tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Miklós Horthy

"Vitéz" Miklós Horthy de Nagybánya, (18. juuni 1868 Kenderes – 9. veebruar 1957 Estoril) oli Ungari riigihoidja 1. märtsist 1920 kuni 15. oktoobrini 1944.
Horthy sündis kalvinistlikus aadliperes.
Noorena reisis Horthy palju. Ta teenis Austria-Ungari diplomaadina Türgis ja teistes riikides. 1908–1914 oli ta Austria-Ungari keisri Franz Joseph I adjutant.
Esimese maailmasõja ajal oli ta Austria-Ungari laevastiku kapten ja hiljem admiral. Ta võitis mitu korda merelahingus Itaalia laevastikku ja Otranto juures sai ta haavata. Horthy suhteliselt eduka tegevuse tõttu nimetas Franz Josephi surma järel temalt trooni pärinud Karl I ta 27. veebruaril 1918 Austria-Ungari laevastiku ülemjuhatajaks. 31. oktoobril kapituleerus Horthy Karli käsu kohaselt Sloveenide, Horvaatide ja Serblaste Riigile.
Sõja tagajärjel muutus Ungari merepiirita maaks. Horthy teeneid ei vajatud enam ja ta läks erru. Ta asus elama perekonna valdustesse Kenderesis.
21. märtsil 1919 korraldasid kommunistid riigipöörde ja kuulutasid välja Ungari Nõukogude Vabariigi. 30. mail 1919 moodustas Gyula Károlyi Szegedis kontrrevolutsioonilise valitsuse ja kutsus Horthy sinna sõjaministriks. Horthy nõustus, kuid Antandi korraldusel reformis Károlyi valitsust nii, et Horthy sellest välja jäi. Siiski säilitas Horthy kontrolli armee üle.
6. augustil hõivasid Prantsusmaa toetatud Rumeenia väed Budapesti ja kukutasid nõukogude vabariigi. Selle valitsus põgenes välismaale, peamiselt Nõukogude Venemaale. Kommunistide punane terror asendus valge terroriga, mis Ungaris nii ulatuse kui julmuse poolest ületas märgatavalt punase terrori. Hiljem, oma memuaarides, keeldus Horthy seda kahetsemast ja vabandamast, väites, et see oli vajalik, hoidmaks ära kommunistide võimuletulek Ungaris. 16. novembril andis Rumeenia armee võimu Budapestis Horthyle üle ja lahkus 25. veebruaril 1920 Ungarist.
1. märtsil 1920 kuulutas Ungari Rahvuskogu välja Ungari Kuningriigi, kuid ei kutsunud kukutatud Karli tagasi. Selle asemel valis ta Horthy regendiks. Katoliikliku riigi kuningaks ei saadud teda kui kalvinisti valida. Järgmised 24 aastat oli Ungari kuningata kuningriik, mida valitses admiral merepiirita riigis.
Endine kuningas Karl (Károly IV) ülendas Horthy Szegedi ja Otranto hertsogiks. Horthy ei võtnud tiitlit vastu.
Horthy oli abielus Magdolna Purgly de Jószáshelyga. Neil oli kaks poega, Miklós juunior ja István ning tütred Magda ja Paula. Ainult noorem poeg elas oma isa üle. Vanem poeg oli hävituslendur, kes hukkus Teises maailmasõjas idarindel lennuõnnetuses maandumisel.
10. september 1941 pidi ta koos Adolf Hitleriga külastama Tallinna, kuid see jäi erinevatel põhjustel ära (nt. arst keelas Hortyl lendamise ära). 
Alates 1945. aastast elas Miklós Horthy eksiilis Portugalis.
1063

1063. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 1010. aastad 1020. aastad 1030. aastad 1040. aastad 1050. aastad - 1060. aastad - 1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad 1110. aastad 
Aastad: 1058 1059 1060 1061 1062 - 1063 - 1064 1065 1066 1067 1068
1062

1062. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 1010. aastad 1020. aastad 1030. aastad 1040. aastad 1050. aastad - 1060. aastad - 1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad 1110. aastad 
Aastad: 1057 1058 1059 1060 1061 - 1062 - 1063 1064 1065 1066 1067
1061

1061. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 1010. aastad 1020. aastad 1030. aastad 1040. aastad 1050. aastad - 1060. aastad - 1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad 1110. aastad 
Aastad: 1056 1057 1058 1059 1060 - 1061 - 1062 1063 1064 1065 1066
1060

1060. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 1010. aastad 1020. aastad 1030. aastad 1040. aastad 1050. aastad - 1060. aastad - 1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad 1110. aastad 
Aastad: 1055 1056 1057 1058 1059 - 1060 - 1061 1062 1063 1064 1065
Nazran

Nazran on linn Inguššias Venemaal. 
Linnaõigused sai 1967. aastal. 1991–2002 oli Nazran Inguššia pealinn. Siis viidi pealinn üle 4 km kaugusele Magassi.
Elanikkond.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli elanikest ingušše 92 175 (98,8%). Suuremad vähemusrahvad olid tšetšeenid 385 (0,4%) ja venelased 189 (0,2%).
Tenno Sooster

Tenno Sooster (kodanikunimega Tennopent Sooster; sündinud 28. detsembril 1957 Moskvas) on eesti-juudi päritolu graafik, maalikunstnik ja animaator.
Ta on kunstnik Ülo Soosteri poeg. 
Detsembrist 1990 elab Tenno Sooster Iisraelis. Eestis kuulub talle Pendi talu Hiiumaal, mis on tema isa sünnikodu.
Ilmi Laur-Paist

Ilmi Laur-Paist (sündinud 28. novembril 1980 Jõhvis) on eesti graafik ja kunstiõpetaja.
2003. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogikaülikooli kunstiõpetaja erialal bakalaureuseõppes. Aastatel 2003–2004 õppis Rootsis Alsta Folkhogskolas kujutavat kunsti. 2005. aastal astus Eesti Kunstiakadeemia graafilise disaini magistriõppesse ning 2022. aastal kaitses seal (EKA-TLÜ ühisõppekava) magistritöö "Vabariiklike kunstiolümpiaadide 2018–2021 teooriatööde analüüs" ja sai kunstihariduse magistri kraadi.
Ta on alates 2018. aastast Tallinna 21. Kooli kunstiõpetaja. 2021. aastal tunnistati ta Tallinna jaanuarikuu parimaks klassijuhatajaks ja 2022. aastal Tallinna parimaks põhikooli aineõpetajaks. Alates 2004. aastast on ta olnud ka Sally Stuudio kunstiõpetaja.
Ta kuulub Kunstihariduse Ühingusse ja on alates 2018. aastast selle juhatuse liige. Alates 2019. aastast on ta ka Õpetajate Ühenduste Koostöökoja juhatuse liige.
Otto Strandman (skulptor)

Otto Valdemar Strandman (26. detsember 1871 Göteborg – 26. juuli 1960 Stockholm) oli Rootsi skulptor. 
Tema valmistatud oli Gustav II Adolfi monument, mis seisis Tartu Ülikooli peahoone taga aastatel 1928–1950.
Lions-klubi

