tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Psychologie vom empirischen Standpunkte

"Psychologie vom empirischen Standpunkte" ("Psühholoogia empiirilisest vaatepunktist") on 1874 Leipzigis kirjastuse Verlag von Duncker &amp; Humblot ilmunud Franz Brentano raamat. Tiitellehel on märgitud, et tegu on kaheköitelise raamatu esimese köitega. 
Kokkuvõte.
Eessõna.
Nagu pealkiri ütleb, toetub autor ainult kogemusele, kuigi see on ühitatav ka teotud "ideaalse kaemusega". Esimene raamat räägib psühholoogiast kui teadusest, teine psüühilistest nähtustest üldiselt, kolmas ettekujutuste omapäradest ja seadustest, neljas otsustustest, viies meeleliigutustest ja tahtest ning kuues psüühiliseja füüsilise organismi ühendusest ning sellest, kas on mõeldav psüühilise elu edasikestmine pärast keha lagunemist. 
Autor paneb erilist rõhku sellele, et rajada püsiv, rangelt teaduslik alus ühtsele psühholoogiale. 
Esimene, sissejuhatav raamat. Psühholoogiast kui teadusest.
Esimene peatükk. Psüühikateaduse mõistest ja ülesandest.
Brentano püüab anda psüühikanähtuste omaduste ja seaduste kohta parandatud pildi. 
§ 1. Psühholoogia on nime järgi teadus hingest. Aristoteles pani oma teosele pealkirjaks "Hingest". Hing on elusolendi loomus, vorm, esimene "energeia" ja esimene entelehhia. Elusolend on see, kes toitub, kasvab ja sigib, aistib ja mõtleb või teeb ainult mõnda neist asjadest. Ka taimed on elusolendid, kuigi neil pole teadvust. Teos uuris vegetatiivse, sensitiivse ja intellektuaalse tegevusega asjade kõige üldisemaid eripärasid. Hiljem arvati vegetatiivsed tegevused ja taimed psühholoogia vallast välja ning sensitiivse tegevusega seotud närvide ja lihaste uurimine jäeti füsioloogiale. See parandus tulenes asja loomusest. Omavahel suguluses on eelkõige teadvuse nähtused. Juba Aristotelesel leiduvad psühholoogia uue piiritluse algmed. Kolmandas raamatus loobub ta nende elundite uurimisest, mis vahendavad ihaldamist ja kehaosa, millele see on suunatud. Ta jätab selle keha uurijate hooleks ("De anima" III 10, 433b21). 
Hinge all mõistetakse uuemal ajal ettekujutuste ning teiste ainult sisekogemuse teel tajutavate, ettekujutustel rajanevate omaduste (näiteks aistingu, fantaasia, mäluakti, lootuse või kartuse akti, himu või vastikuse) substantsiaalset kandjat. Ka Brentano räägib hingest samas tähenduses ning nimetab psühholoogiat teaduseks hingest. Psühholoogia õpib tundma hinge omadusi ja seadusi, mis me leiame vahetult iseendast sisekogemuse teel ning järeldame analoogia põhjal ka teistel. Nõnda erineb ta selgelt loodusteadusest, mis uurib kehade omadusi ja seadusi, toetudes väliskogemusele. Siiski on tõsiasju, mis ei ole eripärased ei loodusteadusele ega psühholoogiale: need kuuluvad metafüüsika alla. Loodusteaduse ja psühholoogia piiriala, kus keha ja hing teineteist mõjutavad, nimetab Gustav Fechner psühhofüüsikaks. See sisaldab psühhofüüsilist põhiseadust [ Weberi-Fechneri seadus ]. (Wilhelm Wundt ("Grundzüge der physiologischen Psychologie") jt on seda nimetanud füsioloogiliseks psühholoogiaks, kuid see nimetus sobiks paremini füsioloogia uurimisele tuginevale psühholoogile.)
Laatre raudteejaam

Laatre raudteejaam oli raudteejaam Laatre küla lähedal Mõisaküla–Viljandi raudteelõigul.
Pooljaam avati 1926. aastal ja suleti 1973. aastal seoses kitsarööpmelise raudtee sulgemisega. 
Laatre naaberjaam Viljandi suunal oli Abja raudteejaam ja Mõisaküla suunal Mõisaküla raudteejaam. Jaam asus Tallinn-Sadama raudteejaamast 191,5 kilomeetri kaugusel. Avamisel jäi see Abja valda. Tänapäeval jääb see Veelikse külla.
1925. aastal ehitatud puidust jaamahoone on säilinud ja kultuurimälestis.
Gulbene raudteejaam

Gulbene raudteejaam asub Lätis Gulbene linnas aadressil Dzelzceļa tänav 8. Jaama juures asub ka depoo.
Gulbene raudteejaam avati 1903. aastal, kui avati Valga ja Pļaviņase vaheline kitsarööpmeline raudtee. Algul kandis see nime "Schwaneburg"; toonase haldusjaotuse järgi asus see Gulbene kihelkonnas Vana-Gulbene mõisa maadel. Tänapäevases asukohas on raudteejaam 1916. aastast, mil avati Ieriķi–Gulbene–Abrene raudtee, ühtlasi ehitati Gulbene ja Pļaviņase vaheline tee ümber laiarööpmeliseks. Uus jaam hakkas kandma nime "Alt-Schwaneburg" ehk Vecgulbene. Gulbene nime kannab raudteejaam 1928. aastast.
Jaamahoone rajati 1926. aastal. See sai tugevalt kannatada teises maailmasõjas 1944. aastal, kuid taastati hiljem endisel kujul. Hoone projekteeris Peteris Feders ja see on üks suuremaid jaamahooneid Lätis.
Nõukogude perioodil läbis Gulbene raudteejaama kaks Põtalovosse sõitvat rongiliini: üks neist sõitis Pļaviņase, teine Ieriķi kaudu. Läti taasiseseisvumise järel lõpetati reisirongiliiklus Ieriķi suunal 1999. aastal. Põtalovo suunal sõitsid rongid algul Vecumi, seejärel Žīguri raudteejaamani, ent 1. juulil 2001 lõpetati ka seal reisirongide liiklus. Kaubarongid kasutasid neid teid 29. augustini 2001.
Endise Valga–Mõniste–Ape–Alūksne–Gulbene raudtee Alūksne–Gulbene raudteelõigul toimub senini rongiliiklus. See on Baltikumi ainuke regulaarselt kasutusel olev kitsarööpmeline raudteelõik. Pļaviņase suunal peatuvad rongid praegu Cesvaines, kuid varem eelnes Gulbenele Elste raudteepeatus.
Kuni esimese vereni

"Kuni esimese vereni" on 1989. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm.
Süžee.
Mereäärses pioneerilaagris toimub sõjamäng "Põuavälk". Kogu laager on jagatud kaheks vastaspooleks – "sinisteks" ja "rohelisteks". Võitjatele on auhinnaks õhtune kaatrisõit merel.
Olukord aga väljub mõnevõrra kontrolli alt, lapsed muutuvad kurjadeks ja pöörasteks ning mäng jõuab ohtliku piirini.
Müristaja (raudteesuurtükk)

Müristaja oli Eesti sõjaväe Soomusrongirügemendi 2. divisjoni Raskekauglaskepatarei koosseisus olev raudteesuurtükivagun. 
Alusvagun oli 4-teljeline lahtine platvormvagun, mille otstes olid madalad kergelt soomustatud laskemoonakambrid. Relv oli 102 mm laevasuurtükk (kahur), mille kohta pole praegu teada, milliselt laevalt või rannikupatareist oli see pärit. Suurtükivagun nr 215 ehk Müristaja (nimede ja numbri omavaheline seos ja ametlikkus pole üheselt selge) valmis 1935. aastal. 
See laevade jaoks ette nähtud 102 mm suurtükk suutis lasta oluliselt kaugemale (16,5 km; eriliste otsikutega isegi kuni 19,4 km) kui harilike soomusrongide suurtükid (6–10 km) ning seetõttu oli see mõeldud kaugvõitluseks.
Soomusrongirügemendi 2. divisjoni koosseisus moodustati 1936. aastal Raskekauglaskepatarei, millesse kuulus ka Müristaja.
Jermaine Jones

