tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vanamees ja meri

"Vanamees ja meri" on Ernest Hemingway jutustus/lühiromaan looduse ja inimese vahelistest suhetest, sellest kuidas inimene lõpuks peab ikkagi looduse vägevusele alla vanduma.
Ümberjutustus.
Santiago oli oma külas pikka aega parim kalamees olnud, vanana aga ei õnnestunud tal enam kalapüük. Ta elas tagasihoidlikus majakeses, kus oli suur ajalehevirn. Tema eest hoolitses ta õpilane, kes lähedalasuvast söögikohast talle tihti süüa tõi. Paljud olid vanamehe suhtes juba lootuse kaotanud, aga mitte tema noor õpilane, kes truult temaga koos merel käis kuni ta vanemad selle keelasid. Vanemad tahtsid, et poiss käiks kaasas nendega, kes midagi ikkagi püüavad ja keelasid tal vanamehega merel käimise ära.
Santiago käis ikka merel edasi, aga ei suutnud mitte midagi püüda. Ühel päeval nägi ta lindu ja otsustas tema järel minna, lootuses seegi kord kala saada. Kahjuks esimestel püüdlustel see ei õnnestunud, aga üsna pea püüdis ta kinni marliini, kes oli pikem kui tema paat. Mees püüdis kala paati saada, aga viimane keeldus alla andmast, justkui oleks tal mehe vastu isiklik vimm. Kala tõmbas liinist, ega andnud järele. Ta tiris paati kaugemale kaldast, nii kaugele, et mees sattus talle juba täiesti tundmatutesse vetesse ja kartis, et ei leia koduteed. Liin tõmbas mehe käed katki ja käsi kiskus krampi. Olelusvõitluses, kes on tugevam, jäi siiski peale mees.
Seda aga vaid esialgu, sest kui ta oli kala kinni püüdnud ja paadi külge kinnitanud, haistsid haid vette sattunud verd ja olid üsna pea marliini kallal. Esialgu õnnestus Santiagol haid minema ajada, aga tema ainus kaitsevahend, harpuun, purunes. Paat liikus mehele tuttava kalda poole, aga kuna tal ei olnud millegagi haisid eemal hoida, jäid marliinist ainult luud alles.
Mees jõudis lõpuks randa, kus ta leiti. Ta haigestus ja poiss hoolitses tema eest. Teised kalurid imestasid marliini korjuse suuruse üle. Külastavad turistid aga ei osanud aimatagi, milline oli tegelik elu selles kalurikülas.
Alias (seriaal)

"Alias" on Ameerika Ühendriikides toodetud 5-hooajaline spioonisari, mille autor on J. J. Abrams. Peaosatäitja Jennifer Garner, kes võitis osatäitmise eest Kuldgloobuse, kehastab CIA agenti Sydney Bristow'd, keda salajased missioonid viivad paljudesse riikidesse üle maailma (seejuures paaril korral ka Eestisse).
Eestis on sarja näidanud TV3.
Uprock

Uprock (inglise "Brooklyn uprockin") on 1960. aastate lõpul Brooklyni tänavatel sündinud emotsionaalne ja võistluslik tantsustiil, mida tantsiti soul-, rock- ja funkmuusika saatel. Esimesed tantsijad ühendasid filmidest ja telešoudest tuntud Gene Kelly ja Fred Astaire'i tantsusammud salsa ja "hustle"'i liikumistega, hiljem lisandusid kehaliigutused ("jerks") ja žestid ("burns"), mis matkisid võistleva tantsija löömist. Tants ning kahe tantsija või meeskonna "duellid" said tänavajõukude seas kiiresti populaarseks ning levisid 1970. aastatel ka laiema publiku sekka. 1980. aastatel uprockingi populaarsus kahanes breiktantsu pealetungi ees ning hiljem sulandas mõlema elemente kokku hiphoptants. Tuntumad esindajad: Rubberband Man, Apache, Eddie Figueroa, Ralph Casanova.
Ornella Muti

Ornella Muti (sünninimi oli Francesca Romana Rivelli; sündinud 9. märtsil 1955 Roomas) on Itaalia näitleja.
Teismelisena oli ta modell, filmidebüüdi tegi 1970. aastal filmis "La Moglie più bella". 
Ta on mänginud rohkem kui 70 filmis, peamiselt Itaalia filmides. Neist tähelepanuväärseimad on filmid, kus Muti mängib erootilisi stseene.
1980. aastal mängis ta printsess Aurat Suurbritannia filmis "Flash Gordon", hiljem on ta kaasa teinud ka mitmes Ameerika filmis. Prantsusmaal on ta reklaaminud Giovanni Panzani pastatooteid.
Praegu mängib ta vähem tuntud teleseriaalides.
Muud.
1994. aastal ajakirjas Class ilmunud hääletusel nimetati teda maailma kõige ilusamaks naiseks. 
Isiklikku.
Tema ema Ilse Renate (sündinud Krause) oli pärit Võrumaalt ja töötas Roomas skulptorina, isa oli itaallane Napolist ja töötas ajakirjanikuna.
Tal on vanem õde Claudia Leone (sündinud 1951).
Ornella Muti esimene abikaasa oli Alessio Orano ja teine Itaalia ettevõtja Federico Facchinetti. Ornella Mutil on kolm last: näitlejast tütar Naike Rivelli (sünd.1974) hispaania produtsendi José Luis Bermúdez de Castro Acasoga ning tütar Carolina (sünd.1984) ja poeg Andrea (sünd.1987) Federico Fachinettiga.
1998. aastast elab ta Facchinettist lahus ning sõbrustab Stefano Piccologa.
Džugdžur

Džugdžur (vene "Джугджур") on mäestik Aasias. Kulgeb Ohhoota mere loodekaldal edela-kirde suunas 700 km pikkuselt. Kõrgus kuni 1906 meetrit (Topko).
Karoliinid (saared)

Karoliinid on saared Mikroneesias. Koosneb umbes 500 korallsaarest, mille kogupindala on 1320 ruutkilomeetrit. Saared on mägised, kõrgus kuni 791 meetrit. 
Nad on jagatud Mikroneesia Liiduriikide ja Belau vahel.
Anna Netrebko

Anna Netrebko (vene "Анна Юрьевна Нетребко"; sündinud 18. septembril 1971 Krasnodaris Venemaal) on vene ooperilaulja (sopran), Venemaa rahvakunstnik (2008). 
Anna õppis Peterburi Konservatooriumis, raha teenis koristajana Peterburi Maria teatris. Pärast prooviesinemist Maria teatris võttis dirigent Valeri Gergijev ta oma hoole alla.
Netrebko tegi oma ooperilaulja debüüdi Maria teatris etendatud Wolfgang Amadeus Mozarti "Figaro pulmas", kus mängis Susanna rolli. Hiljem laulis mitmeid prominentseid rolle kuulsates ooperites nagu Vincenzo Bellini "Somnambuul", Mozarti "Võluflööt" ja Gioacchino Rossini "Sevilla habemeajaja".
1995. aastal, kui Netrebko oli 24-aastane, tegi ta debüüdi Ameerikas San Francisco Operas, kus ta laulis Mihhail Glinka ooperis "Ruslan ja Ljudmilla". See oli edukas etteaste ning Anna on seal tänaseni sage külalisesineja. Samuti on ta esinenud teistes USA linnades, eriti hinnatud on ta vene heliloojate ooperites. Anna Netrebko on olnud silmapaistev artist ka "bel canto"'s ning romantilistes rollides nagu Gilda osa Giuseppe Verdi ooperis "Rigoletto", Musetta roll Giacomo Puccini ooperis "Boheem" jm. 
2002. aastal esines Anna esimest korda Metropolitan Operas Sergei Prokofjevi ooperis "Sõda ja rahu" Nataša rollis.
Märtsis 2006 esitas Anna Austria kodakondsusavalduse ning sama aasta juulis omandas ta selle lisaks Vene kodakondsusele. Austria ajalehes ilmunud intervjuus väitis Anna, et hakkab elama Viinis ja Salzburgis – see aga on halvendanud tema suhteid Venemaaga.
2006. aastal avaldas ta albumi "Russian Album", milles oli teinud koostööd Maria teatri orkestriga dirigent Valeri Gergijevi juhatusel. Album jõudis Saksa popmuusika edetabelis kümne parima hulka.
Märtsis 2007 ilmus muusikaalbum "Duets", millel kõlasid laulud tema ja Mehhiko tenori Rolando Villazóni esituses.
Septembris 2008 sündis Anna Netrebkol poeg Tiago. Sellest hoolimata olid tal uued esinemised juba 2009. aasta jaanuaris, kusjuures 2009. aastal Metropolitan Operas etendunud Gaetano Donizetti ooper "Lucia di Lammermoor" oli nähtav kinodes üle maailma – sealhulgas ka Eestis.
17. oktoobril 2008 esilinastus Austrias film "La Boheme" ("Boheem"), kus Netrebko mängis Mimi rolli.
Vanamõisa (Rõuge)

