tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Maris Mägi

Maris Mägi (sündinud 11. augustil 1987 Tartus) on endine Eesti sprinter ja tõkkejooksja.
Ta lõpetas aastal 2006 Miina Härma Gümnaasiumi ja aastal 2010 inglise filoloogina Tartu Ülikooli.
Märtsis 2011 püstitas ta Austraalias Sydneys toimunud võistlustel 400 meetri jooksus uue isikliku rekordi 52,21 (senine rekord oli 52,68).
23. jaanuaril 2010 püstitas Maris Mägi Viinis peetud rahvusvahelisel kergejõustikuvõistlusel uue Eesti siserekordi 400 meetri jooksus. Uus Eesti ja ühtlasi ka Mägi tippmark on 52,98 sekundit. Senine Eesti rekord 53,16, püstitatud kergejõustiku Euroopa meistrivõistlustel Birminghamis, kuulus samuti tema nimele.
25. juunil 2010 püstitas Maris Mägi kergejõustiku Bigbank Kuldliiga etapil Kohilas 300 meetri jooksus uue Eesti tippmargi 37,95. Eelmine tippmark 38,19 kuulus Egle Uljasele.
28. juulil 2013 püstitas Mägi Eesti meistrivõistlustel 400 meetri tõkkejooksus Eesti rekordi ajaga 56.56.
2017. aastal teatas ta sportlaskarjääri lõpetamisest.
Isiklikku.
Tema vend Rasmus Mägi on samuti kergejõustiklane, poolõde Kadri Jukk on võimleja. Ema Anne Mägi (Anne Sookael) ja isa Taivo Mägi on endised kergejõustiklased ja treenerid. Tal on elukaaslase Norbert Hurdaga poeg.
Nurhaci

Nurhaci (mandžu ; hiina 努爾哈赤; lihtsustatud kirjas 努尔哈赤; "pinyin"is Nǔ'ěrhāchì 21. veebruar 1559 – 30. september 1626) oli mandžu väepealik, kes ühendas tšurtšeni hõimud üheks rahvaks, mis 1644. aastal haaras Qingi dünastia kaudu võimu kogu Hiina üle.
Ta sündis Suksuhu jõe hõimu pealiku Taksi esimese pojana. Nurhaci tõusis Jianzhou tšurtšenide pealikuks. Ta tunnistas Mingi dünastia ülemvõimu ja viis aastatel 1590–1615 kaheksa korda andamit Pekingisse. 1593. aastal ründasid teda üheksa ühinenud mandžu hõimu, kuid Nurhaci lõi neid Gure lahingus. Üksteise järel alistas ta seejärel mandžude hõimud.
1599. aastal lasi ta luua mongoli kirja eeskujul mandžu kirja ning organiseeris oma sõjaväe Kaheksaks Lipkonnaks (八旗制度), mis rahuajal olid haldusüksusteks. Hiljem lisandusid kaheksa mongoli ja kaheksa hiina lipkonda. 1603. aastal määras Hiina keiser piiri Hiina ja Nurhaci valduste vahel. 1606. aastal andsid mongolid Nurhacile Kundulun khaani tiitli. 1616 kuulutas Nurhaci ennast Hilise Jini dünastia esimeseks khaaniks. 1618 kirjutas ta manifesti Seitse suurt pahameelepõhjust, milles loetles Mingi dünastia kuritegusid ja vallutas seejärel Hiina garnisonilinna Fushuni. Kevadel 1619 lõi ta sõjavägi Sarhu mäe lähedal karistusretkele saabunud Hiina väge, mida juhtis kindral Yang Hao ja kuhu kuulus eri andmetel 200 000 kuni 500 000 meest. 1621. aastaks oli tema võimu all kogu Liaodang ja umbes 1 miljon hiinlast. Paljud hiinlased tehti orjadeks. Siiski oli Nurhaci sunnitud edasitungist loobuma, sest hiinlased paigutasid Suure Hiina müüri taha portugallastelt saadud kahurid, kuid mandžudel tulirelvi ei olnud.
1625 viis ta oma pealinna Mukdeni ning lasi sinna ehitada palee. 1626. aastal sai ta esimese suurema kaotuse kindral Yuan Chonghuani juhitud Hiina vägedelt. Ningyuani lahingus sai ta haavata kahurilasust. Ta taganes Mukdeni ning suri seal saadud haavadesse.
Nurhacil oli mitu naist. 1588 abiellus ta Xiao Ciga. 1602. aastal abiellus ta Abahaiga Ula Nara hõimust, kes kandis valitsejannana nime Xiao Lie Wu.
Pärast Nurhaci surma sai Mandžu riigi valitsejaks tema kaheksas poeg Huang Taiji, kellest sai Hiina Qingi dünastia esimene keiser.
Nurhaci on maetud Fulingi mausoleumi, mis asub Shenyangi idaosas.
Kristel Eeroja-Põldoja

Kristel Eeroja-Põldoja (aastani 2001 Kristel Eeroja, sündinud 23. jaanuaril 1970 Tallinnas) on eesti viiuldaja. 
Ta on lõpetanud 1988. aastal Tallinna Muusikakeskkooli Tiiu Peäske klassis ja 1993. aastal Tallinna Konservatooriumi professor Jüri Gerretzi viiuliklassis. 
Aastatel 1988–1998 töötas ta Tallinna Muusikakeskkoolis viiuliõpetajana ning oli samal ajal ka Tallinna Kammerorkestris II viiulirühma kontsertmeister. 
Aastatel 1997–2006 oli ta Pärnu Linnaorkestri kontsertmeister ning aastatel 1998–2013 Vanemuise sümfooniaorkestri kontsertmeister. Alates 1998. aastast on ta olnud Heino Elleri Muusikakooli viiuliõpetaja, alates 2011. aastast ka viiuliosakonna juhataja. 
Ta on esinenud nii solistina kui ka paljudes kammerkoosseisudes. 
Kristel Eeroja-Põldoja on Tartu Keelpillikvarteti (2006) asutajaliige.
Voodi

Voodi (ka: säng) on magamiseks mõeldud mööbliese. 
Voodi oli kasutusel juba Vana-Egiptuses. Euroopas magati veel keskajalgi mitmekesi koos. Üksimagamine oli vaid ülikute eesõigus. Eesti vanas rehetoas magati lavatseil, pinkidel, ahju peal või põrandal. Seesugune komme kestis 19. sajandi keskpaigani, seejärel muutus eraldi voodi üldiseks.
Tänapäeval valmistatakse voodeid erinevast materjalist raamide ja madratsitega. Toodetakse nari-, kapp-, laud-, võre-, kompaktvoodeid, pesukastiga, öökappidega, ülestõstetavaid voodeid, multifunktsionaalseid voodikomplekte.
Voodi Eesti talus.
Voodit nimetati varasemal ajal Eesti eri piirkondades veel järgmiselt: "ase", "koigas", "kravatt", "oete", "kripka", "kroika", "seeka" jne.
Voodi sai taludes tuntuks 18. sajandil. Esialgu oli voodi kasutusel vaid taluperemehe ja -perenaise magamisasemena. Teised pereliikmed hakkasid voodites magama pärast seda, kui eluruumidena võeti kasutusele kambrid. Vanemad voodid olid lühikesed, postjalgadel ning laiade kaunistuseta külg- ja otsalaudadega, mis olid tapitud. Voodisse mineku ja voodil istumise tegi hõlpsamaks külglaua keskosa ülemise ääre sisselõige ehk "kamp", otsalauad olid mõnikord kaunistusega. Voodi põhjale pandi lahtisi õlgi, mida kattis takune lina ehk "sängipalakas", peaaluseks oli "peapakk" (hiljem padi). 
19. sajandi lõpul tulid kasutusele põhuga täidetud voodikotid, aluslinad ja padjapüürid olid kaunistatud heegelpitsiga, voodi kaeti kirjatud vaibaga. Voodeid valmistasid sageli tislerid tellimise järgi, need olid kõrgete otsalaudadega ning kaunistatud nuppude ja lõigetega, tihti värvitud. Abieluvoodid olid laiemaks tõmmatavad, kahe poole ja kuue jalaga, neid võis õhtul lahti tõmmata ja hommikul kokku panna. Lihtsamateks magamisasemeteks olid pukkidele asetatud pulk-, laud- või nöörpunutispõhjaga koikud.
Dominique Alexandre Godron

