tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vladislav Kondratovič

Vladislav Kondratovič (poola keeles "Władysław Kondratowicz"; sündinud 25. veebruaril 1972 Nemėžises Vilniuse rajoonis) on poola rahvusest Leedu poliitik; ta kuulub erakonda "Lietuvos lenkų rinkimų akcija – Krikščioniškų šeimų sąjunga" ("Akcja Wyborcza Polaków na Litwie – Związek Chrześcijańskich Rodzin"). Ta on 12. detsembrist 2024 Leedu siseminister Gintautas Paluckase valitsuses.
Elulugu.
Ta sündis aastal 1972 Nemėžises Vilniuse rajoonis. Ta lõpetas keskkooli Nemėžises. Aastal 2002 lõpetas ta Gediminase-nimelise Vilniuse Tehnikaülikooli juhtimisteaduskonna.
Alates 1990. aastatest on ta töötanud erinevatel ametikohtadel eraettevõtetes, sealhulgas ettevõtete "Virtuvės pasaulis" (1998–1999) ja "Vokė-3" (1999–2001) presidendina. Aastatel 2001–2006 oli ta "East Trading Company" logistikadirektor ja juht, seejärel ettevõtte "Buteka" müügijuht ja ettevõtte "Elektromarkt" projektijuht. 2006. aastal sai temast spordi- ja turismifirma "Optimalietis" president.
Aastatel 2007–2013 töötas ta Vilniuse rajooni administratsioonis, kus ta pidas järgmisi ametikohti: investeerimisosakonna juhataja (kuni 2011. aastani) ja administratsiooni direktori asetäitja. Samal ajal, aastatel 2009–2011, oli ta Vilniuse ringkonna kohalike projektide koordinaator.
Aastal 2007 liitus ta Leedu Poolakate Valimisaktsiooniga. 2008. aasta Leedu parlamendivalimistel kandideeris ta Leedu poolakate valimisaktsiooni nimekirjas seimi, kuid ebaõnnestunult. 2011. aasta kohalikel valimistel valiti ta Leedu poolakate valimisaktsiooni nimekirjas Vilniuse ringkonnavolikokku, kuid ta astus kohalt tagasi.
Aastatel 2013–2014 oli ta Leedu kommunikatsiooniministri asetäitja. 2015. aastal töötas ta parlamendi assistendina, samal aastal valiti ta Vilniuse ringkonnavolikokku. Seejärel asus ta kommunikatsiooniministeeriumi osakonna direktori asetäitja ametikohale. Aastatel 2016 ja 2020 kandideeris ta uuesti parlamendivalimistel. Vahepeal, 2019. aastal, asus ta taas kommunikatsiooniministri asetäitja ametikohale, mille ametiaeg lõppes 2020. aastal. Hiljem juhtis ta samas ministeeriumis maantee- ja õhutranspordi poliitikarühma.
2023. aasta mais usaldas vastvalitud linnapea Robert Duchniewicz talle Vilniuse rajooni administratsiooni direktori ametikoha. 2024. aasta novembris kuulutati ta moodustatava Gintautas Paluckase valitsuse (Leedu Sotsiaaldemokraatlikust Parteist) siseministri kandidaadiks. Ta asus sellele ametikohale sama aasta 12. detsembril.
Ērmuižas

Ērmuižas on küla ("mazciems") Lätis Valmiera piirkonnas Naukšēni vallas. Küla asub valla kaguosas Atse jõe kaldal.
2008. aastal oli külas 10 elanikku.
Tēcēni

Tēcēni on küla ("mazciems") Lätis Valmiera piirkonnas Naukšēni vallas. Küla asub valla lääneosas.
2000. aastal oli külas 16 elanikku.
Võru (heraldika)

Võru (prantsuse keeles "anneau" 'sõrmus', "annelet", inglise keeles "annulet") on heraldikas tavaline vapikujund, mida võib kirjeldada rõnga või õõnsa rondellina.
Kirjeldus.
Võru on lihtne ümmargune rõngas. Vapikujund ilmub kasutusse 13. sajandi keskpaigas. Varastes vapikirjeldustes on see õõnes rondell, kuid hiljem kirjeldatakse seda omaette kujundina.
Kui vapil on mitu võru, paiknevad need tavajuhul eraldi, kuid võivad olla ka põimunud.
Kasutamine.
Prantsusmaa heraldikas tähistab see sõrmust ja on rauast või väärismetallist ring, usalduse ja autoriteedi märk, mis kiriklikus kontekstis sümboliseerib prelaadi liitu kirikuga. Hõbedane võru sümboliseeris abielutruudust, kuldne võru mustal väljal abielu. Väikesi võrusid kasutatakse Prantsusmaa vappidel mitmekaupa.
Inglismaa heraldikas ei kasutata vapil enam kui kolme võru. Inglismaa heraldikas on võru lisaks tavalisele vapikujundile ka viienda poja kadentsimärk.
Hall klavuliina

Hall klavuliina ("Clavulina cinerea") on seeneliik kukeseenelaadsete seltsis.
Suusahüpete olümpiamedalistide nimekiri

See on suusahüpete olümpiamedalistide täielik nimekiri.
Suusahüpete olümpiavõitjate nimekiri võistluste kaupa, kõik võitjad, samuti teise ja kolmanda koha saavutajad taliolümpiamängudel suusahüpetes alates esimestest taliolümpiamängudest 1924. aastal.
Lisaks on loetletud kõik olümpiavõitjad, sealhulgas võistkondlike võistluste medalid.
Rullisornament

Rullisornament (saksa keeles "Rollwerk") on 16. sajandi arhitektuuris ja tarbekunstis levinud kaunistus, mille põhielemendiks oli rullitõmbunud otstega lint või liist. Rullisornamenti kasutati sageli kartuššide ja muude raamistuste kujundamisel, sealhulgas trükistes, ja seda kombineeriti sageli pealisornamendiga.
Rullisornament ilmus kasutusse Fontainebleau koolkonnaga 16. sajandi esimesel poolel ja levis hollandlaste (Cornelis Floris, Peter Flötner) mustriraamatute vahendusel mujale Euroopasse.
Michael Madsen (Taani filmilavastaja)

Michael Madsen (sündinud 1971) on taani filmirežissöör ja näitleja.
Tema tehtud on film "Igavene haud" (2010).
New Game!

New Game! on Shōtarō Tokunō Jaapani mangasari, mis ilmus Houbunsha seinen mangaajakirjas Manga Time Kirara Carat 2013. aasta jaanuarist kuni 2021. aasta augustini. Doga Kobo anime-teleseriaali kohandamine oli Jaapanis eetris 2016. aasta juulist septembrini, teine ​​hooaeg 2016. juulist 7. septembrini.
Kokkuvõte.
Keskkooli lõpetanud Aoba Suzukaze, kes on nooremana saanud inspiratsiooni konkreetse videomängu tegelaskujudest, asub tööle tegelaskujundajana videomängu arendaja Eagle Jumpi juures. Töötades videomängude tegelaste modelleerimise ja kujundamise kallal, tutvub ta tegelaskujude osakonna naiskolleegidega ja ka ettevõtte sees olevate kolleegidega.
Suur-soldataara

Suur-soldataara ("Ara ambiguus") on papagoilaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Suur-soldataara on 77–85 cm pikk. Tiiva pikkus on 356–422 mm, saba 330–468 mm. Kaalub 1265–1430 g.
Suur-soldataara sulestik on roheline. Otsaesine on punane, tiibadel sinised suled. Nokk on must, jalad hallid. Silmad on kollased. Sarnaneb välimuselt soldat-aaraga.
Liigil on kaks alamliiki:
Elavad niisketes metsades. Panamas võivad elada kuni 1500 m kõrgusel merepinnast.
Suur-soldataarad toituvad seemnetest.
Costa Ricas pesitsevad detsembrist aprillini, Ecuadoris maist oktoobrini. Pesa asub puuõõnes. Kurnas on 2–3 muna, mida emaslind haub 29 päeva. Pojad saavad lennuvõimeliseks 11 nädala vanuselt.
Suur-soldataara võib elada 34-aastaseks.
Truth Social

