tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Silvi Saarlo

Silvi Saarlo (8. märts 1931 Puise, Läänemaa – 2. juuli 2017) oli eesti käsitöömeister.
Ta lõpetas Kehtna Kodumajanduskooli. 
Ta töötas Haapsalu rajooni tööstuskombinaadis kudujana, hiljem meistrina. Omandas Haapsalu sallide kudumise oskuse ning aastaid juhendas sellel alal teisi käsitöömeistreid. 1992. aastal oli ta üks Haapsalu Käsitööseltsi asutajatest. Ta tegutses ka Haapsalu Pitsikeskuses ja Rannarahva Kultuuriseltsis käsitööringi juhendajana.
Koidula Sildre

Koidula Sildre (sündinud 5. augustil 1930 Kohtla vallas Virumaal) on eesti agronoom ja eakate ühistegevuse aktivist.
Nõukogude perioodil oli ta Haapsalu rajooni RSN Täitevkomitee Põllumajandusvalitsuse peaagronoom.
1990. aastatel oli ta Läänemaa Pensionäride Ühenduse asutaja ja juht.
Ta on Eesti Pensionäride Ühenduste Liidu juhatuse liige.
Anempodist Sofronov

Anempodist Ivanovitš Sofronov, kirjanduslik pseudonüüm Alampa, (jakuudi keeles Анемподист Иванович Софронов; pseudonüüm jakuudi keeles Алампа; 14. november (vkj 2. november) 1886 Botorusski uluss, Jakuudi oblast – 24. oktoober 1935) oli jakuudi kirjanik (luuletaja, prosaist ja näitekirjanik), jakuudi kirjanduse rajajaid.
16-aastaselt astus ta neljaklassilisse kirikukooli, kuid pärast kaht aastat õpinguid (1902–1904) jättis kooli pooleli. 1907. aastal töötas ta ajalehe Jakutski Krai ("Якутский край") trükikojas ladujana.Aastatel 1912–1913 oli ta esimese jakuudikeelse kirjandusajakirja Sahha Sangata ("Саха саҥата", 'Jakuudi hääl') toimetajaid.
Nõukogude võimu ajal tegutses ta kultuuri valdkonnas. Aastatel 1921–1922 oli ta esimese Nõukogude-aegse jakuudikeelse ajalehe Mantšarõ ("Манчары") toimetaja. 1921. aastal sai ta teatritrupi komissariks ja 1925. aastal Jakuudi rahvusteatri esimeseks direktoriks. Ta tegutses ka teatrilavastaja ja näitlejana. 
1927. aastal Sofronov represseeriti ja saadeti asumisele Arhangelski oblastisse. Sealt naasis ta 1933. aastal tuberkuloosihaigena. Suri 1935. aastal ja maeti Jakutski keskkalmistule. Rehabiliteeriti 1962. aastal.
1986. aastal lavastas Andrei Borissov Jakuudi draamateatris Nikolai Luginovi näidendi "Alampa, Alampa ...", mis käsitles Anempodist Sofronovi traagilist saatust.
Kirjanduslik tegevus.
1912. aastal avaldati Alampa esimene luuletus. 1914. aastal trükiti tema esimene näidend "Djadangõ Djaakõp" ("Дьадаҥы Дьаакып" – 'vaene Jakov'). Tema näidendid on jätnud jakuudi teatri arengusse oma jälje. Alampa kirjutas ka satiirilisi jutustusi ja on tõlkinud vene kirjanduse klassikat.
Isiklikku.
Tema abikaasa Jevdokija Jakovleva-Gogoleva (1891–1971) oli Jakuudi draamateatri näitleja.
Heartbeat (Enrique Iglesiase laul)

"Heartbeat" on Hispaania laulja Enrique Iglesiase ja Ameerika laulja Nicole Scherzingeri esitatud ballaad. Laulu autorid on Iglesias, Jamie Scott ja Mark Taylor. 
"Heartbeat" oli Iglesiase üheksanda stuudioalbumi "Euphoria" (2010) kolmas singel ja anti välja remiksina ka Scherzingeri debüütstuudioalbumil "Killer Love" (2011).
"Heartbeat" on saadaval allalaaditava muusikafaili, singli ja muusikavideona.
Réduit (Šveits)

Réduit (saksa keeles Schweizer Reduit; prantsuse keeles Réduit suisse või Réduit national; itaalia keeles Ridotto nazionale; romanši keeles Reduit nazional) oli kaitseplaan, mille 1880. aastatel töötas välja Šveitsi valitsus. Selle järgi kindlustati riigi mägist keskosa, et pakkuda kaitset oma sõjaväele, kes pidi välismaise invasiooni puhul sinna taganema ja osutama seal lõplikku vastupanu (vt ka sõna "réduit" laiemas mõistes). 
Niimoodi tekkinud kindlusvöönd kannab samuti nime Réduit. See hõlmas üldiselt mäeahelikud edela-kirde suunas läbi Alpide, keskendudes kolmele suurele kindlusele – St. Maurice, kindlus Sankt Gotthardi kuru ümbruse mägedes ja Sargans. 
1933. aastal võttis Šveitsi valitsus otsuse hakata kaasajastama kindlusvööndit. 25. juulil 1940 esitles kindral Henri Guisan täpsustatud ja täiendatud plaani. Selle kontseptsiooni eesmärk oli heidutada sissetungijat võimalikult rohkem ning teha talle sissetungimine võimalikult raskeks, laskmata tal kasutada Šveitsi olulist taristut.
Põhiosa sellest ehitati ajavahemikul 1935–1946. Teise maailmasõja eel (1938 rajati Sargansi kindlus) ja ajal laiendati ja täpsustati kava eelkõige võimaliku Saksa sissetungi vastu. Kindlusvöönd kaitses peamiselt Alpe Saksamaa ja Itaalia vahel ning välistas seega Šveitsi tööstus- ja asustussüdame kasutamist võimaliku sissetungija poolt. Kuigi eelvööndid ei olnud mõeldud läbimatuks takistuseks, olid need siiski olulised sissetungija nõrgestamiseks põhikindlustistele lähenemisel. Põhikindlused pidid takistama sissetungija liikumist läbi Alpide lõuna (Saksamaa) või põhja suunas (Itaalia), kontrollima peamisi põhja-lõunasuunalisi mäekurusid ja raudteetunneleid. 
Réduit' otstarve ja edasine kasutamine on 21. sajandil olnud arutlusel Šveitsi ühiskonnas, kus selle sajandi algul kaotati mitmeid kindlusi.
Réduit

Réduit ([redüi:]; 'tagasitõmbunud' ← prantsuse "réduire" ← ladina "redūcere") on kindlusehitis, mis paikneb mingi suurema kindlusehitise (kindlus, fort) sees ning on mõeldud kaitsjate (viimase) vastupanupaigana selle suurema kindlusehitise vallutamisel vastase poolt. "Réduit" on suurema kindlusehitise kõige tugevamini kindlustatud ehitis (südakindlustis), mille kõik küljed on kaitstavad.
Kindluse "réduit" on tsitadell, linnuse "réduit" on "bergfried". Väiksema kindlusehitise "réduit" on enamasti mingi kindlat liiki kindlusehitis (reduut, suurtükitorn või kaponiir), suurema kindlusehitise (näiteks kindluse) "réduit" (tsitadell) võib olla ehituslikult keerukam, suurema ulatusega ja sisaldada erinevaid väiksemaid kindlusehitisi või nende elemente.
Réduit võib olla ka riigi mingi ala, mis eelkõige oma looduslike eelduste (ümbritsetud mägede või veekogudega ja seetõttu hästi kaitstav) või vajaduste (ühendusteede või muu taristu oluline osa) tõttu on tehtud vastase rünnaku korral põhiliseks (ja ka viimaseks) vastupanualaks, kui vastane on juba vallutanud riigi muid osasid (näiteks Réduit Šveitsis).
Päkk