Vanamõisa on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Sänna

Sänna (Sännä) on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Küla idaosa läbib Võru–Mõniste–Valga maantee. Küla loodenurgas märgib piiri Mustjõgi. Läbi Sänna küla voolab Pärlijõgi, mis suubub küla põhjaosas Mustjõkke. Pärlijõe ääres asuvad Sänna mäeveski ja Sänna alaveski.
Külas asus Sänna mõisa keskus. Tänapäeval tegutseb mõisahoonetes Sänna Kultuurimõis. 1875. aastast pärinevas historitsistlikus stiilis peahoones asub ka Sänna raamatukogu.
Vabadussõjas käis piirkond korduvalt käest kätte. Näiteks märtsis 1919 toimus küla lähistel Sänna–Suure-Ruuga lahing. Mälestamaks võidelnuid püstitati Sännasse 1937. aastal Sänna Vabadussõja mälestussammas (lõhuti 1945 ja taastati 1989).
Sännas on sündinud kirjanik Juhan Jaik, kellele on samasse püstitatud ka mälestuskivi. Külaga on seotud ka Artur Adsoni lapsepõlv.
Nursi

Nursi on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Enne 1977 nimetati asulat Vastse-Nursi asunduseks. 1930. aastatel ka Vastse-Nursi küla.
Rebäse

Rebäse on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Viitina

Viitina on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Külas asub järvi, millest suurimad on Viitina järv ja Viitina Alajärv.
Oivi Aakre

Oivi Aakre (5. september 1941 – 30. mai 2016) oli eesti naisarst-reumatoloog. 
Ta on töötanud Tõnismäe haigla reumatoloogiaosakonnas. 
Ta oli Ida-Tallinna Keskhaigla reumatoloogiaosakonna rajaja ning selle juhataja 2003. aastast, mil see avati. Ta töötas ka Läänemaa Haiglas ja osaühingus Reumed. 
Ta oli Eesti Reumaliidu juhatuse esimees ja Eesti Reumatoloogide Seltsi juhatuse liige. Ta oli ka Eesti Arstide Liidu liige. 
Ta oli ka Sotsiaalministeeriumi reumanõunik. 
Oivi Aakre tegeles reumaatiliste haiguste ja osteoporoosi ennetustööga. 
Ta osales Eestis kehtiva reumatoidartriidi ravijuhendi koostamisel.
Lutika

Lutika on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Lükkä

Lükkä on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Muduri

Muduri on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Muhkamõtsa

Muhkamõtsa (Muhkametsa) on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Murdõmäe

Murdõmäe (Murdemäe) on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Kahrila-Mustahamba

Kahrila-Mustahamba on küla Võrumaal Rõuge vallas.
Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kandis küla nime Mustahamba.
Mustahamba (Rõuge)

Mustahamba on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Haanja valda.
Külas on 6 alalist elanikku. 2000. aasta rahvaloenduse andmetel oli elanikke 8.
Külas asub Mustahamba tamm.
Külas avati 2023. aasta 10. juunil Side ja Laptopi muuseum.
Pisisaare

Pisisaare on küla Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pajusi valda.
Külas on Pisisaare Algkool, Pajusi raamatukogu ja Pisisaare Spordikeskus
Kauru

Kauru on küla Jõgeva maakonna lääneosas Põltsamaa vallas. 
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pajusi valda.
Tõivere

Tõivere on küla Jõgeva maakonna lääneosas Põltsamaa vallas. 
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pajusi valda.
Pajusi

Pajusi (kohakääne Pajusisse) on küla Jõgevamaal Põltsamaa vallas.
Pajusi asub Põltsamaalt unbes 6 km loodes. Läänes kulgeb küla piir mööda Põltsamaa jõge. Jõe äärde jääb Liivoja veehoidla.
Pajusit mainiti külana 1405 ja 1601 kujul "Payus", 1583 kujul "Paiusz", 1624 kujul "Payosse" ja 1638 kujul "Paius". 17. sajandil rajati Pajusi mõis. 18. sajandi lõpuks oli küla kadunud, 1797. aasta Mellini kaardil küla puudus, oli üksnes mõis saksakeelse nimega "Pajus". See asus Põltsamaa kihelkonnas.
1920. aastatel moodustati mõisa maadele asundus, mis alates 1977. aastast on küla.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pajusi valda.
Külas on kunagise Pajusi mõisa keskus ja Pajusi mõisa kalmistu. Tänapäeval tegutseb mõisa peahoones Pajusi rahvamaja. Mitmed mõisa hooned, mõisa kalmistu ja park on arvatud kultuurimälestisteks. Külas asub ka arheoloogiamälestiseks arvatud asulakoht. Pajusi mõisa park on looduskaitse all. Pajusi raamatukogu asub Pisisaare külas.
Kohanimi tuleb kas puunimetusest paju või vesist kohta tähendavast sõnast padu (murdes "paju, pai") : "paju", millest on moodustatud i-mitmus.
Mikojan

Mikojan (vene keeles Микоян) oli Nõukogude Liidu, nüüd Venemaa lennukikonstrueerimisbüroo, mille ülesandeks on peamiselt hävituslennukite konstrueerimine.
Büroo asutati 1939. aastal Nõukogude Liidu valitsuse poolt. Artjom Mikojan (väliskaubanduse rahvakomissari Anastass Mikojani noorem vend) ja Mihhail Gurevitš töötasid lennukitehase nr. 1 juures asunud Nikolai Polikarpovi büroos, Mikojan tegeles biplaan hävituslennuki I-153 seeriatootmiseks ettevalmistamisega ning Gurevitš oli peakonstruktori asetäitja. Novembris 1939 saadeti Polikarpov töölähetusse Saksamaale, tema äraolekul loodi lennukitehase nr. 1 juures Mikojani ja Gurevitši juhitav konstrueerimisbüroo, mille ülesandeks sai uus hävituslennuk I-200 (MiG-1) seeriatootmiseks ette valmistada. Alguses allus uus büroo Polikarpovile, alates 1940. aasta juunist tegutses iseseisva konstrueerimisbüroona. Lähetusest naasnud Polikarpov ei protesteerinud selle muudatuse peale, kuigi koos projektiga oli antud uuele konstrueerimisbüroole üle ka suur osa tema büroo töötajatest. Tema põhitähelepanu oli sel ajal suunatud õhkjahutusega mootoriga hävituslennuki I-180 arendamisele. Büroo peakonstruktoriks määrati Artjom Mikojan. Konstrueerimisbüroos loodud lennukite arendused tähistati konstruktorite perekonnanimedest tuletatud lühendiga MiG (Mikojan – Gurevitš).
Kui 1970. aastal A. Mikojan suri (M. Gurevitš oli juba varem surnud), nimetati büroo Mikojan-Gurevitš taas Mikojaniks, seda nime kannab lennukikonstrueerimisbüroo tänaseni.
Rosa Bonheur