Jermaine Junior Jones (sündinud 3. novembril 1981 Frankfurdis) on endine USA jalgpallur (poolkaitsja).
Debüüdi USA rahvuskoondises tegi Jones 9. oktoobril 2010 mängus Poola vastu. Ta on mänginud ka kaheksa mängu Saksamaa noortekoondises ja kolm mängu Saksamaa rahvuskoondises.
Esimese värava lõi ta USA rahvuskoondises 19. juunil 2011 mängus Jamaica vastu. 2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel lõi ta teises alagrupimängus 22. juunil värava mängus Portugali vastu.
Silvestre Varela

Silvestre Manuel Gonçalves Varela (sündinud 2. veebruaril 1985 Almadas) on Portugali jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Türgi kõrgliiga klubis Kayserispor.
Debüüdi Portugali rahvuskoondises tegi Varela 3. märtsil 2010 sõprusmängus Hiina vastu.
Esimese värava lõi ta Portugali rahvuskoondises 26. märtsil 2011 sõprusmängus Tšiili vastu. [2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused|2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel]] lõi ta teises alagrupimängus 22. juunil värava USA vastu.
Tamsalu Kultuurimaja

Tamsalu Kultuurimaja on Tapa vallas Tamsalus asuv kultuuriasutus, kus iga nädal toimuvad treeningud ja üritused kohaliku valla inimestele. 
Avamise lugu.
Kultuurimaja avati 1980. aasta viimasel pühapäeval kell 15.00.
Hoone projekteeris RPI Maaehitusprojekt (arhitektid Peep Jänes, Ants Mellik, projekti peainsener Mati Vahemets, sisekujundaja Saima Truupõld) ning ehitasid Tapa MEK ja Rakvere mehhaniseeritud ehituskolonn.
Kultuurimaja direktor oli Hilja Valtin. Avatseremoonial esines partei rajoonikomitee 1. sekretär Ülo Niisuke ja lindi lõikas läbi EKP KK sekretär Rein Ristlaan. Külaliste hulgas olid ka Arnold Green, Bruno Saul, Johannes Lott, Peeter Palu, Mihkel Sistok jt.
Häid sõnu pälvisid ehitajad vanemtöödejuhataja Toivo Lepanen, maja perenaiseks tituleeritud töödejuhataja Els Aavekukk, peainsener Guido Kruusel jt.
Esimese kontserdi uues majas andis RAT Estonia operetitrupp.
Kultuurimaja ruumid.
Hoone kubatuur 18 166 m³, üldine põrandapind 3099,7 m². Kultuurimaja ees on park pindalaga 11 000 m².
Talvest talveni

"Talvest talveni" on 1981. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm. Filmi stsenaarium põhineb Vladimir Beljajevi romaanil "Neil külmadel päevadel".
Süžee.
Metallurgiatehase direktor saab ministeeriumist ülesande hakata kiires korras tootma uut tüüpi terast, mida vajatakse gaasijuhtme rajamisel Kaug-Põhjas. Tehase kollektiiv suudab direktori juhtimisel ülesande edukalt täita.
György Dragomán

György Dragomán (rumeenia keeles "Gheorghe Dragoman"; sündinud 10. septembril 1973 Târgu Mureșis) on Ungari kirjanik.
Ta on sündinud Transilvaanias Rumeenias. 1988. aastal kolis ta perega Ungarisse.
Dragomán on seni kirjutanud kaks romaani. 2002. aastal ilmus "Hävimise raamat" ja 2005. aastal "Valge kuningas". Viimasega saavutas ta kuulsuse ning seda on tõlgitud juba üle 30 keelde. Temalt on ilmunud ka jutte ja muid lühemaid tekste sellistes väljaannetes nagu The Paris Review, The New York Times, Le Monde, Die Zeit, Neue Zürcher Zeitung ning ka mitmes ungari ajakirjas. 
Tõlkijana on ta ungari keelde vahendanud mitme tuntud autori loomingut; nende seas on Samuel Beckett, James Joyce, Ian McEwan, Irvine Welsh, Sebastian Barry, Mickey Donelly, Isaac Bashevis Singer ja teisi. 
Ta elab Budaörsi linnas ja on külaliskirjanik Helsingi Ülikooli juures. 
György Dragomán on külastanud Eestit kirjandusfestivali Prima Vista raames 2014. aastal ja kirjandusfestivali HeadRead raames 2022. aastal.
Sydney Alrutz

Sydney Gustaf Louis Reinhold Alrutz (31. oktoober 1868 London – 14. veebruar 1925) oli rootsi psühholoog, Rootsi eksperimentaalpsühholoog. 
Ta oli hulgikaupmees Anders Gustav Reinhold Alrutzi ja Hulda Ida Sofia de Ponti poeg.
Ta õppis Stockholmi koolis Nya Elementar, kus ta sooritas 16. detsembril 1886 küpsuseksami. 
1901. aastast töötas ta Uppsala ülikooli psühholoogiadotsendina.
Alrutz tõestas täpsete mõõtmistega Max von Frey järel eraldi valupunktide olemasolu. Kuumaaistingu tekitab Alrutzi järgi üheaegne sooja- ja külmaaisting (Alrutzi teooria). Ta uuris põhjalikult hüpnoosi ja hüsteeriat, eriti tundlikkuse muutusi hüpnoosi ajal. Samuti uuris ta värvipimedust ning andis panuse parapsühholoogiasse. Ta konstrueeris kliiniliselt kasutatava algesimeetri. 
Aastatel 1897–1910 andis ta välja sarja "I vår tids livsfrågor". Ta osales ajakirjade Psyke ja Arkiv för psykologi och pedagogik väljaandmises. 
1909. aastal, kui asutati psühholoogiainstituut, oli ta üks selle asutajaid, esimene sekretär ja teadusjuht.
Isiklikku.
2. septembril 1903 abiellus ta hulgikaupmees Sten Reinhold Sandlundi tütre Elina Augusta Eugenia Sandlundiga (sündinud 10. veebruaril 1874).
Kanski lennuväebaas

Kanski lennuväebaas on sõjaväelennuväli Venemaal Krasnojarski krais, 9 kilomeetri kaugusel Kanskist lõunas. Lennuväljal baseeruvad ründelennukid.
Milove

Milove on alev Ukrainas Luhanski oblastis Milove rajoonis.
Venemaa piiri ääres asuv Milove on Milove rajooni keskus. Asulat on esmamainitud 1872. aastal, aleviks sai 1938. aastal.
Isiklik arvamus

"Isiklik arvamus" on 1977. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm.
Süžee.
Psühholoog Petrov ja sotsioloog Burtseva on raske ülesande ees. Tehase direktor Bassov tegi neile ülesandeks välja selgitada, miks kogenud ja initsiatiivikad töötajad lahkuvad üha sagedamini tehasest ja asuvad tööle linna teistesse ettevõtetesse. Mõne aja pärast peavad noored spetsialistid esitama tehase juhtkonnale olukorra põhjaliku analüüsi.
Varia.
Filmi käis Nõukogude Liidu kinodes vaatamas 13,1 miljonit inimest.
Kuse-suguelundkond

Kuse-suguelundkond ehk urogenitaalsüsteem (ladina keeles "systema urogenitale", "apparatus urogenitalis") on paljude selgroogsete loomade elundkond, mis koosneb kahest funktsionaalselt erinevast, kuid embrüoloogiliselt päritolult sarnasest elundisüsteemist: kuseelunditest ja suguelunditest.
Kuseelundid.
Imetajatel.
Inimestel.
Kuseelundid on neerud, kusejuha, kusepõis, neeruvaagen ja kusiti (mehekusiti, naisekusiti).
Jambui mäe paha vaim

