tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kristi Allik

Kristi Anne Allik (sündinud 6. veebruaril 1952 Torontos) on Kanada helilooja, pianist ja õppejõud. Ta sündis Eesti pagulasperes.
Haridus.
Ta lõpetas 1975. aastal Toronto ülikooli heliloomingu alal, kaitses 1977. aastal Princetoni ülikoolis magistritöö (juhendaja Milton Babbitt) ja 1981. aastal Lõuna-California ülikoolis doktoriväitekirja muusika alal (juhendajad Frederick Lesemann ja James Hopkins, tööks Kalevipoja-aineline kammerooper "Loom Sword River").
Töökäik.
Allik oli 1980–1981 Briti Columbia Victoria ülikoolis ajutine õppejõud ja 1982–1987 Ontario ülikooli kompositsiooniteooria õppejõud. Alates 1988. aastast õpetab ta "Queen's University"'s ning on aastast 1996 samas ka elektronmuusikastuudio direktor.
Võrkandmetöötlus

Võrkandmetöötlus (inglise "grid computing") ehk hajatöötlus ehk võrkraalindus on paljude võrku ühendatud arvutite üheaegne kasutamine ühe ülesande lahendamiseks.
Arhitektuuri poolest sarnaneb võrkandmetöötlusega pilvandmetöötlus (inglise "cloud computing"). Nende erinevust on selgitatud nii, et pilvandmetöötluse puhul pole eesmärgiks mingi mahuka ülesande lahendamine, vaid see, et kasutaja ei peaks oma toimingute tegemiseks soetama kallist tarkvara ja võimsat riistvara, millest ta tegelikult kasutaks ainult väikest osa.
Beetaversioon

Beetaversioon (inglise "beta version") on tarkvara prooviversioon, mis tehakse kasutajaile kättesaadavaks enne lõppversiooni ametlikku väljalaskmist. Selle peaeesmärgid on veenduda tarkvara töökindluses ja leida võimalikke vigu, mida enne lõppversiooni väljalaskmist saaks parandada.
Beetaversioonile eelnevad tarkvara versiooni nimetataks alfaversiooniks.
2012. aasta Euroopa külmalaine

2012. aasta Euroopa külmalaine oli külmalaine 2011.–2012. aasta talvel Euroopas. Külmalaine algas jaanuari kolmandal nädalal ning lõppes 18.–19. veebruari nädalavahetusel. Temperatuur langes paljudes kohtades väga madalale ning Vahemere ja Musta mere ümbruses sadas rohkesti lund.
Rootsis Kvikkjokkis (Lapimaal) mõõdeti ööl vastu 3. veebruari miinimumtemperatuuriks –42,7 °C.
Kogu Euroopa miinimumtemperatuuriks mõõdeti 6. veebruaril Šveitsis Glattalpis (1800 meetri kõrgusel) –45 °C.
Eestis mõõdeti külmalaine ja terve talve miinimumtemperatuuriks –35 °C. See juhtus 5. veebruaril Jõgeval.
18. veebruariks oli Euroopas kokku loetud üle 600 külmaohvri, enamik neist kodutud.
10. veebruaril 2012 oli Tallinnas temperatuur alla -30 kraadi ja kuna oli ka tugev tuul, tundus see nagu -40
Ath

Ath () on linn ja vald Belgias Valloonia piirkonnas Hainaut' provintsis.
Athi juures saab alguse Denderi jõgi. 
Asulad.
Ath'i valla piirides asuvad järgmised asulad: Ath, Lanquesaint, Irchonwelz, Ormeignies, Bouvignies, Ostiches, Rebaix, Maffle, Arbre, Houtaing, Ligne, Mainvault, Moulbaix, Villers-Notre-Dame, Villers-Saint-Amand, Ghislenghien (hollandi keeles "Gellingen"), Isières, Meslin-l'Évêque ja Gibecq.
Antoing

Antoing on linn ja vald Belgias Valloonia piirkonnas Hainaut' provintsis.
Asulad.
Valla piirides asuvad järgmised asulad: Antoing, Maubray, Péronnes-lez-Antoing, Bruyelle, Calonne ja Fontenoy.
Heinrich I (Anhalt)

Heinrich I (u. 1170–1252) oli Askania dünastiast pärit Saksa vürst ja Anhalti krahv.
Ta oli Saksi hertsogi ja Anhalti krahvi Bernhard III ning tema naise, Taani kuninga Knut V tütre Brigitte vanim poeg. Pärast oma isa surma aastal 1212 jagasid elusolevad pojad oma maad vastavalt Askania dünastia seadustele: Heinrich sai Anhalti ja noorem Albrecht Saksimaa hertsogkonna. Aastal 1218 tõusis Heinrich vürstiks (saksa keeles "Fürst").
Heinrichi kõige kuulsam "ministeriaal" oli Eike von Repgow Reppichaust, kes koostas "Sachsenspiegel"i, keskaegse Saksamaa tähtsaima seadustekogu.
Heinrich oli tuntud ka minnesingerina. Kaks tema armastuslaulu leidub 14. sajandi algul koostatud "Codex Manesse" nimelises luulekogumikus, kuigi selles allikas nimetatakse teda ekslikult hertsogiks ("Der herzog von Anhalt").
Enne oma surma jagas Heinrich Anhalti oma poegade vahel: Heinrich päris Ascherslebeni, Bernhard sai Bernburgi ja Siegfried võttis Zerbsti. Tema teised elusolevad pojad, Hermann ja Magnus, pühitseti preestriteks.
Abielu ja järglased.
U. aastal 1211 abiellus Heinrich Tüüringi maakrahvi Hermann I tütre Irmgardiga (u. 1197 - u. 1244). Nad said üksteist last:
Häädemeeste Seltsimaja

Häädemeeste Seltsimaja on hoone Häädemeeste alevikus. Hoone kasutajaks on Suurküla MTÜ, kes korraldab selles seltsitegevust.
Ajalugu.
Hoone valmis 1914. aastal ja algselt paiknesid seal vallakool ning köstri eluruumid. Nelja aasta pärast kingiti maja Häädemeeste Miikaeli kogudusele. Kool kolis nendest ruumidest välja 1938, kuna pidas üüri liiga kõrgeks. Järgnevalt kasutati hoonet nii eluruumidena kui isegi kohaliku tuletõrjeseltsi kooskäimiskohana.
Ulatuslikum remont tehti aastatel 1960–1961, et avada hoone kultuurimajana. Järgmine kapitaalremont toimus vahemikus 1978–1980 ning siis pandi majja ka keskküte. Kultuurimaja tegevus lõppes 1994. aastal, kui vallavolikogu otsusega anti hoone tagasi Häädemeeste kogudusele.
Kogudus rentis ruumid välja ööklubile Pesa, mis tegutses 2001. aastani, kuid pärast seda jäi hoone tühjalt seisma. 2004, kui taotlustele avanesid PRIA meetmed, küsis Suurküla MTÜ toetust ligemale miljoni krooni ulatuses ja rentis maja koguduselt. Järgneval aastal ostis vallavolikogu 350 000 krooni eest hoone koos maaga.
Väljast sai maja korda 2006. aastal, kuid selle järgnes veel kolm aastat sisemisi viimistlustöid. PRIA toetusele täiendavalt rahastas hoone remonti ka Häädemeeste vald veel kolme miljoni krooniga.
Seltsimaja avas taas uksed Häädemeeste XXIII kodukandipäevadel augustis ja ametlik avamispidu oli 26. detsembril 2009.
Beaumont (Belgia)

Beaumont () on linn ja vald Belgias Valloonia piirkonnas Hainaut' provintsis.
Asulad.
Beaumonti valla piirides asuvad järgmised asulad: Barbençon, Beaumont, Leugnies, Leval-Chaudeville, Renlies, Solre-Saint-Géry, Strée ja Thirimont.
Binche

