tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tiiu Otsus

Tiiu Otsus (aastani 1968 Tiiu Pajo; sündinud 22. augustil 1945 Viljandis) on eesti muusikapedagoog ja koorijuht. 
Otsus lõpetas koorijuhtimise erialal 1967. aastal Tartu Muusikakooli (õpetaja Roland Laasmäe) ja 1973 Tallinna Riikliku Konservatooriumi (Arvo Ratassepa klass). Ta on täiendanud end mitmel kursusel, sh „Muusikaõpetus Euroopa kultuurikontekstis” (2003). 
Töötanud muusikaõpetaja ja koorijuhina 1968–1978 Tartu 7. Keskkoolis, aastast 1978 Tartu 10. Keskkoolis (praegu Mart Reiniku Gümnaasium) (aastast 1997 vanemõpetaja). Olnud 1978–1987 ühtlasi Vanemuise teatri koormeister (1978–1983 peakoormeister) ja 1991–2001 Tartu Õpetajate Seminari koolimuusika didaktik. 
Asutas 1971 koos Vaike Uibopuuga Tartu Ülikooli Kammerkoori ja oli 1971–1981 selle dirigent. 
1996–2000 oli ta vabariikliku muusikaõpetuse ainenõukogu liige. On kirjutanud artikleid muusikahariduse teemal. 
Eesti Muusikaõpetajate Liidu liige (1997).
Raketa (laev, 1949)

Raketa (vene keeles "Ракета", tõlkes 'rakett') oli pärast Teist maailmasõda Soomes sõjakahjutasukuunarina ehitatud 3-mastiline puust purjelaev.
Ajalugu.
Raketa ehitati 1949. aastal Soomes Raumas Filip Walter Hollmingi laevatehases sõjakahjude korvamiseks NSV Liidule. Kokku ehitati Soomes sõjakahjudeks 91 puukuunarit, Raketa oli selle tehase 19. laev (ja ka kogu sarja 46. laev).
Laev lasti vette 28. mail 1949 ja anti 12. detsembril samal aastal NSV Liidule üle. Ta oli arvel Eesti Merelaevanduses ja teenis Läänemerel kaubalaevana.
Ta kanti 1957. aastal maha ja vrakk jäeti Hara lahe Loksa küla rannikule (tänapäeval Kasispea küla rannikul). Kuna samasse kanti on aja jooksul jäetud mitu vrakki, on ka arvatud, et Raketa on juba hävinenud ja teda enam pole Hara lahe rannikul.
Ometi on Eesti Meremuuseumis piisavalt fotosid, et Loksa küla rannikul olevate vrakkide seast piisava kindlusega tunda ära Raketa vrakk, mis on veel tänaseni küllaltki suures osas säilinud.
Pildid.
Foto: Robert Treufeldt, 29. oktoober 2016
Max Beerbohm

Sir Henry Maximilian Beerbohm (sündinud 24. august 1872 London – 20. mai 1956 Rapallo) oli inglise karikaturist, kirjanik ja satiirik, pseudonüümiga "Max".
Beerbohm sündis Londonis. Ta oli Leedus sündinud teraviljakaupmehe Julius Ewald Edward Beerbohmi (1811–1892) üheksast lapsest noorim laps ning näitleja Herbert Beerbohm Tree noorem vend, kes oli juba siis kuulus, kui Henry sündis. Ta õppis Mertoni kolledžis Oxfordis. Juba koolis hakkas ta kirjutama ja tema artikkel "In Praise of Cosmetics" ("Kiitust kosmeetikale") ilmus väljaande The Yellow Book esimeses numbris. Noore mehena tegi Beerbohm oma venna pressiesindajana ringreise USA-s.
Tema esimene raamat "The Works of Max Beerbohm" ("Max Beerbohmi teosed") ilmus aastal 1896. Temast sai laupäevase ülevaate draamakriitik pärast George Bernard Shawd, kelle töötajaks ta jäi kuni aastani 1910. Alates 1935. aastast oli ta aeg-ajalt populaarne raadioajakirjanik, kes rääkis autodest, vankritest ja muusikasaalidest BBC-le. Tema tuntumate teoste hulka kuuluvad "A Christmas Garland", Charles Dickensi jõululaulu paroodia ja "Seven Men", sealhulgas "Enoch Soames", lugu luuletajast, kes sõlmib kuradiga kokkuleppe, et teada saada, kas järeltulijad teda ikka mäletavad. 1911. aastal kirjutas ta oma ainsa romaani "Zuleika Dobson", see oli satiir üliõpilaste elust Oxfordis, kuigi see oli tema ainus romaan, oli see siiski väga edukas.
Tema karikatuurid, mis olid tavaliselt joonistatud pliiatsi või koos summutatud akvarelltoonides pintsliga, leidub paljudes avalikes kogudes.
Beerbohm abiellus 1910. aastal näitleja Florence Kahniga. George VI lõi ta rüütliks 1939. aastal.
Ta suri 83 aasta vanusena Itaalias Rapallos 1956. aastal pärast abiellumist oma endise sekretäriga.
Esteban Ocon

Esteban José Jean-Pierre Ocon-Khelfane (sündinud 17. septembril 1996 Évreuxs) on prantsuse vormelisõitja.
Ocon on 2014. aasta FIA Euroopa Vormel 3 sarja meister. 2015. aastal tuli ta GP3 sarja meistriks. 
Ocon tegi Vormel 1 debüüdi 2016 hooajal Manor meeskonnas kus ta asendas poole hooaja pealt Rio Haryantot.
2017. hooajaks sõlmis Ocon lepingu Force India meeskonnaga kus ta jätkas ka 2018. aastal. 
2019. hooaja jättis prantslane vahele ning 2020. hooajaks liitus prantslane Renault meeskonnaga, kus ta meeskonnakaaslaseks on Daniel Ricciardo.
Antonio Giovinazzi

Antonio Maria Giovinazzi (sündinud 14. detsembril 1993 Martina Francas) on itaalia vormelisõitja.
Giovinazzi tegi Vormel 1 debüüdi 2017 hooajal Sauberi meeskonnas kus ta sõitis kaasa kaks hooaja avaetappi asendades vigastatud Pascal Wehrlein'i. 
2018. aasta hooaeg jäi Giovinazzil vahele ning uuesti naasis ta Vormel 1 sarja 2019. hooajal Alfa Romeo meeskonna ridades, kus ta jätkas 2020. aastal Kimi Räikköneni kõrval.
Valgete genotsiidi vandenõuteooria