Lions Club International on maailma suurim heategevusorganisatsioon, millel on üle miljoni liikme 197 riigist. 
Organisatsiooni tunnuslause "Liberty, Intelligence, Our Nation's Safety" ('vabadus, intelligentsus, meie rahva turvalisus') esitähed annavad kokku tuntud lühendi LIONS. Lioneid üle maailma ühendav moto "We Serve" – "Me abistame" võeti kasutusele 1954. aastal. 
Lionsi-liikumise loojaks peetakse ameeriklast Melvin Jonesi. 1917. aastal rääkis 38-aastane Chicago ärijuht Mr. Jones kohaliku äriklubi liikmetele et nad edukate ärimeestena, võiksid üritada muuta elu paremaks nii oma kogukonnas kui ka kogu maailmas. Mõte meeldis Chicago ärimeestele ja nad asusid looma kontakte sarnaste huvidega inimestega Ühendriikides. 7. juunil 1917 leidiski Chicagos aset uue organisatsiooni asutamiskoosolek. Vastloodud organisatsioon võttis nimeks ühe koosolekule kutsutud klubi nime “Association of Lions Clubs”. Sama aasta oktoobris peeti Dallases rahvuslik kongress. Kiideti heaks ja võeti vastu põhikiri, reeglistik, eesmärgid ja eetikakoodeks. Järgmise aasta jooksul muutus Association of Lions Clubs ühtekuuluvaks rahvusvaheliseks organisatsiooniks. Lionsi organisatsioon on hästi organiseeritud selgete eesmärkide ja missiooniga, pika ja väärika ajalooga.
Rahvusvahelisse organisatsiooni kuulub üle 48 000 Lionsi klubi üle maailma, ligi 1,4 miljoni liikmega. Lionsi klubi liikmete eesmärk on anda oma panus ühiskonna ja selle liikmete positiivsesse arengusse.
1989. aastal asutati Eesti esimesed Lionsi klubid: LC Tallinn City ning LC Tallinn Eesti I. Eesti Lionsi klubid pööravad tähelepanu eeskätt noortele ja haridusele. Tänapäeval on Eestis ligi 60 Lionsi klubi ja 4 Leo-klubi nelja regiooni kümnes tsoonis, ühendades enam kui 1300 lionit ja leod.
LEO.
Lionsi klubi noorteprogrammi LEO, mille akronüüm "Leadership, Experience and Opportunities” ('juhtimine, kogemused ja võimalused'), eesmärk on kasvatada noori juhte, andes noortele võimaluse ennast arendada ning samas kellegi maailma paremaks muuta.
Oskar Kask

Oskar Reinhold Kask (7. jaanuar 1898 (vkj 26. detsember 1897) Pärnu – 13. aprill 1942 Sosva vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik. 
Ta oli aastail 1924–1936 Pärnu linnapea ja 1936–1940 Eesti sotsiaalminister.
Ta oli ka Riigikogu liige (15. juuni 1926 – 14. juuni 1929 ja 7. mai 1930 – 31. detsember 1937), Rahvuskogu liige ning I Riigivolikogu liige (32. valimisringkonnast).
Elulugu.
Ta võttis osa Eesti Vabadussõjast, lõpetas 1919. aastal Sõjakooli (1. lend) ja 1923. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.
Kask oli ajakirjanik ja Eesti Tööerakonna aktivist Pärnus, Pärnu linnavolikogu liige ja Pärnu linnapea (1924–36; ametisse astudes oli ta noorim Eesti linnapea). Ta oli Tööerakonna esimees aastail 1930–1932. III Riigikogu, IV Riigikogu ja V Riigikogu liige. V Riigikogus oli ta algul Rahvusliku Keskerakonna nimekirjas, alates 1933. aastast sõltumatu saadik. Konstantin Pätsi viienda valitsuse valimise eel 21. oktoobril 1933 astus ta Rahvusliku Keskerakonna Riigikogu rühmast välja. Sel puhul teatas ta: "Olen küll vabadussõjalane ja olen sümpatiseerinud noorema generatsiooni võitluse riigielu põhjalikuks uuenduseks, kuid ei ole aga vabadussõjalaste liidu liige ja loomulikult ei või ka olla vabadussõjalaste liitude esindajaks riigikogus." Aastail 1935–1940 oli Kask Isamaaliidu juhatuse liige, Rahvuskogu ja I Riigivolikogu liige. Aastail 1936–1940 oli ta sotsiaalminister Konstantin Pätsi viiendas valitsuses, Kaarel Eenpalu teises valitsuses ja Jüri Uluotsa valitsuses. Tema isa, Pärnu majaomanik Jaan Kask (4. veebruar 1859 – 24. märts 1936), suri päev pärast tema ametisse astumist.
Surm.
NKVD vahistas Oskar Kase 1941. aasta juunis. Ta lasti maha Sverdlovski oblastis 13. märtsil 1942. Tema ja veel kahe endise Pärnu linnapea (Hugo Kuusner ja Priit Suve) mälestuseks on Pärnu Alevi kalmistule püstitatud hauakivi.
Värdi Velner

Värdi Velner (kuni 1935 Ferdinand Velner, 27. september 1907 Sangaste vald, Tartumaa – 14. september 1992 Tartu) oli Eesti poliitik.
Haridus.
Tartu Ülikooli õigusteaduskond 1925–1930 (lõpetas "cum laude"), rotalus.
Eduard Arnover

Eduard Arnover (15. detsember 1898 Lellapere, Järvakandi vald – 26. august 1942 Sõktõvkar, Komi ANSV) oli Eesti poliitik.
Kreeka rist

Kreeka rist on rist, mille kõik harud on ühepikkused. Tuntud ka kui crux immissa quadrata.
Kreeka rist sümboliseeris algselt looduse nelja algelementi – tuld, maad, vett ja õhku. Ühepikkused vertikaalsed ja horisontaalsed jooned tähendavad ka mehe ja naise loomulikku ühendust. Samaaegselt sümboliseerivad risti neli haru ka nelja evangelisti Matteust, Markust, Luukat ja Johannest ning nelja evangeeliumi võrdsust.
Kreeka risti kasutab peamiselt õigeusu kirik ja ka varased kristlased kasutasid seda.
Ladina rist

Ladina rist on rist, mille üks haru on teistest tunduvalt pikem.
Ladina rist seostub ristiga, kus Jeesus Kristus risti löödi.
Enne Kristust kujutas see aga muuhulgas päikesejumal Apolloni keppi ja seda võib leida antiiksetelt müntidelt.
Kartušš

 
Kartušš on barokses välis- ja sisearhitektuuris, ka kujutavas kunstis kasutatud kaunistus, mis kujutas endast pooleldi rullis servaga ehisraamis kilbitaolist tahvlit pealkirjade, deviiside, vappide või embleemide jaoks. Hiljem kasutati raamina ka okstest või "rocaille"-motiividest raami.
Platonism

