tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Argo Annuk

Argo Annuk (sündinud 20. märtsil 1977) on eesti ettevõtja ja omavalitsustegelane. 
Ta on sündinud Tartus ja lõpetanud 1995. aastal Hugo Treffneri gümnaasiumi ning seejärel Tartu Ülikooli majandusteaduskonna bakalaureuseõppe. Lisaks õppis Annuk aastast 2009 Tartu Ülikooli avatud ülikoolis ettevõttemajandust. 
Annuk töötas 1990. aastate lõpul Fordi-müüja Satwo logistikuna ja Fordi-müüja Belesta turundusjuhina, 2000–2001 oli ta Tallinna Kaubamaja meestekaupade osakonnas müügijuht ja seejärel OÜ Sebra Kaubandus projektijuht ning tegutses autovärvide müügi alal. 
Aastast 2005 on Annuk tegev eraettevõtluses, näiteks on ta olnud 2010–2011 Mercedese-müüja Silberauto Lõuna regiooni juht, konsultatsioonifirma Artex Holding OÜ juhatuse liige aastast 2006, autoremondifirma Timecolors OÜ juhatuse esimees aastast 2006 ja metsamajandusfirma Baltic Trio OÜ juhatuse esimees aastast 2005. 
Aastatel 2011–2013 oli Annuk Tartu rahanduse, ettevõtluse ning linnavara valdkondade eest vastutav abilinnapea (linnapea Urmas Kruuse juhitud linnavalitsuses), 2017–2019 AS Tartu lennujaama juhataja ning 2021–2022 Kambja vallavanem. 
Alates 23. aprillist 2024 juhib ta Jõgeva vallale kuuluvat kommunaalettevõtet Kuremaa Enveko.
Aastast 2002 on Annuk erakonna Isamaa liige. 
Annuk on olnud ka Tartu linnavolikogu rahandus- ja arenguplaneerimiskomisjoni liige, Eesti Linnade ja Valdade Liidu rahanduse ja maksupoliitika töörühma juht, Tartu Kultuurkapitali ning Tartu Veevärk nõukogu liige.
Waldegg

Waldegg on vald "(Marktgemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Wiener Neustadti maaringkonnas.
Kaja Toomsalu

Kaja Toomsalu (sündinud 13. novembril 1957) on Eesti koolijuht, alates 2013. aastast Tallinna Õismäe Gümnaasiumi direktor.
Bobbio Orosius

Bobbio Orosius ehk Ambrosiana Orosius on Milanos Biblioteca Ambrosianas asuv 7. sajandi algusest pärit insulaarstiilis käsikiri kohaviidaga MS D. 23. Sup., mille tekst on Paulus Orosiuse "Chronicon" ("Historiarum adversum paganos").
Kirjeldus.
48 lehest koosnev käsikiri on mõõdus 210 × 150 mm ja see on arvatavalt kirjutatud püha Columbanuse 612. aastal asutatud Bobbio kloostris. Tekst on pooluntsiaali meenutavas väheste pikenditega iiri untsiaalis, sama kirjaga on kirjutatud Codex Usserianus I (CLA 2.271) ja Ambrosiana Basileios (CLA 3.312). Esimese lehekülje esimene tekstirida on kõrgete tumeda kontuurjoonega tähtedega, seest koloreeritud roosa ja oranži värviga; esiinitsiaali P post kulgeb veeru vasakul küljel lehekülje allservani. Tekstis on veel mõned väiksemad initsiaalid: kontuuriga suurtäht D fo 5 on ümbritsetud täppidega ja koloreeritud oranžiga, suurtäht N leheküljel fo 33 on kontuurita, erkpunast ja rohelist värvi ning ääristatud punaste täppidega, täheruum täidetud kolmnurkadeks grupeeritud punaste täppidega. 
Bobbio Orosius on varaseim teadaolev Lääne-Euroopa käsikiri, milles esineb vaiplehekülg. Vaiplehekülg asub esilehe vastas vasakul ja see erineb hilisematest iiri-anglosaksi käsikirjadest motiivistiku poolest mõnevõrra. Leheküljel on põimornamentidega raami sees neli kontuurjoonega rosetti keskmise suurema rosetimotiivi ümber, kasutatud värvid on kollane, roheline, oranž, roosa ja valge.
Ajaloost.
Käsikirja on esimest korda mainitud 1461. aastal munkade raamatukogu registris. 17. sajandil andis klooster käsikirja Milano Biblioteca Ambrosianale selle asutamisel 1606. aastal.
Cofidis

Cofidis on Prantsuse finantsettevõte, mis tegeleb tarbimislaenude pakkumisega. Asutatud 1982. aastal. Peakontor asub linnas Villeneuve-d'Ascq.
Ettevõtte omandis on professionaalne jalgrattameeskond Cofidis.
Tuolluvaara

Tuolluvaara (põhjasaami keeles "Duolluvárri", kõnekeeles "Tuolla", endina nimi "Tuolluvara") on Rootsi Norrbotteni lääni Kiruna valla keskuse Kiruna idapoolne linnaosa (umbes 4 km Kiruna keskusest), aastatel 2015–2020 omaette tiheasustusega paikkond. Geograafilised koordinaadid on 67°50′55″ N, 20°20′15″ E.
Tuolluvaara tiheasustusega paikkonna pindala oli 0,68 km² (2018) ja elanike arv 975 (2020).
Nimi.
Tuolluvaara on saanud nime Tuolluvaara kaevandusmäe järgi. 
Loodus.
Tuolluvaara paikneb põhja pool põhjapolaarjoont. 
Tuolluvaarast edelas on Tuolluvaara mägi, mis jääb Kiruna uuest keskusest itta.
Tuolluvaarast idas voolab Tuollujoki.
Rahvastik.
Rahvaarvu dünaamika:
Aastatel 1975–2015 loeti Tuolluvaarat Kirunaga kokkukasvanuks, ja 2020. aastast loetakse seda jälle Kirunaga kokkukasvanuks. 
Taristu.
Maantee E 45 kaudu on Tuolluvaara ühenduses Rootsi
teedevõrguga.
Tuolluvaara vahetult kagus paikneb Kiruna lennujaam.
Ajalugu.
1897. aastal avastas Hjalmar Lundbohm Tuolluvaaras rauamaagimaardla. Aastal 1903 alustas äsja loodud kaevandusettevõte Tuolluvaara Gruv AB avakaevandamist. 1980. aastate alguses Tuolluvaara kaevandus suleti suurte ekspluatatsioonikulude tõttu. Ümmargune endine rokaevandustorn (tõstetorn) jagab Rootsis praegu Garpenbergi kaevanduse torniga kõrguselt 2.–3. kohta (76 m) ja on Tuolluvaara maamärk. Suurim kaevandustorn on Aitiki kaevanduses. 
Vana kaevandusala kõrvale ehitatakse Kiruna uus keskus. 1990. aastate alguses lammutati suurem osa üürimajadest, et asendada need villadega.
Deltatiib