Truth Social (stiliseeritud TRUTH) on Ameerika Ühendriikide sotsiaalmeediaplatform. See kuulub Ameerika Ühendriikide presidendi Donald Trumpi ettevõttele Trump Media &amp; Technology Group (TMTG). Truth Socialit on nimetatud Twitteri koopiaks, selle eesmärk on pakkuda Twitterile ja Facebookile alternatiivi. Truth Sociali peamised konkurendid on Parler, Gab ja Mastodon. Selle "back-end" on samuti Mastodon.
Truth Social loodi veebruaris 2022. Sama aasta keskpaigaks tekkisid rahalised ja regulatoorsed probleemid. Platformi äpp ei olnud alguses saadaval Google Play poes vastuolude tõttu Google'i poliitikatega, mis käsitlevad ähvardamist füüsilise vägivallaga ja vägivalla õhutamist. Oktoobris 2022 muutis Truth Social oma sise-eeskirju ning rakendus pääses Google Play poe valikusse.
Märtsis 2024 oli Truth Sociali rakendus Apple'i App Store'i poes sotsiaalmeediaäppide kategoorias allalaadimiste arvult 38. kohal. Similarweb paigutas Truth Sociali uudiste ja meedia kategoorias 203. kohale (konkurentidest olid Gab kohal 154 ning Parler kohal 1052). Trump hindas aprillis 2023 lehe väärtuseks 5–25 miljonit dollarit.
Oktoobris 2023 teatas Truth Sociali rahastamiseks loodud fond, et maksab investoritele tagasi 1 miljardit dollarit. Novembris 2023 hindas ettevõte, et Truth Social on kandnud vähemalt 31,5 miljonit dollarit kahjumit. Märtsis 2024 ühines rahastamiseks loodud ettevõte TMTG-ga ning läks NASDAQ-i börsile indeksiga DJT.
Mais 2024 teatas TMTG, et sama aasta esimeses kvartalis kanti 327,6 miljonit dollarit kahjumit, mis tulenes peamiselt ettevõtte aktsiaturule viimisest. Sissetulekuid oli 770 000 dollari ulatuses.
Messy

"Messy" on Briti laulja Lola Youngi laul. See ilmus 30. mail 2024 ning on ühtlasi ka kuues singel tema teiselt stuudioalbumilt "This Wasn't Meant for You Anyway" (2024). See sai sotsiaalmeediakeskkonnas TikTok väga populaarseks ning jõudis Suurbritannia singlite edetabelis esikohale. Väljaspool Ühendkuningriiki jõudis laul edetabelites esikohale ka Austraalias, Belgias, Horvaatias, Iirimaal ja Iisraelis. Laul jõudis edetabelites esikümnesse ka mitmes teises riigis nagu Austrias, Kanadas, Taanis, Prantsusmaal, Saksamaal, Kreekas, Lätis, Luksemburgis, Hollandis, Uus-Meremaal, Norras, Rootsis ja Šveitsis. Billboard Hot 100 singlite edetabelis jõudis laul 14. kohale.
Teater Romen

Teater Romen ka Romen Teater (vene keeles "Московский музыкально-драматический театр "Ромэн"") Moskvas, on vanim ja kuulsaim roma teater maailmas. Teater on asutatud 1931. aastal ja seda peetakse Venemaal ja kogu maailmas roma kultuuri kandjaks.
Teatri eelkäijad.
18. ja 19. sajandil tegutsesid Moskvas ja Peterburis mustlaskoorid, mida võib pidada Romen teatri eelkäijaks. Esimene mustlaskoor tekkis Moskvas 18. sajandi viimasel veerandil, selle dirigent oli Ivan Trofimovitš Sokolov. 
19. sajandi lõpus asutas sama koori hilisem dirigent Nikolai Šiškin kõigi aegade esimese roma teatritrupi. Esmakordselt esines trupp 1886. aastal operetis "Цыганские песни в лицах", koos Arkaadia teatri peatrupiga. 13. aprillil 1887. aastal toimus Moskva Malõi teatris (vene k "Малый театр)" Straussi opereti "Mustlasparun" esmaettekanne, kus Šiškini trupp mängis romade rollides.
20. märtsil 1888. aastal esietendus Malõi teatris esimene romakeelne operett ""Дети лесов" ("Metsalapsed")," mida esitas vaid roma näitlejatest koosnev trupp. Lavastust mängiti 18 aastat ja see oli väga edukas.
1892. aastal lavastas Šiškin uue opereti "Mustlaselu".
1920. aastatel esinesid üle NSV Liidu paljud roma lauljate, tantsijate ja muusikute ansamblid.
Teatri ajalugu.
24. jaanuaril 1931 avati Moskvas roma teatristuudio "Indo-Romen". Kuu aja jooksul tegi stuudio oma esimese etteaste. Esimene lavastaja ja helilooja olid juudi aktivistid Moiše Goldblat ja Semjon Bugatševski.
16. detsembril 1931 andis stuudio oma esimese täisväärtusliku muusikalis-dramaatilise etenduse "Elu ratastel" (vene k "Жизнь на колёсах"). See koosnes kolmest vaatusest ja põhines roma kirjaniku Aleksandr Germano näidendil. Pärast seda etendust nimetati stuudio ümber Romen Teatriks. Esimene teatrijuht oli vene roma Georgi Lebedev.
Alates 1940. aastast annab teater kõiki etendusi vene keeles.
Teatrihoone.
Moskva restoran "Яръ" oli 20. sajandi alguses populaarne koht, kus esinesid tuntud mustlaskoorid ja -esinejad. 1930. aastatel ehitati restorani kõrvale hotell Sovetskaja ning kaks hoonet sulandati arhitektuurilisse üldansamblisse. Mõlema hoone arhitekt oli Adolf Wilhelm Erichson. Restorani «Яръ» Valgest saalist sai hotelli teatri- ja kontserdisaal. 
1969. aastal paigutati hotelli Sovetskaja teatri- ja kontserdisaali ning kõrvalasuvasse hoonesse mustlasteater Romen, kus see tegutseb tänapäevani. 2005. aastal hoone restaureerimise käigus uuendati fassaad, restaureeriti ajaloolised paraaduksed ning taastati 20. sajandi alguse juugend­stiilis dekoratsioonid.
Tänapäev.
2018. aastal oli trupis 65 näitlejat, kellest paljud jätkavad teatris töötades pere­traditsiooni. 2017. aasta detsembris etendati lavastus «Мы — цыгане» («Me oleme mustlased») 2222. korda ning seda oli mängitud peaaegu 30 riigis. 2005. aastal loodi Štšukini-nimelises kõrgemas teatrikoolis mustlasstuudio, kus koolitati uusi näitlejaid teatrile Romen. Seda juhatas Nikolai Slitšenko, kes on ka kõige kauem Romeni teatrit juhtinud (1977–2021).
2025. aastal on trupis 45 näitlejat, teatri kunstiline juht on alates 2021. aastast Nikolai Sergienko.
Aivar Raigla

Aivar Raigla (22. märts 1956 – 28. juuni 2025) oli eesti trompetist ja orkestrijuht.
Ta lõpetas Tartu Elleri muusikakooli ning töötas aastatel 1982–1988 Eesti Raadio estraadiorkestris. 1980. aastate alguses liitus ta ansambliga Laine saatemuusikute koosseisu, kus ta mängis trompetit ja 1986. aastal ansambliga Modern Fox. 1987. aastal osales ta Modern Foxi koosseisus Moskvas üleliidulisel noorte estraadiartistide konkursil, kus ansambel pälvis "'grand prix"’. 1988. aastal alustas Raigla tegevust Eesti Riiklikus Filharmoonias, kus jätkus ansambli Modern Fox üleliiduline kontserttegevus.
Eesti iseseisvuse taastamisel alustas Raigla 1992. aasta sügisel Kaitseväe orkestri loomist. Tema juhtimisel kasvas orkestrist ligi 40-liikmeline koosseis, olles üks suurimaid orkestreid Eestis. Ta lõpetas teenistuse 2006. aastal kapteni auastmes, olles üks Kaitseväe orkestri kolmest ohvitserist.
Hiljem tegutses Raigla pedagoogina, juhendades noori muusikuid nii pilliõpetajana kui ka orkestrijuhina.
Haldur Liinar

