tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aime Pesur

Aime Pesur (aastani 1971 Aime Uueni, 1971–1984 Aime Nurk; sündinud 28. oktoobril 1945 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Aime Pesur on töölise tütar.
Lõpetas 1964 Tallinna 4. Keskkooli, 1969 TPI energeetikateaduskonna, 1974–77 Eesti TA aspirant, tehnikakandidaat (1980, Eesti TA), väitekiri "Keevkihiga seadmetest eraldunud põlevkivi tuhkade ja šlakkide mõningate füüsikalis-keemiliste omaduste uurimine". Oli 1972–81 Eesti NSV TA Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudi (TEFI) põlemisprotsesside sektori nooremteadur, 1981–93 vanemteadur, 1993–95 Eesti TA Energeetika Instituudi (Eesti TA EI) soojusenergeetika osakonna vanemteadur, 1995–96 Eesti TA EI soojusenergeetika osakonna vanemteadur, 1996–2001 Eesti TA EI soojustehnika labori vanemteadur, 2002–03 TTÜ Energeetika Instituudi soojustehnika labori vanemteadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: energeetika, soojustehnika. Uurinud keevkihtkatseseadmetest saadud põlevkivituhkade ja šlakkide füüsikalis-keemilisi omadusi ja välja töötanud meetodi kristallide kontsentratsiooni määramiseks plastilistes koldešlakkides ning esmakordselt numbriliselt lahendanud plastiliste šlakkide voolamise võrrandi. Võttis osa põlevkivi poolkoksi ja põlevkivi segude keevkihis katsepõletamise esmakordsetest katsetest importkütusel töötavate katelde üleviimisel kohalikele kütustele (puit, turvas), katlamajade keskkonnamõjude uurimisel ja Eesti energeetikas ja Eesti tööstuses tekkivate kasvuhoonegaaside vähendamise võimaluste selgitamisel. Oli üks põlevkivide keevkihis gaasistamise seadme loojatest. NSVL Rahvamajanduse Saavutuste Näituse pronksmedal (1982). Üle 100 teaduspublikatsiooni, 1 autoritunnistus, 1 kasulik mudel.
Aleksander Jakob Dietrich von Pezold

Aleksander Jakob Dietrich von Pezold (21. aprill 1870 Tver – 27. juuli 1945 Nienburg an der Saale) oli baltisakslasest Eesti arstiteadlane ja genealoog.
Elulugu.
Aleksander Jakob Dietrich von Pezold oli arsti poeg.
Õppis 1881–1887 Tallinna Toomkoolis, 1887–1888 Tartu Kollmanni Eragümnaasiumis, lõpetas 1890 Tallinna Nikolai Gümnaasiumi. Õppis 1890–1896 TÜ arstiteaduskonnas, täiendas end korduvalt välismaal. Oli 1896–1897 Tallinna Diakonisside Asutise haigla assistent, aastast 1900 Soomes Pitkajärvi Sanatooriumi peaarst, 1909–1939 Tallinna Kopsuhaigla eriarst.
Aastal 1939 asus ümber Saksamaale, 1939–1945 elas ja praktiseeris arstina Posenis. Rahvusvahelise Tuberkuloosi Vastu Võitlemise Organisatsiooni ("Internationale Vereinigung gegen Tuberkulose") liige.
Teadustöö.
Avaldanud arstiteaduslikke ja genealoogiauurimusi.
Johann Diedrich Pezold

Johann Diedrich Pezold (27. oktoober 1752 Wiedensahl Hannoveri lähedal – 26. august 1804 Tamsalu mõis, Eestimaa) oli Eesti arstiteadlane.
Elulugu.
Johann Diedrich Pezold oli sakslane.
Ta õppis Hannoveri koolides. Tuli 1773 Liivimaale, töötas 1776–1778 Põltsamaal doktor Peter Ernst Wilde asutatud haiglas ja apteegis. Siirdus 1778 Saksamaale, õppis ja Göttingeni ülikoolis, meditsiinidoktor (1780, Göttingeni Ülikool), väitekiri "De reductione Antimonii" (Göttingen, 1780). Sai 1784 "venia practicandi" õigused Venemaal töötamiseks, asus arstina tööle Rakveres. 
Oli 1785–1793 esimene Tallinna asehaldurkonna Viru kreisi kreisiarst, ühtlasi 1789–1792 omanik ning aastast 1797 taas kreisiarst. Kreisiarsti alaliseks asupaigaks oli maakonnalinn, kust seoses teenistuskohustuste täitmisega tegid väljasõite maakonda. Kreisiarsti ülesanded olid haigete ravi, rõugepookimised, epideemiate ja taudide vastaste meetmete rakendamine, arstlikud läbivaatused ning laipade ja isikute kohtumeditsiinilise ekspertiisi teostamine; järelevalve apteekide, haiglate, vaestemajade, vanglate jt asutuste sanitaarolukorra üle; ilmastikuvaatlused. Kreisiarst allus kubermangu tervishoiuvalitsusele ja teostas järelevalvet maakonna tervishoiuasutuste üle ning osales maakonna hoolekandeasutuste, koolera- ja rõugepanemise komiteede tegevuses.
Leopold Dietrich Ernst von Pezold

Leopold Dietrich Ernst von Pezold (6. juuli 1832 Viljandi – 21. aprill 1907 Karlsruhe) oli Eesti baltisaksa kunstnik, kunstiloolane ja ajakirjanik.
Elukäik.
Von Pezold õppis Peterburis Püha Anna koolis, siis Cēsise lähedal Birkenruh' õppe- ja kasvatusasutuses (Bērzaine gümnaasium) ning 1851–1855 Tartu Ülikoolis usuteadust ja ajalugu (lõpetas TÜ 1855), 1857–1858 ja 1865 Düsseldorfi Kunstiakadeemias, 1858–1861 Karlsruhe kunstikoolis, 1860–1861 viibis Itaalias. 
Aastatel 1856–1857 oli ta Tartus ja Tallinnas koduõpetaja, 1862–1865 Revalsche Zeitungi asetoimetaja, 1867–1869 toimetaja, 1869–1879 Rigasche Zeitungi toimetaja ning 1879. aastast Karlsruhes kunstikooli kunstiajaloo õppejõud, esseist ja ajakirjanik.
Von Pezold lõi ajaloolisi maale ja portreid. Ta oli Tallinna Provintsiaalmuuseumi asutajaid (1864), tuntud oma liberaalsete ja estofiilsete vaadete poolest.
Liidia Petaja

Liidia Petaja (aastani 1971 Liidia Rappu; sündinud 24. septembril 1938 Leningradis) on Eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Liidia Petaja on soomlane ja kaubandustöötaja tütar.
Lõpetas 1958 Kohtla-Järve Põlevkivitehnikumi põlevkivi tehnoloogia erialal, 1966 (kaugõppes) Tallinna Polütehniline Instituudi (TPI) keemilise tehnoloogia erialal. Oli 1958–1969 Kohtla-Järve Põlevkivi Teadusliku Uurimise Instituudi (TUI) tehnik ja insener, 1970–1991 nooremteadur ja teadur; aastast 1991 pensionil (elab Soomes).
Teadustöö.
Uurinud maailma erinevate leiukohtade põlevkivi, ümbertöötamise tehnoloogiat ja selle arendamist. 27 teaduspublikatsiooni, 5 autoritunnistust.
Romeo Paul Eduard Peterhof