Deltatiib (ingl "delta wing") on õhusõiduki tiib, mille kuju pealtvaates moodustab kolmnurga. 
Deltatiib on saanud nime kreeka tähestiku tähe delta (∆) järgi .
Ehitus.
Deltatiibade eesmine serv moodustab enamasti lennukikerega teravnurga, tagumine serv täisnurga . Võrreldes tavalise tiivaga on sarnase tõstevõimega deltatiib jäigem, tugevam ja kergem. Lisaks on tiivas tänu selle unikaalsele kujule rohkem ruumi kütuse ja muude vajalike süsteemide hoiustamiseks ilma tiiva õhutakistust suurendamata. See muudab deltatiiva tavatiivast odavamaks. 
Omadused.
Deltatiivad on enamasti kasutusel ülehelikiirusel lendavatel lennukitel. Tänu tiiva kolmnurgakujulisele pinnalaotusele võib õhem deltatiib tekitada sama hulga tõstejõudu nagu paksem tavatiib. Tiiva õhendamine vähendab tiiva õhutakistust märkimisväärselt, mis võimaldab lihtsamini ületada helibarjääri. 
Deltatiivad on kõige efektiivsemad suure kohtumisnurga korral . Seetõttu on nende kontrollimine aeglastel kiirustel raske ning õhkutõusu- ja maandumiskiirused on võrreldes tavapärasemate lennukitega suuremad. Seepärast on deltatiiba kasutavatel lennukitel vaja pikka maandumisrada. 
Ajalugu.
Esimese kasutatava deltatiiva loojaks peetakse saksa teadlast Alexander M. Lippischi, kes lõi teise maailmasõja ajal deltatiivaga purilennuki, et testida selle aerodünaamilisi omadusi madalatel kiirustel. Teise maailmasõja lõpus said liitlased enda kätte Lippischi disainitud purilennuki ja muud arendusdokumendid. Deltatiiva arendustööd jätkati USA-s, kus  Lippischi abiga disainiti esimene deltatiiba kasutav lennuk, XF-92A, mille ametlik esimene lend toimus 18. septembril 1948. Seda loetakse ka deltatiiva esimeseks lennuks. Lisaks USA-le ehitasid ka Britid peale teist maailmasõda Lippischi teadustöö najal mitu deltatiiba kasutavat lennukit .
Alates 1950. aastatest hakati deltatiibu rohkem kasutama ülehelikiirusel lendavatel lennukitel. Kuulsaimad deltatiibu kasutavad lennukid on: B58 Hustler, XB-70 Valkrye, Concorde, Tu-144, Mig-21, Dassault Mirage III, Saab 35 Draken ja paljud teised. 
Kobra manööver.
1950. aastatel töötas Rootsi lennukitootja Saab välja oma uue hävituslennuki. Lisaks muudele uuenduslikele tehnoloogiatele oli Saab 35 Draken esimene hävituslennuk, mis võttis kasutusele topeltdeltatiiva. See tähendab, et tiiva profiil koosneb kahest erineva nurgaga deltatiivast. Erilise geomeetriga tiib tekitas lennukile ebastabiilsust, mille tõttu oli võimalik teha kobra manöövrit. Kobra manöövrit kasutatakse kahe lennuki vahel õhuvõitlustes .
Eduardo Coudet

Eduardo Germán Coudet (sündinud 12. septembril 1974 Buenos Aireses) on Argentina jalgpallitreener ja endine jalgpallur.
Mängijana oli tema positsioon parempoolkaitsja. Tema mängijakarjäär kestis aastatel 1993–2011. Klubikarjääri jooksul mängis ta Argentina klubides Platense, Rosario Central, San Lorenzo, River Plate ja Colón, Hispaania klubis Celta de Vigo, Mehhiko klubides San Luis ja Necaxa ning Ameerika Ühendriikide klubides Philadelphia Union ja Fort Lauderdale Strikers. River Plate'iga tuli aastatel 1999–2004 viis korda Argentina meistriks.
2014. aasta detsembris sai Coudet Rosario Centrali peatreeneriks (Rosario Centralis oli ta mitu aastat mängijakarjääri jooksul mänginud). 2017. aasta teises pooles juhendas ta Mehhiko kõrgliigaklubi Club Tijuana. 2017. aasta detsembris naasis Coudet Argentinasse ning sai kõrgliigaklubi Racing Club peatreeneriks. Hooajal 2018/19 võitis ta Racing Clubiga Argentina meistritiitli, mis oli Racing Clubi esimene liigatiitel viie aasta jooksul.
2019. aasta detsembrist kuni 2020. aasta novembrini juhendas ta Brasiilia kõrgliigaklubi Internacional. Seejärel oli ta kuni 2022. aasta novembrini Hispaania kõrgliigaklubi Celta de Vigo peatreener. Pärast seda sai ta Brasiilia kõrgliigaklubi Atlético Mineiro peatreeneriks. Kuigi ta võitis 2023. aasta aprillis Atlético Mineiroga Minas Geraisi osariigi meistrivõistlused, lahkus ta klubist sama aasta juunis pärast vaidlust klubi juhatusega mängijate üleminekute osas.
2023. aasta juulis naasis Coudet Internacionali peatreeneri kohale.
Kersti Miilen

Kersti Miilen (neiupõlvenimega Kersti Külvand; sündinud 12. novembril 1950 Tallinnas) on eesti filmimonteerija.
Elulugu.
Miileni lapsepõlv möödus Estonia teatri garderoobis ja lava taga, hiljem saalis. Ta õppis aastatel 1958–1969 Tallinna 2. Keskkoolis ja lõpetas Tallinna Lastemuusikakooli 1966. aastal klaveri erialal.
Pärast keskkooli lõpetamist läks Miilen 1969. aastal tööle Tallinnfilmi montaažiosakonda. Esimese aasta töötas koos õpetajaga ning monteeris dokumentaalfilme, aga Leida Laius kutsus ta mängufilme monteerima, esimeseks tööks oli "Kõrboja peremees". 1991. aastal hakkas vabakutseliseks monteerijaks, 1998. aastast kasutab arvutimontaaži. 2007. aastal hakkas tegema koostööd Manfred Vainokiviga, on monteerinud 19 tema filmi.
Monteerija roll.
Miileni arvates on monteerija töös üle poole loomingulisus, ülejäänu on tehnika, mis peab nii käes olema, et monteerija ei mõtle sellele. Plaanide lõikamine toimub tunnetuse pealt, mitte ainult tehniliselt, tunnetusele aitavad kaasa muusikaline taust ja rütmitunnetus. Mängufilmi on palju lihtsam monteerida, sest peab jälgima stsenaariumit, aga dokumentaalfilmi puhul peab režissöör või monteerija valima, mis osad käiku lähevad. Animafilmi monteerides on väga tähtis, kui suur on tehtud eeltöö. Joonisfilmi puhul see, kuidas on joonised üles filmitud. Pärast monteerija enam väga palju muuta ei saa.
Isiklikku.
Miileni isa oli muusikateadlane Harri Külvand (1919–1973), ema laulja Aino Külvand, abikaasa on Riho Remmel, poeg helioperaator Kristian Miilen.
Kiik, kirves ja igavese armastuse puu

"Kiik, kirves ja igavese armastuse puu" on 2021. aasta novembris esilinastunud Eesti mängufilm. 
Filmist.
Noor automehaanik Kiik avastab ühel päeval koju jõudes oma tüdruksõbra voodist teise mehega. Hingevalust vabanemiseks otsustab Kiik koos filmitegijast parima sõbraga sõita riigi teise otsa, et maha raiuda "igavese armastuse puu", kuhu noorte armastajate nimed kunagi kirjutatud said. Teekond müstilise puuni kulgeb muretutel seiklejatel aga üle kivide ja kändude. 
Lustlik tegevus toimub Eesti maateedel ning nii tegelaste maneerid kui ka irooniline huumor esindavad noorema põlvkonna maailmapilti ja elukogemust. 
Osatäitjad.
ja teised.
Antonio Magliabechi