Haldur Liinar (kuni 23. märtsini 1936 Bernhard Paulson; 15. märts 1919 Petrogradi kubermang – 4. aprill 2003 Spokane'i maakond, Washingtoni osariik, USA) oli eesti poksija.
Poksijana.
Ta sai Eesti meistrivõistlustel raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) 1939. aastal 2. koha ja 1940. aastal samuti 2. koha.
Ta sai 1939. aastal II Eesti Mängude poksivõistlusel Tallinna võistlejana raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) 3. koha.
Edasine elukäik.
Ta õppis 1942. aastal Tallinna Konservatooriumis.
Ta põgenes 1944. aastal Rootsi. Ta tegeles oma muusikahariduse täiendamisega ise, käies näiteks Roomas eraõpetaja juures.
Ta läks veebruaris 1962 elama USA-sse.
Jüri Järvet juunior

Jüri Järvet juunior (sündinud 10. jaanuaril 1955) on eesti endine näitleja ja ettevõtja. Ta on filminäitleja Jüri Järveti poeg.
Näitlejakarjäär.
Lapsepõlves eeldati, et Järvet juunior astub isa jälgedes. Ta osales juba noorena filmides, sh "Agu Sihvka annab aru" (1970) ja "Minu Leninid" (1997), kokku seitsmes linateoses. Ta kandideeris 1976. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli, kuid ei jätkanud eksameid. Põhjuseks oli kartus, et õpingud ei välista ajateenistust Nõukogude armeest.
Õpingud ja tegevus metsanduses.
Ta lõpetas aastal 1973 Tallinna 21. Keskkooli. Pärast keskkooli astus ta Eesti Põllumajanduse Akadeemia (praegune Eesti Maaülikool) metsanduse erialale. Kuigi looduspildid paelusid teda, osutus eriala rohkem seotud metsamajandamise kui romantilise looduse nautimisega.
Ettevõtlus.
1990. aastatel pärast Eesti taasiseseisvumist sai Järvet tagastamise kaudu maad ja maju, mille haldamiseks otsustas ta rajada lihatööstuse. Ta asutas Aaspere tapamaja ning plaanis osta ka Viru-Nigula saeveskit, kuid konkurentsi tõttu jäi viimasest ilma. Tapamaja tegevus oli tema sõnul emotsionaalselt keeruline, kuid andis võimaluse praktilise ja loova ettevõtlusega tegeleda. Lühiajaliselt oli Järvet seotud teatrikorraldusega. Ta juhtis Vanalinnastuudiot kahe aasta jooksul, kui selle kunstiline juht Roman Baskin talle selle rolli pakkus. Järvet nentis hiljem, et teatri juhtimine osutus oluliselt keerulisemaks, kui ta alguses arvas, ning ametist lahkudes tundis ta end petetuna kultuuriministeeriumi korraldatud konkursiprotsessi suhtes.
Huvialad.
Järvet on tegelenud Nõmme ajaloo uurimisega, sealhulgas oma suguvõsa ja Nõmme linnaosa läbiva ajaloonarratiivi dokumenteerimisega. Ta on olnud huvitatud vapside liikumisest ja Eesti poliitilisest ajaloost. Ta on ka suur kirimalefänn ning Paul Kerese loomingut hindav maletaja.
Isiklikku.
Tema vanaema Nadežda Taarna pidas balletikooli Nõmmel. Järvet on tunnistanud, et teda on aeg-ajalt segi aetud oma isaga, sealhulgas juhtum, kus tema ringhäälinguhonorarilt arvestati maha alimendid, mis olid suunatud temale endale.
Kuulutustulp

Kuulutustulp (inglise keeles "advertising column", "advertising pillar" või "Morris column", prantsuse keeles "colonne Morris", saksa keeles "Litfaßsäule"), ka kuulutuspost või reklaamipost, on jalakäijate käiguteele püstitatud silinderjas tulp, millele kleebitakse eeskätt välireklaami: plakateid ja kuulutusi.
Kuulutustulba, mis kujutas endast toonagi kolme meetri kõrgust seest õõnsat betoonsilindrit, leiutas 1854. aastal saksa kirjastaja ja trükkal Ernst Litfaß. Juba järgmise aasta 1. juuliks oli ta püstitanud Berliini sadakond sellist kuulutustulpa. Aastatel 1854–1865 kuuluski see äri Berliini politseiülemalt saadud loaga monopoolselt Ernst Litfaßile. Ettevõtmine osutus väga tulusaks ja Litfaß sai sellega jõukaks. Alles hiljem hakati tema eeskujul kuulutustulpasid rajama kogu Saksamaale ja ka teistesse riikidesse.
Prantsusmaal kuulus reklaamikontsessioon 1868. aastal trükkal Gabriel Morrisele, kelle järgi hakati seal kuulutustulpa nimetama Morrise tulbaks. Algul ehitas neid tema firma La Société Fermière des Colonnes Morris. Tänapäeval on kuulutustulpade (ja paljude muude välireklaamialuste) peamise ehitaja ja hooldajana rahvusvaheliselt tuntud ettevõte JCDecaux, mis ostis Morrise ettevõtte 1986. aastal.
Wilhelm Ferdinand Häcker

Wilhelm Ferdinand Häcker (läti k. "Vilhelms Ferdinands Hekers") (19. veebruar 1774 Liegau-Augustusbad Radebergi lähedal Dresdeni lähedal Saksimaal – 27. november 1842 Riia Liivimaa kubermang Venemaa keisririik), oli trükkal ja trükikoja omanik Riias, Riia linnatrükkal.
Wilhelm Ferdinand Häcker sündis 1774. aastal Saksimaal, 1788. aastal asus Riiga. Riias oli aastatel 1789–1796 õpipoiss Julius Conrad Daniel Milleri Riia linna raamatutrükikojas, misjärel 1796. aastal siirdus ta Peterburi. Peterburis töötas ta Peterburis Keiserliku Teaduste Akadeemia trükikojas. 1796–1800 töötajas Dresdeni õukonnatrükikojas. 1802/1804 töötas ta Johann Michael Gerhard Grenziuse Tartu ülikooli kirjastuses tüpograafina.
1804. aastal omandas ta Liivimaa kindralsuperintendendi Karl Gottlob Sonntagi rahalisel toel 800 albertustaaleri eest Riias aadressil Lielā Pils tänav 18 asuva G. F. Keili trükikoja ja asutas oma ettevõtte. 1806. aastast sai ta Riia linna trükkaliks, täitis ametlikke tellimusi, trükkis raamatuid, väiketrükiseid ja perioodikat saksa, vene ja läti keeles. Heckeri trükikoja ülesanne oli teenindada Riia linna vajadusi tasuta, kuid tal oli õigus täita ka eraisikute tellimusi. Heckeri trükikojas trükiti märkimisväärsed lätikeelsed väljaanded: 1824–1889 aastatel esimene Vidzemes ilmunud ametlik ajaleht "Vidzemes Latviešu Avīzes" ja 1832–1846: ajaleht "Tas Latviešu Ļaužu Draugs".
Trükikojas trükiti ka: 1807–1856 Der Zuschauer, 1808–1811 Ökonomisches Repertorium für Livland, 1810–1907 Rigaische Stadtblätter, 1812–1825 Neueres ökonomisches Repertorium für Livland, Livländischen Geschichte in Versen, 1828–1939 Provinzialblattfür Kur-, Liv-, und Ehstland, 1837–1939 Mittheilungen aus dem Gebiete der Geschichte Liv-, Ehst's- und Kurland, 1855, Entwurf einer geographisch-statistisch-historischen Beschreibung Liv-, Ehst- und Kurlands, nebst einer Wandkarte.
Wilhelm Ferdinand Heckeri surma järel 1842. aastal Riias jäi Häckeri trükikoda pereettevõtteks kuni oma tegevuse lõpuni 1944. aastal. Trükikoja asutaja Wilhelm Ferdinand Heckeri nimi jäi väljaannete tiitellehele.
Trükikoja tööd jätkasid tema järeltulijad: 1842–1877 Ferdinand Eduard Häcker (1812–1877), 1877–1882 Woldemar Magnus Häcker (1818–1888), 1882–1889 Julius Wilhelm Ferdinand Häcker (1852–1896), 1889–1930 Wilhelm Woldemar Häcker (1859–1930), 1889–1908 A. Spielhaus, 1927–1939 ja 1941–1944 Fritz Woldemar Jacob Häcker (1903–1983). 1939. aastal lõpetas Häckeri trükikoda tegevuse Saksa kodanike ümberasumise tõttu, kuid kirjastus taastati Posenis ja 1943. aastal koliti Saksa okupatsiooni tagasi Riiga. Tegevus lõppes 1944. aastal.
Jhon Arias