Romeo Paul Eduard Peterhof VR I/3 (4. aprill 1899 Tartu – 20. jaanuar 1941 Tartu) oli baltisaksa päritolu Eesti arstiteadlane ja neuroloog.
Elulugu.
Romeo Paul Eduard Peterhof oli kullassepa poeg ja baltisakslane.
Lõpetas 1909 Tartu Aleksandri Gümnaasiumi, 1915 TÜ arstiteaduskonna, meditsiinidoktor (1924, TÜ), väitekiri "Experimentelle Untersuchungen über die resorptive Funktion des Flexus chorioideus". Oli I maailmasõja ajal rindearst ja laatsarettides ülemarsti abi, 1919.–20. a 1. Tartu Sõjaväehospidali ülemarsti abi, aastast 1921 TÜ närvikliiniku assistent (professor Ludvig Puusepa juures), ühtlasi praktiseeris 1921–40 Tartus närviarstina. Tartu Eesti Arstide Liidu asutajaid ja aastast 1930 esimees. Vabadusristi I liigi 3. järk.
Veronika Dagmar Elisabeth Peterhoff

Veronika Dagmar Elisabeth Peterhoff (23. aprill 1919 Holm, Pihkva kubermang – 16. märts 2011) oli eesti arstiteadlane ja anestesioloog.
Elulugu.
Veronika Dagmar Elisabeth Peterhoff oli kohtuniku tütar.
1937. aastal lõpetas Peterhoff Tartus Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlaste Gümnaasiumi, õppis 1937–1943 TÜ arstiteaduskonnas. 1944 läks ta sõjapõgenikuna Rootsi. 1948 kaitses meditsiinidoktori kraadi Erlangeni Ülikoolis.
Aastast 1944 oli Peterhoff Göteborgi Sahlgrenska haigla arst. Ta õppis Rootsis anestesioloogiks, täiendas end 1962 New Yorgi presbüterliku hospitali meditsiinikeskuses USA-s. Seejärel oli ta Göteborgi Ülikooli Sahlgrenska haigla peaanestesioloog.
Teadustöö.
Peterhoffi põhiline uurimisvaldkond oli anestesioloogilised meetodid.
Triinu Peters

Triinu Peters (aastani 1998 Triinu Piirimäe; sündinud 11. mail 1970) on eesti põllumajandusteadlane.
Elulugu.
Lõpetas 1988 Tartu 16. Keskkooli, 1993 EPMÜ loomakasvatuse erialal, põllumajandusmagister (1994, EPMÜ), väitekiri "Eesti punast tõugu pullide spermaproduktsiooni sõltuvus pärilikest teguritest", Ph.D. (põllumajandusteadused, 1999, Kieli Ülikool), väitekiri "Schätzung genetischer Parameter für funktionale Merkmale bei Rotviehpopulationen". 
Oli 1993–94 Eesti Punase Karja Aretuskeskuse sekretär-tõlk, 1994 EPMÜ loomakasvatusinstituudi teadur, 1995–99 Kieli Ülikooli teadur, ühtlasi 1996–99 Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Keskuse (PRIA) andmetöötluse osakonna biomeetria sektori teadur, 2000– Planet ID GmbH (Essen, Saksamaa) müügidirektor.
Isiklikku.
Ta on Helmut Piirimäe ja Krista Piirimäe tütar. Tema vennad on ajaloolased Pärtel Piirimäe ja Kaarel Piirimäe ning bioloog Kristjan Piirimäe.
Valter Petersell

Valter Petersell (28. oktoober 1933 Kaagjärve vald, Valgamaa – 21. august 2021 Tallinn) oli eesti geoloog ja geokeemik.
Elulugu.
Valter Petersell oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1952. aastal Valga 1. Keskkooli ja 1957. aastal Tartu Riikliku Ülikooli geoloogia osakonna. Geoloogia-mineraloogia-kandidaat (1976, Eesti NSV TA Geoloogia Instituut), väitekiri "Основные черты геологии и рудоносности кристаллического фундамента южного склона Балтийского щита". 
Oli 1957–1962 Tšita geoloogiavalitsuse geoloog ja jaosakonna juhataja, 1962–1991 Eesti Geoloogiakeskuse geoloog, juhataja, geoloogiatöökonna ja ekspeditsiooni peageoloog ja juhataja, aastast 1991 osakonna juhataja ja juhtivgeoloog. 1984–1992 NSV Liidu Geoloogiaministeeriumi ja sotsialismimaade vaheliste põlevkiviuuringute juht ja koordinaator, aastast 1991 osales mitmes rahvusvahelises geokorrelatsiooniprogrammi projektis.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: diktüoneemaargilliidi, fosforiidi, põlevkivi ja Eesti aluskorra geoloogia, geokeemia ja maagistumine, pinnase geokeemia ja keskkonnaprobleemid. Rakvere fosforiidipiirkonna esmaavastajaid.
Teoseid.
Üle 30 teaduspublikatsiooni.
Eugen Petersen

Eugen Adolf Hermann Petersen (16. august 1836 Heilinghafen – 14. detsember 1919 Hamburg) oli saksa kunstiajaloolane, arheoloog ja filoloog.
Elulugu.
Eugen Adolf Hermann Petersen oli õpetlase poeg.
Õppis filoloogiat ja arheoloogiat Kieli Ülikoolis, lõpetas Bonni Ülikooli. Auhinnatud töö "Theoprasti characteres" täiendatud variandi eest andis Kieli Ülikool talle filosoofiadoktori kraadi. Taani valitsuse stipendiumiga õppis Petersen kuni 1861 Rooma Arheoloogia Instituudis antiikkunsti ning täiendas end Napolis ja Firenzes. 
1862 töötas Briti Muuseumis kunsti kogudega. Seejärel pidas Erlangeni Ülikoolis loenguid kreeka kunstist ja mütoloogiast ning sai seal 1862. aastal "pro venia legendi" "De Philocteta Euripidea" eest eradotsendi kutse. Oli 1873–1879 Tartu Ülikooli klassikalise filoloogia ja arheoloogia kateedri korraline professor, pidas loenguid antiikkunsti ajaloost, kreeka mütoloogiast, geograafiast ja topograafiast. 1874–79 täitis ühtlasi TÜ Kunstimuuseumi ja raamatukogu juhataja ülesandeid. Pidas ettekandeid hellenistlikust templikultuurist, Heinrich Schliemanni väljakaevamistest Troojas jm. Tartust siirdus Praha Ülikooli. 
1880–1885 võttis koos Austria õpetlastega osa kolmest ekspeditsioonist Kreekasse ja Väike-Aasiasse; avaldas uurimisreiside kohta mitu raamatut. Petersoni teost Vana-Kreeka suurima skulptori Pheidiase loomingust peetakse epohhiloovaks. Temalt ilmus üle 100 teaduspublikatsiooni.
Henno August Petersen

Henno August Petersen (sündinud 1938 Harjumaal) on eesti keemik.
Elulugu.
Henno August Petersen on Ferdinand Petersoni poeg, Ivar-Heldur ja Karl Endel Petersoni vend.
Läks 1944 koos perega Saksamaale, sealt 1949 USA-sse. Lõpetas 1956 Clifford J. Scott'i keskkooli (New Jersey), 1960 Rensselaeri Polütehniline Instituudi (Troy, New Yorgi osariik) keemiainseneri erialal; "Ph.D." (füüsikaline keemia, 1965, Purdue Ülikool, Lafayette, Indiana), väitekiri "The Microheterogenity of Plasma Albumins". Oli 1960–65 Purdue Ülikooli teadur, 1965–67 USA armee labori teadur, aastast 1967 UniRoyal Uurimiskeskuse (New Jersey) teadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: biokeemia, uute plastikute, kummide, tekstiilmaterjalide keemiliste ja füüsikaliste omaduste uurimine. Omab patente USA-s, Saksamaal jm.
Ivar Petersen