Antonio di Marco Magliabechi (või Magliabecchi; 29. oktoober 1633 – 4. juuli 1714) oli Itaalia raamatukoguhoidja, õpetlane ja bibliofiil.
Elulugu.
Ta sündis Firenzes Marco Magliabechi ja Ginevra Baldorietta pojana. Tema isa suri, kui Antonio oli noor mees, ja ta töötas mõnda aega Matteo Roselli stuudios, kuid õpipoisiks oli kullassepa Ponto Vecchios. Seal töötas ta kuni oma neljakümnenda eluaastani, kuni Michele Ermini, kardinal de' Medici raamatukoguhoidja, märkas tema akadeemilisi võimeid ja õpetas talle ladina, kreeka ja heebrea keelt.
1673. aastal sai temast Toscana suurhertsogi Cosimo III de' Medici raamatukoguhoidja. Magliabechist sai Firenze kirjanduselu keskne tegelane ning mitme riigi teadlased sobitasid temaga tutvust ja pidasid temaga kirjavahetust, ta oli paljude teoste tunnustamata kaasautor. Kuigi see mainekas ametikoht tegi ta tuntuks, peetakse teda eriliseks pigem oma isikuomaduste ja tohutu hulga iseomandatud teadmiste tõttu. Teda kutsuti entsüklopeediaks, elus raamatukoguks, kirjanduslikuks õgardiks ("Divoratore di Libri") ja kõige ratsionaalsemaks bibliomaaniks, kuna ta luges läbi kõik enda soetatud teosed. Tema isiklik raamatukogu koosnes 40 000 raamatust ja 10 000 käsikirjast. Tema maja oli raamatuid täis – trepikojad olid nendega ääristatud ja need täitsid esiku. Räägiti lugusid tema hämmastavast mälust, mis oli "meelde jättes nagu vaha ja meeles pidades nagu marmor".
Magliabechi ei hoolinud argiasjadest. Väidetavalt unustas ta kord üle aasta oma palka välja võtta. Ta kandis riideid, kuni need seljas lagunesid, ja pidas ööseks lahtiriietumist suureks ajaraiskamiseks, kuna "elu on nii lühike ja raamatuid nii palju". Ta võttis vastu kõik uurivad õpetlased tingimusel, et nad teda töö ajal ei seganud. Ta tundis jesuiitide vastu sügavat vastumeelsust. Räägiti lugu, et kord näitas ta ühele võõrale Palazzo Riccardi sõnadega: "Siin toimus õppimise taassünd" ja osutas seejärel jesuiitide kolledži poole: "Need seal tulid, et see maha matta."
Magliabecchi suri 81-aastaselt 1714. aastal Sta. Maria Novella kloostris. Ta pärandas oma raamatud suurvürstile avaliku raamatukoguna kasutamiseks, ülejäänud vara pärandas linna vaestele. Tema raamatukogu, tuntud kui "Magliabechiano", liideti 1861. aastal Itaalia Victor Emmanuel II suurhertsogi eraraamatukoguga, mis moodustasid Firenze Keskrahvusraamatukogu (Biblioteca Nazionale Centrale Firenze) tuumiku.
Ekstsentrilisus.
Magliabechi oli tuntud kui ekstsentrik. Ta oli metsiku välimusega mees ega hoolinud üldse enda heaolust. Ta keeldus teenijatest. Tema toidulaual oli tavaliselt kolm kõvaks keedetud muna koos joogiveega. Magliabechi ei hoolinud ka isiklikust hügieenist ja magas riietes. Tal oli uksel väike aken, mille kaudu vaatas kõiki, kes temaga suhelda soovisid, ja kui ta ei soovinud nende seltskonda, siis ta neid vastu ei võtnud. Ta veetis iga päev mõned tunnid palee raamatukogus. Väidetavalt ei käinud ta kunagi Firenzest kaugemal kui Pratos, kus ta käis koos Vatikani raamatukoguhoidja kardinal Henry Norisega üht käsikirja vaatamas.
Mattias Naan

Mattias Naan (sündinud 11. detsembril 1986 Tallinnas) on eesti koomik, filminäitleja ja filmimonteerija.
Haridus.
Naan lõpetas 2006. aastal Tallinna Prantsuse Lütseumi. Pärast seda õppis ta Taanis European Film College'is. 2013. aastal lõpetas Naan Tallinna Ülikooli Balti filmi, meedia ja kunstide instituudi bakalaureuse kraadiga filmikunsti erialal.
Loominguline töö.
Stand-up show.
Stand-up koomikuna on Naan astunud üles ürituste sarjal Fopaa!, Tallinn Comedy Festivalil, Tallinn Comedy Galal (2017, 2019 Kinoteater), Arvamusfestivalil, Apollo Kino Solaris jm.
2019. aastal esines ta püstijalakomöödias "Nina ja Vunts" koos Tigran Gevorkjaniga. Koomik Mikael Meema stand-up tuuril "Palderjan" osales Naan 2023. aastal. 2025. aasta jaanuaris korraldab Mattias Naan stand-up soolotuuri "Sodi".
Isiklikku.
Mattias Naani vanemad on Katrin ja Annes Naan. Tal on vanem vend Johannes ning noorem õde Maarja.
Tema elukaaslane on Kristel Aaslaid.
Maciço do Urucum

Maciço do Urucum ("Urucumi massiiv"; ka Morro do Urucum, "Urucumi küngas") on mägi Brasiilias Mato Grosso do Suli osariigis. Maciço do Urucum asub Corumbá linnast ligikaudu 23 km lõunas, Boliivia piirist 22 km kaugusel.
1065 meetri kõrgune Maciço do Urucum on Mato Grosso do Suli osariigi kõrgeim mägi.
Ernest Renan

Joseph Ernest Renan (27. veebruar 1823 – 2. oktoober 1892) oli prantsuse filosoof, ajaloolane, orientalist, piibliteadlane ja kriitik.
Bruma

Armindo Tué Na Bangna (tuntud lihtsalt kui Bruma; sündinud 24. oktoobril 1994 Bissaus) on Guinea-Bissaus sündinud Portugali jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Portugali kõrgliigaklubis Braga ja Portugali jalgpallikoondises.
Ta kolis lapsepõlves Portugali ning liitus 2007. aastal Lissaboni Sportingu noorteakadeemiaga. Sportingu meeskonnas debüteeris ta Portugali kõrgliigas 2013. aasta veebruaris.
2013. aasta septembris liitus ta Türgi kõrgliigaklubiga Galatasaray. Hooajal 2014/15 tuli ta Galatasarayga Türgi meistriks. Hiljem on Bruma mänginud veel Hispaania kõrgliigaklubis Real Sociedad (2015/16), Saksamaa kõrgliigaklubis RB Leipzig (2017–2019), Hollandi kõrgliigaklubis PSV Eindhoven (2019/20, 2021/22), Kreeka kõrgliigaklubis Olympiakós (2020/21) ja Türgi kõrgliigaklubis Fenerbahçe (2022/23). Bragas mängib ta alates 2023. aasta jaanuarist.
Aastatel 2013–2017 mängis Bruma Portugali noortekoondistes. 2013. aastal jõudis ta Portugali kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel kuueteistkümnendikfinaali. Bruma lõi sel turniiril viis väravat ja andis kaks väravasöötu. Portugali jalgpallikoondises debüteeris ta 10. novembril 2017 sõprusmängus Saudi Araabia vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 14. oktoobril 2018 sõprusmängus Šotimaa vastu.
John Warner

John William Warner III (18. veebruar 1927 Washington – 25. mai 2021 Alexandria, Virginia) oli USA jurist ja poliitik. Ta oli aastatel 1972–1974 president Richard Nixoni valitsuses Ameerika Ühendriikide mereväeminister ja aastatel 1979–2009 viiel ametiajal Virginia osariigi esindajana USA senaator.
Teises maailmasõjas teenis ta USA mereväes ja Korea sõja ajal merejalaväes. 1953. aastal lõpetas ta õigusteaduse alal Virginia ülikooli ja alustas seejärel juristina tööd.
Aastatel 1969–1972 oli Warner mereväeministri asetäitja, seejärel oli ta ise kaks aastat mereväeminister. Aastatel 1995–1999 oli ta USA Senati reeglite komitee esimees ning 1999–2001 ja 2003–2007 Senati relvajõudude komitee esimees.
Warner oli abielus kolm korda. Aastatel 1976–1982 oli ta abielus Elizabeth Tayloriga.
Sankt Wolfgang im Salzkammergut