"Jambui mäe paha vaim" on 1977. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm, mille stsenaarium põhineb Grigori Fedossejevi samanimelisel romaanil.
Süžee.
Filmi tegevus toimub 1940. aastate lõpus Ida-Siberi raskesti ligipääsetavas piirkonnas. Üksteise järel jäävad kadunuks geofüüsikaekspeditsiooni kolm liiget Petrik, Jefimenko ja Bõkov. Kaaslased asuvad kadunud inimesi otsima. Mõne aja pärast kohtuvad ekspeditsiooni liikmed evenkidega, kes räägivad neile Jambui mäe ja sealse paha vaimu kohta igasuguseid lugusid. Kohalikelt elanikelt kuuleb Fedossejev, et kaduma on läinud ka kolm evenki. Selgub aga, et ümbruskonda on asunud elama inimsööja-karu. Eluga riskides suudavad Fedossejev ja evenk Kararbahh lõpuks karu tappa.
Soe kõrts

Soe kõrts on endine kõrts Alaküläs Võru vallas Võru maakonnas.
Kõrtsihoone ja kõrtsi aidahoone on tänapäeval arvel kultuurimälestistena.
Kõrtsihoone ehitati 19. sajandi keskel. See on pikk kivikatusega hoone, mille talliosa müürid on maakivist ja eluosa ristpalkidest.
Heimtali Peetri kirik

Heimtali Peetri kirik (varem Peetrimõisa kirik) on Võru maakonnas endise Heimtali küla territooriumil asuv kirik.
Tänapäeval jääb Lilli-Anne küla alla ning selle lähedalt möödub Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee.
See on Urvaste Püha Urbanuse koguduse abikirik.
Ajalugu.
1912. aastal müüs Sõmerpalu mõisa omani Peetrimõisa, Annõmõisa, Mustja ja Lilli karjamõisa maad sakslastest talunikele, kes moodustasid kogukonna 26 taluga 1927. aastast nimetasid nad oma asundust Heimtal (saksa keeles "koduorg"). 
Heimtali Peetri kirikule pandi nurgakivi 23. juulil 1937, kuid ehitus takerdus 1939. aastal. Nõukogude perioodil oli kirik kohaliku kolhoosi kasutada. 6. mail 1993 anti kirik Urvaste kogudusele ja esimene jumalateenistus peeti seal järgmise aasta 10. juulil. 1997 korrastati lagunenud kirikutorn ja 1998 vahetati välja katus. 2000. aastal jõuti sisetöödeni. Kirik pühitseti sisse 21. juulil 2002.
Hinni talu

Hinni talu oli Liivimaa vanim säilinud rehetalu.
Talu rehielamu ja abihooned on kõik arvele võetud riiklike kultuurimälestistena. Seejuures kuulutati talu arhitektuurimälestiseks juba 1982. aastal.
Talukompleks asub Jõksi külas Kanepi vallas Põlva maakonnas.
Rehielamu ehitati pärast talukoha väljaostmist 1872. aastal.
Talu oli filmi "Suvi" üheks võttekohaks, kus see etendas Ülesoo talu ehk Joosep Tootsi elukohta.
José Mário Vaz

José Mário Vaz (sündinud 10. detsembril 1957 Cacheus) on Guinea-Bissau poliitik, kes oli 23. juunist 2014 kuni 27. veebruarini 2020 Guinea-Bissau president. Tema volitused lõppesid 23. juunil 2019, kuid kuna enne seda kuupäeva ei suudetud presidendivalimisi korraldada, jätkas Vaz riigipea kohustuste täitmist kuni uue presidendi valimise ja ametisse vannutamiseni.
Ta kuulub Guinea ja Roheneeme Sõltumatuse Aafrika Parteisse.
Aastatel 2004–2009 oli ta Bissau linnapea ja seejärel kuni 2012. aasta riigipöördeni rahandusminister.
Alexander Stubbi valitsus

Alexander Stubbi valitsus oli Soome 73. valitsus, mis oli ametis ajavahemikul 24. juunis 2014 kuni 29. maini 2015.
Alexander Stubb sai peaministriks pärast seda, kui eelmine valitsusjuht Jyrki Katainen võimaliku kandideerimise tõttu Euroopa Komisjoni voliniku ametikohale peaministri ametist loobus. 23. juunil 2014 kinnitas Eduskund häältega 98:76 Alexander Stubbi peaministriks ja president Sauli Niinistö nimetas tema valitsuse päev hiljem ametisse.
18. septembril 2014 teatas Roheline Liit, et lahkub valitsusest Fennovoimale uue tuumajaama ehitusloa andmise tõttu. 26. septembril astusid ametisse uus arengukoostöö minister Sirpa Paatero ja keskkonnaminister Sanni Grahn-Laasonen.
29. mail 2015 astus ametisse Juha Sipilä valitsus.
Relvarahu

Relvarahu on sõjategevuse ajutine katkestamine, mille puhul võitluse osapooled lepivad üksteisega kokku ründetegevuse peatamises. Relvarahu võidakse kuulutada välja ühepoolselt või sõlmida mitmepoolselt, relvarahu võib olla kuulutatud välja ametliku lepingu osana, kuid seda võidakse kuulutada välja ka vastasjõudude vahel saavutatud mitteametliku kokkuleppena. Vaherahu on ametlik kokkulepe võitluse lõpetamiseks.
Näiteks I maailmasõja ajal oli mitteametlik relvarahu Läänerindel 1914. aasta 24. detsembril, kui prantslased, sakslased ja inglased tähistasid jõule.
Punetab lodjapuu

"Punetab lodjapuu" on 1973. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm.
Süžee.
Varas-retsidivist Jegor Prokudin vabaneb vanglast. Ta otsustab minna külasse, kus elab Ljuba, kellega ta oli kirjavahetust pidanud. Elu külas muudab aga kõik Prokudini plaanid ja ta otsustab igaveseks kuritegelikust elust lahti ütelda. Nüüd on Jegoril Ljuba, sõbrad ja töö. Kuid kamraadid Jegori kriminaalsest minevikust ei kavatse sellega leppida ja otsivad ta üles ning film lõpeb traagiliselt.
Varia.
1974. aastal käis Nõukogude Liidu kinodes filmi vaatamas 62,5 miljonit inimest.
Seesamune

"Seesamune" on 1972. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm.
Süžee.
Kaugest Altai külast sõidavad abikaasad Ivan ja Njura Rastorgujevid ametiühingult saadud tuusikuga Musta mere äärde kuurorti. Reisil satuvad nad igasugustesse sekeldustesse ja kummalistesse olukordadesse. Rongis saavad nad tuttavaks elukutselise varga Viktoriga, Moskvas aga keeleteadlase Sergei Stepanoviga, kelle juures nad pealinnas viibides peatuvad. Lõpuks jõuavadki Rastorgujevid Musta mere äärde.
Tapper (raudteesuurtükk)

Tapper oli Eesti sõjaväe Soomusrongirügemendi 2. divisjoni Raskekauglaskepatarei koosseisus olev raudteesuurtükivagun. 
Alusvagun oli neljateljeline lahtine platvormvagun, mille otstes olid madalad kergelt soomustatud laskemoonakambrid. Relv oli 102 mm laevasuurtükk (kahur), mille kohta pole praegu teada, milliselt laevalt või rannikupatareist oli see pärit. Suurtükivagun nr 307 ehk "Tapper" (nimede ja numbri omavaheline seos ja ametlikkus pole üheselt selge) valmis 1936. aastal. 
See laevade jaoks mõeldud 102 mm suurtükk suutis lasta oluliselt kaugemale (16,5 km; eriliste otsikutega isegi kuni 19,4 km) kui harilike soomusrongide suurtükid (6–10 km), mistõttu oli see mõeldud kaugvõitluseks.
Soomusrongirügemendi 2. divisjoni koosseisus moodustati 1936. aastal Raskekauglaskepatarei, millesse kuulus ka äsjavalminud "Tapper".
Rahvusvaheline julgeolek