Platonism on mõni filosoofia suund, mis lähtub antiikfilosoof Platoni filosoofia tõlgendustest.
Ajalooliselt jaotatakse antiikaegne platonism vanemaks, mida viljeldi Platoni Akadeemias, keskmiseks ja uusplatonismiks ehk neoplatonismiks. Samas nimetatakse uusplatonismiks ka hilisemaid platonistlikke filosoofiavoole kuni tänapäevasteni välja. Cambridge'i platonistideks nimetatakse 17. sajandi Inglismaa uusplatonistlikke mõtlejaid eesotsas Henry More'iga.
Mõned filosoofid (nt Alfred North Whitehead, Martin Heidegger) on pidanud kogu Õhtumaa filosoofiat platonismiks. Üldiselt omistatakse Platonile enamiku filosoofia küsimuste esmane püstitamine ja katse neid lahendada. Selle tõttu võib Platonit tõepoolest pidada Õhtumaa filosoofia alusepanijaks.
Ideedeõpetus.
Platonismi kui filosoofiatraditsiooni keskmeks võib pidada Platoni ideedeõpetust. Selle järgi on ideed või vormid ainsad tõeliselt olevad: igavesed, muutumatud, täiuslikud. Konkreetsed asjad materiaalses maailmas on vaid ideede rohmakad koopiad, mis on paratamatult ebatäiuslikud ja muutlikud.
Sageli nimetatakse platonistlikeks mis tahes filosoofilisi vaateid, mille järgi mingit laadi ideed eksisteerivad mateeriast sõltumatult. Tüüpiliseks näiteks võib pidada arve, mida peetakse tihti reaalseteks kõigis võimalikes maailmades, hoolimata loodusseadustest.
Reaktsioonist platonistlikule ideedeõpetusele tulenes keskaja filosoofia põhiline vastasseis nominalismi ja realismi vahel, nn universaalidetüli. Selles vaidluses pooldasid realistid ideede reaalset eksistentsi, nominalistid pidasid ideid aga pelkadeks abstraktsioonideks, mille inimesed loovad reaalsete materiaalsete asjade põhjal.
Kriitika 20. sajandil.
20. sajandil on platonistlik filosoofia sattunud tugeva kriitikatule alla ning platonismi kui mõtlemise tava on korduvalt püütud kõrvale jätta, ületada või dekonstrueerida. Suurimateks platonistliku tava kriitikuteks võib pidada analüütilisele traditsioonile aluse pannud loogilisi positiviste ja kontinentaalse filosoofia raames eksistentsialiste ning nende poolt tunnustatud 19. sajandi mõtlejat Friedrich Nietzschet.
Karl Raimund Popper samastas platonismi essentsialismiga: eeldusega, et sõnadel on püsivad ja iseseisvalt eksisteerivad tähendused, millele me saame järjest paremaid definitsioone pakkudes läheneda. Popper püüdis oma mõtlemises platonismi välistada, tehes printsiibiks metoodilise nominalismi.
Davey Havok

David Paden Marchand (sündinud 20. novembril 1975 Rochesteris New Yorgi osariigis), esinejanimega Davey Havok, on Ameerika Ühendriikide poplaulja. 
Ta on rokkansambli AFI ja elektronmuusika bändi Blaqk Audio solist.
Elukäik.
Havok on itaalia päritolu. Tema isa suri, kui poiss oli kolmeaastane. Hiljem abiellus ta ema uuesti ning Havok sai kasuisa perekonnanime Marchand. Kui Havok oli kuuene, kolis pere California osariiki. Seal käis ta kaheksanda klassini katoliku koolis. 
Tema muusikutee algas keskkoolis, kus ta moodustas koos Mark Stopholese'i, Vic Chalkeri ja Adam Carsoniga ansambli, millest hiljem sai AFI. Kui muusikud olid keskkooli lõpetanud, läks ansambel laiali. Davey kolis Berkeleysse ja astus California ülikooli Berkeleys. Üliõpilaspõlves hakkas ta kirjutama laulusõnu, mis ilmusid AFI albumitel "Answer That and Stay Fashionable" (1995) ja "Very Proud of Ya" (1996). AFI tuli taas kokku 1995. aastal.
Davey Havok on poplauljana teinud koostööd bändiga Son of Sam, neil ilmus 2001. aastal albumi "Songs from the Earth".
Tegevus moemaailmas.
"Glitterboy".
"Glitterboy" on lühikest aega eksisteerinud rõivakollektsioon, mille Havok lõi 2003. aastal. Muu hulgas oli see inspireeritud 1970. aastate glämm-muusikute stiilist. Kollektsiooni kiire lõpu põhjustasid Davey ja tema koostööpartneri Serious Clothing disainerite erimeelsused.
"Paden".
Havoki hiliseim rõivakollektsioon "Paden" loodi 2007. aastal. Kollektsioon on saadaval vaid Fred Segali butiigis.
"Tokyo Hardcore".
2007. aasta septembris nõustus Davey koos Jeffree Stariga olema Tarina Tarantino ehtekollektsiooni "Tokyo Hardcore" modell. Kollektsiooni kataloog ja reklaamvideo ilmusid sama kuu lõpus.
Zu Boutique.
Zu Boutique on Davey 2008. aastal asutatud ettevõte, mis müüb peamiselt T-särke.
Näitlemine.
Havok on mänginud filmides "Mary Jane Is Not a Virgin Anymore", "Live Freaky, Die Freaky" (hääl), "Godkiller" (hääl) ja "Knife Fight" ning Tim Armstrongi veebisarjas "Tim Timebomb's Rock'n'Roll Theatre".
Isiklikku.
Havok on tuntud taimetoitluse ja "straight edge"'i elustiili propageerija.
Daveyl on palju tätoveeringuid, nende hulgas suured mustad tiivad seljal, tähed mõlemal rangluul, leegitsev süda rinnal ja sõna "Moz" (Morrissey) paremal randmel. Lisaks on tal roietel pistodad, parempoolse peal on x-täht, mis tähistab tema "straight edge"'i elusstiili, ning vasakpoolsel on kõrvits. Tema pahkluul on roosade tiibadega must jänes, kellel on mustad südamed (üks neist murtud) mõlema kõrva taga, käsivarrel on tal palveasendis käed, mille peal on x-tähed.
Tuulte Roos

Tuulte Roos ehk Tuulteroos on kvartal Kuressaare linna territooriumil Tori linnaosas, Kuressaare–Sääre maantee ääres. 
Ajalugu.
Elamurajoon rajati endisele linna karjamaale. Selle asutas kalurikolhoos Saare Kalur 1980. aastal oma töötajatele.
Õiguskord

Õiguskord on ühe riigi õigusnormide kogum.
Õiguskordasid grupeeritakse õigusperekondadeks ja õigussüsteemideks.
Õigussüsteem

Õigussüsteem on õiguskordade kogum, millel on sarnane õigusfilosoofiline käsitlus riigist ja õigusest. Sealjuures on eriti olulised arusaamad õigusnormist, õiguse allikatest, õiguse loomisest ja kohaldamisest.
Õigussüsteemide piiritlemine on teataval määral meelevaldne tegevus. Üks võimalusi on jagada maailma õiguskorrad järgmisteks õigussüsteemideks:
Õigussüsteemide sees eristatakse tihedamalt seotud õiguskordade rühmitustena õigusperekondasid.
Röövlirahnu Martin

"Röövlirahnu Martin" on 2005. aasta Eesti film. 
Film esilinastus Eesti kinodes 24. veebruaril 2005. 
Sisu.
Film räägib kohanemisraskustega poisist Martinist, kes kolib emaga elama uude kohta. Martinil on komme alatasa kõikvõimalikesse jamadesse sattuda ja viimasel koolipäeval läheb kõik valesti. Martinile meeldib koolidirektori tütar Marta, aga tüdruk meeldib ka kooli kõige paremale poisile Kevinile, kellel on uhke roller. Viimases hädas tuleb Martinile appi riukalik võlurkass Nitram, kes toob kaasa uusi seiklusi.
Film arvudes.
2005. aasta jooksul kogus film Eesti kinodes 29 863 vaatajat.
Malev (täpsustus)

Malev võib tähendada mitut asja:
Malev

Malev oli Muinas-Eestis sõjaväe koondüksus, mis oli kogutud ühest või mitmest kihelkonnast või maakonnast.
Mõiste päritolu.
Sõna "malev" pärineb eesti- ja/või liivikeelsest sõnast "malewa" (arvatava tähendusega "sõjavägi"), mida ladinakeelse teksti sees kasutab Henriku Liivimaa kroonika. Sõna esineb seal 5 korral, tähistades vastavalt sakslaste ja semgalite, saarlaste, eestlaste (harjulaste jt), paganate (virulaste) ning liivlaste väeüksust. Sõna laenati kohalikku Liivimaa ladina ("malva") ja saksa keelde ("malwe", "malowe"), kus see tähendas nii sõjaväge kui sõjakäiku, täpsemalt maakaitset (vastandina maalt välja suundunud sõjaretkedele). Sõna püsis käibel kuni 16. sajandini. Eesti keeles säilis sõjaväge tähistav "maleva" või "mal(e)vi" vaid rahvalauludes. Tänapäeval elustatud "malev" on kunagise "maleva" lõpukaoline vorm.
Malev (film)