Binche () on linn ja vald Belgias Hainaut' provintsis Valloonia piirkonnas.
Asulad.
Binche'i valla piirides asuvad järgmised asulad: Binche, Bray, Buvrinnes, Epinois, Leval-Trahegnies, Péronnes-lez-Binche, Ressaix ja Waudrez.
Eesti 2010

Eesti 2010+ oli esimene üleriigiline planeering, mille koostamist alustati 1995. aasta aprillis. Üleriigiline planeering oli heakskiidetud ja selle tegevuskava kinnitatud Vabariigi Valitsuse 19.septembri 2000. a. korraldusega nr 770-k. See planeering kehtis kuni uue üleriigilise planeeringu Eesti 2030+ kehtestamiseni 30.08.2012.
Eesti 2010 koostamise kaks esimest etappi olid ettevalmistavad, nende tulemusena valmisid 1996. aastal Keskkonnaministeeriumi välja antud trükised "Maailm ja Eesti, tulevikutrendid" ning 1997. aastal "Eesti tulevikustsenaariumid" Tulevikustsenaariumides analüüsiti Eesti erinevaid arenguvõimalusi, stsenaariumide koostamisse kaasati 15 Eesti tuntumat teadlast ja ühiskonnategelast. Stsenaariumid olid üheks aluseks lõpliku planeeringudokumendi koostamisel. Eelmise üleriigilise planeeringuga samal ajal koostati ka Eesti regionaalarengu strateegia (2012 aastal on asutud koostama uut regionaalarengu strateegiat). Planeeringu ettevalmistavad etapid ja esialgse planeeringukavandi koostamine toimusid Eesti Tuleviku-uuringute Instituudi ja Keskkonnaministeeriumi koostöös, planeeringu lõplikku vormistamist korraldas ja juhtis Keskkonnaministeerium (hiljem viidi vastav Keskkonnaministeeriumi osakond Siseministeeriumi koosseisu ja see asub seal tänaseni).
Eelmise üleriigilise planeeringu Eesti 2010 kesksed eesmärgid olid:
Eelmise üleriigilise planeeringu koostamisel oli lähtutud arusaamast, et ajalooliselt väljakujunenud asustussüsteem ja maastikustruktuur olid Eesti kultuuri ja ajaloolise järjepidevuse olulised väljendused ning rahvuslikku identiteeti ja keskkonnakvaliteeti kindlustavad tegurid. Ligi kolmveerand Eesti territooriumist hõlmab metsi ja soid ning rikast ja mitmekesist looduskeskkonda peeti väärtuslikumaks kaasavaraks uude sajandisse. Looduskeskkonna hea seisundi säilitamine ja edasine parandamine oli selle planeeringu põhjal Eesti ruumilise korralduse, asustuse, maakasutuse, transpordi, energeetika ja kogu majanduse arengu üks oluline baastingimus.
Üleriigilise planeeringu Eesti 2010 lühikokkuvõte on avaldatud eestikeelse ja ingliskeelse trükisena (koopiatega on võimalik tutvuda Siseministeeriumis või Maavalitsustes).
Häädemeeste Muusikakool

Häädemeeste Muusikakool asub Häädemeestel aadressil Pärnu mnt 32. Muusikakool on Häädemeeste valla asutus.
Kooli direktor on Tiia Soomre.
Muusikakool alustas tegevust 1992. aastal kolme erialaga. Tänapäeval on erialasid viis (klaver, viiul, akordion, trompet, klarnet, mandoliin/kitarr). Õpilasi on koolis 35, neist 21 klaveriõpilast. Õpetajaid on 8, neist ainult klaveriõpetajaid 2. 
Õpilased saavad praktikat kohalikes ansamblites ja Häädemeeste puhkpilliorkestris. Olavi Kõrre juhtimisel tegutseb ka mandoliiniorkester.
Tournai

Tournai () on linn ja vald Belgias Hainaut' provintsis Valloonia piirkonnas. 
Brüsselist 85 km kaugusel edelas, Schelde jõe kallastel asuvat linna peetakse Belgia vanimaks ning riigi kultuuriloos on linn mänginud olulist osa.
Tournai Jumalaema kirik (prantsuse keeles "Cathédrale Notre-Dame de Tournai") ja Tournai kellatorn ("Beffroi de Tournai") on kantud ühiselt UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Asulad.
Pindalalt Belgia suurima valla piiridesse jäävad järgmised osavallad, asulad ja piirkonnad:
Viimsi Kool

Viimsi Kool on põhikool Harju maakonnas Viimsi vallas Haabneeme alevikus aadressil Randvere tee 8.
Wellin

Wellin on asula Belgias Valloonias Luxembourgi provintsis, Wellini valla keskus.
Aastal 747 oli asula tuntud kui "Wandalino", umbes 947. aastal kui "Watlino" ja 1104. aastal kui "Welin".
Häädemeeste tulepaak

Häädemeeste tulepaak on 28 meetri kõrgune tulepaak Häädemeeste alevikus. Meremärk kuulub Veeteede Ametile.
Selle geograafilised koordinaadid on .
Tulepaagi rajasid 1954. aastal sõdurid. Tegemist on metallsõrestiktorniga, mis on kolmelt küljelt kaetud valge laudisega.
Tulepaak on automatiseeritud, tuli töötab elektril, plingib pimedal ajal aasta läbi iga 3,5 sekundi tagant ja põleb järjest 1,5 sekundit. Elektri puudumisel töötaks tuli atsetüleenil. Tule kõrgus merepinnast on 32 meetrit ja nähtavuskaugus 11 meremiili.
Köthen

Köthen on linn Saksamaal. See on Anhalt-Bitterfeldi kreisi pealinn Saksi-Anhaltis, umbes 30 km Hallest põhja pool.
Köthen on Hochschule Anhalt asukoht, mis on eriti tugev infotehnoloogias. Linn paikneb mugavalt Magdeburgi–Leipzigi, Dessau–Kötheni ja Kötheni–Ascherslebeni raudtee ristumiskohas.
Köthen asub viljakal mustmullaga alal, mis on sobiv suhkrupeedi kasvatamiseks. Tööstuses on esindatud kõrgtehnoloogiline masinaehitus, kraanade tootmine, samuti keemia-, trüki- ja toiduainete tööstus.
Ajalugu.
Tänu viljakale pinnasele on Kötheni ala ebatavaliselt rikas arheoloogiliste leidude poolest. Varaseimad märgid inimasustusest viivad tagasi varajasse kiviaega umbes 250 000 aastat tagasi ning tõendeid iga järgneva ajalooperioodi kohta võib leida kohaliku eelajaloo muuseumist.
"Cothene", esimene dokumenteeritud ülestähendus, on aastast 1115; aastast 1194 oli see tuntud ka laadalinnana, saades Anhalti vürstide residentsiks. Köthen sai linnaõigused aastal 1200. Üle kahe sajandi (1603–1847) oli see iseseisva Anhalt-Kötheni vürstkonna (aastast 1806 hertsogkonna) pealinn.
Linn on llassikalise muusika entusiastidele ammu teada Johann Sebastian Bachi hästituntud ilmalike tööde sünnipaigana, sealhulgas Brandenburgi kontserdid ja Hästitempereeritud klaviir. Bach töötas Köthenis aastatel 1717–1723 Anhalt-Kötheni vürsti Leopoldi kapellmeistrina. Linn on ka helilooja Karl Friedrich Abeli sünnipaik, kes üheskoos Johann Christian Bachiga asutas Londonis populaarsed "Bachi-Abeli kontserdid", esimesed tellitud kontserdid Inglismaal.
Kötheni loss on täielikult taastatud, välja arvatud väike küljetiib, mis pommitati puruks aastal 1944. Selle peeglisaal, kus praegu esitatakse sageli Bachi muusikat, on populaarne tõmbenumber. Freiburgi Barokkorkestri esituses on Brandenburgi kontserdid salvestatud DVD-le. Aastast 1967 toimuvad Köthenis, lossi mitmetes saalides, samuti kohalikes kirikutes, kaks korda aastas Bachi festivalid. Aastal 2008 avati lossikompleksis veel üks kontserdisaal.
Samuel Hahnemann, homöopaatia asutaja, praktiseeris Köthenis aastatel 1821–1834, ja sel ajal avaldas ta paljud oma tuntud tööd. Aastal 1855 asutas tema õpilane Arthur Lutze suurejoonelise homöopaatilise kliiniku. Nüüd on Hahnemanni avatud turistidele ja seal on ka töötav homöopaatiapraksis. Linnast on saanud homöopaatia rahvuslik keskus, kongresside toimumispaik ja uue Euroopa Homöopaatilise Raamatukogu asukoht.
Häädemeeste Lasteaed