Rosa Bonheur (kodanikunimega Marie-Rosalie Bonheur; 16. märts 1822 – 25. mai 1899) oli prantsuse maalikunstnik ja näitleja, realismi esindaja. 
Rosa Bonheur maalis maastikke ja loomi maastikul.
James McNeill Whistler

James Abbott McNeill Whistler (11. juuli 1834 Lowell – 17. juuli 1903 London) oli Ameerika päritolu maalikunstnik, "l'art pour l'art"i idee esindaja.
1855. aastal kolis Whistler Prantsusmaale, kus asus õppima Charles Gleyre'i juures. Ta jäi elu lõpuni Euroopasse ning elas peamiselt Pariisis ning Londonis.
Tema loomingut mõjutas jaapani värviline puulõige ning impressionism. Whistler tegutses ka portretistina, samuti on ta loonud mitmeid impressionistlikeks peetavaid ofordiseeriaid Thamesi ja Veneetsia motiividel.
Honoré Daumier

Honoré Victorin Daumier (26. veebruar 1808 Marseille – 10. veebruar 1879 Valmondois) oli prantsuse maalikunstnik, graafik, skulptor ja karikaturist.
Daumier oli realismi esindaja.
Looming.
Oma teostes kujutas ta suurlinna lihtrahvast, karikatuurid kajastasid poliitilist olukorda. Maalidel kujutas ta peamiselt tööliste eluolu.
Tema karikatuure hakkas 1831. aastast ilmuma ajakirjas La Caricature. Kuningas Louis-Philippe I karikeerimise eest mõisteti talle pooleaastane vanglakaristus ja rahatrahv. Nimelt näitas ta kuningat muinasjutulise koletise Gargantuana, kes ahnelt neelab rahvalt riisutud vara ja kulda. 
Tsensuurist põhjustatud probleemide tõttu ajakirjas La Caricature asus Daumier kaastööd tegema Le Charivarile, mille omanik oli samuti Charles Philipon.
Jean-Louis-Ernest Meissonier

Jean-Louis-Ernest Meissonier (21. veebruar 1815 – 31. jaanuar 1891) oli prantsuse akadeemiline kunstnik ja sõjaväelane (kolonel). 
Ernest Meissonieri tuntuimad teosed on Teise keisririigi ajal valminud suureformaadilised maalid, millel ta kujutas peamiselt Napoleoni-aegseid sõjasündmusi.
Jozef Israëls

Jozef Israëls (27. jaanuar 1824 Groningen – 12. august 1911 Haag) oli juudi päritolu Hollandi maalikunstnik, Madalmaade realismi tähtsamaid esindajaid.
José Domínguez Bécquer

José Domínguez Bécquer (22. jaanuar 1805 Sevilla – 1841 Sevilla) oli maalikunstnik, Hispaania realismi esindajaid. 
Ka tema poeg Valeriano Domínguez Bécquer (1834–1870) oli maalikunstnik.
Jacob Maris

Jacob Henricus Maris (25. august 1838 Haag – 7. august 1899 Karlovy Vary) oli Hollandi maalikunstnik ja üks silmapaistvamaid realismi esindajaid Madalmaade kunstis.
Ta kuulus Haagi koolkonda, mis oli tuntud oma looduspärase ja realistliku stiili poolest. Rühmituse liikmed kujutasid peamiselt Hollandi maastikke ja igapäevaelu. Maris on eriti tuntud oma meeleolukate maastikumaalide ja linnavaadete poolest. Tema töödes on sageli tumedad, maalähedased toonid, pilvised taevad ja impressionismist mõjutatud pintslitöö, mis loovad rahuliku ja melanhoolse meeleolu.
Elukäik ja haridus.
Jacob Maris sündis Haagis ning oli vanim kolmest vennast, kellest kõik said kunstnikeks. Tema nooremad vennad olid Matthijs Maris ja Willem Maris. Ta õppis esmalt Haagi kunstiakadeemias, seejärel Antwerpeni kunstiakadeemias ning täiendas end hiljem Pariisis. Pariisis viibides puutus ta kokku kaasaegsete kunstivooludega, sealhulgas Barbizoni koolkonnaga, mis avaldas märgatavat mõju tema hilisemale loomingule.
Looming.
Marise loomingut iseloomustavad realistlikud detailid, huvi looduse ja valguse kujutamise vastu ning oskus luua maalides erilist meeleolu. Tema tööd kujutavad sageli maastikke, linnavaateid ja stseene igapäevaelust. Eriti tuntud on tema maalid, mis kujutavad Amsterdami kanaleid, Haagi tänavaid ja veskitega maastikke. Ta eelistas töötada õlimaalitehnikas, kasutades laia pintslit ja tugevat tekstuuri.
Jacob Marise teosed kuuluvad mitmete muuseumide kogudesse nii Hollandis kui ka mujal Euroopas.
Surm.
Jacob Marise tervis halvenes elu lõpu poole. Tema raskete terviseprobleemide täpne põhjus pole teada, kuid arvatakse, et tegu võis olla südame- või hingamisteede haigusega.
1899. aastal sõitis ta arstide soovitusel ravile Karlovy Varysse (tollal Austria-Ungari), mis oli tuntud oma mineraalveeallikate poolest. Ravi ei toonud paranemist ning Maris suri seal 60-aastaselt 7. augustil 1899.
Anne Frank

Anne Frank (õieti Annelies Marie Frank; 12. juuni 1929 Frankfurt – veebruar või märtsi algus 1945) oli juudi päritolu tüdruk, kes pidas Saksa okupatsiooni ajal Amsterdamis ajavahemikul 1942–1944 päevikut. Päevik on hiljem tõlgitud ligi 60 keelde, ka eesti keelde. See on üks maailma tuntumaid päevikuid. 
Elulugu.
Anne sündis Otto Heinrich Franki (1889–1980) ja Edith Holländeri (1900–1945) teise tütrena. Annel oli õde Margot (1926–1945). Tema sünninimi oli Annelies Marie, kuid perekond ja sõbrad kutsusid teda lihtsalt Anneks. Isa kutsus tütart ka Anneleiniks (tõlkes "väike Anne"). 
Perekond elas Frankfurdi linnaosas, kus oli nii juute kui ka teistest rahvustest elanikke. Lapsed sõbrustasid peamiselt omavanuste juutidega. Frankid olid reformimeelsed juudid, kes küll austasid kõiki judaismi traditsioone, kuid ei käitunud alati kommetele vastavalt. Otto Frank, kes oli olnud esimeses maailmasõjas Saksa ohvitser, soovis, et lapsed saaksid koolihariduse. Isal oli kodus suur raamatukogu. Nii Anne ema kui ka isa julgustasid tütreid lugema raamatuid. 
13. märtsil 1933 toimusid Frankfurdis kohaliku omavalitsuse valimised, mille võitis Adolf Hitleri NSDAP. Vahetult pärast võitu hakkasid toimuma antisemiitlikud demonstratsioonid ning Frankid mõistsid, et Saksamaale ei saa enam kauaks jääda. Hiljem samal aastal kolisid Edith ja tema kaks last Aachenisse, kus elas Edithi ema Rosa Holländer, Otto jäi Frankfurti. Mõne aja pärast sai ta pakkumise luua Amsterdami oma ettevõte. Otto nõustus sellega ja organiseeris Amsterdami perele uue elupaiga.
1934. aasta veebruaris jõudsid Edith ja lapsed Amsterdami, kus Anne ja Margot alustasid õpinguid. 
1942. aastal hakati juute eriti julmalt taga kiusama ja Anne perekond peitis end sama aasta juulis Otto Franki büroohoonesse. Pärast kaht aastat redusolekut perekond reedeti ning sakslased viisid pere koonduslaagrisse. Seitse kuud pärast arreteerimist surid Anne ja tema õde Margot Frank Bergen-Belseni koonduslaagris tüüfusse. Otto Frank oli ainus, kes laagris ellu jäi. Pärast sõda naasis ta Amsterdami, kust leidis oma tütre päeviku. Ta avaldas selle hollandi keeles esialgse pealkirjaga "Het Achterhuis: Dagboekbrieven van 12 Juni 1942 – 1 Augustus 1944".
Anne Franki päevik.
Päevik, mille Anne sai oma 13. sünnipäevaks, räägib tema elust 12. juunist 1942 kuni 1. augustini 1944. Päevik on kirjutatud justkui täiskasvanud ja läbinägeliku isiku poolt, kes oma teoses jagab nii isiklikke mõtisklusi kui lahkab ka üldist elu okupatsiooniperioodil. Tänu sellele päevikule on Anne üks tuntumaid ja käsitletumaid holokaustiohvreid.
Valdemar Väli