"Malev" on Eesti film aastast 2005.
Film näitab humoorikalt eestlasi 13. sajandi Euroopa poliitikas. Filmi alapealkiri on "Läti Henrik valetas!", mis viitab Läti Henriku kroonikale.
Filmi maailmaesilinastus toimus Usbekistani pealinnas Taškendis 5. augustil 2005. Eestis jõudis "Malev" kinodesse sama aasta 9. septembril.
Film arvudes.
2005. aastal käis filmi Eesti kinodes vaatamas 14 637 inimest.
1120. aastad

1120. aastad
1120. aastad on aastad 1120–1129 pKr.
Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand
Kümnendid:
1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad 1110. aastad - 1120. aastad - 1130. aastad 1140. aastad 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad
Aastad: 1120 1121 1122 1123 1124 1125 1126 1127 1128 1129
1110. aastad

1110. aastad
1110. aastad on aastad 1110–1119 pKr.
Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand
Kümnendid:
1060. aastad 1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad - 1110. aastad - 1120. aastad 1130. aastad 1140. aastad 1150. aastad 1160. aastad
Aastad: 1110 1111 1112 1113 1114 1115 1116 1117 1118 1119
1100. aastad

1100. aastad
1100. aastad on aastad 1100–1109 pKr.
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand/12. sajand - 13. sajand
Kümnendid:
1050. aastad 1060. aastad 1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad - 1100. aastad - 1110. aastad 1120. aastad 1130. aastad 1140. aastad 1150. aastad
Aastad: 1100 1101 1102 1103 1104 1105 1106 1107 1108 1109
BBA

BBA on lühend ingliskeelsest terminist Bachelor of Business Administration, mis tähistab kõrghariduse esimest astet ehk ärijuhtimise bakalaureuse kraadi. 
Õppe nominaalkestus on valdavalt kolm aastat, maht 120 ainepunkti (AP), erandina kuni neli aastat, maht 160 AP. 
Enne 1. juunit 2002 registrisse kantud bakalaureuseõppe õppekavade peamine eesmärk oli arendada teoreetilisi teadmisi ja oskusi tööks valitud alal ning õppekava täitmine annab õiguse töötada kõrget kvalifikatsiooni nõudval ametikohal. Nimetatud õppe nominaalkestus on valdavalt neli aastat. Ülikooli kehtestatud tingimustel ja korras võib enne 1. juunit 2002 registrisse kantud bakalaureuseõpet arvestada magistriõppe osana. 
Õppe lõpetanud isikule antakse diplom (rohekaskollasel plangil, tähis L; enne 1. juunit 2002 registrisse kantud õppekavade puhul sinisel plangil, tähis B), mis tõendab bakalaureuseõppe õppekava täitmist.
Aleksander Rei

Aleksander Rei (24. jaanuar 1900 Uuemõisa vald – 6. november 1943 Ussollagi vangilaager, Permi oblast) oli Eesti poliitik, I Riigivolikogu liige.
Aleksander Rei kuulus Saaremaa Põllumeestekogudesse aastatel 1930–1934. Initsiaalide kokkulangevuse tõttu on A. Reid vahel segi aetud sotsialist August Reiga.
Ernst Haabpiht

Ernst Haabpiht (kuni 1936 Ernst Habicht, 21. august 1898 Helme vald, Valgamaa – 4. mai 1942 Sosva vangilaager, Sverdlovski oblast) oli eesti poliitik, I Riigivolikogu liige. 
Arreteeriti NKVD poolt Tartus, mõisteti Venemaal surma ja hukati.
August Jürima (Järvamaalt)

August Jürima (August Jürman, 8. veebruar 1902 Pajusi vald – 9. jaanuar 1947 Erlangen) oli Eesti poliitik, Riigivolikogu liige.
Ta suri õnnetusjuhtumi tagajärjel, jäädes auto alla.
Leonhard Vahter

Leonhard Vahter (14. märts 1896 Kalvi mõis, Virumaa – 12. veebruar 1983 New York) oli Eesti poliitik ja advokaat, I Riigivolikogu liige.
Ta lõpetas 1923. aastal eksternina Tallinna Reaalkooli, õppis aastail 1924–1927 (lõpetas "cum laude") Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, mag. jur. 1931 (Osavõte Eesti kriminaalseadustiku järele).
Osales Vabadussõjas, kuni 1928. aastani teenis 1. Jalaväerügemendis (leitnant). 1929–1931 vandeadvokaat J. Kuuski, 1931–1934 Alfred Osmani abi, 1934–1940 vandeadvokaat Narvas. 1938. aastal valiti ta I Riigivolikogu liikmeks (65. valimisringkonnast). 1939. aastal oli ta Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Hooldusnõukogu liige. 
Saksa okupatsiooni ajal 19.augustist 1941 kuni märtsini 1942 oli ta Narva linnapea, seejärel taas vandeadvokaat Narvas ja Tallinnas. 
Põgenes 1944 Saksamaale, sealt siirdus USA-sse. Ta oli Baltic Review toimetaja, Vaba Eesti Komitee esimees, Ülemaailmse Eesti Kesknõukogu liige.
Kirjutisi.
Ta on propageerinud eesti keeles Oswald Spengleri ajaloofilosoofilisi ideid.
Julius Voolaid

Julius Voolaid (kuni 2. detsembrini 1936 Julius Vollmann; 26. juuni 1900 Tapa – 14. veebruar 1966 Tallinn) oli Eesti poliitik ja kirikuõpetaja, I Riigivolikogu liige. 
Voolaid õppis Tallinna ühisgümnaasiumis. Tartu Ülikooli Usuteaduskonnas 1925–1929. Oli prooviaastal Rõuges ja Amblas. Ordineeriti vaimulikuks 9. märtsil 1930.
Ta nimetati 1956. aastal Türi koguduse õpetajana EELK Lauluraamatukomisjoni koosseisu.
Otto Pukk (poliitik)

 
Otto Richard Pukk (29. november 1900 Loona, Kihelkonna vald – 14. veebruar 1951 Stockholm) oli Eesti poliitik, Riigivolikogu esimees ja advokaat.
Ta lõpetas 1919. aastal Saaremaa Eesti Segagümnaasiumi Osales vabatahtlikuna Vabadussõjas, 1927. aastal lõpetas Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, aastail 1921–1929 ajalehe Saaremaa toimetaja Kuressaares, 1928–1933 vandeadvokaat Jaan Teemanti abi, alates 1933 vandeadvokaat Tallinnas. Korp! Fraternitas Estica auvilistlane.
Põgenes 1944. aastal Rootsi.
Karl Ernst Särgava