Valgete genotsiid on vandenõuteooria, mille järgi ohustab valgeid inimesi nende osakaalu pöördumatu vähenemine nende poolt asustatud riikides. Valgete genotsiid on pseudoajalool põhinev pseudoteaduslik müüt.
Müüdi kohaselt väheneb Põhja-Ameerikas ja Euroopas valgenahaliste inimeste osakaal ning valge rass võib lõplikult muutuda vähemuseks teiste rassidega segunemise või vägivalla tõttu. Näidetena tuuakse sageli Rodeesiat, Edela-Aafrikat, Lõuna-Aafrika Vabariiki või erinevaid Ladina-Ameerika riike. On esitatud väiteid, et valge inimene jääb vähemusse USA-s hinnanguliselt 2044. aastal, Rootsis 2055. aastal ja Prantsusmaal 2057. aastal.
Valgete genotsiidi teoreetikud levitavad erinevaid teooriaid nähtuse seletamiseks. Teoreetikud on üldiselt üksmeelel, et valgete osakaal väheneb massilise immigratsiooni ja perepoliitika tulemusena. Samas põhjendused massilise immigratsiooni ja perepoliitika seletamiseks lahknevad. Teooriad ulatuvad valgete riikide ajaloolise süütunde ärakasutamisest ja majanduslikest survetest kuni pahatahtliku juudi rahvusest eliidi vandenõudeni.
Seda teooriat, et juudid soodustavad valge rassi väljasuremist, on põhjendatud väljaotsitud tsitaatidega.
"Meie ajastu sotsiaalsete probleemide lahendamise võti on valge rassi kaotamine." – Noel Ignatiev, juudi rahvusest Harvardi ülikooli professor.
"Valge rass on vähk inimkonna ajaloos" – Susan Sontag, juudi rahvusest kirjanik ja poliitaktivist.
"See on juutide huvides, see on inimkonna huvides, et valged kogevad genotsiidid. Kuni valged lapsed pole põlenud elusalt, valged naised vägistatud, moonutatud ja tapetud ning valgeid mehi sunnitud seda pealt vaatama me ei saa rääkida võrdsusest." – rabi Ishmael Levits
"Euroopa rahvaste homogeensus on totaalselt vastuolus juudi huvidega. Me oleme kriitilises pöördepunktis ajaloos. Lääs muutub aina rassilises mõttes aina mitmekesisemaks ja varsti on valge rass sunnitud alistuma ja kurjasid valgete ülemvõimu pooldajaid enam ei eksisteeri." – rabi Abarron Haviv
Valgete genotsiidi teooria pooldajad väidavad, et Anglea Merkel on juut, kuna Angela Merkeli neiupõlvenimi oli Kasner, mis on saksastatud versioon nimest Kazmierczak, mida on kasutatud ametinimetusena sünagoogide eeslauljate kohta.
Teooriat asus 1990. aastatel levitama paremäärmuslane David Lane.
Valgete genotsiidi teooria alaliigiks on suure väljavahetamise teooria, mille kohaselt Prantsuse valitsus soodustab etniliste prantslaste väljavahetamist moslemi rahvastikuga.
Mait Agu stipendium

Mait Agu stipendium on rahaline preemia, mis asutati Tallinna Ülikooli koreograafia osakonnas 1999. aastal eesmärgiga toetada andekaid üliõpilasi ja tantsuloojaid. Stipendium antakse välja kord aastas 1. oktoobril, Mait Agu sünniaastapäeval.
Stipendium antakse üliõpilasele, vilistlasele või loomingulisele kollektiivile, kes on eelmise õppeaasta jooksul silma paistnud loomingulise või teoreetilise tööga, olnud edukas ja aktiivne õppetöös ning osalenud tantsualastes projektides. Esimestel aastatel kuulusid stipendiumi juurde ka mälestusesemed. Mait Agu stipendiumi väljaandmist toetab Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapital.
Hajastani Hanrajin Herustaõnkeruthjun

Armeenia Riiklik Televisioon (armeenia keeles Հայաստանի Հանրային Հեռուստաընկերություն "Hajastani Hanrajin Herustaõnkeruthjun", 1TV/ARMTV/AMPTV/Armenia 1) on 1955. aastal asutatud Armeenia rahvuslik avalik-õiguslik televisioon. ARMTV liitus Euroopa Ringhäälingute Liiduga aastal 2005.
Hajastani Hanrajin Radio

Armeenia Riiklik Raadio (armeenia keeles: Հայաստանի Հանրային Ռադիո / Hajastani Hanrajin Radio) on 1926. aastal asutatud Armeenia rahvuslik avalik-õiguslik raadioringhääling. Armeenia Riiklik Raadio liitus Euroopa Ringhäälingute Liiduga aastal 2005.
Nawāf al-Aḩmad al-Jābir aş-Şabāḩ

Šeik Nawāf al-Aḩmad al-Jābir aş-Şabāḩ (25. juuni 1937 – 16. detsember 2023) oli Kuveidi emiir alates 30. septembrist 2020 kuni surmani. Ta oli 29. septembril 2020 surnud Şabāḩ IV al-Aḩmad al-Jābir aş-Şabāḩi poolvend. Enne oma poolvenna surma oli ta kroonprints.
The Yellow Book

The Yellow Book ('kollane raamat') oli Suurbritannia ajakiri, mis ilmus Londonis aastatel 1894–1897.
The Yellow Book oli 1890. aastatel ilmunud juhtiv Briti ajakiri. Teatud määral esteetika ja dekadentsiga seotud ajakiri sisaldas laias valikus kirjandus- ja kunstiliike, luulet, novelle, esseid, raamatuillustratsioone, portreesid ja maalide reproduktsioone. The Yellow Book erines teistest Suurbritannia perioodilistest väljaannetest selle poolest, et see oli kõvas köites ega sisaldanud reklaame.
Algul andsid ajakirja välja Elkin Mathews ja John Lane ning hiljem John Lane üksi. Toimetaja oli ameeriklane Henry Harland. Ajakirja trükiti kirjastuses The Bodley Head. Ajakirja kaanehind oli viis šillingit.
Väljaande esimene kunstiline toimetaja oli Aubrey Beardsley, kes kujundas selle esimesed kaanepildid ja tegi väljaandesse mitmeid illustratsioone.
Numbrid.
DJVU-vormingus failid 13 ajakirjanumbrist:
Põhjala Vastupanuliikumine

Põhjala vastupanuliikumine on Rootsis, Norras, Taanis ja Islandil tegutsev natsionaalsotsialistlik liikumine. Soomes on nende tegevus ülemkohtu otsusega keelatud. 
Rootsis on Põhjala vastupanuliikumine määratletud parteina ja kandideeris 2018. aasta valimistel parlamenti. Liikumise juht on Simon Lindberg.
Boris Johnsoni teine valitsus

Boris Johnsoni teine valitsus oli ametis 16. detsembrist 2019 kuni 6. septembrini 2022.
Mait Maameele

Mait Maameele (1934. aastani Mart Eiert; 24. detsember 1910 Pada vald, Viru-Nigula kihelkond, Virumaa – 1. veebruar 1987 Tartu) oli eesti kunstnik-dekoraator ja karikaturist ning kujutava kunsti kaugõppekursuste ellukutsuja. 
Aastatel 1945–1950 oli talle tribunali otsusel mõistetud viieks aastaks vabadusekaotus, oli Sverdlovski oblastis BogoslovLagi vangilaagris Gulagis.
Pärast vabanemist juhendas 1950.–1960. aastatel Tartus Ametiühingute kultuurimajas ja Tartu Linna Kaubandusvalitsuses kujutava kunsti ringkunstikursuseid ning populariseeris maalimisharrastust. 
Asutas 1953. aastal koos skulptor Endel Tanilooga isetegevusliku skulptuuristuudio. Ta oli Tartu ajalehe Edasi satiirisektsiooni karikaturist. Kujundas ka eksliibriseid.
Mait Maameele on maetud Misso kalmistule Võru maakonnas.
Lääne-Harju politseijaoskond

Lääne-Harju politseijaoskond asub aadressil Rahumäe tee 6/1, Tallinn. Põhja prefektuuri Lääne-Harju politseijaoskonna tööpiirkonnad on Kristiine, Mustamäe, Haabersti ja Nõmme linnaosad ning 12 Harjumaa omavalitsust Keilast Paldiskini. 
Lääne-Harju politseijaoskond on üks kolmest Põhja prefektuuri territoriaalsest struktuuriüksusest. Teised kaks on Ida-Harju politseijaoskond ja Kesklinna politseijaoskond.
Lääne-Harju politseijaoskonnas töötab ligikaudu 250 inimest, jaoskonna koosseisus on menetlustalitus, patrullitalitus ning teenindustalitus. Samuti kuuluvad jaoskonna koosseisu kolm piirkonnagruppi Mustamäe-Kristiine piirkonnagrupp, Nõmme-Haabersti piirkonnagrupp ja Lääne-Harju piirkonnagrupp, kuhu kuuluvad elanikkonda ja piirkonna asutusi vahetult teenindavad piirkonna- ja noorsoopolitseinikud. 
Lääne-Harju politseijaoskonna teenindustalituse koosseisu kuuluvad ka teenindussaalid, mis asuvad aadressidel Paul Pinna tänav 4 ning A. H. Tammsaare tee 47.
Välislingid.
Lääne-Harju politseijaoskond on esindatud ka
Optibet

