tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Georg Anton von Schäffer

Georg Anton von Schäffer (vene keeles Егор Николаевич Шеффер, portugali keeles Jorge Antônio Schaeffer; 27. jaanuar 1779 Münnerstadt – 1836 Jacarandá) oli baieri päritolu kirurg, kes astus Vene-Ameerika Kompanii teenistusse aastal 1813. Tema ülesandeks oli Hawaii saarte vallutamine Venemaa Keisririigi koosseisu. Selleks jõuti Kauaʻi saarele rajada kolm forti, enne kui keisririik oma Vene-Ameerika koloniaalvaldused Vaikses ookeanis ja Põhja-Ameerikas hülgas.
1818. aastal naasis ta Euroopasse, kus ta püüdis veenda Aleksander I osutama vastupanu ja tõrjuma ameeriklasi Vaiksel ookeanil, kuid langes ebasoosingusse. Olukorda teati kui Schäfferi afääri.
1820. aastatel sai keskealisest mehest Brasiilia Keisririigi esindaja, kes värbas Brasiiliasse tööle tuhandeid saksa ümberasujaid. Neile määrati valdused Bahias, kus nad rajasid asula nimega Frankenthal (tänane Ilhéus), mis oli esimeseks sakslaste asunduseks Lõuna-Ameerikas. Viimaste seas oli palju praeguse brasiiliasaksa kogukonna liikmete esivanemad.
Effelder

Effelder on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis.
Großbartloff

Großbartloff on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis.
Küllstedt

Küllstedt on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis.
Wachstedt

Wachstedt on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis.
Albarello

Albarello (itaalia keelest, rõhutus albar´ello) on madala jala ja lühikese kaelaga, tavaliselt ilma käepideme või sangadeta fajanssanum, mille silindriline keha on keskel aheneva kujuga. Albarello oli kasutusel apteeginõuna salvide ja pulbrite säilitamiseks 15.–18. sajandini.
Kirjeldus.
Nõutüüp on pärit Lähis-Idast, alates 15.–16. sajandist oli kasutusel apteeginõuna Euroopas. Albarellosid tehti Itaalias alates 15. sajandist kuni 18. sajandini, tavaliselt majoolikas või tinaglasuuriga savikeraamikana. Silindriline keskelt ahenev kuju on mugav käes hoidmiseks, lai suuava hõlbustas nõu sisu kättesaamist. Kõik albarellod on umbes 18 cm kõrged. Üksikutel on kitsas sang, kuid et nõu polnud tehtud vedelike hoidmiseks, puudus neil tila, nokk või igasugune väljapoole kumerduv vorm. Purk kaeti paberi- või pärgamenditükiga, mis seoti suuava peale.
Ajalugu.
Ravimipurgid Pärsiast, Süüriast ja Egiptusest muutusid Itaalias tavaliseks mõnevõrra enne 15. sajandit ning lüsterglasuuriga keraamika mauride Hispaaniast jõudis Itaaliasse arvatavasti Sitsiilia kaudu. Hispaania ja Lähis-Ida keraamika mõju avaldub 15. sajandi algul toodetud keraamika kaunistustes ja värvides, tihti olid need sinistes ja valgetes toonides. Tavaline oli tammelehti ja erinevaid taimi kujutav kujundus, millele lisati rullisornamendiga ümbritsetud heraldilised kilbid ja tekst nendel, mis tavaliselt oli lühend purgi sisu nimetusest. Tavalised olid ka geomeetrilised ornamendid. 16. sajandist pärinevad keerukad albarellode kujundused, renessansimeistrid lõid polükroomseid detailirohkeid albarellosid, milles varasem lihtsus dekooris asendus klassikaliste groteskidega ja figuraalstseenidega, nagu portreed, ajalooteemalised kompositsioonid, allegooriad, loomad ja muud. 18. sajandi lõpul kadusid albarellod tasapisi käibelt ja nende asemele tulid kasutusele teised apteeginõud.
Harald Ilves