Karl Ernst Särgava (1935. aastani Karl Ernst Peterson; kirjanikunimega Ernst Peterson-Särgava 29. aprill 1868 Vana-Vändra vald – 12. aprill 1958 Tallinn) oli Eesti poliitik, kirjanik ja õpetaja.
Tema kirjanduslooming koosneb peamiselt kriitilist realismi esindavatest jutustustest, aga ta on kirjutanud ka novelle, lasteraamatuid, näidendeid, kaheköitelise romaani "Lähme linna kirjutama, oma elu kergendama!" ja emakeeleõpikuid.
Haridustee.
Õppis Kadaka külakoolis, Vändra kihelkonnakoolis (1878–1881) ja Tori kihelkonnakoolis (1882–1883). Aastail 1886–1889 õppis Särgava Tartu Õpetajate Seminaris.
Töökäik.
Särgava töötas aastail 1883–1886 Kadaka külakoolis isa abilisena, 1889–1891 Vändra kihelkonnakoolis, 1891–1893 Sindi ministeeriumikoolis ning 1893–1902 Põltsamaa lähedal Kaarlimõisas Eesti Aleksandrikoolis õpetajana. 1902–1905 oli Kose-Uuemõisa ministeeriumikooli juhataja ning 1905–1906 Rakvere algkooli õpetaja.
1906. aastast töötas õpetajana Tallinna 4. Algkoolis. Oli 1919–1938 Tallinna Linna Poeglaste Reaalgümnaasiumi õpetaja ja inspektor ning aastail 1933–1936 direktori kohusetäitja. Tallinna Vabatahtliku Kodanliku Õhukaitse ühingu juhatuse liige.
1938–1940 Riigivolikogu liige. Vanima Riigivolikogu liikmena avas Särgava volikogu 1. koosoleku 21. aprillil 1938.
1940–1950 töötas Tallinna Arhitektuuri-Ehitustehnikumis õpetajana.
Ühiskondlik tegevus.
Särgava osales seltsielus, oli aastail 1934–1940 Eesti Haridusliidu abiesimees ja esimees ning Kaitseliidu Tallinna maleva propagandapealik.
Tunnustus.
1985. aastal püstitati Kadrioru parki Särgava auks graniidist mälestussammas, mille autorid on skulptor Matti Varik ja arhitekt Allan Murdmaa. 1998. aastal paigutati sammas ümber Tallinna Reaalkooli ees olevale haljasalale, mälestamaks kooli kunagist eesti keele õpetajat ja inspektorit. Samal aastal sai alguse ka Särgava peapesu traditsioon, mida järgides pesevad kooli abituriendid igal aastal Särgava sünniaastapäeval 29. aprillil ta pea puhtaks. Kuna samba hüüdnimi on Habe, kutsutakse seda toimingut ka Habe(me) peapesuks.
Isiklikku.
Karl Ernst Särgava isa Jüri Peterson oli Vana-Vändra valla Kadaka külakooli õpetaja. Eesti advokaat Karl Särgava oli Karl Ernst Särgava poeg.
Aleksander Aben

Aleksander Aben (19. juuli 1908 Hübja küla, Kaarma vald, Kaarma kihelkond, Kuressaare kreis – 11. oktoober 1991 Tallinn) oli Eesti poliitik ja Eesti NSV riigiametnik.
Aleksander Aben õppis Kaarma algkoolis ja astus 1922. aastal Saaremaa Ühisgümnaasiumisse, kust ta 1925. aasta alguses riigivastasuses süüdistatuna välja heideti. Töötas põllutöölisena, 1931. aastal kutsuti ta Üleriikliku Maatöörahva Ühisuse Pärnumaa toimkonna sekretäriks. 1933. aasta jaanuaris siirdus Tallinna Eesti Tööliste Haridusliidu õppetöö instruktoriks. 1934. aasta aprillist kuni 1939. aasta juulini töötas ta Tallinna Ühises Haigekassas, algul käitiste revidendina ja hiljem kontrollosakonna juhataja asetäitjana. 
Aastatel 1929–1934 oli Aleksander Aben Eesti Sotsialistliku Tööliste Partei liige. Aleksander Aben valiti 1938. aastal Tallinna 9. valimisringkonnast I Riigivolikokku. 4. juulil 1939 mõisteti ta Sõjaväe Kõrgema Kohtu poolt presidenti ja valitsust halvustava lendlehe levitamise eest viieks aastaks sunnitööle. Põgenes Rootsi, kus elas poliitilise pagulasena kuni Nõukogude okupatsiooni alguse ja relvastatud riigipöördeni juunis 1940. Aleksander Abeni asemel asendussaadikuks I Riigivolikogusse sai 1939. aastal Aleksander Jõeäär.
Rootsist okupeeritud Eestisse tagasi saabumise järel 1940. aastal määrati Aleksander Aben Ametiühingute Kesknõukogu esimeheks ja pärast EK(b)P liikmeks vastuvõtmist stalinistliku Varese nukuvalitsuse riigikontrolöriks. Peagi nimetati A. Aben Maata ja Vähese Maaga Talupoegade Maaga Varustamise Peakomitee esimehe asetäitjaks ja EK(b)P Keskkomitee põllumajandusosakonna juhatajaks.
Teise maailmasõja ajal peale evakueerumist Nõukogude Liidu tagalasse 1941. aasta suvel töötas Aleksander Aben algul 7. Eesti laskurdiviisi 354. laskurpolgu parteibüroo vastutava sekretärina ja hiljem sama diviisi ajalehe Punaväelane vastutava toimetajana. 1944. aasta veebruaris nimetati ta Leningradis välja antud partisaniliikumise häälekandja Tasuja ja EKP Keskkomitee häälekandja Talurahvaleht vastutavaks toimetajaks.
Aleksander Aben suunati 1944. aasta mais EK(b)P Keskkomitee büroo otsusel NSV Liidu Välisministeeriumi Kõrgema Diplomaatilise Kooli juures korraldatud kursustele, nende lõpetamise järel sai temast Eesti NSV välisasjade rahvakomissari abi ja alates 1949. aasta augustist välisministri asetäitja. Aastatel 1945–1946 viibis komandeeringus Rootsis.
1950. aasta novembris tagandati Aleksander Aben ametist ja arreteeriti. NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegiumi kohtuistungil 17. jaanuaril 1952 mõisteti A. Aben 25-aastaks paranduslike tööde laagrisse. Karistust kandis ta Vorkuta vangilaagris kuni 10. septembrini 1955, mil tema kohtuasi kuriteo koosseisu puudumise tõttu lõpetati.
1957. aasta juulist töötas ta Eesti NSV Rahvamajanduse Nõukogu tehnikaosakonna vaneminspektorina. Aastatel 1959–1967 töötas ta Eesti NSV Tehnilise Informatsiooni Keskbüroos toimetaja ja osakonnajuhatajana ning seejärel kuni personaalpensionile siirdumiseni 1970. aastal Eksperimentaalkombinaadi Bit inseneri ja toimetajana. 
Aleksander Aben suri Tallinnas 14. oktoobril 1991 ja on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Geneva

Geneva ('Genf') on omavalitsusega linn USA-s Illinoisi osariigi põhjaosas Foxi jõe ääres, 
Kane'i maakonna keskus, Chicago eeslinn. Geograafilised koordinaadid on 41°53′ N, 88°19′ W.
Pindala on 22,2 km², elanike arv 19 515 (2000. aasta rahvaloendus).
Ado Anderkopp

Ado Anderkopp (ka Ado Anderkop; 18. jaanuar 1894 Massu vald – 30. juuni 1941 Tallinn, hukati) oli Eesti ajakirjanik, poliitik (tööerakondlane), I Riigivolikogu liige ja sporditegelane.
Elulugu.
Ado Anderkopp sündis Virtsus Hanila külas Kaseküla Sootooma talus. Ta lõpetas 1913. aastal Tallinna Nikolai I Gümnaasiumi. Aastatel 1913–1917 õppis ta Peterburi ülikooli õigusteaduskonnas ja 1922. aastal lõpetas eksternina Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. 
Aastatel 1916–1917 töötas ta Petrogradis ajalehe Pealinna Teataja ärijuhina, 1917. aastal Venemaa sise- ja kaubandus-tööstusministeeriumis ning seejärel Viru Maakonnavalitsuse sekretärina, organiseeris samas Virumaa Kaitseliitu ning osales kaitseväe koondamises ja varustamises. 
1919. aastast oli ta Eesti Asutava Kogu ning Riigikogu I–V koosseisu liige, Eesti Vabariigi põhiseaduskomisjoni esimees, oli üks seaduseelnõude koostajaid. Aastatel 1921–1929 oli ta ajalehe Vaba Maa peatoimetaja, 1923–1924 sõjaminister, 1930–1933 sise- ja kohtuminister. 
Ta oli ka Rahvasteliidu seltside asutajaid Eestis, aastatel 1920–1923 Eesti Spordi Liidu, 1933–1934 Eesti Spordi Keskliidu esimees ja 1935–1937 selle aseesimees, EKRAVE Liidu (Eesti Kerge-, Raske- ja Veespordi Liidu), Eesti Jalgpalli Liidu ja Eesti Olümpiakomitee asutajaid, 1923–1940 EOK sekretär, kehalise kasvatuse sihtkapitali abiesimees, 1930–1939 Eesti Jalgpalli Liidu esimees ning 1920–1921 ja 1936–1940 Tallinna Kalevi esimees. Ta oli Eesti olümpiameeskonna esindaja 1920 Antwerpenis ja 1936 Berliinis. 1920. aastal sai temast Eesti Spordilehe esimene toimetaja. 
Nõukogude okupatsioonivõimud arreteerisid ta 1940. aasta 22. juulil ja ta hukati Tallinna vanglas kaks päeva pärast surmamõistmist.
Tema kui tolleaegse sõjaministri järgi nimetati 1920. aastatel kasutatud Eesti sõjaväemütsi anderkopiks.
Järvo Tandre