Optibet on spordiennustuse, internetikasiino ja muude osavusmängude teenust osutav ettevõte. Ettevõte asutati 1999. aastal Lätis, kuid nimi Optibet toodi turule alles 2008. aastal – pärast seda, kui 2007. aastal oli ettevõtte ostnud Redbet Holding AB. Optibet kuulub Enlabs AB gruppi. 
Optibet Eesti.
Optiwin OÜ sai litsentsi Eesti turul tegutsemiseks 2013. aastal. Optibeti bränd sisenes Eesti turule 2014. aastal Nordic Leisure AB tütarettevõttena.
Optibet pakub selliseid tooteid ja teenuseid nagu spordiennustus, kasiino, pokker, "live"-kasiino, reaalajas ennustamine ja reaalajas mängude vaatamine.
Enlabs AB (Optibet emaettevõte).
Redbet Ltd asutati Inglismaal 2002. aastal. 
2006. aastal omandas Redbet Holding AB kõik Redbet Ltd aktsiad.
2007. aastal omandas Redbet Holding AB SIA Teletoto, mis hiljem nimetati ümber SIA Optibetiks. Lisaks omandati Pullman Gaming NV, millele kuulusid brändid Gold Club Casino, Gold Club Games ja TotalPoker.
2009. aastal saadi Malta litsents ning redbet.com ja whitebet.com viidi Inglismaalt üle Maltale.
2012. aastal muutis Redbet Holding AS ettevõtte nime Nordic Leisure AB-ks.
2013. aastal otsustas Nordic Leisure AB müüa Redbet Gaming Ltd ning kõik tegevused liideti tütarettevõttega Lifland Gaming AB, mis juhtis kahte kaubamärki – Optibet ja GoldClubCasino. Kontorid olid kolmes riigis: Eestis, Lätis ja Maltal.
2017. aastal osteti Leedu operaator Baltic Bet, sellega oli Nordic Leisure AB-l litsentseeritud operaatorid kõigis kolmes Balti riigis.
2018. aastal muutis Nordic Leisure AB oma nime Enlabs AB-ks. Optibeti bränd hakkas tegutsema ka Leedu turul.
Sponsorlus.
Optibet on sponsorina toetanud järgmisi Eesti spordiklubisid ja -ettevõtmisi:
Frants Tikerpuu

Frants Tikerpuu (sündinud 6. juunil 1997 Pärnus) on eesti pianist ja helilooja.
Aastatel 2004–2011 õppis Pärnu Muusikakoolis klassikalise klaveri erialal, juhendajaks Imbi Haugas. 
Aastatel 2016–2019 õppis Balti Filmi- ja Meediakoolis "Integreeritud kunsti, muusika ja multimeedia erialal".
Lielezere mõis

Lielezere mõis, ka Ezere mõis (saksa keeles "Groß-Essern", läti keeles "Lielezeres muiža", ka "Ezeres muiža") oli rüütlimõis (fideikomiss a-st 1877) Kuramaal Kuldīga kreisis Salduse kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Salduse piirkonnas Ezere vallas.
Ajalugu.
Varasem ajalugu.
Keskajal kuulusid hilisema mõisa alad Saksa Ordu Kuldīga komtuurkonda. Pärast orduriigi sekulariseerimist sai sellest Kuramaa hertsogi valdus. Mõisa on esimest korda nimetatud 1567. aastal, mil selle 79 talupoega maksid Garoza kirikule natuuras ja rahas kirikumaksu.
Kettlerid 1575−1794.
1575. aastal sai mõisa pandivaldajaks Wilhelm von Kettler (1558−1620), kes oli Kuramaa hertsogi Gotthard Kettleri sugulane. Peagi anti mõis talle lääniks. Pärast tema surma päris selle tema vennapoeg vabahärra Johann Sigismund von Kettler (1610−1678), seejärel viimase poeg Hessen-Kasseli kindralleitnant vabahärra Jakob Friedrich von Kettler (1655−1735), siis tema poeg Preisimaa kammerhärra vabahärra Carl Emil von Kettler (1691−1727), kellele järgnes poeg vabahärra (a-st 1743 krahv) Gotthard Gustav Ludwig von Kettler. Järgmine omanik oli viimase vennapoeg salanõunik krahv Franz Seraphim Maria von Kettler (1748−1781). Temalt päris selle tütar krahvinna Eleonore Anna Maria Theresia Charlotte von Kettler (1777−1852). 1791. aastal naitus ta naabermõisa Reņģe omaniku Rötger Gottlieb Wilhelm von Aschebergiga (1754−1814), kes sai perekonnanime Ascheberg-Kettler ja kellele Lielezere langes 1794. aastal.
Ascheberg-Kettlerid 1794−1840.
Pärast Wilhelm von Ascheberg-Kettleri surma päris mõisa tema poeg Johann Wilhelm von Ascheberg-Kettler (1793−1858). Tema ajal toimusid mõisas 1819. aastal talupoegade rahutused. 1840. aastal müüs ta mõisa Stieglitzitele. 
Stieglitzid 1840−1871.
Mõisa omandas parun Ludwig Johann von Stieglitz (1779−1843), kes oli Peterburis keiserliku õukonna pankur. Tema pärijad olid mõisa valdajad kuni 1871. aastani.
Nolckenid 1871−1920.
1871. aasta 12. aprillil (vkj) omandas Lielezere, Pampaļi ja Reņģe mõisast koosneva suure kompleksi − ligi 24 000 hektarit − endine Liivimaa maamarssal Kaagvere ja Mooste mõisnik vabahärra Gustav Fromhold von Nolcken (1815−1879). 14. veebruaril (vkj) 1877 moodustas ta testamendiga oma mõisatest nelja poja kasuks majoraadi. Lielezere mõisa päris tema vanem poeg kaardiväe staabirittmeister vabahärra Georg Christoph von Nolcken (1841−1906). Tema ajal toimusid mõisas 1905. aastal talurahvarahutused. Viimane jäi vallaliseks ja suri järeltulijateta, nii langes majoraatmõis tema nooremale vennale Liivimaa maanõunik vabahärra Axel Gustav von Nolckenile (1842−1912), kes oli pärinud oma isa Liivimaa mõisad. Kuna tema vanem poeg suri noorelt 1894. aastal jahiõnnetuses, päris Lielezere mõisa vanuselt järgmine poeg kreisisaadik vabahärra Eduard Georg von Nolcken (1875−1941). Temalt võõrandati mõis 1920. aastal maareformi käigus.
Pärast võõrandamist.
Pärast võõrandamist asus mõisas alates 1922. aastast 6-klassiline Ezere algkool. 1952. aastal sai sellest keskkool. Kool asub mõisasüdames siiani, alates 2016. aastast on see taas algkool.
Šilling

Šilling on ajalooline münt ja rahaühik. Seda raha on varem kasutatud Austrias ja Suurbritannias, Austraalias, Uus-Meremaa ja teiste Briti Rahvaste Ühenduse riikides.
Sõna "šilling" pärineb vanast inglise keelest "Scilling", mis tähendab "kahekümnendat naela" – üks šilling oli 1/20 naela, mis jagati omakorda 12 penniks (inglise keeles "penny"). Šillingeid vermiti Suurbritannias kuni 1970. aastani ja nad olid pärast kümnendsüsteemis rahale üleminekut käibel koos uute viiepenniste müntidega kuni 1990. aastani. 
Kuid praegu kasutatakse šillingit valuutana veel mõnes Ida-Aafrika riigis: Keenias, Tansaanias, Ugandas, Somaalias ja Somaalimaal. Lisaks kavatseb Ida-Aafrika Ühendus käibele võtta ka oma Ida-Aafrika šillingi.
2020. aasta Mägi-Karabahhi konflikt