Jhon Adolfo Arias Andrade (sündinud 21. septembril 1997 Quibdós) on Colombia jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsja või ründava poolkaitsjana Brasiilia kõrgliigaklubis Fluminense ja Colombia jalgpallikoondises.
Ta kuulus noorena Mehhiko klubide Dorados de Sinaloa ja Club Tijuana süsteemi. Ta naasis kodumaale 2018. aastal, kui liitus klubiga Patriotas. 2018. aastal debüteeris ta Colombia esiliigaklubis Llaneros, kus mängis Patriotasest laenul. Patriotase meeskonnas mängis Arias Colombia kõrgliigas 2019. aastal. Seejärel mängis ta Colombia kõrgliigas 2020. aastal América de Cali ja 2021. aastal Independiente Santa Fe meeskonnas. 2020. aastal tuli ta América de Caliga Colombia meistriks.
2021. aasta augustis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Fluminensega. 2023. aastal võitis ta Fluminensega klubi ajaloo esimese Copa Libertadorese. Samal aastal valiti Arias Copa Libertadorese sümboolesse koosseisu.
Colombia jalgpallikoondises debüteeris Arias 5. juunil 2022 sõprusmängus Saudi Araabia vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 26. märtsil 2024 sõprusmängus Rumeenia vastu. Ta kuulus Colombia koondisse 2024. aasta Copa Américal, mille finaalis kaotati Argentinale 0:1. Arias kuulus turniiril algkoosseisu kõigis mängudes.
Soldat-aara

Soldat-aara ("Ara militaris") on papagoilaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Soldat-aara on 85 cm pikk. Tiiva pikkus on 345–374 mm, saba 330–419 mm. Kaalub 972–1134 g.
Soldat-aara sulestik on roheline. Otsaesine on punane, lennusuled sinised. Osa näost on roosa ja väheste mustade sulgedega. Nokk on must, jalad tumehallid. Silmad on kollased. Sarnaneb välimuselt suur-soldataaraga.
Liigil on kolm alamliiki:
Elavad suhteliselt kuivades metsades 600–2600 m kõrgusel merepinnast. Eelistavad liigirikkaid metsi, kus enamik puid on 4–15 m kõrged ja läbimõõduga 5–90 cm.
Toituvad puuviljadest ja pähklitest.
Pesa asub kaljulõhes või puuõõnes. Pesitsevad juunis. Kurnas on 2–3 muna.
Külgsegmendid

Külgsegmendid (inglise keeles "flaunches", "flanches") on peamiselt Inglismaa heraldikas subordinaaride hulka kuuluv element, kaks kaarega piiratud kujundit vapikilbi külgedel, eranditult paarikaupa.
Külgsegmentidele võib paigutada vapikujundeid. Nad võivad olla mitmevärvilised (näiteks kaetud lainelõikes varrastega)
sinise ja valgega ja neil võivad olla servad muus lõikes kui sirged.
Harva erandina võivad esineda kandilised, nürinurgaga külgsegmendid.
Georg-Adolf Jernits

Georg-Adolf Jernits (perekonnanimi ka Ernits; 17. juuni 1919 Tallinn – 28. jaanuar 1947 Sevurallag) oli eesti poksija.
Ta poksis ÜENÜ Tallinna osakonna ja hiljem Tallinna Spordiklubi võistlejana. 
Ta sai Eesti meistrivõistlustel kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) 1940. aastal teise koha.
Ta mobiliseeriti suvel 1941 Nõukogude sõjaväkke. Ta langes Nõukogude-Saksa sõjas sõdides suvel 1941 sõjavangi.
Ta tuli Eesti meistrivõistlustel kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 1942. aastal meistriks ning sai kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 1943. aastal teise koha.
Ta võitles suvel 1844 1. Eesti Piirikaitserügemendi 2. pataljoni 6. kompaniis.
Ta vahistati Nõukogude kolmanda okupatsiooni ajal 1. veebruaril 1946 Tallinnas. Talle määrati 26. märtsil 1946 Vene NFSV KrK §58-1b järgi 10 aasta vangistust ja lisaks 5 aastat asumist. Ta saadeti Sverdlovski oblastisse Sevurallagi, kus ta suri 28. jaanuaril 1947.
Margaret Sarv

Margaret Sarv (sündinud 30. aprillil 1997 Tallinnas) on eesti näitleja ja lavastaja.
Ta on lõpetanud 2016. aastal Vanalinna Hariduskolleegiumi ja 2022. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli teatrikunsti õppekava lavastaja erialal (30. lend).
Alates 2022. aastast on ta Ugala teatri näitleja.
Tervo vapp

Tervo vapp on Soome Tervo valla vapp.
Vapi on kavandanud Gustaf von Numers. Vallavolikogu kiitis selle heaks 5. mail 1963 ja see kinnitati siseministeeriumis sama aasta 19. septembril. Vapikirjeldus on "sinisel kilbil kuldsed külgsegmendid ja nende vahel viis kuldset lahtist püstlatti asetusega 2:1:2".
Vapi külgsegmentidest moodustub kitsenev vool, mis viitab Tervo kirikuküla keskel asuvale Tervonsalmile. Latid kujutavad palgiparve.
IIHFi edetabel

IIHF edetabel on Rahvusvahelise Jäähokiföderatsiooni (IIHF) liikmesriikide rahvuskoondiste esituste põhjal koostatud järjestus.
See põhineb punktisüsteemil, mis arvestab koondiste tulemusi IIHF-i egiidi all toimunud turniiridel viimase nelja aasta jooksul.
Edetabelit kasutatakse asetuste määramiseks ja kvalifikatsiooninõuete selgitamiseks tulevastel IIHF-i turniiridel.
USA on hetkel esikohal nii meeste kui ka naiste edetabelis, kuigi Venemaal on meeste arvestuses rohkem punkte. Siiski on Venemaa edetabelist välja jäetud, kuna ta on jätkuvalt IIHF-i võistlustelt kõrvaldatud.
Dolotinka

Dolotinka on asula Venemaal Rostovi oblasti Millerovo rajoonis, Trenjovka külaasunduse halduskeskus.
Asula territoorumil asub Millerovo lennuväebaas.
Kohalike ametnike kinnitusel sai Dolotinkas 2025. aasta juuli alguses, Vene-Ukraina sõja ajal, Ukraina droonirünnaku läbi surma vanem naisterahvas.
Sajanogorsk

