tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Fiskaal-militaarriik

Fiskaal-militaarriik mõiste tõi kasutusse briti ajaloolane John Brewer oma 1989. aastal avaldatud uurimuses „Great Britain from 1688 to 1783“, milles ta esitas väite, et tugeva territoriaalriigi edu aluseks on võimas sõjavägi ja tugev merlaevastik. Fiskaal-militaarriik on institutsioon, mis loob võimsa sõjalise potentsiaali ja hangib oma sotsiaalse organisatsiooni ülalpidamiseks vajalikke vahendeid seda rakendades. Kõik Euroopa (ja ka varasemad maailma) suurriigid on loodud sellise institutsiooni poolt.
Briti ajaloolane Charles Tilly (1929-2008) väitis oma uurimuses, et militaarriik sünnib sõjas ja riigid algatavad uusi sõdasid. Ta märkis veel, et riigitekke protsess sarnaneb organiseeritud kuritegevusega, kuna nad suruvad teistele oma kaitset peale vägivallaga ning selle saavutamisel legitimeerivad selle. Seejuures keskenduvad nad neljale tegevusele:
Kõige olulisem nendest oli seejuures ressursside hankimine, sest ilma selleta ebaõnnestuksid kõik ülejäänud tegevused.
Marcus M. Dapp rõhutab raamatus "Finance 4.0", et militaarriik saavutab oma võimutäiuse läbi rahamonopoli, mis sunnitakse inimestele peale vägivallaga. Praktikas tähendab see "seadusliku maksevahendi" kehtestamist ning valitsusvõimu eesõigust emiteerida raha, kusjuures nõudlus tekitatakse maksude tasumise kohustuse juurutamisega. Igasuguste muude maksevahendite kasutamine keelustatakse ning nende kasutamist karistakse julmade karistustega.
Santariškės

Santariškės (poola keeles "Zgoda") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna põhjaosas Verkiai valla territooriumil. Santariškės piirneb läänes Visoriaiga, loodes Skersinėga, põhjas Mažieji Gulbinaiga, idas Verkiaiga ja lõunas Jeruzalėga.
Linnaosa hõlmab osa Verkiai regionaalpargist, osa Ežerėliai geomorfoloogilisest kaitsealast ja ka osa Verkiai arhitektuurilisest kaitsealast. Santariškėses asub üks Leedu suuremaid haiglaid – Vilniuse Ülikooli haigla Santarose kliinik.
Linnaosa nimi on Jonas Jurkštase arvates tuletatud paikkonna poolakeelsest nimest Zgoda. Poolakeelset nimekuju kasutati esimest korda 1938. aastal, selle leedustatud varianti aga 1945. aastal.
Linnaosa hakkas kujunema 1976. aastal, mil sinna hakati rajama haiglakompleksi. Aastail 1976–1983 rajati sinna neli haiglat ning sinna kujunes meditsiinilinnak. Aastail 2004–2011 rajati Santariškėse põhjaossa ka elamukvartaleid.
Osa linnaosast jääb Verkiai mõisa kaitsevööndisse, muinsuskaitse all on Verkiai mõisa küün.
Skersinė

Skersinė (poola keeles "Skiersinie") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna põhjaosas Verkiai valla territooriumil. Skersinė piirneb lõunas Visoriaiga, edelas Bajoraiga, kagus Santariškėsega, põhjas aga Prašiškėsega.
Linnaosa idaosa jääb Verkiai regionaalparki. Skersinėst loodes asub Vanaginė geomorfoloogiline kaitseala. Linnaossa on rajatud individuaalelamuid ja suvilaid.
Skersinė kohal asus varem samanimeline küla. Aastal 1905 oli seal 99 elanikku. Aastal 1931 oli elanike arv 63.
Prašiškės

Prašiškės (poola keeles "Proszyszki") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna põhjaosas Verkiai valla territooriumil. Prašiškės piirneb lõunas Skersinėga.
Linnaosa kaguosa jääb Verkiai regionaalparki. Prašiškėsest läänes asub Vanaginė geomorfoloogiline kaitseala.
Prašiškėse kohal asus XX sajandil samanimeline tänavküla, mis ääristas Utenasse viivat maanteed. Selle alad liideti Vilniusega aastal 1996. Linnaosa nimi tuleneb aastal 1900 kirja pandud oikonüümist Prašiški.
Arp Müller

Arp Müller (õieti Arp Müller-Mölder; sündinud 15. septembril 1978 Tartus) on eesti raadioajakirjanik.
Haridus.
Arp Müller on lõpetanud 1997. aastal Tartu Mart Reiniku Gümnaasiumi ja 2003. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialal (bakalaureuseõppes).
Töö.
Raadiotööd hakkas Müller harjutama 15-aastaselt Tartus Päikeseraadios. Ülikooliõpingute kõrvalt tegi saateid Tartu Raadios, lisaks kirjutas artikleid ajalehele KesKus. 2004. aastast töötas Kuku Raadios. Alates 2008. aastast töötab ta Vikerraadios toimetajana. Seal on ta juhtinud peamiselt päevapoliitilisi saateid "Uudis +" ja "Reporteritund".
Isiklikku.
Tema isa oli muusik Aleksander Müller.
Verkiai

Verkiai (poola keeles "Werki") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna põhjaosas Verkiai valla territooriumil. Verkiai piirneb kagus Kalvarijosega, läänes Santariškėsega, põhjas Gulbinėliaiga, idas Krempliaiga ja lõunas üle Nerise Valakampiaiga.
Linnaosa jääb Verkiai regionaalparki. Osalt asub see Ežerėliai geomorfoloogilisel kaitsealal, osalt Verkiai arhitektuurilisel kaitsealal. Verkiaisse jääb Verkiai parkmets. 
Verkiai on kujunenud Verkiai mõisa ümbrusse. Endises mõisa tallis asub hobusekasvatus.
1387. aastal andis Jogaila Verkiai ("districtus Werki") Vilniuse piiskoppidele ja sinna kujunes mõis. Keeleteadlase Simas Karaliūnase arvates on tegemist saksa päritolu kohanimega, mis tuleneb laevade tihtimisest. Tema arvates võis seal asuda Nerise kaldal vana laevatehas, kus parandati ka jõelaevu. Samas on see Jonas Jurkštase arvates üks vanemaid kohanimesid Vilniuse aladel ja tuleneb leedu keelest.
Linnaosa nimi tuleneb legendide järgi nutust, mida sealses laanes kuulis vürst Vytenis. Nutja olevat olnud tamme otsas linnupesas asuv laps, kelle vürst võttis hiljem üles kasvatada ja kellest sai hiljem Lizdeika.
1904. aastani oli Verkiai küla, ent siis sai see linna staatuse. 1905. aastal oli Verkiai linnas 194 elanikku. 1931. aastal oli seal 219 elanikku. Verkiai liideti Vilniusega 1969. aastal.
Osa linnaosast jääb Verkiai mõisa kaitsevööndisse, muinsuskaitse all on Verkiaisse jäävad Verkiai mõisa hooned.
Võrkpall 2016. aasta suveolümpiamängudel

Võrkpalliturniirid 2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros mängiti 6. ja 21. augustini. Turniiril osales nii meeste kui naiste arvestuses 12 võrkpallivõistkonda ja 24 rannavõrkpallivõistkonda, kokku 386 sportlasega. Saalivõrkpallivõistlus toimus Rio de Janeiro põhjaosas Maracanãs linnaosaa ja rannavõrkpalliturniir Copacabana rannas.
Meeste võrkpalliturniir.
Alagrupi mängud.
Iga alagrupi neli parimat meeskonda pääses veerandfinaali.
A-alagrupp.
 FIVB
Krempliai

