tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kalevi-Liiva tee

Kalevi–Liiva tee (registrinumbriga 11264) on kõrvalmaantee Jõelähtme ja Kuusalu vallas. Tee on 0,7 km pikk.
Tee saab alguse Kaberla–Kaberneeme tee teisel kilomeetril Ruu ja Kaberla küla piiril ning lõpeb Kaberneeme külas Kalevi-Liiva fašismiohvrite mälestusmärgi juures.
Tee kulgeb läbi nimetatud külade.
Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 2 truupi. Bussipeatusi teele ei jää.
Tallinna komtuur

Tallinna komtuur (saksa keeles "Komtur von Reval") oli Mõõgavendade ordu ja Liivimaa ordu käsknik (komtuur), kes valitses Tallinna komtuurkonda.
Esimene komtuur on teada 1234. aastast, Mõõgavendade ordu ajast, kuid 1238. aastal tagastati Põhja-Eesti (Eestimaa hertsogkond) Taanile ja järgmine komtuur on teada alles 1348. aastast, kui Liivimaa ordu Põhja-Eesti valitsejaks sai. Viimane Tallinna komtuur pages aga 1558. aastal Liivimaalt.
Tallinna komtuur oli üks olulisemaid ordukäsknikke ja kuulus tavaliselt ordut valitsevasse kõrgeimasse nõukokku ehk Liivimaa ordumeistri siseringi. Mitmest Tallinna komtuuri ametis olnud orduvennast said hiljem ka Liivimaa ordumeistrid.
Tallinna komtuuri residents asus Toompeal Väikeses linnuses ning ülemvõimu Tallinna all-linna üle tal polnud, komtuur allus kogu ordule ja vastutas eestkätt Liivimaa ordumeistri ees. Küll aga valitses ta Toompea ning linnast väljapoole jääva maapiirkonna komtuurkonna üle. On ka teada, et vastlapidustuste ajal oli komtuur Tallinna raekojas pidev külaline, sest talle oli selleks puhuks sinna määratud eraldi istekoht.
Aeg-ajalt resideeris komtuur Ruila mõisas ja Keila mõisas, kus asusid olulisemad ordumõisad.
Valkla–Haapse tee

Valkla–Haapse tee (registrinumbriga 11265) on kõrvalmaantee Kuusalu vallas Valkla külas. Tee pikkus on 3,7 km.
Tee saab alguse Jõelähtme–Kemba tee kuueteistkümnendal kilomeetril ja lõpeb rannikul.
Tee ületab ühe silla (Valkla sild üle Valkla oja tee teisel kilomeetril) ja 3 truupi. Teele jääb 1 bussipeatus: Valkla hooldekodu.
Teega ristub teisel kilomeetril Kiiu–Kaberneeme teega.
Tee on pinnatud kruusatee. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on kuni Kiiu–Kaberneeme teeni 200–500 autot ööpäevas, edasi kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangud on Valkla küla tiheasustusega alal kuni Valkla sillani (70, 50, 30 km/h). Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Kiiu–Kaberneeme tee

Kiiu–Kaberneeme tee (registrinumbriga 11266) on kõrvalmaantee Jõelähtme ja Kuusalu vallas. Tee pikkus on 9,8 km.
Tee saab alguse Jõelähtme–Kemba tee kahekümne esimesel kilomeetril Kiiu alevikus ning lõpeb Kaberla–Kaberneeme tee kuuendal kilomeetril Kaberneeme külas.
Tee kulgeb läbi Valkla, Kullamäe, Haapse ja Kaberneeme küla ning Kiiu aleviku.
Tee ületab ühe silla (Räägu sild üle Valkla oja tee kuuendal kilomeetril) ja 6 truupi. Bussipeatusi teele ei jää.
Teega ristuvad viiendal kilomeetril Kuusalu–Valkla tee ja Valkla–Haapse tee.
Kuni Kuusalu–Valkla teeni on tee pinnatud kruusatee, edasi on tee mustkattega. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on 200–500 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Kuusalu–Valkla tee

Kuusalu–Valkla tee (registrinumbriga 11267) on kõrvalmaantee Kuusalu vallas. Tee pikkus on 8,8 km.
Tee saab alguse Jõelähtme–Kemba tee kahekümne kolmandal kilomeetril Kiiu aleviku, Allika küla ja Kuusalu küla piiril ning lõpeb Kiiu–Kaberneeme tee viiendal kilomeetril Valkla külas.
Tee kulgeb läbi Kuusalu, Allika, Mäepea, Põhja, Salmistu ja Valkla küla ning Kiiu aleviku.
Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 13 truupi. Bussipeatusi jääb teele üks: Salmistu.
Tee on kuni 5. kilomeetrini pinnatud kruusatee, edasi on tee mustkattega. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on 500–1000 autot ööpäevas. Kiiruspiirangud on alates 5. kilomeetrist kuni tee lõpuni (40 ja 60 km/h). Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Kolga–Pudisoo tee

Kolga–Pudisoo tee (registrinumbriga 11268) on kõrvalmaantee Kuusalu vallas. Tee pikkus on 7,4 km.
Tee saab alguse Jõelähtme–Kemba tee kolmekümne viiendal kilomeetril Kolga alevikus ning lõpeb Kuusalu–Leesi tee üheteistkümnendal kilomeetril Pudisoo külas.
Tee kulgeb läbi Uuri ja Pudisoo küla ning Kolga aleviku.
Tee ületab ühe silla (Kolga sild üle Kolga jõe tee kolmandal kilomeetril) ja 3 truupi. Bussipeatusi jääb teele üks: Kolga.
Teega ristub teisel kilomeetril Ulliallika–Kolga tee.
Tee algus on põlevkivituhkbetoonkattega. Ulliallika–Kolga teeristi piirkonnas on tee mustkattega. Edasi jätkub pinnatud kruusatee. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on 200-500 autot ööpäevas. Kiiruspiirangud on Kolga alevikus (70, 50, 30 km/h), Inga oja uhtoru piirkonnas (70, 50 km/h) ning Kuusalu–Leesi teeristi piirkonnas (70, 50 kjm/h). Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Hoidla

Hoidla on ehitis või hoone osa või ehitiste kompleks asjade tallel hoidmiseks.
Ajalooliselt on tuntumad hoidlad aidad ka viljasalved, arhiivid, laod, vedelkütusehoidlad.
Dirk Kuijt

Dirk Kuijt (rahvusvaheline nimekuju Kuyt, sündinud 22. juulil 1980 Katwijk aan Zees) on Hollandi endine jalgpallur, ründaja.
Klubikarjäär.
Kuijt alustas oma profikarjääri 1998. aastal klubis FC Utrecht, kust ta siirdus 2003. aastal Rotterdami Feyenoordi. Hooajal 2004–2005 oli ta Hollandi kõrgeimas jalgpalliliigas Eredivisies parim väravalööja 29 tabamusega. 2006. aastal valiti ta Hollandi aasta jalgpalluriks.
Aastatel 2006–2012 mängis ta Inglismaa kõrgliiga klubis Liverpool. 2007. aasta Meistrite Liiga finaalis Milani vastu lõi Kuijt värava, kuid Liverpool kaotas mängu 1:2. Küll aga võitis ta Liverpooliga 2012. aastal Football League Cupi karika. 
Aastatel 2012–2015 mängis Kuijt Türgi klubis Fenerbahçe, kellega tuli Türgi meistriks ning võitis karika ja superkarika.
2015. aastal suundus ta taas Feyenoordi. Hooaja 2016–2017 viimases mängus 14. mail Heracles Almelo vastu tegi Kuijt kübaratriki, aidates Feyenoordil 18-aastase vaheaja järel tulla Hollandi meistriks.
Sportlaskarjääri lõpetamisest teatas Kuijt 17. mail 2017.
Koondisekarjäär.
Hollandi rahvuskoondises debüteeris Kuijt 3. septembril 2004 mängus Liechtensteini vastu.
2008. aasta Euroopa meistrivõistluste teises alagrupimängus 13. juunil lõi ta värava mängus Prantsusmaaga.
2010. aasta maailmameistrivõistluste esimeses alagrupimängus 14. juunil lõi ta värava mängus Taaniga. 
Kuijti viimaseks suurturniiriks jäid 2014. aasta maailmameistrivõistlused, kus Holland võitis pronksmedali.
Ta esindas Hollandit koondises aastatel 2004–2014 kokku 104 mängus ja lõi 24 väravat.
Isiklikku.
Dirk Kuijt on 183 cm pikk ja kaalub 77 kg.
Ene-Reet Soovik