Häädemeeste Lasteaed asub Häädemeeste alevikus aadressil Lasteaia 4.
Lasteaed avati Häädemeestel 1958. aastal ja alguses tegutseti hoones, kus praegu paikneb Häädemeeste valla teenuskeskus. 1982. aasta detsembrini töötas lasteaed kaherühmalisena. Samal aastal sai lasteaed uueks asupaigaks kohaliku kolhoosi poolt ehitatud ja kuuele rühmale planeeritud maja, kus tegutsetakse tänaseni.
Ühes hoone tiivas asub Häädemeeste Raamatukogu.
2012. aastal 4 rühma 63 lapsega.
2018. - 2023. a. oli lasteaia direktor Sale Leppik.
Alates 2023.a. sügisest on lasteaia direktor Gea Blond-Kass.
Lasteaed on kandnud ka nime Häädemeeste Lasteaed "Naerukajakas".
Häädemeeste Raamatukogu

Häädemeeste Raamatukogu asub Häädemeeste alevikus aadressil Lasteaia 4.
Raamatukogu juhataja on Mai Sepp.
2002. aastast on raamatukogus avalik internetipunkt.
Raamatukogu asutati 1926. aastal ja see paiknes algul Häädemeeste vallamajas. Hiljem on see asunud veel mitmes hoones, näiteks praeguses seltsimajas ja Dubkovski majas. 1996. aastast asub raamatukogu lasteaia hoones.
Häädemeeste valla raamatukogu haruraamatukogud on Kabli raamatukogu, Massiaru raamatukogu ja Treimani raamatukogu.
Häädemeeste vallas on veel Võiste Raamatukogu ja Uulu Raamatukogu.
Häädemeeste muuseum

Häädemeeste muuseum on munitsipaalmuuseum, mis loodi 1991. aastal. Alates 2022. aastast asub muuseum vastrenoveeritud endises Häädemeeste vallamajas, jagades hoonet Häädemeeste teenuskeskusega.
Uuenenud ekspositsioon on läbilõige Häädemeeste piirkonna ajaloost, purjelaevanduse arengust, kalandusest, olulisel kohal on kiriku-, kooli- ja kultuurilugu. Põnevad tarbe- ja iluesemed talutoas näitavad elu-olu 100 aastat tagasi. Häädemeeste ajalugu ja pärimuslood on talletatud õdede kodu-uurijate Marta Mäesalu ja Enda Kallase poolt. Paljuski tänu nendele on olemas põhjalikud kirjeldused Häädemeeste piirkonna ja külade erinevatest ajajärkudest ning folkloorist. 
Muuseumi tegutsemise aastate jooksul on kogusid täiendanud just kohalikud inimesed. Muuseumis on talletatud koduloolist materjali – uurimustööd, dokumendid, esemed ja kirjandus. Muuseumi maalikogu on leidnud koha nii muuseumi kui ka teenuskeskuse personali tööruumide seintel.  
Muuseumi juhataja on Kaire Käära.
Must Mart

Must Mart (ka Must-Mart) on Muhu vägilasmuistendi kangelane.
Üleskutse Musta Mardi lugude kogumiseks ilmus koos paari rahvasuust kuuldud looga 1934. aastal ajalehes Meie Maa.
Lugusid Mustast Mardist.
Tammiski nukil asub suur rändrahn – Musta Mardi kivi ehk Tammiski mustkivi. Kivi olevat toonud Mart Soome panga küljest ajujääga. Kivi all olevat peidus Musta Mardi varandus.
Must Mart olevat tahtnud Muhust laevateed läbi kaevata. Sellest kaevamisest on muuhulgas tekkinud Igaküla karjamaale Musta Mardi mägi.
Zerbst

Zerbst on linn Saksamaal Saksi-Anhaltis Anhalt-Bitterfeldi kreisis. Kuni 2007. aasta haldusreformini oli Zerbst Anhalt-Zerbsti kreisi pealinn.
2013. aastal elas seal 22 000 inimest.
Pole selge, millal linn asutati. Piirkonda on nimega "Ciervisti" mainitud 949. aastal. Linna on esmamainitud ("Zirwisti urbs") Thietmar von Merseburgi kroonikas 1018. aastal.
1307. aastal omandas Albrecht I Zerbsti linna von Barby perekonnalt, alustades sajanditepikkust Askania dünastia valitsusaega.
Reformatsiooni järel sai Zerbstist kalvinismi keskus. Aastatel 1582–1798 oli Francisceum Gymnasium illustre tähtis kalvinistlik õppeasutus.
Aastatel 1603–1793 oli Zerbsti linn Zerbsti vürstkonna keskus, mille võimu all oli muuhulgas ka Jever. Aastatel 1722–1758 elas seal tähtis barokkhelilooja Johann Friedrich Fasch, kes töötas õukonnas kapellmeistrina. (Tema mälestuseks toimuvad linnas aastast 1983 Faschi festivalid.)
1745. aastal abiellus vürstinna Sophie Auguste Friederike von Anhalt-Zerbst Venemaa troonipärija Peeter III-ga. Katariina II (Suure) nime all valitses ta Venemaa keisrinnana aastatel 1762–1796).
1797. aastal läks Zerbst Anhalt-Dessau vürstkonna koosseisu.
Aastatel 1891–1928 tegutses Zerbstis hobutramm, üks pikaealisemaid omasuguste seas Saksamaal.
Teise maailmasõja teises pooles rajati sõjaväe lennuvälja serva natside töölaager, mis võõrustas "esimese astme hübriide" ja "Jüdisch Versippte" (pooljuute). 700 sealset kinnipeetavat kasutati sunnitööl maantee ja lennuvälja ehitamisel, samuti turba kaevandamisel.
16. aprillil 1945 – mõni nädal enne Natsi-Saksamaa lõplikku alistumist – hävitati liitlaste õhurünnakus umbes 80% Zerbstist.
Vanalinn ehitati järgnevatel aastakümnetel üles põhjalike muudatustega linnamaastikul, ainult vähesed ajaloolised ehitised on säilinud.
1. juulil 2006 nimetati Zerbsti linn ümber Zerbst/Anhaltiks. 1. juulil 2007 liidendati Zerbst/Anhalti linn koos mitme muu omavalitsusega Zerbsti kreisist, tehes uuendatud Anhalt-Bitterfeldi kreisi pealinnaga Köthenis.
Neugrundi kraater

Neugrundi kraater on Osmussaare ja Krassi saare vahel asuv 535 miljoni aasta vanune veealune meteoriidikraater. Neugrund on Eesti suurim ja vanim meteoriidikraater.
Neugrundi kraatrit peetakse maailma üheks kõige paremini säilinud madalmere kraatriks. Kraatri ringvalli läbimõõt on 9 km, laius 2,5–3 km ja kõrgus 50–100 m. Kuna kraater on üleni vee all on selle uurimine raskendatud. Kraatri meteoorne päritolu tõestati 1998. aastal. Kraater on täitunud setetega, mistõttu ei ole selle esialgne sügavus teada, kuid arvatakse, et see on rohkem kui 500 m. Tänapäeval on kraatri sügavus 40–70 meetrit.
Plahvatanud asteroid oli umbes 1 km läbimõõduga. Plahvatus toimus meres, umbes 100 km kaugusel rannikust. Veekihi paksus oli sel ajal 100–200 meetrit.
Kraatri koordinaadid 59°20'N, 23°31'E.
Tammiski mustkivi