Rahvusvaheline julgeolek koosneb riikide valitsuste ja rahvusvaheliste organisatsioonide, nagu Ühinenud Rahvaste Organisatsioon, poolt võetavatest meetmetest ühise ellujäämise ja julgeoleku tagamiseks. Kõnealused meetmed hõlmavad sõjalist tegevust ja diplomaatiliste kokkulepete, nagu rahvusvahelised lepingud ja konventsioonid, sõlmimist. Rahvusvaheline ja riiklik julgeolek on alati omavahel seotud. Rahvusvaheline julgeolek on rahvusliku või riikliku julgeoleku ülemaailmseks väljenduseks.
Rahvusvahelisele julgeolekule keskenduvad uuringud kerkisid eraldi uurimisalana esile Teise maailmasõja lõpul, hiljem muutusid need aga rahvusvaheliste suhete alaste uuringute alamdistsipliiniks. Alates 1950. aastatest on rahvusliku julgeoleku alased uuringud on olnud rahvuslike suhete alaste uuringute keskmeks. See hõlmab sellised uuringuid, mida tähistatakse kui "julgeoleku-uuringud", "strateegilised uuringud", "rahu-uuringud" jne.
Välislingid.
[[Kategooria:Rahvusvaheline julgeolek| ]]
[[Kategooria:Rahvusvahelised suhted]]
Teid ootab kodanik Nikanorova

"Teid ootab kodanik Nikanorova" on 1978. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm.
Süžee.
Külaneiu Katja Nikanorova unistab oma "printsi" leidmisest. Seetõttu peavad külaelanikud teda natuke imelikuks ja lihtsameelseks. Kuna tema ootused elukaaslase suhtes on väga kõrged, siis jooksevad kõik ta suhted ummikusse. Kuid ühel päeval paigutatakse Katja majja ajutiselt elama veterinaar Pavel Djožkin.
Varia.
Filmi käis Nõukogude Liidu kinodes vaatamas 22,5 miljonit inimest.
Ivan Orlov

Ivan Jefimovitš Orlov (1886 – hiljemalt 1936) oli vene filosoof, loogik ja tööstuskeemik.
Orlov õppis Moskva Ülikooli loodusteaduskonnas. Ta avaldas mitu artiklit induktiivse arutluse ja tõestuse kohta 1916. aastal, kuid mitte järgnenud poliitilise segaduse aastatel. 1923. aastast oli ta taas teaduslikult viljakas ning osales ideoloogiliste väljaannete filosoofilistes diskussioonides. Ta käsitles peamiselt matemaatika ja loogika filosoofiat, eriti marksistlikku dialektilist loogikat, kuid ka tõenäosusteooriat, psühholoogiat, muusikateooriat ja tööstuskeemiat. 1928. aastal avaldas ta ühes matemaatikaajakirjas oma algupärase loogikakontseptsiooni artiklis "Propositsioonide ühilduvuse loogika". Ta uskus ka loodusseaduste mehhanitsistlikku redutseeritavust.
Pikka aega ei tuntud Ivan Orlovi teoseid väljaspool Nõukogude Liitu, need avastati Läänes alles substrukturaalse loogika esiletõusuga pärast Teist maailmasõda.
1928. aasta paiku loobus Orlov loogika- ja filosoofiateemaliste kirjutiste avaldamisest ning tegeles tööstuskeemiaga, eriti broomi ja joodi tootmisega. Samuti tõlkis ta keemiateoseid saksa keelest vene keelde.
Sinialliku raudteejaam

Sinialliku raudteejaam oli raudteejaam Sinialliku külas Mõisaküla–Viljandi raudteelõigul.
Pooljaam avati 1897. aastal. Avamise ajal jäi see Viljandi kihelkonda Viljandi mõisa maadele. Jaam suleti 1973. aastal seoses kitsarööpmelise raudtee sulgemisega. Jaam asus Tallinn-Sadama raudteejaamast 156,5 kilomeetri kaugusel.
Sinialliku naaberjaam Viljandi suunal oli Viljandi raudteejaam ja Mõisaküla suunal Loodi raudteejaam (pooljaam). Lisaks suundus jaamast raudteeharu liivakarjääri.
Sinialliku puidust jaamahoone ehitati eriprojekti järgi ja on ühes ootepaviljoniga säilinud. Hoone on korduvalt ümber ehitatud ning tänaseks eraomanduses.
Ilovaisk

Ilovaisk on linn Ukrainas Donetski oblastis, 29,8 kilomeetri kaugusel Donetskist idakagus.
Ilovaisk asutati 1869. aastal, linnaõigused sai alates 1938. aastast.
Linnas asub tähtis raudteesõlm. 40% töövõimelisest elanikkonnast on tegev raudteetranspordis.
Ajalugu.
21. sajand.
2014. aasta Ukraina kriisi ajal aprillis võtsid Venemaa-meelsed separatistid linna oma kontrolli alla.
Esmaspäeval, 18. augustil sisenesid linna valitsusväed, algasid ägedad lahingud linna oma kontrolli alla võtmise eest.
19. augustil võtsid Donbassi pataljoni võitlejad vangi 5 Venemaa Föderatsiooni dessantvägede võitlejat.
20. augustil peeti linnas kinni 8 separatisti, kelle seas oli Pariisist spetsiaalselt separatistidele appi tulnud Venemaa luuletaja Juri Jurtšenko.
21. augusti hommiku seisuga oli lahingute algusest alates linnas hukkunud 19 Ukraina sisevägede võitlejat, 46 oli saanud haavata.
Hukkunute seas oli 8 miilitsavägede vabatahtlike Donbassi pataljoni võitlejat, 12 sai haavata, hukkus 2 Azovi pataljoni võitlejat, 7 võitlejat sai haavata, Šahtarski pataljon kaotas langenutena 4 võitlejat, 16 sai haavata (neist 2 raskelt), Dnepripataljon kaotas langenutena 2 võitlejat ja 7 võitlejat haavatutena.
Venemaa Föderatsiooni ohvitserid sõdisid Ilovaiskis juba rühmadena, mitte hajutatult kohalike rühmade vahel. Vangilangenud "separatistide" tunnistusel olid enam kui pooled võitlejatest Venemaa kaadrisõjaväelased, ohvitserid ja sõdurid, kusjuures mõned neist ka VF sõjaväe vormides.
30. augustil leppis Ukraina valitsus Venemaa-meelsete jõududega kokku, et Ukraina vabatahtlike pataljonide piiramisrõngasse jäänud võitlejatel lubatakse lahkuda läbi "rohelise koridori". Ukraina vabatahtlike pataljonide teatel tapeti piiramisrõngast väljumisel sadu nende võitlejaid, tosinaid võeti vangi.
10. augustist 2. septembrini kestnud Ilovaiski lahingus hukkus vähemalt 200 valitsusvägede sõdurit, üle poole tuhande langes vangi.
Halliste raudteejaam

Halliste raudteejaam oli raudteejaam Viljandimaal Hallistel Mõisaküla–Viljandi raudteelõigul.
Jaam avati 1897. aastal. Avamisel jäi see Halliste kihelkonda Pornuse mõisa maadele. Jaam suleti 1973. aastal seoses kitsarööpmelise raudtee sulgemisega. Halliste naaberjaam Viljandi suunal oli Kaarli raudteejaam ja Mõisaküla suunal Abja raudteejaam. Jaam asus Tallinn-Sadama raudteejaamast 176 kilomeetri kaugusel.
Halliste raudteejaama juurde kujunes Risti alevik, mis hiljem sai Halliste aleviku osaks.
Jaamahoone.
Halliste jaamahoone valmis 1897. aastal. Jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt Lelle, Surju, Olustvere ja muude jaamahoonetega. Hiljem jaamahoonet laiendati. Hoone koos veetorniga hävitasid taganevad sakslased 19. septembril 1944. Hiljem täitis jaamahoone funktsiooni askeetlik ühekorruseline puitehitis.
Suomi (püstolkuulipilduja)