Ene-Reet Soovik (sündinud 27. veebruaril 1968 Tartus) on eesti kirjandusteadlane.
Ta töötab Tartu Ülikooli filosoofia ja semiootika instituudis toimetajana.
Haridus.
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli 1991. aastal inglise keele ja kirjanduse erialal kiitusega. Magistrikraadi inglise keele ja kirjanduse erialal sai ta samas 2001. aastal.
Seltsiline kuuluvus.
Ta on üliõpilasorganisatsiooni EYS Veljesto vilistlane.
Tunnustus.
2025 Tartu Ülikooli aumärk
Celebrian

Celebrían on tegelane J. R. R. Tolkieni loomingus.
Celebrían on haldjate Celeborni ja Galadrieli tütar. Ta on poolhaldjas Elrondi naine ja Arweni ema.
Hit 'Em Up

"Hit Em Up" on Ameerika Ühendriikide räppari Tupac Shakuri lugu. Lugu räpiti koos räppbändiga Outlawz. 
"Hit'Em Up" keskendub eelkõige Biggie Smallsi ja teiste tuntud räpparite või Tupac Shakuri vaenlaste solvamisele. 
Loos on solvatud selliseid räppareid nagu Mobb Deep, Biggie Smalls, Puff Daddy, Chino XL, Bad Boy, Lil Kim, Junior M.A.F.I.A. ja Lil Cease.
Kultuurisemiootika

Kultuurisemiootika on semiootika valdkond, mis vaatleb kultuuri kui semiootiliste süsteemide kogumit. Kultuurisemiootika kujunes välja 1970. aastail, suuresti Tartu-Moskva semiootikakoolkonna ja Juri Lotmani tööde tulemusel. Selle valdkonna tähtsaks alustekstiks on 1973. aastal ilmunud "Kultuurisemiootika teesid"
Juri Lotmani määratlus.
Juri Lotman määratles kultuurisemiootikat järgmiselt.
"Kultuurisemiootika on valdkond, mis uurib erineva ehitusega semiootiliste süsteemide vastastikust toimet, semiootilise ruumi sisemist ebaühtlust, kultuurilise ja semiootilise polüglotismi paratamatust. Selle distsipliini kujunemine muutis oluliselt traditsioonilisi kujutelmi semiootikast. Põhjalikult muutus ka arusaam teksti enda mõistest. Kui teksti varasemates määratlustes rõhutati teksti ühtset märgilist loomust, ta funktsioonide lahutamatut ühtsust mingis kultuurikontekstis või teksti teisi omadusi, siis mõeldi selle all kas eksplitsiitselt või implitsiitselt, et tekst on väljendumine mingis ühes keeles. Esimene mõra sellesse pealtnäha enesestmõistetavasse kujutlusse löödigi teksti mõiste käsitlemisel kultuurisemiootika aspektist. Nimelt avastati, et mingi antud teade, selleks et teda määratleda «tekstina», peab olema vähemalt kahekordselt kodeeritud. Nii näiteks «seadusena» defineeritav teade erineb kriminaalse juhtumi kirjeldusest sellega, et ta kuulub samaaegselt loomulikku ja juriidilisse keelde, moodustades esimeses erinevate tähendustega märkide ahela, teises aga ühtse tähendusega keerulise märgi."
Kultuurisemiootika õpetamine.
Kultuurisemiootikat õpetatakse Eestis semiootika ja kultuuriteooria õppekava raames Tartu Ülikooli semiootika osakonnas. Tartu Ülikoolis on kultuurisemiootika professoriks Peeter Torop.
Hugo Murre

Hugo Murre (kuni 1940 perekonnanimi Mollart; 23. mai 1924 Märjamaa – 25. mai 2011 Märjamaa) oli Eesti Draamateatri direktor. Ta juhtis teatrit 20 aastat. 
Pensionipõlve veetis ta Märjamaal.
Ebonyi osariik

Ebonyi osariik on 1. järgu haldusüksus (osariik) Nigeeria kaguosas. 
Ebonyi jaguneb 13 omavalitsusalaks: Abakaliki, Põhja-Afikpo, Lõuna-Afikpo, Ebonyi, Põhja-Ezza, Lõuna-Ezza, Ikwo, Ishielu, Ivo, Izzi, Ohaozara, Ohaukwu ja Onicha.
Osariik eraldati 1996. aastal Abia ja Enugu osariigist.
Osariigi peamine majandusharu on põllumajandus. Osariigis on suured soolalademed.
Kuusalu–Leesi tee

Kuusalu–Leesi tee (registrinumbriga 11270) on kõrvalmaantee Kuusalu vallas. Tee pikkus on 22,0 km.
Tee saab alguse Jõelähtme–Kemba tee kahekümne viiendal kilomeetril Kuusalu ja Kupu küla piiril ning lõpeb Leesi–Hara tee alguses Leesi külas.
Tee kulgeb läbi Kuusalu, Kupu Sõitme, Soorinna, Muuksi, Tsitre, Uuri, Pudisoo, Pedaspea, Hara, Kolga-Aabla, Kiiu-Aabla ja Leesi küla.
Tee ületab kaks silda (Loo sild üle Loo jõe tee viiendal kilomeetril, Pudisoo sild üle Pudisoo jõe tee üheteistkümnendal kilomeetril) ja 27 truupi. Bussipeatusi jääb teele kümme: Raja, Kalda, Loo, Muuksi, Tsitre, Pudisoo, Pedaspea, Kolga-Aabla, Mereranna, Kiiu-Aabla.
Teega ristub viiendal kilomeetril Kahala–Andineeme tee, üheteistkümnendal kilomeetril Kolga–Pudisoo tee, kolmeteistkümnendal kilomeetril Hara tee.
Kuni Kolga–Pudisoo teeni on tee põlevkivituhkbetoonkattega, edasi andmed puuduvad. Kuni Kolga–Pudisoo teeni on tee klass V, edasi andmed puuduvad. Kuni Kolga–Pudisoo teeni pole liiklussagedus teada, edasi on liiklussagedus 1000–3000 autot ööpäevas. Kiiruspiirangud on Loo silla piirkonnas (70 ja 50 km/h), Muuksi küla tiheasustusega alal (70 ja 50 km/h), Kolga–Pudisoo teeristi piirkonnas (70 ja 50 km/h). Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Hara tee

Hara tee (registrinumbriga 11271) on kõrvalmaantee Kuusalu vallas. Tee pikkus on 5,9 km.
Tee saab alguse Kuusalu–Leesi tee kolmeteistkümnendal kilomeetril Pudisoo külas ning lõpeb Leesi–Hara tee üheksandal kilomeetril Hara ja Virve küla piiril.
Tee kulgeb läbi Pudisoo, Pedaspea, Hara ja Virve küla.
Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 2 truupi. Bussipeatusi teele ei jää.
Tee on pinnatud kruusatee. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Royan

Royan on linn Prantsusmaal Charente-Maritime'i departemangus Biskaia lahe ääres, Royani kantoni halduskeskus.
Royan on populaarne kuurortlinn.
Eesti Skautide Ühing