Päkk ("Gyroporus") on puravikulaadsete seltsi kuuluv perekond seeni, sugukonna "Gyroporaceae" ainus esindaja.
Ariste

Ariste on koha- ja perekonnanimi, näiteks:
Kindlus

Kindlus on iseseisev (püsiva garnisoni, relvastuse ja varustusega) sõjaväeline organisatsioon, mis valdab kindlusehitiste kogumi mõjuväljas olevat kohta ning kasutab seda kogumit (nimetatakse samuti kindluseks) oma sõjaväe liikumise, mingi kaitseotstarbe (vastase sõjaväe tõrjumise) jaoks või ründe lähtekohana. 
Kindlus on organisatoorne, kuid ei pea olema ehituslik tervik. 
Kindlus ehituslikult on selle sõjaväelise organisatsiooni kindlusehitistega tugevdatud ning ehituslikult ja/või maastikuliselt oluliselt liigendatud kogum. Tugevast ehitusmaterjalist (loodus- või tehiskivimüüritis, betoon, sardbetoon) kindlusehitistel põhineb kindluse vastupanuvõime vastase raskerelvade (peamiselt suurtükkide) mõjule ning oma garnisoni, relvastuse, varustuse ja ühendusteede kaitsmine.
Sellised kindlused tekkisid 15. sajandil raskete tulirelvadega sõjapidamise arengu mõjul ning need olid olulise tähtsusega kuni 20. sajandi keskpaigani, kohati ka 21. sajandi alguseni.
Ljudmila Narussova

 
Ljudmila Borissovna Narussova (vene keeles Людмила Борисовна Нарусова; sündinud 2. mail 1951 Brjanskis) on Venemaa poliitik (senaator) ja ajaloolane, ajalookandidaat.
Ta oli aastatel 1996–1999 Venemaa parlamendi Riigiduuma liige. 2002. aastal valiti ta Föderatsiooninõukogu liikmeks (senaatoriks): aastatel 2002–2010 esindas ta Tõva Vabariiki, 2010–2012 Brjanski oblastit ja 2016. aastast taas Tõva Vabariiki. 
Ta on Anatoli Sobtšaki Fondi president ja Venemaa Juudi Kongressi ühiskondliku nõukogu liige.
Haridus- ja töökäik.
Narussova lõpetas 1974. aastalŽdanovi-nimelise Leningradi Riikliku Ülikooli ajaloolase kutsega. Pärast aspirantuuri lõpetamist NSV Liidu Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudi Leningradi osakonnas kaitses ta kandidaadiväitekirja "Общественно-политические взгляды декабристов в 50-60-х XIX века".
Ta töötas õppejõuna aastatel 1978–1981 Leningradi riiklikus ülikoolis ja 1981. aastastKrupskaja-nimelise Leningradi Riikliku Instituudi ajalookateedris assistendi, vanemõpetaja ja dotsendina.
1995. aastal valiti Narussova Riigiduumasse. 1999. aastal Riigiduuma valimistel kaotas ta vastaskandidaadile ja parlamenti ei pääsenud. 2000. aasta presidendivalimistel oli ta Vladimir Putini usaldusisik.
2002. ja 2006. aastal valiti Narussova Tõva Vabariigi täidesaatva võimu esindajaks Föderatsiooninõukogus. 2010. aastal sai ta Brjanski oblasti esindajaks Föderatsiooninõukogus, kuid 2012. aastal vabastas Brjanski oblasti pea Nikolai Denin ta sellest ametist. 
2016. aastast on ta taas Tõva Vabariigi esindaja Föderatsiooninõukogus.
Isiklikku.
Ljudmila Narussova isa Boriss Moissejevitš Narussov (sünninimi Narussovitš) (1923–2008) oli Brjanskis kurtide kooli direktor. 
Ema Valentina Vladimirovna Narussova (sünninimi Hlebossolova) oli Brjanskis kinodirektor. Ta oli sündinud Leningradis. Pärast sõda oli tal keelatud Leningradis elada, sest sõja ajal oli ta koonduslaagris. 
Ljudmila Narussova abiellus 1980. aastal Anatoli Sobtšakiga, kes hiljem sai Peterburi linnapeaks. Nende tütar on ajakirjanik Ksenija Sobtšak.
Mayssa Maghrebi

Mayssa Maghrebi (araabia keeles ميساء مغربي; sündinud 19. augustil 1978 Marokos Meknesis) on Araabia Ühendemiraatide–Maroko näitleja.
Med Hondo

Med Hondo (sünninimi Mohamed Abid Hondo; 4. mai 1936 – 2. märts 2019) oli Mauritaania päritolu filmirežissöör, stsenarist ja filminäitleja.
Tema ema oli Mauritaaniast ja isa Senegalist.
1954. aastal läks ta elama Marokosse, et õppida kokaks, ja 1959. aastal Prantsusmaale, kus töötas koka, farmitöölise, kelneri, laadija ja kullerina. Ta hakkas võtma tunde näitlemises ja lavastamises. 1960. aastate teises pooles hakkas ta mängima televisioonis ja filmides.
Merekindlus

Merekindlus on iseseisev (püsiva garnisoni, relvastuse ja varustusega) mereväe üksus (kindlus), mis valdab kindlusehitiste kogumi mõjuväljas ja üldjuhul rannikul olevat ala ning kasutab seda kogumit (nimetatakse samuti merekindluseks) oma mereväe liikumise, mingi kaitseotstarbe (vastase sõjaväe, sh ka maa- või lennuväe tõrjumise) jaoks või ründe lähtekohana. 
Merekindlus on organisatoorne, kuid ei pea olema samas ehituslik tervik.
Kirjeldus.
Merekindlus on selle mereväe organisatsiooni kindlusehitistega tugevdatud ning ehituslikult ja/või maastikuliselt oluliselt liigendatud kogum. Tugevast ehitusmaterjalist (loodus- või tehiskivimüüritis, betoon, sardbetoon) kindlusehitistel põhineb merekindluse vastupanuvõime vastase raskerelvade (peamiselt sõjalaevade suurtükkide) mõjule ning oma garnisoni, relvastuse ja varustuse kaitsmine.
Ajalugu.
Merekindlused tekkisid 15. sajandil rasketele tulirelvadega sõjapidamise arengu mõjul ning olid tähtsad mereväe paiknemisele (sõjasadam, mereväebaas vms) või liikumisele (väin, laht, jõesuue vms) olulist kohtade kaitsmisel kuni 20. sajandi keskpaigani, kohati ka 21. sajandi alguseni.
Eestiranna mälestuspaik

Eestiranna mälestuspaik on Harju maakonnas Pranglil Idaotsa külas asuv mälestuspaik, millega meenutatakse II maailmasõja ajal uppunud aurulaeva Eestirand. Mälestuspaik on tunnistatud kultuurimälestiseks.
Sergijev Possadi rajoon

Sergijev Possadi rajoon (vene keeles "Сергиево-Посадский район") oli 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Moskva oblasti kirdeosas. Rajooni keskus oli Sergijev Possadi linn. 1. aprillil 2019 munitsipaalrajoon kaotati ning asendati Sergijev Possadi linnaringkonnaga. 16. juunist 2019 kaotati rajoon ka haldusüksusena.
Rajoon piirnes põhjas Tveri oblastiga, kirdes Jaroslavli oblastiga, idas Vladimiri oblastiga, kagus Krasnoarmeiski linnaringkonnaga, lõunas Puškino rajooniga, läänes Dmitrovi rajooniga ja loodes Taldomi rajooniga.
Rajooni pindala oli 2027,17 km². Elanike arv oli 2012. aastal 224 011, 2009. aastal 220 945 ja 2002. aastal 230 481.
Sergijev Possadi rajoonis oli 295 asulat, mis kuulusid kuue linnaasunduse (Sergijev Possadi, Hotkovo, Krasnozavodski ja Peresveti linnade ning Bogorodskoje ja Skoropuskovski alevite) ja kuue külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed olid Kunja, Torgoša, Vorja, Velja, Kubža ja Dubna.
Kaleva mälestusmärk