Järvo Tandre (endise nimega Rudolf Stockeby, ka Rudolf Stockeby-Tandre; 22. oktoober 1899 Vahuküla, Väinjärve vald – 30. august 1943 Ussollagi vangilaager, Permi oblast) oli Eesti poliitik, I Riigivolikogu liige.
Raamatu "Koeru kihelkond" (1934) koostaja.
Aleksis Tsänk

Aleksis Tsänk (12. august 1908 Meremäe vald – 20. aprill 1942 Sosva laager, Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik, I Riigivolikogu liige.
Ta arreteeriti NKVD poolt ja hukati.
Juhan Uuemaa

Juhan Uuemaa (enne eestistamist Juhan Neumann, 24. juuli 1903 Hummuli vald – 10. aprill 1942 Kirov) oli Eesti poliitik ja jurist, I Riigivolikogu liige.
Vandeadvokaat Juhan Uuemaa arreteeriti 6. novembril 1940 Valgas Puiestee 5A. 
NKVD Erinõupidamine mõistis ta surma 7. märtsil 1942.
Arnold Tartu

Arnold Tartu (1. august 1910 Haljala vald – 25. juuli 1986 Harku külanõukogu) oli Eesti poliitik, I Riigivolikogu liige.
Karl Roomet

Karl Roomet (2. september 1902 Vaimastvere vald – 27. juuli 1941 Vaimastvere vald, hukati NKVD poolt) oli Eesti poliitik, I Riigivolikogu liige.
Ta õppis 1925–1928 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, 1932–1933 õigusteaduskonna kaubandusosakonnas, 1933 uuesti usuteaduskonnas, 1935–1936 õigusteaduskonnas. Korporatsioon Fraternitas Estica liige.
8. juulil 1928 õnnistas ta Kurista valla põllumeeste kogu rohelise lipu.
Mihkel Pung

Mihkel Pung (19. oktoober 1876 Vana-Põltsamaa vald, Viljandimaa – 11. oktoober 1941 Sosva vangilaager, Turinsk, Sverdlovski oblast) oli Eesti advokaat ja poliitik, Riiginõukogu esimees.
Elulugu.
Mihkel Pung õppis Eesti Aleksandrikoolis ja Treffneri gümnaasiumis. Õppis aastatel 1897–1900, 1901–1902 Tartu ja 1900–1901 Peterburi ülikoolis õigusteaduskonnas, EÜS Põhjala liige. 
Aastatel 1903–1905 oli ajalehe Teataja toimetaja Tallinnas. Aastatel 1904–1905 oli Tallinna linnasekretär. Aastatel 1905–1906 paguluses välismaal, Šveitsis ja Prantsusmaal. 1906–1911 tegutses advokaadina Peterburis ja oli ajakirja Seadus ja Kohus tegevtoimetaja aastail 1909–1911. 
Töötas advokaadina Tallinnas 1901–1904, 1911–1918, 1924–1931, 1932–1940. 
1919. aastal oli Eesti rahandusesindaja Helsingis (korraldas seal esimeste Eesti paberrahade trükkimist), Pung oli alates 7. märtsist 1919 Eesti Panga ajutise juhatuse (Eduard Aule, Mihkel Pung ja Johan Sihver) koosseisu liige ja 25. märtsist 1919 Eesti Panga president Mihkel Pung oli ka Tallinna Vastastikuse Krediidiühingu (Tallinna Krediitpanga) asutaja ja juhatuse liige, Põhja Vastastikuse krediitseltsi Peterburis juhatuse liige.
Aastatel 1920–1924 oli ta panga Pung &amp; Co üks omanikke Tallinnas. 
Pung oli ka Centumi klubi asutajaliige ning alates 1926. aastast KTK juriskonsult. 
Mihkel Pung oli IV ja V Riigikogu liige (Rahvuslik Keskerakond), Rahvuskogu Teise Koja esimees. Majandusminister 12. veebruar 1931 – 20. november 1931 Pätsi valitsuses ja välisminister 19. juuli 1932 – 1. november 1932 Eenpalu valitsuses. Riigi Majandusnõukogu liige aastatel 1935–1938, Riiginõukogu esimees 1938–1940. 
Mihkel Pung vangistati NKVD poolt 14. juunil 1941 Tallinnas oma kodus Veetorni tänav 4-1 ja perekond (abikaasa oli president Konstantin Pätsi õde Marianne Pung (sünd. Päts)) küüditati.
Isiklikku.
Mihkel Pung oli riigivanema ja presidendi Konstantin Pätsi õemees.
Ott Sepp

Ott Sepp (sündinud 29. juunil 1982 Tallinnas) on eesti näitleja, lavastaja ja stsenarist.
Ott Sepp lõpetas 2004. aastal Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli 21. lennus.
Aastatel 2005–2006 töötas ta näitlejana Eesti Draamateatris ning 2006–2014 lavastaja ja draamanäitlejana Vanemuise teatris. Pärast seda on ta olnud vabakutseline näitleja.
Laiema tuntuse saavutas Ott Sepp rollidega filmides "Malev" (2005) ja "Tulnukas" (2006). Mõlemas mängis ta koos Märt Avandiga, kellega on teinud koostööd ka saatejuhi ja parodistina.
Ott Sepp on poliitilis-satiirilise telesarja "Riigimehed" (2010) stsenarist. Sarjas oli tal ka episoodiline roll turvamehena.
2024. aastal maksti Haapsalu õudus- ja fantaasiafilmide festivali heategevusoksjonil tema lokkis juuste eest 700 eurot.
Isiklikku.
Ott Sepa elukaaslane on laulja ja näitleja Maria Kallaste. Peres kasvab poeg Johannes Sebastian Sepp ja tütar Viktoria Katarina Kallaste. Ott Sepa ämm on laulja ja laulupedagoog Viviane Kallaste ja äi balletiartist Aivar Kallaste.
Peeter Puusep

Peeter Puusep (22. veebruar 1868 Loodi vald, Viljandimaa – 19. mai 1949 Geislingen) oli Eesti jurist ja poliitik, I Riiginõukogu liige.
Ta oli korporatsiooni Rotalia vilistlane.
Johan Müller