Harald Ilves (21. november 1920 Tapa – 4. veebruar 1998 Tallinn) oli Eesti NSV partei- ja riigitegelane.
Ta lõpetas NLKP Keskkomitee juures asuva Kõrgema Parteikooli.
1938. aastast oli ta Tapa raudtee materjalide lao tööline. 1941. aastal mobiliseeriti Punaarmeesse, teenis 8. Eesti laskurkorpuse 925. laskurpolgus. 1945. aastast ÜK(b)P (NLKP) liige.
Pärast sõda töötas EK(b)P Harjumaa Anija Vallakomitee sekretärina. 1951. aastast oli ta EKP Harju Rajoonikomitee sekretär, hiljem teine sekretär, 1954–1959 esimene sekretär. 1962. aastast töötas Harju Kolhoosi- ja Sovhoositootmise Valitsuses EKP Keskkomitee parteiorganisaatorina, 1963. aastast oli ta EKP Harju Kolhoosi- ja Sovhoositootmise Valitsuse Komitee sekretär, 1964. aastast EKP Harju Rajoonikomitee esimene sekretär, 1973. aastast Põllumajandustöötajate Ametiühingu Eesti Vabariikliku Komitee esimees.
Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu V, VI, VII, VIII, IX ja X koosseisu saadik. Aastatel 1959–1963 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu juhataja, 1975–1985 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi liige.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Luke Perry

Coy Luther Perry III (tuntud kui Luke Perry; 11. oktoober 1966 – 4. märts 2019) oli Ameerika Ühendriikide näitleja. 
Ta sai tuntuks, mängides aastatel 1990–1995 ja 1998–2000 telesarjas "Beverly Hills, 90210" Dylan McKayd. Ta on paljudele teada ka kui Fred Andrews CW sarjast "Riverdale".
Tundrajukagiiri keel

Tundrajukagiiri keel ehk põhjajukagiiri keel on üks kahest jukagiiri keelest, mida kõnelevad Venemaal Sahhas Indigirka alamjooksu ja Kolõma vahelises tundras elavad jukagiirid.
Tundrajukagiiri keel on väljasurev keel. Seda rääkis 2010. aastal 63 inimest, neist enamik üle 60 aasta vanused.
Sotsioloogiline teadmusteooria

Sotsioloogiline teadmusteooria on valdkond milles selgitatakse kuidas mõjutavad ühiskonda teaduse eelsed mõttekujutelmad (N. Elias. "Mis on sotsioloogia". 2013, lk 69). Kui filosoofilises teadusteoorias võetakse eeskuju loodusseaduste teaduslikust tunnetusest, siis sotsioloogiline teadmusteooria sisaldab kujutlusi ühiskonnast ja poliitilisi või sotsiaalseid ideoloogiaid (samas).
Lubokk

Lubokk (vene keeles "лубок", "лубочная картинка"; venekeelsest sõnast "луб" 'niin', "лубок" tähendab puukooretükki) on selgitavate tekstidega varustatud detailirohke trükipilt vene rahvakunstis, teostatud enamasti puulõikena, harvem vasegravüüri- või litograafiatehnikas ja käsitsi koloreeritud. Luboki kujundid olid lihtsad ja kergestimõistetavad, teemad olid pärit kirjandusest, piibliloost või rahvajuttudest, kuid pilt võis kajastada ka päevakajalisi, sealhulgas poliitilisi sündmusi.
Ajalugu.
Lubokk rahvaliku kunstivormina tekkis 18. sajandi teisel poolel slaavi aladel. Kunstilise käsitöötoote valmistajad – talupoegadest poolkunstnikud või ka linnakäsitöölised – tegid neid humoorikaid "ilupilte" mõisnikele, oma küla elanikele ja käsitöölaatadel müümiseks. Ei sisult ega vormilt sarnanenud lubokk Peterburi akadeemias õppinud kutseliste kunstnike töödega.
Ehtne rahvalik lubokk sai alguse linnakeskkonnas, sealsetes käsitöökodades, kuid tema juured on siiski talupoeglikud ja pärit maalt, talurahva käsitöötraditsioonidest, kus talupoeglikku majapidamist kaunistati maalitud piltidega. Tihti olid maalitud ka lihtsad tarbeesemed, näiteks vokk "pildi asemel" seinal. Et linnakäsitöölised olid reeglina maalt linna rännanud pärisorjad, tekkis seal "uus" pildimaalimismeetod. Professionaalselt kunstilt võeti üle süžeed, motiivid ja teemad, mis sulandati oma keskkonda ja kohandati rahvapäraste talupoeglike arusaamade ja ideedega.
Selliseid lubokipilte tellisid mõisnikud, kellel olid tihti oma pärisorjadest "hoovikunstnikud", kes tegid pilte nii mõisnikule kui ka kohalikele külaelanikele. Käsitöölistest pildimeistrid ei muutunud diletantideks ja lihtsalt jäljendajateks, sest nad säilitasid kohalikule folkloorile omase kujundliku mõtlemise, jäädes enamasti seotuks rahvakunsti sfääriga. Samuti tuleb vene "iseõppijate" kunstis ära märkida pikaajalisi ikoonimaalitraditsioone, mis kandusid osaliselt lubokki üle. Pildid väljendasid tolle ajajärgu vene rahvalikku maitset, linnakultuuris kandsid lubokimaalid edasi talupoeglikku alamkeskklassi kultuuri.
19. sajandi II poolel (mida mõjutas ka pärisorjuse kaotamine 1861. aastal, mil talupojakultuur hakkas jäljendama aristokraatlikku kultuuri ja sellega segunema), hakkasid talupojamaalid kaduma, asemele tulid trükitud pildid. Trükipressi kasutuselevõtuga tekkis masstoodang, kadus varasem ilmekus ja lubokk muutus tsenseeritud, massidele mõeldud pildiks.
Ye Jiangchuan

