiduainete tööstus ja kergetööstus, valmistatakse ehitusmaterjale. Asulas on hüdroelektrijaam. Vaatamisväärsusteks on katoliku kirikud aastaist 1815 ja 1913, XIX sajandi lõpus ehitatud raudteejaam ja veski.
Ajalugu.
Alevit on esmamainitud 1258. aastal. Toonane asula asus praegusest Zelvast loode pool, kus maapind oli künklikum.
Aastal 1470 ehitati Zelvasse katoliku kirik. Kiriku juures asus toona Suur-Zelvaks ("Вялікая Зэльва") kutsutud küla, selle lähedal asus aga Väike-Zelva ("Малая Зэльва"), kus asus mõis. XVI sajandil oli see ala Višnevskite, Iliniczite, Zabrzeziňskite, Zenowiczite ja Kamarowskite valduses. Aastal 1524 mainiti Suur-Zelvat dokumentides kui alevit. Zelva kuulus toona Navahradaki vojevoodkonda Vaŭkavyski maakonda.
XVII sajandi alguses läks Zelva Sapiehade valdusse. Aastal 1720 said Sapiehad õiguse pidada Zelvas laata, mis kujunes suurimaks laadaks Leedu aladel. Toona oli Zalvianka veel laevatatav ja jõel asus sadam. XVIII sajandil rajasid Sapiehad Zelvasse teatri. 
Alates kolmandast Poola jagamisest aastal 1795 oli Zelva Venemaa koosseisus. Alevi elanikud võtsid osa kõigist Venemaa vastu suunatud ülestõusudest Poola aladel, seetõttu konfiskeerisid vene võimud alevi XIX sajandi keskel Sapiehadelt. Aastast 1886 hakkas alevit läbima raudtee Baranavičyst Bialystokki. XX sajandi alguses liideti mõlemad Zelvad ühtseks aleviks.
Pärast Esimest maailmasõda kuulus Zelva Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu. Aastal 1966 sai Zelvast rajoonikeskus. Aastal 1983 valmis tamm Zalvianka jõel ning rajati veehoidla ja hüdroelektrijaam.
Ventava

Ventava oli piirkond 13. sajandi Kuramaal Venta jõe alamjooksul. Ta piirnes läänes Läänemere, idas Vanema piirkonna ja lõunas Bandava piirkonnaga. Ventava rahvastiku moodustasid kuralased ja Kuramaa liivlased; jõe äärde asus ka skandinaavlasi; sealt on leitud muinasaegne ruunikirjadega kivirist. Piirkonda (tolleaegse nimega "Saggara", sel nimel oletatakse läänemeresoome algupära) on mainitud 1230. aasta "Kuramaa paganate" ja paavst Gregorius IX esindaja Alna Balduini vahelises lepingus, millega see piirkond kohustus võtma vastu preestrid ja laskma neil end ristida, tasuma paavsti määratud piiskoppidele ja prelaatidele maksu, osalema paganate-vastasetes sõjakäikudes ning andma leppe kinnituseks pantvange. Leppes rõhutati ka piirkonna sõltumatust Taanist ja Rootsist. Hiljem jagati Ventava ala siiski Liivi ordu ja Kuramaa piiskopkonna vahel. Kaks kolmandikku Ventava maadest pidi sealjuures jääma ordule, piiskopile jäi kolmandik.
Ainuke teadaolev Ventava valitseja on Lammekin. 1230. aasta 28. detsembril "Kuramaa paganate" ja paavst Gregorius IX saadiku Alna Balduini vahel sõlmitud alistumis- ja ristimislepingus on ära toodud ka sealsed muinaskihelkonnad. Nendeks on:
Koondlümfifolliikul