Sankt Wolfgang im Salzkammergut on vald ("Marktgemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Gmundeni ringkonnas, mis on saanud nime Regensburgi Püha Wolfgangi järgi.
Linn asub Austria keskosas, Salzkammerguti piirkonnas. See asub Wolfgangsee järve põhjakaldal (Strobli ja Sankt Gilgeni lähedal, mõlemad Salzburgi liidumaal) Schafbergi mäe jalamil.
Kultuur.
Sankt Wolfgangi turismiobjektide hulka kuuluvad "Schafbergbahn" (ratasajamiga raudtee, mis kulgeb üles Schafbergile), "Hotel Weißes Rössl" (opereti Valge Hobu kõrts sündmuskoht) ja palverännukirik Michael Pacheri hilisgooti stiilis altarimaaliga. Raudtee ja kirik on ühed paljudest Sankt Wolfgangi paikadest, mida näidati 1987. aasta Ameerika-Austria telefilmis "Christmas with Flicka", mille peaosas oli ooperisopran Frederica von Stade ja mis filmiti täielikult linnas ja selle lähiümbruses. (Lisaks sellele, et filmi näitas Ameerika "Public Broadcasting Service", ilmus see ka VHS-il, laserdiskil ja DVD-l.)
Sihtkoha spaa Sankt Wolfgang on ka populaarne talvine suusakuurort. 
Ajalugu.
Püha Wolfgang püstitas esimese kiriku Wolfgangsee kaldale pärast seda, kui ta tõmbus 976. aastal lähedalasuvasse Mondsee kloostrisse. Legendi kohaselt viskas ta koha leidmiseks kirve mäest alla ja veenis isegi kuradit hoonesse panustama, lubades talle kirikusse sisenenud esimese elusolendi hinge. Kurat oli aga pettunud, sest esimene üle ukseläve astunud olend oli hunt. Pärast Wolfgangi kanoniseerimist 1052. aastal sai kirikust oluline palverännupaik, kuna seda mainis esmakordselt 1183. aasta ürikus paavst Lucius III. 1481. aastal sisustati see kuulsa Pacheri polüptühhoniga. Juba keskajast oli kiriku ümber olnud mitu ööbimiskohta, samas kui "Hotel Weißes Rössl" ehitati alles 1878. aastal.
Teise maailmasõja ajal asus seal Dachau koonduslaagri all-laager.
Transport.
Sankt Wolfgangi juurde pääseb liidumaantee (Bundesstraße) "B 158 Wolfgangsee Straße" haru kaudu, mis kulgeb Salzburgist Bad Ischli.
Issiaga Sylla

Issiaga Sylla (sündinud 1. jaanuaril 1994 Conakrys) on Guinea jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Prantsusmaa kõrgliigaklubis Montpellier ja Guinea jalgpallikoondises.
Ta alustas jalgpalli mängimist kodulinnaklubis Horoya AC.
2012. aastal liitus ta Prantsusmaa klubiga Toulouse. Toulouse'i põhimeeskonnas debüteeris ta Prantsusmaa kõrgliigas 4. mail 2013 mängus Lille'i vastu. Esimese värava lõi ta kõrgliigas sama aasta 18. mail mängus Sochaux' vastu. Hooajal 2015/16 oli ta Toulouse'ist laenul Prantsusmaa kõrgliigaklubis Gazélec Ajaccio ja hooajal 2020/21 samasse liigasse kuuluvas RC Lensis.
2023. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Montpellier'ga.
Guinea jalgpallikoondises tegi Sylla debüüdi 7. septembril 2011 sõprusmängus Venezuela vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 24. märtsil 2017 sõprusmängus Gaboni vastu. Ta on kuulunud Guinea koondisse neljadel Aafrika rahvaste karikavõistlustel (2015, 2019, 2022 ja 2024). 2022. aasta turniiri esimeses alagrupimängus võitis tema väravast Guinea Malawi jalgpallikoondisst tulemusega 1:0.
Mycosphaerellales

Mycosphaerellales on kottseente selts.
Scharnstein

Scharnstein on vald ("Marktgemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Gmundeni ringkonnas.
Scharnstein asub Almi oru südames. U. 55 % valla territooriumist on kaetud metsaga ja 36 % on haritav maa.
Ajalugu.
Vald kannab oma endiste isandate, Jörger von Tolleti suguvõsa vappi.
Traunkirchen

Traunkirchen on vald ("Gemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Gmundeni ringkonnas.
Turism.
Järv ja mäed pakuvad võimalusi välitegevusteks, nagu matkamine, purjetamine, sukeldumine, suusatamine, ujumine ja surfamine. Küla on tuntud kihelkonnakirikus asuva 1753. aastal nikerdatud "Fischerkanzeli" (kalurite kantsli) poolest.
Laikseenelised

Laikseenelised ("Mycosphaerellaceae") on kottseente sugukond.
Laikseen

Laikseen ("Mycosphaerella") on kottseente perekond.
Sellesse perekonda liigitatud rohkem kui 10 000 seeneliiki.
Tahmlaikseen

Tahmlaikseen ("Scirrhia") on kottseente perekond.
Saša Lukić

Saša Lukić (serbia kirillitsas Саша Лукић; sündinud 13. augustil 1996 Šabacis) on Serbia jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Fulham ja Serbia jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Serbia klubis Partizan, mille põhimeeskonnas debüteeris ta Serbia kõrgliigas 2015. aasta mais. Enne seda oli ta mänginud laenul Teleoptikis, mille meeskonnas debüteeris ta hooajal 2013/14 Serbia esiliigas.
2016. aasta juulis liitus ta Itaalia kõrgliigaklubiga Torino. Hooajal 2017/18 oli ta Torinost laenul Hispaania kõrgliigaklubis Levante.
2023. aasta jaanuaris sõlmis ta nelja ja poole aastase pikkuse lepingu Fulhamiga. Inglismaa kõrgliigas lõi ta esimese värava 16. märtsil 2024 mängus Tottenham Hotspuri vastu.
Serbia jalgpallikoondises debüteeris Lukić 7. septembril 2018 mängus Leedu vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 11. novembril 2021 sõprusmängus Katari vastu. Ta on kuulunud Serbia koondisse 2022. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2024. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Cystocoleaceae

Cystocoleaceae on kottseente sugukond.
Udesamblik

Udesamblik ("Cystocoleus") on kottseente perekond.
Liam Delap

Liam Rory Delap (sündinud 8. veebruaril 2003 Winchesteris) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib ründajana Inglismaa Premier League'i klubis Ipswich Town.
Aastatel 2009–2019 kuulus ta Derby County noorteakadeemiasse. Seejärel liitus ta Manchester Cityga. Manchester City põhimeeskonnas debüteeris ta 24. septembril 2020 EFL Cup'i mängus AFC Bournemouthi vastu ja lõi selles mängus kohe ka värava. Kolm päeva hiljem tegi ta mängus Leicester City vastu debüüdi Inglismaa kõrgliigas. Nii sel kui ka järgmisel hooajal pääses ta Manchester City põhimeeskonnas väljakule kolmes mängus. Hooajal 2022/23 oli ta Manchester Cityst laenul Inglismaa esiliigaklubides Stoke City ja Preston North End. 2023. aasta juulis läks ta laenule esiliigaklubisse Hull City, kus ta paistis silma kaheksa väravaga.
2024. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu äsja Inglismaa kõrgliigasse tõusnud Ipswich Towniga. Inglismaa kõrgliigas lõi ta esimese värava 31. augustil 2024 mängus Fulhami vastu.
Alates 2018. aastast on Delap mänginud Inglismaa noortekoondistes. 2022. aastal tuli ta Inglismaa kuni 19-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistriks.
Tema isa Rory Delap on endine Iirimaa koondislane.
Rainer Joseph