2020. aasta Mägi-Karabahhi konflikt oli konflikt Aserbaidžaani ja Armeenia relvajõudude vahel Mägi-Karabahhis, osa pikaajalisest Mägi-Karabahhi konfliktist. Kokkupõrked algasid 27. septembri hommikul 2020 Mägi-Karabahhi kontaktipiiril. Mõlemad pooled on teatanud hukkunutest nii sõjaväelaste kui tsiviilisikute seas. Armeenia ja tunnustamata Mägi-Karabahhi vabariik kehtestasid kaitseseisukorra ja üldmobilisatsiooni, Aserbaidžaan kaitseseisukorra ja keelutunni. 28. septembril teatas Aserbaidžaan osalisest mobilisatsioonist. ÜRO mõistis konflikti tugevalt hukka ning kutsus mõlemaid osapooli üles pingeid maandama ja rahumeelseid kõnelusi alustama.
10. novembril 2020 jõustus relvarahulepe. Selleks ajaks oli sõjategevuse käigus hukkunud vähemalt 1300 inimest.
Johannes Kangro

Johannes Kangro (10. oktoober 1921 Maidla vald, Aidu-Liiva küla – 12. november 1998) oli eesti kunstnik, karikaturist, ajakirjanik ja ühiskondliku elu tegelane.
Johannes Kangro õppis aastatel 1929–1933 Aidu algkoolis, 1933–1935 Maidla algkoolis ja 1935–1936 Lüganuse täien­duskoolis. Tema loomupärane kunstnikuanne aval­dus juba 16-aastaselt, kui ilmusid tema esimesed šaržid avaliku elu tegelastest ajalehes Virumaa Teataja. 17-aastaselt sai ta I auhinna ajakirja Tõu­sev Noorus kirjatööde võistlusel. Edaspidi oli ta nende väljaannete aktiivne kaastööline, eriti satiiriliste pildiseeriate joonistajana. 1939. aastal valiti ta Savala noorteühin­gu juhatuse esimeheks, kuid maanoorte ringi töö katkestas 1940. aasta juunipööre.
Sõja alguses oli ta metsa­vend, seejärel astus Omakaitsesse, teenis Piirivalves ja lõpuks teenis 20. eesti diviisis, kus osales sõjas alates Sinimägedest kuni Saksamaani ja sai ka rindel haavata. Sõja lõppedes koduteel sattus ta koos paljude teistega tšehhide kätte, kus huk­kus palju kaaslasi. Kangrol õnnestus küll sealt eluga pääseda, kuid edasi järgnesid vangilaagriaastad. Algul Saksamaal ning hiljem Venemaal Vorkuta koonduslaagri söekaevanduses, kust vabanes 1946. aastal. 
1949. aastal sai temast Maidla kolhoosi raamatupidaja ja sporditöö organisaator. Temast kujunes Kiviõli ümbruse spordielu hing ja spordiühingu Jõud spordielu korraldaja. Ta andis koos hilisema Tallinna linnapea Ivar Kallioniga välja satiirilehte Nõges, juhendas Kiviõli Pio­neeride Maja kunstiringi ja õpetas Maidla lastele joonistamist. Samuti oli ta suur eksliibristehuviline, tema alga­tusel asutati 1976. aastal Kohtla-Järve Eks­liibrise Klubi.
Ajakirjanikuna kirjutas ta kohalikele ajalehtedele. Tema toimetada oli ka ajalehe Leninlik Lipp rubriik "Koduradadel", kus kirjutas peamiselt kohalikust kultuurielust, kodukandi ajaloost, muinsuskaitsest ja päevasündmus­test koos tema enda illustratsioonidega (linoollõiked, sulejoonistused jne). Tema karikatuure avaldati veel teisteski väljaannetes.
1987. aastal oli ta Eesti Muinsuskaitse Seltsi asutava kogu liige. Ta oli ka kauaaegne Põlevkivimuuseumi kodu-uurimisringi esimees ja kroonik.
Johannes Kangro suri 12. novembril 1998 ja ta on maetud Lüganuse kalmistule.
Termoplastsus

Termoplastsus on plastmaterjali omadus muutuda teatud kuumutamistemperatuuril voolavaks ja pärast jahutamist taas tahkeks. See protsess on pöörduv, kusjuures materjali omadused oluliselt ei muutu. Termoplastsed materjalid on hõlpsalt töödeldavad ja vormitavad mitmesugusteks toodeteks (näiteks kileks) ja esemeteks.
Termoplastid on näiteks polükarbonaat (PC), polüetüleentereftalaat (PET), polüeteen (PE), polüpropeen (PP), polüstüreen (PS), polüvinüülkloriid (PVC), akrüülnitriil-butadien-stürool (ABS), polüamiid (PA), polümetüülmetakrülaat (PMMA). Kõige kauem tuntud termoplast on tselluloid, tänapäeval kasutatakse kõige rohkem polüeteeni ja polüpropeeni.
Sotsialismi Tee (Jõhvi)

Sotsialismi Tee ": EKP Kohtla-Järve Linnakomitee ja Kohtla-Järve TSN häälekandja", oli aastatel 1949–1960 Jõhvis (Ida-Virumaal) ilmunud ajaleht.
Esiknumber ilmus 20. oktoobril 1949. Ajalehte anti välja kolm korda nädalas kuni 20. oktoobrini 1960.
Väljaandja oli EKP Kohtla-Järve Linnakomitee ja Kohtla-Järve Töörahva Saadikute Nõukogu.
Ajaleht ilmus ka vene keelde tõlgituna kui "Путь Социализма".
Ilmusid ka lisad:
Pärast ühendamist ajalehega Kaevur jätkas pealkirjaga Leninlik Lipp (1. november 1960–1990).
Ike Barinholtz

Isaac "Ike" Barinholtz (sündinud 18. veebruaril 1977 Rogers Parkis) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Jüri Elken

Jüri Elken (sündinud 22. juunil 1952 Pärnus) on eesti merefüüsik.
Haridus.
Ta lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli 1975. aastal füüsika-keemiateaduskonna füüsika-geofüüsika erialal; oli Eesti NSV/Eesti TA Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudi aspirantuuris 1979–1981. 
Füüsika-matemaatikateaduste kandidaat 1983 (NSV Liidu TA Okeanoloogia Instituut, "Характеристика синоптической изменчивости Балтийского моря на основе СТД-съемок").
Töökäik.
Eesti NSV/Eesti TA Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudi insener, nooremteadur, vanemteadur 1975–1990; Eesti TA Ökoloogia ja Mereuuringute Instituudi merefüüsika sektori juhataja 1990–1992; Eesti Mereinstituudi merefüüsika sektsiooni juhataja 1992–2002; Tallinna Pedagoogikaülikooli geofüüsika professor 1998–2003; Läänemere Uuringute Instituut, Warnemünde külalisteadlane 1994; Kieli Mereuuringute Instituudi külalisteadlane 1993. TTÜ meresüsteemide instituudi direktor 2002–2016; okeanograafia õppetooli juhataja 2003–2007, professor 2003–2016; TTÜ meresüsteemide instituudi direktor 2017–2019, okeanograafia professor 2019-2022, vanemteadur 2022-2025; aastast 2022 TTÜ loodusteaduskonna emeriitprofessor., 
Teadustöö.
Tema teadustöö põhisuunad on veekogude tsirkulatsioon; veemassid; mesomastaapsed protsessid; objektiivanalüüs; numbriline ja bilansside modelleerimine; füüsikaliste protsesside mõju ökosüsteemile. Läänemere alambasseinide hüdrograafiliste muutuste ja veevahetuse uurimine; Eesti rannikumere tsirkulatsiooni ja ainelevi modelleerimine. 
Avaldanud üle 60 teaduspublikatsiooni, juhendanud 5 doktoritööd ja 5 magistritööd. ,
Ristamine

Ristamine on loomade ja taimede aretamisvõte, mille puhul genotüübilt erinevate isendite sugurakud ühendatakse sügoodiks.
Ristamise eesmärk on tõu- ja sordiaretuses parandada või täiustada olemasolevaid tõuge ja sorte ning kujundada uusi või saada tarberistlusega produktiivtaimi ja -loomi.
Ristamine vanemate vahel, kes erinevad üksteisest vaid ühe geenipaari poolest või kus vaadeldakse vaid üht tunnuspaari, on monohübriidne ristamine.
Ristamine, kus vanemvormid erinevad teineteisest kahe tunnuse (tunnuspaari) poolest, õieti kahe geenipaari poolest, on dihübriidne ristamine.
Looma- ja taimeliikide, -rasside, -varieteetide jne omavahelist ristamist nimetatakse hübriidimiseks.
Pildiprogramm