Eesti Skautide Ühing (lühend ESÜ) on ainuke skautide organisatsioon Eestis. Ühing loodi 10. juunil 1995 Pärnu 
lähedal. 1996. aasta jaanuarist on ESÜ ainsa Eesti skautide organisatsioonina Skautide Maailmaorganisatsiooni liige.
ESÜ eesmärk on luua Eestis elavatele noortele mitmekülgne ning sobiv keskkond, mis julgustab end proovile panema, aitab üles leida oma tugevused ja kasvada aktiivseteks, hästi toimetulevateks ning sallivateks kogukonna liikmeteks.
Noorteprogramm.
ESÜ noorteprogramm lähtub järgnevatest põhiprintsiipidest:
Programm tugineb kolmel olulisel sammul: planeeri, teosta ja hinda. Väga oluline on analüüs, mis aitab noortel näha ja kinnistada uued teadmised ning oskused, mida võtta endaga järgmisele seiklusele kaasa. Programmi läbimisel on noortele abiks ja toeks skaudijuht, kelle peamine ülesanne on olla eeskujuks.
Programmi läbides on võimalik omandada kolme sorti märke:
Noorteprogrammist on võimalik osa saada kõigil noortel alates 6. eluaastast kuni 26. eluaastani. Edasi on võimalik jätkata vabatahtlikuna piiramatu ajaperioodi vältel.
Vanuserühmi on neli:
Edutused ja teenetemärgid.
Kõiki tublisid ja eeskujulikke skaute on võimalik ESÜ-s edutada. Edutamise otsustab ESÜ juhatus.
Hundude edutused:
Skautide edutused:
Skaudijuhile antavad edutused:
Samuti antakse välja erinevaid teenetemärke täiskasvanutele ja juhtidele.
Lisaks tunnustab ESÜ auliikmeid ning aasta skaudijuhti.
Anton Õunapuu

Anton Õunapuu VR II/3 (7. november 1887 Vändra – 2. aprill 1919 Pitalova, Petserimaa) oli eesti sporditegelane, kergejõustiklane, võimlemis- ja ujumisõpetaja, eesti skautluse rajaja. Kalevlaste Maleva kuulipildujate roodu pealik Vabadussõjas. 
Elulugu.
Anton Õunapuu sündis Vändras talupoja peres. 16-aastaseks saamiseni õppis ta Vändra koolis, kuid siis pidi isa surma pärast kooli pooleli jätma ning tööle minema. Aastal 1908 asus ta elama Tallinna, kus õppis edasi õhtukursustel.
Anton Õunapuu harrastas sporti ja oli spordiseltsi Kalev liige. Seltsi toel sai ta õppida Helsingi Võimlemisinstituudis. 1913. aastast töötas ta Eestis mitmes koolis võimlemisõpetajana. Hea maine sai Anton Õunapuu Tallinna Reaalkooli ja Tallinna Linna Poeglaste Kommertskooli võimlemisõpetajana, sest neis koolides lõi ta 1917. aastal skaudirühmad. Liikumine laienes ja varsti loodi Tallinna Skautide Malev.
Õunapuu valiti 1917. aasta kevadel Tallinna Linna Politseivalitsuse 5. jaoskonna miilitsakomissariks. Ta pani kokku paarisajast koolinoorest korra eest hoolitseva õppiva Noorsoo Roodu.
Eesti Vabadussõjas.
Vabadussõjas vabatahtlikult 20. detsembrist 1918 Kalevlaste Malevas, kus oli kuulipildujate roodu pealik. Ühtlasi ajalehe Vaba Maa kirjasaatja. Võttis osa lahingutest Punaarmee vastu Viru rindel ja Pihkva rindel. 
Sai esimest korda raskelt haavata 16. jaanuaril 1919 lahingus Virumaal, Järve küla juures ja viidi Tallinna ravile. Kuid läks enne täielikku paranemist rindele tagasi ja langes lahingus 2. aprillil 1919 Petserimaal Pitalova (Suur-Bereznjuki) küla juures.
Eesti skaudiliikumise rajaja maeti 9. aprillil 1919 oma sünnikoha Vändra vanale kalmistule. 
Mälestuse jäädvustamine.
26. mail 1940 avati tema langemise kohas üle kahe meetri kõrgune graniitsammas, mille püstitas Skautide Malev. Sama aasta lõpus, seoses kommunistide võimuletulekuga, Anton Õunapuu mälestussammas purustati.
17. mail 1936 istutati Vändra kiriku juurde Tallinna “Kalevi” poolt tema mälestuseks tamm. Olgugi et 1940. aastal prooviti tamme murda, kasvab see uhkelt tänaseni.
Eesti iseseisvumise taastamise ajal [kuupäev täpsustada] korrastasid skaudid tema sünnitalu asukoha Aluse külas, kus avati ka mälestuskivi, millele hiljem lisati infotahvel A. Õunapuu kohta.
Kõnnukajakas

Kõnnukajakas ("Larus relictus" või "Ichthyaetus relictus") on kajaklaste sugukonda kuuluv lind, kes pesitseb Kesk-Aasia soolajärvede ääres. 
Kõnnukajaka arvukust hinnatakse maksimaalselt 10 000 isendile.
Ta pesitseb Mongoolias ja Kasahstanis, 1 pesitsuskoht on teada Venemaal ja 1 Hiinas.
1971. aastani peeti kõnnukajakat karbuskajaka alamliigiks.
Tšetnikud

Tšetnikud olid Jugoslaavia territooriumil aastatel 1941–1946 Saksa ja Ungari okupatsioonivägede vastu tegutsenud ebaregulaararmee sõdurid.
Tegelesid diversioonide ja ebatraditsiooniliste sõjapidamisvahenditega (põletasid viljavarusid, lasid raudteid õhku, lõikasid telefoniliine läbi jne).
1942. aasta jaanuaris viis Ungari kindralstaap sisse eriti ranged julgeolekunõuded ning korraldas tšetnikute ja kommunistide tabamiseks suure haarangu. Toimumisajal valitsenud külma ilma tõttu hüüdnime "külmad päevad" saanud puhastusoperatsiooni käigus tabati ja hävitati veidi üle 4000 tšetniku ja kommunisti (enamuses serblased, kuid ka umbes 80 ungarlast, kes olid pea eranditult kommunistid). Kohati hukkus aga ka süütuid inimesi. Viimast laadi juhtumeid ei vaikitud maha, vaid riigipea Miklós Horthy isiklikult andis range käsu juhtunut uurida ja süüdlased vastutusele võtta.
Vincent Gallo

Vincent Gallo (sündinud 11. aprillil 1961 USA New Yorgi osariigis Buffalos) on USA näitleja ja filmirežissöör.
Gallo sündis pere keskmise lapsena. Mõlemad tema vanemad olid emigreerunud Sitsiiliast. Ise on Gallo selle kohta öelnud, et ainult tõelised itaallased on pärit Buffalost.
Kui Vincent Gallo oli 16-aastane, viskas isa ta kodunt välja, misjärel asus noormees elama New Yorki. Edasi rändas Gallo läbi suurema osa Euroopast ning pärast New Yorki naasmist hakkas tegelema maalikunstiga. 1981. aastal kirjutas ta muusika komöödiale "New York Beat Movie", hiljem harrastas mootorrattasõitu. 1980. aastate alguses oli ta ka breiktantsija, seejärel hakkas näitlejaks. Põhiliselt mängis Gallo väikese eelarvega "indie"-filmides, kuid tegi mõned rollid ka peavoolu filmides. Tuntuim neist on Martin Scorsese maffialugu "Goodfellas" ("Omad poisid", 1990). Maalimisega tegi Gallo lõpparve 1990. aastal, oma kunstnikukarjääri tipus. Ta on olnud Calvin Kleini modell.
1986. aastal Gallo tegi esimesed filmikatsetused lühifilmidega "If You Feel Froggy, Jump" ja "The Gunlover", mille ta ise produtseeris, lavastas, kirjutas ja ka mängis. Tema tippteoseks loetakse romantilist draamat "Buffalo 66", mis on autobiograafiliste sugemetega. Gallo kirjutas filmi stsenaariumi ja muusika ning lavastas filmi, samuti mängis ise peaosa. 2003. aastal kirjutas ja lavastas ta oma teise täispika mängufilmi.
Gallo on mänginud mitmes ansamblis: The Plastics, Pork, Bohack, Gray ja Bunny. Viimases oli ta koos oma sõbra, näitleja Lukas Haasiga. Praeguseks lagunenud ansambel andis plaadifirma Warp Records kaudu välja CD "When".
Star (jahiklass)