Ivar-Heldur Petersen (aastani 1938 Peterson, 26. juuli 1929 Tallinn – 9. august 2007 Tallinn) oli eesti matemaatik.
Haridus.
Õppis Tallinna Õpetajate Seminari Harjutuskoolis 1936–1942, lõpetas 1947. aastal Tallinna 2. Keskkooli kuldmedaliga ja 1952. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) matemaatika-loodusteaduskonna matemaatika erialal ("cum laude").
Füüsika-matemaatikakandidaat 1955 (TRÜ, kinnitus 1956), väitekiri "Vahetatavate rühmade poolt moodustatud rühmade konstruktsioonist"; kaitses 1970 Teaduste Akadeemias edukalt doktoriväitekirja "Mitme muutuja funktsioonide identifitseerimise probleemid", kuid Moskvas ei kinnitatud kraadi. 
Töökäik.
Tallinna PolütehniIises Instituudis 1952–1982: matemaatika ja teoreetilise mehaanika kateedri assistent 1952–1953, matemaatika kateedri vanemõpetaja 1953–1955, dotsent 1955–1960, professor (kohakaaslus) 1973–1982. 
Küberneetika Instituudi arvutuskeskuse juhataja 1960–1968; matemaatiliste meetodite sektori juhataja 1968–1986, teadusdirektor 1969–1984; matemaatika osakonna juhataja 1986–1993; mehaanika ja rakendusmatemaatika osakonna vanemteadur 1993–1997. 
Tallinna Tehnikaülikoolis (TTÜ) 1997–2003: TTÜ Küberneetika Instituudi mehaanika ja rakendusmatemaatika osakonna peateadur.
AS ERGO Kindlustuse juhatuse liige.
Teadustöö põhisuunad.
Rühmateooria, arvutusmeetodid ja matemaatiline statistika, statistiliste meetodite programmvara, kindlustusmatemaatika meetodid ja programmid; matemaatika rakendused ühiskonnas (parlamentaarse demokraatia modelleerimine, liikluskindlustuse mudelid). 
Teaduskorralduslik tegevus.
Tema juhendamisel on kaitstud kandidaadi- ja doktoriväitekirju.
Juhendas 1980. aastail uurimistöid arvutite rakendusvõimaluste ja vastava programmvarustuse alal; esines loengutsüklitega NSV Liidus, Saksamaal ja Soomes teaduslikel konverentsidel; oli Eesti NSV TA Füüsika-Matemaatika ja Tehnikateaduste Kaitsmise Nõukogu liige; Eesti Matemaatika Seltsi juhatuse liige ja asutaja (1987); ühingu Teadus vabariikliku metoodilise komisjoni liige; "Eesti nõukogude entsüklopeedia" toimetuskolleegiumi liige. Tallinna Teadlaste Maja asutaja- ja tegevliige.
Teoseid.
Avaldanud üle 70 teaduspublikatsiooni ja kõrgkooliõpikuid.
Isiklikku.
Tema isa oli Ferdinand Petersen ja ema oli Emma Petersen. Tema poolvennad olid Karl Endel ja Henno August Peterson.
Karl Endel Petersen

Karl Endel Petersen (sündinud 11. juulil 1943 Tallinnas) on eesti matemaatik.
Elulugu.
Karl Endel Petersen on Ferdinand Peterseni poeg, Ivar-Heldur ja Henno August Peterseni vend.
Lahkus 1944 koos vanematega Eestist. Lõpetas 1961 USA-s (New Yorgis) Clifford J. Scotti keskkooli, 1965 Princetoni Ülikoolis bakalaureuseõppe matemaatika erialal, 1967 Yale'i Ülikoolis magistriõppe, matemaatikamagister (1967, Yale'i Ülikool), "Ph.D." (matemaatika, 1969, samas), väitekiri "Prime Flows, Disjointness and Mixing". Aastast 1969 Põhja-Carolina Ülikooli õppejõud, sh 1987–1992 adjunktprofessor, 1992– professor. Olnud külalisprofessor ja -teadur paljudes maailma ülikoolides ja teadusasutustes, sealhulgas Yale'i Ülikoolis (1979), Prantsusmaa ülikoolides (1981, 1988, 1991, 1992), India Statistikainstituudis Kolkatas (1989), Kairo Ülikoolis (1993), esinenud loengutega Tartu Ülikoolis (1992, 1994) ja Küberneetika Instituudis (1992).
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: invariantse mõõduga dünaamilised süsteemid, nende ergoodilisusteooria, rakendused tõenäosus- ja informaatikateoorias. On selle valdkonna juhtivaid spetsialiste ning osalenud paljudel erialakonverentsidel ja muudel rahvusvahelistel aruteludel. American Mathematical Society, Sigma Xi liige. Üle 30 teaduspublikatsiooni.
Aleksei Peterson

Aleksei Peterson (29. oktoober 1931 Sangaste vald – 27. juuli 2017) oli eesti etnoloog.
Perekond.
Aleksei Peterson oli talupidaja poeg, Toomas ja Pärt Petersoni isa.
Haridus.
Lõpetas 1951 Valga 1. Keskkooli, 1956 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-osakonna etnoloogia erialal, ajalookandidaat (1991, Peeter I Antropoloogia ja Etnograafia Muuseum Peterburis), väitekiri "Принципы комплектования этнографических музейных коллекций и их обработки на примере Эстонского национального музея", ajaloodoktor (1993, samas), väitekiri – kandidaadiväitekirja täiendatud versioon.
Teadustöö.
Oli 1958–1992 Eesti Rahva Muuseumi direktor.
Uurinud museoloogiat, eesti taluehitisi, põllutööriistu, Eesti Rahva Muuseumi (ERM) ajalugu, soome-ugri rahvaste materiaalset kultuuri. 1960–2001 organiseeris ja tegeles eesti ja teiste soome-ugri rahvaste kultuuri kogude süsteemse komplekteerimisega, mille tulemusel ERM-i kogud suurenesid üle 60%. Pannud aluse etnofilmile ("Eesti küla sajandivahetusel", "Vepslased 20. saj. alguses", "Lõunaudmurdi küla 20. sajandi alguses", sama Põhjaudmurdi kohta), jäädvustanud rahvaste materiaalset kultuuri kitsasfilmile ja videosse (üle 50 000 m). 
Raadile Eesti Rahva Muuseumi taasrajamise algataja. 1995. aastast Eesti Muuseumiühingu ajakirja Muuseum peatoimetaja. Soome-Ugri Seltsi, Soome Kirjanduse Seltsi ja Suomen Muinaismuistoyhdistyksen Seura välisliige. Üle 100 teaduspublikatsiooni.
Muu tegevus.
Istutas paljude liikidega tammiku, rajas tiikide süsteemi, hoidis ja arendas kohalikku külakultuuri.
Karl Peterson (loomaarstiteadlane)