Suomi M-31on Soome püstolkuulipilduja, mille Aimo Lahti konstrueeris 1922. aastal, püstolkuulipilduja Bergmann MP18 põhjal. 
Aastatel 1931–1953 toodeti kokku umbes 80 000 relva, litsentsi alusel ka Rootsis, Šveitsis ja Taanis. Seda kasutati laialdaselt mitmes sõjas Euroopas ja Aasias, muuhulgas ka trofeerelvana. Soomes olid need veel kuni 2007. aastani sõjaväeladudes tagavararelvadena.
Püstolkuulipilduja Suomi Eestis.
Eestisse osteti 1937. aastal kokku 457 Suomi püstolkuulipildujat, muuhulgas pidid need asendama Eesti püstolkuulipildujat A. T..
Sellest relvast on pärit ka püstolkuulipilduja kui relvaliigi (soome keeles "konepistooli") eesti kõnekeelne vaste 'kone'.
Tehnilised andmed.
9 mm KP/-31 (I)
Loodi raudteejaam

Loodi raudteejaam oli raudteejaam Loodi küla lähedal Mõisaküla–Viljandi raudteelõigul. 
Algselt oli jaama nimi Kersel. Pooljaam avati 1897. aastal. Avamisel jäi see Paistu kihelkonda Loodi mõisa maadele. Jaam suleti 1973. aastal seoses kitsarööpmelise raudtee sulgemisega. Jaam asus Tallinn-Sadama raudteejaamast 161,4 kilomeetri kaugusel. 
Loodi naaberjaam Viljandi suunal oli Sinialliku raudteejaam (pooljaam) ja Mõisaküla suunal Õisu raudteepeatus.
Puidust jaamahoone koos kõrvalhoonetega valmis 1898. aastal ja on säilinud algupärasena. Tänaseks on hoone renoveeritud ning eraomanduses. Jaama veetorn hävis teises maailmasõjas.
Hannes Hanso

Hannes Hanso (sündinud 6. oktoobril 1971 Tartus) on Eesti poliitik ja diplomaat, 20. juulist 2025 Eesti suursaadik Tai Kuningriigis, 1. juunist 2022 Eesti suursaadik Hiina Rahvavabariigis. 
Ta on olnud kaitseminister Taavi Rõivase teises valitsuses ja 2019. aastal Euroopa Parlamendi liige. 
Aastatel 1992–1994 õppis ta Tartu Ülikoolis õigusteadust ja aastatel 1996–1998 Sichuani Ülikoolis hiina keelt. 2004. aastal omandas ta Londoni Ülikoolis bakalaureusekraadi politoloogia erialal ja 2005. aastal magistrikraadi Aasia poliitika alal. Hanso on korp! Sakala liige.
Ta kuulus 2009–2019 Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda. Aastatel 2013–2015 oli ta Kuressaare linnapea. Ta on töötanud Kaitseministeeriumis ja Rahandusministeeriumis ning Euroopa Liidu diplomaatilises teenistuses Pekingis, Rahvusvahelises Kaitseuuringute Keskuses. Ta on tõlkinud rootsi keelest eesti keelde. Ta on juhtinud Kuku raadios saadet "Välismääraja".
Hanso kandideeris 2015. aasta Riigikogu valimistel Hiiu-, Lääne- ja Saaremaa valimisringkonnas nr 5, sai 2038 häält ning osutus valituks XIII Riigikogu liikmeks ringkonnamandaadiga. XIII Riigikogus valiti ta väliskomisjoni esimeheks. 
Alates 14. septembrist 2015 kuni 22. novembrini 2016 oli Hanso kaitseminister Taavi Rõivase teises valitsuses. 2016. aasta detsembris sai Hansost Riigikogu riigikaitsekomisjoni esimees.
17. septembril 2018 teatas Hanso, et lahkub poliitikast ja 2019. aasta valimistel Riigikokku ei kandideeri. 
Suvel 2022 nimetati ta Eesti suursaadikuks Hiinas. 
Aastast 2025 on Hanso Eesti suursaadik Tai Kuningriigis.
Isiklikku.
Hanso on abielus ökonomist Riina Hansoga, neil on viis last, Linda Maria (sündis 2023), Johannes Mart (sündis 2018), Miia Laura (sündis 2016), Mari Elli (sündis 2014) ja Henri Kristjan (sündis 2013). Ta on teletoimetaja Heidi Hanso, arboristi Heiki Hanso, Hendrik, Halliki ja Hille Hanso vend.
Hille Hanso

 
Hille Hanso (sündinud 3. mail 1976) on eesti ajakirjanik ja inimõiguslane. 
Hariduskäik.
Hille Hanso on lõpetanud 2002. aastal Euroülikooli rahvusvaheliste suhete ja välispoliitika alal bakalaureuseõppes ning läbinud Tartu Ülikoolis Euroopa õpingute magistrikursuse. 2019. aastal sai ta magistrikraadi Istanbulis Bilgi Ülikoolis rahvusvaheliste suhete ja Lähis-Ida uuringute alal.
Aprillis 2017 läbis ta kõrgemad riigikaitsekursused.
Töö.
Hanso on esinenud Türgi ja Lähis-Ida välis- ja kaitsepoliitika kommentaatori ja analüütikuna nii Eesti Rahvusringhäälingus kui ka muudes Eesti raadio- ja telekanalites ning ajalehtedes. Ta on Albion Reisid OÜ reisijuht ja raamatu "Minu Istanbul" autor. Konsultandina Türgi ja Lähis-Ida alal on ta andnud nõu riigihangete taotlejatele ja ettevõtetele, tutvustades kohalikku äri- ja töökultuuri ning regiooni poliitilist olukorda.
Ta on Sotsiaalministeeriumi poolt Euroopa Sotsiaalfondi programmi raames koolitatud soolise võrdõiguslikkuse konsultant, kes on koolitusi läbinud ja läbi viinud Iisraelis, Indias, Kõrgõzstanis, Tadžikistanis ja Türgis. Alates 2014. aastast oli ta MTÜ Mondo Süüria põgenike toetusprojekti Türgi ekspert. Aastatel 2018–2021 oli Hille Hanso MTÜ Eesti Pagulasabi humanitaarabi koordinaator Jordaanias ja Liibanonis ning samas ka EU Aid Volunteersi projekti koordinaator.
Tema ja Ene-Maris Tali on filmi "Tagasiteed ei ole" autorid. Filmis jutustatakse Süüria suurlinnast Aleppost Türki põgenenud kolme inimese – Marwa, Fuadi ja Hani – lugu.
Aastatel 2016–2022 kirjutas ta iga kuu ajakirja Pere ja Kodu rubriigis "Halloo, maailm!". Alates 2020. aastast on Hanso veebiväljaande Edasi.org püsiautor.
Hanso on olnud telesaadete, filmide ja reklaamide tegevprodutsent ning töötanud turunduskommunikatsiooni spetsialistina.
Alates 2021. aastast on Hanso Eesti Välissuhete Nõukoja liige. Alates 2022. aastast on ta Feministeeriumi välissuhete arendaja ja maailmasarja toimetaja. Alates 2024. aasta oktoobrist on Hanso Rahvusvahelise Kaitseuuringute Keskuse koosseisuväline teadur.
Isiklikku.
Hille Hanso on Andres Hanso ja Lia Hanso tütar ning Hannes Hanso, Heidi Hanso, Heiki Hanso, Hendrik Hanso ja Halliki Hanso õde.
Tal on 2023. aastal sündinud kaksikud lapsed.
Ta harrastab ratsutamise koolisõitu ning pühendab vaba aja lugemisele ja reisimisele. Alates 2012. aastast elab ta Türgis.
Kaarli raudteejaam