Kaleva mälestusmärk on Soome lahes Keri saarel asuv mälestusmärk, millega meenutatakse 1940. aastal Nõukogude Liidu sõjalennukite poolt alla tulistatud Soome reisilennukit Kaleva. Mälestusmärk püstitati 14. juunil 1993 Finnairi eestvõttel, selle kavandas arhitekt Ilmar Bork.
Gottfried Albert Germanni monument

Gottfried Albert Germanni monument on Tartu Botaanikaaias asuv monument, mis on püstitatud botaanikaaia esimese direktori Gottfried Albert Germanni mälestuseks. Monumendi autor on 2009 skulptor Mati Karmin.
Marija Aleksandrovna

Marija Aleksandrovna (sünninimi Maximiliane Wilhelmine Auguste Sophie Marie; 8. august 1824 – 3. juuni 1880) oli Venemaa keisri Aleksander II abikaasa. Ta oli Hessen-Darmstadti suurhertsogi Ludwig II tütar. Aastail 1855–1880 oli ta Venemaa keisrinna. Marija Aleksandrovna oli Venemaa keisri Aleksander III ema.
Noorpõlv.
11-aastaselt emata jäänud Hesseni printsess veetis lapsepõlve Darmstadtis, linnalähedases Jugenheimi lossis, mis kuulus tema vanemale vennale Hesseni Alexandrile (1823–1888).
Venemaa troonipärija Aleksander Nikolajevitš tutvus 1839. aastal Euroopas reisides Darmstadti teatris 15-aastase Mariega, kellest sai tema väljavalitu. Septembris 1840 Venemaale kolinult sattus Marie luksuse ja suure inimhulga keskele. Kaasa tuli ka vend, prints Alexander, kes astus Venemaal armeeteenistusse.
Abielu.
Marie ristiti õigeusku ning sai nimeks Marija Aleksandrovna. 16. aprillil 1841 abiellus 16-aastane Maria Venemaa troonipärija Aleksander Nikolajevitšiga, õppis ruttu selgeks vene keele ja temast sai eeskujulik usklik. Õigeusk haaras teda jäägitult. Sügavat religioossust sisendas ta ka oma lastesse. Teine poeg Aleksander on öelnud: "Kõige minus oleva hea eest võlgnen tänu kallile emale." Neil sündis kaheksa last:
Aastal 1855, kui suri Venemaa keiser Nikolai I ja troonile (1855–1881) sai tema poeg Aleksander II, sai Marija Aleksandrovnast Venemaa keisrinna.
3. juunil 1880 suri 55-aastane Marija Aleksandrovna tuberkuloosi. Elu lõpuaastail oli ta väga viletsa tervisega, olukorda halvendas ka avalik saladus abikaasa teisest perekonnast, kus sündisid lapsed juba Marija eluajal.
Mälestuse jäädvustamine.
Tema järgi on nimetatud Peterburi Maria teater ja Maarianhamina linn Ahvenamaal.
Klaara Tisler

Klaara Tisler (5. detsember 1919 – 1. jaanuar 2012) oli eesti õpetaja.
Ta töötas Haapsalu 1. Keskkooli õpetajana.
Eesti maanteesõidu koondis

Eesti maanteesõidu koondis on Eesti esinduskoondis maanteesõidus.
2016 kuulusid koondisse teiste seas Tanel Kangert, Mihkel Räim, Alo Jakin, Gert Jõeäär, Peeter Pruus, Rein Taaramäe.
Tondiraba Tennisekeskus

Tondiraba Tennisekeskus on Tallinnas Lasnamäe linnaosas aadressil Tondiraba tänav 11 asuv spordikompleks. Keskus avati 2004. Keskuses on 7 tennise sise- ja 4 välisväljakut, samuti 8 sulgpalliväljakuga sulgpallihall.
Tallink Tennisekeskus

Tallink Tennisekeskus on Tallinnas Lasnamäe linnaosas asuv spordiehitis. Keskuses on 20 tenniseväljakut, 10 sulgpalliväljakut, 3 stuudiot rühmatreeninguteks ja jõusaal.
Keskus asub aadressil Osmussaare 7.
Otepää-Tartu jooksumaraton

Otepää-Tartu jooksumaraton (lühemalt Otepää-Tartu maraton) on maraton, mida joostakse Otepää ja Tartu vahel; ühtlasi vanim Eesti jooksumaraton. Esimene maraton toimus 1973.
New Generation Mini Cup

New Generation Mini Cup on Rakveres ja Kadrinas toimuv noorte korvpalliturniir. See on ainuke noortele mõeldud korvpalliturniir Baltimaades, mis on kantud FIBA noorte mängude kalendrisse.
Lootus (maal)

„Lootus“ (inglise keeles „Hope“) on inglise kunstniku George Frederic Wattsi maal, millel on kujutatud maakeral istuvat seotud silmadega naist.
Teose 1886. aastal valminud teine versioon on tuntuim.
Kohtunik (sport)

Kohtunik on asjakohaselt kvalifitseeritud isik, kelle ülesandeks on mängu (spordivõistluse, -matši, turniiri vms) erapooletu „juhatamine“, sh mängu käigus toimuva reeglitele vastavuse jälgimine ja operatiivsete otsuste langetamine spordiala reeglite jõustamiseks, sh sportlase hoiatamine ja mängust kõrvaldamine.
My Number One

"My Number One" oli Eurovisiooni lauluvõistluse 2005. aasta ingliskeelne võidulaul. 
"My Number One" esindas Kreekat ja seda esitas 21. mail 2005 toimunud finaalis Kiievis Ukrainas kreeka laulja Élena Paparízou. Laulu autorid on Christos Dantis ja Natalia Germanou. 
Lauluvõistluse võitu tähistasid inimesed Ateenas tänavapidustustega, kus lehvitati Kreeka lippe ja lauldi laulu "My Number One". 
Laulu "My Number One" singel.
"My Number One" on Élena Paparízou esitatud laulu salvestis, mis on singlina välja antud albumitel "Protereotita: Euro Edition ja "My Number One".
"My Number One" muusikavideo.
"My Number One" muusikavideot esitleti Ameerika Ühendriikides 2006.aastal. YouTube'is saab kuulata-vaadata mitmeid selle laulu muusikavideoid.
Aleksandr Akimov