Karl Peterson (14. jaanuar 1927 Kohtla vald, Jõhvi kihelkond, Virumaa – 25. märts 2008 Tartu) oli eesti loomaarstiteadlane, mikrobioloog ja epizootoloog.
Elulugu.
Karl Peterson oli kooliõpetaja poeg ja Urmas Petersoni isa.
Ta lõpetas aastal 1945 Rakvere 1. Keskkooli, 1950 Tartu Ülikooli veterinaariateaduskonna, 1955–1956 samas aspirant, veterinaariakandidaat (1956, Eesti Põllumajandusakadeemia), väitekiri "Suu- ja sõrataudi komplikatsioonidest ning selle taudi mõjust lehmade piimatoodangule ENSV-s", 1963–65 oli EPA veterinaariateaduskonna doktorant, veterinaariadoktor (1967, Leningradi Veterinaaria Instituut, kinnitati 1970), väitekiri "Повышение резистентности цыплят к салмонеллезу (пуллорозу-тифу) на ранних этапах онтогенеза". Ta oli korporatsiooni Fraternitas Tartuensis vilistlane.
Oli 1950–1951 Tartu Ülikooli epizootoloogia, mikrobioloogia ja veterinaar-sanitaar-ekspertiisi kateedri assistent, aastatel 1951–1957 EPA loomataudide ja mikrobioloogia kateedri assistent, 1957–1959 vanemõpetaja, 1959–1966 dotsent, 1966–1968 sise- ja nakkushaiguste kateedri dotsent, 1968–1971 liha-, piimatehnoloogia ja mikrobioloogia kateedri dotsent, 1971–1981 professor, 1981–1986 sise- ja nakkushaiguste kateedri professor ja juhataja, 1986–1992 professor, 1992–1994 EPMÜ nakkushaiguste õppetooli juhataja, professor, 1994–1995 nakkushaiguste instituudi professor, 1995– emeriitprofessor. Õpetanud epizootoloogiat, mikrobioloogiat, viroloogiat.
Teadustöö.
Uurinud lindude salmonelloosi, veiste suu- ja sõrataudi, trihhofüütiat, tuberkuloosi, udarapõletikku ning piima kvaliteeti. Loonud koos Johannes Kaardega veiste trihhofüütia raviskeemi. asutajaid (1967). Eesti- ja venekeelse loojaid. Arvukate teadusnõukogude, komisjonide ja ühingute liige, sh Eesti Geneetikute ja Selektsionääride Selts, Eesti Loomaarstide Ühing (taasasutajaid 1988), Akadeemiline Põllumajanduse Selts. Eesti NSV teeneline teadlane (1976). NSV Liidu Rahvamajanduse Näituse pronksmedal (1968), EPMÜ teenetemedal (2000). Ligi 200 teaduspublikatsiooni, sh 8 monograafiat ja õpikut.
Heldur Peterson

Heldur Peterson (sündinud 12. jaanuaril 1956 Tartus) on Eesti loomakasvatusteadlane, Eesti Vabariigi Ülemnõukogu ja 20. Augusti Klubi liige.
Elulugu.
Heldur Peterson on talupidaja-möldri poeg.
Lõpetas 1974 Võnnu Keskkooli, 1979 Eesti Põllumajanduse Akadeemia (kus õppis zooinseneriteaduskonnas), 1986 Üleliidulise Hobusekasvatuse Teadusliku Uurimise Instituudi sihtaspirantuuri, põllumajanduskandidaat (1989, Üleliiduline Hobusekasvatuse Teadusliku Uurimise Instituut, Rjazani oblast), väitekiri "Особенности разведения лошадей рабочепользовательного и спортивного типа в условиях Эстонской ССР". Stažeeris 1998 Uppsala Ülikoolis. Töötanud ELLPID-Tempus programmi raames Corki Ülikoolis Iirimaal (1993–95, vaheaegadega), Kieli Ülikoolis (1995), Taani, Poola, Leedu, Läti ülikoolides jm. Oli 1978–1983 Luunja sovhoosi peazootehnik, 1986–1987 EPA aretusõpetuse kateedri vanemteadur ja assistent, 1987–1990 vanemõpetaja, 1990–1994 dotsent, 1994–2004 EPMÜ loomakasvatusinstituudi aretusosakonna dotsent ja vanemteadur, 2005– veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituudi dotsent, vanemteadur (ühtlasi aastast 1991 Kõivu-Andrese talu peremees). Õpetanud hobusekasvatust, geneetikat, zooloogiat, loomakasvatustalu planeerimist.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: hobusekasvatus, põllumajandusettevõtte planeerimine, maaelu areng, põllumeeste seltsid ja põllumajanduse ajalugu. Käsitlenud hobuste aretusväärtuse määramist, noorhobuste välimiku, liikumise ja vabahüppe hindamist, koostanud Eestis aretatavate tõuhobuste aretusprogramme. Eesti NSV taluseaduse ja Eesti maareformi aluste seaduse eelnõu autoreid. Ajakirja "Tõuloomakasvatus" toimetuskolleegiumi liige. Korraldanud põllumajandusnäitusi, sh viinud eesti ja tori hobuse ülemaailmsele näitusele "Equitana 95". Tartu Põllumeeste Seltsi taastajaid ja esimees (1988), Eesti Hobusetõugude Tõuaretusnõukogu liige (1989– ), Akadeemiline Põllumajanduse Seltsi liige (2002, 2004 president), EV Ülemnõukogu ja liige, maaelukomisjoni esimees, Eesti Kongressi liige (1990–92), Põhjamaade Parlamentaarse Assamblee Eesti delegatsiooni liige (1990), Põllumeeste Kogu esimees (1992–93), Eesti Hobusekasvatajate Seltsi president (1992–1999), Eesti Põllumeeste Keskseltsi taastamistoimkonna esimees, Eesti Põllumajandus-Kaubanduskoja liige (1997, 2000). Tal on üle 80 teaduspublikatsiooni.
Aastatel 1990–1992 kuulus ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogusse ning on 20. augusti klubi liige, samuti oli ta Eesti Kongressi liige. Ülemnõukogus olles oli ta selle maaelukomisjoni ning ajutise omandi- ja maareformikomisjoni liige. Ta oli seaduseelnõu "Maareformi läbiviimise ja maaseaduse aluste kohta" autor ja "Taluseaduse" eelnõu autoreid. Ta kuulus saadikurühma Põllumeeste Kogu.
Jaak Peterson

Jaak Peterson (30. juuni 1938 Võru – 21. detsember 2003 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Jaak Peterson oli teenistuja poeg.
Lõpetas 1957 Tallinna Polütehnikumi, 1963 TPI elektrijaamade, -võrkude ja -süsteemide erialal, tehnikakandidaat (1979, Ukraina Teaduste Akadeemia Füüsika-Mehaanika Instituut), väitekiri "Исследование влияния параметров коммутационных элементов на метрологические характеристики индуктивных делителей напряжения". Stažeeris Leningradi Elektrotehnika Instituudis (1977) ja Praha Kõrgemas Tehnikakoolis (1979, 1986, 1989). Oli TPI automaatika kateedri labori rajajaid ja 1960–68 juhataja, 1968–77 automaatika kateedri assistent, 1977–81 vanemõpetaja, 1981–92 dotsent, 1992–98 TTÜ automaatika ja süsteemitehnika instituudi automaatikavahendite õppetooli dotsent. Aastast 1998 pensionil, kuid täitis TTÜ-s õppeülesandeid, oli 2000–03 Mereakadeemia (osalise koormusega) dotsent ja Sisekaitseakadeemia õppeülesande täitja. Õpetas elektromagnetseadmeid, tootmisautomaatikat, elektrimasin- ja magnetseadmeid, telemehaanikat; koostanud õppevahendeid.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: kommunikatsioonielementide ja nende parameetrite mõju mõõteahelate täpsusele, täpsete vektormeetriliste mõõteseadmete loomine, koodiga juhitavate mitmeastmeliste induktiivsete pingejagurite töö laias sagedusalas, matemaatilised mudelid induktiivpingejagurite ja -trafode arvutamiseks. Võttis osa töödest mõõteseadmete ja täppistrafode konstrueerimisel. Kuulub professor Hanno Sillamaa automaatikute koolkonda. Olnud TPI väljaannete vastutav toimetaja. Rinnamärk "NSV Liidu leiutaja", auautomaatik. TPI kuldmärk. 56 teaduspublikatsiooni, 6 autoritunnistust.
Kaja Peterson