Koondlümfifolliikulid ehk Peyeri naastud (ladina "noduli lymphoidei aggregati") on paljude selgroogsete peensoole (inimestel eriti niudesoole) limaskestas paiknevad lümfifolliikulitest koosnevad naastud.
Koondlümfifolliikulite areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia, apoptoos ja patoloogia võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti.
Peyeri naastude arengu tagavad pinnal paiknevate oluliste molekulide ekspressiooni kaudu fetaalsed lümfoidkoe arengut mõjutavad rakud.
Antigeenide imendumine seedetraktis toimub järgmiselt: M-rakkude pinnale sattunud antigeenid tõmmatakse endotsütoosi abil põiekesena raku sisse, kus need transporditakse Peyeri naastu ja selle kaudu eritatakse lümfiringesse. 
Koondlümfifolliikulid kuuluvad lümfoid(-immuun)süsteemi, täpsemalt liigitatakse nad GALT-süsteemi. 
Koondlümfifolliikulite olemasolu kohta roomajatel (sh madudel) täpsed andmed puuduvad, kuid GALT-süsteem on neil tuvastatud. 
Inimestel.
Terminoloogia.
Koondlümfifolliikul on kantud kehtivasse inimese tsütoloogia ja histoloogia standardsõnavarasse Terminologia Histologica.
Histoloogia.
Koondlümfifolliikulitest on leitud nii T- kui ka B-rakke. 
Patoloogia.
Koondlümfifolliikulitega seostatakse inimestel mitmeid haiguslikke seisundeid, nii näiteks võib kõhutüüfuse korral esineda Peyeri naastudes hüperplaasiat, nekroosi või koguni haavandumist ning tekkida võib sooleseina perforatsiooni oht.
HI-viirusega nakatumise korral hävitavad viiruseosakesed Peyeri naastud harilikult mõne nädalaga.
Ajaloolist.
Koondlümfifolliikuleid nimetatakse nende avastaja Johannes Conrad Peyeri (1653-1712) järgi Peyeri naastudeks. Peyer avastas koondlümfifolliikulid seedetraktis 1673 ja kirjeldas neid näärmetena. Ta avaldas oma tähelepanekud aastal 1677 traktaadis: "Exercitatio anatomico–medica de glandulis instinorum, earumque usu et affectionibus. Cui subjungitur anatome ventriculi galliinacei".
Beppe Grillo

Giuseppe Piero "Beppe" Grillo (sündinud 21. juulil 1948 Genovas) on Itaalia satiirik, blogija ja poliitik.
Ta asutas 2009. aastal opositsioonilise Viie tähe liikumise.
Oldenburgi valitsejate loend

Järgnev on loend Oldenburgi krahvidest, hertsogitest, suurhertsogitest ja peaministritest.
"Prantsusmaale aastatel 1810–1813"
"Aastal 1946 Alam-Saksimaale
Funktsioonitsükkel

Funktsioonitsükkel ehk funktsiooniring (sks. "Funktionskreis", ingl. "functional cycle" või "functional circle") on organismide käitumisakti mudel, mis kirjeldab organismi tajuilma ja mõjuilma seost. 
Funktsiooniring on organismide omailma moodustav mehhanism.
Mõiste võttis kasutusele Jakob von Uexküll.
Jakomäki

Jakomäki (rootsi keeles Jakobacka) on asum Põhja-Helsingis Suurmetsä linnaosas. Jakomäel on korterelamud.
M-rakud

M-rakud (ladina keeles "epitheliocyti microplicati") on paljude selgroogsete seedekulgla (peen- ja jämesoole) koondlümfifolliikulites ning soolte ja limaskestaga seotud lümfikoes leiduv membranoossete rakkude tüüp.
M-rakkude areng, morfoloogia, histoloogia, patoloogilised seisundid ja apoptoos võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti.
Antigeenide imendumine seedetraktis toimub, kui M-rakkude pinnale sattunud antigeenid haaratakse endotsütoosi, fagotsütoosi või transtsütoosi teel vakuoolides raku sisse, kust need transporditakse Peyeri naastu ja sealt laiemasse lümfiringesse. 
Nende füsioloogiline roll arvatakse seisnevat mitmete mikroorganismide ja makromolekulide fagotsütoosis ja transtsütoosis ning lümfifolliikuli immuunrakkudele antigeenide esitlemises, kutsumaks esile immuunvastust. Makrofaagid ja dendriitrakud saavad M-rakkudelt antigeene ja esitlevad neid T-rakkudele. M-rakke seostatakse paikse limaskestaimmuunsusega. 
M-rakkude kahjustumise korral (näiteks põletiku tõttu) võib väheneda epiteliaalbarjääri kaitsevõime, mis võimaldab mikroorganismidel soolest kehasse tungida. M-rakke kasutavad sooleepiteeli sisenemiseks mitmed patogeenid, sh "Shigella flexneri", "Salmonella typhimurium" ja "Yersinia pseudotuberculosis" ning erinevad prioonid. 
Ka polioviirus, listeeriabakter, "Mycobacterium avium" "subsp." "paratuberculosis", gripiviirused, HI-viirus, "Staphylococcus aureus" ja rotaviirused kasutavad organismis levimiseks ära M-rakke või M-rakkude hävimist.
M-rakk on kantud inimese tsütoloogia ja histoloogia standardsõnavarasse Terminologia Histologica.
Röövkärblased

Röövkärblased ("Asilidae") on sugukond kärbselisi.
Tihedalt karvase kehaga suured röövtoidulised kärbselised. Toituvad enamasti putukatest. 
Maailmas 5000–7000 liiki. Eestis umbes 30 liiki.
Küttkärbes