 
Aleksandr Konstantinovitš Akimov (jakuudi keeles Александр Константинович Акимов; sündinud 10. novembril 1954 Suntari rajoonis Jakuudi ANSV-s) on jakuudi rahvusest Sahha poliitik, endine Sahha asepresident, majandusteaduste doktor, Põhjatähe ordeni kavaler.
Ta on 2013. aastast Venemaa parlamendi Föderatsiooninõukogu liige, Sahha (Jakuutia) Vabariigi seadusandliku võimu esindaja. 
Aastatel 2002–2007 oli Akimov Sahha (Jakuutia) Vabariigi asepresident ja 2007–2013 Sahha (Jakuutia) Vabariigi esindaja Venemaa Föderatsiooni presidendi juures.
Haridus- ja töökäik.
Aleksandr Akimov lõpetas 1976. aastal Irkutski Rahvamajanduse Instituudi autotranspordi organiseerimise ja ökonoomika erialal. Aastatel 1986–1989 õppis taNLKP Keskkomitee juures asuva Ühiskonnateaduste Akadeemia rahvamajanduse ökonoomika teaduskonna aspirantuuris. 1989. aastal kaitses ta majandusteaduste kandidaadi kraadi väitekirjaga "Новое в региональной политике освоения Севера (на примере Якутии)".
1995. aastal kaitses ta Venemaa Föderatsiooni Presidendi juures asuva Riigiteenistuse Akadeemia teadusnõukogu ees majandusdoktori kraadi väitekirjaga "Регулирование социального развития региона в условиях становления рыночной экономики".
2001. aastal anti talle professori kutse.
Akimov on töötanud sovhoosi peaökonomisti (1978–1979) ja direktorina (1982–1983). Aastatel 1983–1986 oli ta ÜLKNÜ Jakuudi Oblastikomitee esimene sekretär ja 1989–1990 NLKP Jakuudi Oblastikomitee põllumajandusosakonna juhataja. Aastatel 1992–1997 töötas ta Sahha sotsiaalministrina, 1999–2002 Sahha valitsuse esimehe esimese asetäitjana, 2002–2007 Sahha (Jakuutia) Vabariigi asepresidendina.
Aastatel 2007–2013 oli Akimov Sahha (Jakuutia) Vabariigi esindaja Venemaa Föderatsiooni presidendi juures ja 2013. aastast kuulub ta Föderatsiooninõukogu koosseisu.
Puškino rajoon

Puškino rajoon (vene keeles "Пушкинский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Moskva oblasti kirdeosas. Rajooni keskus on Puškino linn.
Rajoon piirneb põhjas Sergijev Possadi rajooniga, kirdes Krasnoarmeiski linnaringkonnaga, idas Štšolkovo rajooniga, lõunas Koroljovi linnaringkonnaga, edelas Mõtištši linnaringkonnaga ja loodes Dmitrovi rajooniga.
Rajooni pindala on 571,47 km². Elanike arv oli 2012. aastal 177 616, 2009. aastal 166 144 ja 2002. aastal 163 439.
Puškino rajoonis on 295 asulat, mis kuuluvad seitsme linnaasunduse (Puškino linna ning Sofrino Pravdinski, Ašukino, Lesnoi, Tšerkizovo ja Zelenogradski alevite) ja kolme külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Talitsa, Skalba ja Jahroma.
From Sarah with Love

"From Sarah with Love" on Saksa laulja ja laulukirjutaja Sarah Connori laul. Laulu kaasautoriteks on Rob Tyger ja Kay Denar. "From Sarah with Love" anti välja 5. novembril 2001 tema debüütstuudioalbumi "Green Eyed Soul" (2001) kolmanda singlina.
Rada Trzech

Rada Trzech (Kolme mehe nõukogu) oli aastail 1947–1972 eksiilis toiminud institutsioon, mis pidi asendama Poola presidenti.
Nõukogu asutati 1954. aastal pärast seda, kui August Zaleski keeldus pärast oma seitsmeaastase ametiaja lõppu tagasi astumast ja oli ametis kuni Zaleski surmani. Ta läks laiali Zaleski järglase Stanisław Ostrowski ametiaja alguses ja tema liige Edward Raczyński sai 1979. aastal Ostrowski järglaseks.
Nõukogusse kuulusid:
Natz-Schabs

Natz-Schabs (itaalia: "Naz-Sciaves") on vald "(comune)" Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 40 km Bolzanost kirdes.
Paavst Benedictus XVI, kelle emapoolsed vanaema ja vanavanaema olid seal sündinud, sai oktoobris 2011 linna aukodanikuks.
Geograafia.
2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 2887 inimest ja valla pindala on 15,8 km².
Natz-Schabs külgneb järgmiste valdadega: Brixen, Franzensfeste, Lüsen, Mühlbach, Rodeneck ja Vahrn.
Frazioni.
Natz-Schabsi vallas on "frazioni" (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Achia (Aica), Natz (Naz), Raas (Rasa), Schabs (Sciaves) ja Viums (Fiumes).
Vaatamisväärsused.
Kirikuarhitektuur.
Schabsi Püha Margareta kihelkonnakirik.
Hilisgooti stiilis kihelkonnakirik pühitseti 1281. aastal, kuid ehitamine lõpetati alles 1454. aastal ja 18. sajandi lõpul taastati interjöör barokkstiilis. Külgkabel, mis sisaldab huvitavaid Kessleri maale, ehitati 1681. aastal. 2002. aastal kirikut laiendati, pikendades võlvi väljapaistva portaaliga. Sale kellatorn on 72 m kõrge.
Natzi Pühade Filippuse ja Jaakobuse kihelkonnakirik.
Natzi kihelkonnakirikut on esimest korda mainitud aastal 1157, kuid kiriku pühitses 1208. aastal vürstlik piiskop Konrad von Rodank pühade Filippuse ja Walburga auks. Praegune kirik lõpetati 1484. aastal hilisgooti stiilis ja pühitseti samuti pühade apostlite Filippuse ja Jaakobuse auks. Kellatorn ehitati 1400. aastal graniitplokkidest; 1635. aastal sai tules kannatada ja 1686. aastal kaeti barokkstiilis kupliga. Kõrge altar on Peter Lapperi (Natzist) töö aastast 1855. Kõrge altari troonil on Madonna, püha Agnese ja püha Ursula kujud, mis on Michael Parcherile omistatud 1499. aasta gooti tööd; pühade Filippuse ja Jaakobuse kujud on tehtud aastal 1857 F. X. Renni (Imstist) poolt. Parempoolse külgaltari maal kujutab Jeesuse ristimist ja vasakpoolne külgaltar vastavalt püha perekonda, mõlemad tööd on teinud Michael Lackner Bruneckist. Esimene orel paigaldati 1. mail 1909; praeguse on ehitanud Steinach am Brenneri Orgelbau Pirchner, sellel on 16 registrit ja 1250 vilet ja see pühitseti 1. mail 1990.
Aicha Püha Nikolause kirik.
Traditsiooni järgi ehitati kabel aastal 1400. Praegune kirik, ümbritsetud kirikuaiaga, ehitati 16. sajandi lõpul suure lõhmuse kõrvale. Peasissepääsu kohal, parandatud vöörusega, on Friedrich Pacherile omistatud fresko. Johann Mitterwurzerile omistatud maal kõrgel altaril kujutab püha Nikolaust, püha Katariinat ja püha Oswaldit.
Kogukond.
Keeleline jaotus.
2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneleb 93,54% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 5,49% itaalia keelt ja 0,97% ladiini keelt.
Poka-yoke