Dominique Alexandre Godron (25. märts 1807 Hayange – 16. august 1880 Nancy) oli prantsuse arst ja botaanik.
Ta õppis Strasbourgi ülikoolis arstiteadust ning tegutses seejärel nii arsti kui ka loodusteadlasena. Ta töötas Nancys loodusteaduste professori ja dekaanina. Ta rajas Nancy loodusloomuuseumi ja korraldas ümber botaanikaaia, mis hiljem nimetati tema auks Dominique Alexandre Godroni botaanikaaiaks.
Dominique Alexandre Godron avaldas muu hulgas aastal 1843 Lorraine'i piirkonna taimi kirjeldava teose "Flore de Lorraine" ning koos Jean Charles Marie Grenier'ga Prantsusmaa taimestikku kirjeldava teose "Flore de France". 
Tema kirjeldatud taksonitele lisatakse autorilühendina Godr..
Joseph Philippe de Clairville

Joseph Philippe de Clairville (1742 – 31. juuli 1830) oli prantsuse päritolu Šveitsi botaanik ja entomoloog.
Tema mardikaliste kogu säilitatakse Baseli loodusloomuuseumis. Ta uuris ka kahetiivalisi ja kiililisi.
1798. aastal ilmus Zürichis tema teos "Helvetische Entomologie".
Tema kirjeldatud taksonite juurde märgitakse autorilühend Clairv..
Indianapolis Colts

Indianapolis Colts on Ameerika Ühendriikide Ameerika jalgpalli liigas NFL osalev meeskond. Tema kodulinn on Indianapolis ja kodustaadion Lucas Oil Stadium.
Meeskond mängib konverentsi AFC Lõunadivisjonis koos Houston Texansi, Jacksonville Jaguarsi ja Tennessee Titansiga. 
Aastal 1953 asutatud spordiklubi kandis alguses nime Baltimore Colts. Alates 1984. aastast tegutseb ta praeguse nime all. Meeskonna värvid on sinine ja valge. Coltsi logo kujutab sinist hobuserauda.
Oma divisjoni meistriks on Colts tulnud aastatel 1968, 1970, 1975, 1976, 1977, 1987, 1999, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2009 ja 2010. Väljalangemismängudeni on meeskond jõudnud 24 hooajal. Oma konverentsi meistri tiitli on Colts võitnud aastatel 1958, 1959, 1964, 1968, 1970, 2006 ja 2009. Liiga meistriks on meeskond jõudnud viis korda: aastatel 1958, 1959, 1968, 1970 ja 2006.
Indianapolis Coltsi mängujuht ("quarterback") on Andrew Luck. Aastatel 1998–2011 oli mängujuht Peyton Manning. Meeskonna tuntumate mängijate seas on ka lööja ("kicker") Adam Vinatieri. Varasemate tähtede hulgas on teiste seas ründaja ("running back") Joseph Addai (2006–2011). 
7. veebruaril 2010 peetud XLIV Super Bowlis oli Indianapolis Colts vastamisi New Orleans Saintsiga ning kaotas 17:31.
2010. aasta hooajal võitis Colts oma divisjoni ja pääses väljalangemismängudele. Ta kaotas esimeses ringis New York Jetsile.
Seattle Seahawks

Seattle Seahawks on Ameerika Ühendriikide Ameerika jalgpalli liigas NFL osalev meeskond. Tema kodulinn on Seattle ja kodustaadion Lumen Field.
Meeskond mängib konverentsi NFC Läänedivisjonis koos Arizona Cardinalsi, Los Angeles Ramsi ja San Francisco 49ersiga. 
Seattle Seahawks asutati aastal 1976. Meeskonna värvid on sinine, tumesinine, erkroheline ja valge. Seahawksi logo kujutab kalakotkast, kelle järgi meeskond nime sai.
Seahawks tuli esimest korda liiga meistriks 2013. aasta hooajal, kui alistas 2. veebruaril 2014 peetud Super Bowlis Denveri.
Oma divisjoni meistriks on Seahawks tulnud aastatel 1988, 1999, 2004, 2005, 2006, 2007, 2010 ja 2013. Väljalangemismängudeni on meeskond jõudnud kaheteistkümnel hooajal. Konverentsi meistriks on Seahawks tulnud 2005. ja 2013. aasta hooajal. 
Super Bowlis on Seahawks mänginud kaks korda, enne meistriks tulekut ka veebruaris 2006, mil kaotas Pittsburgh Steelersile.
Meeskonna mängujuht ("quarterback") on Tarvaris Jackson. Aastatel 2001–2010 oli "quarterback" Matt Hasselbeck. Üks abitreener on Rocky Seto.
2010. aasta hooajal võitis Seahawks oma divisjoni. Veerandfinaalis kaotas ta Chicago Bearsile.
Tomáš Verner

Tomáš Verner (sündinud 3. juunil 1986 Písekis) on tšehhi iluuisutaja.
Spordikarjäär.
Ta on pärit Píseki ringkonnas asuvast Borovany külast. Iluuisutamisega hakkas tegelema viieaastaselt ja 12-aastaselt kolis Prahasse, kus olid paremad võimalused treenimiseks. Ka tema vanem vend Miroslav tegeles varem iluuisutamisega.
Tomáš Verner võistleb meeste üksiksõidus ja esindab oma kodumaad Tšehhi Vabariiki. Treenib ta paralleelselt nii Prahas kui ka Oberstdorfis Saksamaal. Tema treener on sakslane Michael Huth ja koreograaf kanadalanna Lori Nichol. Varem on Vernerit treeninud ka Robert Emerson, Vlasta Kopřivová ja Iveta Bidařová.
Aastatel 2002–2004, 2006–2008 ja 2011–2014 on ta olnud Tšehhi meister iluuisutamises, hoides seda tiitlit kokku 10 aastat.
2007. aasta Euroopa meistrivõistlustel Varssavis saavutas ta Brian Jouberti järel meeste üksiksõidus teise koha, 2008. aasta Euroopa meistrivõistlustel Zagrebis tuli aga Euroopa meistriks. 2011. aasta Euroopa meistrivõistlustel Bernis saavutas ta kolmanda koha.
Maailmatasemel on tema parimaks saavutuseks neljas koht 2007. aasta maailmameistrivõistlustel Tōkyōs.
Isiklikku.
2010. aastal sai ta Praha Karli ülikoolis bakalaureusekraadi kehakultuuri ja spordi alal. Praegu jätkab ta õpinguid magistriõppes.
Ta räägib lisaks tšehhi keelele inglise, saksa ja veidi ka vene keelt.
Neli aastat oli ta suhtes prantsuse jäätantsija Nathalie Péchalat'ga.
Georg Siimenson

Georg Siimenson (ka Jüri Siimenson; 16. august 1912 Narva – 12. jaanuar 1984 Tallinn) oli Eesti jalgpallur. Mängijakarjääri alustas Tallinna Jalgpalliklubis. Aastast 1932 kuulus Tallinna VS Sport rivistusse. Tulnud kaks korda Eesti meistriks. Koondises mängis 42 kohtumist.
Toomas Kallaste