Rainer Joseph Johann Michael Franz Hieronymus (30. september 1783 Pisa – 16. jaanuar 1853) oli Habsburg-Lotringite dünastia liige, Austria ertshertsog, Lombardia-Veneetsia asekuningas ning Ungari ja Böömimaa prints.
Elulugu.
Ertshertsog Rainer Joseph Johann Michael Franz Hieronymus sündis tollase Toscana suurhertsogi ning hilisema Püha Rooma keisri Leopold II ning Hispaania infanta María Luisa 14. lapsena.
Nagu tema vanem vend, ertshertsog Karl, kannatas ka Rainer epilepsia all.
Oma vanemate surma järel usaldati Raineri haridus ertshertsog Franzile. Kuigi Rainer sai peamiselt sõjaväealase hariduse, huvitas teda ka väga botaanika. 1792. aastal keisriks saanud Franz II jagas suurt osa riiginõukogu dokumente ka Raineriga. 1807. aastal sai ertshertsog keisrilt loa riiginõukogus päevakorda tulnud probleeme tema nimel arutada. 1808. aastal ülendati Rainer "feldzeugmeister"'iks"."
Viienda koalitsiooni sõja algusega sai Rainer jälle ulatuslikud volitused. Kõik ministeeriumide ning kohtute dokumendid, mis pidid keisrile arutamiseks minema, suunati hoopis temale. Prantsuse armee lähenedes aitas Rainer maakaitsevägesid värvata ning Viini kaitset organiseerida.
1818. aasta 3. jaanuaril määrati Rainer Viini kongressi järel moodustatud Lombardia-Veneetsia kuningriigi asekuningaks. Kuigi suurem võim püsis Viinis Metternichi valitsuse käes, suutis Rainer kuningriigi elanikkonda siiski kõrgemate maksude eest kaitsta. Lisaks rajas ta oma valitsusajal mitmeid lastekodusid, haiglaid, raudteid jm ning laiendas teatrihooneid ning konservatooriume.
Raineri abiellus 1820. aasta 28. mail Savoia printsess Elisabethiga. Abielust sündis kaheksa last. Kuuest pojast neli (Leopold Ludwig, Ernst, Sigismund ja Heinrich Anton) tegid karjääri armees. Rainer Ferdinand oli 1859–1861 Austria minister-president ning 1861–1865 Austria ministritekonverentsi esimees. Tema tütar Adeleide oli abielus Sardiinia kuningas Vittorio Emmanuele II-ga.
Raineri ametiaeg asekuningana lõppes 1848. aasta revolutsiooniga, mil rahva ülestõusud sundisid teda kuningriigist lahkuma. Ta suri 16. jaanuaril 1853.
Baikal (laev)

Baikal (kürillitsas Байкал) oli auru jõul liikunud jäämurdjast raudteeparvlaev, mis Siberi raudteel aitas ronge ja reisijaid toimetada üle samanimelise Baikali järve ajavahemikus 1899–1918. Aurumasinate jõul töötanud 4 korstnaga parvlaev mahutas kokku umbes 300 reisijat ja meeskonnaliiget, kuid ka transportis kuni 27 kaheteljelist reisi- ja kaubavagunit, tihti koos veduriga.
Raudtee ümbersõidu valmides üle järve edelapoolse mägismaa Hamar-Dabanil, arvati see 1905. aastal reservi koos väiksema 2-korstnalise sõsarlaeva Angaraga. Mõlemad olid ennem seda pendeldanud kaks korda päevas liinil Baikali sadamas asuvast raudteejaamast üle järve Mõsovskisse.
Laevaehitus.
1895. aasta alguses võeti Vene Keisririigi transpordiministri Mihhail Hilkovi ettepanekul vastu otsus parvlaevade tellimiseks järvele. 30. detsembril sõlmiti leping Armstrong Whitworthi laevatehasega Ühendkuningriigis.
Laevaosade kohale toimetamine.
~7000 kastis toimetati parvlaeva kere terasplaadid ja muud osad lahtivõetuna Peterburisse. Edasi suunati need keisririigi pealinnast mööda raudteid kohapeale kokkupanekuks. Aurukatlaid, kaaludes paarkümmend tonni, olnud eriliselt keeruline transportida. Laeva osad läksid ka kaduma või varastati transpordi käigus, mistõttu tuli neid välja vahetada. Listvjanka külla jõudsid kastid kokkupanekuks ja puitviimistlusteks juunis 1896. Kohapealsed laevaehitustööd kestsid kolm aastat ning alus lasti viimaks vette 29. juunil 1899.
Sõjategevuses.
Venemaa kodusõja puhkedes relvastasid bolševikud praami kuulipildujate ja suurtükkidega. Irkutski alistumisel Valgearmeele, suundus laev Punaarmee peamisesse tugipunkti Mõsovskis.
Hukk ja lammutamine.
15. augustil 1918 sai laev jäädavalt kannatada Baikali lahingus, suurtükituld andsid valgekaartlased Tšehhoslovaki Leegionist. Mõsovski muuli juures see ka süütus, sinnasamma põledes uppudes. Kaks aastat pärast hukku pukseeriti laeva kere Angara jõe suudmes asuvasse Baikali sadamasse. 1926. aastal lõigati ja lammutati varem veepinnale tõstetud kere vanametalliks, vööripoolne sõukruvi ja osad kateldest võivad riismetena siiani vedeleda järvepõhjas.
Dorothea von Arronet

Marie Elisabeth Dorothea (Dora) von Arronet (16. september 1886, Kloostri mõis – 22. veebruar 1973 Nieblum Föhri saarel) oli baltisaksa kunstnik.
Yann Karamoh

Yann Dorgelès Isaac Karamoh (sündinud 8. juulil 1998 Abidjanis) on Elevandiluurannikul sündinud Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib ründaja või parema äärepoolkaitsjana Itaalia kõrgliigaklubis Torino.
Karamoh kolis juba lapsepõlves Prantsusmaale ning alustas jalgpallitreeninguid 2006. aastal klubis Racing Club de France Football. 2011. aastal liitus ta Caeni noortesüsteemiga. Caeni meeskonnas debüteeris ta Prantsusmaa kõrgliigas 2016. aasta augustis ning sai seejärel kohe põhikoosseisu liikmeks. 35 mänguga lõi Karamoh 2016/17. hooajal Prantsusmaa kõrgliigas viis väravat.
2017. aasta augustis liitus ta Itaalia kõrgliigaklubiga Milano Internazionale. 2018. aasta naasis ta Prantsusmaa kõrgliigasse, kui liitus laenulepingu alusel Bordeaux'ga. 2019. aasta juulis läks ta laenule Itaalia kõrgliigaklubisse Parma, kuhu läks aasta hiljem püsivalt üle. Hooajal 2021/22 oli ta sealt laenul Türgi kõrgliigaklubis Fatih Karagümrük.
2022. aasta septembris liitus ta Torinoga. Hooaja 2023/24 teises pooles oli ta Torinost laenul Prantsusmaa kõrgliigaklubis Montpellier.
Aastatel 2014–2018 mängis Karamoh Prantsusmaa noortekoondistes.
Jevgeni Aunapu