Pildiprogramm tähendab kunstiajaloos üksikkunstiteoste temaatilist korraldatust suuremaks tsükliks mingi lähteidee alusel. Selleks lähteideeks võib olla mingi isiku, näiteks mõne piiblitegelase, pühaku, valitseja või muu ajaloolise isiku elukäik, mõni allegooriline teemakogum nagu kaunid kunstid või vabade kunstid, voorused või ka aastaajad aastaringis, kristlikus ikonograafias ka lunastusõpetus, usutunnistus, sakramendid või roosipärg.
Pildiprogrammi võivad moodustada näiteks kirikuhoone välisarhitektuuri või selle osa, nagu fassaadi või portaali dekoori skulptuurkaunistused, kirikute interjööris moodustavad seinamaalingud või -mosaiigid sageli suurema terviku, mis omakorda võib haakuda ka pühakoja kapiteelide dekooriga ja muu dekoratiivskulptuuriga, altari retaabli kujunduses võivad ühtsesse programmi koondatud olla altari keskosa ja tiibade maalingud ning neid raamivad skulptuurkaunistused, samuti võivad programmilise tervikuna olla kujundatud kiriku sisustuse osad, nagu nikerdustega ja maalingutega kirikupingid, kantsel koos kõlakatusega, väärid ja oreliprospekt.
Kujutiste järjestamisel ja kõrvutamisel võib olla aluseks võetud süžeede ajaline järgnevus, aga ka sümboolsed analoogiad või vastandused. Pildiprogrammi terviku mõistmine annab enamasti kätte võtme iga programmis leiduva üksikteose mõtestamiseks.
Fahle linnak

Fahle linnak on Tallinnas arendamisel olev ärilinnak. See asub Kesklinna linnaosas Tartu maantee, Peterburi maantee ja Järvevana tee sõlmpunktis, endise tselluloosi- ja paberivabriku tööstuskvartalis.
Kvartalit arendab Fausto Capital ning selle sisearhitektuurse osa kujundab LUMIA arhitektuuribüroo.
Fahle linnakus tegutsevad teiste seas sellised ettevõtted nagu AS Postimees Grupp, Apollo Grupp, Magnum Medical, Stora Enso, Kaanon kinnisvara, Miele, Eesti Töötukassa karjäärikeskus, Finestmedia, Askend, Argentiina restoran, Workland, Tallinn Art Space, Betsson, HairEd Studio, Kuusk OÜ, Callisto PR jt.
Fausto Capital pälvis Fahle linnaku rajamise eest Eesti Kinnisvarafirmade Liidu auhinna "Kinnisvarategu 2020".
Fahle galeriitänava avalik ruum on inimkeskne. Kvartali sees on majadevaheline ruum jalakäijate päralt. Tänavate ja väljakute disainis on lisaks konteinerhaljastusele kõrghaljastust, et luua roheline vaheruum kogu kvartalis. Katusega kaetud aatriumid ja galeriid on lopsakalt rohelised, konteinerites põõsad, puud ja ronitaimed.
Ajalugu.
Kvartali moodustavad aastatel 1909–1913 valminud paekivist fassaadidega muinsuskaitsealused hooned, mille autor on Jacques Rosenbaum. Fahle kvartal kerkib Tallinna tööstuse hälliks olnud ning tänapäeval maa alla suletud Härjapea jõe kaldale. Selle kitsa kiirevoolulise jõe kallastele rajati keskajal rida vesiveskeid, millest kasvasid välja pealinna vanimad tehased ja vabrikud. Juba Rootsi ajal asus sealkandis Eesti vanim paberiveski. Paberitööstus sai piirkonnas taas hoo sisse 19. sajandil. Fahle kvartali ajaloolised paekivihooned on mälestus tööstusrevolutsiooni päevil 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses rajatud tselluloosi- ja paberivabrikust. Toona juhtis sealset tööstust direktorina Emil Fahle. Nüüdisajal hoitakse Fahle kvartalis seda uhket tööstusarhitektuuri pärandit ja antakse ajaloolistele hoonetele uus, tänapäevane sisu.
Daršana

Daršana (sanskriti keeles "darśana" ‘nägemine’; paali keeles "dassana") on hinduismis kuue klassikalise koolkonna üldnimetus, samuti tähendab see õpetaja (sanskriti keeles "guru") kuulajaskonda.
Kuus koolkonda.
Hinduismi kuus klassikalist koolkonda (sanskriti keeles "ṣaḍdarśana") on järgmised: 
Budism.
Mahajaana budismi joogatšaara koolkonnas on daršana ‘nägemise tee’ (sanskriti keeles "darśanamārga"), mis tähendab tegelikkuse tõelist nägemist ehk tühjuse mõistmist. Sellel teel vabanetakse valedest vaadetest (sanskriti keeles "dṛṣṭi").
Feldmarssal-leitnant

Feldmarssal-leitnant (saksa keeles "Feldmarschallleutnant, Feldmarschall-Leutnant", rootsi keeles "fältmarskalklöjtnant") oli sõjaväeline auaste mitme riigi sõjaväes.
Austria ja Austria-Ungari.
Austria sõjaväes oli feldmarssal-leitnandi auaste kõrgem kindralmajorist ja madalam täiskindralist (jalaväekindral, ratsaväekindral, feldzeugmeister).
Rootsi.
Rootsi sõjaväes kehtestati feldmarssal-leitnandi auaste 1648. aastal. See oli kõrgem täiskindralist ja madalam feldmarssalist. Auaste oli kasutusel XVIII sajandi alguseni.
Saku II raudteepeatus

Saku II raudteepeatus asub Saku valla territooriumil Saku aleviku ligidal. Saku II raudteepeatus on kasutuses ainult Rail Balticu kohaliku rongiliikluse teenindamiseks. Asukoht on veel täpsustamisel.
Matias Aires

Matias Aires Ramos da Silva de Eça (27. märts 1705 São Paulo – 10. detsember 1763 Lissabon) oli koloniaal-Brasiilias sündinud Portugali filosoof ja literaat. 
Ta kirjutas teoseid prantsuse ja ladina keeles ning oli ka ladina klassika tõlk. Paljud peavad seda 18. sajandi portugali keelefilosoofia suurimaks nimeks.
Matias Aires oli ABLi esimehe number 6 patroon. See õnnestus Guerra Junqueirol aastal 1898. Ta oli ka Academia Paulista de Letrase koha nr 3 patroon, keda peeti esimeseks Brasiilia filosoofiks.
Isiklikku.
Tema õde Teresa Margarida da Silva e Orta (1711–1793) oli portugali kirjanik.
Mario Gavranović

Mario Gavranović (sündinud 24. novembril 1989 Luganos) on Horvaatia päritolu Šveitsi jalgpallur, kes mängib ründajana Türgi kõrgliiga klubis Kayserispor ja Šveitsi jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri 2006. aastal kodulinna klubis Lugano. Enne Saksamaale siirdumist mängis ta veel samuti Šveitsi klubides Yverdon-Sport ja Neuchâtel Xamax.
2010. aasta veebruaris liitus ta Saksamaa kõrgliiga klubiga Schalke 04. UEFA Meistrite Liiga hooaja 2010–2011 kaheksandikfinaalis 9. märtsil 2011 lõi ta värava Valencia vastu. Hooajal 2011–2012 mängis ta Schalkest laenul Mainzis.
2012. aastal naasis Gavranović Šveitsi, liitudes FC Zürichiga. Aastatel 2014 ja 2016 võitis ta Zürichiga Šveitsi karika.
2016. aastal siirdus ta Horvaatia kõrgliigasse, liitudes HNK Rijekaga. Hooajal 2016–17 tuli ta klubiga Horvaatia meistriks ja võitis lisaks karikavõistlused.
2018. aasta jaanuaris sõlmis ta kolmeaastase lepingu Horvaatia kõrgliiga klubiga Zagrebi Dinamo. Aastatel 2018–2021 tuli ta klubiga neljal hooajal järjest Horvaatia meistriks.
2021. aasta augustis sõlmis ta kaheaastase lepingu Kayserisporiga.
2011. aastal võitis Gavranović Šveitsi kuni 21-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistrivõistlustel hõbemedali. Šveitsi jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 26. märtsil 2011 EM-i valikmängus Bulgaaria vastu. Koondisekarjääri kaks esimest väravat lõi ta 15. augustil 2012 sõprusmängus Horvaatia vastu. Ta on kuulunud Šveitsi koondisse 2014. ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Kohtla-Järve Gümnaasium