Toomas Kallaste (sündinud 27. jaanuaril 1971) on endine eesti jalgpallur (kaitsja).
Koondisekarjäär.
Koondisedebüüdi tegi Kallaste 3. juunil 1992 sõpruskohtumises Sloveenia vastu. Ta viibis platsil kõik 90 minutit. See oli koondise esimene kohtumine pärast taasiseseisvumist. Sama mänguga debüteerisid veel Mart Poom, Meelis Lindmaa, Urmas Kaljend, Urmas Hepner, Igor Prins, Risto Kallaste, Martin Reim, Indro Olumets, Sergei Ratnikov, Tarmo Linnumäe, Viktor Alonen, Aleksandr Puštov, Urmas Kirs, Marko Kristal. Mäng lõppes viigiliselt 1:1. Kallaste oli siis 21-aastane.
St. Gallen (täpsustus)

Iirlasest pühaku Galluse (Gall, Gallen) järgi on nimetatud mitmeid kohti:
Securitas AB

Securitas AB on rahvusvaheline turvateenuseid osutav firma, mille peakorter asub Rootsi pealinnas Stockholmis.
Securitas on oma valdkonna üks suurimaid ettevõtteid, millel on 30 riigis kokku üle 250 000 töötaja. Pakutakse tehnilist ja mehitatud valvet, turvakonsultatsioone, sularahatranspordi- ja detektiiviteenuseid.
Ettevõte asutati 1934. aastal Helsingborgis nimega AB Hälsingorgs Nattvakt. Samal aastal võttis selle üle Erik Philip-Sörensen ja muutis järgmisel aastal ettevõtte nime: selleks sai Förenade Svenska Vakt AB. Ettevõte laienes mitme väikese turvafirma ülevõtmise kaudu, esialgu Lõuna-Rootsis. 1949 asutati ettevõttele turvaseadmete teenust osutav tütarettevõte AB Securitas Alarm. 1950. aastatel hakkas ettevõte laienema ka välismaale.
1972 kujundati ettevõte ümber ja tema nimeks sai vanarooma julgeoleku- ja stabiilsusejumalanna Securitase järgi Securitas AB. Ühtlasi võeti kasutusele logo, mis sisaldab kolme punast täppi ja sõna "Securitas". Need täpid sümboliseerivad ettevõtte püsiväärtusi: terviklikkust, valvsust ja abivalmidust.
1976 müüs Erik Philip-Sörensen ettevõtte oma poegadele Järgen ja Sven Philip-Sörensenile. 1981 jagati ettevõte kahe poja vahel nii, et ettevõte jäi Rootsis tegutsema nime Securitas all, aga välismaal hakati tegutsema nime Group 4 (tänapäeval osa turvakontsernist G4S) all. 1983 müüdi Securitas investeerimisettevõttele Skrinet.
Tänapäeval on selle suuromanikud krahv Gustaf Douglas ja ettevõtja Melker Schörling, kes on alates 1993. aastast ka ettevõtte tegevjuht. Douglase kontrollitav Investment AB Latour, mis oli asutatud aasta varem, omandas Securitase 1985. 1989 laienes Securitas taas välismaale, võttes üle Norras, Taanis ja Portugalis tegutsevaid ettevõtteid ning hakates tegutsema ka Ungaris. 1991 noteeriti Securitas Stockholmi börsil. 1990. aastatel laienes Securitas 11 Euroopa riiki. 1999 omandas Securitas Pinkertoni ja teisigi USA piirkondlikke turvaettevõtteid.
Eestis tegutseb täielikult emaettevõttele kuuluv tütarettevõte Securitas Eesti, mille ajalugu ulatub 1996. aastasse.
2009. aasta seisuga oli Securitase ülemaailmne turuosa turvateenuste osutamises 11%. Euroopas koos Türgiga oli see 18%, Põhja-Ameerikas (USA, Kanada ja Mehhiko) 16%, ülejäänud Ladina-Ameerikas 3% ja mujal maailmas alla 1%. 2011. aastal tegutses ettevõte 45 riigis, sealhulgas Aasias 8 riigis, aga Aafrikas üksnes LAV-is.
Securitas

Securitas on ladinakeelne sõna, mis tähendab "muretust", "hooletust" või "julgeolekut".
Selle nime all on tuntud:
Ivan Kanajev

Ivan Ivanovitš Kanajev (Иван Иванович Канаев, 16. oktoober 1893 Peterburi – 1983 Leningrad) oli vene bioloog ja teadusajaloolane.
Üks tema artikkel, 1926. aastal ilmunud "Sovremennõi vitalizm" ("Tänapäeva vitalism") on tekitanud palju vaidlusi autorsuse osas, sest ta ise on öelnud palju hiljem, et see kuulub Mihhail Bahtinile.
Leonhard Kass

Leonhard Kass (22. oktoober 1911 Tallinn – 23. november 1985 Tallinn) oli Eesti jalgpallur.
T-Klaas

T-Klaas oli Eesti heviansambel, mis tegutses aastatel 1986–1988. Ansambli tuntuimaks lauluks on Peeter Volkonski kirjutatud "Meeste laul".
Koosseis.
Ansambliga T-Klaas tegi oma esimese lavadebüüdi Siiri Sisask.
Otto Reinlo

Otto-Aleksander Reinlo (aastani 1935 Reinfeldt; 31. märts 1899 Tallinn – 7. juuli 1974 Tallinn) oli eesti jalgpallur.
Sisuhaldustarkvara

Sisuhaldustarkvara on rühmatöötarkvara pakett, mis võimaldab ühest keskusest hallata erinevaid infovooge, näiteks uudiseid, kalendrit, kirjavahetusdokumente ja üldist arutelu mingil teemal, hoides alal ka seosed eri objektide ja tegevuste vahel. 
21. sajandi alguses kasutatakse sisuhaldustarkvara peamiselt veebiserverites ja veebibrauseritega.
Laanenäär

Laanenäär ("Perisoreus infaustus") on linnuliik vareslaste sugukonnast laanenääri perekonnast.
Levila.
Laanenäär on levinud Euraasia taigavööndis Skandinaavia poolsaarest kuni Anadõri piirkonna, Sahhalini ja Primorjeni. Ta on paigalind.
Eestis on ta haruldane juhukülaline, keda igal aastal ei kohata.
Välimus.
Linnu üldpikkus on 25–31 cm. Tal on põhiliselt hallpruunides toonides kohev sulestik ja üsna pikk saba. Sugupooled ja noorlind on sarnased. Laanenäär on elava loomuga uudishimulik ja liikuv lind. Ta lendab kergelt ja hääletult, ajades seejuures saba lehvikuna laiali.
Häälitsusi on mitmesuguseid, sealhulgas matkimishäälitsusi. Laul on vaikne ning kostab vaid mõnekümne meetri kaugusele.
Varieeruvus.
Laanenääri alamliikide täpne arv pole teada. Näiteks Vaurie järgi eristatakse laanenääril kümme alamliiki.
Elupaik.
Laanenäär elab tihedates okasmetsades. Eelistab metsamassiivi siseosasid. Põhja-Euroopa samblikurohketes kuusikutes on ta iseloomulik lind.
Pesitsemine.
Laanenäär on küllaltki varane pesitseja. Kesk-Soomes on kurn täis märtsis. Laanenäär moodustab paari ilmselt kogu eluks. 
Pesaterritoorium on suur. Pesa on tugev ja koosneb oksaraagudest, samblikust, sulgedest ja samblast. Sügav pesalohk on paksult vooderdatud sulgede, karvade ja pehme taimse materjaliga. Pesa asetseb vastu okaspuu tüve 2–6 meetri kõrgusel. Kurnas on kolm kuni viis, keskmiselt neli muna. Munad on sinakasrohelised või rohekashallid, pruunide ja hallide tähnide ning laikudega. Haudumine algab esimese muna munemisest ja kestab umbes kaks ja pool nädalat. Noored saavad lennuvõimelisteks juunis, juuli algul. Nad jäävad oma sünnikohta mõnikord kuni aastaks, enne kui edasi liiguvad. 
Mittepesitsevad laanenäärid moodustavad väikseid salkasid.
Toitumine.
Laanenäär on segatoiduline. Tema menüüsse kuuluvad mitmesugused marjad, puuviljad, putukad ja putukavastsed, nälkjad, teod, hiired, väikeste lindude munad, lisaks raiped ja inimeste toidujäätmed. Viimast tulevad nad sageli laagripaikadest otsima. Kogub talvevarudeks putukaid, seemneid ja marju, peamiselt mustikaid, mida peidab koorepragude ja samblikutortide vahele. 
Toitu otsib nii puude otsas kui maas. Sarnaselt tihastega võib rippuda oksal, selg allapoole.
Kaitse.
Laanenääri peetakse soodsas seisundis olevaks liigiks. Kuigi tema levila on ulatuslik, pole ta igal pool tavaline.
Soomes on laanenääri arvukus järjekindlalt vähenenud, põhjusteks on ilmselt vanade okasmetsade raie, ja võimalik konkurents ning röövlus pasknääri poolt, kes levib järjest põhja poole. 2007. aastal oli laanenäär Soomes aasta lind.
Laanenäär (perekond)