Küttkärbes ("Laphria") on perekond röövkärblasi.
Küttkärbsed on Eesti suurimad röövkärblased.
Maailmas on selles perekonnas 240 liiki, Euroopas 19.
Ruuge-küttkärbes

Ruuge-küttkärbes ("Laphria flava") on röövkärblaste sugukonda ja küttkärbse perekonda kuuluv putukaliik.
Ruuge-küttkärbsed on suured, kuni 25 mm pikkuse kehaga. Vastsed elavad männi tüvedes ja kändudes.
Eestis võrdlemisi tavaline.
Eesti Kinnisvarafirmade Liit

Eesti Kinnisvarafirmade Liit (EKFL) on kinnisvara vahenduse, arenduse, halduse ja konsultatsioonidega tegelevate äriühingute ühendus, mis ühendab Eesti kinnisvarafirmasid, kes peavad oluliseks klientide ausat, kiiret, korrektset ja asjatundlikku teenindamist.
Eesti Kinnisvarafirmade Liit asutati 10.märtsil 1994.
EKFLi kuulumine on kujunenud kinnisvarafirmadele lisaväärtuseks, mis suurendab nende usalduskrediiti. EKFLi liikmed peavad oluliseks klientide ausat, kiiret, korrektset ja asjatundlikku teenindamist.
Liidu liikmete turvalise ja häid tavasid järgiva teenindamise tagamiseks on EKFL üldkoosoleku poolt kinnitatud liidu liikmete "Heade tavade koodeks" ja asutatud selle täitmiseks Aukohus, kes juhindub koodeksist ja maailmas tunnustatud praktikast.
Aukohtu koosseisu valib liidu üldkoosolek kaheks aastaks. Kohus arutab ja lahendab vaidlusi, kus vähemalt üks osapool on liidu liige. Aukohtu poole on avalduse või kaebusega õigus pöörduda igal liidu liikmesfirma kliendil kui ka liidu liikmel.
EKFLi liikmeks olek annab kliendile tehingu korraldamisel suurema kindlustunde ja usalduse.
Moskva metrooõnnetus (2014)

Moskva metrooõnnetus toimus 15. juulil 2014 Moskva metroos. Hukkus vähemalt 23 inimest, 146 vajas haiglaravi. 16. juuli kuulutati Moskvas leinapäevaks.
Õnnetus toimus 15. juulil 2014 kell 8:39 kohaliku aja järgi Arbatsko-Pokrovskaja liinil Slavjanski bulvari ja Park Pobedõ metroojaama vahel, kus rongi esimesed kolm vagunit sõitsid rööbastelt välja.
See oli Moskva metroo ajaloos kõige suurema hukkunute hulgaga õnnetus.
AAC

AAC ehk Advanced Audio Coding on 1997 kasutusele võetud helifaili pakkimise viis.
AAC töötati välja paljude ettevõtete, sealhulgas AT&amp;T Bell Laboratories, Fraunhofer IIS, Dolby Laboratories, Sony Corporation ja Nokia, koostöös.
Aade (ringkiri)

Aade oli ringkiri. See ilmus 1967–1997 Vello Salo väljaandel.
Ablatsioon (oftalmoloogia)

Ablatsioon ehk võrkkesta irdumine ("ablatio retinae", "amotio retinae") on võrkkesta eraldumine soonkestast. Võrkkesta seesmised osad (neuroreetina) eralduvad neid varustavast kihist pigmentepiteelist.
Armastuse pisarad

"Armastuse pisarad" (hispaania keeles "Corona de Lagrimas") on Mehhiko draamasari. Seriaalis mängib peaosa Victoria Ruffo. Eestis näidati seda telekanalil TV3. 
Sisu.
Kui Refugio (Victoria Ruffo) koos kolme pojaga kodunt välja visatakse, viib saatus nad Méxicosse. Möödub kaheksateist aastat, Refugio elab poegadega vaesuses ning teda kimbutavad tugevad nägemisprobleemid. Refugio vanim poeg Patricio õpib õigusteadust ja unistab rikkusest, keskmine poeg Edmundo on andekas, kuid laisk arstitudeng, ja noorim, Ignacio, pidi ema aitamiseks pärast keskkooli tööle minema. 
Peagi kohtab Patricio rikka juristi hellitatud tütart ning salates oma vaese pere maha, abiellub temaga. Refugio jõupingutused poja tagasivõitmiseks jooksevad aina luhta, mis tõukab ta masendusse ja päädib töökaotusega. Nooremad pojad üritavad ema aidata, kuid Edmundo valib selleks kuritegeliku tee, mis viib ta vanglasse. 
Kui Patricio kuuleb oma päritolu kohta tõtt, sunnib see teda olukorda ümber hindama ja ülbuse alla neelama. Ta anub Refugiolt andestust ning pere harmoonia saab taastatud.
Puis-aaloe