Jevgeni Aunapu (vene keeles "Аунапу, Евгений Михайлович"; (21. aprill 1934 Akmolinsk, Kasahhi NSV NSV Liit – 8. mai 1999) oli eestlasest Nõukogude Liidu sõjaväelane (kindralleitnant). 
Jevgeni Aunapu sündis 1934. aastal Akmolinskis Kasahhi NSV-s. Isa Mikk Aunapu oli pärit Pärnumaalt ja ema Ljubov Jegorova Smolenskimaalt. 
1944. aastast oli Saratovi suvorovlaste sõjakooli (vene k. "") kasvandik. 1953. aastal lõpetas Moskvas jalaväekooli ja hiljem õppis Lenini-nimelises sõjalis-poliitilises akadeemias ja Uurali pedagoogikainstituudi ajalooteaduskonnas. 
Jevgeni Aunapu teenis Baltikumis, Ukrainas, Leningradis, Taškendis, Saksamaal, Tšehhoslovakkias ja Afganistanis poliittöötajana. 1979–1983 Põhja-Kaukaasia sõjaväeringkonna 31. armeekorpuse komandör, Gruusia NSV-s. Afganistanis Afganistani armee poliitilise peavalitsuse ülema asetäitja – NSV Liidu sõjaliste nõunike grupi poliitosakonna ülem.
16. veebruarist 1979 ülendatud kindralmajoriks. 29. oktoobrist 1984 kindralleitnant.
Jevgeni Aunapu oli Vene NFSV Ülemnõukogu XI koosseisu saadik (1985–1987), Krasnodari kraist.
Aastatel 1987–1991 oli kindralleitnant Jevgeni Aunapu Tallinna Ehitusvägede Kõrgema Poliitilise Sõjakooli ülem. 
Errumineku järel oli sõjaväepensionär Tallinnas.
Jevgeni Aunapu suri 8. mail 1999. 2022. aastal maeti ta ümber Venemaale.
John Carpenter

John Howard Carpenter (sündinud 16. jaanuaril 1948 Carthage'is, New Yorgi osariigis) on USA filmitegija, stsenarist ja helilooja.
Carpenter on tuntud õudus-, ulme- ja märulifilmide poolest. Tema esimene täispikk film oli ulmekomöödia "Tume Täht" ("Dark Star"; 1974). Tema järgmine film "Rünnak kolmeteistkümnendale jaoskonnale" ("Assault on Precinct 13"; 1976) oli väikese eelarvega valminud põnevusfilm, mis saavutas suurema tuntuse pärast 1977. aastal Londoni filmifestivalil linastumist. 1978. aastal taas madala eelarvega valminud õudusfilmi "Halloween" saatis tohutu edu. Tegemist on ühe kõige olulisema teosega õudusfilmi žanris ja ühe esimesega "slasher"iga ning lisaks on see andnud inspiratsiooni paljudele hilisematele õudusfilmidele. 1978. aasta film pani aluse filmisarjale, kus Carpenter oli koos Debra Hilliga esimese järjefilmi kaasstsenarist ja kahe esimese järjefilmi kaasprodutsent ning on olnud kolme viimase filmi (2018–2022) kaashelilooja ja tegevprodutsent.
Paljud tema filmid on hiljem saanud kultusfilmideks, sealhulgas "Tume Täht", "Rünnak kolmeteistkümnendale jaoskonnale", "Võõrkeha" ("The Thing"; 1982), "Christine" (1983), "Suur sekeldus väikeses Hiinalinnas" (1986), "Nad elavad" ("They Live"; 1988) ja "Põgenemine Los Angelesest" ("Escape from L.A."; 1996).
Suuremale osale oma filmidest on Carptener loonud ise muusika või olnud kaasheliloojaks. Filmile "Vampiirid" ("Vampires;" 1998) loodud muusika eest pälvis ta Saturni auhinna. Carptener on välja andnud viis albumit: "Lost Themes" (2015), "Lost Themes II" (2016), "Anthology: Movie Themes 1974–1998" (2017), "Lost Themes III: Alive After Death" (2021) ja "Lost Themes IV: Noir" (2024).
SpaceX Crew-8

SpaceX Crew-8 oli NASA Erameeskondade programmi kaheksas operatiivne lend ja Crew Dragoni kosmoselaeva 13. lend. Missioon startis 4. märtsil 2024.
Crew-8 viis Rahvusvahelisse kosmosejaama neli meeskonnaliiget. Meeskonda kuulusid neli inimest, kellest kolm olid NASA astronaudid Matthew Dominick, Michael Barratt ja Jeanette Epps ning Roskosmose kosmonaut Aleksandr Grebjonkin.
Crew-8 missiooni pikendati seoses probleemidega, mis tekkisid Boeing Crew Flight Testi ajal. Meeskond valmistas kosmoselaeva ette mahutama veel kahte astronauti kui enne SpaceX Crew-9 saabumist 29. septembril oleks tekkinud mõni hädaolukord.
Crew-8 naasis Maale 25. oktoobril, maandudes Mehhiko lahte, kus seda ootas toetuslaev MV Megan. Pärast maandumist viidi üks NASA astronautidest teadmata põhjusel haiglasse. NASA ei avalikustanud otsuse põhjust ega meeskonnaliikme nime.
Boeing Crew Flight Test

Boeing Crew Flight Test (Boe-CFT) oli Boeing Starlineri kapsli esimene mehitatud missioon. 
Missioon startis 5. juunil 2024 ning viis kosmosejaama NASA astronaudid Barry Wilmore'i ja Sunita Williamsi.
Missioon pidi esialgsete plaanide järgi kestma kaheksa päeva ja lõppema 14. juunil maandumisega Ameerika Ühendriikide edelaosas. Kosmosejaamale lähenemisel lülitusid Starlineri kaheksast tahapoole suunatud tõukurist aga viis ootamatult välja. Kosmoselaeval õnnestus kosmosejaamaga põkkuda, kuid pärast enam kui kaks kuud kestnud uurimist otsustas NASA, et astronautide huvides naaseb Starliner Maale ilma meeskonnata. 
Starliner naasis Maale 7. septembril ning Wilmore ja Williamsi määrati tagasilennuks missioonile SpaceX Crew-9.
John Gribbin

John R. Gribbin (sündinud 19. märtsil 1946 Maidstone'is Kentis) on Briti teaduskirjanik ja astrofüüsik.
Ta on lõpetanud 1966. aastal Sussexi Ülikooli bakalaureusekraadiga füüsikas. Magistrikraadi sai samas 1967. aastal astronoomias. 1971. aastal kaitses Cambridge'i Ülikoolis doktoritöö (PhD) astrofüüsikas.
Gribbin on avaldanud mitukümmend raamatut. 
Briti Teaduskirjanike Assotsiatsioon andis talle 2009. aastal elutööauhinna.
David Kiržnits

David Abramovitš Kiržnits (vene keeles Давид Абрамович Киржниц; 13. oktoober 1926 Moskva – 4. mai 1998 Moskva) oli Venemaa füüsikateoreetik.
Ta lõpetas 1949. aastal Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli füüsikateaduskonna. Kaitses 1957. aastal kandidaadi- ja 1966. aastal doktoriväitekirja ("Нелокальная квантовая теория поля"; sai füüsika-matemaatikadoktori kraadi). 
Kiržnits töötas NSV Liidu Teaduste Akadeemia Lebedevi-nimelises Füüsikainstituudis. 1993. aastast Moskva ülikooli professor.
Tema uurimistöö hõlmas tihkaine füüsikat, kvantväljateooriat, faasisiirete teooriat, ülijuhtivust, tuumafüüsikat, kosmoloogiat, astrofüüsikat ja aine ekstreemolekute füüsikat. Ta esitas idee tähtede aine kristallilisest olekust.
Koos Andrei Lindega avaldas Kiržnits töö vaakumis toimuvate faasisiirete uurimisest väljateoorias koos spontaanse sümmeetria rikkumisega. Selle uurimistöö tulemusi rakendati Universumi inflatsioonimudeli ja kosmiliste stringide teooria väljatöötamisel.
Ta uuris ülivoolavust neutrontähtedes ja üldrelatiivsusteooria efektide mõju ülivoolavate nukleonisüsteemide pöörlemisele.
NSV Liidu Teaduste Akadeemia Lomonossovi preemia

NSV Liidu Teaduste Akadeemia Lomonossovi preemia (vene keeles Премия имени М. В. Ломоносова АН СССР) oli NSV Liidu Teaduste Akadeemia teadusauhind, mida anti välja iga kolme aasta järel alates 1954. aastast silmapaistvate teadusuuringute, avastuste ja leiutiste eest füüsika valdkonnas.
Auhind sai oma nimetuse Mihhail Lomonossovi järgi.
Preemia rahaline summa oli 20 000 rubla (pärast rahareformi 1961. aastal 2000 rubla). Viimane kord anti auhind välja 1990. aastal.
Laureaate: Leonid Sedov (1954), Jevgeni Lifšits (1958), Vitali Ginzburg (1961), David Kiržnits (1978), Andrei Linde (1978).
Jäähoki juunioride maailmameistrivõistlused