Valdemar Väli (ka Voldemar Väli; 3. oktoober 1909 Kullamaa, Läänemaa – 17. märts 2007 Tallinn) oli eesti maalikunstnik, kes sai tuntuks eelkõige portree- ja maastikumaalidega.
Elulugu.
Ta sündis Läänemaal Kullamaa savitööstuse meistri peres. Ta lõpetas Silla algkooli. 1924. aastast töötas ta põllu- ja aiatöölisena, meremehena, maalrina ja muudes taolistes ametites. 1932. aastal asus Väli kaubalaevale kütjaks. Töö kõrvalt õnnestus tal tutvuda suurte kunstikogudega Inglismaal, Hollandis, Belgias, Saksamaal ja Soomes.
Õppinud algul maalikunsti Tallinna eraateljeedes põhitöö kõrvalt, asus ta 1938. aastal õppima Kõrgemasse Kunstikooli Pallas Tartus. Tema peamiseks õpetajaks kujunes Ado Vabbe. Väli lõpetas õpingud 1943. aastal; selleks ajaks kandis Pallase kool juba nime Kõrgemad Kujutava Kunsti Kursused.
Aastast 1945 oli Valdemar Väli Eesti Kunstnike Liidu liige ja aastast 2002 auliige.
Maalikunsti viljelemise kõrvalt andis ta oma oskusi edasi ka üliõpilastele, olles 1947–1988 Eesti Riikliku Kunstiinstituudi õppejõud, 1969. aastast maalikunsti osakonna professor ja 1993. aastast kuni surmani emeriitprofessor.
Aastal 1999 autasustati Valdemar Välit Valgetähe III klassi teenetemärgiga. Aastal 2002 valmis Rein Raamatul temast portreefilm "Valdemar Väli".
Looming.
Esimest korda demonstreeriti Valdemar Väli töid 1942. aastal Tartu sügisnäitusel. Tema varase loomeperioodi peamisteks saavutusteks on portreemaalid. Neist tähtsaimaks peetakse 1943. aastal maalitud kunstnik Hilda Üpruse portreed. Samasse perioodi jäävad ka kunstnik Louis Paveli ja kunstiteadlase Helmi Üpruse portreed. Hilisemast ajast on tuntud Valdemar Väli maalitud Mihkel Lüdigi, Tiit Kuusiku, Olivia Saare, Edgar Arro, Heino Elleri ja paljude teiste kultuuriinimeste portreed. Ta maalis ka oma pereliikmeid.
Portreemaalide kõrval lõi Väli ka maastikumaale. Samuti on ta oma teostes kajastanud rannarahva, eelkõige Läänemaa, Muhu ja Kihnu saarte elanike eluolu. Talurahva kujutamisel on teda võrreldud Paul Raua ja Ants Laikmaaga.
Väli loomingus domineerivad hilisimpressionistlikud ja rahvusromantilised jooned. Hiljem, 1970. ja 1980. aastatel, on tema loomingus rohkem modernistlikke jooni; sellel perioodil maalis ta abstraktsionistlikke maale.
Tema maale leidub Eesti Kunstimuuseumi, Tartu Kunstimuuseumi, Tretjakovi galerii ja Tallinna Kunstihoone kogudes.
Ülevaate tema loomingust andsid isikunäitused Läänemaa Muuseumis (2003) ja Kihnu Muuseumis (2006, korraldas Vaal Galerii).
Tamili Eelami Vabastustiigrid

Tamili Eelami Vabastustiigrid (tamili keeles தமிழீழ விடுதலைப் புலிகள்) (tuntud lühemalt ka nime all Tamili Tiigrid) on Sri Lanka poliitilis-sõjaline organisatsioon, mis taotleb valdavalt tamilitega asustatud Sri Lanka põhja- ja idaosa kuulutamist iseseisvaks riigiks (nimega Tamili Eelam), ja kasutab oma eesmärkide saavutamiseks relvastatud võitlust. 32 riigis on Tamili Tiigrid kuulutatud terroriorganisatsiooniks.
Organisatsiooni asutas 1976. aastal Velupillai Prabhakaran. Algul korraldas organisatsioon atentaate, 1983. aastal kasvas vastasseis valitsusega Sri Lanka kodusõjaks. Sõda lõppes 2009. aastal, mil valitsusväed hõivasid Tamili Tiigrite viimase tugipunkti.
Totemism

Totemism on usk üleloomulikku seosesse, mis arvatakse eksisteerivat teatud rühma inimeste ja teatud rühma materiaalsete objektide (enamasti loomade) vahel. Viimaseid nimetatakse tootemiteks.
Panarabism

Panarabism on araablaste ja araabia maade kultuurilist ja poliitilist ühinemist taotlev ideoloogia ja liikumine. 
Panarabism on seotud araabia rahvuslusega.
Gerbera

Gerbera on rohttaimede perekond korvõieliste sugukonnast. 
Perekonda kuulub 40–50 liiki. 
Perekond on saanud nime saksa botaaniku Traugott Gerberi järgi († 1743), kes uuris Venemaa loodust ning oli Carl von Linné lähedane sõber.
Aster

Aster ("Aster" L.) on astrilaadsete seltsi korvõieliste sugukonda kuuluv rohttaimede perekond. 
Algselt loeti perekonda kuuluvaks ligi 600 Euraasias ja Põhja-Ameerikas levinud liiki, kuid pärast 1990. aastate molekulaaruuringuid loetakse Põhja-Ameerika liigid kuuluvaks eraldi perekonda. Perekonda "Aster" kuulub umbes 180 liiki, millest vaid üks levib väljaspool Euraasiat. Põhja-Ameerika liigid eraldati 10 perekonda.
Astrite tüüpliik on amellaster "A. amellus".
Perekonna teaduslik nimi tuleb vanakreeka keelest. ἀστήρ tähendab ses keeles tähte ja see viitab õisiku kujule.
Astrite seas on palju levinud aiataimi, sest nende õied on värvikad ja meeldivad. Tüüpiliselt on õied lillakassinised, lillad, valged, kollased või roosad. Mõnedki astrid on üsna vastupidavad ja taluvad ka külma kliimat. Mõned astrid õitsevad kaua ja on sügiseti ühed viimastest õitsevatest lilledest.
Astrirevolutsiooniks nimetatakse 31. oktoobril 1918 toimunud riigipööret, millega sotsialist krahv Mihály Károlyi kehtestas iseenese juhitava Ungari Rahvusnõukogu valitsuse. 16. novembril kuulutati Ungaris välja vabariik. Rahvusnõukogu toetajad, kes kandsid rinnas astreid, hõivasid Budapestis avalikud hooned, kukutasid valitsuse ja mõrvasid endise peaministri István Tisza. Astrirevolutsiooni lõpetas järgmise aasta märtsis toimunud kommunistlik revolutsioon, millega kehtestati Ungari Nõukogude Vabariik.
Nelk