Kaarli raudteejaam oli raudteejaam Kaarlis Mõisaküla–Viljandi raudteelõigul. Jaam avati 1897 ja suleti 1973 seoses raudteelõigu sulgemisega. Kaarli naaberjaam Viljandi suunal oli Õisu raudteepeatus ja Mõisaküla suunal Halliste raudteejaam. Jaam asus Tallinn-Sadama raudteejaamast 171,7 kilomeetri kaugusel.
Ajalugu.
Alates raudtee avamisest, kuni 1934. aastani asus Kaarli jaama kohapeal Õisu pooljaam, kuid seoses samanimelise peatuse avamisega Õisu asula lähedal nimetati jaam 1. aprillil 1932 ringi Kaarliks.
Avamisel asus jaam Halliste kihelkonnas Kaarli mõisa maadel.
Jaamahoone.
1934. aastal valmis Hendrik Otlooti projekti järgi kahekorruseline funktsionalistlikus stiilis silikaattellistest jaamahoone, mis on säilinud tänaseni ja kasutusel elamuna. Hoone on analoogne Vajangu raudteejaama peahoonega.
Raketiheitja

Raketiheitja on laskeseade, mis lennutab välja edasiliikumiseks jõuallikana reaktiivmootorit (rakettmootorit) kasutavaid rakette või reaktiivmürske. 
Raketiheitjad on osa raketisüsteemidest, tänapäevaste raketisüsteemide kaliiber on enamasti vahemikus 68-122 mm. Tavaliselt paigutatakse raketisüsteemid kassettidesse (raketikassetid), suuremaid rakette lastakse ka üksikult. Raketikonteineritesse on võimalik paigutada ka eri tüüpi rakette.
Raketid võivad olla juhitavad, isesihituvad või juhitamatud, need võivad olla maa-õhk, õhk-maa, maa-maa või õhk-õhk tüüpi raketid.
Mittejuhitavad raketisüsteemid on alamõjutusega relvasüsteemid ning raketi lennutrajektoor sõltub laskeseadme suunast lasu hetkel ning mittejuhitav rakett ei ole lennu ajal enam korrigeeritav. Mittejuhitavatel raketisüsteemidel on lai valik eri tüüpi lõhkepäid: soomustläbivad, kildfugassid, valgustus- ja suitsulaengutega, ka REL-segajatega jt. Mittejuhitav rakett on suure tulejõuga ja odav, kuid puudusteks on mitte väga suur tabamistäpsus ja lühike ebaefektiivne laskekaugus. Näiteks Hydra 70, 80 mm rakett S-8, 122 mm S-13.
Juhitavad raketisüsteemid jagunevad juhitavuse järgi: Infrapunakiirgusele isesihituvateks, radarikiirgusele isesihituvateks, kaabeljuhitavateks, TV-juhitavateks, laserjuhitavateks, radarjuhitavateks juhitavateks rakettideks. Otstarbe järgi jagunevad juhitavad raketisüsteemid: õhk-õhk tüüpi, õhk-maa tüüpi, maa-õhk tüüpi, tankitõrje-, laevade-, radarivastasteks raketisüsteemideks, tiibrakettideks. 
Sageli mõeldakse raketiheitja all neid kaasaskantavaid raketilaskeseadeldisi, mille kasutamisega tuleb toime üksainus inimene.
Raketiheitjaid kasutatakse tavaliselt peamiselt vaenlase soomustehnika ja lennuväe hävitamiseks.
Naděžda Slabihoudová

Naděžda Slabihoudová (1. mai 1922 Klecany – 8. juuni 2014 Praha) oli tšehhi tõlkija. 
Ta sündis aastal 1922 Klecanys (praeguse haldusjaotuse järgi Ida-Praha ringkonnas Kesk-Tšehhi maakonnas). Ta lõpetas Prahas gümnaasiumi ja aastal 1949 Karli ülikooli filosoofiateaduskonna.
Ta on tõlkinud tšehhi keelde vene, eesti ja saksa keelest. Slabihoudová on tšehhi keelde tõlkinud A. H. Tammsaare "Tõe ja õiguse" III, IV ja V osa, "Elu ja armastuse", "Kõrboja peremehe" ja "Põrgupõhja uue Vanapagana". Lisaks on ta tõlkinud tšehhi keelde August Gailiti "Karge mere", Mats Traadi "Ingeri", Teet Kallase "Corrida" ja Kreutzwaldi "Eesti rahva ennemuistsed jutud". Tema viimaseks tõlkeks eesti kirjandusest jäi Andrus Kivirähki "Mees, kes teadis ussisõnu" (2011).
Kukk (perekonnanimi)

Kukk on eesti perekonnanimi.
2017. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kukk 1291 mehel ja 1316 naisel. Perekonnanimede levikult on Kukk 8. kohal. Nimi on levinuim Viljandi maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 40,10.
Flight of the Conchords

Flight of the Conchords on Uus-Meremaa koomiline muusikuteduo, mis koosneb Bret McKenziest ja Jemaine Clementist.
McKenzie ja Clement õppisid Wellingtoni ülikoolis filmi- ja teatrikunsti. Ansambli moodustasid nad 1998. aastal.
Ansamblist on tehtud nii samanimeline raadio- kui ka telesari.
Nende album "The Distant Future" sai 2008. aastal Grammy auhinna.
Soome Kristlikud Demokraadid

Soome Kristlikud Demokraadid (soome keeles "Suomen Kristillisdemokraatit"; rootsi keeles "Kristdemokraterna i Finland") on Soome kristlik-demokraatlik ja konservatiivne erakond.
Erakond asutati 6. mail 1958. Varem oli erakonna nimi Soome Kristlik Liit ("Suomen Kristillinen Liitto").
Erakonna esimees on alates 2015. aastast Sari Essayah. Enne teda oli esimees alates 2004. aastast Päivi Räsänen.
Kristlikel demokraatidel on 8834 liiget (2018). Eduskunna valimistel on erakond viimastel aastatel saanud 4–5 protsenti häältest ja kuni kümme kohta Soome 200-liikmelises parlamendis.
Schottky barjäär

Schottky barjäär ehk Schottky siire on potentsiaalibarjäär, mis kujuneb metalli ja pooljuhi kontaktpinnas. Harilikult kasutatakse sellist n-pooljuhti, mille elektronide väljumistöö on väiksem kui metallil (väljumistöö on vähim energia elektronvoltides, mis on vajalik elektroni väljutamiseks ainest). Sel juhul difundeeruvad elektronid põhiliselt pooljuhist metalli ja pooljuhi piirikihis moodustub enamuslaengukandjaist (elektronidest) vaene kiht, mida nimetataksegi Schottky barjääriks. Selle kihi paksus ja seega takistus sõltub siirdele rakendatava pinge polaarsusest, nii et siirdel on alaldustoime (ühesuunaline juhtivus).
Seda nähtust, mida matemaatiliselt kirjeldas Walter Schottky 1938. a, kasutati juba 1920. aastatel detektorraadio detektoris (alaldav kontakt tekkis püriiditükikese pinna mingi tundliku punkti ja terava traadiotsa vahel).
Schottky barjääriga väljatransistor on struktuuri ja talitluspõhimõtte poolest samalaadne pn-väljatransistoriga, ületades viimast tunduvalt toimekiiruse ja pinge-voolu karakteristiku tõusu poolest. Legeerimata dielektrilisel GaAs-kristallil on tekitatud rohke doonorlisandiga n+-tüüpi lätte- ja neelupiirkonnad; nendevahelise n-tüüpi kanali paksus on suurusjärgus 0,1 µm ja pikkus 1 µm. Kanalile on kantud paisuelektroodina toimiv metallikiht. Negatiivse paisupingega saab muuta kanali juhtivat ristlõiget ja seega tüürida neeluvoolu. Suur sisendtakistus säilib ka kuni 0,5-voldisel positiivsel paisupingel; kõrgemal päripingel siire avaneb.
Aleksandr Borodai