Jäähoki juunioride maailmameistrivõistlused korraldati esimest korda ametlikult 1977. aastal. Maailmameistrivõistlusi korraldab Rahvusvaheline Jäähokiföderatsioon (IIHF). Aastatel 1974–1976 toimusid mitteametlikud turniirid, kus kõigil kolmel korral võidutses Nõukogude Liit.
Morro da Igreja

Morro da Igreja ("kiriku küngas") on mägi Brasiilias Santa Catarina osariigis. 
1822-meetrine Morro da Igreja on kõrguselt teine mägi Santa Catarina osariigis.
Tartu Pühade Aleksandrite kogudus

Tartu Pühade Aleksandrite kogudus on õigeusu kogudus Tartus, mis kasutab Tartu Püha Aleksandri kirikut Karlova linnaosas aadressil Sõbra tänav 19a. Koguduse vaimulik on preester Johannes Kakko.
Ajalugu.
Kogudus asutati 1913. aastal, esimene preester oli Anton Laar, aastatel 1915–1919 oli preester Konstantin Kokla.
Uue kiriku nurgakivi pandi nelipüha kolmandal päeval 27. mail 1914 ülempiiskop Joanni osavõtul. 1914. aasta sügisel pühitses ülempiiskop Joann alumise kiriku peaaltari 21. novembril 1914 Jumalaema Kaitsmise auks ja teise kõrvalaltari Sarovi Serafimi auks 2. detsembril 1914.
1915. aasta augustis olid kiriku ehitustööd lõppenud, ülemise kiriku pühitses ülempiiskop Joann 26. septembril 1915. Ülemise kiriku põhjapoolne kõrvalaltar on pühitsetud õilisusulise suurvürstinna Olga auks.
1940. aastal kirikuhoone riigistati Nõukogude okupatsioonivõimude poolt ja kogudus aeti kirikust välja. Viimane teenistus peeti kirikus 15. detsembril 1940.
Kirik tagastati Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Tartu Pühade Aleksandrite kogudusele 1995. aastal. Aastatel 1996–1999 oli koguduse preester Samuel Puusaar. 24. detsembril 2002 anti kiriku hoone kogudusele pidulikult üle. EAÕK metropoliit Stefanus (Charalambides) pidas õnnistuspalve, ülempreester Johannes Keskküla ja ERMi direktor Jaanus Plaat allkirjastasid üleandmis-vastuvõtmisakti.
Kirik taaspühitseti 2003. aasta suvel Tartu Pühade Aleksandrite kirikuna, see on pühitsetud õilisusulisele suurvürstile Neeva Aleksandrile, Konstantinoopoli ülempiiskop Aleksandrile ja Süvari vagale Aleksandrile. Ka kogudus kannab alates 2003. aastast Tartu Pühade Aleksandrite koguduse nime.
Kalmistu.
Algselt oli koguduse kalmistu Aleksander Nevski kalmistu väljaspool Tartu linna piire, mis tänapäeval on Tartu linnas kokku sulanud Tartu Pauluse kalmistuga.
Ivan Helm

Ivan Helm (vene keeles Гельм/Хельм, Иван Александрович) (19. märts 1915 Jamburgi maakond, Peterburi kubermang – 2. märts 1995 Tallinn) oli Eesti NSV riigitegelane.
Ivan Helm sündis Peterburi kubermangus Jamburgi maakonnas. Lõpetas 1930. aastal lõpetas Ostrovski mittetäieliku keskkooli, õppis 1930–1933 Leningradi oblasti pedagoogilises tehnikumis ja lõpetas 1937. aastal Novgorodi Õpetajate Instituudi, ajalooõpetaja kutsega. Tegutses aastatel 1933–1935 algkooli õpetajana ja algkooli juhatajana Novgorodis ja Volossovo rajoonis Leningradi oblastis, 1935–1937 õppis Novgorodi Õpetajate Instituudis, aastatel 1937–1940 oli NSV Liidus Tšitaa oblasti Mogotšnski rajoonis keskkooli direktor. VK(b)P liige 1939. aastast 
1940. aastal võeti Punaarmeesse ja Teises maailmasõjas, viidi üle formeeritud 7. eesti laskurdiviisi, kus oli järgnevatel aastatel oli 1942–1947 Eesti rahvusväeosade poliittöötaja: 23. suurtükipolgu patareikomissar. Velikije Luki lahingus juhtis ta suurtükipatareid. Edasi oli diviisi poliitosakonna agitaator. 1944. aastal määrati ta 27. laskurpolgu komandöri asetäitjaks.
Teine maailmasõda järel oli Ivan Helm aastatel 1947–1948 EKP KK Sekretariaadi propaganda- ja agitatsiooniosakonna agitatsioonisektori juhataja, 1948–1952 EK(b)P Tallinna Linnakomitee sekretär.
Hiljem oli 11. oktoobrist 1952 kuni 30. aprillini 1953. aastal Eesti NSV Ministrite Nõukogu juures asuva Kultuurhariduslike Asutuste Komitee esimees, aastatel 1953–1961 ENSV Kultuuriministeeriumi Kultuurhariduslike Asutuste Peavalitsuse juhatajana. 1962. aastast Eesti NSV Ministrite Nõukogu Riikliku Kirjastuskomitee, Eesti NSV Riiklikus Raamatupalati direktor.
Ivan Helm oli lahinguteenete eest Suures Isamaasõjas autasustatud Isamaasõja I järgu ja Punatähe ordeniga ning Tööpunalipu ordeniga.
Ivan Helm suri 2. märtsil 1995. aastal Tallinnas ning on maetud Pärnamäe kalmistule.
Aleksandr Fridman

Aleksandr Aleksandrovitš Fridman, ka Alexander Friedmann (vene keeles Александр Александрович Фридман; 16. juuni (vkj 4. juuni) 1888 Peterburi – 16. september 1925 Leningrad) oli vene füüsik ja matemaatik.
Pärast Peterburi ülikooli matemaatikaosakonna lõpetamist (1910) jäeti ta puht- ja rakendusmatemaatika kateedri juurde valmistumaks professuuriks. Aastatel 1914–1917 teenis ta Venemaa keiserlikus armees, kus tegeles aeronavigatsiooni ja aeroloogiateenistuste korraldamisega. Aastatel 1918–1920 oli ta Permi Ülikooli professor.
Alates 1920. aastast töötas Fridman Geofüüsika Peaobservatooriumis (direktor 1925). Samal ajal õpetas ta mitmes Petrogradi ülikoolis. 1925. aastal tõusis ta uurimiseesmärkidel kuumaõhupalliga tolleaegsele rekordkõrgusele 7400 m.
1925. aasta suvel pulmareisil Krimmis koos oma noore naisega haigestus Fridman tüüfusesse. Tema enda sõnul nakatus ta tõenäoliselt Krimmist Leningradi teel ühest raudteejaamast ostetud pesemata pirni süües. Ta suri 16. septembril 1925 Leningradis kõhutüüfusesse valesti tehtud meditsiiniliste protseduuride tõttu. Maeti Vassili saarel Smolenka õigeusu kalmistule.
1931. aastal anti Fridmanile postuumselt Lenini preemia.
Teadustöö.
Fridmani uurimistöö hõlmas dünaamilise meteoroloogia, turbulentsiteooria, kokkusurutava vedeliku hüdrodünaamika, atmosfäärifüüsika ja kosmoloogiaga seotud probleeme. Aastatel 1922–1924 leidis ta mittestatsionaarsed lahendused Einsteini võrranditele, mis tõestavad mittestatsionaarse (paisuva) universumi olemasolu; see tulemus moodustab nüüdisaegse kosmoloogia aluse.
Fridmani preemia