Puis-aaloe ("Aloe arborescens") on aaloe perekonda kuuluv populaarne toataim ja ka ravimtaim. 
Toas kasvab ta kuni meetri kõrguseks.
Klassifikatsioon.
Cronquisti süsteemis (1981) on puis-aaloe liigitatud aaloeliste ("Aloeaceae") sugukonda. 
APG II süsteemis (2003) on puis-aaloe liigitatud tooneliilialiste ("Asphodelaceae") ja APG III süsteemis heinpuuliste ("Xanthorrhoeaceae") sugukonda. 
Puis-aaloel klassifitseeritakse järgmised alamliigid:
Nimi.
Nimena on kasutatud: 
Lühike botaaniline iseloomustus.
Puis-aaloe on igihaljas taim. Lehed on tal veidi kõverdunud ja ogaliste servadega. Õiete värvus on varieeruv, on kollaste, punaste ja oranžide õitega puis-aaloesid.
Puis-aaloe saadused.
Droogiks on aaloemahl ("Aloes succus"), värsked lehed ("Aloes arborescentis folium recens"), värsked võrsed ("Aloes arborescentis cormus lateralis recens") ja kuivatatud lehed ("Aloes arborescentis folium siccum"). 
Toime inimestele.
Seespidiselt kasutatuna on aaloemahlal (sarnaselt hariliku aaloe mahlale) lahtistav ning bakterite arengut pidurdav toime. 
Biogeenseid stimulaatoreid sisaldavad puis-aaloe saadused toimivad stimulaatorina. Stimulatsioon seisneb immuunsüsteemi ergutamises ning kudede taastumise stimuleerimises (näiteks põletuste korral). 
Puis-aaloe omab kasvajavastast toimet. 
Vastunäidustused.
Puis-aaloe saadusi ei soovita ägedate neeruhaiguste ja hemorroidide korral, samuti raseduse ja imetamise ajal (uuringute puudumise tõttu).
Vööt-aaloe

Vööt-aaloe ("Aloe variegata") on üks toataimena kasvatatavaid aaloeliike.
Klassifikatsioon.
Cronquisti süsteemis (1981) on vööt-aaloe liigitatud aaloeliste ("Aloeaceae") sugukonda. 
APG II süsteemis (2003) on vööt-aaloe liigitatud tooneliilialiste ("Asphodelaceae") ja APG III süsteemis heinpuuliste ("Xanthorrhoeaceae") sugukonda.
Levila.
Looduslikult kasvavad vööt-aaloed Lõuna-Aafrikas ja Namiibias.
Saadused.
Välispidiselt kasutatakse vööt-aaloed nahaga seotud sümptomite leevendamiseks ja seespidiselt laksatiivina. 
Seltsilistaimed.
Vööt-aaloe seltsilistaimede hulka kuuluvad: ohteline aaloe, "A. bowiea", lühilehine aaloe, madal aaloe, "A. longistyla", "A. claviflora", "A. falcata", "A. dinteri" ja "A. sladeniana". Seltsilistaimedeks võivad sobida ka "Lampranthus multiradiatus", kuld-läikõis, "Pelargonium echinatum", "P. xerophytum", "P. spinosum", "P. sericifolia", "P. crithmifolium", "Stoeberia arborescens", kääbusgasaania, "Hermannia saccifera", "Lampranthus reptans" ja kolmkant-läikõis. 
Ajaloolist.
16. oktoobril 1685 jäädvustas Aafrika-ekspeditsioonil Namaqualandis vööt-aaloed esimesena Simon Van Der Stel.
Aino Aalto

Aino Maria Aalto (sünninimi Mandelin, 1906–1924 Marsio; 25. jaanuar 1894 Helsingi – 13. jaanuar 1949 Helsingi) oli soome arhitekt, 1924. aastast Alvar Aalto abikaasa.
Tema on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Marõnivka

Marõnivka (venepäraselt Marinovka) on küla Ukrainas Donetski oblastis Šahtarski rajoonis, umbes 10 km kaugusel Snižnest lõunakagus. Küla lähistel, piiril Venemaaga asub "Marõnivka" piiripunkt.
Küla asub 217 meetri kõrgusel merepinnast.
2001. aasta 1. jaanuaril elas Marõnivkas 629 inimest.
2014. aasta Ukraina kriisi ajal on küla lähistel toimunud mitmeid lahinguid valitsusvägede ja venemeelsete separatistide vahel.
16. juuli päeval ründas "Marõnivka" piiripunkti 10 tanki, 5 soomustransportööri ja kuni 200 terroristi, hukkus 2 Ukraina sõjaväelast.
Tõepredikaat