Star on kaheinimese ühtsusklassi kiiljaht, mis konstrueeriti aastal 1911
ning mis on olnud vaheaegadega olümpiatel aastast 1932.
Henri Laupmaa

Henri Laupmaa (sündinud 14. märtsil 1975) on eesti IT-ettevõtja. 
Ta on olnud Eestimaa Looduse Fondi nõukogu liige ja on Eesti Instituudi nõukogu liige.
Ta on õppinud Concordia Rahvusvahelises Ülikoolis rahvusvahelist ärijuhtimist (BA, 1997) ja Eesti Kunstiakadeemias graafilist disaini (lõpetamata). 
Henri Laupmaa on kuulunud ürituse "Teeme ära!" korraldusmeeskonda ja on osalenud TEDxTallinn korraldamises alates selle algusest 2009. aastal. Samuti on ta osalenud Creative Commonsi litsentside eestistamisel. Kuulus Vabariigi Presidendi mõttekoja liikmete sekka.
2012. aastal asutas Laupmaa koos Tiiu Sullakatko, Tanel Kärbi, Halina Mugame ja teistega Hooandja keskkonna.
Laupmaa osales Rahvakogu töörühmas IT-tiimi juhina.
Arendas aastatel 2010–2014 Community Toolsi tarkvara.
2015. aastal asutas ühisrahastusplatvormi Fundwise. Maksu- ja tolliameti andmetel oli osaühingul Fundwise 3. oktoobri 2023 seisuga ligi 33 000-eurone maksuvõlg, osaühingu kahjum oli 2022. aastal ligi 100 000 eurot.
Omastamissüüdistus.
3. oktoobril 2023 teatati, et Politsei- ja piirivalveamet kahtlustab Ukraina heaks annetusi kogunud Henri Laupmaad varade suures ulatuses omastamises. Tal oli probleeme ka võetud laenude tagasi maksmisega. 2025. aasta jaanuaris esitas Majandus- ja korruptsioonikuritegude ringkonnaprokuratuur talle süüdistuse suures ulatuses omastamises, sama aasta augustis mõisteti Harju maakohtus süüdi.
Rainer Nõlvak

Rainer Nõlvak (sündinud 28. septembril 1966) on eesti ettevõtja ja sportlane.
Ta on Microlinki asutaja ja esimene juhataja, Curonia Researchi nõukogu esimees ja Eestimaa Looduse Fondi nõukogu esimees. 
3. mail 2008 korraldati Nõlvaku ettevõtmisel üle-eestiline koristusaktsioon "Teeme ära 2008", mille käigus koristasid vähemalt 50 000 vabatahtlikku kõikjalt üle Eesti ligi 6000 tonni prügi.. Sellest kasvas peagi välja üleilme liikumine "Teeme ära! Maailmakoristus"
Ahti Heinla

Ahti Heinla (sündinud 2. mail 1972) on eesti programmeerija, ettevõtja ja investor. Üks Skype'i algatajaid ja kunagine Skype'i süsteemiarhitekt.
Haridus.
Ta lõpetas 1990. aastal Gustav Adolfi Gümnaasiumi.
Õppis Tartu Ülikoolis füüsikat aastatel 1990–1991.
Töö.
2013 ja 2014 osales NASA CC-s meeskonna Kuukulgur liidrina.
2014. aastal asutas koos Janus Friisiga ettevõtte Starship Technologies. Ta töötab seal tehnilise direktorina.
Äripäeva 2025. aasta rikaste edetabelis hinnati läbi tema osaluse ettevõttes Starship Technologies tema vara väärtuseks 171,1 miljonit eurot, millega ta paigutus edetabelis 28. kohale.
Ambient Sound Investments üks asutajatest ja omanikest.
Ühiskondlik tegevus.
Ahti Heinla oli üks 2008. aasta "Teeme ära!" talgupäeva suurürituse korraldajatest.
Leesi–Hara tee

Leesi–Hara tee (registrinumbriga 11272) on kõrvalmaantee Kuusalu vallas. Tee pikkus on 8,7 km.
Tee saab alguse Kuusalu–Leesi tee lõpus Leesi külas ning lõpeb Loksa–Hara tee lõpus Hara külas.
Tee kulgeb läbi Leesi, Virve, Tapurla ja Hara küla.
Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 4 truupi. Bussipeatusi teele ei jää.
Teega ristub üheksandal kilomeetril Hara tee.
Tee on pinnatud kruusatee. Tee klass on V. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Kahala–Andineeme tee

Kahala–Andineeme tee (registrinumbriga 11273) on kõrvalmaantee Kuusalu vallas. Tee pikkus on 3,5 km.
Tee saab alguse Jõelähtme–Kemba tee kahekümne kaheksandal kilomeetril Kahala külas ning lõpeb Kuusalu–Leesi tee viiendal kilomeetril Soorinna külas.
Tee kulgeb läbi Kahala, Sõitme ja Soorinna küla.
Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 2 truupi. Bussipeatusi teele ei jää.
Tee on pinnatud kruusatee. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Karli Luik

Karli Luik (sündinud 19. detsembril 1977 Tartus) on eesti arhitekt. 
Karli Luik on lõpetanud 1996. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja 2003. aastal Eesti Kunstiakadeemia arhitektuurimagistrina ning täiendanud ennast Kesk-Euroopa Ülikoolis Ungaris. 2014. aastast on ta Luik Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuri- ja linnaplaneerimise eriala doktorant.
2004. aastal asutas Karli Luik koos Maarja Kase ja Ralf Lõokesega arhitektuuribüroo Salto, kust lahkus 2014. 
2017. aastal rajas ta koos Johan Taliga arhitektuuribüroo Molumba.
Karli Luik on saanud auhindu rohkem kui poolesajal arhitektuurikonkursil.
Karli Luik on Eesti Arhitektide Liidu liige ning talle on antud 8. taseme arhitekti-eksperdi kutse.
Patria Pasi