Tammiski mustkivi (ka Musta Mardi kivi) on rändrahn Muhu saare loodetipus Tammiski nukil.
Kivi on kaugelt nähtav (eriti Kassari lahe poolt) ja kergesti leitav. Kivi lähedalt kulgeb neeme tippu viiv lai jalgrada. Rändrahn asub rannajoonest 15 meetri kaugusel, kadakate ja türnpuude ülekaaluga võsa ääres. Merejää võib olla rahnu korduvalt nihutanud.
Tammiski mustkivi on kasutatud meremärgina, millega seoses on nii kivi peale kui ka ette tehtud lõkkeid. Lõkked on rahnu ka kahjustanud, mõned väiksemad tükid on kivi küljest lahti tulnud.
Tammiski mustkivi ei ole looduskaitse all.
Kivist 150 m lõunas asub teravaharjaline gneissrahn (kõrgus 2,1 m; ümbermõõt 6,2 m).
Kirjeldus.
Kivi mõõtmed on järgmised: pikkus 6,1 m; laius 3,7 m; kõrgus 3,3 m; ümbermõõt 15,4 m.
Kivi on teravaharjaline ja korrapäratu kujuga. Kivis on mõni kinnislõhe.
Kivi sisaldab tumehalli keskmisekristallilist graniiti, milles on suur hulk granaate (3–8 mm suurused tükid).
Uuringud.
Kivi on uurinud 1952. aastal Herbert Viiding, kes pani kirja esimesed märkmed ja tegi visandjoonise. Viiding määras kivimiks apliitgraniidi.
1996 uuris rahnu Enn-Aavo Pirrus, kes mõõtis rahnu üle, koostas põhiplaani ja täpsustas asendit.
Muistendid.
Tammiski mustkivi seostatakse Muhu vägilasmuistendi kangelase Musta Mardiga, mistõttu rahnu ka Musta Mardi kiviks hüütakse. Mart olevat kivi toonud Soomest panga küljest ajujääl. Kivi alla olevat Must Mart peitnud oma varanduse.
Teisalt on rahvasuust pärit lugu, et kivi olevat toonud Suure Tõllu naine Piret oma põlle sees.
1970. aastatel olevat püütud kivi õhkida, et varandust kätte saada, kuid kivi ei nihkunud paigast.
Kunstmuistend

Kunstmuistend on muistend, mille on loonud kirjanik.
Kunstmuistendeid on kirjutanud näiteks Friedrich Robert Faehlmann ("Emajõe sünd", "Koit ja Hämarik" jt) ja Herta Laipaik.
Annilaid

Annilaid (ka Anilaid või Hanilaid, kihnu murrakus Anõlaid) on 2,6 hektari suurune laid Pärnu linna territooriumil Liivi lahes, Manilaiust 400 meetrit kagus. Laiu rannajoone pikkus on 1,3 kilomeetrit.
Annilaid kuulub koos Manilaiuga Manija maastikukaitseala koosseisu. Laid asub Anilaiu sihtkaitsevööndis.
Saare geograafilised koordinaadid on .
Andenne

Andenne () on linn ja vald Belgias Valloonia piirkonnas Namuri provintsis.
Asulad.
Semois' jõe kallastel asuva valla piiridesse kuuluvad järgmised asulad: Andenne, Bonneville, Coutisse, Landenne, Maizeret, Namêche, Sclayn, Seilles, Thon-Samson ja Vezin.
Tenneville

Tenneville (vallooni keeles "Tiniveye") on asula Belgias Valloonias Luxembourgi provintsis, Tenneville'i valla keskus.
Couvin

Couvin () on linn ja vald Belgias Valloonia piirkonnas Namuri provintsis.
Asulad.
Tournai' järel pindalalt Belgia suuruselt teise valla piiridesse kuuluvad järgmised asulad: Couvin, Aublain, Boussu-en-Fagnes, Brûly, Brûly-de-Pesche, Cul-des-Sarts, Dailly, Frasnes-lez-Couvin, Gonrieux, Mariembourg, Pesche, Petigny, Petite-Chapelle ja Presgaux.
Merelind

Merelind on lind, kes on kohastunud eluks merekeskkonnas.
Pole selget teaduslikku definitsiooni, millised grupid, perekonnad või liigid kuuluvad merelindude hulka. Mõnest perekonnast võib üks liik olla merelind, teine mitte. Pole üksmeelt ka selles, kas merelinnud peaksid toitu otsima ainult merest.
Üldjuhul elavad merelinnud kauem, paarituvad hiljem ning saavad vähem järglasi kui teised linnuliigid. Paljud linnud elavad kolooniates.
Paadisadam

Paadisadam (ka paadisild) on paatide sildumiseks ja hoidmiseks ehitatud lihtne väikesadam.
Kirjeldus.
Paadisadamad asuvad üldjuhul kaitstud vete ääres lahe- või jõesoppides ja on mõeldud peamiselt kohalike inimeste veesõidukitele. 
Paadisadam koosneb harilikult statsionaarsest või ujuvast paadisillast, paatide veeskamiseks sobivast kohast (slipist) ja mõnikord ka paadikuurist või muust väiksemast hoonest paadi juurde kuuluvate asjade hoidmiseks. Paatide paremaks kinnitamiseks võivad paadisilla ümber vees olla ankrupoid või vaiad. Paadisadamas on võimalik ohutult silduda tavaliselt vaid väikese süvisega (kuni 1 m) ja lühematel (kuni 7 m) veesõidukitel. 
Paljud paadisadamad pole kantud sadamaregistrisse, ei osuta teenuseid ega oma alalist valvet. Külalisaluste sildumine või veeskamine toimub praktiliselt kokkuleppel valdajaga ja külalise omal vastutusel.
Walcourt

Walcourt () on linn ja vald Belgias Valloonia piirkonnas Namuri provintsis.
Asulad.
Lisaks Walcourt'ile paiknevad valla piirides veel Berzée, Castillon, Chastrès, Clermont, Fontenelle, Fraire, Gourdinne, Laneffe, Pry, Rognée, Somzée, Tarcienne, Thy-le-Château, Vogenée ja Yves-Gomezée.
Raadiokell

Raadiokell on kell, mida sünkroonitakse spetsiaalseid ajasignaale saatva raadiosaatja saadetavate signaalidega. Raadiokellasid toodetakse seina-, laua- ja käekelladena, samuti kombineeritult muude funktsioonidega (kalender, termomeeter, äratus).
Lihtsamad raadiokellad on kvartskellad, mis sünkroonivad oma käiku kord tunnis. Kui raadiosignaal puudub, käib niisugune kell kui tavaline kvartskell. Kasutusel on erinevad ajasignaalide standardid. Tavaliselt võtab raadiokell vastu ainult ühe standardi ajasignaale. Ajasignaalide raadiojaamad kasutavad sagedusi 40 kHz kuni 20 MHz (lainepikkused vastavalt 7,5 km kuni 15 m), saatjate võimsused mõni kilovatt kuni mõnikümmend kilovatti.
Eesti jääb Frankfurdi lähedal Mainfligenis töötava 77,5 kHz sagedusega 50 kW võimsusega DCF77 kodeeringuga ajasignaale edastava saatja garanteeritud vastuvõtuala piirile. Mainflingeni saatja edastab kohaliku aatomkella ajasignaale. See kell on sünkroonitud Braunschweigi Physikalisch-Technische Bundesanstalti aatomkellaga.
Kellaaja signaale edastavad ka paljud ringhäälingusaatjad. Need signaalid on lisatud digitaalsete koodidena raadiolaineid moduleerivale signaalile. Kui muusikakeskusel või autoraadiol on RDS-funktsioon ja selle koosseisus CT-koodide vastuvõtu võimalus, siis saabuvad koos ringhäälingusignaaliga iga minuti järel raadioseadme oma kella käiku sünkroonivad signaalid.
Gembloux