Nelk ("Dianthus") on rohttaimede või poolpõõsaste perekond nelgiliste sugukonnas. Perekonda kuulub umbes 300 liiki.
Nomenklatuur.
Carl von Linné antud nimetus "Dianthus" tuleb kreekakeelsetest sõnadest "Dios" ('jumal') ja "anthos" ('õis') ning tähendab 'jumalik õis'.
Ajalugu.
Esimesena on nelki maininud vanakreeka botaanik Theophrastos.
Kirjeldus.
Nelgi õied on radiaalsümmeetrilised, 5 õielehega. Õite värvus ulatub olenevalt sordist valgest üle roosa kuni punase ja tumepunaseni. 
Viljaks on kupar, mis sisaldab vähemalt 40, vahel üle 100 seemne. Lisaks seemnetele võib nelk paljuneda risoomiga.
Taime õied lõhnavad nõrgalt.
Levila.
Nelk on levinud Euraasias. Mõni liik elab Aafrikas, üks ("Dianthus repens") Põhja-Ameerika tundras. 
Liigid.
Nelgiliigid annavad omavahel sageli viljakaid hübriide. See teeb liikide määratlemise perekonnas keeruliseks.
Eestis kasvab pärismaisena kolm liiki nelke: 
Püsilillena kasvatatakse Eestis introdutseeritud liikidest peamiselt 
Sordid.
Maailmas on registreeritud üle 27 000 nelgisordi. Mõned nendest on üheaastased, teised kaheaastased: esimesel aastal kasvatavad ainult lehed ja õitsevad järgmisel.
Ökoloogia.
On putukaliike, mille röövikud toituvad nelgil. Selliste hulka kuulub ka kapsaliblikas. Sealjuures perekonnas "Coleophora" toituvad kolm liiki ainult nelgil.
Sümboolika.
Maailma poliitikas on punane aednelk ("D. caryophyllus") revolutsiooni ja vasakpoolsete sümbol. Nõukogude Liidus peeti nelki revolutsiooni ja Suure Isamaasõja võidu sümboliks, millega tähistati 9. maid ja 7. novembrit. See traditsioon on säilinud tänapäevani.
Ülane

Ülane ("Anemone") on taimeperekond tulikaliste sugukonnast.
Muid liike.
Ülase perekonda kuulub umbes 150 liiki:
Välislingid.
Irène Joliot-Curie

Irène Joliot-Curie (neiupõlvenimi Curie; 12. september 1897 Pariis – 17. märts 1956 Pariis) oli prantsuse teadlane, Marie ja Pierre Curie tütar ja Frédéric Joliot-Curie abikaasa. Koos abikaasa Frédériciga pälvis ta 1935. aastal Nobeli auhinna keemias tehisradioaktiivsuse avastamise eest.
Elukäik.
6-aastaselt alustas Irène kooliteed. Varakult tõdesid vanemad, et tütrel on annet matemaatikas, ning otsustasid Irène'ile luua parema õppimiskeskkonna. Selleks ühines Irène'i ema Marie nimekate prantsuse õpetlastega, kelle seas oli ka füüsik Paul Langevin, et moodustada nn kooperatiiv. Teadlased õpetasid kodudes vastastikku oma kolleegide lapsi. Õppetunnid ei koosnenud mitte ainult teaduslikest distsipliinidest, vaid ka näiteks hiina keelest, skulptuurist; suurt rõhku pandi eneseväljendusele ja mängudele.
Säärane huvitav õpe kestis kaks aastat ja pärast seda astus Irène Pariisi Sévigné kolledžisse, kus õppis aastatel 1912–1914. Bakalaureusekraadi sai ta Sorbonne'i ülikoolis.
Tema õpingud katkesid sealsamas esimese maailmasõja algusega.
Kui Irène hakkas lõpetama doktoriõpet 1924. aastal, palus ta noorel keemikul Frédéric Joliot'l õpetada talle laboritehnikaid, mida oli vajalik teada radioaktiivsuse uurimiseks. Aastal 1926 nad abiellusid (mõlemad säilitasid oma perekonnanime, mille tulemusena moodustus Joliot-Curie). 11 kuud hiljem sündis neil tütar Hélène, kellest hiljem sai samuti füüsik, ja 1932. aastal poeg Pierre.
1928. aastal hakkasid Irène ja Frédéric huvituma aatomituumast. Kuigi nende eksperimendid tõestasid nii positronide kui ka neutronite olemasolu, ei suutnud nad selle avastuse tähtsust tõestada; hiljem saavutasid sellega kuulsuse C. D. Anderson ja James Chadwick.
1934. aastal tegid nad aga erakordse avastuse. Toetudes oma vanemate Marie ja Pierre'i töödele looduslike radioaktiivsete elementide alal, avastasid nad tehisradioaktiivsuse ja positronaktiivsuse, mille tagajärjel suutsid sünteesida radioaktiivseid tehisisotoope. See aitas kiiremini, odavamalt ja rohkem toota radioaktiivset materjali, mida kasutati eelkõige meditsiinis. Aastal 1935 said Irène ja Frédéric avastuse eest Nobeli auhinna, samuti sai Irène sellega Pariisi Ülikoolis professoriks.
17. märtsil 1956 suri ta 58-aastaselt leukeemiasse.
Pinnase mineraliseerimine

Pinnase mineraliseerimine ehk maapinna mineraliseerimine on metsanduses kamara eemaldamine või purustamine kuni 15 cm sügavuseni kas käsitsi või mehhaniseeritult.
Pinnase mineraliseerimist kasutatakse metsauuendusel pinnase ettevalmistamiseks, et seeme jõuaks pinnasesse ja hakkaks idanema külviga samal aastal. Mineraliseerimine soodustab ka looduslikku uuenemist.
Pinnase pealmist kihti tohib purustada kuni 50% ulatuses raielangi pindalast.
Negatiivsed mõjud.
Mineraliseerimise tulemusel väheneb mulla huumuskiht ja eraldub palju süsihappegaasi. Samuti väheneb üldine koosluse elurikkus.
Keelatud maa

"Keelatud maa" on Maarja-Liis Ilusa 1997. aastal esitatud Eesti esinduslaul Eurovisiooni lauluvõistlusel Dublinis.
"Keelatud maa" teksti autor on Kaari Sillamaa, muusika kirjutas Harmo Kallaste.
Taustalauljatena olid eurolaval Evelin Samuel ja Airi Allvee.
Enne "Keelatud maa" konkursile toomist oli laul lebanud avaldamata kujul Harmo Kallaste sahtlis, kuna helilooja oli selle planeerinud esitada juba 1993. aasta konkursile solist Janika Sillamaale. Laul aga jäi avaldamata ning Kallaste otsustas veel kord vana looga õnne proovida: tegi kodustuudios uue seade, laulis ise ning pääses Eesti eelvooru. Hiljem Maarja-Liis Ilusa esituses laul rearranžeeriti ning saavutati mäekõrgune võit Hanna Pruuli esitatud 2. koha saanud loo "Üksik hing" ees. Eurovisiooni lõppkontserdi jaoks rearranžeeriti laul taas, seadele lisati orkester. Laulu ingliskeelne versioon kannab pealkirja "Hold onto Love", kuid selle taustalauljad on Erika Essen-Möller ja Lotten Andersson Rootsist. 
Euroopa finaalis Dublinis pälvis "Keelatud maa" 8. koha, saades maksimumi – 12 punkti – Itaalialt. 10 punkti andis näiteks Inglismaa.
2007. aastal avaldati Hylene'i debüütplaadil "Täna rikun ma reegleid" selle laulu kaver.
2011. aastal esitas Harmo Kallaste esimest korda ise avalikkuse ees laulu koos Birgit Õigemeelega saates "Laulupealinn".
1. armee (Wehrmacht)