Krempliai (poola keeles "Kremple") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna põhjaosas Verkiai valla territooriumil. Krempliai piirneb läänes Verkiaiga, põhjas Naujieji Verkiaiga, idas Turniškėsega, lõunas aga üle Nerise Turniškėsega.
Krempliai asub Turniškė oja ülemjooksul. Linnaosa jääb Verkiai regionaalparki. Osaliselt asub see Ežerėliai geomorfoloogilisel kaitsealal, osaliselt aga Turniškėse maastikukaitsealal. Krempliaisse jääb osaliselt Verkiai parkmets. 
Krempliai on kujunenud samanimelise küla aladele. Aastal 1931 oli seal 71 elanikku.
Osa linnaosast jääb Verkiai mõisa kaitsevööndisse.
Turniškės

Turniškės (poola keeles "Turniszki") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna põhjaosas Verkiai valla territooriumil. Turniškės piirneb läänes Krempliaiga, põhjas Naujieji Verkiaiga, kirdes Staviškėsega, lõunas aga üle Nerise Antakalnise valla Turniškėsega.
Turniškės asub Turniškėse metsas Nerise jõe ja Turniškė oja vahelisel alal. Linnaosa jääb Verkiai regionaalparki. Osaliselt asub see Turniškėse maastikukaitsealal. Nerise kaldal kasvab kahe tüvega tamm ümbermõõduga 4,1 meetrit.
Linnaosa nimi on lõpu järgi otsustades leedu päritolu. Keeleteadlase Jonas Jurkštase arvates tuleneb nimetus isikunimest, ent tegemist võib olla ka hüdronüümiga, kuna selle lähistel voolab Turniškė oja.
Linnaosa on kujunenud samanimelise küla aladele. Aastal 1905 oli seal 148 elanikku. Aastal 1931 oli külas 72 elanikku.
Staviškės

Staviškės (poola keeles "Stawiszki") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna põhjaosas Verkiai valla territooriumil. Staviškės piirneb edelas Turniškėsega, loodes Naujieji Verkiaiga, põhjas Babiniaiga, kirdes Ožkiniaiga, lõunas üle Nerise Turniškėsega, kagus aga samamoodi Smėlynė ja Veržuvaga.
Staviškės asub Turniškėse metsas Riešė jõe suudmes. Linnaosa jääb Verkiai regionaalparki. Osaliselt asub see Turniškėse maastikukaitsekaitsealal. 
Linnaosa on kujunenud samanimelise küla aladele. Sealne linnamägi kõrgusega 10 meetrit ja pindalaga 50x40 meetrit oli kasutusel I aastatuhandel. Sealsest kultuurikihist on leitud jälgi rauasulatamisest. IX ja X sajandil püstitati sealsed tumulused. Aastal 1905 oli külas 100 elanikku. Aastal 1931 oli seal elanikke 94 .
Muinsuskaitse all on nii sealne linnamägi kui ka tumulused.
Naujieji Verkiai

Naujieji Verkiai (tõlkes "Uus Verkiai", poola keeles "Nowe Werki") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna põhjaosas Verkiai valla territooriumil. Naujieji Verkiai piirneb loodes Verkių Riešėga, kirdes Babiniaiga, kagus Turniškėsega ja edelas Krempliaiga.
Naujieji Verkiai asub Turniškė oja ja Riešė jõe vahelisel alal. Linnaosa jääb Verkiai regionaalparki. Osaliselt asub see Turniškėse maastikukaitsealal. Naujieji Verkiaisse jääb osaliselt Turniškėse parkmets. 
Naujieji Verkiai on kujunenud samanimelise asula aladele. 1690. aastal pani Vilniuse piiskop Kazimieras Konstantinas Bžostovskis aluse Verkiai mõisa maadel tegutsevale paberivabrikule, mille töölised maksid obrokit. 1706. aastal pabervabrik suleti. 
Verkiai mõisas asuti taas paberit tootma aastal 1836. Vabriku juurde kujunes töölisasula Naujieji Verkiai. Algselt loeti paberivabrikut osaks mõisa inventarist. Aastail 1901–1911 vabrikut moderniseeriti, rajati puidumassitsehh ja vabrikusse viidi sisse elekter. Aastail 1850 ja 1912 vabrik põles. II maailmasõja ajal viidi osa vabriku seadmeist Saksamaale. Tootmist alustati taas 1946. aastal, 1950. aastal moderniseeriti vabrikut taas. Nõukogude perioodil rajati Naujieji Verkiasse kool, lasteaed, kinosaaliga klubihoone. Aastal 1993 sealne paberivabrik erastati. 2003. aastal liitus sealne aktsiaselts Grigiškėse paberivabriku omaga. Aastal 2009 lõpetati Naujiaji Verkiais paberitootmine.
Muinsuskaitse all on endise paberivabriku kompleks, sealne tootmishoone ja põhjapoolne korsten.
Verkių Riešė

Verkių Riešė (poola keeles "Rzesza Werkowska") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna põhjaosas Verkiai valla territooriumil. Verkių Riešė piirneb loodes Mažieji Gulbinaiga, põhjas Dvarykščiaiga, kirdes Balsiaiga, idas Babiniaiga, lõunas Naujieji Verkiaiga ja edelas Verkiaiga.
Verkių Riešė asub Turniškė oja ja Riešė jõe ühinemispaigas. Linnaosa läänepoolsem osa jääb Verkiai regionaalparki. Osaliselt asub Verkių Riešė Turniškėse maastikukaitsealal, osaliselt aga Riešė hüdrograafilisel kaitsealal. 
Verkių Riešė on kujunenud samanimelise asula aladele. 1780. aastal rajati sinna Verkiai mõisale kuulunud telliselööv. Hiljem kujunes sinna küla, mille elanikud tegelesid mesindusega. Linnaosas tegutseb kohalikke mesinikke ühendav ettevõte AB „Bičių korys“.
1905. aastal oli Verkių Riešė ehk Riešė külas 70 elanikku ja 1931. aastal 199 elanikku.
Dvarykščiai (Verkiai vald)

Dvarykščiai (ka Dvarikščiai, poola keeles "Dworzyszcze") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna põhjaosas Verkiai valla territooriumil. Dvarykščiai piirneb läänes Mažieji Gulbinaiga, idas Balsiaiga, lõunas aga Verkių Riešėga.
Dvarykščiai asub Balsysi järve ja Riešė jõe kallastel sügavas orus. Linnaosa jääb Verkiai regionaalparki. Osaliselt asub Dvarykščiai Roheliste järvede maastikukaitsekaitsealal, osaliselt aga Riešė hüdrograafilisel kaitsealal. 
Dvarykščiai on kujunenud samanimelise asula aladele. Aastal 1931 oli külas 80 elanikku.
Gulbinėliai

Gulbinėliai on Vilniuse linnaosa, mis asub linna põhjaosas Verkiai valla territooriumil. Gulbinėliai piirneb põhjas Mažieji Gulbinaiga, lõunas aga Verkiaiga.
Linnaosa lõunapoolsem osa jääb Verkiai regionaalparki. Gulbinėliai asub osaliselt Ežerėliai geomorfoloogilisel kaitsealal. 
Gulbinėliai on kujunenud Dubliškise metskonna ümbruskonda "Dubliszki". Aastal 1931 oli seal 5 elanikku.
Tauri Tuvikene

Tauri Tuvikene (sündinud 26. oktoobril 1985) on eesti linnageograaf. Ta töötab Tallinna Ülikooli maastiku ja kultuuri keskuses vanemteadurina. Oma doktorikraadi teemal "Parkimisvabadus: post-sotsialistlik automobiilsus" kaitses ta 2015. aastal Londoni Ülikooli kolledžis. 
Tema teadustöö põhilised uurimissuunad on kultuuriuuringud, sotsiaalteadused ja sotsiaalne geograafia, võrdlevad linnauuringud post-sotsialistlikest linnadest ja võrdlevatest meetoditest ning linnaliikuvuse praktikad ja regulatsioonid.
Tunnustus.
2018 – Parim sotsiaalteaduste alane artikkel ("Strategies for relating diverse cities: A multi-sited individualising comparison of informality in Bafatá, Berlin and Tallinn" - Current Sociology, kaasautorid Hanna Hilbrandt and Susana Neves Alves), Tallinna Ülikool
2017 – Parim sotsiaalteaduste alane artikkel ("Strategies for comparative urbanism: post-socialism as a de-territorialized concept" - IJURR), Tallinna Ülikool
2015 – Eesti üliõpilaste teadustööde riikliku konkursi II preemia ühiskonnateaduste ja kultuuri valdkonnas doktoriõppe üliõpilaste astmes
2009 – Eesti üliõpilaste teadustööde riikliku konkursi diplom ühiskonnateaduste ja kultuuri valdkonnas konkursitöö „Sotsialismist postsotsialismi fragmentaarse linnamaastiku transformatsioonil: Eesti garaažlate näitel” eest
2007 – Teaduste Akadeemia üliõpilaste teadustööde II preemia
Ingrid Kullerkann