Gembloux () on linn ja vald Belgias Valloonia piirkonnas Namuri provintsis.
Linn arenes välja ümber 10. sajandil rajatud Gembloux' kloostri.
Gembloux' kellatorn on üheks 2005. aastal UNESCO poolt maailmapärandi nimistusse kantud Belgia ja Prantsusmaa kellatornidest.
Asulad.
Valla piirides paiknevad järgmised asulad: Gembloux, Beuzet, Bossière, Bothey, Corroy-le-Château, Ernage, Grand-Leez, Grand-Manil, Isnes, Lonzée, Mazy ja Sauvenière.
Shemar Moore

Shemar Franklin Moore (sündinud 20. aprillil 1970 Oaklandis) on USA näitleja.
Ta on Eesti televaatajale tuntud seriaalist "Kurjuse kannul" (Derek Morgan) ja filmist "Kuidas abielluda miljardäriga" (2000).
Liivimaa pastoraal

"Liivimaa pastoraal" on Riho Sibula laul Villu Kanguri sõnadele, mis on tuntud Eesti ansambli Ultima Thule repertuaarist. Rahvuslikule eneseirooniale vaatamata on sellest saanud üks tuntumaid eesti rahvuslikke laule.
Laulu tekstis on hulgaliselt vihjeid Eesti kultuuriloole ja kõnekäändudele: August Alle "Eesti pastoraal", Väägvere koor, lohisev mõisa köis jts.
"Liivimaa pastoraali" on esitanud teisedki artistid, nende seas Mari Pokinen Eesti Vabariigi aastapäeva kontserdil 2012. aastal. Samuti esitati seda 11. noorte laulu- ja tantsupeol 2011. aastal dirigent Siim Aimla juhatusel. 
Laul ilmus Ultima Thule topelt-CD "Kogutud teosed 1987–2002" esimesel plaadil.
1990. aastal ilmus "Liivimaa pastoraal" kogumikus "Laulge kaasa". Saatesarja "Eesti otsib lemmiklaulu" 6. saates esitas seda 2009. aastal laulu muusika autor Riho Sibul.
Tuletoojate marss

"Tuletoojate marss" on Uno Naissoo poolt 1980. aasta suveolümpiamängude purjeregati avamise tuletseremoonia tarbeks kirjutatud muusikapala, mille esmaettekannet Naissoo ise ei kuulnud.
Tänapäeval kasutatakse seda pala võidupühal võidutule toomise ja jagamise ajal.
Punased kaljud

Punased kaljud või Punased Kaljud on mitme loodusobjekti nimi:
Karl August Hermanni tänav

Karl August Hermanni tänav on tänav Tartus Tähtvere linnaosas. Tänav algab Jakobi tänavalt ning lõpeb Vikerkaare tänava ja Anna Haava tänava ristmikul. Tänav on 550 meetri pikkune.
Tänav on nimetatud Karl August Hermanni mälestuseks Tartu linnavolikogu otsusega 24. oktoobrist 1932, aastatel 1950–1989 Johannes Lauristini tänav, rahvasuus ka "professorite tänav".
K. A. Hermanni ja A. Haava tänava nurgal asub Karl Ristikivi Seltsi hoone, kirjanik Karl Ristikivi kunagine elupaik ja Karl Ristikivi Muuseumi endine maja.
Hermanni tänaval on elanud paljusid eesti tuntud tegelasi: klaverikunstnik Natalia Muižniek (Nata-Ly Sakkos, majas nr 3), helilooja Heino Eller, kirjanik Peet Vallak ja pedagoog Lauri Leesi (majas nr 5), õigusteadlane Helmut Kadari (maja nr 2a), õigusteadlane ja poliitik Igor Gräzin (maja nr 2), teatrijuhid Kaarel Ird ja Epp Kaidu (maja nr 4), Eesti peaminister Mart Siimann, keeleteadlased Arnold Kask ja Priidu Puusepp (majas nr 10), sporditegelane ja treener Fred Kudu (maja nr 13), kirjandusteadlane Ele Süvalep, Tartu Ülikooli rektor Feodor Klement, kriminaalõiguse professor Ilmar Rebane jt.
Bouillon

Bouillon on linn Belgias Valloonias, Bouilloni valla keskus.
Vaatamisväärsuseks on Bouilloni loss.
Bouilloni vald

Bouilloni vald on kahe valla nimi:
Musson

Musson on asula Belgias Valloonias Luxembourgi provintsis Mussoni vallas.
2013. aastal elas seal 1794 inimest.
Eesti Maaülikooli taastuvenergia keskus

Eesti Maaülikooli taastuvenergia keskus on Eesti Maaülikooli uurimis- ja arenduskeskus.
Keskus on rajatud 2006. aastal ning see on üks Eesti peamisi taastuvenergia, eriti bioenergia uurimisega tegelevaid teadusrühmi.
Taastuvenergia keskuse juhataja on Argo Normak.
Välislingid.
Keskuse koduleht
Paliseul

Paliseul (vallooni keeles "Palijhoû") on asula Belgias Valloonias Luxembourgi provintsis, Paliseuli valla keskus.
Eesti Maaülikooli mahekeskus

Eesti Maaülikooli mahekeskus on Eesti Maaülikooli uurimis- ja arenduskeskus.
Mahekeskus tegeleb teadus- ja rakendusuuringutega mahepõllumajanduses, keskkonnasäästlike eluviiside ja mahetoidu tutvustamisega, koolitusega mahemajanduse valdkonnas ning koostöös ettevõtjatega lahenduste leidmisega mahesektori arendamiseks Eesti majanduses.
Mahekeskuse juhataja on Elen Peetsmann.
Välislingid.
Keskuse koduleht
Arlon

Arlon (prantsuse "Arlon", letseburgi ja saksa "Arel", vallooni "Årlon") on linn Belgias Valloonias. Arlon on Luxembourgi provintsi, Arloni ringkonna, Arloni kohturingkonna ja Arloni valla keskus.
Koos Tongereni ja Tournaiga on Arlon Belgia kõige vanemate linnade seas.
Vao mõis