Saksa 1. armee (saksa keeles "1. Armee") oli Saksa Wehrmachti väliarmee Teises maailmasõjas.
Ajalugu.
1. armee aktiveeriti 26. augustil 1939. 1939. ja 1940. aasta alguses oli armee Maginot' liini vastas Läänerindel. Peale Prantsusmaa alistumist jäi armee kaitsele Edela-Prantsusmaale peakorteriga Bordeaux's. 
Peale liitlaste invasiooni Prantsusmaale 1944. aastal võitles 1. armee alates augustist taganemislahingutes Loire'i ja Ülem-Seine'i piirkonnas taganedes lõpuks Saari piirkonnas Läänevallile kaitsesse. Armee alistus 6. mail.
*Erwin von Witzleben (26.08.1939)
*Johannes Blaskowitz (24.10.1940)
*Joachim Lemelsen (3.05.1944)
*Kurt von der Chevallerie (4.06.1944)
*Otto von Knobelsdorf (6.09.1944)
*Hans von Obstfelder (30.11.1944)
*Hermann Förtsch (28.02.1945)
Allunud väeosad.
9. september 1939.:
*IX korpus
*XII korpus
*75. jalaväediviis
*214. jalaväediviis
*223. jalaväediviis
*246. jalaväediviis
*209. jalaväediviis
*231. jalaväediviis
*268. jalaväediviis
10. mai 1940.:
*XXXVII eriotstarbeline korpus ("Höhere Kommando z. b. v. XXXXVII")
*XXIV korpus
*XII korpus
*XXX korpus
*95. jalaväediviis
*257. jalaväediviis
7. august 1940.:
*XXXXV eriotstarbeline korpus ("Höhere Kommando z. b. V. XXXXV")
*XXXVI korpus
*XII korpus
*XXIV korpus
5. aprill 1941.:
*XXXXV eriotstarbeline korpus ("Höhere Kommando z. b. V. XXXXV")
*XXVII korpus
*20. motoriseeritud jalaväediviis
*79. jalaväediviis
*85. jalaväediviis
2. jaanuar 1942.:
*XXXXV eriotstarbeline korpus ("Höhere Kommando z. b. V. XXXXV")
*VIII korpus
*23. tankidiviis
8. juuni 1942.:
*LXXX korpus
8. november 1942.:
*LXXX korpus
*7. tankidiviis
7.juuli 1943.:
*LXXXVI korpus.:
*LXXX korpus
*334. jalaväediviis
*14. tankidiviis
*10. SS-tankidiviis
12. juuni 1944.:
*LXXXVI korpus
*LXXX korpus
*11. tankidiviis
26. november 1944.:
*Korpus Vogesen ("Höhere Kommando Vogesen")
*XII SS-korpus
*LXXXII korpus
*553. grenaderidiviis
*245. jalaväediviis
*256. jalaväediviis
12. aprill 1945
*XIII SS-korpus
*XXIV korpus
2. armee (Wehrmacht)

Saksa 2. armee (saksa keeles "2. Armee") oli Saksamaa väliarmee Teises maailmasõjas.
Ajalugu.
Formeeriti 20. oktoobril 8. armee vägedest, mis oli just lõpetanud Poola kampaania. Võttis osa sõjakäigust Prantsusmaa ja Beneluxi maade vastu,
pärast nende alistumist viidi tagasi Saksamaale garnisonivägedeks. Osales 1941. aasta märtsist kuni maini Balkani maade vallutamisel. Juunist 1941 osales sissetungil Nõukogude Liitu. Armee liikus väegrupi Mitte lõunatiival ja jõudis kuni Voronezini. 1944. aasta suve Punaarmee
suurrünnaku käigus taganes armee läbi Pripeti soode, jõudes sügiseks Narevi liinile Varssavist põhjas. 7. aprillil
1945 formeeriti ümber armeeks Ostpreussen.
*Maximilian Reichsfreiherr von Weichs (20.10.1939)
*Hans von Salmuth (15.07.1942)
*Walter Weiss (4.02.1943)
*Dietrich von Saucken (12.03.1945)
Allunud väeosad.
1. mail 1940:
*XVII korpus
*XXXVII korpus
*XXXIX motoriseeritud korpus
*XXXXV eriotstarbeline korpus ("Höhere Kommando z.b.v. XXXXV")
8. juunil 1941:
*IX korpus
*XXVI korpus
*VI korpus
3. septembril 1941:
*XIII korpus
*XXXXIII korpus
*XXXV eriotstarbeline korpus ("Höhere Kommando z.b.V XXXV")
2. jaanuaril 1942:
*XXXVIII motoriseeritud korpus
*LV korpus
*XXXV eriotstarbeline korpus ("Höhere Kommando z.b.V XXXV")
1. jaanuaril 1943:
*XII korpus
*VII korpus
*LV korpus
*88 jalaväediviis (osaliselt)
7. juulil 1943:
*XII korpus
*VII korpus
*Ungari 1. julgestusdiviis.
26. detsembril 1943:
*XXXXVI tankikorpus
*XX korpus
*LVI tankikorpus
*Ungari VII korpus
*203. julgestusdiviis (osad)
*4. tankidiviis (osad)
15. aprillil 1944:
*VII korpus
*LVI tankikorpus
*XXIII korpus
16. septembril 1944:
*Ratsaväekorpus
*XXIII korpus
*XX korpus
*3. tankidiviis
*102. tankibrigaad
31. märtsil 1945:
*XXVII korpus
*XXIII korpus
*VII tankikorpus
*XVIII mägikorpus
3. armee (Wehrmacht)

Saksa 3. armee (saksa keeles "3. Armee") oli Saksa väliarmee Teises maailmasõjas.
Ajalugu.
Moodustati 28. augustil 1939. Võttis osa Poola vallutamisest. Saadeti laiali 21. oktoobril 1939. Enamik staabist läks 16. armee käsutusse.
4. armee (Wehrmacht)

Saksa 4. armee (saksa keeles "4. Armee") oli Saksa väliarmee Teises maailmasõjas.
Ajalugu.
Formeeriti 1. augustil 1939. Võttis osa Poola vallutamisest ja 1940. aastal sõdis Belgias ning Põhja-Prantsusmaal.
Sissetungil Nõukogude Liitu oli armee väegrupp Mitte ridades ja võttis selle koosseisus osa kõigist idarinde keskosas
toimunud võitluseist. 1944. aasta suvel taandus armee lahingutega Ülem-Dneprilt Ida-Preisimaale, kus ta 7. aprillil
1945. nimetati ümber 21. armeeks.
*Günther von Kluge (1.08.1939)
*Ludwig Kübler (26.12.1941)
*Gotthard Heinrici (20.01.1942)
*Friedrich Hossbach (18.07.1944)
*Friedrich-Wilhelm Müller (30.01.1945)
Allunud väeosad.
1. september 1939.:
*XIX motoriseeritud korpus
*II korpus
*III korpus
*23. jalaväediviis
*218. jalaväediviis
*207. jalaväediviis
10. mai 1940.:
*II korpus
*XV korpus
*VIII korpus
*4. jalaväediviis
*87. jalaväediviis
*211. jalaväediviis
*263. jalaväediviis
*267. jalaväediviis
1. august 1940.:
*VI korpus
*XI korpus
5. juuni 1941.:
*VII korpus
*IX korpus
*XXXXIII korpus
*XII korpus
*XIII korpus
*LIII korpus
*XXXV eriotstarbeline korpus ("Höheres Kommando z.b.V. XXXV")
*286. julgestusdiviis
2. jaanuar 1942.:
*XX korpus
*LVII motoriseeritud korpus
*XII korpus
*XIII korpus
*XXXXIII korpus
*XXXX motoriseeritud korpus
8. juuni 1942.:
*XII korpus
*XXXXIII korpus
*LVI tankikorpus
7. juuli 1943.:
*XXVII korpus
*XXXIX tankikorpus
*IX korpus
*XII korpus
*LVI tankikorpus
*183. jalaväediviis
*253. jalaväediviis
15. juuni 1944.:
*XXVII korpus
*XXXIX tankikorpus
*XII korpus
*286. julgestusdiviis
5. november 1944.:
*XXXIX tankikorpus
*VI korpus
*Ratsakorpus
*XXVII korpus
*LV korpus
*21. jalaväediviis
31. märts 1945.:
*VI korpus
*XX korpus
*XXXXI tankikorpus
*50. jalaväediviis
5. armee (Wehrmacht)