 
Poka-yoke on jaapanikeelne mõiste, mis tähendab kvaliteedijuhtimise seisukohalt veavälistuse või tahtmatute vigade vältimise meetodit (yokeru – vältimine; poka– viga). Poka- yoke on osa väga levinud kvaliteedi parendamise tehnika kuus sigma (six sigma) osa. Kuus sigma tehnika koosneb kuuest osast, mida tuntakse kui DMAIC (defineeri, mõõda, analüüsi, parenda ning kontrolli). Poka-yoke võimaldab ettevõttel vähendada protsessi käigus tehtavate vigade hulka, mistõttu on poka-yoke DMAIC põhimõtete rakendamisel oluline rolli.
Ajalugu.
Poka-yoke tehnika ning null defekti kontseptsiooni loojaks on Shigeo Shingo. 
Shigeo Shingot peetakse Jaapani toodangu teada-tuntud kvaliteedi üheks loojaks. Shigeo Shingo lõi rida erinevaid mehaanilisi lahendusi, mis võimaldas vähendada tootmisprotsesside jooksul tehtavate vigade arvu. Poka-yoke kontseptsiooni aluseks on idee, mille kohaselt viga on välditav kuid defekt mitte. Nimelt veast saab defekt, kui toode jõuab kliendini. 
Aastal 1961 külastas Shigeo Shingo Jaapanis Yamada tehast, kus toodeti lüliteid. Selle tehase peamiseks probleemiks oli, et töölised unustasid sageli paigaldada lülitite taha kaks vedru. Tootmisprotsess muudeti Shigeo Shingo juhtimisel kaheosaliseks. Kõigepealt pidi tööline tõstma mõlemad vedrud väiksesse kasti enda ette ja siis kinnitama mõlemad vedrud lüliti külge. Vea tekkimisel märkas tööline kiiresti ülejäänud vedru ning sai oma vea vaevata parandada. 
Shigeo Shingo peamiseks eduks peetakse Toyota tootmisliini loomist ja parendamist. Shigeo Shingo töövõiduks saab nimetada ka aastatel 1956–1958 tehtud muudatusi Mitsubishi Heavy Industriese tootmisprotsessis, mille tõttu lühenes 65 000-tonnise laeva ehitusaeg neljalt kuult kahele.
Algupäraselt on poka-yoke tehnikat nimetatud ka baka-yoke tehnikaks, mis jaapani keelest tõlgituna tähendab lollikindlat süsteemi. Hiljem siiski asendati poka-yoke nimetusega, et keegi ei tunneks solvatuna.
Kasutamine tööstuses.
Poka yoke on universaalne meetod, mida saab kasutada mitmesugustes tootmisetappides. 
Poka-yoke kasutamine on vajalik järgmistel juhtudel:
Poka-yoke meetodid.
Poka-yoke meetodi kohaselt on kolm meetodit, kuidas vältida vigu masstootmisega tegelevas ettevõttes:
Kontaktmeetod.
Defekt tuvastatakse toote katsumise teel. Kontrollitakse toote struktuuri kuju ning kattematerjali kvaliteeti.
Fikseeritud numbri meetod.
Tootmisliin annab töötajale märku, kui spetsiifilist liigutust pole tehtud kindel arv kordi.
Järjestusmeetod.
Veendutakse, et tootmisprotsess oleks läbi viidud õiges järjekorras. 
Poka-yoke meetodi plussiks peetakse tema suhtelist soodsust. Näiteks Toyota kasutab igas tootmisüksuses ligemale 12 poka-yoke lahendust ning keskmine poka-yoke lahendus maksab 150 dollarit.
Ankur (perekonnanimi)

Ankur on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel anti Ankur uueks perekonnanimeks isikutele, kelle varasem perekonnanimi oli Andrejev, Ankertau ja Brafmann. Lars Ankuri palvel kanti Ankur perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 352 all (Siseministeeriumi teadaanne 31. märtsist 1938).
Are (perekonnanimi)

Are on perekonnanimi.
Indias ja Nigeerias kandis sellist perekonnanime 2014. aastal üle 7000 inimese, Filipiinidel ligi 1400 inimest ja Paapua Uus-Guineas ligi 1300 inimest.
Nimest Eestis.
2024. aasta 1. jaanuari seisuga oli perekonnanimi Are 15 mehel ja 17 naisel. Perekonnanime levikult oli Are meeste puhul 8522. ja naiste puhul 8100. kohal.
Perekonnanime Are kandja oli keskmiselt 46 aasta vanune (mediaanvanus on 45). Nimi oli levinuim Ida-Viru maakonnas, kus sellenimelisi oli maakonna 10 000 elaniku kohta 0,69.
Nimede eestistamisel võeti aastatel 1935–1938 Are uueks perekonnanimeks 8 juhul isikute poolt, kelle varasem perekonnanimi oli Andresen, Baumtal, Bernhard (2), Davidov (2) ja Suukmann (2). Endel Are palvel kanti Are Perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 194 all (Siseministeeriumi teadaanne 17. veebruarist 1936).
Waidbruck

Waidbruck (itaalia: "Ponte Gardena"; ladiini: "Pruca") on vald "(comune)" Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 20 km Bolzanost kirdes.
Geograafia.
2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 192 inimest ja valla pindala on 2,3 km².
Waidbruck külgneb järgmiste valdadega: Barbian, Kastelruth ja Lajen.
Ajalugu.
Koha nimi.
Valla nime arhailine kuju "Waidepruk" (1264) paljastab selle vanaülemsaksa päritolu. "Waid" tähendab "aasa" ja "pruk" tähendab "silda". Siit ka itaaliakeelne nimi "Ponte Gardena".
Kogukond.
Keeleline jaotus.
2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneleb 81,40% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 13,37% itaalia keelt ja 5,23% ladiini keelt.
Endel Are

Endel Are (kuni 1935 Endel Davidov; 16. august 1910 – 23. juuli 1987 Homestead, Florida, USA) oli eesti raadio- ja jalgrattatööstur. 
Ta oli ettevõtte Elektrotehnika Tehased A./S. "ARE" asutaja ja omanik.
Teise maailmasõja lõpus emigreerus ta Rootsi ja edasi USA-sse, kus elas kuni surmani.
Ellam

Ellam on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel anti perekonnanime Ellam isikutele, kelle varasem perekonnanimi oli Baturin, Eilandt, Elberg, Elbrecht, Sabak ja Umberg. Jakob-Voldemar Ellami palvel kanti Ellam perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 274 all (Siseministeeriumi teadaanne 3. oktoobrist 1936).
Arkna (perekonnanimi)

Arkna on eesti perekonnanimi.
Erich-Konstantin Ankna palvel kanti Arkna perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 367 all (Siseministeeriumi teadaanne 20. augustist 1938).
Arumets (perekonnanimi)

Arumets on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel anti perekonnanimi Arumets isikutele, kelle varasem perekonnanimi oli Krootmann. Johan Arumetsa palvel kanti Arumets perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 16 all (Siseministeeriumi teadaanne 24. veebruarist 1935).
Mühlbach (Lõuna-Tirool)

Mühlbach (itaalia: "Rio di Pusteria") on vald "(comune)" Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 40 km Bolzanost kirdes.
Geograafia.
Valla pindala on 84,1 km² ja 2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 2955 inimest.
Mühlbachi vallas on "frazioni" (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Meransen (Maranza), Spinges (Spinga), Vals (Valles).
Mühlbach külgneb järgmiste valdadega: Freienfeld, Franzensfeste, Natz-Schabs, Rodeneck, Pfitsch ja Vintl.
Kogukond.
Keeleline jaotus.
2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneleb 95,34% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 3,93% itaalia keelt ja 0,73% ladiini keelt.
Deontoloogiline eetika

Deontoloogia (vanakreeka keele δέον, "deon", 'nõutav, vajaolev, kohane') on moraalifilosoofia suund ja moraaliteooria tüüp, mille kohaselt tuleb tegude moraalsust hinnata eelkõige lähtuvalt nende vastavusest moraalireeglitele või tunnetatud kohustusest moraali või selle reeglite suhtes.
Deontoloogiline eetika omistab seesmise väärtuse teole endale, mitte selle tagajärgedele, nagu teevad teleoloogilised süsteemid. Moraalne tegu on ajendatud teatud moraalsest motiivist või kohusetundest järgida moraalireegleid, kusjuures otsustav pole mitte teo tagajärg, vaid tegutsemise ajendiks olnud hea tahe. Deontoloogilised teooriad kalduvad väitma, et moraalireeglid kehtivad kõigile ühtemoodi, st on universaalsed ning selle tõttu võivad need teooriad väljendada moraaliabsolutismi.
Deontoloogilised teooriad.
Deontoloogilised teooriad jagunevad teodeontoloogiaks ning reeglideontoloogiaks. Teodeontoloogia järgi on iga moraaliotsustus ainulaadne ning me peame otsuse tegemisel toetuma oma südametunnistusele või moraalsele intuitsioonile. Reeglideontoloogia kohaselt saame me eristada üldised moraalireeglid, mis on universaliseeritavad kõigi moraaliotsustuse jaoks.
Immanuel Kanti teooria.
Tuntuim deontoloogilise eetika esindaja on Immanuel Kant, kelle järgi moraalil pole seost sellega, kas ja kuidas me maailma kogeme. Moraal on kogemustest sõltumatu. Üksnes puhtale mõistusele toetudes oleme me võimelised teadma, mis on õige ja mis väär. Reflekteerides moraali üle, oleme võimelised sellest aru saama a priori.
Kanti jaoks olid emotsioonid ning moraalne kohusetunne erinevad asjad. Moraalseid tegusid tehakse heast tahtest ja kohusetundest (sageli nimetatakse Kanti eetikat kohuse-eetikaks). Kui moraalse teoga kaasnevad muud emotsioonid, näiteks armastus, hool, õnnetunne vms, on need pigem head kõrvalproduktid, aga mitte moraalse teo põhjustajad.
Ka vastandub Kant oma eetikaga utilitarismile, mis seab tegude moraalsuse hindamise kriteeriumiks teost tuleneva kasu või kahju teoga mõjutatavatele isikutele, st hindab tegusid lähtuvalt nende tagajärgedest ja sellest, kas seotud isikute kogemus neist tagajärgedest on positiivne või negatiivne.
Eesti-Norra suhted