Sisu Pasi on Soomes Oy Sisu Auto Ab toodetav amfiibne soomustransportöör.
Sõiduki nimes tähendab "Sisu" tootjat, aga "Pasi" on lühend sõnadest "panssari-sisu", mis soome keeles tähendab soomustatud sõidukit.
Kirjeldus.
Väliskujult ja ehituselt sarnaneb Sisu Pasi enamiku kolmeteljeliste lääne soomustransportööridega.
Sisu Pasi on 7,35 m pikk, 2,90 m lai ja 2,77 m kõrge. Ta kaalub 13,5 t. Tema meeskond on kaheliikmeline ja lisaks saab ta peale võtta kuni 16 reisijat.
Maanteel suudab Pasi arendada kiirust kuni 100 km/h, vees 10 km/h. See kehtib aga üksnes põhiversiooni kohta, sest kõik versioonid ei ole ujumisvõimelised. Pasi käiguvaru on 900 km.
Pasi võimsus on 240 hobujõudu ning võimsuse ja massi suhe on 17,5 hj/t.
Sisu Pasil on 6–12 mm paksune terasest soomus. Sõiduki põhi on maamiinikindel, esiaknad kuulikindlad ja varustatud kaitseluukidega. Sõidukil on sõltuv vedrustus, täielik kuuerattavedu ja võrdlemisi hea sõiduvõime maastikul. Ta suudab sõita kuni 60° tõusul. Siiski jääb masin läbivuselt alla 4-teljelistele BTR-seeria soomustransportööridele. Teiste sarnaste sõidukitega, näiteks TPz Fuchs ja BTR-80 võrreldes on tema sees rohkem ruumi.
Sisu Pasil ei ole standardrelvastust. Sõiduki katusel on pöördtorn, millesse võib paigutada kerge- või raskekuulipilduja või automaatsuurtüki. Külgedel ja taga on 8 BMP-tüüpi laskeava, mille kaudu reisijad, harilikult jalaväeüksus, saavad tulistada, ise soomuse taha varjununa. Sõidukit on lihtne juhtima õppida ja tal on korralik kiirus nii maanteel kui ka maastikul. Võrreldes teiste sarnaste sõidukitega, on Sisu Pasi sisemuses rohkem ruumi.
Probleemidena on avaldunud sildade konstruktsiooni nõrkus ning vastupidavuse kiire vähenemine lisakaalu ja raske maastikusõidu korral.
Versioonid.
Nendest peamistest versioonidest on valmistatud arvukalt alamversioone, näiteks sõjaväeüksuste teisaldamiseks, laatsareti jaoks, sidepidamiseks, õhutõrjerelvade kandmiseks, radari kandmiseks, juhtkonna jaoks, tulekahjude kustutamiseks ja tankidega võitlemiseks.
Versioonid XA-180 ja XA-185 on võimelised veekogusid ujudes läbima.
Ajalugu.
Sisu Pasi hakati tootma Soome kaitseväe jaoks. Peeti silmas sõiduki lihtsat kasutatavust, lihtsat põhistruktuuri ja väikseid hoolduskulusid. 1980 alustas Sisu Soome armeele transportööri XA-180 prototüübi väljatöötamist. Esimene lõplik versioon valmis 1983 ja samal aastal tunnistati Sisu Pasi konkursil kolme konkurendi seas võitjaks. 22. detsembril 1983 esitas Soome sõjavägi esimese tellimuse 50 Sisu Pasi soomukile, millest 9 reserveeriti ÜRO vägede jaoks. Seeriatootmist alustati 1984. Sõiduk osutus edukaks ja järgnesid uued tellimused. Kokku on toodetud üle 1200 Sisu Pasi soomuki. Selle tavaline välimus ja seadistus sarnaneb enamus soomustransportööridega. XA-180 ja XA-185 saab nii maismaal kui ka vees kasutada, ent XA-203 mitte.
Tänapäeval on Sisu Pasi rahuvalvemissioonidel populaarne oma mobiilsuse, rahumeelse välimuse ja hea kaitsevõime tõttu maamiinide, isevalmistatud lõhkekehade, mürsukildude ja väikesekaliibriliste relvade tule vastu. 
Sisu XA seeria järeltulija on Patria AMV.
Ussitatar

Ussitatar (harilik ussitatar, "Polygonum bistorta") on tatraliste sugukonda kuuluv mitmeaastane rohttaim. Seda on liigitatud ka perekondadesse "Persicaria" ja kirburohi ("Polygonum"). Ussitatart võib leida niisketelt muldadelt, näiteks niitudelt ja veekogude kallastelt. Eesti levila piirneb peamiselt lõuna- ja kaguosaga, mujal harva. 
Taimepreparaadid avaldavad kootavat, põletikuvastast ja haavu parandavat toimet.
Nimetuse "ussitatar" võttis kasutusele Juhan Kunder 1882. aastal. Rahvasuus on taim oma elupaikades, peamiselt Lõuna-Eestis, tuntud kui lambakeelehain, lambakeel, tulihein, ussihain, penikiil.
Botaaniline kirjeldus.
Ussitatar on kuni 80 cm (1m) kõrgune mitmeaastane rohttaim, mille risoomi iseloomustab madu (S-tähte) meenutav kuju. 
Vars on sirge, harunemata, sõlmine, karvadeta. 
Taime lehed on suured, piklikud, terava tipuga, kolmnurksed, rootsulised lihtlehed. Alumised (juurmised) lehed on järsult aheneva tiivulise lehelabaga. Ülemised (varrelehed) on alumistest lühemad ja ümbritsevad hõredalt vart. Alt on need heledad, sinakasrohelised, pealt aga tumerohelised. 
Õied koondunud tipmisesse, väga tihedasse ruljasse õisikusse; on mõlemasugulised, kahvaturoosad. 
Seemned valmivad juuli lõpul, õitseb juunist augustini.
Keemiline koostis.
Risoom sisaldab kuni 25% (peamiselt hüdrolüüsuvaid) parkaineid, gallushapet, suurel hulgal tärklist (kuni 26%), oksümetüül-antrakioone, C-vitamiini, kaltsiumoksalaate (kaltsiumisooli) ja karoteeni.
Droog.
Droogina kasutatakse sügisel korjatud, kõrvaljuurtest puhastatud ja umbes 10 cm pikkusteks tükkideks lõigatud juurikaid. Neid kuivatatakse temperatuuril 50-60 °C nii, et sisemus ei pruunistuks. Droog peab murdekohas jääma roosakaspruunikaks. Säilib 2 aastat. 
Maitse on kootav, mõne aja möödudes mõrkjas, lõhn praktiliselt puudub. 
Tarvitamine meditsiinis.
Põhitoimelt on ussitatar kootav ja põletikuvastane, seega leiab taim põhiliselt kasutust kõhulahtisuse ning soole- ja maolimaskestapõletiku korral. Välispidiselt suu limaskesta põletiku ravis. Soodustab ka verehüübimist. 
Risoomi keedust ning ekstrakti kasutatakse näiteks sapikivitõve ja seedetraktihaiguste raviks ning suu loputamiseks igemehaiguste (stomatiit, gingiviit) puhul.
Jämesoole katarr, verejooks.
Võtta 5 grammi pulbriks tambitud ussitatrajuuri ja 1 tl linaseemneid, valada peale 1 klaas vett ning keeta 10 minutit. Võtta sisse 1 supilusikatäis iga 2 tunni tagant.
Stomatiit, gingiviit.
Valada 1 spl ussitatrarisoomile 1 kl kuuma vett, keeta 5 minutit tasasel tulel ning seejärel kurnata. Loputada suud sooja keedusega.
Kõhulahtisus, maohaavand.
Valada keskmise suurusega ussitatrarisoomile 70% piiritust vahekorras 1:1, lasta kolm nädalat seista ning seejärel kurnata. Võtta 20–30 tilka 2-3 korda päevas enne sööki.
Hoiatused.
Suurtes annustes võib ärritada mao limaskesta ning põhjustada iiveldust. 
Levila.
Ussitatar kasvab paiguti, enamasti Kagu-Eestis, Eestis levila loodepiiril, üldlevila Euraasias. Kasvukohaks on niisked niidud ja võsastikud. Ussitatar sobib kiviktaimlasse sügava mullaga aladele, metsaaeda, lõikelilleks, lilleaeda, kaldaalale, niidu- ja pinnakattetaimeks ning turbaaeda.
Andrei Kurajev

