Johann von Hiller

Johann Karl von Hiller (10. juuni 1754 – 10. või 5. juuni 1819) oli Austria sõjaväelane. Ta oli väejuht ja kahurväekindral, kes osales Prantsuse revolutsioonisõdades ja Napoleoni sõdades. 
Sõjaväekarjääri algus.
Johann von Hiller sündis 1754. aastal Modenas ühte aadliperekonda. Ta astus 1770. aastal sõjaväkke, kus sai jalaväerügemendis nr. 8 kadetiks. Samal aastal viidi ta üle tragunirügementi nr. 38, kus sai leitnandiks. 1771. aastal viidi ta jalaväkke tagasi ning kolm aastat hiljem ostis ta endale grenzerirügemendis nr. 5 kaptenikoha, mida hilisemas elus tihti kritiseeriti.
Austria-Türgi sõja ajal tegutses ta Horvaatia piiril. Selle eest anti talle 15. novembril ooberstleitnandi auaste ja Maria Theresia ordeni rüütlirist. 1790. aastal kingiti Hillerile vabahärra tiitel koos oobersti auastmega, kuna ta oli Berbiri vallutamisel välja paistnud. Samal aastal suri ka Gideon Ernst von Laudon, kes oli olnud Hilleri suur patroon. 24. veebruaril 1794 ülendati ta kindralmajoriks ning määrati Itaalias "General-Kriegskommissär"'iks. Selles ametis hoolitses ta vägede varustamise eest. Siiski polnud Hilleril kaasohvitseride seas eriti palju sõpru, kuna ta hoolis rohkem karjääriredelil kõrgemale ronimisest.
Tegevus Prantsuse revolutsioonisõdades.
1796. aastal sattus ta oma ülema, krahv Wallisega vastuollu, mistõttu viidi ta üle Baillet de Latouri armeesse. Tema uueks sõbraks kujunes ertshertsog Karl. Hiller osales 1796. aasta sõjategevuses, pärast seda lahkus armeest kehva tervise tõttu.
Ta naasis 1798. aastal teenistusse ning oli järgmine aasta Karli juhatuse all diviisiülem. 4. juunil osales ta esimeses Zürichi lahingus, kus sai põlvest haavata. 6. märtsil 1800 edutati ta feldmarssal-leitnandiks. Edasi teenis ta Tiroolis. Järgmisel aastal määrati ta Zagrebis ning hiljem Innsbruckis komandandiks. Lisaks sai ta jalaväerügemendi nr. 2 "inhaberiks". 
Tegevus Napoleoni sõdades.
1805. aastal juhatas ta Tirooli kaitset, kuid naasis Horvaatiasse. Seal teenides sattus ta kohalike määruste üle ertshertsog Karliga tülli.
1809. aastal juhatas ta VI korpust. Ta oli sel ajal ainuke korpuseülem, kes polnud kõrgest aadlisoost. 21. aprillil pidas ta Landshutis Napoleoniga lahingut, kuid kaotas selle. Hiller taganes, kuid suutis Naumarkt an der Rotti lahingus Prantsuse armeed võita. Selle eest autasustati teda Maria Theresia ordeni komtuuriristiga. Asperni-Esslingi lahingus ründas Hilleri korpus Asperni küla. Pärast lahingut taganes Napoleon Lobau saarele. Hiller soovis kohe rünnakule asuda, kuid Karl polnud sellega nõus. Seetõttu halvenesid Hilleri suhted Karliga veelgi. Päev enne Wagrami lahingu algust palus Hiller, et teda korpuseülema kohalt vabastataks, Karl oli sellega kohe nõus. Siiski ülendati ta teenete eest 3. augustil 1809 "feldzeugmeisteriks" (kahurväekindraliks).
1813. aastal juhatas ta Itaalias prints Eugene'i vastu armeed. Kuigi ta võitis Eugene armeed 19. novembril San Michele lahingus, ei suutnud ta teda lõplikult võita. See põhjustas tema juhatajakohalt tagandamise (milles mängis suurt rolli Heinrich von Bellegarde). Järgmisel aastal sai ta Transilvaanias komandandiks ning jalaväerügemendi nr. 53 "inhaberiks".
Johann von Hiller suri 5. või 10. juunil 1819 Lembergis (Lviv).