Eesti-Norra suhted on kahepoolsed suhted Eesti ja Norra vahel. 
Kahe riigi vahelised suhted said alguse 5. veebruaril 1921, kui Norra tunnustas "de iure" Eesti Vabariiki.
Norra ei ole kunagi tunnistanud Balti riikide okupeerimise õiguspärasust.
Kahe riigi diplomaatilised suhted taastati 27. augustil 1991. Sügisel 1991 avati Norra Suursaatkond Tallinnas. Aastast 1994 tegutseb Eesti Suursaatkond Oslos.
Arundi

Arundi on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel anti perekonnanime Arundi isikutele, kelle varasem perekonnanimi oli Anderson ja Andresson. Ott Arundi palvel kanti Arundi perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 252 all (Siseministeeriumi teadaanne 6. juulist 1936).
Arviste

Arviste on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel anti perekonnanime Arviste isikutele, kelle varasem perekonnanimi oli Alber, Arbeiter ja Traumann. Ott Arviste palvel kanti Arviste perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 256 all (Siseministeeriumi teadaanne 14. juulist 1936).
2020. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Arviste 10 mehel ja 8 naisel.
Eesti-Suurbritannia suhted

Eesti-Suurbritannia suhted on kahepoolsed suhted Eesti ja Suurbritannia vahel. 
Kahe riigi vahelised suhted said alguse Eesti Vabadussõja ajal, kui Eesti sõjaväge toetas Suurbritannia sõjalaevastik.
1920. ja 1930. aastatel oli Suurbritannia oluline Eesti majandusele, kuna 30% Eesti ekspordist läks just sinna.
Suurbritannia ei tunnistanud 1940. aastast toimunud Eesti okupeerimist.
Kahe riigi diplomaatilised suhted taastati 1991. Samal aastal avati ka Suurbritannia Suursaatkond Tallinnas ja Eesti Suursaatkond Londonis.
Aulas (perekonnanimi)

Aulas on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel anti perekonnanime Aulas isikutele, kelle varasem perekonnanimi oli Flaur. Jaan Aulase palvel kanti Aulas perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 364 all (Siseministeeriumi teadaanne 31. maist 1938).
Eesti-Kanada suhted

Eesti-Kanada suhted on kahepoolsed suhted Eesti ja Kanada vahel. 
Kahe riigi vahelised suhted said alguse 1922, kui Kanada tunnustas Eesti Vabariiki.
Kanada ei tunnistanud kunagi Eesti okupeerimist.
26. augustil 1991 tunnustas Kanada Eesti taasiseseisvumist.
Kanadas tegutseb Eesti Suursaatkond Ottawas.
Eesti-Iisraeli suhted

Eesti-Iisraeli suhted on kahepoolsed suhted Eesti ja Iisraeli vahel. 
Kahe riigi vahelised suhted said alguse 4. septembril 1991, kui Iisrael tunnustas Eesti Vabariiki.
Iisraelis tegutseb Eesti Suursaatkond Tel Avivis.
2012–2016 oli Eesti suursaadik Iisraelis Malle Talvet-Mustonen. Alates 2016. aastast on suursaadik Sulev Kannike.
Aumere

Aumere on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel anti perekonnanimi Aumere isikutele, kelle varasem perekonnanimi oli Anton. Jakob-Herman Aumere palvel kanti Aumere perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 306 all (Siseministeeriumi teadaanne 20. jaanuarist 1937).
Eesti-Poola suhted

Eesti-Poola suhted on kahepoolsed suhted Eesti ja Poola vahel. 
Kahe riigi vahelised suhted said alguse 31. detsembril 1920, kui Poola tunnustas Eesti Vabariiki. Tunnustamisakt anti Eesti võimudele üle 27. jaanuaril 1921.
26. augustil 1991 tunnustas Poola Eesti taasiseseisvumist. Kahe riigi vahelised diplomaatilised suhted taastati septembris 1991.
Poolas tegutseb Eesti Suursaatkond Varssavis. Eestis tegutseb Poola Suursaatkond Tallinnas.
Eesti-Afganistani suhted

Eesti-Afganistani suhted on kahepoolsed suhted Eesti ja Afganistani vahel. 
1930 sõlmisid kaks riiki sõpruslepingu ja leping jõustus aprillis 1931. Kahe riigi vaheline kaubavahetus algas 1932, ent see jäi mahult väikeseks.
7. septembril 1991 tunnustas Afganistan Eesti taasiseseisvumist. Kahe riigi vahelised diplomaatilised suhted sõlmiti alles 1. jaanuaril 2005.
Aastatel 2007–2014 tegutses Afganistanis Kabulis Eesti erimissioon.
Eesti suursaadik Afganistanis on aastast 2012 Väino Reinart.
ISO 14000

ISO 14000 on Rahvusvahelise Standardiorganisatsiooni ehk ISO poolt välja töötatud keskkonnajuhtimissüsteemide standardite kogum. ISO 14000 standardite kogumit hakati arendama 1993. aastal, mil Rahvusvaheline Standardiorganisatsioon kutsus kokku Tehnilise Komitee 207 , vastamaks ÜRO poolt 1992. aastal Rio de Janeiros püstitatud jätkusuutliku arengu probleemipüstitusele . 
1996. aastal võttis komitee vastu esimese ja keskse strateegia ehk ISO 14001 keskkonnajuhtimissüsteemide raamistiku. ISO 14000 standardid jagunevad kahte kategooriasse: organisatsiooni juhtimise süsteemi standardid ja tootepõhised standardid. Ainult ISO 14001 standard võimaldab taotleda sertifikaati. Teised ISO 14000 kategooria standardid on mõeldud neist juhindumiseks.
Joseph Iléo

Joseph Iléo (15. september 1921 – 19. september 1994), hiljem tuntud ka kui Sombo Amba Iléo, oli Kongo Demokraatliku Vabariigi poliitik ning kahel korral riigi peaminister.
Elu enne Kongo iseseisvust.
Joseph Iléo sündis 15. septembril 1921.
Aastal 1956 oli ta üks manifesti „"Manifeste de la Conscience Africaine"“, mis nõudis aafriklaste omariiklust, autoritest. Aastal 1958 oli ta üks partei Mouvement National Congolais asutajatest. Kui partei aasta hiljem kaheks lahknes ühines ta Albert Kalonji poolega. 
Tegevus pärast iseseisvumist.
Iléo valiti 1960. aastal senatisse ja hääletati senati presidendiks. Pärast endise peaministri Patrice Lumumba ametist vabastamist nimetas president Joseph Kasa-Vubu 5. septembril 1960 Iléo Kongo peaministriks. Ta oli ametis sama aasta 20. septembrini. Oma mantlipärija, Justin Marie Bomboko valitsusajal töötas Iléo Kongo teabeministrina. Ta nimetati uuesti peaministriks 9. veebruaril 1961, sellel korral oli ta võimul 2. augustini 1961.
Märtsist detsembrini 1979 oli ta rahvusassamblee presidendina.
Aprillis 1990 rajas ta partei Parti Démocrate Social Chrétien, mille esimees oli ta oma surmani 19. septembril 1994.
Dmitrovi rajoon