Kaja Peterson (1989. aastani Metsaorg; 14. aprill 1963 Tallinn – 22. märts 2022) oli eesti zooloog-ökoloog ja keskkonnateadlane.
Elulugu.
Lõpetas 1981. aastal Tallinna 7. Keskkooli ja 1987. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogina. 
Aastatel 1991–1992 Manchesteri Ülikooli magistrant, sai magistrikraadi keskkonnateadustes (1992, Manchesteri Ülikool), väitekiri "Aspects of the breeding ecology of the Kingfisher (Alcedo atthis ispida L) with particular reference to habitat assessment". 2011. aastal sai doktorikraadi Tallinna Ülikoolis kaitstud tööga "Keskkonna mõju hindamise tõhusust määravad tegurid".
Ta oli aastatel 1987–1993 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna assistent, 1993–1997 Stockholmi Keskkonnainstituudi Tallinna Keskuse (SEI Tallinn) projektijuht ning 1998. aastast SEI Tallinna säästva arengu programmi juht ja vanemekspert.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: bioloogiline mitmekesisus; looduskaitsepoliitika; maakasutuse bioloogilised aspektid; keskkonnamõju hindamise ja keskkonnaauditeerimise metoodika; säästev areng. Keskkonnamõjude hindamise litsentsitud ekspert (aastast 2001). Eesti Looduseuurijate Seltsi (1981) ja Eesti Ornitoloogiaühingu (1994) liige, Tallinna Linnuklubi asutajaliige (2002). Üle 30 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Pärt Peterson on Kaja Petersoni abikaasa. Kaja Petersoni ema Linda Metsaorg on looduspedagoog.
Pearu Peterson

Pearu Peterson (sündinud 11. jaanuaril 1971 Tallinnas) on eesti matemaatik ja füüsik.
Elulugu.
Pearu Peterson on ehitaja poeg.
Peterson on lõpetanud 1991. aastal Tallinna 1. Kutsekeskkooli väikelaeva mehaaniku erialal ja 1997. aastal Tallinna Tehnikaülikooli (TTÜ) loodusteaduste magistrina tehnilise füüsika alal. 2001. aastal kaitses ta samas loodusteadustes väitekirja "Multi-soliton interactions and the inverse problem of wave crests" (Tallinn, 2001) ja sai filosoofiadoktori kraadi.
1991–1992 töötas ta laevamehaanikuna, 1992–1997 TTÜ Küberneetika Instituudis insenerina, 1994 ühtlasi Soomes Valtion Teknillinen Tutkimuskeskuse (VTT) Mereuuringute Keskuses uurijana, 1995 TTÜ informaatika õppetooli assistendina ja 1996–1997 Twente Ülikoolis Hollandis uurijana. 1997–2003 oli ta TTÜ Küberneetika Instituudi teadur, 2001–2003 ühtlasi Twente Ülikooli järeldoktorant. 2003. aastast on ta TTÜ Küberneetika Instituudi vanemteadur.
Teadustöö.
Pearu Petersoni uurimisvaldkonnad on matemaatilise füüsika mittelineaarsed võrrandid, solitonide teooria, ekstreemsed lained ja teadusarvutuste tarkvara (F2PY, SciPy, jm) arendus. Ta on avaldanud 13 teaduspublikatsiooni.
Pärt Peterson

Pärt Peterson (sündinud 18. aprillil 1966 Tartus) on eesti immunoloog, Eesti Teaduste Akadeemia akadeemik.
Elulugu.
Peterson on lõpetanud 1984. aastal Tartu 2. Keskkooli ja 1991. aastal Tartu Ülikooli bioloogiaosakonna, oli 1991–1992 TÜ bioloogia-geograafiateaduskonna magistrant, 1992–1996 Tampere Ülikooli arstiteaduskonna doktorant; molekulaarse bioloogia magister (1992, TÜ), väitekiri "Identification of B-cell epitopes on steroid 17a-hydroxylase, an autoantigen in autoimmune Addison's disease", Ph.D. (immunoloogia, 1996, Tampere Ülikool), väitekiri "Antigens and HLA in autoimmune Addison's disease". 
Ta oli 1991–1992 TÜ MRI nooremteadur, 1996–2000 Tampere Ülikooli meditsiinitehnoloogia instituudi teadur, 2000–2003 Soome Akadeemia vanemteadur, 2003– TÜ arstiteaduskonna (bio- ja siirdemeditsiini instituudi) molekulaarimmunoloogia professor (sh 2016–2021 instituudi osakonna juhataja) ja Wellcome Trusti molekulaarimmunoloogia vanemteadur. 
TÜ Bio- ja siirdemeditsiini instituudi nõukogu valis 11. detsembri 2024 koosolekul Pärt Petersoni instituudi uueks juhatajaks. 
Petersoni ametiaeg instituudi juhina algas 1. jaanuaril 2025 ja kestab kuni 31. detsembrini 2027.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: immuunsüsteemi rakkude transkriptsiooniline regulatsioon, autoimmuunsuse tekkes osalevad geenid, genoomne imprinting. Eesti Inimesegenoomi Ühingu ja Soome Immunoloogia Seltsi liige. Tähtsamad uurimustoetused: Soome Akadeemia 2000–05, Wellcome Trust 2003–08, EU Raamprogramm 6: 2003–2008.
Teoseid.
58 teaduspublikatsiooni, 3 patenti.
Isiklikku.
Tema isa oli Aleksei Peterson ja abikaasa oli Kaja Peterson.
Urmas Peterson

Urmas Peterson (sündinud 17. jaanuaril 1956 Tartus) on eesti geograaf.
Ta lõpetas 1974. aastal Tartu 2. Keskkooli ja 1979. aastal Tartu Riikliku Ülikooli geograafia osakonna, filosoofiadoktor (geograafia, 1993, TÜ), väitekiri "Studies on reflectance factor dynamics of forest communities in Estonia".
Ta oli aastatel 1979–1984 Tartu Riikliku Ülikooli füüsikalise geograafia kateedri aspirant ja nooremteadur, 1984–1986 Eesti Teaduste Akadeemia Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudi (AAI) vaneminsener ja nooremteadur, aastast 1986 Tartu Observatooriumi teadur, ühtlasi aastast 1994 EPMÜ metsakorralduse instituudi (aastast 2005 EPMÜ metsandus- ja maaehituse instituut) dotsent ning 1994–2000 Tartu Ülikooli botaanika ja ökoloogia instituudi dotsent. Ta on õpetanud loodusgeograafiat, kaugseiret, satelliidipiltide töötlemist ja geoinfosüsteeme, ökoloogiat.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: metsade kaugseire ja taimekoosluste dünaamika, Eesti maakasutuse muutused satelliidipiltidelt mõõdetuna. Üle 30 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Tema isa oli Eesti loomaarstiteadlane ja mikrobioloog Karl Peterson, ema on arst Liia Peterson.
Pille Petersoo

Pille Petersoo (sündinud 24. aprillil 1974 Tallinnas) on eesti sotsioloog.
Elulugu.
Lõpetas 1992 Tallinna Gustav Adolfi Gümnaasiumi, 1997 Tartu Ülikooli sotsioloogia osakonna, 1998–1099 Edinburghi Ülikooli magistrant, M.Sc. (rahvusuuringud, 1999, Edinburghi Ülikool), 2000–2005 Edinburghi Ülikooli doktorant, Ph.D. (sotsioloogia, 2005, samas), väitekiri "The discursive construction of national identities in the media: Scotland and its others". 
Oli 1997–1998 rahvastikuministri nõunik, 1999–2000 Integratsiooni Sihtasutuse projekti koordinaator, 2000–2004 Edinburghi Ülikooli teadur ja assistent, 2005 samas järeldoktor, 2006 Stirlingi Ülikooli Stirlingi Meediauuringute Instituudi teadur, 2006– Tallinna Ülikooli Eesti TA Rahvusvaheliste ja Sotsiaaluuringute Instituudi (RASI) vanemteadur.
Ta on portaali Nami-Nami eestvedaja ning ajakirja Kodu ja Aed köögitoimetaja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: identiteet ja rahvuslus, meedia, mitmekultuuriline ühiskond. Rahvusluse ja Etnilisuse Uuringute Assotsiatsiooni (ASEN) liige (aastast 1998), Briti Sotsioloogia Assotsiatsiooni (BSA) liige (aastast 2004).
Poliitiline tegevus.
Pille Petersoo kuulub 2018. aastast Sotsiaaldemokraatlikusse Erakonda.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 4 (Harju- (v.a Tallinn) ja Raplamaa) 287 häält ning ei osutunud valituks.
Ta kandideeris 2025. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Viimsi vallas, sai 233 häält ning osutus valituks.
Heinrich Petlem