Johan Müller (ka Juhan Müller; 22. oktoober 1889 Viljandi – 3. november 1981 Scarborough, Toronto) oli Eesti poliitik, kohtu- ja siseminister 1933–34 ning kohtuminister 1934–38, I Riiginõukogu liige.
Müller õppis 1912–1917 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, riigieksamid sooritas 1917. aastal Moskva ülikooli juures. 1940–1941 ta varjas end, 1944. aastal põgenes Rootsi ja 1951 siirdus edasi Kanadasse.
Johan Müller andis kohtuministrina kaasallkirja üleriikliku kaitseseisukorra kehtestamise otsusele 12. märtsil 1934 ja kannab seetõttu otsuse tegemise eest poliitilist vastutust. Ühtlasi otsustas Johan Müller 22. märtsil 1934 Eesti Vabadussõjalaste Liidu lõpliku sulgemise. Teda pole nende otsuste eest kunagi kritiseeritud ega karistatud. Ta andis kaasallkirja ka Eesti Vabariigi 1938. aasta põhiseadusele. Tema ametiajal algas Eesti seaduste kodifikatsiooni Seaduste Kogu väljaandmine. 
Johan Müller oli viimasena elus olev sõjaeelse Eesti Vabariigi minister ja 1940. aastal ametis olnud I Riiginõukogu liige.
Johannes Orasmaa

Johannes Orasmaa VR I/2 ja VR II/3 (kuni 1935 Johannes Roska, 3. detsember 1890 Joala vald, Vaivara kihelkond – 24. mai 1943 Vjatlagi vangilaager, Kirovi oblast) oli Eesti sõjaväelane (kindralmajor, 1928), Rahvuskogu ja Riiginõukogu liige. Kaitseliidu ülem aastatel 1925–1940. Ta pidas ka Tormi talu Tabivere lähedal.
Poliitiline tegevus.
1931. aastal nõudsid sotsialistid tema lahkumist Kaitseliidu ülema ametikohalt, süüdistades teda vapsluses ja riigipöörde ettevalmistamises. 8. detsembril 1931 oli koos Kaitseliidu vanematekogu, mis leidis, et süüdistused on põhjendamatud..
Aleksander Naeres

Aleksander Naeres (19. juuli 1885 Martna vald – 29. juuni 1942 Sevurallagi vangilaager, Tavda, Sverdlovski oblast) oli eesti kokk ja pagar, Käsitööstuskoja esimees, Rahvuskogu ja Riiginõukogu liige.
Ta oli Lisapalga Kassa nõukogu liige.
Rein Marrandi

Rein Marrandi (enne eestistamist Reinhold Ehrenwerth; 21. jaanuar 1883 Juuru vald – märts 1973) oli Riiginõukogu liige.
Ta suri märtsis 1973 ja ta maeti Türi Kõrgessaare kalmistule.
Tema poeg oli põllumajandustegelane Heino Marrandi ja pojapoeg riigikogu IX, X ja XI koosseisu liige Jaanus Marrandi.
Aleksander Kask

 
Aleksander Kask (29. november 1885 Lohusuu vald – 24. jaanuar 1950 Tallinn) oli eesti majandustegelane (riigikontrolöri kohustetäitja, Ühistegevuskoja esimees, Eesti Rahvapanga direktor).
Jaan Kirsipuu

Jaan Kirsipuu (sündinud 17. juulil 1969 Tartus) on eesti elukutseline jalgrattur ja jalgrattatreener.
Ta lõpetas 1987. aastal Tartu 2. Keskkooli.
Ta on mitmekordne Eesti meister nii aja- kui ka maanteesõidus. Kirsipuu rohkete saavutuste hulka kuuluvad neli etapivõitu Tour de France'il ja üks Vuelta a Españal. Ta on kandnud kollast liidrisärki Tour de France'i kuuel päeval.
Karjäär.
Profijalgratturi karjäär.
Võistelnud järgmistes profimeeskondades:
Saavutused.
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
Isiklikku.
Jaan Kirsipuu isa on jalgrattatreener Rein Kirsipuu ja vend endine jalgrattur Toomas Kirsipuu. 
Jaan Kirsipuu esimene abikaasa oli Katrin Kirsipuu, neil on kaks poega. Seejärel oli tema elukaaslane Merle Kasendi, neil on poeg (2006). Praeguse elukaaslase tantsija Monika Tuviga on tal poeg Samuel (2009).
Saint-Denis

Saint-Denis on prantsuskeelsetes maades väga levinud kohanimi.
Prantsusmaa.
Prantsusmaal kannavad seda nime järgmised omavalitsused:
Janet Pilgrim

Janet Pilgrim (sünninimi Charlaine Edith Karalus; 13. juuni 1934 Wheaton, Illinois – 1. mai 2017 Norwalk, Connecticut) oli USA modell ja näitleja. 
Ta on olnud ajakirja Playboy posteritüdruk juulis 1955, detsembris 1955 ja oktoobris 1956.
Nimega Charlaine Karalus töötas ta Playboy tellimisosakonnas. Ajakirjale poseeris ta Hugh Hefneri isiklikul soovitusel, kes andis talle esinejanime Janet Pilgrim. 
Tollal poseeris ta mõnesaja dollari eest (tänapäeval on tasu 65 000 USA dollarit).
Salevere linnus

Salevere linnus asub Salumäel Lääneranna vallas Pärnu maakonnas.
Kirjeldus.
Linnus asetses 24 m merepinnast kõrgemale tõusva paepanga põhjaservas. Põhjaküljelt kaitseb linnusekohta panga 15 m kõrgune, järsult langev põhjakallas, edelast, lõunast ja kagust poolkaares kulgev, 5–6 m laiune ja keskelt 1 m kõrgune kividest ja mullast vall. Sealt on leitud ka puitkonstruktsioonide söestunud jäänused. Lõunas asetseb vall kivikülvina, milles esineb kuni 1,5 m läbimõõduga raudkive. Kaguosas leidub valliserva ritta veeretatud 1 m suuruste kividega vallilõike. Segmendikujulise põhiplaaniga linnuseõu on ida-lääne suunas 270 m pikk ja põhja-lõuna suunas kuni 100 m lai.
Dateering.
Muinaslinnuse vanim asustusjätk ulatub II aastatuhandesse eKr. Edasi oli muinaslinnus dateeringute alusel kasutuses I aastatuhande II poolel eKr, I aastatuhande algul pKr. 
Muinaslinnuse avastamine ja arheoloogilised uuringud.
Linnuse avastas 2001. aastal arheoloog Mati Mandel.
2008. aastal toimusid linnusel arheoloogilised proovikaevamised, mille käigus saadi I aastatuhande II poole keraamikat.
2009. aasta suvel kaevati arheoloog Helena Kaldre poolt lahti linnuse peavall.
2010. aastal jätkati arheoloogilisi uurimistöid, mille käigus leiti vallist söestunud puitkonstruktsioonide jäänuseid.
Loodusgeograafia