Ingrid Kullerkann (sündinud 23. oktoobril 1972) on eesti jurist.
Ingrid Kullerkann on lõpetanud Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. 
Aastatel 1998–2011 töötas ta advokaadibüroos Leppik ja Partnerid vandeadvokaadina. Kuulus Eesti Advokatuuri 1996–2012.
2011. aastal nimetas president Toomas Hendrik Ilves ta kohtunikuks ja Riigikohtu üldkogu määras ta teenistusse Harju Maakohtusse. Aastatel 2019–2023 töötas ta Tartu Maakohtu Võru ja Tartu kohtumajas.
Alates 8. jaanuarist 2024 on Ingrid Kullerkann Tartu Ringkonnakohtu kriminaalkolleegiumi liige.
Marian Võsumets

Marian Võsumets (sündinud 30. mail 1991) on eesti ajakirjanik.
Haridus.
Marian Võsumets on lõpetanud 2014. aastal Tallinna Ülikooli bakalaureuseastme ajaloo erialal.
Töö ja ühiskondlik tegevus.
Võsumets on olnud Tudeng TV veebisaate "Fookus" autor ja saatejuht. Idee luua uus vestlussaade tekkis Võsumetsal 2013. aasta oktoobris, kui ta õppis Tallinna ülikoolis ajalugu ning juhtis organisatsiooni Tegusad Eesti Noored. Veebikanali Tudeng TV ehitasid üles Balti Filmi- ja Meediakooli üliõpilased. 
Marian Võsumets on teinud 2015. aastal päevakajalist vestlussaadet "Postimees Stuudio" ja töötanud telekanalis Kanal 2 reporterina. 
Ta on 2021. aastal linastunud dokumentaalfilmi "Keha võitlus" režissöör ja stsenarist. 
Ta on olnud personaaltreener ja kirjutanud koos Teevi Pauga raamatu "Teejuht makrotoitainete maailmas" (Varrak, 2018).
Ta kandideeris 2025. aasta kohaliku omavalitsuste volikogude valimistel Mustamäe linnaosas, sai 391 häält ning ei osutunud valituks.
Katrin Aava

Katrin Aava (sündinud 15. augustil 1963) on Tallinna Ülikooli õpetamise arendamise ekspert, töönõustaja ja koolitaja.
Teadustöö.
Doktoriväitekirja teemal "Eesti haridusdiskursuse analüüs" kaitses ta 2010. aastal Tallinna Ülikoolis. Aava peamised uurimissuunad on diskursuste konstrueerimine ühiskonnas ja inimestevahelises suhtluses, haridusuuendus, kõrgkoolididaktika, õpikultuuri toetamine ja arendamine kõrgkoolis, tekstide diskursuseanalüüs, sh meediatekstide kriitiline diskursuseanalüüs, meediaõpetus.
Uurijana on Aava viinud läbi sotsiolingvistilisi uuringuid, selgitades, millistest ideoloogilistest veendmustest lähtuvalt kujundatakse hariduspoliitikat ühiskonnas, kuidas organisatsioonis  toimuvad haridusuuendused ning kuidas mõistetega luuakse arusaamad õppimisest. Ta on viinud läbi arendus- ja tegevusuuringuid organisatsioonilise õppimise toetamiseks kõrghariduses eesmärgiga suurendada organisatsiooni arenguks olulist kollektiivset tegutsemisvõimekust ja inimeste võimestatust. 
Katrin Aava on koostanud ja toimetanud Tallinna Ülikooli kirjastuselt ilmunud kogumiku "Õppejõud koostöiselt õpetamist uurimas ja arendamas" ja avaldanud autoetnograafilise uuringu "Minu tähenduslik töö ülikoolis".
Tema viimaste aastate fookuses on ületöötamise ja tööalase läbipõlemise teemad.
Isiklikku.
Tema isa oli põllumajandustegelane Agu Kööp.
Rainer Küngas

Rainer Küngas (sündinud 21. oktoobril 1984) on eesti materjaliteadlane.
Teadustegevus.
Küngas lõpetas 2003. aastal Tallinna Reaalkooli ja kaitses 2012. aastal USA Pennsylvania ülikoolis doktoriväitekirja teemal "Infiltreerimise meetodil valmistatud tahkeoksiidkütuseelementide katoodide võimsusomadusi ja ajalist stabiilsust mõjutavad tegurid". Rainer Künka peamised uurimissuunad on kõrgtemperatuurne elektrolüüs, tahkeoksiidsed kütuseelemendid, liitium-ioonpatareides kasutatavad materjalid ja kesteriitstruktuuriga päikesepaneelide materjalid tahkeoksiidkütuseelementide teadus- ja arendustegevus
Ta on üks Eesti Noorte Teaduste Akadeemia asutajaliikmeid.
Üliõpilastööde auhinnad ja stipendiumid.
2012 – Elektrokeemia ühingu tööstusliku elektrokeemia ja elektrokeemilise tehnika divisjoni üliõpilasauhind
2011 – SA Archimedes: doktorantide populaarteadusliku artikli konkurss - I koht
2009 – Rahvusvaheline Fulbrighti teadus- ja tehnoloogiapreemia doktorantuuri läbimiseks Ameerika Ühendriikides
2008 – Eesti Vabariigi Haridus ja Teadusministeeriumi üliõpilastööde konkurss, 3. preemia (magistritööde kategoorias)
2007 – Real-SOFC / Euroopa Komisjoni 6. raamprogramm: toetus kütuseelementide alase praktika läbiviimiseks ettevõttes Rolls-Royce Fuel Cell Systems Ltd
2006 – Eesti Vabariigi Haridus ja Teadusministeeriumi üliõpilastööde konkurss, diplom (bakalaureusetööde kategoorias)
Mažieji Gulbinai

Mažieji Gulbinai (tõlkes 'väiksem Gulbinai', poola keeles "Gulbiny Małe") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna põhjaosas Verkiai valla territooriumil. Mažieji Gulbinai piirneb idas Verkių Riešėga, kirdes Dvarykščiaiga, põhjas Šilinėga, läänes Didieji Gulbinaiga, edelas Santariškėsega ja lõunas Gulbinėliaiga.
Mažieji Gulbinai asub Gulbinase järve ja Riešė jõe ümbruse alal. Linnaosa kirdepoolsem ala jääb Verkiai regionaalparki. Osaliselt asub see Riešė hüdrograafilisel kaitsealal. 
Nimi Gulbinai tuleneb Gulbinase järve nimest. XIX sajandil rajati järve äärde Gulbinase karjamõis, mille juurde kujunes kaks küla: Gulbinas ja Mažasis Gulbinas. Hiljem sai esimese nimeks Didieji Gulbinai ja teise nimeks Mažieji Gulbinai. Mažieji Gulbinai küla aladele on kujunenud ka praegune linnaosa, mille maad liideti Vilniusega aastal 1996. Linnaossa on rajatud uuselamuid.
Didieji Gulbinai