Heinrich Petlem (27. märts 1910 Simbirski kubermang, Venemaa – 14. september 1988 Tartu) oli eesti arstiteadlane ja kirurg.
Elukäik.
Heinrich Petlem oli mõisavalitseja poeg.
1917. aastal asus perekond Tallinna. Heinrich Petlem lõpetas 1929. aastal Tallinnas H. Kubo Ühisgümnaasiumi, 1936 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna, viibis 1938 erialasel täiendusel Berliinis, meditsiinikandidaat (1950, TRÜ), väitekiri "Haavandtõve kirurgiline ravi Vabariiklikus Tartu I Haavakliinikus 1918–1947". Oli 1936–1948 TÜ teaduskonnakirurgia kateedri assistent ja vanemassistent, 1959–1984 dotsent, 1948–1972 hospitaalkirurgia kateedri juhataja. Õpetas üld-, teaduskonna- ja hospitaalkirurgiat, traumatoloogiat, uroloogiat, välikirurgiat, ortopeedilist ravikehakultuuri ja spordivigastusi.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: abdominaal- ja uroloogiline kirurgia, ka urgentne kirurgia ja traumatoloogia. Oli laia profiiliga tippkirurg, kes arendas eriti seedekulgla kirurgiat ja traumatoloogiat, ka urokirurgia rajajaid ning kilpnäärmeoperatsioonide täiustajaid. Oli mitmete teadusseltside ja organisatsioonide liige, sh Eesti NSV ja Tartu Kirurgide Seltsi, Eesti NSV Uroloogide Seltsi juhatuse liige, paljude erialaste nõukogude ja komisjonide liige. Eesti NSV teeneline arst (1970). Üle 60 teaduspublikatsiooni, sh 2 monograafiat.
Johann Christoph Petri

Johann Christoph Petri (5. november 1762 Kleinmölsen Erfurdi lähedal – 24. veebruar 1851 Erfurt) oli Eesti saksa päritolu pedagoog ja ajaloolane-publitsist.
Elulugu.
Johann Christoph Petri oli pastori poeg.
Õppis alates 1780. aastast Erfurdi ja Jena ülikoolis, "dr. phil." (1809). Oli 1784–1796 Tallinnas ja mitmes Eesti ala mõisas koduõpetaja, 1797–1820 Erfurdis gümnaasiumiõpetaja ja ülikooli õppejõud.
Teadustöö.
Avaldatud töödes leidub rohkesti andmeid Eesti ala halduse, põllumajanduse, talupoegade ja aadli eluolu, tööstuse ja kaubanduse, Eesti ala geograafia ja looduse kohta ning väljendub poolehoid talupoegadele ja nende mõisnikevastasele võitlusele. Petri teosed levisid laialdaselt ja valmistasid ette pinda pärisorjuse kaotamiseks Läänemere kubermangudes. 
Ta oli ka Erfurdis ilmunud ajakirja "Magazin für das Gemeinwohl" kaastoimetaja.
Roman Petrov

Roman Petrov (12. jaanuaril 1934 Leningrad – 4. november 2012) oli Eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Roman Petrov oli venelane ja ehitusinseneri poeg.
Lõpetas 1952 Bathumi 3. Keskkooli, 1957 Leningradi Mäeinstituudi, tehnikakandidaat (1986, samas). Oli 1960–1965 Kohtla-Järve Põlevkivi Instituudi insener, vaneminsener ja nooremteadur, 1966–1968 trusti Eesti Põlevkivi konstrueerimistehnoloogia osakonna vaneminsener, 1968–1988 A. Skotšinski nimelise Mäendusinstituudi Eesti filiaali grupijuht ja vanemteadur, 1988–1992 labori juhataja ja juhtivteadur, 1992– riigiettevõtte Eesti Põlevkivi teaduskeskuse mehhaniseerimise juhtivinsener.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: põlevkivikaevanduste ja -karjääride masinad ja tehnoloogiad, nende hindamine ja täiustamine, lõhketööde optimaalsete parameetrite määramine. Osales mitme liikurpuurvankritüübi tootmisse juurutamisel, samuti uute puurkroonide väljatöötamisel ja seeriatootmisse juurutamisel. Bülletäänide "Põlevkivi" ja "Põlevkivitööstus" toimetuskolleegiumi liige. Üleliidulise Rahvamajanduse Näituse pronksmedal (1982), Eesti NSV riiklik preemia (1985). Ligi 100 teaduspublikatsiooni, 3 autoritunnistust.
Tamila Petrovskaja

Tamila Petrovskaja (sündinud 18. septembril 1944 Nikolajevi oblastis Ukrainas) on Eesti keemik-tehnoloog.
Elulugu.
Tamila Petrovskaja on ukrainlane ja töölise tütar.
Lõpetas 1961 Ukrainas keskkooli, 1970 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) keemik-tehnoloogina, tehnikamagister (1992, TTÜ). 
Oli 1968-80 Eesti NSV TA Keemia Instituudi insener ja vaneminsener, 1980–86 nooremteadur, 1986–2002 teadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: keemiatööstuse protsessid ja aparaadid, heitvete puhastamise tehnoloogia. Välja töötanud alkadieenide hüdrokloorimise tehnoloogia. 40 teaduspublikatsiooni.
Eino Pettai

Eino Pettai (25. oktoober 1936 Leevi vald, Võrumaa – 26. jaanuar 2014 Tartu) oli eesti loomakasvatusteadlane.
Elulugu.
Eino Pettai oli haritlase poeg. Tema isa oli Aleksander Pettai. 
Lõpetas 1955. aastal Põlva Keskkooli, 1960 Eesti Põllumajandusakadeemia põllumajanduse mehhaniseerimise erialal, põllumajanduskandidaat (1974, Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituut, ELVI), väitekiri "Peenestatud hein ja kuivsilo lüpsikarja ratsionaalsel pidamisel". 1968–71 ELVI vanem- ja peainsener, vanemteadur, 1971–92 asedirektor, 1993 patendi- ja juurutamise osakonna juhataja, 1993– AS-i Pere Leib tegevdirektori abi.
Teadustöö.
Uurinud rohusöötade tootmise ja etteandmise ning veisepidamise tehnoloogiat, loomakasvatusfarmide mehhaniseerimist. Aidanud korraldada ELVI teaduskonverentse ja näitusi ning teaduskirjanduse publitseerimist. Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi liige. Nõukogude Eesti preemia (1972, kollektiivis). 40 teaduspublikatsiooni, sh 5 raamatu kaasautor.
Isiklikku.
Tema isa oli eesti pedagoog ja koorijuht Aleksander Pettai.
Elmo Pettai