Aleksandr Borodai (vene keeles "Александр Юрьевич Бородай", hüüdnimega Boroda ('Habe'); sündinud 25. juulil 1972 Moskvas) on vene politoloog, ajakirjanik ja ettevõtja.
Borodai oli 16. maist 2014 kuni 7. augustini 2014 ühenduse Donetski Rahvavabariik peaminister. Ta nimetati sellele ametikohale 2014. aasta 16. mail.
1993. aastal osales ta Vene NFSV Ülemnõukogu poolel ühe võitlusrühma ridades vastasseisus Boriss Jeltsinile.
Borodai elukoht on Moskvas ja ta on lõpetanud Moskva Riikliku Ülikooli (1994).
1994. aastal kajastas ta ajakirjanikuna Esimese Tšetšeenia sõja sündmusi, 1997. aastal oli ta paremäärmusliku natsionalistliku ajalehe Zavtra ('Homme' – «"Завтра"») toimetaja ja sõjaline vaatleja, 1999. aasta augustis viibisid ajalehe Zavtra erikorrespondendid Borodai ja Igor Strelkov koos Dagestanis.
2002. aastal teatati Borodai nimetamisest FSB juhi asetäitjaks infopoliitika ja eriprojektide alal.
Venemaa kodanik Borodai töötas varem Venemaa irregulaarvägede toel 2014. aasta kevadel moodustatud Krimmi vabariigi peaministri poliitilise nõunikuna.
Võimalik, et Borodai oli 14. juunil 2014 Ukraina siseministeeriumi poolt Mariupolis kinnipeetud enam kui 30 terroristi hulgas. Venemeelne meedia on selle väite omakorda kahtluse alla seadnud.
Borodai on Donetski Rahvavabariigi kangelane.
Tartu keskkatlamaja

Tartu keskkatlamaja ehk Turu katlamaja oli aastatel 1967–2014 Tartu kesklinnas Turu tänaval Emajõe paremal kaldal töötanud katlamaja, mis tootis soojust Tartu linna kaugkütte jaoks. 
Katlamaja haldas samanimeline ettevõte, mis kuulus algselt Tartu linnale, seejärel aastatel 1971–1992 Eesti Energiale ning hiljem taas linnale (1996. aastast aktsiaseltsina AS Tartu Keskkatlamaja), kuni see 2000. aastal erastati. Alates 2001. aastast kuulus Tartu keskkatlamaja ettevõttele Fortum Tartu.
2014. aastal otsustas Fortum Tartu amortiseerunud keskkatlamaja sulgeda, hooned lammutada ja kinnistu müüki panna. Ettevõte AS Tartu Keskkatlamaja jätkas tegevust kui võrguettevõte ja klienditeenindaja.
Ajalugu.
Katlamaja rajati aastatel 1964–1967 seoses Tartus 1960. aastatel hoogustunud elamuehitusega. Seni köeti linna kohalike väikekatlamajade abil, kuid nende võimsusest ei jätkunud juba olemasolevate hoonetegi tarbeks, rääkimata kerkivast Ülejõe linnaosast ja kavandatavast uuest paneelelamute linnaosast Annelinnast. 1967. aastal valmis Tartu keskkatlamaja esimene järk, mida laiendati 1975. aastal. Katlamaja 90 meetri kõrgune korsten sai Tartu kesklinna panoraami harjumuspäraseks osaks. 
Jõeäärne koht kesklinnas valiti mitmel põhjusel: pumbasüsteemid vajasid võimalikult madalat asukohta, keskküttetorustiku rajamiseks olid kõik linnaosad suhteliselt lähedal ning katlamaja juurde viis Tartu sadamaraudtee, mis võimaldas tuua kütust masuudiküttel töötanud katlamajja. Hiljem viidi Tartu keskkatlamaja üle gaasiküttele, ent samas säilitati tagavaraks masuudikütte võimalus.
1978. aasta 6. oktoobril toimus gaasikatelde seadistustööde käigus kuuenda katla käivitamisel plahvatus. Inimesed vigastada ei saanud, kuid taastamise tõttu olid Tartus talvel probleemid küttega.
2002. aastal nimetas Eesti jõujaamade ja kaugkütte ühing AS Tartu Keskkatlamaja Eesti parimaks soojusettevõtteks.
2014. aastal otsustas Fortum Tartu keskkatlamaja sulgeda, hooned lammutada ja kinnistu müüki panna, kuna linna hakkasid varustama uued katlamajad Lohkval ja Ropkas ning vajadus amortiseerunud keskkatlamaja järele kadus. Fortum Tartu hinnangul ei kujutanud katlamaja hooned ja seadmed säilitamist väärivat ajaloolist ega tehnilist väärtust. Kaaluti ka võimalust rajada endisesse katlamajja Telliskivi loomelinnakuga sarnanev kultuurilinnak, kuid otsustati, et olemasolevad ruumid selleks ei sobi.
Keskkatlamaja hoone lammutati 2023. aastal ning katlamaja 90-meetrine korsten lammutati lõhkamise teel 19. oktoobril 2024.
Halid Ziya Uşaklıgil

Halid Ziya Uşaklıgil (ka Halit Ziya Uşaklıgil; 1. jaanuar 1867 İstanbul – 27. märts 1945 İstanbul) oli türgi kirjanik; esimene türgi kirjanik, kes hakkas kirjutama lääne mõistes romaane (ja oli realismi esindaja).
Ta sündis İstanbulis, kus lõpetas põhikooli. Tema perekond kolis aastal 1879 İzmiri (Smürnasse), kus ta lõpetas gümnaasiumi (praeguse İzmiri Atatürgi lütseumi ()). Lisaks õppis ta kristlikus (Armeenia Katoliku Kiriku) koolis, kust ta omandas prantsuse keele oskuse.
Joël Matip

Job Joël Andre Matip (sündinud 8. augustil 1991 Bochumis, Saksamaal) on Kameruni jalgpallur, kaitsja.
2016. aasta juulist mängib ta Inglismaa Premier League'i klubis Liverpool. Enne seda mängis ta Saksamaal Bundesliga klubi Schalke 04 ridades.
Debüüdi Kameruni rahvuskoondises tegi Matip 3. märtsil 2010 sõprusmängus Itaalia vastu.
Esimese ja ainsa värava Kameruni rahvuskoondises lõi ta 23. juunil 2014 jalgpalli MM-i viimases alagrupimängus Brasiilia vastu. See oli Kameruni ainus värav 2014. aasta MM-il.
Friedrich von Schubert

Theodor Friedrich von Schubert (12. veebruar 1789 Peterburi, Venemaa Keisririik – 15. november 1865 Stuttgart, Württembergi kuningriik) oli Venemaa keisririigi sõjaväelane, kartograaf ja Venemaa Keisririigi Peastaabi sõjalis-topograafilise depoo direktor.
Isiklikku.
Tema väimees Vassili Korvin-Krukovski oli Venemaa keisririigi sõjaväelane (kindralleinant), tütretütar Sofja Kovalevskaja (neiupõlvenimega Sofja Korvin-Krukovskaja) oli esimene silmapaistev vene naismatemaatik, maailma esimene naisprofessor matemaatikas.
DBridge