Didieji Gulbinai (tõlkes "Suurem Gulbinai") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna põhjaosas Verkiai valla territooriumil. Didieji Gulbinai piirneb idas Mažieji Gulbinaiga.
Didieji Gulbinai asub samanimelise küla aastal 1996 Vilniusega liidetud lõunapoolsemas osas.
Nimetus Gulbinai tuleneb Gulbinase järve nimest. XIX sajandil rajati järve äärde Gulbinase karjamõis, mille juurde kujunesid kaks küla - Gulbinas ja Mažasis Gulbinas. Hiljem sai esimene nimeks Didieji Gulbinai, teine aga Mažieji Gulbinai. Aastail 1948–2004 asus Didieji Gulbinais suvine puhkebaas.
Gulbinase järve saarel asub Didieji Gulbinai linnamägi.
Mari Kooskora

Mari Kooskora (sündinud 12. novembril 1969) on eesti majandusteadlane.
Teadus- ja ühiskondlik tegevus.
Doktorikraadi teemal "Korporatiivne (organisatsiooniline) moraalne areng radikaalsete poliitilise ja majandusliku arengu kontekstis, Eesti näitel" kaitses ta 2008. aastal Jyväskylä ülikoolis.
Kooskora on EENA Ettevõtlusklubi president, EBS ärieetika kaasprofessor, ärieetikakeskuse juhataja ning ajakirja Journal of Management and Change tegevtoimetaja.
Tema peamised uurrimissuunad on majandusteadus, ärieetika, vastutustundlik ettevõtlus, eetiline juhtimine, ettevõtte moraalne areng, naisjuhtimine, organisatsiooniteadus.
Raamatud.
"Korruptsiooni ennetamise käsiraamat erasektorile", Mari Kooskora ja Asso Prii, 2011
"Appi! Kes siin õieti ülemus on?, ehk, Igapäevased jamad tööl : loe ja mõtle läbi, enne kui need sind tabavad", Mari Kooskora jt, 2009
Tunnustus.
2017– Parima esineja auhind. International Multidisciplinary Scientific Conference on Social Sciences and Arts SGEM 2017
2009 – Uuring vastutustundliku ettevõtluse põhimõtete rakendamisest Eesti ehitus- ja kinnisvaraettevõtetes, EBS, Tallinn, EBS teadustööde konkursi võitja, juhendaja Kooskora, M.
2007 – Sihtasutus Archimedes Riiklik koolitustellimus, doktoriõpinguteks Jyväskylä Ülikoolis, September 2006 – Juuni 2007
2006 – Jyväskylä ülikooli Rektori stipendium doktoriõpinguteks Jyväskylä Ülikoolis, jaanuar 2006 – detsember 2006
2005 – Communication Strategies for Managing the Changeover to the Euro. Useful Examples for Estonia from the Experience of the Euro Area Countries, Master Thesis, EBS, Tallinn, EBS teadustööde konkursi võija, juhendaja Kooskora, M.
Otakarid

Otakarid (või "von Traungaud") oli keskaegne dünastia, kes valitses aastatel 1056–1192 keiserlikku Steiermarki (hilisem Steiermargi hertsogkond).
Ajalugu.
Dünastia sai alguse Otakar I-st, kes oli tõenäoliselt Aribo (u. 850–909) poeg või väimees. Aribo oli Pannoonia markkrahv kuningas Arnulfi ajal. Otakar oli Steyri krahv Traungaus tänapäeva Ülem-Austrias. Ta võidi tappa koos markkrahv Luitpoldiga 907. aasta Pressburgi lahingus. Tema järglane, Chiemgau krahv Ottokar I (suri 1064. aastal), sai 1056. aastal Karantaania margi valitsejaks.
Karantaania mark, mis oli toona Kärnteni hertsogkonna alam, nimetati seejärel dünastia algse asukoha Steyri järgi Steiermargiks. 1180. aastal sai markkrahv Ottokar IV keiser Friedrich I Barbarossalt hertsogitiitli, rajades seejärel Steiermargi hertsogkonna. Kuid Otakaride valitsemine lõppes liini hääbumisega pärast hertsog Ottokari surma 1192. aastal. 1186. aasta Georgenbergi kokkuleppes oli ta lubanud, et tema maad lähevad Babenbergist Austria hertsogile Leopold V-le.
Marge Unt

Marge Unt (sündinud 1975) on eesti sotsioloog.
2007. aastal kaitses ta Tallinna Ülikoolis väitekirja "Transition from school-to-work in enlarged Europe" ja sai doktorikraadi.
Ta on alates 2021. aastast Tallinna Ülikooli teadusprofessor.
Marge Undi peamised uurimissuunad on sotsioloogia, sotsiaalne stratifikatsioon, elutee uuringud, võrdlevad uuringud, metodoloogia.
Babiniai

Babiniai (poola keeles "Babińce") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna põhjaosas Verkiai valla territooriumil. Babiniai piirneb läänes Verkių Riešėga, edelas Naujieji Verkiaiga, lõunas Staviškėsega, kagus Ožkiniaiga, põhjas aga Kryžiokai ja Balsiaiga.
Babiniai lõunaosa jääb Verkiai regionaalparki. Osaliselt asub see ka Turniškėse maastikukaitsealal. 
Linnaosa on kujunenud samanimelise küla aladele. Aastal 1905 oli külas 53 elanikku. Aastal 1931 oli seal elanikke 79. Aastal 1996 liideti sealsed vahepeal Kryžiokai küla osaks saanud maad Vilniuse linnaga. Babiniai on valdavalt aianduskooperatiivide piirkond.
Mürz

Mürz ([mʏʁt͡s]) on jõgi Austrias Steiermargi liidumaal, Muri jõe vasakpoolne lisajõgi.
Mürz algab Stille Mürzi ja Kalte Mürzi ühinemiskohas Kaltenbachi juures Neubergis Alam-Austria piiril. Jõgi läbib Mürzzuschlagi. Jõe kõrval kulgeb Österreichische Südbahn, samuti Semmeringi kiirtee (Semmering Schnellstraße). Mürz suubub Bruck an der Muris Muri jõkke.
Suuremad jõeäärsed linnad on Mürzzuschlag, Kindberg, Kapfenberg ja Bruck an der Mur.
Ožkiniai

Ožkiniai (poola keeles "Oszkińce") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna põhjaosas Verkiai valla territooriumil. Ožkiniai piirneb edelas Staviškėsega, loodes Babiniaiga, põhjas Kryžiokaiga, kirdes üle Nerise Pečiukaiga, läänes samamoodi Žemieji Karačiūnaiga, lõunas paikneb Nerise vastaskaldal Veržuva.
Ožkiniai kohal paikneb Nerise jões kolme saarega kärestik. Varasematel aegadel on mainitud koguni kolme Ožkiniai kohal asunud kärestikku - Patvartė, Kiaulebraščiai ja Oškinka. 
Linnaosa on kujunenud samanimelise ahelküla aladele. Osaliselt on säilinud sealne vana küla struktuur koos tee ääres asunud elamute ja rehealustega.
Ožkiniai nimi tuleneb vanast oikonüümist Azkini, mis pandi kirja aastal 1636. Sealset niitu on mainitud ka aastal 1649. Hiljem kujunes sellele niidule küla. 
Algselt oli sealne küla lubjapõletusahjude asupaik; toormaterjalina kasutati sealsetes paljandites avanduvat lubjakivi. XX sajandi keskpaigani kasutati seda kohta jõe ületamiseks. Kasutusel olid spetsiaalsed madala põhjaga paadid, mille nimetus oli "dušegubka". Teise maailmasõja ajal rajati kolme saare kohal üle Nerise ka sild. Üks tuluallikas oli külaelanikele XX sajandi keskpaigani ka Vilniuse elanikele tänavate sillutamiseks kivide müümine; kive hankisid nad jõe põhjast kärestikest. Aastal 1905 oli külas 301 elanikku. Aastal 1931 oli seal elanikke 232.
Kadi Lubi