Vao mõis oli rüütlimõis Väike-Maarja kihelkonnas Virumaal. Tänapäeval jääb kunagine mõis Lääne-Virumaale Väike-Maarja valla territooriumile.
Ajalugu.
Esimesed teated Vao mõisat (saksa keeles "Wack") pärinevad 1442. aastast. Tollaste omanike Wackede järgi on mõis saanud endale ka nime.
1286. aastal läänistas Taani kuningas Erik Menved vendadele Johannes, Jordanius ja Henricus Wackele kogukäe õiguse alusel nende isa mõisa. Wackedel oli teisigi valdusi Virumaal. Vao püsis Wackede käes ilmselt 15. sajandi lõpuni, arvatavalt suguvõsa hääbumiseni. 
Vao vasallilinnus.
Keskajal püstitatud kindlustatud mõisahoone ehk Vao vasallilinnus on siiani üsna hästi säilinud. Ruudukujulise põhiplaaniga neljakorruseline tornlinnus on ligikaudu 10×10 meetri suurune. Vao tornlinnuse müürid on kogu nelja korruse kõrguses algsed. Vao tornlinnus on ehitatud arvatavasti 15. sajandil kuigi mõned uurijad on pakkunud rajamisajaks ka 14. sajandi teist poolt.
Tornlinnus restaureeriti 1986. aastal, seal paikneb Vao muuseum.
Vao mõis.
16. sajandil ja 17. sajandi alguses kuulus Vao Viru vasallide Wedeweside soole (Johan Wedewes, kes hukkus Liivi sõja ajal Porkuni all, ja Brun Wedewes).
Vao mõis kuulus 17. sajandil von Bremenite, von Budbergide, von Anrepitele kui ka von Helffreichide aadliperekondadele. 
1744. aastal omandasid mõisa Edler von Rennenkampffid (Karl Georg von Rennenkampff (1715–1752) Helmest, kes pani aluse Rennenkapffide Vao-Rakvere liinile), 1773. aastal müüs Karl Georg von Rennenkampffi lesk Jakobina Charlotta von Rennenkampff (sünd von Ceumern)Vao mõisa kõrvalmõisa Vorsti ja sinna juurde kuuluva Sootaga külaga (Sotack), kapten Joachim Friedrich von Rosenile, kuid 1777. aasta pärandavara jagamise lepinguga sai Vao mõisa Jakobina Charlotta von Rennenkampff (sünd von Ceumern) pärast tema surma (1805) poeg kreisikohtunik ja ratsaväekapten Karl Gustav Edler von Rennenkampff (–1794).
Rennenkampffide valdusse jäi mõis ligi kahesajaks aastaks, kuni maareformini 1919. aastal, kui kõik rüütlimõisad kuulutati riigi omanduseks. 1809. aastal pärandavara jagamise lepinguga sai Vao mõisa kreisikohtunik Andreas Karl Diedrich von Rennenkampff (1786–1852). Andreas von Rennenkampffi otsene pärija oli tema poeg tõeline riiginõunik Paul Magnus Reinhold Edler von Rennenkampff (1815–1887). Paul Reinhold von Rennenkampff suri vallalisena ja otseste pärijate puudumisel sai 1888. aastal Vao mõisa tema venna Adam Andreas von Rennenkampffi poeg Karl August Edler von Rennenkampff (1874–1934) , kes oli ka viimane Rakvere ja Vao mõisa omanik.
Mõisahooned.
Mõisasüda ehitati barokkstiilis kompleksina välja 1770.–1780. aastatel, kuid mõisa peahoone hävis 1918. aastal tulekahjus ning sellest on alles vaid keldriruumid ja vundament.
Argo Normak

Argo Normak (sündinud 14. oktoobril 1973) on eesti energeetikavaldkonna insener.
Tema uurimisalaks on biogaasi tootmine ja kasutamine.
Ta on olnud Eesti Maaülikooli taastuvenergia keskuse juhataja.
Elen Peetsmann

Elen Peetsmann (sündinud 20. juulil 1984) on eesti maamajandusteadlane.
Ta tegeleb mahetootmise uurimisega.
Ta töötab Eesti Maaülikooli põllumajandus- ja keskkonnainstituudis. Ta on EMÜ Mahekeskuse juhataja.
Kersti Tombak

Kersti Tombak (sündinud 30. aprillil 1977) on eesti näitleja. 
Ta on lõpetanud 1999. aastal Viljandi Kultuurikolledži näitlejana (2. lend). Töötas aastatel 1999–2005 Rakvere Teatris näitlejana.
Alates 2005. aastast on olnud vabakutseline näitleja, mängides kandvaid osi Oma Lava lavastuses "Andmed Liina Pihlapuust", Tõstamaa mõisa suvelavastuses "Tsepeliin" jm. 
Tal oli 2011. aastal osa Eesti Televisiooni lasteseriaalis "Nöbinina". 2016. aastal mängis ta TV3 seriaalis "Doktor Silva" pereõde Ester Käbinit. Ta on mänginud ka seriaalides "Kartulid ja apelsinid", "Pilvede all" ja "Padjaklubi".
Sesselich

Sesselich (; letseburgi keeles "Siesselech") on küla Arloni vallas Luxembourgi provintsis Valloonia piirkonnas Belgias. 
Küla asub Arlonist 4 km kaugusel lõunas.
Udange

Udange [üd'anž] (saksa keeles "Udingen", letseburgi keeles "Eiden") on küla Belgias Valloonia piirkonnas Luxembourgi provintsis Arloni vallas Toernichi osavallas. Ta jääb valla keskusest 7 km edelasse.
Elanike arv on umbes 500 (2010).
Nimi.
Vana nimi "Udingen" on teada 1473. aastast. Nimi on moodustatud germaani eesnimest Udo järelliitega "-ingen" või "-ange" ning tähendab 'Udo omade juures'.
Loodus.
Udange'i mets on üks väheseid säilinud põlismetsi Belgias. Seda peetakse Belgia ilusaimaks pöögimetsaks. See on habras kooslus. Paljud puud on märkimisväärsetena arvele võetud.
Mets paikneb künkal, millelt avaneb vaade Prantsusmaa ja Luksemburgini.
Haldusajalugu.
Udange kuulus Luksemburgi hertsogkonnas Koerichi mõisa ja Udange'i mõisa alla ning Wolkrange'i kihelkonda.
Enne valdade liitmist 1977. aastal kuulus küla endisesse Toernichi valda, kuhu ta lülitati Prantsuse võimu ajal.
Ajalugu.
7. jaanuaril 1945 kukkus Udange'i lähedale USA pommituslennuk Boeing B-17 Flying Fortress.
Vaatamisväärsused.
Udange'is on Udange'i Saint-Servais' kirik.
Udange on tüüpiline Belgia Lorraine'i küla. Iseloomulikud on pikad laudad ning eesõued ("usoir").
Säilinud on 17. ja 18. sajandist pärit ristikäigupeatused, mida kasutati enne Udange'i kiriku rajamist.
Messancy, Chiersi ja Semois' kaudu Maasi jõkke voolava oja ääres on 18. sajandist pärit pesula ja veski.
Bernburg

Bernburg on linn Saksamaal Saksi-Anhaltis, Salzlandkreisi pealinn. See paikneb Saale jõe ääres umbes 30 km Hallest allavoolu. Linn on tuntud oma suure renessansslossi poolest, kus tegutseb muuseum, samuti populaarse, hiljuti uuendatud karuaugu poolest selle vallikraavis.
St. Stephani kirikut Waldau külas (mis sai Bernburgi osaks aastal 1871) on esmamainitud 964. aastal; praegune ehitis on umbes 1150. aastast. See on peatus Romaani teel ("Strasse der Romanik").
Bernburgis on üks kohalik ülikool. Natsiajastul Teise maailmasõja ajal kasutati väidetavalt linna vaimuhaigla tiiba niinimetatud T4-eutanaasiaprogrammi tarvis (vaata Bernburgi Eutanaasiakeskus). 
Rahvusvahelised suhted.
Bernburgi sõpruslinnad:
Toernich

Toernich [törn'išš] (; letseburgi keeles "Ternech" või "Täernech", vallooni keeles "Tournich") on küla Belgias Valloonia piirkonnas Luxembourgi provintsis Arloni vallas. Ta jääb valla keskusest 4,5 km edelasse.
Elanike arv on umbes 450. 1978. aastal kõneles 70% elanikest letseburgi keelt.
Toernich on suurtest teedest kõrval.
Loodus.
Toernich paikneb 465 m üle merepinna ulatuva Hirtzenbergi ('Hirvemägi') jalamil.
Haldusajalugu.
Enne valdade liitmist 1977. aastal oli Toernich omaette vald.
Vaatamisväärsused.
Külas on Toernichi Saint-Denis' kirik.
Külas on 1874. aastast pärinev purskkaev, riste ja märkimisväärseid puid.
Attert

Attert [at'ert] (prantsuse "Attert" [atεʁt], letseburgi "Atert", vallooni "Ater") on asula Belgias Valloonias Luxembourgi provintsis, Atterti valla keskus.
Aleksandr Tšaplõgin