5. armee oli 1939. aasta suvel ja sügisel Saksamaa Wehrmachti koosseisu kuulunud väliarmee.
Armee moodustati 25. augustil 1939 Siegfriedi liini kaitseks ja kuulus väegrupi C koosseisu. Oktoobris 1939 saadeti 5. armee Poolasse, kus see formeeriti 13. oktoobril ümber piirivalvepiirkonna "Mitte" juhatuseks ("Grenzschutz-Abschnittskommando Mitte") ja 4. novembril moodustati omakorda selle koosseisu kuulunud üksustest 18. armee, mis viidi tagasi Saksamaa läänepiirile.
5. armee ainus komandör oli selle asutamisest likvideerimiseni jalaväekindral ("General der Infanterie") Curt Liebmann.
Allunud väeosad.
Seisuga 4. september 1939 kuulusid 5. armee koosseisu järgmised väeosad:
6. armee (Wehrmacht)

Saksa 6. armee (saksa keeles "6. Armee") oli Saksa Wehrmachti väliarmee Teises maailmasõjas.
Ajalugu.
Formeeriti 10. armeest 10. oktoobril 1939. Võttis osa sissetungist Prantsusmaale, Poolasse ja Venemaale. 1942. aasta novembris piirati armee Stalingradis ümber ning 2. veebruaril 1943 ta alistus.
Formeeriti uuesti armeegrupist Hollidt 6. märtsil 1943. Sai tugevate kaotuste osaliseks 1944. aasta augustis toimunud Punaarmee suurpealetungi käigus. Septembris 1944 nimetati järelejäänud armee osad ümber armeegrupiks Fretter-Pico ("Armeegruppe Fretter Pico"). Jaanuarist märtsini 1945. aastal eksisteeris armee armeegrupp Black ("Armeegruppe Black") nime all. Armee alistus 8. mail 1945.
*Walter von Reichenau (10.10.1939)
*Friedrich Paulus (1.01.1942))
*Karl Hollidt (5.03.1943)
*Maximilian de Angelis (22.11.1943)
*Karl Hollidt (19.12.1943)
*Maximilian de Angelis (8.04.1944)
*Maximilian Fretter-Pico (17.07.1944)
*Hermann Balck (23.12.1944)
Allunud väeosad.
10. oktoober 1939.:
*XXIII korpus
*VI korpus
*III korpus
*3. jalaväediviis
*23. jalaväediviis
*3. mägidiviis
*17. jalaväediviis
10. mai 1940.:
*I Armeekorpus
*XXVII korpus
*IV korpus
*XI korpus
*VI korpus
*XXXX korpus
*3. tankidiviis
*4. tankidiviis
*61. jalaväediviis
*20. motoriseeritud diviis
*216. jalaväediviis
*223. Jalaväediviis
*255. jalaväediviis
5. juuni 1941.:
*XVII korpus
*LV korpus
*XXIX korpus
*III motoriseeritud korpus
*XXXXVIII motoriseeritud korpus
*XXXXIV korpus
*99. kergejalaväediviis
2.jaanuar 1942.:
*XXIX korpus
*XVII korpus
*LI korpus
*62. jalaväediviis
4. juuli 1942.:
*XXIX korpus
*XXXX motoriseeritud korpus
*VIII korpus
*XVII korpus
*LI Armeekorpus
2. veebruar 1943.:
*XIV tankikorpus
*VIII korpus
*LI korpus
*XI korpus
*IV korpus
*14. tankidiviis
9. aprill 1943.:
*XVII korpus
*XXIX korpus
*XXIV tankikorpus
*79. jalaväediviis
*17. jalaväediviis
*23. tankidiviis
15. juuni 1944.:
*VII korpus
*XXXXIV korpus
*LII korpus
*XXX korpus
*3. tankidiviis
*13. tankidiviis
19. veebruar 1945.:
*I ratsakorpus
*IV SS-tankikorpus
*III Germaani Soomuskorpus
*Ungari II korpus
Uruguay jõgi

Uruguay (portugali "Uruguai", hispaania "Uruguay") on jõgi Lõuna-Ameerikas. Algab Serra do Mari läänenõlvult. Voolab ülemjooksul üle Brasiilia mägismaa läände, seejärel pöördub edelasse, alamjooksul lõunasse. Ühinedes Paranága moodustab La Plata lahe.
Thalese teoreem

Thalese teoreemi kohaselt on ringjoone diameetrile toetuv piirdenurk alati täisnurk.
Ajalugu.
Thalese teoreem on nime saanud Thalese järgi Mileetosest (umbes 625 – 547 eKr). Thalese teostest ei ole midagi säilinud. Vana-Kreekas oli kombeks avastused omistada eriti tarkadeks peetavatele meestele, hoolimata sellest, kes need avastused õigupoolest tegi. Eriti kehtib see pütagoorlaste kohta, kelle hulka Thales küll ei kuulunud: tema oli varasem mees. Thalesele omistavad selle teoreemi Proklos ja Diogenes Laertios, nende eeskujul ka kõik hilisemad allikad.
Thales polnud esimene, kes seda teoreemi teadis. Vana-Egiptuses ja Babüloonias tunti seda empiiriliselt, kuid pole teada, et nad oleksid suutnud seda tõestada. Thales väidetakse olevat esimene, kes selle teoreemi tõestas. Selleks jagas ta uuritava kolmnurga ABC kaheks võrdhaarseks kolmnurgaks ABO ja BOC ning kasutas oma varasemat avastust, et võrdhaarse kolmnurga alusnurgad on võrdsed. Samuti teadmist, et kolmnurga nurkade summa võrdub kahe täisnurgaga. (Tõestuse videomaterjali saab vaadata arutelu lehelt)
Pöördteoreem.
Tõene on ka Thalese teoreemi pöördteoreem: Täisnurkse kolmnurga hüpotenuus on ühtlasi selle kolmnurga ümberringjoone diameetriks.
Kui kombineerida Thalese teoreem ja tema pöördteoreem, siis saame järgmise tõese lause: Kolmnurga ümberringjoone keskpunkt asub ühel kolmnurga külgedest siis ja ainult siis, kui see kolmnurk on täisnurkne.
Tiina Talumees

Tiina Talumees (sündinud 28. septembril 1973 Tallinnas) on eesti moedisainer.
Ta lõpetas 1991. aastal Tallinna Reaalkooli, seejõrel õppis Eesti Kunstiakadeemia 1992–1994 nahakunsti ja 1994–1997 moekunsti erialal. 
1998. asutas ta Tiina Talumees Moestuudio OÜ, mis on tegutsenud Tallinnas Maakri kvartalis. Stuudiol on olnud kaks brändi: eeskätt pidulikku rõivastust loov Tiina Talumees Couture ning igapäevarõivaste bränd TIINA by Tiina Talumees. Mõlema brändi kollektsiooni on esitletud kaks korda aastas – kevadel ja sügisel. 
Suure osa Tiina Talumehe loomingust hõlmavad pruutkleidid ja iga-aastase presidendi vastuvõtu tualetid.
Ingrid Bergman