Kohtla-Järve Gümnaasium on riigigümnaasium Kohtla-Järvel.
Riigigümnaasium asutati haridus- ja teadusministri käskkirjaga 17. mail 2018. Kohtla-Järvel suleti seoses uue riigigümnaasiumi avamisega kolm gümnaasiumit. Kooli õppekeel on eesti keel. Osaliselt venekeelne õpe tagati avamisest kahe aasta jooksul vaid kahest suletud kakskeelse õppekavaga gümnaasiumist 11. ja 12. klassi üle tulnud õpilastele.
Koolihoone ehitati liginullenergiahoonena, seda haldab Riigi Kinnisvara AS. AS Nordecon alustas uue riigigümnaasiumi hoone ehitamist 2019. aasta jaanuaris, koos sisustusega maksis uus koolimaja 5,5 miljonit eurot.
Kool avati 1. septembril 2019, koolis alustas õppimist 323 õpilast. Avaaktusel õnnistati kooli lipp. Direktorina hakkas tööle Hendrik Agur.
Kooli hümni "Tulevik algab siin" sõnad on kirjutanud Aapo Ilves ja muusika Lilian Reinmets (kooli õppe- ja arendusjuht ja muusikaõpetaja).
Kévin Théophile-Catherine

Kévin Théophile-Catherine (sündinud 28. oktoobril 1989 Saint-Brieucis) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib kaitsjana Horvaatia kõrgliiga klubis Zagrebi Dinamo.
Ta alustas klubikarjääri Prantsusmaa klubis Rennesi Stade, mille meeskonnas debüteeris 2009. aastal Prantsusmaa kõrgliigas. Rennes'i põhikoosseisu murdis ta hooajal 2010–11.
2013. aastal liitus ta Inglismaa kõrgliiga klubiga Cardiff City. Hooajal 2014–2015 mängis ta Cardiff Cityst laenul Prantsusmaa kõrgliiga klubis Saint-Étienne. 2015. aasta juunis sõlmis ta Saint-Étienne'iga püsiva lepingu.
2018. aasta juunis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Zagrebi Dinamoga. Hooaegadel 2018–19 ja 2019–20 on ta klubiga tulnud Horvaatia meistriks. 2020. aasta juunis pikendas ta klubiga lepingut kolme aasta võrra.
Théophile-Catherine on kuulunud Prantsusmaa kuni 20- ja kuni 21-aastaste koondisse.
Olga Pogodina-Kuzmina

Olga Pogodina-Kuzmina (vene keeles "Ольга Леонидовна Погодина-Кузмина"; sündinud 11. novembril 1969 Kemerovo oblastis) on vene kirjanik, dramaturg, stsenarist ja teatriteadlane.
Ta on sündinud 1969. aastal Kemerovo oblastis ühes väikeses kaubanduslinnas. Kolmandast eluaastast elas ta Leningradis. Ta on lõpetanud Peterburi Riikliku Teatriakadeemia teatriteaduse erialal.
Tema teoste järgi on tehtud teatrilavastusi Moskvas, Petroskois, Magadanis, Amuuri-äärses Komsomolskis ja teistes linnades. Tema teoste järgi on tehtud ka filme.
Tema teostest on eesti keeles ilmunud romaan "Uraan": vene keeles 2019. aastal, eesti keeles 2020. aastal sarjas "Punane raamat" (tõlkija Erle Nõmm). Romaani tegevus toimub 1950. aastatel Sillamäel.
Toetas avalikult Venemaa invasiooni Ukrainasse.
Arijan Ademi

Arijan Ademi (makedoonia keeles Аријан Адеми; sündinud 29. mail 1991 Šibenikis) on Põhja-Makedoonia-Horvaatia jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Horvaatia kõrgliiga klubis Zagrebi Dinamo ja Põhja-Makedoonia jalgpallikoondises. Ta on klubi meeskonna kapten.
Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis HNK Šibenik, mille koosseis debüteeris Horvaatia kõrgliigas hooajal 2007–08.
2010. aastal liitus ta Zagrebi Dinamoga. Ta on klubiga tulnud kaheksa korda Horvaatia meistriks, võitnud neli korda Horvaatia karikavõistlused ja kaks korda Horvaatia superkarika.
Ademi mängis Horvaatia noortekoondisetes ja 2013. aastal kolm mängu Horvaatia jalgpallikoondises. Pärast seda, kui ta jäeti välja 2014. aasta maailmameistrivõistlustel osalevast Horvaatia koondisest, otsustas ta hakata koondises esindama Põhja-Makedooniat. Põhja-Makedoonia koondises tegi ta debüüdi 9. oktoobril 2014 EM-i valikmängus Luksemburgi vastu. Esimese koondisevärava lõi ta 14. juunil 2015 EM-i valikmängus Slovakkia vastu.
2015. aastal määrati talle dopingu kasutamise eest nelja-aastane võistluskeeld, kuid see lühendati lõpuks kahe aasta peale.
Rob Klinkhammer

Robert Klinkhammer (sündinud 12. augustil 1986 Lethbridge'is Alberta provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib KHL-i klubis Moskva Dinamo ründajana vasakäärel.
Aastatel 2003–2007 mängis ta Wester Hockey League'is. 2007. aastal liitus ta American Hockey League'i klubiga Norfolk Admirals, kus mängis ühe hooaja. Seejärel liitus ta Rockford IceHogsiga, kus mängis kolm hooaega.
NHL-is tegi Klinkhammer debüüdi Chicago Blackhawksi ridades 10. detsembril 2010 mängus Dallas Starsi vastu, kuid see jäi tema ainsaks mänguks Blackhawksis. 2011. aasta detsembris liitus ta Ottawa Senatorsiga. NHL-is on ta mänginud veel Phoenix/Arizona Coyotesis, Pittsburgh Penguinsis ja Edmonton Oilersis.
Alates 2016. aastast on Klinkhammer mänginud KHL-is. Esimesel kahel hooajal mängis ta Minski Dinamos. Hooaja 2017–18 esimeses poolese liitus ta Kaasani Ak Barsiga. Samal hooajal võitis ta klubiga Gagarini karika. Finaalseerias alistati mängudega 4:1 Moskva CSKA. Finaalseeria viimases viiendas mängus võitis lõi Klinkhammer Barsi võiduvärava. Hooajal 2019–20 mängis ta Omski Avangardis, seejärel naasis üheks hooajaks Minski Dinamosse. 2021. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Moskva Dinamoga.
2018. aasta taliolümpiamängudel võitis Klinkhammer Kanada jäähokikoondise koosseisus pronksmedali.
Vedaanta

Vedaanta (sanskriti keeles वेदान्त, "vedānta", ‘veedade lõpp’) on veedade autoriteeti tunnistava hinduistliku filosoofia peasuund, üks kuuest koolkonnast ehk daršanast.
Vedaanta ideid väljendavad upanišadid, «Bhagavadgītā» ja Bādarājana "Brahmasūtra". Nendele teostele on paljud india õpetlased hiljem kirjutanud hulgaliselt kommentaare. 
Alakoolkonnad.
Vedaanta tuntumad alakoolkonnad on järgmised.
Linbacka