Ye Jiangchuan (hiina keeles 葉江川, "pinyin"'is "Yè Jiāngchuān"; sündinud 20. novembril 1960 Wuxis) on hiina maletaja, maletreener ja maletegelane, rahvusvaheline suurmeister (1993), FIDE vanemtreener (2005), rahvusvaheline organisaator (2011). 
Ye on Hiina malekoondise peatreener. 2018. aastast on ta ühtlasi Rahvusvahelise Maleföderatsiooni (FIDE) viitsepresident.
Maletajana sai Ye 1983. aastal FIDE-lt rahvusvahelise meistri nimetuse. Suurmeistriks sai ta 33-aastaselt 1993. aastal (teise hiina maletajana) Ta on seitsmekordne Hiina malemeister (1981, 1984, 1986, 1987, 1989, 1994, 1996). 
1993. aastal sai ta FIDE maailmameistrivõistluste tsoonidevahelisel turniiril Bielis (74 osavõtjat) 34. koha. 2001. aastal FIDE maailmameistrivõistluste turniiril Moskvas (128 osavõtjat, nokautsüsteem) sai ta turniiritabelis 20. asetuse. Ye võitis teises ringis Lev Psakhise, kolmandas ringis Loek van Welyt, kuid kaotas kaheksandikfinaalis Vassõl Ivantšukile. 2004. aastal FIDE MM-i turniiril Tripolis sai ta turniiritabelis 12. asetuse. Ye jõudis 3. ringi, kus kaotas Zoltán Almásile.
Hiina võistkonna koosseisus on Ye mänginud 12 maleolümpial (1982–2004) ja võitnud Aasia võistkondlikel meistrivõistlustel neli kuldmedalit (1983, 1987, 1989, 2003).
Brasiilia Keisririik

Brasiilia Keisririik (portugali keeles "Império do Brasil") oli ajavahemikul 1822–1889 Lõuna-Ameerikas paiknenud riik, mille territoorium hõlmas tänapäeva Brasiiliat ja kuni 1828. aastani Uruguayd.
Riik oli parlamentaarne põhiseaduslik monarhia, mida valitsesid Pedro I ja alates 1831. aastast tema poeg Pedro II.
15. novembril 1889 kukutati keiser juhtivate sõjaväelaste korraldatud riigipöördega, mille eesmärgiks oli luua diktaatori juhitud Esimene Brasiilia Vabariik.
Julio Granda