Fridmani preemia (vene keeles Премия имени А. А. Фридмана) on Venemaa Teaduste Akadeemia teadusauhind, mida antakse välja iga kolme aasta järel silmapaistvate kosmoloogia- ja gravitatsioonialaste teadusuuringute eest. Taasasutati 1993. aastal.
Auhind on nimetatud Aleksandr Fridmani järgi. 
Aastatel 1972–1990 andis samanimelist auhinda välja NSV Liidu Teaduste Akadeemia, kuid seda tööde eest meteoroloogias ja atmosfääriteadustes. Ka Venemaa TA 1993. aastal antud auhind oli atmosfääriteaduste valdkonnas.
LSAT (kuulipilduja)

LSAT on Ameerika Ühendriikide samanimelise relvastusuuendusprogrammi raames välja töötatud kergekuulipilduja prototüüp. Eesmärk oli konstrueerida Ameerika Ühendriikide sõjaväele kergem, kuid siiski töökindel kuulipilduja. Programm käivitati aastal 2004 ning peale kergekuulipilduja LSAT prooviti selle raames arendada ka muid kergemaid käsitulirelvi ning kergemat laskemoona.
Roger McGuinn

James Roger McGuinn (tuntud ka kui Jim McQuinn; sündinud 13. juulil 1942 Chicagos, Illinoisis) on USA muusik. Ta on eelkõige tuntud folkroki ansambli The Byrds endise kitarristi, laulja ja liidrina.
McGuinn oli The Byrdsi ainus püsiv liige kogu selle tegevuse ajal aastatel 1964–1973. The Byrdsis arendas McGuinn välja kaks uuenduslikku ja väga olulist elektrikitarrimängu stiili, milleks olid "jangle" ja John Coltrane'i "free jazz"ilikku saksofonimängu jäljendav stiil.
Pärast The Byrdsi laialiminekut alustas McGuinn soolokarjääri. Tema omanimeline debüütalbum ilmus 1973. aastal. 1977. aastal moodustas McGuinn koos kahe teise The Byrdsi varasema liikmega ansambli McGuinn, Clark &amp; Hillman, mis silmapaistvat edu ei saavutanud. Pärast seda, kui Gene Clark ansamblist 1979. aastal üha süveneva narkootikumide sõltuvuse ja halveneva vaimse tervise tõttu lahkus, tegutsesid McGuinn ja Chris Hillman duona. Hiljem osales McGuinn The Byrdsi taasühinemistel aastatel 1989–1991 ja aastal 2000.
1991. aastal võeti ta The Byrdsi liikmena vastu Rock'n'rolli Kuulsuste Halli.
Wyatt Kaiser

Wyatt Kaiser (sündinud 31. juulil 2002 Andoveris, Minnesotas) on Ameerika Ühendriikide jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Chicago Blackhawks.
Ta kuulus oma kodulinnas Andoveri keskkooli jäähokivõistkonda. Seejärel mängis ta aastatel 2020–2023 Minnesota Duluthi ülikooli jäähokimeeskonnas.
2020. aastal valis Chicago Blackhawks ta NHL-i "draft"is 81. valikuna. 2023. aasta märtsis sõlmis ta Blackhawksiga kolmeaastase lepingu. Ta pääses kohe Blackhawski meeskonda ning tegi NHL-is debüüdi 18. märtsil mängus Arizona Coyotesi vastu. 28. märtsil sai ta mängus Dallas Starsi vastu kirja oma esimese söödupunkti, kui andis väravasöödu Tyler Johnsonile. Esimesel hooajal sai NHL-is üheksa mänguga kirja kolm väravasöötu. Oma kolmandal hooajal NHL-is asus Kaiser mängima Blackhawksi esimeses kaitsepaaris koos Seth Jonesiga ning lõi 5. jaanuaril 2025 mängus New York Rangersi vastu oma esimese värava NHL-is.
2022. aastal osales Kaiser USA kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel, kus jõuti veerandfinaali. Viie mänguga sai Kaiser turniiril kirja kaks väravat ja ühe väravasöödu.
Tema vanaisa Blane Comstock kuulus 1976. aasta taliolümpiamängudel USA jäähokikoondisse. Kaiseri noorem õde Madison Kaiser mängib jäähokit Minnesota ülikoolis.
Armukelm

"Varastatud lootus: Armukelm" on Eesti psühholoogiline draamasari, mis põhineb tõestisündinud lugudel. Tegemist on Elisa Eesti ja Eesti Telefilmi koostöös valminud sarjaga, mis esilinastus 2024. aastal Pimedate Ööde Filmifestivalil (PÖFF). Sari jõudis vaatajateni Elisa Huubi voogedastusplatvormil 1. jaanuaril 2025.
Sisututvustus.
Seriaal jutustab loo armukelmist ja tema ohvriteks sattunud naistest, kes peavad kõik vaatamata mineviku haavadele leidma viisi, kuidas edasi liikuda. See pole aga sugugi lihtne ja nii käivitub sündmuste jada, mis on täis nii pettust, viha ja salakavalust, kui ka armastust ja uskumatuid pöördeid.
Journal of Experimental and Theoretical Physics

Journal of Experimental and Theoretical Physics (vene keeles Журнал Экспериментальной и Теоретической Физики; lühend "JETP") on eksperimentaal- ja teoreetilise füüsika eelretsenseeritud tekste avaldav teadusajakiri Venemaal.
Ajakiri ilmub samaaegselt nii vene kui inglise keeles. Väljaandja kirjastus Nauka.
Samanimeline ajakiri ilmus ka Nõukogude Liidus – vene keeles alates 1931. aastast; inglise keelde hakati tõlkima 1955. aastal. Samal aastal sai ajakirja peatoimetajaks Pjotr Kapitsa, kes jäi toimetuse etteotsa kuni oma elu lõpuni.
Journal of Cosmology and Astroparticle Physics

Journal of Cosmology and Astroparticle Physics on kosmoloogia ja astroosakestefüüsika eelretsenseeritud tekste avaldav elektrooniline teadusajakiri.
Ajakiri asutati 2003. aastal. Ilmub inglise keeles. Väljaandja IOP Publishing.
Ajakirja peatoimetaja Vjatšeslav Muhhanov.
Välislingid.
Koduleht
Heckler &amp; Koch MG4

Heckler &amp; Koch MG4 (ka HK123) on Saksa kergekuulipilduja. See kasutab lindilt laetavat laskemoona 5,56×45mm NATO ja seda toodab ettevõte Heckler &amp; Koch. Relv konstrueeriti 1990. aastate lõpus ning jõudis avalikkuse ette 2001. aastal. Jaotasemel asendati Saksa sõjaväes sellega 7.62×51mm NATO täiskuulipilduja MG3, muudes rollides sai sellest MG3 tugirelv. Lisaks kuulub see Puma lahingumasina relvastusse. Üldiselt on tegu võrdlemisi kerge kuulipildujaga, mis peaks olema töökindel ka rasketes oludes ning erinevate tootjate laskemoonaga.
M240

M240 on Ameerika Ühendriikide täiskuulipilduja. See on koopia Belgia kuulipildujast FN MAG, lindiltlaetav, gaasiga ümberlaadiv ning kasutab laskemoona 7.62×51mm NATO.
M240 on Ameerika Ühendriikide relvajõududes kasutusel olnud alates 1970. aastatest. Seda kasutatakse nii jalaväeüksustes kui ka maa-, õhu ja veesõidukitel. Kuigi see on paljudest teistest sama klassi relvadest raskem, hinnatakse selle töökindlust, lisaks on boonuseks asjaolu, et tegu on mitme NATO riigi standardrelvaga. Seda toodab ettevõte FN America, mis on Belgia relvatootja FN Herstali tütarettevõte.