Loodusgeograafia ehk füüsiline geograafia on inimgeograafia kõrval üks kahest peamisest geograafiaharust. Loodusgeograafid uurivad seda osa Maast, mis on inimese elukeskkonnaks.
Maa on jaotatud sfäärideks, millest peamised on atmosfäär, biosfäär, krüosfäär, hüdrosfäär, litosfäär ja pedosfäär. Loodusgeograafid tegelevad geomorfoloogia, glatsioloogia, hüdroloogia, meteoroloogia, klimatoloogia, maastikuteaduse, loodusressursside jms uurimisega.
Loodusgeograafia erineb geoloogiast peamiselt ajateguri poolest. Kui geoloogia uurimisobjektiks on Maa kogu 4,5 miljardi aasta vanune ajalugu, siis loodusgeograafias omab üldjuhul tähtsust vaid viimasele jääajale järgnenud ajavahemik.
Ajalugu.
Alates geograafia kui teaduse tekkimisest Vana-Kreekas kuni 19. sajandi keskpaigani peeti geograafiat peaaegu läbinisti loodusteaduseks. Siis hakkas tänu Karl Ritterile (1779–1859) ja Friedrich Ratzelile (1844–1904) arenema ka inimgeograafia.
Loodusgeograafia rajajaks peetakse Alexander von Humboldti (1769–1859). Tema kuulsaim teos "Kosmos" käsitleb peaaegu kõike, mida tol ajal loodusest teati.
Aastatel 1850–1950 avaldasid loodusgeograafia arengule mõju peamiselt neli ideed: Darwini evolutsiooniteooria, maadeavastamine, looduskaitse ja uniformism. Uniformism on printsiip sellest, kuidas maailma nii tänapäeval kui ka minevikus mõjutanud loodusseadused on muutumatud.
20. sajandi teises pooles toimus geograafias kvantitatiivne revolutsioon. Loodusgeograafid hakkasid keskkonna kirjeldamise asemel uurima Maal toimuvaid protsesse. Selle mõjul tõusis loodusgeograafia keskmesse tulemuste mõõtmine, mida kasutati peamiselt hüpoteeside tõestamiseks. Toimus intensiivne spetsialiseerumine. Selle tulemusena eristus viis suuremat loodusgeograafia valdkonda: geomorfoloogia, klimatoloogia, biogeograafia, mullateadused ja kvaternaari keskkonnamuutused, mil kõigil on olemas ka oma allharud.
Väljaanded ja kirjandus.
Ülikoolides ja uurimisasutustes tehtud loodusgeograafilised uuringud avaldatakse loodusgeograafia ja maateaduste väljaannetes. Enamik väljaandeid avaldab vaid teatud valdkonna raames tehtud uuringute tulemusi. Erinevalt inimgeograafidest avaldavad loodusgeograafid oma töid interdistsiplinaarsetes väljaannetes, mitte ainult geograafiaajakirjades. Uuringud on tavaliselt esitatud teadusliku tööna.
Loodusgeograafia Eestis.
Eestis on võimalik akadeemilisel tasemel geograafia õppekava läbida bakalaureuse astmes Tartu Ülikoolis. Magistriõppes on Tartu Ülikoolis võimalik spetsialiseeruda loodusgeograafia suunale.
Keava II linnamägi

Keava II linnamägi ehk Keava Võnnumägi on linnamägi, mis asub Keava linnusest 700–800 m põhja pool, Keava–Hõreda teest 150 m läänes Linnaalustes.
Muistise kirjeldus.
Neemiklinnus, mis avastati 2002. aastal Keava ekspeditsiooni käigus. Neemiklinnus on 95 m pikk ning 54–60 m lai, õueala on ülejäänud neemikust eraldatud 6–8 m laiuse ja 0,5–1,5 m kõrguse suurtest kividest koosneva valliga. Eriti järsud on linnamäe lääne- ja edelanõlv, mille kõrgus jalamilt on 9–20 m, lõuna-kagupoolne nõlv on 12 m kõrgune. Idanõlv on mõnevõrra laugem ning põhjast kaitseb linnust nimetatud kivivall ning astangult põhjasuunal 3,7–4,4 laiune ja kuni 90 cm kõrgune liivavall, mille peale on muinasajal laotud raudkividest 3 m laiune müür, millest on säilinud kolm kihti.
Arheoloogilised uuringud.
Arheoloogilised uurimistööd toimused aastatel 2003–2005. Uuriti läbi 57,5 m² suurune ala. Kultuurikiht puudub. Leiti 24 savinõukildu.
Linnus on dateeritud 14C-prooviga perioodi 410–160 ekr.
Keave II linnamäest on 2023. aastal tehtud 3D-mudel, mille sisu on avaandmetena kättesaadav.
Johann Freitag von Loringhofe

Johann Freitag von Loringhofe (ka Johann Fridach van Loringhoffe, Freitag von Loringhoven või Freytag von Loringhoven; umbes 1430 – 26. mai 1494) oli Liivimaa ordumeister aastatel 1483–1494.
Loringhofe sündis Vestfaalis Löringhoffi asulas. Hiljem asus ta ordurüütlina (nagu ka veel 7 tema sugulast) elama Vana-Liivimaale. 1451. aastal on teda mainitud rüütelvennana Tallinnas. Ordumeister Bernhard von der Borchi ajal (1472. aastal) sai ta Tallinna komtuuriks. 1483. aasta novembris sai ta Saksa ordu Liivimaa haru (Liivi ordu) maameistri asetäitjaks, ordumeistriks kinnitati ta ametlikult 1485. aastal. 
Loringhofe ajal lõpetati pikaks ajaks Liivimaa sisevaenused: 1491. aastal sundisid orduväed Riia linna alistuma ning taastasid selle üle koos Riia peapiiskopiga kaksikvõimu. Riialased pidid taastama ka Riia ordulossi ning Dünamünde (Daugavgrīva) linnuse.
Tema ajal suurenes oluliselt Moskva-poolne oht: venelased ehitasid 1492. aastal Narva linna vastu Ivangorodi (Vene-Narva) kindluse ning pommitasid sealt (Balthasar Russowi teateil) aeg-ajalt Narva linna. Loringhofe asus tegema ettevalmistusi Moskvale vastuastumiseks, kuid suri enne, kui jõudis midagi reaalset korda saata. Vastuseisu venelastega pidi lahendama tema järglane Wolter von Plettenberg, kelle Loringhofe oli 1488. aastal ordu maamarssaliks määranud.
Vehrulitsa linnamägi

Vehrulitsa linnamägi (Veerulitsa) ehk Petserimägi on arvatav linnamägi Verhulitsa külast veidi lääne pool, Mustoja vasakul kaldal. Mäe kogupikkus on 110 m. Linnuse või pelgupaigana oli arvatavasti kasutusel vaid kõrgem ja laiem, tasandatud pinnaga lõunapoolne osa. 70 x 47 m, mis lääne ja edela poolt muust seljakust eraldatud kraaviga, kust hiljem on kulgenud tee. Tasandustöid on mäel tehtud nähtavasti hiljemgi, sest tegemist on Vehrulitsa küla jaanitule ja kiigeplatsiga. Arvatava linnamäe loodeotsas oleval neemikul inimtegevuse jäljed puuduvad. Esialgu võib seda pidada II aastatuhande algusse kuuluvaks neemiklinnuse tüüpi pelgupaik-linnuseks.
Truuta linnamägi

Truuta linnamägi on järsunõlvaline mägi Truuta küla Liinujärve kirdekaldal Otepää vallas Valga maakonnas. Linnamägi paikneb Vidrike–Kooraste teest 700 m põhja pool ja Liinu-Kalda talust 350 m lääneedelas.
Arheoloogilised uuringud.
2011. aastal toimunud proovikaevamistel (Tartu Ülikooli arheoloogia kabinet; Heiki Valk ja Pikne Kama) tehti mäel oleva allikakoha ümbrusse neli väikest kaevandit. Ilmnes, et kultuurikiht on kündmise ja erosiooni toimel segatud. Leitud savinõukillud pärinevad käsitsi tehtud nõudest, mis kuuluvad viikingiaega. Nahaliina nimetus ja pärimus Nahaliinas tegutsenud nahaparkalitest viitavad linnuse seostele viikingiaegse nahakaubandusega. Et kaevamistel ei leitud tuleasemeid, põlenud kive ega intensiivset kultuurikihti, on linnust kasutatud nähtavasti vaid lühiajaliselt ja ajuti. Hiliseim savinõukild pärineb joon- ja lainornamendiga Pihkva tüüpi kedranõust, mis näitab linnuse kasutamist veel 11. sajandil. Võimalik, et linnus hävis 11. sajandi algupoolel, seoses Kagu-Eesti allutamisega Kiievi-Vene võimule (vürst Jaroslavi retk tšuudide vastu 1030. aasta paiku).