Sajanogorsk on linn Venemaal Hakassias. Asub Jenissei vasakkaldal, Lääne-Sajaani põhjapiiril, 75 km Abakanist lõunas. 
Linn asutati 1975. aastal varasema Oznatšennoje küla kohale seoses Sajaani-Šušenskoje hüdroelektrijaama ehitusega.
Linnas asub alumiiniumitehas.
2021. aastal oli linnas 44 872 elanikku.
Anu Nahkur

Anu Nahkur (8. märts 1948 – 28. mai 2018) oli eesti klaveripedagoog.
Anu Nahkur lõpetas 1967. aastal Tallinna muusikakeskkooli kolmanda lennu. Juba viimasel õppeaastal töötas ta koolis kontsertmeistrina. Kooli ja pedagoogitööga oli ta seotud üle 50 aasta, olles kuni 28. maini 2018 klaveri- ja üldklaveriõpetaja, hiljem ka osakonnajuhataja.
Anu Nahkuri ärasaatmine toimus Tallinna Jaani kirikus 5. juunil 2022. Ta maeti Rahumäe kalmistule.
Isiklikku.
Anu Nahkuri abikaasa on pianist ja muusikapedagoog Toivo Nahkur. Nende vanem tütar Ave Nieler töötab Saksamaal klaveriõpetajana, kaksikutest Hanna-Liis on viiuldaja Eesti Riiklikus Sümfooniaorkestris ja keelpillikvartetis Prezioso, Hando aga rahvusvaheliselt tunnustatud pianist.
Tiburóni saar

Tiburóni saar ("Isla Tiburón"; tõlkes 'Haikala saar') on Mehhiko suurim saar. See asub California lahes ning halduslikult kuulub see Sonora osariigi koosseisu. See asub enam-vähem samal laiuskraadil Hermosillo linnaga ning läheduses paikneb Ángel de la Guarda saar. Tiburóni saar kuulub saarteahelikku, mida tuntakse Suursaarte ("Islas Grandes") nime all.
Saar on asustamata ning 1963. aastal kuulutas president Adolfo López Mateos selle looduskaitsealaks.
Ciudad Victoria

Ciudad Victoria on Mehhiko Tamaulipase osariigi pealinn. See asub Mehhiko kirdeosas Sierra Madre Orientali jalamil. Linn asub 246 km kaugusel Monterreyst ja 319 km kaugusel USA-Mehhiko piirist. Linn asutati algselt kui "Villa de Aguayo". Hiljem sai linn Mehhiko esimese presidendi Guadalupe Victoria järgi nimeks Ciudad Victoria.
1825. aastal sai Ciudad Victoriast osariigi pealinn. Seal asuvad mitmed ülikoolid, näiteks Tamaulipase Autonoomne Ülikool ja Ciudad Victoria tehnoloogiainstituut. Linna ääres asub Ciudad Victoria rahvusvaheline lennujaam.
Chihuahua (Mehhiko)

Chihuahua (hispaania keeles "Ciudad de Chihuahua") on Mehhiko Chihuahua osariigi pealinn. 2020. aasta andmetel elas linnas 925 762 inimest.
1864. aastal oli Chihuahua lühikest aega Mehhiko pealinn, kui president Benito Juárez viis valitsuse teise Prantsuse-Mehhiko sõja ajal sinna üle.
Majanduses on oluline roll raske- ja kergetööstusel ning tarbekaupade tootmisel. Väiksemas mahus tegutsevad "Maquiladora"-tüüpi kokkupandavad tehased, mis toodavad ekspordiks. Linna teenindab Chihuahua rahvusvaheline lennujaam.
Hando Nahkur

Hando Nahkur (sündinud 7. juulil 1982) on eesti pianist ja muusikapedagoog, kes elab ja töötab Ameerika Ühendriikides. 
15-aastaselt tegi Nahkur debüüdi Rahvusooperi Estonia sümfooniaorkestriga ning juba aasta hiljem esines solistina Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri ees. Hiljem on ta soleerinud mitmete orkestrite ees Kanadas, Ameerika Ühendriikides, Costa Rical ja Euroopas.
Nahkur õppis Tallinna Muusikakeskkoolis ning jätkas õpinguid Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias. Tema juhendajad olid klaveri alal Ülle Sisa, Erna Saar, Toivo Nahkur ja Aleksandra Juozapėnaitė-Eesmaa, löökpillide alal Kristjan Mäeots ning dirigeerimises Olav Ehala ja Ants Sööt.
Alates 2003. aastast elab Hando Nahkur Ameerika Ühendriikides. Ta on omandanud bakalaureusekraadi New England Conservatory of Musicus, magistrikraadi Yale University School of Musicus, Artisti diplomi Texas Christian University School of Musicus ning diplomid Southern Methodist University Meadows School of the Artsis. Nahkur on esimene muusik, kes on pälvinud Meadows School of the Artsi Artisti Diplomi. Tema õppejõud Ameerika Ühendriikides on olnud Pamela Mia Paul, Joaquín Achúcarro, Tamás Ungár, Gabriel Chodos ja Boris Berman. Peagi on lõppemas ka tema doktoriõpingud Põhja-Texase Ülikoolis (University of North Texas).
Lisaks pianistitööle on Nahkur töötanud pedagoogina mitmes Ameerika Ühendriikide kõrgkoolis, sealhulgas Põhja-Texase Ülikoolis, Dallase Ülikoolis, Fort Worthi Kaunite Kunstide Akadeemias (Fort Worth Academy of Fine Arts) ja Lexingtoni muusikakoolis. Ta on juhendanud meistrikursusi nii Euroopas kui ka Põhja-Ameerikas.
Hando Nahkur on Eesti Interpreetide Liidu liige alates 2006. aastast.
Looming ja salvestised.
Hando Nahkur on välja andnud viis sooloplaati. 
Lisaks on Hando Nahkur muusikat arranžeerinud. Ta on loonud klaveriseadeid mitmetest tuntud popmuusikapaladest ning salvestanud ja avaldanud jõulumuusika albumi "O Holy Night". Tema seatud versioonidest on ilmunud ka noodiväljaanne "A Holy Night" (Alfred Music, 2014).
Isiklikku.
Hando Nahkur on sündinud muusikute peres. Tema isa on pianist ja muusikaprofessor Toivo Nahkur, ema oli klaveripedagoog Anu Nahkur. Tema vanem õde Ave Nieler on klaveripedagoog ning kaksikõde Hanna-Liis Nahkur tegutseb viiuldajana.
André Silva (täpsustus)

André Silva on mitme tuntud isiku nimi:
Los Angelese politsei

Los Angelese politseiosakond (inglise keeles "Los Angeles Police Department" või lühendatult LAPD) on Los Angelese linna peamine korrakaitseasutus ning Ameerika Ühendriikide üks tuntuim politsei. 2024. aasta seisuga töötab LAPD-s 8 832 politseinikku ja umbes 3 000 tsiviiltöötajat. See on riigi suuruselt kolmas munitsipaalpolitsei, olles väiksem ainult New Yorgi ja Chicago politseist.
Los Angelese politsei struktuur on keeruline. Politseil on 21 piirkondlikku jaoskonda ("community stations"), mis on jagatud nelja piirkondlikku büroosse, mida haldab operatsioonide büroo. Kriminaalmenetlusi teostab kriminaaluurimuste büroo, mis tegutseb erioperatsioonide büroo alluvuses. Erioperatsioonide büroole alluvad ka raskeid kuritegusid, rahutusi ja eriolukordi lahendavad üksused ja helikopteriüksus.
LAPD on ajalooliselt olnud seotud mitmete skandaalide, sealhulgas politseivägivalla, korruptsiooni ja diskrimineeriva käitumisega. 2001. aastal sõlmis Ameerika Ühendriikide Justiitsministeerium LAPD-ga järelevalve kokkuleppe seoses süsteemsete inimõiguste rikkumiste ja vastutuse puudumisega, mis ulatusid aastakümnete taha. Pärast ulatuslikke reforme ja järelevalvemeetmete täiendamist, lõpetati 2013. aastal ministeeriumi järelevalve.
LAPD on laialdaselt tuntud ka meedias ja popkultuuris, ent selle maine on olnud tugevalt mõjutatud nii saavutustest kui ka kriitikast.
Suflöör (film)