Tõepredikaat ehk tõesuspredikaat on loomuliku keele öeldistäide koos koopulaga või formaalse keele predikaat, mida vähemalt näiliselt kasutatakse mainitavale tõekandjale (loogikas mugavuse pärast tavaliselt lausele) tõesuse omistamiseks. 
Eesti keeles on tõepredikaadiks tavaliselt "on tõene".
Selleks et abstraktselt määratletud predikaat "T" saaks olla tõepredikaat, nõutakse klassikalise loogika raames tavaliselt, et 
 mis tahes lause "A" korral "T"(⌜"A"⌝) ↔ "A". 
Seda Alfred Tarski (1935) formuleeritud tingimust nimetatakse T-skeemiks: lause ⌜"A"⌝ on tõene parajasti siis, kui "A".
Üldisemas raamistikus võib selle asendada tingimustega:
 mis tahes lause "A" korral "A" ⊢ "T"(⌜"A"⌝) ja "T"(⌜"A"⌝) ⊢ "A".
Aksiomaatilistes tõeteooriates on tõepredikaat algmõiste.
Diaea

Diaea on perekond krabiämbliklasi.
Perekonnas on 73 liiki. Enamik liike elab Aafrikas, Aasias ja Austraalias. Ameerikas elab kolm liiki, Euroopas kaks.
Eestis elab üks selle perekonna liik – "Diaea dorsata".
Diaea dorsata

Diaea dorsata on liik krabiämbliklasi perekonnast "Diaea".
Tal on rohelised jalad ja rindmik ning pealt helepruun tagakeha.
Liik esineb ka Eestis.
Hillar Lauri

Hillar Lauri (7. veebruar 1928 – 26. mai 2014) oli eesti merenduspedagoog.
Ta sündis Võrumaal Tsäpsi algkooli õpetaja pojana. 1946. aastal lõpetas ta Võru 1. Keskkooli. Alustas Tallinna Polütehnilises Instituudis inseneriõpinguid, mille kõrvalt teenis elatist matemaatikatundide andmisega Tallinna 22. Keskkoolis. Pärast 1949. aasta märtsiküüditamist sattus ta võimude ebasoosingusse ning kustutati üliõpilaste nimekirjast, põhjuseks vanema venna metsavennaks kuulutamine ja 25 + 5 aastaks (koos emaga) Siberisse saatmine. Mehaanikainseneri diplomi sai ta Tallinna Polütehnilisest Instituudist 1956. aastal (siis, kui ta ema ja vend Siberist tagasi jõudsid).
Aastatel 1951–1961 töötas ta Tallinna Merekalanduse Tehnikumis tehniliste ainete (tehniline mehaanika, tehniline joonestamine) õpetajana, olles samaaegselt aastatel 1954–1961 direktori asetäitjaks õppetöö alal. Aastatel 1961–1965 töötas ta Eesti NSV Kõrg- ja Keskerihariduse Ministeeriumis tehnikumide inspektorina, jätkates kohakaasluse alusel tundide andmist mereharidust andvates õppeasutustes. Kui 1965. aastal hakati Eestis mereharidust reformima ja Tallinna Kalandustehnikumist sai Tallinna Kalatööstuslik Merekool, kutsuti ta sinna ülema asetäitjaks õppetöö alal ja tehniliste ainete õpetajaks. Kuna kool oli kinnise režiimiga ja varasemast tublisti üle politiseeritud, pidi ta aastal 1971 leidma uue töökoha (kuna ta oli parteitu). Uueks töökohaks sai Karu tänaval olev Kutsekeskkool nr 1, kus ta töötas aastatel 1971–1981 direktori asetäitjana õppe- ja tootmistöö alal ning tehniliste ainete õpetajana; tollal oli see ka ainus kool, kus mereharidust sai eesti keeles. Aastatel 1981– töötas ta Eesti NSV Ministrite Nõukogu Riiklikus Kutse­hariduse Komitees koolivalitsuse juhataja asetäitjana. Aastast töötas ta Estonia puiesteel asuva Tallinna Merekooli õppejõuna, seejuures aastast 1990 tuli tal kooli ülema asetäitjana hakata seal korraldama ka õppetööd; tihti tuli tal alustada nullist ja seda koolis tegutseva Interrinde vastuseisust hoolimata.