dBridge (ka D-Bridge, D Bridge, Velvit), kodanikunimega Darren White, on Suurbritannia elektroonilise muusika produtsent ja DJ. Ta on plaadifirma Exit Records omanik. 
1990. aastatel tegutses ta koos DJ Maldiniga trummi ja bassi ansamblis Future Forces Inc. Lugusid anti välja plaadifirma Renegade Hardware kaudu. 
1998. aastal moodustasid dBridge, Maldini, Fresh ja Vegas trummi ja bassi kollektiivi Bad Company. Koos tegutseti 1990. aastate lõpus ja 2000. aastate alguses. Bad Company andis välja kolm albumit ja grupilt pärinevad legendaarsed lood nagu "Planet Dust", "Nitrous", "Hornet" ja "The Nine". 
2003. aastal asutas dBridge plaadifirma Exit Records, mille eesmärk on välja anda kvaliteetset muusikat (ja mitte vaid trummi ja bassi).
2008. aastal ilmus dBridge'i esimene sooloalbum "The Gemini Principle". Umbes sel ajal hakkas ta koostööd tegema duoga . Kolmekesi asusid dBridge, Boddika ja Kid Drama katsetama trummi ja bassi piirimaile jäävate uuenduslike helide ja rütmidega ning tegid aastail 2009–2010 12 Autonomicu taskuhäälingusaadet. 
2011. aastast on dBridge techno ja house'i aliasena kasutanud nime Velvit.
2013. aastal hakkas dBridge koos Kid Dramaga välja andma autonomicu-laadset žanripiire hägustavat podcasti Heart Drive. Alates 2014. aastast on nad Heart Drive'ina välja andnud mitu singlit.
2015. aastal ilmus Exiti kaudu album "Legacy", mille esitajanime Module Eight taga on dBridge'i, Kid Drama, Skepticali, Resoundi ja Loxy koostöö.
dBridge on võimekas vokalist. Ta on ise sisse laulnud mitme oma loo (näiteks "Inner Disbelief" ja "Wonder Where") vokaalse osa ja teinud häält ka teiste produtsentide lugudes (näiteks Martyn – "These Words"). Kuigi ta naudib stuudios laulmist, ei soovi ta laulda laval inimeste ees olles.
Ta on öelnud, et muusikaga eksperimenteerimine võib paljudele kuulajaile võõrastavalt mõjuda, kuid ta ei tee muusikat end ümbritsevaile inimestele ega tavapublikule, vaid iseendale, ja et ta võib vaid loota, et inimestele meeldib see, mida ta teeb.
2013. aastal valisid Raadio 2 trummi ja bassi saadete kuulajad dBridge'i R2DNB hääletusel välismaa DJ-de kategoorias 4. kohale ja plaadifirma Exit saavutas plaadifirmade arvestuses 4. koha.
Ginea kaljukark

Ginea kaljukark ("Picathartes gymnocephalus") on kaljukarklaste sugukonda kaljukargi perekonda kuuluv lind.
Levik.
Teda leidub enamasti Lääne-Aafrika kivistel metsaaladel Guineast Ghanani, elupaik on jõgede kallastel ja üksikutel mäetippudel. Populatsioonide eraldumise tõttu on levik ebaühtlane. 
Kirjeldus.
Ginea kaljukark on keskmise suurusega ning pika kaela ja sabaga lind. Ülaosa on hallmustjas ja alaosa valge. Pikka tumepruuni saba kasutab ta tasakaalu hoidmiseks. Koivad on lihaselised. Pea on peaaegu sulgedeta ning pealae nahk on erekollane. Silmade taga on kaks suurt musta rõngjast lappi. 
Alamliigid.
Tõestatud alamliigid puuduvad. Mõned uurijad käsitavad punakukal-kaljukarki ginea kaljukargi alamliigiks.
Endel Bergmann

Endel Elmrud Bergmann (30. september 1919 Rakvere – 6. august 1983 Tallinn) oli eesti skulptor.
Elulugu.
Endel Elmrud Bergmann sündis 30. septembril 1919 Rakveres, Tõrva linnaarsti Tõnis Bergmanni ja Elviere Bergmanni perekonnas. Ta õppis aastatel 1925–1938 Tõrva Gümnaasiumis, seejärel 1939–1943 ja 1944–1945 Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas. Aastatel 1945–1952 õppis ta ERKI-s, mille lõpetas skulptuuri erialal.
Endel Bergmann on maetud Helme kalmistule.
Näitused.
https://www.ekabl.ee/id/bergmannendel
Fernandinho

Fernando Luiz Roza (enam tuntud oma mängijanime Fernandinho järgi; sündinud 4. mail 1985 Londrinas) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib Brasiilia kõrgliigaklubis Athletico Paranaense poolkaitsjana.
Fernandinho alustas Atletico Paranaenses ka klubikarjääri. Aastatel 2005–2013 mängis ta Ukrainas Šahtar Donetskis, millega tuli kuuel korral Ukraina meistriks.
Aastatel 2013–2022 mängis ta Inglismaa kõrgliigaklubis Manchester City, kellega ta tuli viis korda Inglismaa meistriks. Hooajal 2018–19 valiti ta Premier League'i hooaja sümboolsesse koosseisu.
2022. aasta juunis naasis ta Athletico Paranaensesse.
Koondisekarjäär.
2003. aastal tuli ta Brasiilia koondisega juunioride maailmameistriks.
Debüüdi Brasiilia rahvuskoondises tegi Fernandinho 11. augustil 2011 sõprusmängus Saksamaa vastu.
Esimese värava lõi ta Brasiilia rahvuskoondises 5. märtsil 2014 sõprusmängus Lõuna-Aafrika Vabariigi vastu. 2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel lõi ta viimases alagrupimängus 23. juunil värava Kameruni vastu.
Ta kuulus Brasiilia koondisse veel ka 2015. ja 2019. aasta Copa Américal ning 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.
Neerupüramiid

Neerupüramiidideks (ladina "pyramis renalis") nimetatakse paljudel selgroogsetel loomadel neerusäsi moodustuvaid koonusekujulisi neeru osasid. 
Neerukoorest neerupüramiidide vahele kiiluvat osa nimetatakse neerusammasteks. 
Neerupüramiidi tippu, mis ulatub neeruurkesse, nimetatakse neerunäsaks.
Neerupüramiidide areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi. 
Süstemaatiline anatoomia.
Kehtivas loomaanatoomia standardis "Nomina Anatomica Veterinaria" liigitatakse neerupüramiidid urogenitaalsüsteemi.
Kehtivas inimese anatoomia standardis "Terminologia Anatomica" kuuluvad neerupüramiidid kuseelundite süsteemi. 
Varem liigitati neerupüramiidid kuse-suguelundkonna kuseelundite hulka (Roosalu, 2010:128).
Imetajate neer.
Inimestel.
Inimese neerul on hulgaliselt neerupüramiide, mille ülesandeks on uriini transportimine neerukoorest neerutorukeste kaudu neerukarikatesse. 
Iga neerupüramiidi sees on tõenäoliselt ligi 10 000 nefronit.
Hrustalnõi

Hrustalnõi (ukraina keeles "Хрустальний"; kuni 2016. aastani "Красний Луч") on linn Ukrainas Luhanski oblastis, alates 2014. aastast Luhanski Rahvavabariigi mässuliste valduses. Okupatsioonivõimud kasutavad endiselt nimetust Krasnõi Lutš.
1920. aastani oli asula nimi "Krõndatšivka" ("Криндачівка"). 1926. aastal sai linnaõigused.
Hrustalnõi on üks Donbassi kivisöe (antratsiidi) tootmise keskusi.
Linna elanike arv on 82 800 (2013). Linnavalitsuse haldusalasse kuulub veel 3 linna, 8 alevit ja 9 küla. Koos nendega oli linna 154 km² suuruses haldusalas 2012. aasta seisuga 124 000 elanikku.
Donbassi sõja ajal, 2014. aasta kevadel, langes asula valitsusvastaste relvajõudude kontrolli alla.
Naabriplika

"Naabriplika" oli Eesti teleseriaal, mis põhineb Poola sarjal Ranczo.
Seda näitas Kanal 2 ja toodab Kassikuld. Produtsendid on Martin Algus ning Ergo Kuld, kes on ka režissöör. Seriaal on filmitud Järvamaal Järva vallas Esna külas. Sari on loodud Poola seriaali "Ranczo" põhjal. Naabriplika viimane, 131. osa oli eetris 6. juunil 2019.
Ahmet Rasim

Ahmet Rasim (1864 İstanbul – 21. juuli 1932 İstanbul) oli türgi kirjanik, ajakirjanik ja ajaloolane.
Ta kasvas üles majanduslikus kitsikuses. Pärast lühiajalist tööd Postis, töötas ta üle nelikümne aasta ajakirjanduses, tehes kaastööd suuremate İstanbuli ajalehtedele. Kirjanduslikku tegevust alustas ta tõlkimisega prantsuse keelest. Ta on kirjutanud jutustusi ja romaane, kus ta kirjeldas erinevate elanikkonna kihtide elu-olu. Aastatel 1927–1932 oli ta valitud Türgi Suurde Rahvuskogusse (Türgi Parlamenti).