Elsa Gretškina

Elsa Gretškina (neiuna Elsa Krensman, esimeses abielus Elsa Lebakova; vene keeles "Эльза Робертовна Гречкина"; 15. aprill 1932 Novo-Siverskaja küla, Gattšina rajoon, Leningradi oblast – 20. oktoober 2014 Eesti) oli Eesti NSV riigi- ja parteitegelane, Eesti NSV haridusminister (22. juuli 1980 – 1. august 1988). Ta oli tuntud kui venestamispoliitika elluviija Eestis. Teisalt oli ta tuntud kui kooliuuenduste läbiviija. 
Elulugu.
Elsa eestlasest isa Robert Krensman oli pärit Leisi kandist Saaremaalt, kus ta oli jõudnud algkooli lõpetada enne Venemaale kolimist. Elsa ema Maria oli ingerisoomlane. Staro-Siverskaja küla asustasid venelased, soomlased, poolakad, juudid ja mustlased. Perekonnas olid lisaks Elsale vanem õde Valentina ja vend Jevgeni. Teise maailmasõja idarinde lähenedes augustis 1941 evakueeriti ema ja lapsed tagalasse Vologda oblastisse. Isa oli juba tööpataljonis, sest eestlasi rindele ei lastud. Perekond tuli tagasi Siverskajasse detsembris 1944, aga soomlasest ema ei saanud sissekirjutust, sest nõukogude võim ei usaldanud soomlasi. Alles pöördumine Kalinini poole ja selle tõestamine, et nad kõik kolm on eestlased, isa Punaarmees, ja ema pole süüdi selles, et on soomlane, aitas ja ema sai sissekirjutuse loa oma kodukohta.
Pärast Siverskaja kooli lõpetamist läks Elsa Krensman õppima Leningradi Toiduainetetööstuse Tehnikumi. Ta oleks soovinud kondiitriosakonda, et oleks "koht, kus kõht on alati täis", aga ta määrati likööri- ja viinaosakonda. Pärast tehnikumi lõpetamist soovis ta tööle asuda Sahhalinile, aga ema hakkas nutma ja isa ütles, et "lähed Eestisse ja kõik". "Mäletan, et keegi teine meie kursuselt ei tahtnud Eestisse minna, sest kartsid metsavendi". Nii suunatigi ta 1951. aastal Tallinna, kus teda ootas koht viinavabriku likööritsehhi juhataja asetäitjana. 1951. aastast töötas Tallinna Likööri- ja Viinatehases — algul tsehhiülema abina, seejärel tsehhiülemana.
Tallinna saabudes oskas Krensman öelda eesti keeles ainult sõna "rahutuvi". Tsehhis räägiti ainult eesti keelt. Paari kuuga hakkas ta rääkima eesti keelt ja kõneles aasta pärast juba sujuvalt, soome keele oskus aitas sellele kaasa. Krensman ei saanudki juhataja ametisse, vaid alustas lihttöölisena. Hiljem töötas ta likööritsehhi juhatajana ja oli komsomolisekretär.
Ta lõpetas 1961. aastal kaugõppes Eduard Vilde nim. Tallinna Pedagoogilise Instituudi vene keele ja kirjanduse õpetajana.
Tegevus ELKNÜ-s ja NLKP-s.
Aastatel 1953–1967 oli ta komsomoli- ja parteitööl, alates 1954. aastast NLKP liige. 1953. aastast oli komsomolitööl: algul ELKNÜ Tallinna Mererajooni Komitee teine, hiljem I sekretär, seejärel ELKNÜ Tallinna Linnakomitee propaganda- ja agitatsiooniosakonna juhataja, siis Tallinna Vineeri- ja Mööblivabriku komsomolikomitee sekretär. 1959. aastast parteitööl: algul oli EKP Tallinna Keskrajooni Komitee ja seejärel EKP Tallinna Linnakomitee instruktor, 1963–1967 EKP Tallinna Kalinini Rajoonikomitee sekretär.
Ta õppis aastatel 1967–1970 NLKP Keskkomitee juures asuvas Ühiskonnateaduste Akadeemias. 1970. aastast oli tal ajalooteaduste kandidaadi kraad. Ta töötas akadeemia lõpetamise järel EKP Tallinna Linnakomitee propaganda- ja agitatsiooniosakonna juhatajana, aastatel 1972–1974 EKP Keskkomitee propaganda- ja agitatsiooniosakonna juhataja asetäitjana ning 1974–1980 EKP Keskkomitee teaduse ja õppeasutuste osakonna juhatajana.
1976. aastast oli Elsa Gretškina EKP KK liige ja Eesti NSV Ülemnõukogu IX, X, XI koosseisu saadik.
Aastail 1980–1988 Eesti NSV haridusminister.24.juunil 1988 anti talle Eesti NSV teenelise haridustöötaja aunimetus.
Tegevus iseseisvuse taastanud Eestis.
Töötas Akadeemia Nordi välissuhete büroos ja Vene Eragümnaasiumi "Polüloog" arengudirektorina ning Autotranspordiinstituudi Raiment õppeprorektorina.
Ta oli alates 17. märtsist 1998 Eesti Keskerakonna liige. 1996. aastal oli ta Mustamäe linnaosa volikogu kandidaat.
Isiklikku.
Tema tütar on Haabersti Vene Gümnaasiumi direktor Irina Antonjuk.