Laanenäär ("Perisoreus") on Euraasias ja Põhja-Ameerikas levinud kolme liigiga perekond vareslaste sugukonnast.
Keskkonnapoliitika

Keskkonnapoliitika on ametlikult kinnitatud põhimõtete, väärtushinnangute, kavatsuste, strateegiliste sihtide ja tegevuseesmärkide kogum, mis põhineb riigi õigusaktidel ning on avaliku, era- ja mittetulundussektori tegevusjuhis keskkonnaküsimustes. 
Keskkonnapoliitika olulised valdkonnad on keskkonnakorraldus, looduse mitmekesisuse kaitse, loodusvarade kasutus, jäätmekäitlus, veekaitse ja -kasutus jne. 
Keskkonnapoliitikat teostab enamasti riik, kuid seda võivad kujundada ja mõjutada ka ettevõtted ja organisatsioonid.
Heinrich Paal

Heinrich Paal (6. juuli 1895 Rakvere – 20. september 1942 Vjatlag, Kirovi oblast) oli eesti jalg- ja jääpallur. Tegeles ka kergejõustikuga ning oli treener.
Paal võitles Vabadussõjas, kuulus Kaitseliitu. NKVD arreteeris ta 12. veebruaril 1941 Tallinnas, ta suri vangilaagris.
Aastatel 1920–1930 mängis Paal Eesti jalgpallikoondises ja osales ka 1924. aasta suveolümpiamängudel. 24. juulil 1923 lõi ta Tallinnas Kalevi aias Eesti jalgpallikoondise esimese värava koduväljakul.
Esindas Eestit ka jääpallis ning mängis koondises kokku 8 mängu.
Frantšeska Jarbussova

Frantšeska Jarbussova (vene keeles Франческа Альфредовна Ярбусова; sündinud 13. oktoobril 1942 Almatõs) on vene animafilmikunstnik.
Töötas Sojuzmultfilmis, kus tema esimeseks multifilmiks oli "Vedur Romaškovost" (1967).
Frantšeska Jarbussova on illustreerinud raamatu "Siil udus". 
Tema abikaasa on multifilmide lavastaja ja animaator Juri Norštein.
Mirko Vučinić

Mirko Vučinić (sündinud 1. oktoobril 1983 Nikšićis Jugoslaavias) on Montenegro endine jalgpallur (ründaja).
Klubikarjääri jooksul mängis ta muuhulgas Itaalia kõrgliiga Serie A klubides US Lecce (2000–2006), AS Roma (2006–2011) ja Torino Juventus (2011–2014).
Montenegro koondises mängis Vučinić aastatel 2007–2017 ja tõi koondises kokku 17 väravat. Aastatel 2005–2006 mängis ta kolm mängu ka Serbia ja Montenegro koondises. 17. oktoobril 2007 lõi ta värava mängus Eestiga.
Piret Saluri

Piret Saluri (neiupõlvenimega Piret Rõuk; sündinud 22. oktoobril 1943 Tallinnas) on eesti tõlkija ja diplomaat. 
Haridus.
Piret Saluri õppis Märjamaa Keskkoolis ja Tallinna 21. keskkoolis (lõpetas 1962). 1962. aastal astus ta Tartu Riiklikku Ülikooli õppima arstiteadust. 1971. aastal lõpetas Saluri TRÜ eesti filoloogia erialal ajakirjanduse eriharus diplomitööga "Isikuintervjuu mõnedest probleemidest" (juhendaja Helle Tiisväli).
Töökäik.
Saluri töötas aastatel 1964‒1972 Eesti Televisioonis, algul laste- ja noortesaadete, hiljem kirjandussaadete toimetajana, ning aastatel 1972‒1975 ajakirjade Pioneer ja Täheke toimetuses. 1975‒1990 oli ta vabakutseline tõlkija. 
Aastail 1991–1995 töötas ta Eesti saatkonnas Helsingis I saatkonnasekretärina ja 1995–2002 Vabariigi Presidendi protokolliülemana.
Loominguline tegevus.
Piret Saluri on tõlkinud eesti keelde üle poolesaja teose, peamiselt soome keelest, vähemal määral inglise ja vene keelest. Saluri tõlgete seas on nii soome ja vene klassikute teoseid (Vassili Aksjonov, Pentti Saarikoski, Paavo Haavikko, Mika Waltari, Marja-Liisa Vartio, Antti Tuuri, Antti Hyry, Olli Jalonen, Sirpa Kähkönen) kui ka lastekirjanduse tippteoseid (Elwyn Brooks White'i "Charlotte koob võrku", Hannu Mäkelä "Hobune, kes kaotas prillid ära" ja "Härra Huu"), samuti esseistikat ja aimekirjandust (Olavi Paavolaineni "Külalisena Kolmandas Reich'is", Kai Laitineni "Soome kirjanduse ajalugu", Matti Klinge "Soome lühiajalugu", Jussi Talvi "Gastronoomia ajalugu") ning kuuldemänge (Kaj Kalini "Veres", Hannu Mäkelä "Leino läheb Eestisse" ja "Tema uue elu algus", 1990, Paavo Haavikko "Kuningas Harald Pikaealine", Markku Envalli "Härra Clay lugu", 1997, Lasse Raustela "Murri-Purri surm", 1989, Pentti Saarikoski "Maria ja Metodius" ja "Kauri põld"). Soomes tegutsev Mika Waltari Selts kirjeldas Salurit oma auliikmeks kutsudes tema tõlkeid järgmiselt: "Piret Saluri on suutnud tabada Waltari stiili kuni peensusteni: neis raamatuis räägib Mika Waltari meiega eesti keeles!".
Piret Saluri on Soome Kirjanduse Seltsi kirjavahetajaliige (1987), Soome Tõlkijate ja Tõlkide Liidu liige (1988) ja Eesti Kirjanike Liidu liige (1990). Aastatel 2020–2022 oli ta Sihtasutuse Kultuurileht nõukogu liige.
Isiklikku.
Eesti sõjaväelane, riigiametnik ja poliitik Theodor Rõuk oli Piret Saluri vanaisa.
1966. aastast oli ta abielus kirjanik Rein Saluriga.
Silvan Zurbriggen

Silvan Zurbriggen (sündinud 15. augustil 1981 Brigis) on Šveitsi mäesuusataja.
Zurbriggeni parim saavutus tippvõistlustel on seni 2003. aasta maailmameistrivõistlustel Sankt Moritzis slaalomis saadud teine koht. Samadel võistlustel oli ta Alpi kahevõistluses viies. Kaks aastat hiljem Bormios peetud 2005. aasta MM-il sai ta Alpi kahevõistluses 5. ja slaalomis 7. koha. 2006. aasta olümpiamängudel Torinos oli ta slaalomis viieteistkümnes ja Alpi kahevõistluses katkestas. 2007. aasta MM-il Åres sai ta Alpi kahevõistluses kaheksanda koha ja ülisuurslaalomis neljateistkümnenda koha ning slaalomis sõitis rajalt välja ja katkestas. Val-d'Isère'is toimunud 2009. aasta MM-il sai ta Alpi kahevõistluses 4. koha. 
Maailma karikasarjas osales Zurbriggen esimest korda 20. jaanuaril 2002 Kitzbühelis slaalomis, kuid pidi rajalt väljasõidu pärast võistluse katkestama. Esimest korda jõudis ta MK-etapil poodiumile 2004. aasta detsembris Sestrierees, kus sai teise koha slaalomis. Esimest korda jõudis ta poodiumi kõrgemale astmele 25. jaanuaril 2009 Kitzbühelis, kus võitis Alpi kahevõistluse. 
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Maailma karikasarja etapivõidud.
Silvan Zurbriggen on osalenud () 248 MK-etapil ja jõudnud poodiumile 13 korral, millest kahel korral kõige kõrgemale astmele.
Erich Segal