Kadi Lubi (aastani 2004 Kadi Krinal; sündinud 17. augustil 1978) on eesti tervishoiuspetsialist.
Ta lõpetas aastal 2001 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna farmaatsiaosakonna.
Lubi kaitses 2017. aastal doktoritöö teemal "Infootsingu ja -tõlgendamise roll kroonilise haiguse korral Eesti Parkinsoni tõve patsientide näitel" Tartu ülikoolis.
Töö ja teadustegevus.
Kadi Lubi põhiline uurimissuund on meedia ja kommunikatsioon. Ta on Tallinna Tehnikaülikooli e-tervise programmijuht, eelnevalt olnud Tallinna Tervishoiu Kõrgkooli dotsent.
Tunnustus.
2020 – Benu apteegi ja Eesti Akadeemilise Farmaatsia Seltsi uurimistöö stipendiumi saanud töö kaasjuhendamine. Hedvig Rass "Eesti apteekide ja apteekrite tegevus kriisiolukorras COVID-19 pandeemia näitel"
Balsiai

Balsiai (poola keeles "Balsie") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna põhjaosas Verkiai valla territooriumil. Balsai piirneb edelas Verkių Riešėga, lõunas Babiniaiga, idas Kryžiokaiga ja põhjas Krakiškėsega.
Balsiai loodeosa jääb Verkiai regionaalparki. Osaliselt asub see ka Roheliste järvede maastikukaitsealal. Balsiaist loodes asub Balsysi järv. 
Haridust annab Balsiai progümnaasium. Suurem osa Balsiaist on eramute piirkond, loodeosas asuvad suvilakooperatiivid.
Linnaosa on kujunenud samanimelise asula aladele. Asula omakorda on saanud nime Balsysi järve järgi. 
1905. aastal oli külas Balsiai asulas üheksa ja 1931. aastal viis elanikku. Nõukogude perioodil kuulus asula Gulbinase sovhoosi koosseisu. 1980. aastatel jagati suur osa senisest põllumaast ligi 7000 suvilakrundiks, mis olid mõeldud aianduskooperatiivide tarbeks. 1989. aastal hakati sinna eraldama elamukrunte rahandustegelastele, ning 1993. aastal kunsti- ja kultuuritegelastele. Sealsed tänavad hakkasid kandma Baltimaade mütoloogiast pärit tegelaste nimesid; nii loodi 2008. aastal kunstnike Rimantas Mickase ja Rytas Jonas Belevičius eestvedamisel skulptuuridega Mütoloogiapark. 1996. aastal liideti sealsed vahepeal Kryžiokai küla osaks saanud maad Vilniuse linnaga.
Kristina Herodes

Kristina Herodes (sündinud 12. oktoobril 1976) on eesti moeajakirjanik, stilist, moekunstnik ja stiilikoolitaja.
1992–1995 õppis ta Tallinna 21. Keskkoolis, 1996–2000 Eesti Kunstiakadeemias moedisaini erialal (lõpetas aastal 2000).
2000–2014 töötas Herodes Tallinna Kaubamajas loovkoordinaatorina ning 2014–15 ajakirjas Hello! Eesti moe- ja ilutoimetajana. 2015. aastast on Kristina Herodes töötanud ajalehe Postimees moe- ja ilutoimetajana ning nädalavahetuslisa Arter peatoimetajana.
Kristiina Herodes

Kristiina Herodes (sündinud 22. juulil 1975 Järva-Jaanis) on eesti suhtekorraldaja ja endine poliitik.
Ta lõpetas 1999. aastal Tartu Ülikooli ajaloo erialal.
Herodes on töötanud 1999–2003 justiitsministeeriumi pressiesindajana, 2003–2008 Riigiprokuratuuri avalike suhete osakonna juhatajana, 2008–2011 Euroopa Liidu suurima tsiviilmissiooni EULEX-Kosovo justiitsvaldkonna kõneisikuna ja 2011–2014 välisministeeriumi pressiosakonna nõunikuna, 2014. aastast töötas ta konsultandina kommunikatsioonibüroos Peegel ja Partnerid. Samuti on ta töötanud reporterina ajalehes Järva Teataja. Hiljem on ta juhtinud siseministeeriumi kommunikatsiooniosakonda ning novembrist 2018 Swedbanki kommunikatsiooniosakonda
1999–2002 oli Kristiina Herodes Paide linnavolikogu liige. Ta oli aastatel 1998–2004 erakonna Ühendus Vabariigi Eest - Res Publica liige.
Ta on üliõpilaskorporatsiooni Amicitia vilistlane ja Eesti Kommunikatsioonijuhtide Liidu liige.
Lordiversity

"Lordiversity" on Soome "hard rock"- ja "heavy metal"-bändi Lordi üheteistkümnes, seitsmest CD-plaadist koosnev stuudioalbum, mille ilmumiskuupäev on 26. november 2021.
Lisieux

Lisieux on Calvadosi departemangu idapoolseim vald Prantsusmaal. See moodustab Pays d'Auge'i halduskeskuse.
Vincenzo

Vincenzo on Lõuna-Korea telesari, mille peaosades on Song Joong-ki, Jeon Yeo-been, Ok Taec-yeon, Kim Yeo-jin ja Kwak Dong-yeon. See oli eetris tvN-s 20. veebruarist 2. maini 2021 igal laupäeval ja pühapäeval kell 21.00.
Krakiškės

Krakiškės (poola keeles "Krakiszki") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna põhjaosas Verkiai valla territooriumil. Krakiškės piirneb loodes Pagubėga, lõunas Balsiaiga, kagus Kryžiokaiga ja põhjas Naujaneriaiga.
Krakiškėse edelapoolsem osa jääb Verkiai regionaalparki. Osaliselt asub see ka Roheliste järvede maastikukaitsealal. Krakiškėsest edelas asub Balsysi järv. 
Tegemist on aianduskooperatiivide piirkonnaga.
Linnaosa on kujunenud samanimelise küla aladele. Tegemist on oikonüümiga, mis oli esimest korda kasutusel aastal 1744 ("Krakeliszki"). Aastal 1996 liideti küla maad Vilniusega, hiljem on see laienenud ka endise Kryžiokai küla aladele.
Kryžiokai

Kryžiokai (poola keeles "Krzyżaki") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna põhjaosas Verkiai valla territooriumil. Kryžiokai piirneb lõunas Babiniaiga, edelas Balsiaiga, läänes Krakiškėsega, põhjas Naujaneriaiga, idas üle Nerise Liepynėga, kagus Ožkiniaiga ja üle Nerise Pečiukaiga.
Linnaosa põhjapoolseim ots jääb Kryžiokai maastikukaitsealale. Läänes jääb osa Verkiai regionaalparki, asudes Roheliste järvede maastikukaitsealal 
Linnaosa on kujunenud samanimelise küla aladele. Tegemist on ühe suurema aianduskooperatiivide piirkonnaga Vilniuses.
Kryžiokai kohalt on avastatud kolm kiviaegset laagripaika, kust on leitud kõõvitsaid. Aastal 1996 liideti küla alad Vilniusega.
Muinsuskaitse all on Kryžiokai vana kalmistu.
Naujaneriai