Andrei Vjatšeslavovitš Kurajev (vene keeles Андрей Вячеславович Кураев; sündinud 15. veebruaril 1963 Moskvas) on vene teoloog, jutlustaja ja publitsist.
Ta on Vene Õigeusu Kiriku ülemdiakon ja Moskva Vaimuliku Akadeemia professor.
Elulugu.
Andrei elas lapsena mõne aasta Prahas, kus tema vanemad töötasid. Perekond oli täiesti ateistlik. Vanema klassi õpilasena andis Andrei välja ajalehte Ateist.
16-aastaselt astus ta Moskva Riikliku Ülikooli filosoofiateaduskonda.
Sügisel 1982 ta ristiti.
Aastal 1984 lõpetas ta ülikooli teadusliku ateismi ajaloo ja teooria kateedri juures. Ta astus NSVL TA Filosoofia Instituudi aspirantuuri, kuid see jäi pooleli. Aastal 1985 sai ta Moskva Vaimuliku Akadeemia sekretäriks. Seejärel astus ta ammuse soovi kohaselt Moskva vaimulikku seminari. Pärast 1986. aasta suurt tulekahju seminaris pidi ta töötama ehitusel. Seejärel võttis akadeemia rektor ta tööle.
1988. aastal lõpetas ta Moskva Vaimuliku Seminari. Samal aastal kutsuti ta dispuudile Kolomna Riiklikku Pedagoogilisse Seminari. Diskussiooni käigus tekkis Kurajevil konflikt saali kogunenud teadusliku ateismi õppejõududega ja üliõpilastega.
Kurajev õppis kaks aastat Bukaresti Teoloogiainstituudis. Sel ajal pühitseti ta diakoniks. Aastatel 1990–1993 töötas ta patriarh Aleksius II referendina.
1992. aastal lõpetas ta Moskva Vaimuliku Akadeemia. Aastal 1994 kaitses ta Filosoofia Instituudis filosoofiakandidaadi kraadi ning 1995 Moskva Vaimulikus Akadeemias teoloogiakandidaadi kraadi.
Aastatel 1993–1996 oli ta Püha Johannes Jumalasõnaõpetaja Venemaa Õigeusu Ülikooli filosoofia-teoloogiateaduskonna dekaan. Alates 1997. aastast on ta Püha Tihhoni Õigeusu Teoloogiainstituudi professor (professori kutse andis talle 1996 instituudi õpetatud nõukogu esildisel patriarh Aleksius II). Alates 2004. aasta sügissemestrist on tema põhitöökoht Moskva Vaimulik Akadeemia ja Seminar, kuid ta jätkab loengute pidamist ka praeguses Püha Tihhoni Humanitaarülikoolis, kus ta juhatab põhiteoloogia ja apologeetika kateedrit. Samuti on ta Moskva Riikliku Ülikooli religioonifilosoofia ja religiooniteaduse kateedri vanemteadur.
Ta on Venemaa Föderatsiooni Riigiduuma ühiskondlike organisatsioonide ja religioossete ühenduste komitee südametunnistusevabaduse probleemide ekspert-konsultatsiooninõukogu liige.
Sinodi otsusega 12. märtsist 2002 arvati ta kogumiku "Bogoslovskije Trudõ" toimetuse kolleegiumi. Sinodi otsusega 24. detsembrist 2004 arvati ta Sinodaalsesse Teoloogilisse Komisjoni.
2007. aasta lõpu seisuga on ta Troparjovo Peaingel Miikaeli kiriku diakon.
5. aprillil 2009 ülendas Moskva patriarh Kirill ta ülemdiakoniks.
Andrei Kurajev jutlustab noortele rokkmuusika kontsertidel. Ta tegi seda patriarh Aleksius II õnnistusel (patriarhi eluajal).
Tunnustus.
15. veebruaril 2003 autasustas patriarh Aleksius teda vaga Radoneži Sergi 3. järgu ordeniga.
Ta on saanud Aleksius II tänukirja misjonäritegevuse eest.
Mitmesugust.
31. mail 2009 esines Andrei Kurajev Tallinnas Vene Kultuurikeskuses avaliku loenguga "Usutunnistus" ("Символ веры").
Lameusside loend

"Siin on loetletud lameusse. 
Selles nimekirjas on lameusside liigid ja teised taksonid. Muud zooloogia mõisted on loetletud loendites zooloogia mõisteid ja anatoomia mõisteid. Kogu bioloogias käibel olevad mõisted on loetletud loendis Bioloogia mõisteid.
Kui taksonil on eestikeelne nimetus, siis see on paigutatud loendisse vastavalt oma kohale tähestikus. Taksoninimetuse järel on sulgudes ladinakeelne nimetus kursiivis. Edasi tulevad lühiandmed sugukondliku kuuluvuse (sgk) ja levila kohta, samuti leviku kohta Eestis:
The Black Cat (film 1934)

"The Black Cat" on 1934. aasta USA õudusfilm.
Hirvli–Vahastu tee

Hirvli–Vahastu tee (registrinumbriga 11275) on kõrvalmaantee Kuusalu vallas. Tee pikkus on 5,4 km.
Tee algus on Kahala tee ja Kursi-Raudoja tee ristmikult Kursi ja Hirvli küla piiril ning lõpeb Tallinna–Narva maantee 50. kilomeetril Vahastu külas.
Tee kulgeb läbi Kursi, Hirvli, Sigula, Kahala ja Vahastu küla.
Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga ühe truubi. Bussipeatusi teele ei jää.
Teega ristub viiendal kilomeetril üks Vahastu liiklussõlme ühendusteid.
Tee on tolmuvaba, pinnatud kruusatee, Vahastu liiklussõlmes asfaltkattega. Tee klass on V. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. 
Tee kogu pikkuses on kiiruspiirang 60 km/h. Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Vahastu–Mustametsa tee

Vahastu–Mustametsa tee (registrinumbriga 11276) on kõrvalmaantee Kuusalu vallas. Tee pikkus on 1,9 km.
Tee saab alguse Tallinna–Narva maantee 50. kilomeetril Vahastu külas ning lõpeb Jõelähtme–Kemba tee 34. kilomeetril Mustametsa külas.
Tee kulgeb läbi Vahastu, Kahala ja Mustametsa küla.
Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga kaht truupi. Bussipeatusi teele ei jää.
Teega ristub esimesel kilomeetril üks Vahastu liiklussõlme ühendusteid.
Tee on kruusatee, Vahastu liiklussõlmes asfaltkattega. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Loksa–Viinistu tee

Loksa–Viinistu tee (registrinumbriga 11280) on kõrvalmaantee Loksa linnas ja Kuusalu vallas. Tee pikkus on 9,7 km.
Tee saab alguse Liiapeksi–Loksa maantee lõpus Loksa linnas ning lõpeb Viinistu–Pärispea tee alguses Viinistu külas.
Tee kulgeb läbi Loksa linna ning Loksa, Kasispea, Turbuneeme ja Viinistu küla.
Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 14 truupi. Teele jääb 5 bussipeatust: Ravikeskus, Kasispea, Ahju, Turbuneeme, Viinistu.
Teega ristub alguses Loksa–Pärispea tee ja neljandal kilomeetril Kasispea–Ilumäe tee.
Tee on Loksa linnas asfaltkattega, edasi kuni 7. kilomeetrini põlevkivituhkbetoonkattega ja edasi on tee mustkattega. Tee on Loksa linnas tänavaklassist, edasi on tee klass V. Liiklussagedus teel on 200–500 autot ööpäevas. Kiiruspiirangud on Loksa linnas ja Viinistu külas (50 km/h). Teevalgustust esineb ainult teele jäävate külade piires.
Loksa–Viinistu teed kasutatakse palju tervisespordiks.
Kotka–Valgejõe tee

Kotka–Valgejõe tee (registrinumbriga 11281) on kõrvalmaantee Kuusalu vallas. Tee pikkus on 9,6 km.
Tee saab alguse Liiapeksi–Loksa maantee üheteistkümnendal kilomeetril Kolgaküla külas ning lõpeb Valgejõe tee kolmandal kilomeetril Valgejõe külas.
Tee kulgeb läbi Kolgaküla, Kõnnu, Parksi, Nõmmeveski, Vanaküla ja Valgejõe küla.
Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 7 truupi. Bussipeatusi teele ei jää.
Tee on täies ulatuses pinnatud kruusatee. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Kemba–Kolgaküla tee

Kemba–Kolgaküla tee (registrinumbriga 11282) on kõrvalmaantee Kuusalu vallas. Tee pikkus on 8,1 km.
Tee saab alguse Jõelähtme–Kemba tee neljakümne esimesel kilomeetril Kemba külas ning lõpeb Liiapeksi–Loksa maantee kaheksandal kilomeetril Kolgaküla külas.
Tee kulgeb läbi Kemba, Kõnnu, Kalme, Murksi ja Kolgaküla küla.
Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 9 truupi. Bussipeatusi teele ei jää.
Esimene 0,5 kilomeetrit teed on asfaltkattega, edasi kuni 4,5. kilomeetrini on tee mustkattega, järgneb kruusatee, mis tee lõpus on pinnatud. Tee klass on V. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Loksa–Hara tee