Erich Wolf Segal (16. juuni 1937 New York – 17. jaanuar 2010 London) oli Ameerika Ühendriikide kirjanik.
Haridus.
1958. aastal lõpetas ta Harvardi ülikooli, 1959 sai magistrikraadi ja 1965 doktorikraadi. Õpetas klassikalist kirjandust Harvardi, Yale'i ja Princetoni ülikoolis.
Looming.
1967. aastal kirjutas ta stsenaariumi biitlite animafilmile "Kollane allveelaev". 
1970. aastal ilmus tema romaan "Armastuse lugu". Selle põhjal kirjutas ta stsenaariumi mängufilmike "Love Story" (režissöör Arthur Hiller). Film kandideeris ühtekokku seitsmele Oscarile (teiste seas ka parima stsenaariumi auhinnale) ning võitis parima algupärase muusika auhinna (helilooja Francis Lai). 
Eesti keelde tõlgitud teosed.
Eesti keeles on Segali teostest ilmunud "Armastuse lugu" (1972, 1992 ja 2016; tõlkija Katrin Hiedel), "Oliveri lugu" (1993; tõlkijad Erkki Sivonen ja Sirje Veski)" ning romaanid "Arstid" (2000; tõlkija Laine Hone) ja "Lend" (2001; tõlkija Laine Hone).
Alofi saar

Alofi on saar Vaikses ookeanis, mis kuulub Prantsusmaa meretagusele alale Wallisele ja Futunale ning on üks Horni saartest.
Saar on peaaegu asustamata. 2003. aastal elas saarel 2 inimest ja 2008. aastal vaid 1. Enne kontakti eurooplastega oli Alofi peaaegu sama tihedalt asustatud kui naabersaar Wallis. Endised külad olid Sologa (põhjas), Sa'avaka (kagus), Alofitai (läänes) ja Mua (loodes). Mõnedel kaartidel on märgitud ka Gaino küla põhjas. Alofit eraldab Futunast vaid 1,6 km laiune Chenal Saini väin. Need Futuna elanikud, kel on Alofil aed või istandus käivad seda igal laupäeval hooldamas. Populaarne põllukultuur on tubakas. Alofi saar on Futuna Alo hõimu valdus.
Saare pindala on 32 km² ja Mont Kolofau (tuntud ka kui Mont Bougainville) ulatub 410 m üle merepinna. 70% saarest on kaetud metsaga.
Alofi ja Futuna avastasid eurooplaste jaoks 1616. aastal hollandi meresõitjad Jacob Le Maire ja Willem Corneliszoon Schouten.
Aprikoos

Aprikoos on aprikoosipuu vili. See on luuvili, sarnaneb virsikuga, kuid on palju väiksem. Vili on pisut sametine, kollane kuni onranžikaspunane, punakate põskedega. Olenevalt sordist ja kasvualast on viljade suhkrusisaldus väga erinev, kõikudes 4–20% vahel. Euroopas kasvatavate aprikooside suhkrusisaldus on tavaliselt 6–12%. Peamine suhkur on sahharoos. Pektiinaineid leidub viljas 0,1–1,1%. Eriline tähtsus on aprikoosil karoteeni (A-provitamiin) suure sisalduse tõttu, ta on tervistav puuvili.
Aprikoosid on magusad ja mahlased, neid süüakse värskelt, neist tehakse marmelaadi, mahla ja ka kuivatatakse. Tervelt kuivatatud aprikoose kutsutakse urjukiks, poolitatud ja ilma luuta kuivatatuid kuragaaks.
Luuseemneid kasutatakse mandli aseainena kondiitritööstuses, ka valmistatakse neist mandliõli asendajat marmotiõli.
Tavaliselt tehakse martsipani kahest osast mandleist ja ühest osast suhkrust, lisatakse kartulitärklist. Kui selles retseptis mandlid asendada aprikoosi- või virsikuseemnetega, siis saadakse martsipani asendaja persipan.
Toodang, toiteväärtus ja biokeemiline koostis.
2012. aastal toodeti maailmas 3,96 miljonit tonni aprikoose ja aprikoosiistandike kogupindala oli 0,49 miljonit hektarit. Aminohapetest sisaldavad virsikud kõige rohkem aspartaamhapet (100 g kohta 0,31 g).
Päivi Istala

Päivi Kaarina Istala (endine nimi Päivi Kaarina Istala-Vilpponen; sündinud 31. märtsil 1947 Imatras) on soome ajakirjanik.
Ta lõpetas 1971. aastal Helsingi Teatrikõrgkooli dramaturgi erialal ning töötas 1975–1981 Kemi linnateatri juhatajana.
Ta oli aastatel 1967–2011 Yleisradio toimetaja.
Ta on Soome Valge Roosi Rüütelkonna teeneteristi kavaler.
Jugapuulised

Jugapuulised ("Taxaceae") on igihaljaste okaspuude sugukond okaspuulaadsete seltsist.
Jugapuuliste sugukonda kuulub kolm perekonda 7–12 liigiga. Mõnikord arvatakse jugapuuliste hulka ka kolme perekonnaga peajugapuulised ("Cephalotaxaceae"). Varem arvati jugapuuliste sugukonda ka pähkeljugapuu ("Torreya") ja urbjugapuu ("Amentotaxus") perekond, mis nüüd on paigutatud peajugapuuliste sugukonda.
Sugukonda kuuluvad tugevalt hargnevate okstega põõsad ja väikesekasvulised puud. 
Eestis kasvab pärismaisena jugapuu perekonda kuuluv harilik jugapuu.
Taavi Rand

Taavi Rand (sündinud 17. juulil 1992 Tallinnas) on endine eesti iluuisutaja, jäätantsija. Tema partneriks oli Irina Štork.
Tema ema Lea Rand on iluuisutamistreener ja vend Kristjan samuti endine iluuisutaja.
Karjäär ja saavutused.
Taavi Rand on koos Irina Štorkiga tulnud neli korda Eesti meistriks jäätantsus.
Juunioride maailmameistrivõistlustel 2007. ja 2008. aastal saavutas Taavi Irinaga 22. koha, 2010. aastal 28. koha, 2011. aastal 10. koha ja 2012. aastal 11. koha.
Koos Irinaga esindas ta Eestit Vancouveri taliolümpiamängudel, kus lõppvõistlusel jäädi viimasele, 23. kohale.
2012. aastal Sheffieldis toimunud Euroopa meistrivõistlustel tuli paar Taavi Rand – Irina Štork 28 paari hulgas 14. kohale. Sama aasta maailmameistrivõistlustel tulid nad 22. kohale.
Zagrebis toimunud 2013. aasta iluuisutamise Euroopa meistrivõistlustel saavutas Taavi Irinaga 11. koha.
2015. aastal teatas karjääri lõpetamisest.
Kaunase Žalgiris