Elmo Pettai (sündinud 22. detsembril 1950 Varstu vallas Võrumaal) on eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Elmo Pettai on talupidaja poeg.
Lõpetas 1970 Tallinna Polütehnikumi, 1978 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI), samas 1983 aspirantuuri, tehnikakandidaat (1985, Moskva Energeetika Instituut), väitekiri käsitles kahemootorilise jõuosa väljatöötamist. 
1978–1981 TPI assistent, 1984–1987 energeetikateaduskonna elektriajamite ja tehnoloogiliste protsesside automatiseeritud juhtimissüsteemide labori vanemteadur, 1987–1990 elektriajamite labori sektorijuhataja, 1990–1994 TTÜ energeetikateaduskonna elektriajamite ja jõuelektroonika instituudi vanemteadur, 1994– robotitehnika õppetooli dotsent.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: elektriajamid, tootmise automatiseerimine, robotitehnika, kontroll- ja diagnostikaseadmed. Tegelenud uue põlvkonna valuroboti konstrueerimisega paindliku automatiseeritud valutehnoloogia tarbeks, samuti uuetüübiliste magnethüdrodünaamiliste ajamite väljatöötamisega sulametallide (alumiinium, magneesium, plii jt) doseeritud pumpamiseks, linnaelektritranspordi elektriseadmete kontroll- ja diagnostikaseadmete loomisega. Üle 30 teaduspublikatsiooni, 14 leiutist.
Iris Pettai

 
Iris Pettai (sündinud 19. septembril 1947 Tähtvere vallas Tartumaal) on eesti majandusteadlane ja sotsioloog.
Elulugu.
Iris Pettai on kooliõpetaja tütar.
Lõpetas 1965 Puhja Keskkooli, 1972 Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ majandusteaduskonna, majanduskandidaat (1981, Eesti TA Majanduse Instituut (Eesti TA MI), väitekiri "Совмещение экономического и социального подходов при исследовании потребления населения". Oli 1972–1976 TRÜ sotsioloogialabori nooremteadur, 1976–1983 Eesti Konjunktuuriinstituudi vanemteadur, 1983–1995 TÜ majandusteaduskonna turunduskateedri vanem- ja juhtivteadur; 1995–1997 vanemteadur ja turu-uuringute rühma juht, 1997– Eesti Avatud Ühiskonna Instituudi sotsioloogiliste uuringute osakonna juhataja. 1991–1992 oli ka Eesti peaministri nõunik majandusküsimustes; 2002–2006 sise- ja rahvusliku julgeoleku komisjoni liige.
Ta osales 2001 Eesti sotsiaalteadlaste avalikus pöördumises "Kaks Eestit", milles tunti muret Eesti ühiskondliku arengu pärast. 
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: tarbimine ja elatustase; turunduse ja turgude kujunemise loogika; rahvussuhted, tolerantsus; sooline võrdõiguslikkus, naine vägivalla objektina, perevägivald. Üle 200 teaduspublikatsiooni ja aimeartikli, mitu võrguteavikut.
Vello Andres Pettai

Vello Andres Pettai (sündinud 23. oktoobril 1968 Mountainside'is New Jersey osariigis USA-s) on eesti politoloog.
Elulugu.
Ta on lõpetanud 1985. aastal Lincoln-Sudbury Regional High Schooli (Massachusetts, USA), õppinud aastatel 1987–1988 Pariisis Institut d'Etudes Politique'is ja 1988–1989 Moskvas Puškini-nimelises Vene Keele Instituudis, lõpetanud 1989. aastal Middlebury College'i (Vermont) politoloogia ja vene keele erialal, M.A. (1993, Columbia Ülikool), Ph.D. (politoloogia, 2004, samas), väitekiri "Framing the Past as Future: The Power of Legal Restorationism in Estonia".
Pettai töötas aastatel 1995–2002 Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna politoloogia osakonna dotsendina ja 2001–2004 osakonnajuhatajana, 2005. aastast on ta võrdleva politoloogia professor, 2005–2006 ühtlasi dekaani kohusetäitja. 1999. aastal oli ta Euroopa Ülikooli (Firenzes) külalisteadur. Loengukursused: natsionalism ja etnopoliitika, kodanikuühiskond, USA riik ja ühiskond.
Teadustöö.
Vello Andres Pettai uurimisvaldkonnad on võrdlev etnopoliitika, parteid ja parteisüsteemid, valimiskäitumine ning režiimisiirded. Aastast 1999 oli ta mitme uurimisrühma juht (Party Building and Democratisation in the Baltic States jt). Ta on kogumike "" (Tartu, 2005) ja "EU Enlargement. Vol. 2" (Manchester, 2003) kaastoimetaja. Ta on Association for the Advancement of Baltic Studies (AABS) liige (1992–), American Political Science Associationi liige (1993–), Poliitikauuringute Keskuse PRAXIS nõukogu esimees (2006–). Üle 50 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Vello Andres Pettai on insener Raul Pettai poeg. Tema abikaasa on Eva-Clarita Pettai.
Pettai kui Tallinnas Nõmmel asuva maja omanike järeltulija sai 1995. aasta suvel omandireformi tõttu tagasi Tallinnas Nõmmel asuva maja, mille ühes toas elas Heimar Lengi ema Endla Lenk. Heimar Lengi sõnul aitas Pettai neil välja kolida, andes selleks auto ja raha. Pettai sõnul tegi Endla Lengi väljakolimise ettepaneku Heimar Lenk aasta hiljem pärast maja tagastamist temale, mil Endla Lenk oli veel selle maja toa üüriline. Pettai lubas maja kahe teise toa omanikel tube edasi üürida veel mitu aastat. Pettai sõnul soovib Lenk omandireformi teema käsitlemisega saada Eesti Vabariigilt heastust. Pettai arvamuse kohaselt on kõik võõrandatud vara omanikud tagastamise subjektid hoolimata Eestisse jäämisest või põgenemisest pärast teist maailmasõda.
Urmas Petti

Urmas Petti (12. september 1965 Tallinn – 27. jaanuar 2016 Tartu) oli eesti vaimulik ja teoloog.
Elulugu.
Urmas Petti oli inseneri poeg.
Ta lõpetas 1989 Tallinna 1. Kaugõppekeskkooli ja 1995 Tartu Ülikooli usuteaduskonna. 1997. aastal sai ta Tartu Ülikoolis teoloogiamagistriks. 1999. aastal kaitses Baseli Ülikooli usuteaduskonnas väitekirja "Martin Luthers Schrift "De captivitate Babylonica ecclesiae praeludium"(1520). Historischer Ort, literarische Konzeption, reformatorischer Ansatz" ning sai teoloogiadoktori kraadi. Ta ordineeriti 6. jaanuaril 2000 diakoniks ja 9. augustil 2001 õpetajaks.
Aastatel 1996–1997 oli Petti Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppeülesande täitja, 1999–2001 ajaloolise usuteaduse lektor, 2001. aastast dotsent, 2001–2005 ka õppetooli hoidja. 
Ta oli EELK vaimulik ja 2001. aastast Tartu Ülikooli-Jaani koguduse õpetaja, lisaks oli ta aastatel 2003–2007 Võnnu Jakobi koguduse hooldajaõpetaja.
Teadustöö.
Petti peamised uurimisvaldkonnad olid Saksa reformatsiooni ajalugu, Eesti teoloogia mõtte ajalugu, Tartu teoloogia 19. sajandil ning Tartu Ülikooli usuteaduskonna roll Eesti kiriku- ja kultuuriloos. Ta oli Usuteadusliku Ajakirja toimetuskolleegiumi liige (aastast 2000). Ta oli ka Theologische Arbeitskreis für die reformationsgeschichtliche Forschungi (TARF) liige ja Akadeemilise Teoloogia Seltsi liige (esimees 1999–2000, aseesimees 2000–2001). "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" andmetel on Petti avaldanud 19 teaduspublikatsiooni.
Jevgeni Petuhhov (tehnikateadlane)