"Suflöör" on Freyja Filmi toodetud 1993. aastal valminud Eesti draamafilm.
Stsenaariumi kirjutas Juhan Viiding, kes oli ühtlasi režissööri peamine loominguline partner. Film oli Kaljo Kiisa viimane režissööritöö.
Sisu.
Filmi keskmes on noor lavastaja Robert (Elmo Nüganen), kes on loomingulises kriisis ja kimpus oma järgmise lavastusega. Teatrielu segab ka keeruline armukolmnurk, millesse on haaratud mitmed peategelased. Film põimib omavahel lavalise ja päriselu, muutes piiri fiktsiooni ja reaalsuse vahel häguseks.
Vastuvõtt.
Filmi vastuvõtt linastumisel jäi tagasihoidlikuks. Filmikriitik Jaan Ruus hindas teost kui „"konstruktsiooni, mis pretendeerib paljutähenduslikkusele, kuid mõjub võltsina"“. Osade kriitikute hinnangul oli „Suflöör“ lihtsalt „halvasti ajastatud“: äsja iseseisvuse taastanud Eestis domineerisid praktilised ja majanduslikud huvid, mistõttu ei pakkunud publiku jaoks huvi kõrgelennuline filosoofia ega mõttemängud.
Taust.
Režissöör Kaljo Kiisk sõnas, et tema eesmärk oli teha film teatriinimestest ja nende elust pika aja jooksul. Film oli mõeldud mõtisklusena teatri, kunsti ja inimsuhete üle.
Dušan Simović

Dušan Simović (serbia keeles "Душан Симовић"; 28. oktoober 1882 Kragujevac – 26. august 1962 Belgrad) oli Jugoslaavia serblaste armee kindral, kes töötas Jugoslaavia kuningliku armee kindralstaabi ülemana ja Jugoslaavia peaministrina 1941. aastal.
Ta sündis aastal 1882 Kragujevacis, kus õppis algkoolis ja kaks aastat keskkoolis. Oma huvi tõttu sõjanduse vastu lahkus ta keskkoolist ja astus Belgradi sõjaväeakadeemiasse. Ta lõpetas sõjaväeakadeemia kursuse 1900. aastal, mil ta ülendati suurtükiväe nooremleitnandiks. Aastal 1905 lõpetas ta Sõjaväeakadeemia kõrgema kooli.
Balkani sõdade (1912–1913) ja Esimese maailmasõja (1914–1918) ajal osutus ta suurepäraseks ohvitseriks. Ta ülendati 1913. aastal ja uuesti 1915. aastal kolonelleitnandiks. Saloniki rindel juhtis ta 7. jalaväerügementi. Kuid isegi Saloniki rindel jalaväeülemana töötades tundis Simović huvi õhuväe ja õhukaitse vastu. Iga päevaga hakkas ta üha enam huvituma lennupioneeri Mihailo Petrovići (1884–1913) töödest, lugedes Petrovići aruandeid Balkani sõdade kohta ja tema lennundusalaseid uuringuid. Seega otsustas Simović pühendada oma karjääri lennundusele. 1918. aastal nimetati ta Serbia valitsuse ja ühendstaabiülemate delegaatide hulka Zagrebis Sloveenide, Horvaatide ja Serblaste Rahvusnõukogus. Austria impeeriumi lagunemise järel 1918. aasta oktoobris-novembris jäi ebaselgeks, millega sloveenid ja horvaadid Serbiaga liituvad, et luua uus riik nimega Jugoslaavia ("lõunaslaavlaste maa"). Horvaatide Sabor oli 29. oktoobril 1918 välja andnud iseseisvusdeklaratsiooni. Otsustavaks küsimuseks oli see, et bolševikud olid 1917. aasta detsembris avaldanud 1915. aasta mais allkirjastatud salajase Londoni lepingu, mille kohaselt Suurbritannia, Prantsusmaa ja Venemaa lubasid Itaaliale Austria impeeriumi Istria ja Dalmaatsia provintsid vastutasuks Austriale sõja kuulutamise eest. Austria impeeriumi puudumisel pooldas enamik sloveene ja horvaate Jugoslaavia kontseptsiooni kui parimat viisi Istria ja Dalmaatsia säilitamiseks. 14. novembril 1918 teatas Simović oma ülemustele, et valdav enamus Zagrebi elanikest oli "Jugoslaavia solidaarsuse ideega kaasas". Kuna Itaalia üritas Austria impeeriumi lagunemist ära kasutada, vallutades Londoni lepinguga lubatud provintsid, soovitas Simović oma ülemustel öelda Horvaatia ja Sloveenia ajutist valitsust esindavale Rahvusnõukogule, et aega pole raisata ja Nõukogu peaks võimalikult kiiresti kuulutama välja liidu Serbiaga. Simović blokeeris Itaalia katse Ljubljanat okupeerida, lastes Serbia armeel esmalt Ljubljana okupeerida. Kuni Teise maailmasõja alguseni pühendus ta eranditult lennundusele.
Kanahari

Kanahari ("Phedimus" Ref.) on kivirikulaadsete seltsi paksuleheliste sugukonda kuuluv taimeperekond.
Perekond on eraldatud varem suuremana käsitletud kukeharja perekonnast.
Perekonda kuulub 18 liiki. Eestis selle perekonna liike pärismaisena ei kasva.
Mägiaara

Mägiaara ("Ara rubrogenys") on papagoilaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Mägiaara on 60 cm pikk. Tiiva pikkus on 295–314 mm, saba 275–351 mm. Kaalub 450–650 g.
Sulestik on peamiselt oliiviroheline. Otsaesine, õlad ja reied on punased, lennusuled ja sabaots sinised. Nokk ja jalad on tumehallid. Silmad on oranžid.
Mägiaarad elavad Boliivias kuivades võsades ja heitlehistes metsades 1100–2500 m kõrgusel merepinnast.
Toituvad puuviljadest ja seemnetest.
Pesitsevad oktoobrist märtsini. Pesa asub kaljulõhes. Kurnas on 1–3 muna. Haudeperiood kestab 26 päeva. Pojad saavad lennuvõimeliseks 70–73 päeva vanuselt.
Mägiaarad võivad elada 36-aastaseks.
Cancún

Cancún on linn Kagu-Mehhikos Yucatáni poolsaare kirderannikul Kariibi mere ääres, Quintana Roo osariigi suurim linn, Benito Juárezi valla halduskeskus. Cancún on üks Mehhiko idapoolseimaid punkte. See paikneb vahetult põhja pool Riviera Maya kuurordist, mis kulgeb mööda Mehhiko Kariibi mere rannikut.
Cancún on Mehhiko üks olulisemaid turismisihtkohti. Selle peamine turismipiirkond on Cancúni hotellitsoon.
Linnas asub Cancúni rahvusvaheline lennujaam, mis on reisijate arvult Mehhikos teisel kohal.
Tytus, Romek ja A'Tomek