Kaunase Žalgiris on Leedu kõige vanem ja tituleeritum korvpalliklubi. 
Spordiühing Žalgiris loodi 1944. aastal ja sama aasta 13. oktoobril peeti esimesed võistlused. Esimest korda võitis Žalgirise meeskond NSV Liidu meistrivõistluste kuldmedalid 1947. aastal. Kokku tuli Žalgris NSV Liidu meistriks viiel korral (1947, 1951, 1985–1987), seitse korda tuli hõbedale (1949, 1952, 1980, 1983, 1984, 1988, 1989) ja kuus korda pronksile (1953–1956, 1973, 1978).
1981. osales Žalgiris esimest korda Euroopa karikavõitjate karikasarjas ja jõudis veerandfinaali. 1985. jõuti samas sarjas finaali, kus kaotati FC Barcelonale. 1986. aastal debüteeris klubi Euroopa meistrite karikavõistlustel, kus finaalis kaotas Zagrebi Cibonale. 15. septembril 1986 võitis Žalgrirs Kontinentidevahelise (William Jonesi nimelise) karika, kui finaalis alistas Argentina klubi Ferro Carril Oeste.
1989. aastal jõudis Žalgiris Euroopa karikavõitjate karikasarjas poolfinaali. 1998. aastal võitis Euroopa meistrite karikasarja finaalis Milano Stefaneli 82:67. 1999. aastal tuli Žalgiris finaalivõiduga 82:74 Bologna Kinderi üle Euroliiga võitjaks.
Mängijad.
Aastatel 2009–2010 ja 2013–2016 mängis Kaunase Žalgirises Eesti korvpallur Siim-Sander Vene.
Zabreiko teoreem

Zabreiko teoreem on lemma funktsionaalanalüüsis. See väidab järgmist:
 "loenduvalt subaditiivne poolnorm Banachi ruumil on tõkestatud".
Märkigem, et poolnormi tõkestatus on samaväärne poolnormi pidevusega. Zabreiko teoreemi teeb kasulikuks asjaolu, et mitmed väited lineaarsete operaatorite kohta (nagu Banachi teoreem pöördoperaatorist, Banachi teoreem kinnisest graafikust, Banachi-Steinhausi teoreem, ühtlase tõkestatuse printsiip) Banachi ruumidel on esitatavad väidetena teatud poolnormide pidevuse kohta.
Zabreiko teoreem on nime saanud vene matemaatiku Pjotr Zabreiko järgi.
Loenduv subaditiivsus

Loenduv subaditiivsus on matemaatikas teatavate mittenegatiivsete reaalväärtusega kujutuste teatav omadus. 
Funktsionaalanalüüsis nimetatakse kujutust formula_1 loenduvalt subaditiivseks, kui kehtib
 formula_2,
kus formula_3 ja formula_4 on normeeritud ruum.
Mõõduteoorias nimetatakse kujutust formula_5 loenduvalt subaditiivseks, kui kehtib
 formula_6
kus formula_7 on mõõtuv ruum.
Märkigem, et võrratused on sisukad ka juhul, kui parempoolne rida ei koondu.
Stein Vegard Hagen

Stein Vegard Hagen (30. juuni 1944 Lillehammer – 2. september 2010 Tallinn) oli Norra diplomaat, novembrist 2005 kuni surmani Norra suursaadik Eestis.
Ta lõpetas Oslo Ülikooli õigusteaduse erialal.
Alates 1971. aastast töötas Stein Vegard Hagen Norra välisteenistuses. Ta oli suursaadik Abu Dhabis ning töötas Norra saatkondades Jakartas, Pariisis ja Roomas ning esinduses Euroopa Liidu juures Brüsselis.
Ta õpetas Norra kaitsejõudude kõrgkoolis ning töötas välisministeeriumis juhtivatel ametikohtadel, muu hulgas väliskaubandus-, õigus- ja laevandusosakonnas.
Peep Mardiste

Peep Mardiste (sündinud 13. märtsil 1972 Tartus) on keskkonnakaitsja ja kodanikuühiskonna aktivist. 
Haridus.
Ta on lõpetanud 1996. aastal Tartu Ülikooli geograafia erialal ning saanud 1998. aastal magistrikraadi maastikuökoloogia ja keskkonnakaitse alal. 
Akadeemiline tegevus.
Alestes 2006. aastast on ta pidanud keskkonnateemadel loenguid Tartu Ülikoolis ("Globaalsed keskkonnaküsimused arengugeograafias") ja 2020. aastast Eesti Maaülikoolis ("Praktiline keskkonnakorraldus Euroopa Liidus"). Tema artiklite peateemad on rahvusvaheline keskkonnapoliitika, keskkonnamõjud, kodanikuühiskonna roll, arengukoostöö.
Tegevus kodanikuühendustes.
Mardiste on juhtinud 1993–1996 Tartu Üliõpilaste Looduskaitseringi (TÜLKR), 1998–2005 Eesti Rohelist Liikumist (ERL), kuulunud 1995–2000 Eesti Looduskaitse Seltsi juhatusse, 2002–2012 Tartu Keskkonnahariduse Keskuse nõukogusse, oli aastatel 2008–2011 Eesti Kodanikuühiskonna Sihtkapitali (KÜSK) nõukogu aseesimees. Mardiste on aastast 2017 Eestimaa Looduse Fondi nõukogu liige ja aastast 2019 Supilinna Seltsi ja Eesti Rohelise Liikumise juhatuse liige. Mardiste oli üks Eesti Keskkonnaühenduste Koja (EKO) ja Arengukoostöö Ümarlaua (AKÜ) asutajaid aastal 2002. Mardiste on olnud mitme kodanikuühenduse esindajaks paarikümnes riiklikus juhtrühmas või ekspertkomisjonis, sh Riikliku Arengukava 2004–2006 seirekomisjon, riigi eelarvestrateegia 2007–2010 ministeeriumidevaheline koordinatsioonigrupp, Eesti 2030+ energia teemarühm, looduskaitse arengukava 2035 juhtkomisjon, Euroopa Liidu Struktuurivahendite 2007–2013 keskkonnavaldkonna rakenduskava töörühm, Eesti Kodanikuühiskonna Arengukava (EKAK) rahastamise programmi juhtkomisjon, keskkonnastrateegia 2030 algatusrühm, Keskkonnainvesteeringute Keskuse keskkonnateadlikkuse ekspertnõukogu.
Töö rahvusvahelistes institutsioonides.
Peep Mardiste on tunnustatud keskkonnakaitsja ka väljaspool Eestit. Ta töötas aastail 2007–2008 Brüsselis Euroopa Parlamendi liikme Andres Tarandi nõunikuna keskkonna ja energeetika küsimustes ning aastail 2012–2017 Genfis ÜRO Euroopa Majanduskomisjonis (UNECE) rahvusvahelise keskkonnapoliitika arenguabiprogrammi juhina. Mardiste on olnud paljude Euroopa keskkonnaorganisatsioonide juhatuste liige, mh noorteühendus A SEED (1993–1994), Coalition Clean Baltic (1999–2001), Friends of the Earth Europe (2000–2001), CEE Bankwatch Network (2009–2012 ja alates 2019).
Poliitiline tegevus Eestis.
Mardiste kuulub erakonda Eestimaa Rohelised alates erakonna asutamisest 2006. aastal, on juhtinud selle Tartu piirkonda, oli erakonna volikogu esimees aastail 2010–2012. Ta kandideeris Riigikogu valimistel 2007 (sai 466 häält) ja 2011 (741 häält), Euroopa Parlamendi valimistel 2009 ja 2019 (1100 häält). Oli erakonna linnapeakandidaat Tartus 2009. aasta kohalike omavalitsuste valimistel, sai 577 häält. 
Mardiste on korporatsiooni Ugala vilistlane.
Isiklikku.
Tema isa on Heino Mardiste.
Euroopa maastiku konventsioon

Euroopa maastiku konventsioon (inglise keeles "European Landscape Convention") on üleeuroopaline kokkulepe, mille eesmärk on kaitsta kõiki maastikke ja edendada koostööd maastike hindamisel ja väärtustamisel. 
Konventsioonis sätestatud põhimõtted langevad osaliselt kokku UNESCO maailmapärandi kaitse konventsiooni omadega, kuid Euroopa maastiku konventsioon rõhutab, et igasugune maastik kui inimeste elukeskkond vajab kaitset, hoolt ja kokkuleppeid. 
Eesti allkirjastas konventsiooni 20. detsembril 2017 ning see jõustus Eesti suhtes 1. juunil 2018.
Altpoolt tulev algatus