Jevgeni Petuhhov (17. veebruar 1921 Narva – 22. september 2003) oli Eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Jevgeni Petuhhov oli venelane, puusepa poeg.
Lõpetas 1940 Narva 2. Gümnaasiumi, 1950 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) insenerina kütuste keemilise tehnoloogia erialal, 1953 aspirantuuri, tehnikakandidaat (1954, TPI), väitekiri “Исследование каталитического крекинга паро-газовых продуктов полукоксования эстонских горючих сланцев”. Oli 1953–58 TPI assistent, vanemõpetaja ja dotsent, ühtlasi 1954–58 keemiateaduskonna prodekaan ja dekaan, 1958–82 Põlevkivi Teadusliku Uurimise Instituudi (Kohtla-Järvel) direktor, 1982–91 teadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: põlevkivi termilise töötlemise tehnoloogia – tükilise ja peeneteralise põlevkivi poolkoksistamiseks täiuslikumate agregaatide loomine. Oli 1960−91 teaduslik-tehnilise bülletääni Горючие сланцы (aastast 1984 Сланцевая промышленность) toimetuskolleegiumi liige. Toimetanud mitmeid teaduskogumikke Kuulub akadeemikute Paul Kogermani ja Agu Aarna põlevkiviuurijate koolkonda. ENSV Ülemnõukogu saadik (1963-67). Paul Kogermani mälestusmedal (1985). Üle 50 teaduspublikatsiooni, 6 autoritunnistust.
Hilma Peuša

Hilma Peuša (sündinud 2. märtsil 1948 Tartus) on Eesti bioloog.
Elulugu.
Lõpetas 1966 Ropša Keskkooli (Leningradi oblast), 1972 Leningradi Põllumajanduse Instituudi, 1980 Eesti NSV TA Eksperimentaalbioloogia Instituudis (EBI) aspirantuuri, bioloogiakandidaat (1982, Leningradi ülikool), väitekiri käsitles leheroostekindluse pärandumist suvinisusortides. Oli 1973–1974 EBI laborant, 1975–1977 insener, 1978–1985 nooremteadur, 1985–1995 vanemteadur, 1995–2004 EPMÜ EBI taimegeneetika osakonna vanemteadur, 2005– Tallinna Tehnikaülikooli geenitehnoloogia instituudi vanemteadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: taimegeneetika, sordiaretus, taimehaigused, tsütogeneetika, nisu resistentsusgeneetika. Eesti NSV teaduspreemia (1987, kollektiivis), Eesti Vabariigi teaduspreemia (1999, kollektiivis). Üle 60 teaduspublikatsiooni.
Aive Pevkur

Aive Pevkur (sündinud 9. märtsil 1971 Tartus) on eesti filosoof.
Elulugu.
Aive Pevkur on lõpetanud 1989. aastal Iisaku Keskkooli (kuldmedaliga) ja 1994. aastal Moskva Ülikooli. 2002. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis magistrikraadi filosoofias väitekirjaga "Väärtuspluralism ja meditsiinieetika" (juhendaja Tiiu Hallap), alates 2003. aastast oli ta Tartu Ülikooli doktorant ning 2011. aastal doktorikraadi filosoofias väitekirjaga "Professional ethics: philosophy and practice" ("Kutse-eetika filosoofia ja praktika", juhendaja Margit Sutrop).
Pevkur oli 1994–95 TTÜ sotsiaal- ja humanitaarteaduste instituudi lektor, 1995–2004 TÜ praktilise filosoofia õppetooli assistent, 2004–2009 Riigikantselei avaliku teenistuse osakonna nõunik, ühtlasi 2005– Sisekaitseakadeemia avaliku teenistuse arendus- ja koolituskeskuse lektor-koolitaja ja 2006. aastast Sisekaitseakadeemia koosseisuväline lektor, 2006. aastast Tallinna Reaalkooli ja hiljem ka Gustav Adolfi Gümnaasiumi filosoofiaõpetaja. 2011-2015 oli ta Tallinna Tehnikaülikooli psühholoogia õppetooli teadur.
Loengukursused: sissejuhatus sotsiaal- ja poliitilisse filosoofiasse, filosoofia ajalukku; analüütiline eetika, avaliku teenistuse eetika.
Teadustöö.
Aive Pevkuri peamised uurimisvaldkonnad on olnud aksioloogia, eetikateooriad, meditsiinieetika, poliitikafilosoofia, professioonieetika, avaliku teenistuse teooria ja praktika ning avalik eetika. Ta on osalenud koolitusüritustel ja teaduskonverentsidel kodu- ning välismaal. Pevkur on tõlkinud ja toimetanud Leonid Stolovitši, Bryan Magee jt töid.
Ta on mitme kodu- ja välismaise teadusorganisatsiooni liige: Eesti Kirjanduse Selts (EKS), Eesti Eetikakoolitajate Liit, International Institute for Public Ethics, European Society for Philosophy of Medicine and Health Care jt.
2003. aastal pälvis Aive Pevkur TÜ Eetikakeskuse ja Volkswagen Stiftungi stipendiumi doktorantidele.
Isiklikku.
Aive Pevkuri noorem vend on Eesti Reformierakonna poliitik, 2014. aastast Eesti siseminister Hanno Pevkur.
Harry Pfaff

Harry Pfaff (20. mai 1890 Pihkva – surmaaeg ja -koht teadmata) oli Eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Lõpetas 1909 Tartu Reaalkooli, 1918 Riia Polütehnilise Instituudi tehnoloogiainsenerina. Oli 1922–36 Eesti Tehnilise Järelevalve Seltsi Lääne- ja Pärnumaa piirkonna aurukatelde ja tõsteseadmete insener, aastast 1936 Eesti Rahvusliku Jõukomitee järelevalve-insener. Tegutses soojusasjanduse lektorina mitmesugustel tehnikakursustel.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: jõumajanduse ratsionaliseerimine, kütteasjandus, tehnoloogiline auru tootmine. Töid piimatööstuse energiavarustusest. Insenerikoja mehaanikasektsiooni liige.
Kaia Philips

Kaia Philips (sündinud 26. juulil 1969 Keilas) on eesti majandusteadlane.
Elulugu.
Lõpetas 1987 Tartu 12. Keskkooli, 1992 Tartu Ülikooli majandusteaduskonna, 1992–1995 Tartu Ülikooli ja 1995–1996 Stockholmi Ülikooli magistrantuuri, majandusmagister (1996, Stockholmi Ülikool), 1997–2002 TÜ doktorant, Ph.D. (majandusteadus, 2002, TÜ), väitekiri "The changes in valuation of human capital during the transition process in Estonia" (Tartu, 2001). Täiendas end 1994–2001 USA-s, Ungaris, Taanis ja Saksamaal. 
Oli 1993–1995 Tartu Ülikooli kirurgiakliiniku vanemlaborant, 1995 TÜ turunduse ja juhtimise instituudi vanemlaborant, 1996–1997 majandusteaduskonna statistika õppetooli assistent, 1997–2002 lektor, 2002– dotsent, 2004–2006 ka õppetooli hoidja. Õpetanud statistika, statistilise andmetöötluse, majanduse uurimise meetodite jm kursusi.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: inimkapital, töö-ökonoomika, tööjõud, töösuhted, sotsiaalpartnerlus, töötingimused, tööhõivepoliitika, palgapoliitika. Osalenud 8 välismaa ja 4 Eesti uurimisprojektis. Mitme erialanõukogu, komisjoni ja töögrupi liige, olnud konverentside korraldajaid. European Industrial Relations Observatory (EIRO), European Working Conditions Observatory (EWCO) ja European Restructuring Monitor'i (Eesti Rahva Muuseumi (ERM)) Eesti korrespondent (2003–2006). Euroopa Töö-ökonomistide Assotsiatsiooni (EALE) liige (2000), Eesti sotsiaalmajandusnõukogu liige (2000), Eesti Majandusteadlaste Seltsi asutajaliige (2002), Eesti Statistikaseltsi juhatuse (2004) liige. Üle 50 teaduspublikatsiooni.