"Tytus, Romek ja A'Tomek" (poola keeles "Tytus, Romek i A’Tomek") on Henryk Jerzy Chmielewski loodud poola koomiksisari, mis ilmus aastatel 1957–2021 noorteajakirjas Świat Młodych ja alates 1966. aastast ka eraldiseisva köitena.
Koomiksisarja esimene osa ilmus 22. oktoobril 1957 ajakirja Świat Młodych 85. numbris ning kandis pealkirja "Romek i A'Tomek""." Selles oli kaks nimitegelast, Romek ja Atomek. Tytuse tegelaskuju lisandus koomiksisse alates teisest osast.
Sisu.
Kaks poola skauti, Romek ja A'Tomek, püüavad humaniseerida inimahv Tytus de Zoo'd, kellel on vastupidi eelarvamustele palju inimlikke omadusi. Tytus, Romek ja A'Tomek satuvad sageli keerulistesse olukordadesse, aga neil õnnestub neist alati edukalt välja tulla.
Koomiksis juhtuvad sündmused on tihti absurdset laadi, kuid samas sisaldab see palju hariva sisuga sõnumeid geograafia, looduskaitse ja ajaloo kohta.
Populaarsus.
Koomiksit Tytus, Romek ja A'Tomek peetakse Poolas koomiksiklassikaks ja see on üks populaarsemaid Poola koomikseid. Alates 2006. aastast on Tytus, Romek ja A'Tomek Poola kõige pikemat aega ilmunud koomiks.
Peategelased.
Algselt olid koomiksisarja peategelasteks kaks poola skauti, Romek ja A'Tomek. Hiljem liitus nendega šimpans Tytus.
Saltillo

Saltillo on Mehhiko Coahuila osariigi pealinn ja suurim linn.
2020. aasta rahvaloenduse andmetel elas Saltillos 879 958 inimest. Saltillo linnastus elas 1 031 779 inimest, millega see oli Mehhiko linnastute seas elanike arvult 14. kohal.
Saltillo on oluline tööstuskeskus, kus on hästi arenenud kaubandus, kommunikatsioon ning nii traditsiooniliste kui ka kaasaegsete toodete tootmine. Saltillo on üks kõige industrialiseeritumaid linnu Mehhikos ja on üks riigi suurimaid autotööstuse keskusi.
Robert Brovdi

Robert Jossõpovõtš Brovdi (ukraina keeles Роберт Йосипович Бровді; sündinud 9 augustil 1975 Užhorodis) on Ukraina sõjaväelane (major), poliitik ja ettevõtja. Brovdi on drooniüksuse Madjari Linnud (ukraina keeles Птахи Мадяра) asutaja ja juhtis seda kuni 2025. aasta suve alguseni. 3. juunist 2025. aastal on ta Ukraina mehitamata süsteemide jõudude ülem.
Rahvuselt on ta ungarlane, olles pärit Užhorodist Taga-Karpaatiast. Sellest on tuletatud tema hüüdnimi ja drooniüksuse nimi. Sõjaväeteenistust alustas Brovdi 7. veebruaril 2022. aastal, kui ta liitus Oboloni territoriaalkaitse üksusega. 2022. aasta kevadsuvel asutas ta õhuluureüksuse, mis sai tema kutsungi järgi nimeks Madjari Linnud. Üksus kogus kiiresti tuntust efektiivsuse ja innovatiivsusega. 2024. aasta alguseks arenes sellest välja 414. üksik mehitamata õhuründesüsteemide pataljon, mis aasta lõpuks kasvas merejalaväe koosseisus teenivaks brigaadiks. Brovdi juhtis üksust 2025. aasta juuni alguseni, kui ta määrati Ukraina mehitamata süsteemide jõudude ülemaks. Brigaadi juhtimise võttis üle Andri Klõmenko.
2025. aasta 28. augustil kehtestas Ungari Brovdile riiki sisenemiskeelu.
Trinity poolsaar

Trinity poolsaar (inglise Trinity Peninsula; hispaania Península Trinidad (Argentinas), Península Luis Felipe (Tšiilis)) on poolsaar Antarktises. See on 130 km pikkune kirdesuunaline poolsaar Antarktika poolsaare tipus.
Poolsaare avastas 30. jaanuaril 1820 Edward Bransfield.
Poolsaarel asub Argentina Esperanza polaarjaam.
Maithili keel

Maithili keel on peamiselt India Bihāri ja Jharkhandi osariigis ning Nepalis räägitav indoeuroopa keelkonna indoiraani harusse kuuluv india keel. Maithili keelt rääkis emakeelena Indias 2011. aasta rahvaloenduse andmeil 13,6 miljonit inimest ja Nepalis 2011. aasta rahvaloenduse andmeil 3,1 miljonit inimest.
Koos magahi, bhodžpuri, angika, maadžhi jt keeltega nimetatakse maithili keelt ka bihaari keeleks. 
Maithili keelt kirjutatakse devanaagari kirjas.
Ārciemsi kirik

Ārciemsi kirik on endine kirik Lätis Pāle vallas Ārciemsi ja Ārciema stacija külade vahel.
Ārciemsi ümbruses oli kabel juba Rootsi ajal. Hiljem rajati Ārciemsi mõisa juurde Umurga kihelkonna abikirik. See põles aga kahekümnenda sajandi alguses maha.
Uus puidust kirik rajati selle praegusesse asukohta aastal 1912. See jäi aga sisse pühitsemata ja nii peeti jumalateenistusi kohalikus koolis. Jumalateenistused kiriku algasid alles hiljem, Esimese maailmasõja ajal. Aastail 1915–1916 peeti seal Vene armee sõduritele õigeusu jumalateenistusi. Luterlikud jumalateenistused algasid seal alles pärast kiriku pühitsemist aastal 1916.
Aastal 1965 loobus kogudus kirikuhooonest, kuna sellele seatud maksumäär oli liiga kõrge. Hüljatud hoone lagunes ja lammutati pärast Läti taasiseseisvumist. Kiriku asemele on püstitatud Juris Neikensi monument ja sinna on rajatud vabaõhukirik.
Ameerika vihitaja

Ameerika vihitaja ehk ameerika jõgitilder ("Actitis macularius") on kurvitslaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Välimus.
Ameerika vihitaja on 18–20 cm pikk. Tiibade siruulatus on 37–40 cm. Tiiva pikkus on 99–113 mm, saba 44–53 mm. Kaalub 19–64 g.
Ülapool on pruun, alapool hele. Lühike ja sirge nokk on pruun. Jalad on rohekad või helekollased. Silmad on pruunid. Hundsulestikus on alapoolel tumedad täpid, nokk on roosakas või oranž musta otsaga ning jalad on roosakaspruunid. Ära tuntav lühikeste jalgade ja tagakeha üle-alla liigutamise järgi. Sarnaneb välimuselt vihitajaga, kuid ameerika vihitaja ülapool on hallikam, jalad on eredamat värvi ja saba on lühem.
Levik.
Levila ulatub Alaskast Newfoundlandini, lõunas Lõuna-Californiani. Talvituvad USA lõunaosas, Mehhikos ja Lõuna-Ameerikas.
Eestis nähti ameerika vihitajat esimest korda 29. septembril 2020.
Pesitsevad järvede, ojade ja jõgede ääres ning padurates kuni 2000 m kõrgusel merepinnast. Talvel elavad ka liivarandades, laguunide ääres ja mangroovides.
Toitumine.
Toituvad putukatest, ämblikest, rõngussidest, väikestest koorikloomadest, limustest ja väikestest kaladest. Tavaliselt toituvad üksi.
Pesitsemine.
Taimedega vooderdatud pesa asub maapinnal. Ameerika vihitajad on väga paigatruud.
Emaslinnud munevad mai keskpaigast juunini. Kurnas on neli muna mõõtmetega 32 × 23 mm. Muna kaalub 9 g. Isaslind haub mune 19–24 päeva. Poegade eest hoolitseb peamiselt isaslind. Pojad saavad lennuvõimeliseks 18–21 päeva vanuselt.
Looduslikud vaenlased.
Ameerika vihitaja mune söövad hiired, kärplased ja linnud.
Vihitaja (perekond)

Vihitaja ehk jõgitilder ("Actitis") on kurvitslaste sugukonda kuuluv lindude perekond.
Perekonda kuulub kaks liiki:
Vihitaja on Eestis harilik haudelind, ameerika vihitajat nähti esimest korda 2020. aastal.
Aidu lahing