Ingrid Bergman (29. august 1915 Stockholm – 29. august 1982 London) oli rootsi näitleja, kes võitis kolm Oscarit, kaks Emmyt ja ühe Tony auhinna. Ameerika Filmiinstituut reastas ta maailma naisnäitlejate seas neljandaks. 
Elukäik.
Bergmanile pandi nimi Rootsi printsessi Ingridi järgi. Tema isa oli Justus Samuel Bergman ja ema sakslane Friedel Adler Bergman. Ta ema suri, kui Ingrid oli kolmeaastane. Isa suri, kui Ingrid oli 13-aastane. Pärast seda elas ta koos tädiga, kes kuus kuud hiljem suri südamehaigusse. Seejärel võtsid tüdruku enda juurde teine tädi ja onu, kelle peres juba kasvas viis last. 
17-aastaselt kutsuti ta Stockholmi Kuninglikku Draamateatrisse. Esimesel suvepuhkusel värvati ta tööle Rootsi filmistuudiosse ja Ingrid pidi seetõttu teatritöölt lahkuma. Tema debüüt toimus 1935. aastal filmis "Munkbrogreven".
10. juulil 1937, olles 21-aastane, abiellus Ingrid hambaarst Petter Lindströmiga (kellest hiljem sai neurokirurg). 20. septembril 1938 sündis neil tütar Pia Lindström. 
Hollywoodi aastad.
Pärast tosinaid filme Rootsis sõlmis Ingrid 1939. aastal lepingu Hollywoodi produtsendi David O. Selznickiga. Tema esimeseks etteasteks oli juba varem 1936. aastal Rootsis mängitud filmi "Intermezzo" reproduktsioon. Film oli menukas ning Ingrid sai Hollywoodis populaarseks: teda nimetati isegi "rootslaste kingituseks Hollywoodile". Tema puudusteks jäi algul veel nimi, mis ei sobinud Hollywoodi konteksti, pikk kasv ning väga vähese jumestuse kasutamine rollides. 
Pärast kolme edukat filmi Ameerikas mängis ta koos Humphrey Bogartiga 1942. aasta klassikaks saanud filmis "Casablanca", mis jäi Ingridi kuulsaimaks rolliks. 
1943. aastal pälvis ta parima naisnäitleja nominatsiooni filmis "For Whom the Bell Tolls" (1943). Aasta hiljem pärjati Ingrid esimese Oscariga kategoorias "parim naisnäitleja" filmi "Gaslight" (1944) eest.
Bergman suri 1982. aastal Londonis 67-aastaselt pärast pikka võitlust rinnavähiga. Tema keha kremeeriti Rootsis. Suur osa tema tuhast puistati merre ja väike osa Stockholmi kalmistule, kus puhkasid tema vanemad.
Tamme-Lauri tamm

Tamme-Lauri tamm (võru keeles Tammõ-Lauri tamm) on pühapuu, Eesti kõige jämedam tamm. Tamm kasvab Antsla vallas ja Urvaste kihelkonnas Tamme-Lauri talu maal.
Tamme kõrgus on 17 meetrit ja ümbermõõt rinnakõrguselt 8 meetrit. Uuringute järgi läks puu kasvama aastal 1326.
Tamme-Lauri tamme kujutati Eesti 10-kroonisel rahatähel. Samuti oli see Urvaste valla vapil ja lipul.
Tamme-Lauri tamm võeti looduskaitse alla 30. juunil 1939. Siis asus ta Urvaste vallas Tamme-Jüri nr. 30 talu krundil, omanik oli Reinhold Abel.
Tamme-Lauri tamm on ühtlasi Eesti vanim puu. 1998 mõõdeti juurdekasvupuuriga ta vanuseks 680 aastat. Ehkki 2004. aasta raamatu "Eesti rekordid" teatel olevat veel vanem, umbes 800-aastane Puhtulaiu tamm Läänemaal, kinnitab dendroloog Hendrik Relve oma raamatus "Põlispuud" (2003) siiski, et 2000. aastal võetud puiduproovilt aastarõngaid loendades määras Alar Läänelaid Puhtulaiu tamme vanuseks vaid 370 aastat.
Kohapärimus.
Tamm võib olla kuulunud suuremasse, Lauri ohvripaiga nime kandnud kompleksi. Lauri ohvripaika ja selle hävitajana 18. sajandi hernhuutlikku Urvaste pastorit Johann Christian Quandti nimetab 1929. aastal A. Pallitsalt pärinev pärimusteade: "Tähtsamatest Vandti töödest oleks veel: ohvripaikade hävitamine, üldse hävitanud seitse ohvrikohta. Neist raskem teostada olnud: Lauri ohvri paik, milleks osutunud vana ahevars. Kõikide raskuste peale vaatamata pandnud õpetaja kirikuriided selga ja läinud ahervarre juurde. Suurte võitluste tagajärjel jooksnud must kukk ahervarrest välja ja lennanud Lepa-Lauri suunas edasi, sellest ajast kadunud ka see ohvripaik, mille kohta enam praegu pole teada."
Urvaste külast 1939. aastal kogutud loo järgi elavat tammes tulejumal, kelle järgi on puule nimi antud: "Urvaste koolimaja lähidäl om nii suur tamm, et säidse poiskõist saava ümber võtta. Tamm om piaaigu kuiunu, kuid suvel omma tälgi mõnõ rohelise lehe. Tä om seest tühi ja tema seen omma rähni pesa. Tamme seen arvatase elävät vaim, kes saat ümbruskonna talulõ õnnetust ja kurja, kuid ka vahel hääd. Temä seen om päämiselt tulevaim, ning tä om Urvaste koolimaia joba mitu kõrda palutanu. Nimi om tulnuki sõnast laurits – tulejummal. Ka tamme lähedal olevat tallu om nakatu kutsma Tamme-Lauriks."
Ühe 1997. aastal Piidsakülä elanikult Elfriide Armolikult kogutud loo järgi läks puu kasvama Rootsi kuninga maa sisse torgatud kepist: "Tamme-Lauri tamm, suur puu, see on Urvaste kooli juures. Too on selle kümnekroonise taga ka veel. Rootsi kuningas on kepi maa sisse torganu ja on kasuma lännu."
Tänapäeval on kaasatud puu külastamine pulmatseremooniate hulka.
Erko Niit

Erko Niit (sündinud 8. oktoobril 1986) on Kuressaarest pärit laulja ja helilooja.
2003. aasta Raimond Valgre laulufestivalil krooniti Erko Niit oma kategooria parimaks meessolistiks. Aastal 2006 võitis ta üleriigilise solistide konkursil esikoha ja peaauhinna. 2007. aasta Muusikatriaadil jäi Erko Niit Tanel Kadalipuga esikohta jagama. Erko Niit on laulnud Saaremaa Poistekooris, Saaremaa Noortemeeskooris ja segakooris Āve.
Ansambleid, kus ta on laulnud:
Üheksa jardi

"Üheksa jardi" on 2000. aastal Ameerika Ühendriikides valminud must komöödia, mille režissöör on Jonathan Lynn. Peaosades Matthew Perry ja Bruce Willis.
Filmile valmis 2004. aastal järg "Kümme jardi".
Süžee.
Peategelane Oz (Matthew Perry) on masendunud ja veidi neurootiline hambaarst, kes kolinud oma naise Sophiega (Rosanna Arquette) Kanadasse tolle ema juurde, kuna varalahkunud äiapapa jättis nende ühise hambaravipraksise suurtesse võlgadesse. Kui Ozi kõrvalmajja kolib endine palgamõrvar Jimmy Tudeski (Bruce Willis), muutub Ozi rahulik elu päevapealt.