Aleksandr Tšaplõgin (vene "Александр Чаплыгин"; sündinud 20. augustil 1964) on Eesti ajakirjanik ja poliitik, Keskerakonna liige, XV Riigikogu liige. 
Ta on venekeelse ajalehe Stolitsa peatoimetaja. Koos Ainar Ruussaarega juhtis ta Eesti Televisiooni saadet "Unetus".
Aleksandr Tšaplõgin kuulus aastatel 2002–2004 Keskerakonda.
Aleksandr Tšaplõgin astus 14. aprillil 2023 uuesti Keskerakonna liikmeks.
2013. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kogus ta Tallinnas Keskerakonna nimekirjas 1326 häält ja pääses Tallinna Linnavolikokku.
2021. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris Tšaplõgin Keskerakonna nimekirjas ja valiti 303 häälega Tallinna linnavolikogu liikmeks.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Keskerakonna nimekirjas Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 2 (Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosad) 1809 häält ning osutus valituks.
Ta kandideeris 2025. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Lasnamäe linnaosas Keskerakonna nimekirjas, sai 2232 häält ning osutus valituks.
2025. aasta novembris esitas AS Postimees Grupp Harju maakohtule hagi Tšaplõgini vastu seoses Postimehe varaliste autoriõiguste süstemaatilise rikkumisega.
Seisukohad.
Tšaplõgin on kirjutanud, et Eesti poliitika rahvusvähemuste suhtes paneb teda kadestama neegreid apartheidi-aegses Lõuna-Aafrika Vabariigis.
Mussy-la-Ville

Mussy-la-Ville on asula Belgias Valloonia piirkonnas Luxembourgi provintsis Mussoni vallas. 
Enne valdade ühendamist 1977. aastal oli Mussy-la-Ville omaette vald.
Signeulx

Signeulx () on asula Mussoni vallas Luxembourgi provintsis Valloonia piirkonnas Belgias. 
Enne valdade reorganiseerimist 1977. aastal kuulus 565 elanikuga (2008) asula Virtoni valla halduspiiridesse.
Thiaumont

Thiaumont (endise nimega "Diedembourg") on asula Belgias Valloonia piirkonnas Luxembourgi provintsis Atterti vallas.
Enne valdade ühendamist 1977. aastal oli Thiaumont omaette vald.
Texase Kooliõpikute Hoidla

Texase Kooliõpikute Hoidla (inglise "Texas School Book Depository"; praegune nimi Dallase Maakonna Administratiivhoone ("Dallas County Administration Building")) on hoone Texases Dallase kesklinna lääneosas aadressil Elm Street 411.
Vastavalt ametlikule versioonile tulistas Lee Harvey Oswald 22. novembril 1963 kell 12:30 kohaliku aja järgi Texase Kooliõpikute Hoidla kuuendalt korruselt lahtises autos möödasõitvat presidenti John F. Kennedyt, haavates teda surmavalt.
Hoone ajalugu.
Hoone ehitati 1898. aastal viiekorruselisena. 1901. aastal tabas maja välk ja ehitis põles peaaegu täielikult maha. Maja ehitati 1903. aastal uuesti üles seitsmekorruselisena. Texase Kooliõpikute Hoidla hakkas hoonet rentima 1962. aastal. Texase Kooliõpikute Hoidla kolis hoonest välja 1970. aastal. 20. juulil 1972 püüti hoonet süüdata. Dallase maakonna administratsioon ostis maja 1977. aastal. 1989. aastal avati hoone kuuendal korrusel president John F. Kennedy mõrva teemaline muuseum ("Sixth Floor Museum").
Lääne-sõrmkäpp

Lääne-sõrmkäpp ("Dactylorhiza praetermissa") on käpaliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Ta on Eestis arvatud I kaitsekategooriasse (seisuga 2012). Taimed leidis Eestist Taavi Tuulik 1989. aastal Hiiumaal Kõrgessaare lähedalt soiselt niidult. Leiuaastal oli seal umbes 80 taime, hiljem on arvukus mitmel põhjustel vähenenud. Ilmselt pole siiski tegu Lääne-Euroopas levinud liigiga, vaid kohapeal kujunenud hübriidse sõrmkäpaga. Igal juhul on taimed tähelepanuväärsed ja kaitset väärivad.
Puhtu sõrmkäpp

Puhtu sõrmkäpp ("Dactylorhiza vironii") on käpaliste sugukonda sõrmkäpa perekonda kuuluv taimeliik.
Puhtu sõrmkäpp kasvab vaid ühes kohas – rannaniidul Virtsu lähedal.
Puhtu sõrmkäppa tunti varem Ruthe sõrmkäpana ("Dactylorhiza ruthei").
Ajalugu.
Puhtu sõrmkäppa korjati esmakordselt Virtsu lähedalt 1952. aastal, kuid tema liigilisel määramisel eksiti. Aastal 1972 määras Vilma Kuusk selle Ruthe sõrmkäpaks. Aastal 2005 uurisid Puhtus Ruthe sõrmkäpa populatsiooni Pierre Delforge ja Carolus Adrianus Johannes Kreutz, kellest viimane kirjeldas Puhtus kasvavat sõrmkäppa eraldi liigina 2007. aastal, andes talle nimeks "Dactylorhiza vironii". Hilisemad uuringud on puhtu sõrmkäpa iseseisvat liigistaatust kinnistanud.
Levik.
Puhtu sõrmkäpp kasvab Eestis ainult ühes kohas Puhtu-Laelatu ja Nehatu looduskaitsealal Virtsu lähedal.
Botaanilised tunnused.
Puhtu sõrmkäpp on 20–40 cm pikkuse varrega hübriidse päritoluga orhidee. Lehed on enam-vähem ühelaiused, lamedad ja lühidalt aheneva tipuga, täppideta. Õitseb juunis. Õied on heleroosakaslillad ja õrna mustriga, suhteliselt suured ning pikkade kandelehtedega. Huule keskmine hõlm on teravatipuline.
Kasvukoht.
Kasvab niiskel rannaniidul valgusrikkas kohas.
Kaitse.
Eestis on Puhtu sõrmkäpp arvatud I kaitsekategooria kaitstavate liikide hulka. Kaitse alla võeti Ruthe sõrmkäpp 1983. aastal.
Lehitu pisikäpp

Lehitu pisikäpp ("Epipogium aphyllum") on käpaliste sugukonda pisikäpa perekonda kuuluv taimeliik. 
Ta on Eestis arvatud I kaitsekategooriasse (seisuga 2012). Eesti Orhideekaitse Klubi valis lehitu pisikäpa Eesti 2019. aasta orhideeks.
Nimetus.
Nime autor on Olof Swartz. Liigi epiteet tähendab lehitu. Linnaeuse pandud nimi on "Satyrium epipogium". Praegune teaduslik nimi pärineb F. W. Schmidtilt. Varasemad eestikeelsed nimetused on leheta habekäpp ja punase kannusega käpp. Ingliskeelne nimetus on ettearvamatu leviku tõttu ghost orchid (kummitusorhidee).
Botaaniline kirjeldus.
Varem peeti lehitut pisikäppa saprofüüdiks. Tegelikult on ta obligaatne mükoheterotroof (epiparasiit), kes saab toitaineid mükoriisavõrgustikest, mida moodustavad kandseened, kes omakorda on sümbioosis mitmesuguste okaspuudega. Nad kasvavad maa alla peituvalt varrelt, millel pole klorofülli ja millel on efemeersed lehed, mis on soomused. 
Maapinnale ilmub ta vaid nädalaks-paariks suve teisel poolel, sedagi mitte igal aastal. Õitsvaid taimi on leitud tavaliselt juuli viimasest kolmandikust augusti esimese pooleni. Ühe varre kohta on tavaliselt 1–4, harva ka viis õit, mille ülespoole hoidev huul on valkjas ning lillakaspunase või roosaka mustriga, teised õiekattelehed aga kollakat tooni. Õied on küllaltki suured, läbimõõt võib ulatuda üle kahe sentimeetri. Vars on pruunikaskollane kuni beez­, pooleldi läbikumav ning seest õõnes. Taime kõrgus jääb tavaliselt 10–12 sentimeetri juurde või isegi alla selle, harvadel juhtudel võib ulatuda 30 sentimeetrini.
Kasvukoht ja levila.
Lehitu pisikäpp kasvab pöögi-, tamme-, männi- ja kuusemetsades aluselises pinnases. Eestis eelistab varjurikkaid tihedaid niiskeid kuusikuid (salumetsi ja lodumetsi), kus kasvab ka haaba ja leppa.
Lehitul pisikäpal on väga lai levila, mis ulatub läänes Hispaaniani, põhjas Põhja-Aasiani, idas Kamtšatkani ja lõunas Himaalajani. Suurbritannias peeti liiki väljasurnuks, kuid siis leiti teda taas. Taim on paljudes kohtades nii range kaitse all, et teda ei tohi isegi teaduslikuks uurimiseks kasvukohalt eemaldada ega häirida.
Eestis on pisikäpp hajusa levikuga, umbes pooled senistest leiukohtadest asuvad Ida-Virumaal. Lehitu pisikäpp on ettearvamatu levikuga. Paljudes kasvukohtades on teda nähtud ainult üks kord. Teadaolevast kasvukohtadest ei pruugita teda enam leida, kuid ta võib mitme aasta pärast mõne meetri kauguselt välja ilmuda. Kuigi viimasel kümnendil on avastatud mitu uut leiukohta ja tehtud paar taasleidu, tuleb ta meil kindlasti lugeda väga haruldaste ja isendipõhist kaitset vajavate liikide hulka.
Servagraaf