Altpoolt tulev algatus (inglispärase tõlkelaenuna "bottom-up") on algatus, mis väljendab soovi lahendada probleeme kodanikualgatuse korras ja üldsuse osalemisel, alustades nn rohujuuretasandist või seda vähemalt kaasates.
Dematerialiseerimine

Dematerialiseerimine on kaupade ja teenuste materjali- ja energiakulu vähendamine. 
Dematerialiseerimine tähendab inimeste sõltuvuse vähendamist materiaalsete toodete tarbimisest, toodete asendamist teenustega, kaupade tootmiseks kuluva materjali ja energia olulist vähendamist, toodete muutmist vastupidavamaks ja korduskasutust. Vastupidi keskkonnaprobleemidele lahenduste otsimisele nii-öelda toruotsapõhiselt ehk jäätmete ja heitmete käitlemisega, on dematerialiseerimine allikapõhine strateegia keskkonnaprobleemide lahendamiseks nende tekkekohas. Dematerialiseerimiseks on vaja ressursitootlikkuse märgatavat kasvu, mis viiks majanduskasvu sõltuvuse lõppemiseni loodusvarade kasutuse kasvust, ning keskkonna välismõju arvestamist toodete ja teenuste hinnas – majanduse turuhoobade, näiteks energia- ja ressursimaksude abil.
Eetiline investeering

Eetiline investeering (ka sotsiaalselt vastutustundlik investeering) on investeering, mis ei ole vastuolus keskkonna või inimarengu eetiliste põhimõtetega. 
Eetiline investeering on näiteks kapitali investeerimine ettevõtetesse, kes seeläbi vähendavad oma tegevuse keskkonnamõju ning ühtlasi ei riku ka inimõigusi (näiteks lapstööjõukasutamine).
Energiasääst

Energiasääst ehk säästev energiakasutus (inglise "energy conservation", "energy saving") on inimtegevuse eesmärkide saavutamine (sh tootmine) võimalikult väikesemahulise energiamuunduse arvel.
Energiasäästuks on palju võimalusi, näiteks soojuse ja elektri koostootmine, majade soojusisolatsiooni parandamine ja tarbimisharjumuste muutmine.
Irina Štork

Irina Štork (sündinud 7. aprillil 1993 Tallinnas) on endine Eesti iluuisutaja, jäätantsija.
Tema partner oli Taavi Rand, treener Lea Rand.
Karjäär ja saavutused.
Irina on Taaviga tulnud neli korda Eesti meistriks jäätantsus.
Juunioride maailmameistrivõistlustel 2007. ja 2008. aastal saavutas Taavi Irinaga 22. koha, 2010. aastal 28. koha, 2011. aastal 10. koha ja 2012. aastal 11. koha.
Koos Taavi Rannaga esindas ta Eestit Vancouveri taliolümpiamängudel, kus lõppvõistlusel jäädi viimasele, 23. kohale.
2012. aastal Sheffieldis toimunud Euroopa meistrivõistlustel tuli paar Taavi Rand – Irina Štork 28 paari hulgas 14. kohale. Sama aasta maailmameistrivõistlustel tulid nad 22. kohale.
Zagrebis toimunud 2013. aasta iluuisutamise Euroopa meistrivõistlustel saavutasid nad 11. koha.
2015. aastal teatas karjääri lõpetamisest.
Randristik

Randristik ("Trifolium fragiferum") on mitmeaastane ühekojaline rohttaim liblikõieliste sugukonnast ristiku perekonnast.
Väike taim, õied helelillad.
Taim meenutab valget ristikut, kuid erinevalt sellest lähevad äraõitsenud randristiku õied õhku täis ja muutuvad kerakujuliseks.
Randristik kasvab rannaniitudel. Lääne-Eestis mererannal tavaline taim. 
Õitseb juunist septembrini. Kõrgus 5–20 cm.
Tore vulkaanikell

Tore vulkaanikell ("Brighamia insignis", havai keeles "ʻōlulu" või "alula") on kellukaliste sugukonda vulkaanikella perekonda kuuluv taim.
Tore vulkaanikell on Havai saarte endeem, mis kasvab looduslikult vaid Kauai ja Niihau saarel.
Tal on mitu alamliiki, mida on peetud ka eraldi liikideks.
Taim kasvab kuni 480 m üle merepinna keskmise niiskusega põõsastikes ja kuivades metsades, kus aastane sademetehulk on alla 170 cm. Ta kasvab ka õhukese pinnasekihiga järskudel basaltkaljudel.
Tore vulkaanikell on sukulent ja hoiab toitainete varusid oma tüves. Taime oksteta tüvi on tavaliselt 1–2 m kõrgune, kuid võib ulatuda 5 meetrini. Ülalt kitseneva tüve tipus on lihakad lehed.
Taim õitseb septembrist novembrini. Õied on kollakasvalged ja koondunud õisikutesse, milles on 3–8 õit. Iga õis on 1–3 cm pikkuse varre otsas. Kroonlehti on viis, need on 3–4 mm laiused, kuid kuni 14 cm pikad, moodustades toru. Õie lõhn meenutab kuslapuu lõhna. Taime vili on 13–19 mm pikkune kupar, mis sisaldab arvukalt seemneid. Seemned on munajad ja umbes 1 mm suurused.
Toredat vulkaanikella tolmeldasid looduses peamiselt ööliblikad, kelle imilont ulatus kuni 7–14 cm sügavuse õie põhja. Peamine tolmeldaja, liblikas "Manduca blackburni" on nüüdseks ise haruldane, mistõttu taim peaaegu ei saa looduslikul teel paljuneda. Taimi on tolmeldanud botaanikud. 
Tore vulkaanikell on kriitilises seisundis taim. Niihaul leiti viimane eksemplar 1947. aastal. 1994. aastal oli teada 5 looduslikku asurkonda kokku 45–65 taimega. 2001. aastal oli alles 4 asurkonda 20 taimega, aga 2011. aastal kõigest 10 isendit. Tehistingimustes kasvavaid taimi on märksa rohkem.
Lisaks ohustavad taime võõrliigid, metsistunud kodukitsed ja sead, nälkjad, rotid, tuli ja punaste ämblikulestade "Tetranychus cinnabarinus" levitatav nakkus. Ühe asurkonna lähedalt kulgeb matkarada. Kuna taim kasvab järskudel avatud kaljudel, siis võivad teda kahjustada taifuunid ja maalihked.
Toredat vulkaanikella müüakse ka toataimeks, kuid teda on väga raske kasvatada ja enamasti sureb taim toatingimustes üsna kiiresti. Kuid taimeaias ei ole teda sugugi keeruline kasvatada. Tänu ilutaimeks saamisele on tal lootust pääseda väljasuremisest.
Virsik

Virsik on virsikupuu ("Prunus persica") vili. Ta on luuvili, mis sarnaneb aprikoosiga, kuid on palju suurem. Virsik on 5–10 cm pikk ja kaalub keskmiselt 70–75 g. 
Virsikul on kaunis välimus ja mahlane meeldiva maitsega viljaliha. Virsiku pind on karvane, ühel küljel on madalam või sügavam vagu ja varrepoolses otsas süvend. Enamasti on koor rohekaskollane, erkkollane kuni punane, päikesepoolsel küljel on tavaliselt punane laik. Virsiku viljaliha on valge kuni kollane, mõnedel sortidel ka punane, mahlane, magus ja aromaatne. Luuseeme on 3–4 cm pikk, ovaalne, rõmeline, väga kõva kestaga ja sisaldab palju õlisid.
Virsikud sisaldavad palju A- ja C-vitamiini, samuti rauda, kaaliumi ja kiudaineid.
Oma mahlasuse ja õrnuse tõttu ei talu valminud virsikud pikka transporti ega säilitamist, seetõttu viljad koristatakse pooltoorelt. 
Virsikust toodetakse mahla, kompotti, moosi, kasutatakse ka salatites, pannkookide katteks, jogurtites, pudingites jne. 
Sileda pinnaga virsikuid nimetatakse nektariinideks.
Toodang, toiteväärtus ja biokeemiline koostis.
2012. aastal toodeti maailmas 21,1 miljonit tonni virsikuid ja nektariine, istandike kogupindala oli 1,5 miljonit hektarit. Aminohapetest sisaldavad virsikud kõige rohkem aspartaamhapet (100 g kohta 0,42 g).
Vikertangara