Aidu lahing toimus 2. jaanuarist kuni 5. jaanuarini 1919 Aidu küla ümbruses (praegune Jõgeva vald). 
Lahingus osalesid Eesti Rahvaväe 2. jalaväepolk ning Kuperjanovi partisanid Punaarmee vastu. Lahing lõppes Eesti vägede võiduga, millega peatati punaarmee edasitung selles piirkonnas.
Eellugu.
Pärast Tartu mahajätmist 21. detsembril 1918 taganesid Ajutisele valitsusele truuks jäänud Eesti väeosad Viljandi suunas. 2. jalaväepolgu allesjäänud üksused (umbes 100 meest) asusid 23. detsembril kaitsele Tapiku–Lahavere–Aidu joonel. Esialgne vähene koosseis koosnes peamiselt motiveeritud ja ustavatest sõduritest, mis lõi aluse tugevale distsipliinile ja ühtsele üksusele.
Lahingu käik.
Esimesed kokkupõrked toimusid 27. detsembril 1918, kui punaarmee üritas kuulipildujate toel vallutada Aidu küla. Eesti üksused lõid rünnaku tagasi, kuid vahepeal langes Saduküla mõis vaenlase kätte, mis ähvardas Aidu positsioonide kaitsevõimet.
2. jaanuaril 1919 algas kolm päeva kestnud äge lahing. Punaväed alustasid Aidu küla tugevat suurtükiväepommitamist ja katsid seejärel mitmete jalaväe ahelikega pealetungi. Rünnakud löödi tagasi suurte vaenlaskaotustega. 3. jaanuaril algasid kordusrünnakud, ent needki ebaõnnestusid.
Lahingu otsustavaks momendiks kujunes leitnant Julius Kuperjanovi juhitud öised kallaletungid Saduküla vastu 3., 4. ja 5. jaanuaril, mille tulemusel löödi punased 5. jaanuari varahommikul sealt lõplikult välja.
4. jaanuaril viis 2. jalaväepolgu 4. rood edukalt läbi Kose küla tormijooksu, mis sundis punavägesid taganema Kare mõisa suunas.
Tulemused.
9. jaanuaril vabastasid Eesti väed Jõgeva, purustades enne seda 3. Soome kommunistliku kütipolgu. Aidu lahing oli esimene suurem edukas vastupanu punavägedele Lõuna-Eestis ning tugevdas Eesti vägede enesekindlust.
Lahingul oli oluline moraalne ja strateegiline tähendus: see näitas, et Eesti väeosad suudavad organiseeritud ja motiveeritud juhtimise all peatada suuremad ja paremini relvastatud vaenlaseüksused.
Peeter Ollen

Peeter Ollen (kuni 26. augustini 1933 Peeter Oinas; 15. november 1885 Tartu – 15. märts 1963 New York) oli Eesti sõjaväelane (kolonel, 1927) ja vandeadvokaat. Ta oli 2. jalaväepolgu ja 2. Üksiku Jalaväepataljoni ülem.
Elulugu.
Peeter Oinas alustas oma sõjaväeteenistust Venemaa Keisririigi armees, kus ta teenis Aleksandropoli jalaväepolgus. Esimese maailmasõja ajal, 1915. aastal, autasustati teda vapruse eest IV järgu Püha Anna ordeniga.
1917. aastal lõpetas kapten Peeter Oinas Nikolai Kindralstaabi Akadeemia sõjaaegse lühendatud kursuse. Pärast seda teenis ta Venemaa kodusõja ajal Volga rahvaarmee 1. kütidiviisi staabis. Volga rahvaarmee oli osa valgete poole vägedest, kes võitlesid bolševike vastu. Täpsemad andmed Oinase tegevuse kohta selle perioodi vältel puuduvad. Kodusõja lõppedes opteerus ta Eestisse ja ta liitus ta rahvuslike väeosadega. 1917. aastal määrati Oinas 2. Eesti jalaväepolgu (rahvapäraselt Sakala polk) ülemaks. See polk mängis olulist rolli Eesti Vabadussõjas, sealhulgas Aidu lahingus, mille käigus peatati Punaarmee edasitung Jõgeva suunal.
Teenistus Eesti Vabariigi sõjaväes.
Peeter Oinas jätkas teenistust ka pärast Vabadussõda. 1922. aastal ülendati ta alampolkovnikuks ja 1927. aastal koloneliks.
Eestist lahkumine.
Pärast Eesti okupeerimist 1940. aastal põgenes Oinas Ameerika Ühendriikidesse. Ta elas New Yorgis, kus suri 1963. aasta märtsis. Tema tütar Kiira Ollen suri samuti New Yorgis 1989. aastal.
Enne Eestist lahkumist oli Peeter Oinase elukoht Tartumaal Sadala vallas Resti külas Pillijago talus.
Zimmermann (Lehtse)

Zimmermann (Lehtse) oli baltisaksa aadlisuguvõsa.
Christian Wilhelm von Zimmermann (1739–1785), Venemaa keisririigi ohvitser (major) ja ülemproviantmeister, Lehtse mõisnik, aadeldati koos vendadega, kanti Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse 1780. aastal nr. 335 all.
Suflöör

Suflöör ehk etteütleja on teatri töötaja, kes ütleb näitlejatele teksti ette. Ta loeb repliike sosistades kaasa, et näitlejatele sisseastumistest märku anda ning teksti unustanud näitlejaid välja aidata.
Vahur Leemets

Vahur Leemets (sündinud 6. septembril 1970 Rakveres) on Eesti spordi- ja kogukonnaorganisaator ning ettevõtja, kes on tuntud tervisespordiürituste korraldajana ja kohaliku arendustegevuse eestvedajana.
"Vahur Leemets"' (sündinud 6. septembril 1970 Rakveres) on Eesti spordi-, omavalitsus- ja kogukonna tegelane ning ettevõtja.
Haridus.
Ta on lõpetanud Kadrina Keskkooli. 2007. aastal omandas ta magistrikraadi London Metropolitan Universitys.
Töö ja ühiskondlik tegevus.
Alates 1997. aastast töötas Vahur Leemets Tapa vallavalitsuses arendusnõunikuna, kus ta juhtis mitmeid kohaliku tasandi projekte, sealhulgas Tapa kesklinna ja kergliiklusteede arendamist.
Leemets on tuntud eelkõige aktiivse spordielu edendajana Lääne-Virumaal ja üle Eesti. Ta on mitmete suurte spordiürituste peakorraldaja, sealhulgas Estoloppet Neeruti suusamaratoni, Rakvere rattamaratoni ja Kadrina paisjärve jooksu eestvedaja.
Aastatel 2023 ja 2025 oli ta Tallinnas Lauluväljakul toimunud murdmaasuusatamise FIS maailma karika etapi peakorraldaja. Tema eestvedamisel toodi tippsuusatamine pealinna, mis pälvis laialdast rahvusvahelist tähelepanu.
Lisaks spordiürituste korraldamisele on Leemets seotud mitmete organisatsioonide juhtimisega:
Ta on kuulunud Eesti Suusaliidu, spordivõistluste sarja Estoloppet, MTÜ MTBest ja Eesti Ronimisliidu juhatusse.
Leemets on tegev kohaliku arengu edendajana, kuuludes Arenduskoja juhatusse.
Ta on Kadrina vallavalitsuse liige ja panustab Kadrina spordielu arengusse Kadrina Spordikeskuse nõukogu liikmena.
Alates 2008. aastast on ta Rahvusvahelise Suusaliidu (FIS) reeglite ja kontrolli komitee liige ning tegutsenud tehnilise delegaadina rahvusvahelistel võistlustel.
Leemets on ka ettevõtja, juhtides spordiürituste ajavõtuteenust pakkuvat ettevõtet Nelson Timing OÜ.
Spordikarjäär.
Nooruses tegeles Vahur Leemets aktiivselt süstaslaalomiga. Ta on tulnud matkatehnikas Eesti meistriks aastatel 1989 ja 2007.
Tunnustus.
Vahur Leemetsat on tunnustatud tervisesõbraliku organisatsiooni ja spordielu edendamise eest mitmete kohalike ja riiklike auhindadega.