Linbacka on küngas Ruhnu saare põhjaosas, mis asub Ruhnu küla keskusest linnulennult veidi enam kui kilomeetri kaugusel põhjaloodes. Künka kõrgeim tipp on 12,8 meetrit. Künka Litoriinamere setetesse on rajatud Linbacka kruusakarjäär.
Linbacka piirkonnas asus üks osa ruhnurootslaste kartulipõlde (mis asusid eri paikades üle saare). On teada, et üks osa Korsi talu ("Koors") kartulimaid asus "üleval Linbackal" ("opa Līnbacka").
Varasem asustus.
Linbacka künkal asus 9.–11. sajandini viikingiaegne püsiasustusega küla. Selle muinasaegse asulakoha avastas arheoloog Marge Konsa. Arheoloogide andmetel küttisid selleaegsed ruhnlased hülgeid, olid meresõitjad ja harisid ka põldu. Avastatud rannaküla elanikud elasid saarel aasta läbi. Tänapäeval asub Linbacka küngas merest mitmesaja meetri kaugusel, kuid viikingiajal ulatus sadamakohaks sobilik abajas seal asunud külani. Lisaks toidujäätmetele (hüljeste ja muude loomade luud) leidsid arheoloogid asulakohast ka savinõude kilde.
Stanislav Galijev

Stanislav Sergejevitš Galijev (vene keeles Станислав Сергеевич Галиев; sündinud 17. jaanuaril 1992 Moskvas) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib KHL-i klubis Moskva Dinamo mängijad ründajana paremäärel.
Hooajal 2008–09 mängis ta United States Hockey League'i klubis Indiana Ice, kellega ta võitis 2009. aastal Clark Cup'i. Aastatel 2009–2012 mängis ta kolm hooaega Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Saint John Sea Dogs. 2011. aastal võitis ta klubiga Memorial Cup.
2010. aastal valis Washington Capitals ta NHL-i "draft"is 96. valikuna. NHL-is debüteeris ta Capitalsi meeskonnas 8. aprillil 2015 mängus Boston Bruinsi vastu. Esimese värava lõi ta NHL-is kolm päeva hiljem põhihooaja viimases mängus New York Rangersi vastu. Aastatel 2012–2017 mängis ta põhiliselt Capitalsi noorteklubides Hershey Bears American Hockey League'is ja Reading Royals ECHL-is. 2013. aastal võitis ta Royalsiga Kelly Cup'i.
Kuna Galijev ei suutnud Põhja-Ameerikas läbimurret teha, siirdus ta 2017. aasta juulis KHL-i, liitudes Kaasani AK Barsiga. 2018. aastal võitis ta klubiga Gagarini karika. Hooaja 2017–18 väljalangemismängudes oli ta 10 väravaga suurim väravakütt. 2021. aasta mais sõlmis ta kaheaastase lepingu Moskva Dinamoga.
Vaišešika

Vaišešika (sanskriti keeles "vaiśeṣika", वैशेषिक) on üks hinduismi klassikalisest kuuest koolkonnast ehk daršanast.
Vaišešika järgi koosnevad kõik materiaalsed objektid aatomitest, mille kombinatsioonidest moodustuvad erinevad ained. Kuid universumit valitseb seadmus, mida mõistetakse vaimse printsiibina.
Vaišešika tuntuim esindaja on 3. sajandil elanud Kanāda, kes on kirjutanud vaišešika põhiteose "Vaiśeṣika-sūtra".
11. sajandil sulas vaišešika aga lõplikult ühte njaajaga ja neist sai üks koolkond.
Markus Granlund

Kari Markus Granlund (sündinud 16. aprillil 1993 Oulus) on Soome jäähokimängija, kes mängib keskründajana Šveitsi kõrgliigaklubis HC Lugano.
Ta alustas klubikarjääri Soome klubis HIFK, mille koosseis debüteeris Soome kõrgliigas hooajal 2010–11. Järgmisel aastal mängis ta HIFK põhikoosseisu ning lõi Soome liigas 15 väravat ja andis 19 väravasöötu. Ta oli sel hooajal liiga resultatiivseim uustulnukas.
2011. aastal valis Calgary Flames ta NHL-i "draft"is 45. valikuna. Põhja-Ameerikasse suundus ta 2013. aastal. Suurema osa esimesest hooajast mängis ta American Hockey League'i (AHL) klubis Abbotsford Heat. NHL-is debüteeris ta Flamesi meeskonnas 27. veebruaril 2014 mängus Los Angeles Kingsi vastu. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 6. märtsil mängus Ottawa Senatorsi vastu.
2016. aasta veebruaris liitus ta Vancouver Canucksiga. Hooaja 2019–20 alguses mängis ta Edmonton Oilersis, kuid suutis 34 mänguga lüüa vaid kolm väravat ja anda ühe väravasöödu. Hooaja teises pooles mängis ta AHL-i klubis Bakersfield Condors.
2020. aasta juulis sõlmis ta kaheaastase lepingu KHL-i klubiga Ufa Salavat Julajev. Ta lahkus sealt klubist 2022. aasta märtsis seoses Venemaa sissetungiga Ukrainasse.
2022. aasta juulis sõlmis ta kaheaastase lepingu Luganoga. 
2010. aastal võitis Granlund Soome kuni 18-aastaste koondisega omavanuste maailmameistrivõistlustel pronksmedali. Soome jäähokikoondise koosseisus tuli ta 2022. aastal olümpiavõitjaks.
Tema vanem vend Mikael Granlund on samuti jäähokimängija.
Peeter Laredei (õpetaja)

Peeter Laredei (ka Laretei; 25. detsember 1911 – 25. aprill 2005) oli eesti kooliõpetaja.
Ta on avaldanud pseudonüümi Pent Puulaane all arvatavasti ainsa täielikult hiiu Reigi-Kõpu murrakus jutustuse "Ranna Ingel".
Peeter Laredei isa Kosma Laredei oli õigeusu vaimulik.
Maetud Tallinna Liiva kalmistule.
Ryan Spooner

Ryan Bradley Spooner (sündinud 30. jaanuaril 1992 Ottawas) on Kanada jäähokimängija, kes mängib keskründajana KHL-i klubis Jekaterinburgi Avtomobilist.
Aastatel 2008–2012 mängis ta Ontario Hockey League'i (OHL) klubides Peterborough Petes, Kingston Frontenacs ja Sarnia Sting. Hooajal 2009–10 pälvis Spooner OHL-i hooaja kõige spordimehelikumale mängijale antava auhinna William Hanley Trophy.
2010. aastal valis Boston Bruinsi ta NHL-i "draft"is 45. valikuna. Hooajal 2010–11 debüteeris ta Boston Bruinsi noorteklubis Providence Bruins American Hockey League'is. NHL-is debüteeris Spooner Boston Bruinsi meeskonnas 6. veebruaril 2013 mängus Montreal Canadiensi vastu. Esimese värava lõi ta NHL-is 27. veebruaril 2015 mängus New Jersey Devilsi vastu. Aastatel 2012–2015 sai ta enam mängu aega Providence Bruinsis. Boston Bruinsi põhikoosseisu liikmeks sai ta hooajal 2015–16. Ta lõi sel hooajal liigas 13 väravat ja andis 36 väravasöötu.
2018. aasta veebruaris liitus ta New York Rangersiga. 2018–19 põhihooaja esimese 16 mänguga lõi ta vaid ühe värava ja andis ühe väravasöödu. Hooaja teises pooles mängis ta Edmonton Oilersis ja Vancouver Canucksis, kuid ei suutnud ka neis klubides edu saavutada.
2019. aasta juulis liitus ta Šveitsi kõrgliiga klubiga HC Lugano, kuid vaid pärast kaht põhihooaja mängu siirdus Spooner KHL-i, liitudes Minski Dinamoga, kus mängis kuni hooaja 2020–21 lõpuni. 2021. aasta mais sõlmis ta üheaastase lepingu Jekaterinburgi Avtomobilistiga.
Adam Niedzielski