Naujaneriai (poola keeles "Wilianów") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna põhjaosas Verkiai valla territooriumil. Naujaneriai piirneb lõunas Kryžiokaiga, edelas Krakiškėsega, läänes Pagubėga, loodes aga Sakališkėsega.
Linnaosast kirdesse jääb Kryžiokai maastikukaitseala. Linnaossa on rajatud endise Naujaneriai mõisa keskuse ümber aianduskooperatiive.
Linnaosa on kujunenud samanimelise küla aladele. Tegemist on ühe suurema aianduskooperatiivide piirkonnaga Vilniuses.
Naujaneriai nimi on hüdronüüm, mis tuleneb lähistel voolava Nerise nimest. XIX sajandi algusest XX sajandini kasutati piirkonna poolapärasest nimevarianti Vilianava. Poolapärane nimi on aga leedu nime tõlkevaste, Neris on poola keeles WIlija.
XIX sajandi keskpaiku rajati külla Naujaneriai mõis. 24. septembril 1841 hukkasid Saksa politseijõud koostöös leedu ülestõusnute vägedega Naujaneriai lähistel metsas Vilniuse ümbruskonna (Paberžė, Maisiagala) juute; neid abistasid kohalikud politseijõud ja mõned valgevenelastest elanikud. Kokku hukati seal 1767 juuti. 1971. aastal püstitati sinna mälestuskivi.
Teise maailmasõja järel kuulus Naujaneriai Gulbinai linnukasvatusliku suunitlusega sovhoosi. 1979. aastal eraldati sinna maad ühe Vilniuse ümbruskonna suurema aianduskooperatiivi Gulbinai rajamiseks. Hiljem rajati sinna veel aianduskooperatiiv Komunalininkas. 1992. aastal asuti aianduskooperatiivi krunte erastama. 1996. aastal liideti Naujaneriai küla Vilniuse linnaga.
Muinsuskaitse all on Naujaneriai mõisa hoonetekompleks. Naujaneriaist põhjas asub juutide hukkamis- ja matmispaik.
Splügeni kuru

Splügeni kuru (saksa: "Splügenpass"; itaalia: "Passo dello Spluga"; 2114 m) on mäekuru Leponti Alpides. See ühendab Šveitsi Graubündeni Splügeni (5 km kurust põhja pool, 675 m allpool) Itaalia Chiavennaga (21 km kurust lõuna pool, Valle Spluga lõpus, 1789 m allpool).
Kurutee ühendab Hinterrheini oru ja Splügeni Šveitsi Graubündeni kantonis Valle Spluga ja Chiavennaga Itaalia Sondrio provintsis, tee jätkub Como järveni. Kuru on veelahe Reini (voolab Põhjamerre) ja Po (voolab Aadria merre) valglate vahel. Kuru jääb Pizzo Tambo ja Surettahorni vahele, vastavalt selle lääne- ja idaküljel. Kuru Itaalia poolel on Montespluga, väike kolme tänavaga küla, mis on talviti nii Itaaliast kui ka Šveitsist ära lõigatud.
Pärast San Bernardino maanteetunneli avamist 1967. aastal kaotas kuru oma endise tähtsuse; talvel seda lahti ei hoita. Tänu tähtsuse puudumisele on see nüüd vaikne läbipääs, kus on säilinud olulised osad ajaloolistest teedest, võimaldades "Via Splugal" matkajatele head ajaloolist ülevaadet.
Ajalugu.
Kuru oli kasutusel juba Rooma ajal. Võimalik, et see vastab "Cunus Aureusele", mis on näidatud Tabula Peutingerianal (mis võis alternatiivselt viidata Julieri kurule). Nimi "Splügen" ise on tõenäoliselt tuletatud "speculast" ("vaatetorn"). Keskajal lasid Churi piiskopid kaubatee Septimeri kurule üle viia.
Aastatel 1818–1823 ehitati kaasaegne maantee Austria võimude käsul, kes valitsesid Lombardia-Veneetsia kuningriiki lõunas.
1843. aastal laiendati maanteed Šveitsi inseneri Richard La Nicca loodud 312 m pika laviinigaleriiga, mis täna ei ole kasutusel, kuid on suures osas säilinud. Raudtee ehitamise paanist üle Splügeni kuru loobuti Gotthardi raudtee kasuks, mis avati 1882. aastal.
Kuru on mainitud ka Arthur Conan Doyle'i jutustuses "Kuulsa kliendi mõistatus", 1924. aasta Sherlock Holmes'i lühiloos. Austria parun Adalbert Grüner, loo kurikael, mõrvas oma naise, visates ta kurult alla, kuigi Holmes ei suuda seda tõestada.
Koroonapandeemia Austraalias

Koroonapandeemia Austraalias on osa 2019. aasta sügisel Hiinast Wuhanist alanud ja 2020. aasta märtsis pandeemiaks kasvanud ülemaailmsest koroonapandeemiast.
Esimene nakatumisjuhtum tuvastati Victoria osariigis 25. jaanuaril 2020 Hiinast Wuhanist naasnud isikul.
Karin Allik

Karin Allik (sündinud 4. märtsil 1998) on eesti teatrikriitik.
Haridus.
Ta lõpetas 2021. aastal Tartu Ülikoolis kirjanduse ja kultuuriteaduste eriala bakalaureusetööga "Näitlemine teatris NO99 aastatel 2014–2018". 2023. aasta suvel kaitses Allik Tartu Ülikooli kirjandus- ja teatriteaduse erialal magistritöö "Ansamblimäng Von Krahli Teatri ja Ekspeditsiooni trupi näitel".
Töö.
Oma esimese arvustuse avaldas ta 2018. aastal, kui kirjutas Ivo Dimchevi kontserdist.
Lisaks teatrikunsti arvustamisele töötab ta Eesti Teatri Agentuuris.
Elin Org

Elin Org (neiuna Elin Lõhmussaar; sündinud 5. märtsil 1974) on eesti geeniteadlane.
Haridus.
Ta lõpetas aastal 1997 Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna. Lisaks lõpetas ta aastal 1996 Heino Elleri Muusikakooli laulu erialal. Doktoritöö teemal "Alleelse aheldatuse (LD) struktuuri uurimine Euroopa opulatsioonides ja selle rakendused geneetilistes assotsiatsiooniuuringutes" kaitses ta 2006. aastal Tartu ülikoolis.
Teadustegevus.
Elin Oru peamine uurimissuund on soolestiku mikroobikoosluse ja komplekshaiguste vaheliste seoste uurimine.
Tunnustus.
2025 – Tartu Ülikooli medal
2020 – Naissoost tippteadlaste protaali AcademiaNet liige
2006 – esimene auhind üliõpilaste teadustöö konkursil doktoritöö “Alleelse aheldatuse (LD) struktuuri uurimine Euroopa populatsioonides ja selle rakendused geneetilistes assotsiatsiooniuuringutes” eest (EV Haridusministeerium)
2002 – Eesti Teaduste Akadeemia teadustööde konkursi preemia magistritöö eest “ Geenikiip geneetilises analüüsis: meetod ja vöimalused”
Lisieux' püha Thérèse

Lisieux' püha Thérèse (prantsuse keeles "sainte Thérèse de Lisieux" või "Thérèse de l'Enfant Jésus et de la Sainte Face"), sünninimega Marie Françoise-Thérèse Martin (2. jaanuar 1873 Alençon – 30. september 1897 Lisieux), oli prantsuse katoliku nunn, keda tänapäeval laialdaselt austatakse.
Tobiesen

Tobiesen (vene keeles "Тобизен") on Taanist Holsteinist pärit aadlisuguvõsa.
Marti Aavik

Marti Aavik (sündinud 18. oktoobril 1972) on eesti ajakirjanik.
Töö.
Aavik töötas Postimehes aastast 2008 kuni 2022. aastani. 2019. aastal läks Aavik tööle Eesti Teaduste Akadeemiasse, kus ta sai kirjastuse direktoriks ning alates 2020. aasta 17. veebruarist oli ta Postimehe peatoimetaja asetäitja. Alates 2021. aasta 4. juunist kuni 2022. aasta 6. juunini oli ta väljaande Postimees peatoimetaja.
Velké Hamry

Velké Hamry (saksa keeles "Großhammer", varem "Groß Hammer") on linn Tšehhis Libereci maakonnas Jablonec nad Nisou ringkonnas. Velké Hamry asub Kamenice jõe ääres, Saksamaa piirist 8 km kaugusel, Jablonec nad Nisoust 10 km idas ja Liberecist ligikaudu 19 km idakagus.
Velké Hamry paikneb merepinnast 412 meetri kõrgusel.
Velké Hamry nime on kasutatud alates 1914. aastast, kui Hoření ja Dolení Hamri asulad liideti üheks omavalitsuseks, mis sai 1926. aastal alevi staatuse. 1942. aastal liideti Bohdalovice ja Svárovi asulad Velké Hamryga. Linnaõigused sai Velké Hamry 1968. aastal.
AS Framm