Loksa–Hara tee (registrinumbriga 11283) on kõrvalmaantee Loksa linnas ja Kuusalu vallas. Tee pikkus on 7,9 km.
Tee saab alguse Liiapeksi–Loksa maantee kuueteistkümnendal kilomeetril Loksa linnas ning lõpeb Leesi–Hara tee lõpus Hara külas. Tee kulgeb läbi eelnimetatud asulate.
Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 12 truupi. Teele jääb 6 bussipeatust: Loksa-Nõmme, Külaotsa, Lohja, Hara, Eindri, Hara side.
Teega ristub teisel kilomeetril Mere tee.
Tee on mustkattega. Loksa linnas on tee tänavaklassist, edasi on tee klassita. Liiklussagedus teel on 200-500 autot ööpäevas. Kiiruspiirangud on Loksa linnas (50 ja 70 km/h). Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Mere tee

Mere tee (registrinumbriga 11284) oli kõrvalmaantee Loksa linnas. Tee pikkus oli 1,3 km.
Tee sai alguse Loksa–Hara tee teisel kilomeetril.
Tee ületas üht truupi.
Tee oli mustkattega. Tee oli tänavaklassist. Liiklussagedus teel oli kuni 200 autot ööpäevas. Teel oli kiiruspiirang 50 km/h.
Endise riigitee ulatuses on tee liikluspind (aadressiobjekt).
Loksa–Pärispea tee

Loksa–Pärispea tee (registrinumbriga 11285) on kõrvalmaantee Loksa linnas ja Kuusalu vallas. Tee pikkus on 10,5 km.
Tee saab alguse Liiapeksi–Loksa maantee lõpus Loksa linnas ja lõpeb Pärispea külas.
Tee kulgeb läbi Loksa linna ning Suurpea ja Pärispea külade.
Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 15 truupi. Teele jääb 8 bussipeatust: Loksa bussijaam, Laevaremondi tehas, Tooma rahva, Mäe, Suurpea, Kõrve, Viinistu tee ja Pärispea.
Teega ristub alguses Loksa–Viinistu tee ja kümnendal kilomeetril Viinistu–Pärispea tee.
Tee on mustkattega. Loksa linnas on tee tänavaklassist, edasi on tee klassita. Loksa linnas on liiklussagedus 500–1000 autot ööpäevas, edasi on liiklussagedus 200–500 autot ööpäevas. Loksa linnas on kiiruspiirangud (50 ja 70 km/h). Tee on väga kurviderohke ja teevalgustus on vaid mõne bussipeatuse juures. Tee läbimiseks tuleb aega varuda, sest talviti on asfaldil jääd ja suviti liigub teel palju tervisesportlasi.
Tioolid

Tioolid ehk merkaptaanid on orgaanilised ühendid, mille iseloomulik funktsionaalrühm (tioolrühm, varem ka sulfhüdrüülrühm) koosneb ühest vesiniku ja ühest väävli aatomist.
Tioolid on tugeva iseloomuliku lõhnaga mürgised vees lahustumatud ühendid. Nad on nõrgalt happelised ja moodustavad metallidega reageerides soolasid (tiolaate ehk merkaptiide).
Lihtsaim tiool on metaantiool (CH3SH), lenduv ja spetsiifilise ebameeldiva lõhnaga aine. Lõhna järgi on ta avastatav juba siis, kui tema kontsentratsioon õhus on 2×10−9 g/m³. Seetõttu lisatakse metaantiooli näiteks kütte- ja majapidamisgaasidele, et lihtsustada gaasilekke avastamist. Seda hakati tegema pärast 18. märtsil 1937 Texases toimunud New Londoni kooliplahvatust, kus hukkus vähemalt 295 õpilast ja koolitöötajat ning mis on USA kõigi aegade suurima ohvrite arvuga õnnetus, mis koolis toimunud.
Tioolid on vesiniksideme abil üsna nõrgalt seotud nii vee molekulidega kui omavahel. Sellepärast on neil madalam keemispunkt ning nad on vähem lahustuvad kui samasuguse molekulmassiga alkoholid. Tioolid ja tioeetrid on sarnase keemispunkti ja sarnaste lahustuvuse omadustega.
Aisai

Aisai on linn Jaapanis Aichi prefektuuris Honshū saarel. Piirneb läänes Mie prefektuuriga.
Linn moodustati 1. aprillil 2005 Saya, Tatsuta, Hachikai ja Saori omavalitsustest.
Tsushima (täpsustus)

Tsushima on mitme koha nimi:
Slovjansk

Slovjansk on linn Ukrainas Donetski oblastis, Slovjanski rajooni keskus. Linn asub umbes 20 km kaugusel Kramatorskist ja Kramatorski sõjalennuväljast ning 96 km kaugusel Donetskist põhjas.
Linn rajati 1676. aastal Tori kindluse juurde. Oma praeguse nime sai linn 18. sajandi lõpul. 20. sajandi alguses kujunes linn masinatööstuse keskuseks.
21. oktoobril 2014 andis Donetski oblasti kuberner Oleksandr Kihtenko korralduse viia osa oblasti valitsusasutustest Mariupolist üle Kramatorskisse ja Slovjanskisse.
Majandus.
Linna läheduses asuvad mitmed soolajärved ja kivisoola leiukohad. Soola tootmine kujunes peamiseks tootmisharuks 16. sajandil. Slovjanskis toodetakse kõrgekvaliteedilist soola Ekstra, mille NaCl sisaldus on 95,4% ning linn on Ida-Euroopa üks suuremaid soolatootjaid.
Tänapäeval on linna olulisim tööstusharu masinatööstus.
Slovjanski piiramine.
2014. aasta 12. aprillil vallutasid eraldusmärkideta sõjaväevormides, kuulikindlates vestides ja Kalašnikovi automaatidega relvastatud maskides mehed Slovjanski linnavalitsuse, miilitsajaoskonna ja julgeolekuteenistuse hooned. Relvastatud üksusi juhtis GRU polkovnik Igor Strelkov.
19. aprillil korraldasid linnas võimu haaranud separatistid pogrommi linnas elavate mustlaste vastu.
25. aprillil vangistati väidetavalt Donetski rahvavabariiki kuuluva Slovjanski piiril mitu inimest, teiste seas 8 OSCE vaatlejat, 5 Ukraina sõjaväelast ja bussijuht. Üks Rootsist pärit vangistatud OSCE vaatleja vabastati 27. aprillil tervislikel põhjustel. Ülejäänud vaatlejad ja nende ukrainlastest saatjad vabastati 3. mail.
2. mai hommikul kell 4.30 alanud rünnaku käigus tulistati maa-õhk-rakettidega alla 2 Mi-24 ründehelikopterit, kolmas kopter sai tabamusi käsitulirelvadest, hukkus kaks pilooti. Hukkunuid oli ka separatistidest mässajate ja tsiviilelanike seas. 5. mai valitsusvägede rünnaku käigus tulistati alla kolmas valitsusvägede ründehelikopter Mi-24, mis kukkus jõkke, meeskond pääses eluga.
5. juulil 2014 vabastasid Ukraina relvajõud ja Rahvuskaart linna mässulistest.
Harilik käokann

Käokann ("Lychnis flos-cuculi") on nelgiliste sugukonda ja tulinelgi perekonda kuuluv taimeliik.
Käokann eelistab kasvada niisketel muldadel, milleks võivad olla tavaliselt veekogude kaldad, puisniidud jt.
Eestis sage.
Kirjeldus.
Käokanni varrelehed on kitsassüstjad, varre alumised lehed moodustavad kodariku, ja need on piklikmunajad. Käokanni kõik 5 kroonlehte on lõhestunud neljaks hõlmaks, mistõttu õis näib "rääbakana". Õie keskosas on lisakroon. 
Taime maapealse varre kõrgus on 30–80(90) cm. Õitseaeg juunist juulini (harva ka kuni augustini).
Loots