Adam Wojciech Niedzielski (sündinud 19. novembril 1973 Varssavis) on Poola majandusteadlane ja poliitik. Ta oli 26. augustist 2020 kuni 8. augustini 2023 Poola tervishoiuminister.
Ta lõpetas aastal 1997 Varssavi SGH kommertskõrgkooli ("Szkoła Główna Handlowa w Warszawie"). Aastal 2003 kaitses ta majandusdoktori kraadi Harvardi ülikooli juures olevas "John F. Kennedy School of Government"'is.
Ta oli aastatel 2019–2020 Poola Riikliku Tervisefondi president.
26. augustist 2020 kuni 8. augustini 2023 oli ta Poola tervishoiuminister.
Tarczek

Tarczek on küla Poolas Święty Krzyżi vojevoodkonnas Starachowice maakonnas Pawłówi vallas. Tarczek asub Starachowicest umbes 12 km lõunaedelas ja Kielcest ligikaudu 28 km idakirdes.
Tarczek sai linnaõigused 1257. aastal, kuid kaotas need 1342. aastal.
Marek Hrivík

Marek Hrivík (sündinud 28. augustil 1991 Čadcas) on Slovakkia jäähokimängija, kes mängib ründajana Rootsi kõrgliigaklubis Leksands IF
Aastatel 2009–2012 mängis ta Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Moncton Wildcats. 2010. aastal tuli ta klubiga liiga meistriks.
2012. aastal asus ta mängima American Hockey League'i (AHL) klubis Connecticut Whale. 2013. aastal liitus ta Hartford Wolf Packiga, mis on NHL-i klubi New York Rangersi noorteklubi. NHL-is debüteeris Hrivík 21. veebruaril 2016 mängus Detroit Red Wingsi vastu. Hooaegadel 2015–16 ja 2016–17 pääses ta NHL-is Rangersi meeskonnas NHL-is väljakule kokku 21 mängus, kuid kogus vaid kolm söödupunkti.
2017. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Calgary Flamesiga. Ta mängis suurema osa ajast Flamesi noorteklubis Stockton Heat AHL-is. Hooajal 2017–18 pääses ta Flamesi särgis kolmes mängus väljakule ka NHL-is, kuid ei kogunud neis mängudes ühtegi punkti.
2018. aasta juulis sõlmis Hrivík üheaastase lepingu KHL-i klubiga HK Vitjaz. KHL-i 2018–19 põhihooajal lõi ta kaheksa väravat ja andis seitse väravasöötu.
2019. aasta augustis liitus ta Rootsi kõrgliiga klubiga Leksands. 2020–21 põhihooajal oli Hrivík Rootsi kõrgliigas resultatiivseim mängija (14+37) ning ta pälvis põhihooaja väärtuslikumale mängijale antava Guldhjälmeni auhinna.
2021. aasta mais naasis Hrivík KHL-i, sõlmides üheaastase lepingu Nižni Novgorodi Torpedoga.
2022. aasta veebruaris liitus taas Leksandsiga.
Slovakkia jäähokikoondise koosseisus võitis Hrivík 2022. aasta taliolümpiamängudel pronksmedali. Slovakkia koondise koosseisus osales ta ka 2014. ja 2021. aasta maailmameistrivõistlustel.
Czudec

Czudec on küla Poolas Podkarpacie vojevoodkonnas Strzyżówi maakonnas, Czudeci valla halduskeskus. Czudec asub Wisłoki jõe ääres, Strzyżówist umbes 9 km põhjakirdes ja Rzeszówist ligikaudu 16 km edelas.
Czudecit on esmamainitud 1264. aastal. Czudec sai linnaõigused 1427. aastal, kuid kaotas need 1935. aastal.
Mārtiņš Staķis

Mārtiņš Staķis (sündinud 4. juulil 1979 Tukumsis) on Läti ettevõtja ja poliitik, alates 16. juulist 2024 Euroopa Parlamendi liige. Ta oli alates 2. oktoobrist 2020 kuni 5. juulini 2023 Riia linnapea ja enne seda aastast 2018 seimi liige.
Ta lõpetas Tukumsis Rainise gümnaasiumi ning 2004. aastal bakalaureusekraadiga Läti Ülikooli äri-, juhtimis- ja majandusteaduskonna.
Isiklikku.
Tema vanemad Juris Staķis (1952–2018) ja Dagnija Staķe (snd 1951) olid laulmisõpetajad, ema oli aastatel 2002–2007 Läti heaoluminister ning 2010. aastal Läti regionaalarengu ja kohaliku omavalitsuse minister. Usutunnistuse poolest on ta luterlane.
Johann Lüdig

Johann Lüdig (1. aprill vkj 1819 – 17. aprill 1883) oli esimene eestlasest mõisnik Vigala kihelkonnas Läänemaal. 
Abjas puusepaametit pidav J. Lüdig ostis 1872. aastal Päärdu mõisa koos Maande karjamõisa ja mõisamaadega omanikelt, Gustav Johann von Rennenkampffilt 81 300 hõberubla eest. 
Elukäik.
Johann Lüdig sündis Tori kihelkonnas Taali vallas. Töötades Abjas tislerina, omandas ta Penujal paar talu; pärast nende müüki asus Enge ja Uduvere mõisa rentnikuks. Seejärel ostis J. Lüdig juba Päärdu rüütlimõisa Vigala kihelkonnas. Pastelde kandmise tõttu kutsunud naabermõisate omanikud teda Pastla Lüdigiks. 
Pärast Johann Lüdigi surma sai 1890. aastal mõisaomanikuks tema poeg Johann Lüdig Jr. (1853–1915). 1905. aasta ülestõusu ajal oli Päärdu ainus Vigala kihelkonna peamõis, mis pääses mahapõletamisest. Mälestuste kohaselt peetakse selle põhjuseks J. Lüdigi Jr. isikut ja suhtlemisoskust; ta olevat olnud edukas põllumees ning lugupeetud ümbruskaudsete talunike seas.
Johann Lüdigi järeltulijad olid mõisaomanikud 1908. aastani.
Sermīte

Sermīte (vanasti ka Sermite) on küla Lätis Kuldīga piirkonnas Laidi vallas. Küla asub valla lääneosas merepinnast 85 meetri kõrgusel. See jääb valla keskusest Laidist 8, piirkonna keskusest Kuldīgast 36 ja Riiast 165 kilomeetri kaugusele.
Külas on raamatukogu ja Valtaiķi postkontor.
Sermīte kujunes Sermite mõisa ("Sergemiten") juurde. Nõukogude perioodil oli see kolhoosi "Uzvara" keskasulaks.
Külas kasvav pärn ümbermõõduga 3,9 meetrit on looduskaitse all. 
Aastal 2005 oli külas 280 elanikku. Aastal 2018 oli elanikke 195, aastal 2020 aga 191.
Vanga (Laidi vald)

Vanga on küla ("mazciems") Lätis Kuldīga piirkonnas Laidi vallas. Küla asub valla loodeosas merepinnast 70 meetri kõrgusel. See jääb valla keskusest Laidist 11, piirkonna keskusest Kuldīgast 29 ja Riiast 176 kilomeetri kaugusele.
Vanga kujunes Vanga mõisa ("Wangen") keskuse juurde. Teise maailmasõja ajal asus mõisa häärberis saksa vägede staap.
Vangas asuva mõisaaida uksepiidad on kunstimälestistena riikliku kaitse all.
Aastal 2005 oli külas 80 elanikku. Aastal 2018 oli elanikke 35, aastal 2020 aga 29.
Baligród

Baligród on küla Poolas Podkarpacie vojevoodkonnas Lesko maakonnas, Baligródi valla halduskeskus. Baligród asub Slovakkia piirist umbes 18 km kaugusel, Leskost ligikaudu 14 km lõunas.
Baligródi on esmamainitud 1552. aastal, linnaõigused sai 1634. aastal. Baligród kaotas linnaõigused 1915. aastal.