AS Framm on Eesti suurim betooni ja betoontooteid tootev ettevõte.
AS Framm asutati 1. oktoobril 1990 nimega AS Talot. 2018. aastast tegutseb ettevõte praeguse nimega.
Ettevõttele kuulub neli tootmisüksust Tallinnas, Maardus ja Lagedil ning seal töötab ligi 400 inimest.
2020. aasta kevadel omandas AS Framm oma konkurendi Lasbet Tootmine AS aktsiaid ja sai suurimaks betoonitootjaks Eestis.
Aktsiate omanikud on 2016. aastast juhatuse liige Rasmus Kurm, saksa firma SCHWENK Zement Beteiligungen ja Jüri Mõis.
2020. aastal oli ettevõtte käive 29,2 miljonit eurot ja kasum umbes 504 000 eurot.
Saksa päss

Saksa päss ("Deutscher Widder") on Saksamaal aretatud küülikutõug. Saksa pässi peamisteks tunnusteks on jässakas kehaehitus ja lontis kõrvad, värvus võib varieeruda.
Välimus.
Saksamaa tõuküülikute aretajate katusorganisatsiooni tõustandardi järgi on saksa pässi minimaalkaal 5 kg, ideaalkaal vahemikus 5,5-9 kg. Kõrvade pikkus võib varieeruda 38 kuni 45 cm.
Briti küülikunõukogu tõustandardi järgi peab saksa päss olema massiivne ja lihaseline. Isendi kael ei tohiks olla nähtav, vaid ta peaks olema õlgadest sama lai kui keha tagumine pool. Isend peaks olema lühikeste ja sirgete esijalgadega, tagajalad peaks olema keha tagaosaga paralleelsed. Pea on jässakas ja laia silmadevahega. Kõrvad on laiad ja jäigad, rippudes tihedalt vastu põski. Kõrvade pikkus varieerub Briti standardi järgi 27,96 ja 35,5 cm vahel.
Mladá Vožice

Mladá Vožice (saksa keeles "Jung Woschitz") on linn Tšehhis Lõuna-Tšehhi maakonnas Tábori ringkonnas. Mladá Vožice asub Táborist umbes 16 km kirdes, České Budějovicest ligikaudu 68 km põhjakirdes ja Prahast 65 km lõunakagus.
Mladá Vožice asub merepinnast 453 meetri kõrgusel.
Jaanimäe Algkool

Jaanimäe algkool oli kool endises Haanja vallas. 
Kool asutati 1820ndal ja suleti 1970. aastal. 1935. aastal oli 6-klassiline algkool, 106 õpilase ja 3 õpetajaga, juhatajaks Bruno Raup.
Sulgemisel oli juhatajaks Augustine Nikitina. 
Tuntud vilistlaste seas on vaimulik Armand Leimann.
Pagubė

Pagubė (poola keeles "Pohuba") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna põhjaosas Verkiai valla territooriumil. Pagubė piirneb kagus Krakiškėsega, idas Naujaneriaiga, läänes Šilinėga, põhjas aga Sakališkėse ja Ustronėga.
Pagubėst edelas asub Gulbinai mets, sinna jäävad järved Balsys ja Gulbinas. Linnaosa edelapoolsem osa jääb Verkiai regionaalparki. Osaliselt asub see ka Roheliste järvede maastikukaitsealal.
Pagubėsse on rajatud aianduskooperatiive, ridaelamuid ja individuaalelamuid.
Linnaosa on kujunenud samanimelise küla aladele. Aastal 1996 liideti küla maad Vilniusega.
Ustronė

Ustronė (poola keeles "Ustroń") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna põhjaosas Verkiai valla territooriumil. Ustronė piirneb kagus Naujaneriaiga, lõunas Pagubėga, loodes aga Sakališkėsega.
Linnaosa on kujunenud samanimelise küla aladele. XX sajandi alguses asus seal samanimeline karjamõis. Aastal 1996 liideti küla maad Vilniusega.
Sakališkės

Sakališkės (poola keeles "Sokoliszki") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna põhjaosas Verkiai valla territooriumil. Sakališkės piirneb kagus Ustronėga, läänes Šilinėga, põhjas aga Bireliaiga.
Sakališkėsest läänes asub Raudondvarise mets. Linnaosa läänepoolsem osa jääb Verkiai regionaalparki.
Linnaosa on kujunenud samanimelise küla aladele. Aastal 1996 liideti küla maad Vilniusega.
Bireliai

Bireliai (ka Birelė, poola keeles "Birka") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna põhjaosas Verkiai valla territooriumil. Bireliai piirneb lõunas Sakališkėsega, edelas aga Šilinėga.
Bireliaist läänes asub Raudondvarise mets, idas Naujaneriai mets. Linnaosa läänepoolsem osa jääb Verkiai regionaalparki.
Linnaosa on kujunenud samanimelise küla aladele. Kuni XX sajandi keskpaigani oli see asula. Aastal 1996 liideti küla maad Vilniusega.
Šilinė (Vilnius)

Šilinė (poola keeles "Borówka") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna põhjaosas Verkiai valla territooriumil. Šilinė piirneb lõunas Mažieji Gulbinaiga, kirdes Bireliaiga, läänes aga Sakališkėse ja Pagubėga.
Šilinė jääb Gulbinai ja Raudondvarise metsa, sinna jäävad järved Raisteliai ja Gulbinas. Linnaosa lõunapoolsem osa jääb Verkiai regionaalparki. Osaliselt asub see ka Roheliste järvede maastikukaitsealal. Suurem osa Šilinėst on sõjaväelinnak.
Linnaosa on kujunenud samanimelise huutori aladele. Aastal 1931 oli seal 27 elanikku. Aastal 1979 oli elanikke 6.
Loštice

Loštice (saksa keeles "Loschitz") on linn Tšehhis Olomouci maakonnas Šumperki ringkonnas. Loštice asub Šumperkist umbes 26 km lõunas ja Olomoucist ligikaudu 29 km loodes.
Asulat on esmamainitud 1267. aastal. Linnaõigused sai Loštice tõenäoliselt 1353. aastal.
Annika Arras

 
Annika Arras (sündinud 13. detsembril 1979) on eesti kommunikatsiooniekspert ja koolitaja. 
Ta on konsultatsiooniettevõtte Miltton New Nordics kaasasutaja ja tegevjuht ning mitme koolitusprogrammi autor.
Haridus.
Arras on õppinud Tallinna Pedagoogikaülikoolis soome filoloogiat (2003, bakalaureusekraad), Tartu Ülikooli magistriõppes meediat ja kommunikatsiooni (2003–2005, lõpetamata) ning Estonian Business Schoolis ärijuhtimist (2021, magistrikraad, MBA).
Töökäik.
Aastatel 2004–2015 töötas ta Reformierakonnas, kus ta algusaastatel tegeles sisekommunikatsiooni, koolituste ja kampaaniate korraldamisega ning alates 2007. aastast juhtis Reformierakonna valimiskampaaniaid. Ta on 2004. aastast Reformierakonna liige. 
2016. aastal asutas ta Eestis koos Martin Kukk ja Gerrit Mäesalu ning Põhjamaade juhtiva nõustamisagentuuriga Miltton Group valitsus- ja korporatiivsuhete agentuuri Miltton Nordics. 2018. aastal ühinesid Miltton Nordics ja Kristi Liiva asutatud Kommunikatsioonibüroo JLP ning loodi rahvusvahelise ambitsiooniga strateegilise kommunikatsiooni ettevõte Miltton New Nordics. Annika Arras on sestpeale olnud selle ühendettevõtte tegevjuht. 
Miltton on Soomes 2001. aastal asutatud kommunikatsiooniettevõtete grupp, mis on aja jooksul kommunikatsiooninõustamise alalt laienenud valitsussuhetesse, inimeste arendamise ja koolitamise, muutuste juhtimise, investorsuhete, reklaami ning rahvusvaheliste suhete nõustamise valdkonda. Miltton Grupi asutaja on Mathias Järnström ja nõukogu esimees endine Nokia ja Shelli juht Jorma Ollila.
Annika Arras on nõustanud poliitilises kommunikatsioonis ja valimiskampaaniate strateegiates mitmeid poliitikuid teistes Euroopa ja Lähis-Ida riikides.
Annika Arras on tegutsenud ka toitlustusäris, talle kuulus kuni 2019. aastani Tallinnas restoran Kuldmokk (Kuldmokk OÜ lõpetas tegevuse 2021. aastal).
Ühiskondlik ja vabatahtlik tegevus.
2015. aastal asutas ta koos Friedrich Naumanni Fondi ja Euroopa Demokraatide ja Liberaalide Liit rahvusvahelise akadeemia European Women's Academy of Political Leadership and Campaigning, mis aastal 2020 nimetati ümber The Alliance of Her Annika Arras on olnud paljude Euroopa naispoliitikute koolitaja ja mentor.
Alates 2021. aastast on Annika Arras osalenud poliitikavaatlejana Kuku raadio päevakajalises poliitikasaates Poliitikaguru. Poliitikavaatlejana on ta kommenteerinud nii 2023. aasta parlamendivalimisi Eestis, kui ka hilisemaid sündmusi Eesti poliitikas , aga ka 2024. aasta presidendivalimisi Soomes.
Annika Arras on mittetulundusühingu Vastutustundliku Ettevõtluse Foorum juhatuse liige ja Ameerika Kaubanduskoda Eestis juhatuse liige ja Vabaühenduste Liit nõukogu liige.
Hanušovice