Julio Ernesto Granda Zúñiga (sündinud 25. veebruaril 1967 Camanás) on Peruu maletaja ja malefunktsionäär, rahvusvaheline suurmeister (1986). 
Granda on 2018. aastast Rahvusvahelise Maleföderatsiooni (FIDE) viitsepresident. 
Ta tuli 1984. aastal Limas Panameerika juunioride meistriks. Suurmeistriks sai ta 19-aastaselt 1986. aastal. Kaks aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. Ta on viiekordne Peruu (1994–1997, 2002) ja neljakordne Ameerika maailmajao (2007, 2012–2014) malemeister. 
Granda kvalifitseerus 2007. aastal Hantõ-Mansiiskis toimunud maailma karikaturniirile (128 osavõtjat), kus kaotas avaringis Arkadij Naiditschile ja edasi ei pääsenud. 2013. aastal maailma karikal Tromsøs võitis ta teises ringis Peter Lekot ja kolmandas ringis Anish Girit, kuid kaotas kaheksandikfinaalis Fabiano Caruanale. Maailma karikaturniiril 2015. aastal Bakuus kaotas Granda kolmandas ringis Radosław Wojtaszekile.
Granda tuli 2017. aastal Acqui Termes seenioride maailmameistriks U50+ vanuseastmes.
Ta on mänginud Peruu võistkonna koosseisus 11 maleolümpial (1986–1996, 2002–2006, 2010, 2014).
Geórgios Makrópoulos

Geórgios Makrópoulos (kreeka keeles Γεώργιος Μακρόπουλος; sündinud 29. septembril 1953) on kreeka malefunktsionäär ja maletaja, rahvusvaheline meister (1979), rahvusvaheline organisaator (2012). 
Makrópoulos on 1982. aastast Kreeka Maleföderatsiooni president. 2016. aastal valiti ta 11. korda jätkama presidendiametis (ametiaeg neli aastat). 
Aastatel 1986–1990 oli ta ühtlasi FIDE viitsepresident, 1990–1996 FIDE peasekretär ja seejärel kuni 2018. aastani FIDE asepresident. 2018. aastal esitas ta oma kandidatuuri FIDE presidendi ametikohale, kuid kaotas valimised Arkadi Dvorkovitšile.
Makrópoulos on seitsmekordne Kreeka malemeister ( 1971, 1973, 1975, 1977, 1978, 1980, 1985). Kreeka võistkonna koosseisus on ta mänginud kolmel maleolümpial (1972, 1974, 1980). 
Ta tegutseb ka maletreenerina. FIDE-lt on ta saanud FIDE treeneri nimetuse.
Mihkel Ilus

 
Mihkel Ilus (sündinud 28. mail 1987 Paides) on eesti kunstnik.
Ta lõpetas 2010. aastal bakalaureuseõppe Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna kultuuriteaduse ja kunstide instituudi maaliosakonnas ning 2015. aastal magistriõppe Eesti Kunstiakadeemia vabade kunstide teaduskonna maaliosakonnas.
Ta töötab Eesti Kunstiakadeemia maaliosakonnas külalislektori ja meistrina.
Looming.
Ta töötab sageli suuremõõtmeliste maali-installatsioonidega ja näituse ajajoone variatsioonidega. Olulise osa tema tegevusest moodustab formaadikriitika ning kaasaegse näitusekultuuri ja etenduskunsti põimimine. Ilusa praegune loomefookus asetub "black box"i ja "white cube"i keskkondade ühisalale.
Ilus on loonud mahukaid isik- ja koostöönäitusi, kureerinud teiste loomingut nii kujutavas kunstis kui ka etenduskunstides.
Plüüs

Plüüs (saksa "Plüsch" vahendusel prantsuskeelsest sõnast "peluche" [pəlyʃ]) on karustusega kangaste hulka kuuluv, sametit meenutav villane või puuvillane, või ka sünteetilisest kiust riie, mille karustuse kõrgus on 2-4 mm, teistel andmetel kuni 8 mm. Kasutatakse dekoratiivriidena, ka mänguasjade valmistamiseks.
Georg Lurichi monument (Tallinn)

Georg Lurichi monument on 1996. aastal Georg Lurichi mälestusmärk Tallinnas aadressil Pirita tee 13.
Lurichi kuju seisab sümboolsel graniitplaadist maadlusmatil. Monumendi lõunaküljel on tekst "A. ADAMSON" ja "LURICH" ning lääneküljel olümpiarõngad ning aastaarvud 1896 ja 1996.
Mälestusmärgi avamisega 1996. aastal tähistati ühtlasi Eesti Spordiseltsi Kalev 95. ja kaasaegse olümpialiikumise 100. aastapäeva.
Lurichi kuju aluseks on Amandus Adamsoni 1903. aastal valminud skulptuur "Tšempion". Paarikümne sentimeetri pikkuse Lurichi pronkskuju valmistas skulptor Tõnu Maarand.
Georg Lurichi kuju on püütud varastada üle kümne korra, mis teeb sellest kõige enam varastada üritatud mälestusmärgi Tallinnas. Esimest korda püüti pronksist Lurichit varastada juba siis, kui see oli vaid neli päeva püsti olnud. Varguste ja vandaalitsemiste tõttu plaanitakse 22. aprilliks 2020, Lurichi sünnipäevaks, monument teisaldada Pirita spordikeskusse, kus ta oleks tugevama valve all. Monumendi teisaldamist on arutatud ka 2016. aastal.
Georg Lurichi monument