Loots, ka sadamaloots (ingl.k. "pilot; harbour pilot") on kohalikku veeala hästi tundev sertifitseeritud laevajuht, kes annab laeva pardal selle kaptenile nõu juhtimaks alust ohtlikus navigatsioonipiirkonnas. Lootsimine on laevajuhtimisteenuse osutamine navigeerimaks faarvaatrites, sisenemaks sadamatesse ja väljumaks sadamatest.Lootsiteenust osutavad sadamates tavapäraselt riigile kuuluvad ettevõtted. 
Loots on elukutse ja ametinimetus. Lootsiks võib saada haritud ja kogenud meremees, kellel on laevakapteni kutse ning kes on sooritanud vajalikud erialaeksamid, mis on vajalikud selleks, et juhtida laevu ohutult reidilt sadamasse ja sadamast merele.
Töö eripära seisneb selles, et töötatakse pikkade, tavaliselt 24- või 48-tunniste vahetuste kaupa sama sadama reidil või lootsijaamas. Vahelduvad aga laevad, need on erineva pikkuse, lasti ja käiguomadustega.
Kasispea–Ilumäe tee

Kasispea–Ilumäe tee (registrinumbriga 11286) on kõrvalmaantee Kuusalu ja Haljala valdades. Tee pikkus on 8,1 km.
Tee saab alguse Loksa–Viinistu tee neljandal kilomeetril Kasispea külas (Kuusalu vald) ja lõpeb Palmse–Vatku tee kümnendal kilomeetril Vatku külas (Haljala vald).
Tee kulgeb läbi Kasispea, Vihasoo ja Vatku külade.
Tee ületab ühe silla (Vihasoo sild üle Loobu jõe tee kuuendal kilomeetril) ja 14 truupi. Bussipeatusi teele ei jää.
Teega ristub seitsmendal kilomeetril Võsu–Kotka tee.
Tee esimesed 2,3 kilomeetrit on pinnatud kruusatee, edasi kuni 5. kilomeetrini on kruusatee, tee lõpuosa on mustkattega. Tee on klassita. Kuni Võsu–Kotka teeni on liiklussagedus kuni 200 autot ööpäevas, edasi on liiklussagedus 200–500 autot ööpäevas. Kiiruspiirangud on teel alates 5. kilomeetrist (50 ja 70 km/h). Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Viinistu–Pärispea tee

Viinistu–Pärispea tee (registrinumbriga 11287) on kõrvalmaantee Kuusalu vallas. Tee pikkus on 3,3 km.
Tee saab alguse Loksa–Viinistu tee lõpus Viinistu külas ning lõpeb Loksa–Pärispea tee kümnendal kilomeetril Pärispea külas.
Tee kulgeb läbi eelnimetatud külade.
Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 1 truubi. Bussipeatusi teele ei jää, aga Pärispea külas, kus tee ristub Loksa–Pärispea teega, asub Viinistu tee bussipeatus.
Tee on kõvakattega, tee on klassita. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangud on Viinistu küla tiheasustusega alal (50 km/h). Teevalgustus puudub. Loksa–Viinistu teed ületavad mitmed suurulukite rajad.
Ulliallika–Kolga tee

Ulliallika–Kolga tee (registrinumbriga 11288) on kõrvalmaantee Kuusalu vallas Kolga alevikus. Tee pikkus on 2,1 km.
Tee saab alguse Liiapeksi–Loksa maantee neljandal kilomeetril Ulliallika bussipeatuse juures ning lõpeb Kolga–Pudisoo tee teisel kilomeetril.
Tee ei ületa ühtegi silda ega truupi. Bussipeatusi teele ei jää.
Tee on asfaltkattega. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on 500–1000 autot ööpäevas. Kiiruspiirangud on Kolga aleviku tiheasustusega alal (50 ja 70 km/h). Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Harilik maavits

Harilik maavits ("Solanum dulcamara") on maavitsaliste sugukonda maavitsa perekonda kuuluv mitmeaastane poolpõõsas.
Rahvapärased nimetused: jooksvapuu, kuisavits, viinapuu, soolikarohi.
Kirjeldus.
Hariliku maavitsa oksad on kuni 3 meetrit pikad.
Taime lehed on piklikmunajad, ülemised sageli odajad kuni südajad. Maavitsa vars on maapinna lähedal puitunud. Taime maapealse varre kõrgus on 30–300 cm.
Õite ülesehitus sarnaneb hariliku kartuli õite omaga, õied on lillad (rippuvates ebasarikates) ja kroonlehed on longus. Õitseaeg juunist juulini. Vili on piklik punane mari. 
Levila ja kasvukoht.
Kasvab Euroopas, Aasias ja Põhja-Ameerikas soistes metsades (ka lodumetsades) ja kaldavõsastikes . Maavitsa võib leida ka veekogudeäärsetest võsastikest, soodest ja lodudest. 
Eestis tavaline.
Kasutamine.
Alates 16. sajandist on harilikku maavitsa kasutatud ravimtaimena, tema roheliste kuivatatud vartega raviti kuni 20. sajandini bronhiiti ja astmat.
Mürgisus.
Marjad sisaldavad mürgiseid alkaloide soladultsiini, tomatidenooli ja solasodiini. Ka oksad ja lehed sisaldavad neid alkaloide.
Mürgistusnähud ja esmaabi.
Mürgistusnähtudena esinevad iiveldus, oksendamine, valulik kõhulahtisus, kiire pulss ja hingamishäired, peapööritus, palavik, rasketel juhtudel krambid ja kõnehäired. Suurem osa mürgist väljub oksendamisel. Esmaabiks anda sütt.
Stella Pahapill

Stella Pahapill (sündinud Stella Kiivet; aastatel 12. november 1920 Tallinn – 18. september 2007 Toronto) oli eesti klaveriõppejõud.
Ta lõpetas 1940. aastal Tallinna Prantsuse Lütseumi.
Stella Pahapillile kuulus osa Rõngu Lossimäe pargist ja Rõngu linnuse alune maa. Tema surma järel kinkis ta abikaasa Johannes Pahapill vastavalt kadunu soovile selle valduse Rõngu vallale. Tänutäheks avas vald 2009. aastal Lossimäel Stella Pahapillile mälestuskivi.
Vesimünt

Vesimünt ("Mentha aquatica") on huulõieliste sugukonna mündi perekonda kuuluv mitmeaastaste kahekojaliste rohttaimede liik. 
Morfoloogia.
Vars 20–70 cm kõrge, püstine või tõusev, enamasti harunenud, karvastunud, sageli punakas. Lehed munajad, ebareeglipäraselt saagja servaga, karvased. Õisik lühike, õied punakasroosad või helelillad.
Levila.
Tema levila hõlmab Euroopa (välja arvatud polaaralad), samuti kasvab teda Aafrika loodeosas ja Aasia edelaosas. 
Eestis paiguti.
Kasvukoht.
Vesimünt on helofüüt, ehk ta kasvab veekogude kaldavees, mõnikord ka kallastel. 
Kasvatamine.
Kultuurtaimena kasvatatakse vesimündi käharalehist teisendit "Mentha aquatica" var. "crispa", mis sisaldab rohkem eeterlikke õlisid.
Kasutamine.
Vesimünt on suurepärane pärismaine teetaim.
Antwerpeni raekoda

Antwerpeni raekoda asub Antwerpeni Grote Markti väljaku ääres.
See valmis renessanss-stiilis 1561 ja 1565 vahel arhitekt Cornelis Floris de Vriendti projekti järgi.
Hispaanlased põletasid selle 1576. aastal maha, kuid 1579 hoone taastati.
Raekoda kasutatakse siiani linnavalitsuse hoonena.