Hanušovice (saksa keeles "Hannsdorf") on linn Tšehhis Olomouci maakonnas Šumperki ringkonnas. Hanušovice asub Poola piirist 13 km kaugusel, Šumperkist umbes 12 km põhjas ja Olomoucist ligikaudu 59 km põhjaloodes.
Hanušovice asub merepinnast 400 meetri kõrgusel.
Hanušovicet on esmamainitud 1325. aastal. 1923. aastal ühendati Hanušovice ja Holba asulad. Linnaõigused sai Hanušovice 1975. aastal.
Ken Saan

Ken Saan (sündinud 31. jaanuaril 1976) on eesti tele- ja filmiprodutsent, režissöör ja stsenarist.
Töö ja looming.
Tuntuks sai Ken saan musta huumori sarjaga „Esto TV“, kus ta koos Rain Tolgiga provotseerides paljastasid silmakirjalikkust ja rumalust ühiskonnas, ärritades sel moel paljusid eesti avaliku elu tegelasi ning tõi saatetegijatele kaasa (nii kohtu- kui ka pommi-) ähvardusi. 
Saatesarjale järgnesid libadokumentaalid „Welcome to Estonia“ (2002) ja „Vali kord!“ (2004). Hiljem lisandusid telesarjad "Kalevipojad" (2011), "Alpimaja" (2012), "Süvahavva" (2012),"Merivälja" (2017), "Üle parda" (2019) jne.
Ken Saan oli alla aasta (2005. aasta talv kuni 2006. aasta sügis) tegutsenud Pimp TV telekanali loovjuht.
Isiklikku.
Tema isa on arhitekt Tõnu Saan, ema Aino Saan on keraamik, emapoolne vanaisa oli skulptor Enn Roos.
Tunnustus.
2020 – Eesti filmi- ja teleauhindadel sarja "Üle parda" eest parima "reality-show" auhind 
2021 – Eesti filmi ja teleauhindadel dokumentaalsarja "Narkomuulad" eest parima erisaate auhind
Kohtujuhtumid.
2021 – kohtuvaidlus saamata jäänud töötasude pärast telesaatejuhi Julia Kalendaga
2011 – pärast neljaaastast kohtuvaidlust ETV ja TV3 vahel jõudis ekraanile Ken Saani produtseeritud "Täna õhtul Leo Põld"
Kaire Holts

Kaire Holts on eesti majandusteadlane, kelle peamised uurimissuunad on tööjõu- ja ettevõtlussotsioloogia ning meedia ja kommunikatsiooniteadused.
Oma doktoritöö teemal "Management of the Self in Virtual Work: Self-Organisation and Control among Professional online Poker Players" kaitses ta 2017. aastal Hertfordshire'i ülikoolis. Viimastel aastatel on ta uurinud platvormitööga seonduvaid eripärasid.
Martin Saar (õpetaja)

Martin Saar (sündinud 4. juunil 1987) on eesti keemiaõpetaja.
Töö.
Lisaks keemiaõpetaja ametile on ta Tallinna Reaalkooli õppealajuhataja.
Eesti maanteede loend

Eesti põhimaanteed on loetletud artiklis: Põhimaantee
Eesti tugimaanteed on loetletud artiklis: Tugimaantee
Eesti kõrvalmaanteed on loetletud artiklis: Eesti kõrvalmaanteede loend
Tuskulėnai

Tuskulėnai (poola keeles "Tuskulany") on Vilniuse asum, mis asub linna keskosas Žirmūnai vallas Žirmūnai linnaosas.
Asum on kujunenud Tuskulėnai mõisa ümbruskonda. Mõisa on esmamainitud XVI sajandi keskpaiku. 1905. aastal oli seal 33 elanikku, 1933. aastal oli mõisas ja sealses asulas 41 elanikku. 
1944. aastal mõis natsionaliseeriti. Sinnakanti maeti NKVD ohvreid. Hiljem rajati mõisakompleksi ümbrusse korterelamuid. Ka rajati sinna Siseministeeriumi kultuuri- ja spordihoone. Sealsed massihauad leiti 1994. aastal. 2002. aastal rajati asumisse Tuskulėnai park.
Muinsuskaitse all on Tuskulėnai mõisa hoonetekompleks koos NKVD ohvrite memoriaaliga ning Siseministeeriumi kultuuri- ja spordihoone.
Šiaurės miestelis

Šiaurės miestelis (tõlkes "Põhjalinnak") on Vilniuse asum, mis asub linna keskosas Žirmūnai vallas Žirmūnai linnaosas.
Asum on kujunenud endisest sõjaväelinnakust. Omal ajal paiknesid seal Napoleon I väed. Piirkonna kaitseks rajati toona reduutide ja kaevikute liin. Seal paiknes ka Napoleoni vägede sõjaväekalmistu, sinna maetud sõdurid maeti aastal 2003 ümber Antakalnise kalmistule.
XIX sajandil ja XX sajandi alguses paiknes seal tsaariarmee garnison. Aastail 1820–1939 paiknes seal Poola sõjavägi. Hiljem paiknesid seal Nõukogude armee tankiväeosa ja 16. Leedu laskurdiviis. Linnakusse rajati ka sõjaväe kultuurikeskus ja kino. Osa linnakust oli ka väljak, kus peeti paraade.
Aastail 1998–2005 lammutati suurem osa vanadest hoonetest ja kujundati sealne tänavavõrk. Aastal 2006 avati seal mälestusmärk Afganistanis sõdinud leedulastele. Asumisse on valdavalt rajatud elumaju, ent seal on ka ärirajoone.
Laadoga vaksal

Laadoga vaksal (vene keeles "Ладожский вокзал") on Peterburi uusim raudteejaam, mis avati Krasnogvardeiski rajoonis 2003. aastal. See teenindab liine, mis suunduvad põhja, kirdesse ja itta. Seda kasutavad ka mõned rongid, mis tulevad Moskvast ja sõidavad Peterburi kaudu teistesse linnadesse.
Raudteejaama teenindab omakorda Ladožskaja metroojaam.
Soome vaksal

Soome vaksal (vene keeles "Финляндский вокзал") on Peterburi raudteejaam, mis teenindab läände, sealhulgas Viiburisse ja Helsingisse suunduvaid liine.
Kalinini rajoonis asuvat raudteejaama teenindab omakorda Lenini väljaku metroojaam.