Vikertangara ("Tangara chilensis") on linnuliik tangaralaste ("Thraupidae") sugukonnast.
Ta on levinud Lõuna-Ameerikas Amazonase madaliku lääne- ja põhjaosa niisketes troopilistes ja subtroopilistes metsades. Vikertangara on üks värvikama sulestikuga tangaraid - vanalinnu pea on heleroheline, kurgualune purpurne, eesselg must, tagaselg ja päranipuala on sõltuvalt alamliigist kollane ja punane või üleni punane, muu alapool on türkiissinine. Nokk on must ning jalad hallid.
Ettevaatuspõhimõte

Ettevaatuspõhimõte ehk ettevaatusprintsiip (inglise "precautionary principle") on põhimõte, mille kohaselt tuleb keskkonnaga seotud riski vältida isegi siis, kui ei ole selge, kas tegevusega kaasneb keskkonnamõju ning milline on mõju arvatav ulatus ja iseloom. Ettevaatuspõhimõte sõnastati 1992. aastal Rio konverentsil. 
Ettevaatuspõhimõtte järgi ei tohiks teha otsuseid, kui mingi tegevuse keskkonnamõju on eeldatavasti negatiivne või seda ei teata; otsuse vastuvõtmise korral tähendaks see (suurt) riski keskkonnale.
Michael Wittlich

Michael Wittlich (ka Mihkel Vitsut; 26. september (vkj) 1866 Kunda – 6. veebruar 1933 Tartu) oli eesti keemik.
Hariduskäik.
Michael Wittlich õppis Kunda külakoolis, kus jäi silma John Karl Girard de Soucantonile, kes aitas andekal noormehel haridust omandada ja ülikooli lõpetada. Pärast Rakvere kreiskooli ja Tallinna Reaalkooli lõpetamist õppis Wittlich aastail 1885–1890 Riia Polütehnikumis keemiat.
Kutsetegevus.
Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta 1890–1901 Tallinnas Girardide perekonnaga seotud aktsiaseltsi "R. Mayer" keemiatehases ning oli viimaseil aastail selle tehniline juhataja. Aastatel 1901–1905 tegutses ta insenerkonsulendina firmas "Rosen &amp; Co" ja "Estländischer Landwirtschaftlicher Vereini" juures. Seoses tööga külastas ta paljusid keemiatööstuse ettevõtteid nii kodu- kui ka välismaal ning temast sai hinnatud ekspert keemilise tehnoloogia valdkonnas.
1905. aastal kutsuti Wittlich Riia Polütehnikumi adjunkt-professoriks, kus sai varsti hinnatud pedagoogiks ja teadlaseks. 1910. aastal nimetati ta polütehnikumi korraliseks keemilise tehnoloogia professoriks. Õppetöö ja teadustegevuse kõrvalt tegutses ta keemiateaduskonna dekaani, prorektori ja alates 1916. aastast, mil polütehnikum oli evakueeritud Moskvasse, ka selle rektorina. 1918. aastal viibis ta taas Lätis ning aitas rajada Läti Kõrgemat Kooli.
Eesti iseseisvumise järel pöördus ta tagasi kodumaale ning määrati haridusministri käskkirjaga 20. augustist 1919 Tartu Ülikooli keemilise tehnoloogia professoriks. Aastail 1920–1925 oli Vittlich õppetöö kõrvalt matemaatika-loodusteaduskonna dekaan ja ülikooli valitsuse liige. Ka pärast professoriametist lahkumist 1. jaanuaril 1932 jäi ta ülikooli eradotsendiks, pidades üliõpilastele jätkuvalt erialaseid loenguid.
Teadustegevus.
Michael Wittlich on uurinud suhkru- ja tärklisetööstust ning käärimisprotsesside tehnoloogiat. Ta on uurinud muu hulgas Eesti kohalike kütuste (turba ja põlevkivi) keemilist koostist ning põlevkiviõli otstarbekat kasutamist. Ta on olnud Eesti Vabariigi algaastail riikliku ettevõtte Riigi Põlevkivitööstus nõukogu liige. 1925. aastal asutas ta Tartu Ülikoolis koos Paul Kogermanniga põlevkivi uurimise labori. Michael Wittlich on kirjutanud ka esimese eestikeelse keemiatehnoloogiaõpiku "Valitud peatükid tehnoloogiast", Tartu 1927.
Hobid.
Michael Vittlichit olevat Eesti spordiringkondades tuntud kui head tennisemängijat, mistõttu ta ka vanas eas "noore ja paenduvana" püsinud.
Pere.
Ta sündis Kunda mõisa rehevanema Kristjan Vitsuti ja selle abikaasa Miina kolmanda lapsena. Tal olid kaks vanemat õde, Maria ja Mai. Ta on maetud Vana-Jaani kalmistule.
Tema abikaasal oli muusikaharidus. Neil oli viis last, kellest neljas oli grafoloog Bernhard Wittlich ja viies Felix Wittlich.
Globaalne ümberorienteerumine

Globaalne ümberorienteerumine ehk globaalne relokaliseerumine (inglise "global relocalisation") on kogukonna tasandil asetleidev praktiline vastus maailma valitsuste võimetusele reageerida mõjusalt kriitilistele ressursi- ja sotsiaalsetele probleemidele.
Jüri Parre

Jüri Parre (10. oktoober 1928 Viljandi – 16. juuli 1996 Viljandi) oli eesti veterinaarparasitoloog.
Teadustöö.
Jüri Parre oli eesti veterinaarparasitoloogide põlvkonna alusepanija. Uurinud põhjalikult helmintoloogiat ja protozooloogiat.
Inimkesksus (keskkonnaeetika)

Inimkesksus ehk antropotsentrism on keskkonnaeetika vool, mis inimühiskonna ja looduse suhete kujundamisel lähtub ainult inimesele omistatavatest õigustest ja inimlikust heaolust. Inimkesksusele vastandub looduskesksus ehk ökotsentrism.
Inimkesksus ei pruugi tingimata olla keskkonna suhtes hoolimatum kui looduskesksus, sest inimesed võivad seostada oma heaolu näiteks keskkonna hoidmise ja suhtelise heaoluga (selle üks avaldumisvorm ongi looduskeskne maailmavaade).
Jätkusuutlik ettevõtlus

Jätkusuutlik ettevõtlus on ettevõtte tegevus ja tavad, mis arvestavad keskkonnahoidlikke ja sotsiaalseid eesmärke ning loodusvarade säästvat tarbimist. 
Jätkusuutlike põhimõtete rakendamisega panustavad ettevõtted oma pikaajalisse majandusedusse ja samas kogu ühiskonna jätkusuutlikku arengusse.
Keskkonnaaudit

Keskkonnaaudit on süstemaatiline, dokumenteeritud ja objektiivne tõendusmaterjali kogumine ja hindamine, mille käigus keskkonnaaudiitor määrab auditi ainestiku vastavuse auditi kriteeriumidele ning edastab tulemused auditi kliendile.
Keskkonnaauditiga võib selgitada ja hinnata tegevuse keskkonnamõju, õigusaktidele ja normatiividele vastavust jne. 
Levinumad keskkonnaauditi liigid Eestis on tegevuskohaaudit, vastavusaudit ja vastutusaudit.