Servagraaf "E"("G") on lihtgraafi "G" teisend, kus tippudeks on graafi "G" servad, mis on tippudena naabrid graafis "E"("G") vaid siis, kui need on servadena naabrid graafis "G".
Graafi servagraafi mõiste on iseenesest lihtne ning selle avastajaid ja nimepanijaid on mitu. Viimane neist oli Frank Harary, kelle pandud ingliskeelne nimetus "line graph" on jäänud püsima.
Graaf "G" on mingi teise graafi servagraaf "E"("H") siis ja ainult siis, kui graafis "G" esineb niisugune klikikogum, kus "G" iga tipp kuulub täpselt kahte klikki.
Nobressart

Nobressart on asula Belgias Valloonia piirkonnas Luxembourgi provintsis Atterti vallas.
Enne valdade ühendamist 1977. aastal oli Nobressart omaette vald. Asula lähistelt saab alguse Alzette'i vasakpoolne lisajõgi Attert.
Guirsch

Guirsch [girš] () on küla Belgias Valloonia piirkonnas Luxembourgi provintsis Arloni vallas. Ta jääb valla keskusest 5 km kirdesse.
Põhjas piirneb Guirsch Luksemburgiga. Naaberkülad on loodes Tontelange, loodes ja põhjas Oberpallen, põhjas Levelange, kirdes Beckerich, idas Hovelange ja Läitrengerhaff, kagus Heckbous, lõunas Gaichel, lõunas ja edelas Frassem ning edelas Bonnert.
Küla paikneb 385 m üle merepinna ulatuval seljandikul.
Enne valdade liitmist 1977. aastal oli Guirsch omaette vald.
1978. aastal kõneles 90% elanikest letseburgi keelt.
Seljandiku ühes otsas puudega pargis on 18. sajandi teisest poolest pärinev kaitsealune Guirschi loss. See on Wykerslooth de Rooyesteynide omandis ega ole külastajatele avatud. Seljandiku teises otsas on koolimaja.
Guirschi Saint-Willibrordi kirikus, mis on pühitsetud pühale Willibrordile ning mille mõned osad pärinevad 17. sajandist, on Guirschi de Cobreville'ide vapireljeef deviisiga "Quand Dieu voudra". Igal aastal toimub Willibrordile pühendatud ristikäik.
Külas on palju vanu lautu.
Kristel Pärtna

Kristel Pärtna (sündinud 4. novembril 1981) on eesti ooperilaulja (sopran).
Õppis 2009–2010 Erasmuse programmi raames Sibeliuse Akadeemias Anssi Hirvoneni lauluklassis. Aastal 2010 oli ta prof. Mati Palmi fondi stipendiaat ning Rahvusooperi Estonia Ooperiakadeemia stipendiaat. Kristel Pärtna on lõpetanud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia magistrantuuri 2011. aastal.
Alates 2012. aastast on ta paralleelselt Rahvusooperi Estonia ja Soome Rahvusooperi solist.
Ainulehine soovalk

Ainulehine soovalk ehk soovalk ("Malaxis monophyllus", ka "ainulehine sookäpp") on käpaliste sugukonda soovalgu perekonda kuuluv taimeliik.
Kirjeldus.
Ainulehine soovalk on 12 kuni 35 cm pikkuse varrega orhidee. Lehti on soovalgul enamasti üks, harva on varrel ka teine, oluliselt väiksem leht. Õitseb juunis-juulis. Pikas õisikus on kuni 100 väikest rohekaskollast õit. Huul on suunatud ülespoole.
Kasvukoht.
Ainulehine soovalk kasvab soostunud segametsades ja soodes, harvem maanteekraavides ja järvede õõtsikutel.
Levik.
Levinud hajusalt üle Eesti.
Kaitsestaatus.
Ainulehine soovalk on Eestis II kaitsekategooria kaitsealune liik.
Sarnased liigid.
Soohiilakas, harilik muguljuur ja harilik sookäpp.
Harilik käoraamat

Harilik käoraamat ("Gymnadenia conopsea") on käpaliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Harilik sookäpp

Harilik sookäpp ("Hammarbya paludosa") on käpaliste sugukonda sookäpa perekonda kuuluv taimeliik.
Kirjeldus.
Harilik sookäpp on 5 kuni 20 cm pikkuse varrega orhidee. Lehti on harilikul sookäpal tavaliselt 3, kõige suurem on ülemine leht, mille laius on kuni 1 cm ja pikkus kuni 4 cm. Õitseb juulis-augustis. Õisikus 8-30 väikest rohekaskollast sigimikust pikematel õieraagudel asuvat õit. Huul on suunatud ülespoole. Vana ja noor mugul asuvad üksteisest eemal, vana mugul asub samblas, noor aga ülemise lehe kaenlas.
Kasvukoht.
Harilik sookäpp kasvab rabades, soodes ja järvede ääres õõtsikutel.
Levik.
Levinud hajusalt üle Eesti. .
Kaitsestaatus.
Harilik sookäpp on Eestis II kaitsekategooria kaitsealune liik.
Sarnased liigid.
Soohiilakas ja soovalk.
Kahkjaspunane sõrmkäpp

Kahkjaspunane-sõrmkäpp ("Dactylorhiza incarnata") on käpaliste sugukonda sõrmkäpa perekonda kuuluv taimeliik. Kahkjaspunasel sõrmkäpal on Eestis vähemalt kaks alamliiki: täpiline sõrmkäpp ("Dactylorhiza incarnata" subsp. "cruenta" (O.F.Müll.) P.D.Sell) ja kollakas sõrmkäpp ("Dactylorhiza incarnata" subsp. "ochrolenca" Wüstn.ex Boll).
Kirjeldus.
Kahkjaspunane sõrmkäpp on 20 kuni 50 cm pikkuse üleni lehistunud varrega orhidee. Lehed on hele- või kollakasrohelised kuni 13 cm pikad ja 2 cm laiad ja enamasti täppideta. Lehe kõige laiem koht on keskkohast allpool. Õitseb juunis-juulis. Õied väikesed, kahvaturoosad, tumelillad, harva valged, joonisega ja koondunud koonusjasse õisikusse varre tipus. Huul on rombjas, peaaegu terve, kuni 7 mm laiune, külgmised hõlmad tagasimurtud.
Kasvukoht.
Kasvavad niisketel niitudel ja soistel niitudel, soodes, maanteekraavides.
Levik.
Tavaline üle Eesti.
Kaitsestaatus.
Kahkjaspunane sõrmkäpp on III kaitsekategooria liik.
Sarnased taksonid.
Täpiline sõrmkäpp, kelle lehed on tumedate laikudega mõlemalt poolt, mis lehe tipus sulavad ühte; kollakas sõrmkäpp, kelle õied on valkjas-kollased.
Välislingid.
http://www.orhidee.ee/index.php?id=25