Dmitrovi rajoon (vene keeles "Дмитровский район") on 2. järgu haldusüksus (rajoon, 2018. aastani ka munitsipaalrajoon) Venemaal Moskva oblasti põhjaosas. Rajooni keskus on Dmitrovi linn.
Rajoon piirneb põhjas Taldomi rajooniga, idas Sergijev Possadi rajooniga, kagus Puškino rajooniga, lõunas Mõtištši linnaringkonnaga, edelas Solnetšnogorski rajooniga, läänes Klini rajooniga ja loodes Tveri oblastiga.
Rajooni pindala on 2182 km². Elanike arv oli 2012. aastal 155 792, 2009. aastal 150 884 ja 2002. aastal 149 793.
Dmitrovi rajoonis on 401 asulat, mis kuuluvad viie linnaasunduse (Dmitrovi ja Jahroma linna ning Dedenevo, Ikša ja Nekrassovski alevi) ja kuue külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Sestra, Jahroma, Volguša ja Jakot.
Haapsalu Kultuurikeskus

Haapsalu Kultuurikeskus on Haapsalus aadressil Posti tänav 3 asuv kultuurikeskus.
Keskuse direktor on Gülnar Murumägi.Hoone valmis 1975 ja avati 26. aprillil. Seda ehitati Ado Eigi projekti järgi aastatel 1971-75. Uuendamine võeti ette 2008-09. 
Keskuses asub ka Haapsalu Linnagalerii.
Jõgeva Kultuurikeskus

Jõgeva kultuurikeskus on Jõgeva linnas asuv kultuurikeskus. 
Maja haldab Jõgeva Valla Kultuur.
Kohtla-Järve Kultuurikeskus

Kohtla-Järve Kultuurikeskus on Kohtla-Järvel aadressil Keskallee tänav 36 asuv kultuurikeskus.
Keskuse juhataja on Svetlana Korotkova.
Kultuurikeskuse hoone (Kohtla-Järve kultuurimaja) valmis 5. oktoobril 1952.
Kultuurikeskus moodustati 2004 ja selle koosseisu arvati Kohtla-Järve kultuurimaja, Sompa klubi, Kukruse klubi ja Kohtla-Järve linnagalerii.
Harry von Pistohlkors

Heinrich (Harry) Nikolai Alexander von Pistohlkors (27. juuni (vkj) 1870 Rutikvere − 3. november 1947) oli baltisaksa päritolu põllumees, mõisaomanik ja toimetaja.
Elulugu.
Ta sündis Rutikvere mõisniku Adolf Friedrich Alexander von Pistohlkorsi (1820−1896) ja tema abikaasa Mathilda Dorothea von Festi (1832−1907) pojana. 1892. aastal lõpetas Viljandi maagümnaasiumi, aastatel 1892−1894 õppis Tartu ülikoolis ökonoomiat. 1894. aastal läbis ta väeteenistuse. Seejärel täiendas end 1894−1897 Bonni ja 1897−1898 Heidelbergi ülikoolis. Filosoofiadoktori kraadi sai 1898. aastal. 
Naasis Liivimaale ja oli tegev Liivimaa sotsieteedis. Aastal 1904 sai ta Tartu-Võru rahukohtunikuks. Teenis välja titulaarnõuniku auastme. 1905−1906 reisis ta Šveitsi Lausanne′i, kus õppis sealses ülikoolis ajalugu. 
Kuni 1912. aastani oli ta väljaande Baltische Wochenschrift für Landwirtschaft toimetaja ning kirjutas ka ilukirjandust.
Tegevus mõisaomanikuna.
1902. aastal ostis ta Tartu lähedal Vorbuse mõisa. Ta laiendas seda oluliselt ja korraldas selle põhjalikult ümber. Selle tulemusel õnnestus tal oma tulusid kolmekordistada. 1916. aastal rüüstasid mõisa aga Vene sõjaväelased ja ta müüs selle ära. 1917. aastal ostis ta Läänemaal Voose, Massu ja Mõisaküla mõisa, mis võõrandati tema käest 1919. aastal.
Castor (laev)

Castor (IMO numbriga 9444584) on vedurlaev. Laev on sõitnud Eesti ja Läti lipu all. Laev ehitati 2007 Ukrainas Mõkolajivis OAO Nikolajevi Masinatehases.
Calypso (laev 2004)

Calypso on Eesti vedurlaev. 
Laev ehitati 2004. aastal Hollandis Gorinchemis ettevõttes Damen Shipyards.
Edda (laev)

Edda on Eesti jaht. Laev ehitati 1981. aastal Poolas Gdanskis Conradi-nimelises Spordilaevade Tehases.
Laevastiku tänav

Laevastiku tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Paljassaare asumis.
Tänav sai nime 22. novembril 1949. Nimi seostub Paljassaare sadamaga.
Tapa valla vapp

Tapa valla vapp on Eesti haldusüksuse Tapa valla vapp alates Tapa valla ja Tamsalu valla ühinemisest 2017. aasta oktoobris.
Tapa valla sümboolika on kinnitatud Tapa Vallavolikogu 28. septembri 2017 määrusega nr 80 "Tapa valla põhimäärus".
Tapa valla vapi kujundajaks on Tatjana Dalton.
Vapi kirjeldus.
Tapa valla vapp on jagatud kaheks sinist ja rohelist värvi osaks hõbedast triipudega. Vapi alumine osa on roheline. Ülemises osas sinisel taustal asuvad kaks ristuvat ühesugust tammeoksa.
Vapi kasutamine.
Valla vappi kasutatakse:
Valla vapi kasutamine lisaks eelloetletule toimub vallavalitsuse loa alusel.
Tapa valla sümboolikakonkurss.
Tapa valla sümboolika väljatöötamiseks korraldati konkurss, kuhu laekus 63 tööd. Nende hulgast valis žürii välja kaks tööd, mis esitati rahvaküsitlusele. Rahvaküsitluse tulemuse kinnitas Tapa-Tamsalu ühinemise ettevalmistamise juhtivkomisjon oma 11.09.2017.a otsusega. Võitjaks osutus töö nimega "Tammepuu" 62% häältega.
Masti tänav

Masti tänav on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Pirita asumis.
Tänav sai nime 13. juunil 1958.
Moskva puiestee

Moskva puiestee oli tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Mustakivi asumis.
Tänav sai nime 10. aprillil 1981 Tallinna Linna Rahvasaadikute Nõukogu Täitevkomitee otsusega.
Tegemist oli tänavalõiguga, mille ääres ühtegi aadressiga hoonet ei paiknenud. Tänav asus Tondiloo pargis ja selle pikkus oli 268 m.
14. aprillil 2024 avaldatud Tallinna linnavolikogu koalitsioonilepingus oli ühe eesmärgina ära toodud Moskva puiestee ümbernimetamine.
Tallinna linnavalitsus tunnistas 15. oktoobril 2024 oma korraldusega kehtetuks Lasnamäe linnaosas Mustakivi asumis asuvale kergliiklusteele 1981. aastal antud nime Moskva puiestee ning liitis selle teelõigu Saaremaa puiesteega (pikkus 959 m), mis oli Moskva puiestee katkematu pikendus põhja suunas. Lasnamäe linnaosavalitsus oli kooskõlastanud nimekomisjoni ettepaneku septembris 2024.
Tapa valla lipp

