Fjärd

Fjärd (hääldusega "fjäärd"; rootsi keeles "fjärd", inglise keeles "fjard", soome keeles "selkä") on fjordiga võrreldes topograafiliselt ühtlasem veega üle ujutunud lõhang, olemuselt liustikutekkeline kitsas ja piklik väin või kiillaht.
Tüüpiliselt on need kitsalt madalate sügavuste ja laugjalt kumerate kallastega ning ulatuvad kiiludena kaugele sisemaale. Lõhestunud ja hargnevate kitsustena lahutavad need saari, neemi, poolsaari ja maismaad, eelkõige rühmiti Fennoskandias. 
Etümoloogia.
Dialektika.
"Fjärd" ja "fjord" on etümoloogiliselt samaväärselt tuletatud mõisted põhjagermaani keeltes. Rootsi keelde tuletub esimene sõna teisest sõnast, mis on omane norra keelele, mis pärineb omakorda vanapõhja keelest (vt "fjǫrthr"). Erinevus on seega peamiselt dialektiline — mõlemad tähendasid algselt meresõitjatele läbitavat kitsast "sõiduvett" ehk "laevatatavat veeteed".
"Fjärdidena" võib vaadelda madalate reljeefidega rannikuid ja järvestikke Rootsis ja Soomes, samas kui eelnenud keelekasutus "fjordidest" domineerib Norra mägiselt kõrgete reljeefidega rannikute kohta Põhjameres ja Norra meres. Tulemaa saartel kutsutakse viimaseid indogermaani keelte eeskujul "fiordo"-deks ning Uus-Meremaa saartel ka "fiord"-ideks (maoori keeles "tai matapari").
Rootslaste asustatud rannikutel Skandinaavias esinevad lisaks "fjärden"-lõpulised järvenimetused. Need pärinevad möödunud aegadest, mil samad veekogud olid veel riimveelised merelahed, mis maakerke tulemusel on ahenenud ja merest eraldunud, kuigi nimetused on keeleliselt jäänud samaks. "Fjärd"-lõpulisi geograafilisi nimetusi leidub "fjordide" kõrval ennekõike sisemerelistest Põhjamaadest. Islandil ja Fääri saartel nimetatakse mõlemaid "fjörður"-ideks (fäärikeelse ortograafiaga "fjørður"). Kõigiti on nendele sõnadele, erinevates keeltes, ühine viide laevateedele.
Lisatähendused.
"Förde" (saksa keeles) ja "firth" (inglise keeles) on samaväärselt tuletatud sõnad, mis kirjeldavad veelgi tasastemate reljeefidega rannikuid. Kuid, neid on iseloomustanud mudased tasandikud ja soised suudmealad ning lammid. Neid esineb rohkem Põhja-Saksa madalikul (kus leidub hulgim nii veega täitunud kui soostunud sölle), Jüüti poolsaarel ja Briti saartel.
Mõiste.
"Fjärde" esineb rohkesti põhjapoolusele lähemal asuvas parasvöötmes ja arktilises kliimavöötmes. Antarktika on lõunapoolusel seevastu suuresti jääga kaetud, ja sealne järsk topograafia vähem kultuuriliselt teada-tuntud. Mõiste kirjeldab enim geoloogiliste jõudude kui ka liustike toimel tekkinud pinnavorme Euroopas ning harvem Ameerikas ja Okeaanias.
Hüdroloogiliselt.
Weichseli jäätumise nüüdseks sulanud liustike lehtersuuetena, graniiti uuristunud orgude ja lohkudena, seostatakse mage- või riimveega täitunud sälke eeskätt Bornholmi vesikonnaga, Gotlandi vesikonnaga, Ahvenamerega, Ahvenanraumaga, Selkämerega, Merenkurkkuga, Perämerega, Saaristomerega ja Soome lahega.
Geoloogiliselt.
"Fjärdid" on veega ujutunud madalad ja võrdlemisi laugemad ruhiorud, st kunagiste liustike liikumisteed. Läänemere-äärsetel aladel esineb neid maakoore pealiskorras enim seal, kus domineerivad paleoproterosoikumi vältel Svekofenni orogeneesi ehk intensiivselt kurrutava ja deformeeriva mäetekkeprotsessi käigus tekkinud kristalsed kivimid. Kaljustena paljanduvad need mererannikute sälkudel (vrd soome keeles "merenselkä"), kuid ka järvestike sälkudel (vrd soome keeles "järvenselkä"). Need on erodeerunud ning täitunud kohalike setete ja kivimite kogumitega (sh rändrahnudega), mida hajutavad vooluveed ning merepinnatõus pärast viimast jääaega.