Tapa valla lipp on Eesti haldusüksuse Tapa valla lipp alates Tapa valla ja Tamsalu valla ühinemisest 2017. aasta oktoobris.
Tapa valla sümboolika on kinnitatud Tapa Vallavolikogu 28. septembri 2017 määrusega nr 80 "Tapa valla põhimäärus".
Tapa valla lipu kujundajaks on Tatjana Dalton.
Lipu kirjeldus.
Tapa valla lipp on jagatud sinist ja rohelist värvi osaks hõbedast triipudega. Lipu alumine osa on roheline. Ülemises osas sinisel taustal asuvad kaks ristuvat ühesugust tammeoksa.
Lipu kasutamine.
Valla lipp heisatakse alaliselt Tapa valla ametiasutuse hoonetel.
Valla lipu võib kasutada ja heisata:
Koos teiste lippudega heisates paigutatakse Tapa valla lipp lipurivi tagant vaadatuna järgmiselt:
Masti heisatud lipul peab jääma lipukanga alumine serv maapinnast vähemalt kolme meetri kõrgusele.
Lipu heiskamisel leinalipuna kinnitatakse lipu ülemisse otsa 10 cm laiune must lint, mille mõlemad otsad ulatuvad kuni lipukanga alumise servani, või heisatakse lipp poolde lipumasti.
Valla lippu tuleb kohelda väärikalt. Kasutamiskõlbmatuks muutunud lipp hävitatakse sündsal viisil.
Tapa valla sümboolikakonkurss.
Tapa valla sümboolika väljatöötamiseks korraldati konkurss, kuhu laekus 63 tööd. Nende hulgast valis žürii välja kaks tööd, mis esitati rahvaküsitlusele. Rahvaküsitluse tulemuse kinnitas Tapa-Tamsalu ühinemise ettevalmistamise juhtivkomisjon oma 11.09.2017. a otsusega. Võitjaks osutus töö nimega "Tammepuu" 62% häältega.
Mäekõrtsi tänav

Mäekõrtsi tänav on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas Haabersti asumis.
Tänav sai nime 30. detsembril 1997.
Lauamõis

Lauamõis (ka elatismõis) (saksa keeles "Kammergut" ehk "Tafelgut") oli mõis, mille sissetulekud läksid teatud isikute (valitseja, komandant, piiskop) või institutsioonide (klooster, toomkapiitel, rüütelkond) ülalpidamiseks.
Lauamõisad Eesti alal.
Eesti alal tekkisid lauamõisad varakult. Näiteks kuulus keskajal Tartu piiskopile Sangaste mõis. Lauamõisaid oli nii Saare-Lääne piiskopil (Keskvere mõis Läänemaal) kui Tallinna piiskopil (Porkuni mõis Virumaal). Oma lauamõisad olid Kärkna kloostril. 
1643. aastast oli Viimsi mõis Eestimaa kindralkuberneri lauamõis.
1651. aastal doneeriti Eestimaa rüütelkonnale Nabala, Kuimetsa ja Kaiu mõis, mille tuludest peeti kuni võõrandamiseni ülal Maanõunike Kolleegiumi. 
Pärast Liivi- ja Eestimaa liitmist Vene riigiga anti mitmed valdused lauamõisatena kasutada ametiisikutele. Taebla oli Tallinna ülemkomandandi, Jaama Narva komandandi (kuni 1863) ja Sindi Pärnu komandandi (kuni 1835) lauamõis.
Saksamaa lennukite loend

Saksamaa lennukite loend loetleb Saksamaa lennukeid erinevatest ajaperioodidest. Sõjalennukid on loetletud ka Saksamaa sõjalennukite loendis. 
Siia nimekirja palume kanda lennuktüüpe ja nende variatsioone.
Saksamaa sõjalennukite loend

Saksamaa sõjalennukite loend loetleb Saksamaa sõjalennukeid erinevatest ajaperioodidest (sh Kolmas "Reich").
Siia nimekirja palume kanda sõjalennukitüüpe ja nende variatsioone.
Ülo Needo

Ülo Needo (sündinud 6. detsembril 1950) on eesti omavalitsustegelane.
1975. aastal lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi tööstus- ja tsiviilehituse erialal ehitusinsenerina.
Aastatel 1996–2017 oli ta Mooste vallavanem.
2011. aastast on ta Eesti Reformierakonna liige.
Peeter Peedomaa

Peeter Peedomaa (sündinud 1. detsembril 1962) on eesti ettevõtja.
Ta lõpetas 1978. aastal Hanikase 8-klassilise kooli ja 1982. aastal Võru Tööstustehnikumi puidutöötlemise eriala. Aastatel 1988–1992 õppis Tallinna Polütehnilises Instituudis.
1984. aastast töötas Põlva KEK-i liimpuidutsehhis laudsepana, 1986. aastast samas meistrina, 1988. aastast Põlva KEK-i puidutööstuse juhataja asetäitja, 1990. aastast liimpuidutsehhi juhataja. Aastatel 1992–2002 oli ta AS Liimpuit tegevdirektor.
2002. aastast on ta Põlvas tegutseva liimpuiduettevõtte Peetri Puit OÜ osanik ja juhatuse liige.
Vladislav Šamšin

Vladislav Pavlovitš Šamšin (vene keeles Владислав Павлович Шамшин; 30. mai 1937 Biisk, Altai krai – 27. juuni 2014) oli Jakuudi ANSV riigitegelane.
Ta oli aastatel 1989–1990 Jakuudi ANSV Ministrite Nõukogu esimees. Aastatel 1976–1991 oli ta NLKP Jakuudi Oblastikomitee liige ja 1989–1990 NLKP Jakuudi Oblastikomitee büroo liige.
Haridus- ja töökäik.
Šamšin lõpetas 1960. aastal Novosibirski Veetranspordi Inseneride Instituudi ja 1979. aastal NLKP Keskkomitee juures asuva Kõrgema Parteikooli.
Pärast instituudi lõpetamist suunati Šamšin 1960. aastal tööle Jakuutiasse – Žatais (Jakutski rajoonis) asuvasse laevaremonditehasesse. Ta töötas seal vanemmeistri, tsehhijuhataja ja peainsenerina, aastatel 1970–1974 direktorina.
Aastatel 1975–1980 oli ta NLKP Jakutski Linnakomitee teine sekretär, 1980–1983 Jakutski Linna TSN Täitevkomitee esimees ja 1986–1989 NLKP Jakuudi Oblastikomitee teine sekretär.
Valitsusjuht.
1989. aasta oktoobris andis NLKP Jakuudi Oblastikomitee büroo välja määruse, milles ta soovitas Jakuudi ANSV Ministrite Nõukogu esimehe ametikohale Vladislav Šamšini. Kolm päeva hiljem andis Jakuudi ANSV Ülemnõukogu presiidium välja määruse, millega määras Šamšini sellele ametikohale (vahetades välja sellel ametikohal 10 aastat töötanud Sergei Markini).
27. septembril 1990 võttis Jakuudi ANSV Ülemnõukogu vastu deklaratsiooni Jakuutia riiklikust suveräänsusest ning kuulutas autonoomse vabariigi ümberkujundamise Jakuudi-Sahha NSV-ks. 1990. aasta detsembris vabastas Jakuudi-Sahha NSV Ülemnõukogu Vladislav Šamšini ametist vastavalt tema enda avaldusele (tervislikel põhjustel). Jakuudi-Sahha NSV Ministrite Nõukogu esimeheks määrati jakuudi rahvusest Kliment Ivanov.
Vladislav Šamšin määrati 1991. aastal Jakutskis asuva uurimisinstituudi asedirektoriks ja 1992. aastal Sahha tööstusministri asetäitjaks.