Georg Lurichi monument asub mitmes Eesti paigas:
Piima madonna

„Piima madonna“ (itaalia keeles „Madonna del Latte“) on itaalia kunstniku Andrea del Verrocchio (umbes 1435–1488) teos.
Maalist sai inspiratsiooni Sandro Botticelli, kelle samaaineline teos, „Maarja koos lapse ja kahe ingliga“ (itaalia keeles „Madonna col Bambino e due angeli“), valmis umbes samal ajal.
Vahukreem

Vahukreem ehk mousse (prantsuse keeles "mousse" 'vaht') on vahukoorel või vahustatud munavalgel põhinev pehme toit, millele vahustamisel tekkinud õhumullid annavad pehme, õrna ja maheda tekstuuri. Valdavalt valmistatakse magusaid vahukreeme magustoiduks, kuid vahukreem võib olla ka soolane. 
Sageli maitsestatakse vahukreemi šokolaadi, kohvi, karamelli, puuviljapüree, maitsetaimede või vürtsidega nagu piparmünt ja vanill. Magusaid vahukreeme kasutatakse ka kookides. Soolast vahukreemi võidakse maitsestada näiteks liha, kala, vähiliha, hanemaksapasteedi, juustu või aedviljadega.
Vahukreem pärineb Prantsuse köögist, kus seda on kirjeldatud juba 1768. aastal.
Lehmakomm

Lehmakomm (poola keeles "krówka" 'lehmake') on 1920. aastatel Poolas tööstuslikku tootmisse jõudnud kompvekkide tüüp: pealt kõva, seest pehme ja veniv piimaiiris. Nimetuse on lehmakommid saanud nende ümbrispaberitel tavaliselt kujutatavate Holsteini tõugu lehmade järgi.
Ajalugu.
Feliks Pomorski võttis retsepti üle oma isalt, kes elas Žõtomõris, tänapäeva Ukrainas. Pomorski alustas lehmakommide tootmist Poznańis. Juba toona kasutas ta kommipaberite kujunduses mustavalgekirjusid lehmi. Kommid levisid üle Euroopa juba enne sõda. Teise maailmasõja ajal saatsid Saksa okupatsioonivõimud ta Varssavi lähedale Milanówekisse, kuhu ta viis üle ka tootmise. Sõja järel toodeti lehmakomme mitmes sotsialismiriigis, sealhulgas mitmel pool Nõukogude Liidus.
Kaks varianti lehmakommidest on lisatud põllumajandusministeeriumi koostatavasse Poola traditsiooniliste toitude nimistusse:
Koostis.
Lehmakommide koostisse kuuluvad piim, suhkur, koorevõi ja vanilliin. Vahel lisatakse ka maitse- ja lõhnaaineid, mis annavad kommidele näiteks kohvi- või šokolaadimaitse. Lihtsa retsepti tõttu on neid võimalik valmistada ka kodustes tingimustes.
1997. aasta andmetel sisaldasid Poola lehmakommid 100 g kohta 76,1 g süsivesikuid, 10,7 g rasvu, 4,3 g valke, 97 mg naatriumi, 266 mg kaaliumi, 181 mg kaltsiumi, 130 mg fosforit, 19 mg magneesiumi, 0,062 mg tiamiini, 0,231 mg riboflaviini ja 0,15 mg niatsiini.
Eesti variandid: Lehmake, Lehmakomm ja Mu-Muu.
Lehmake.
Eestis hakati lehmakommide tüüpi komme tootma 1971. aastal Rakvere Leivatehase Kunda tsehhis (hilisem Viru Leib) nimetusega "kompvek Lehmake".
Kuni 2011. aastani oli tootevalikus ainult kahte sorti Lehmakest: klassikaline ja pähkliga. Klassikalised Lehmakese kompvekid valmistatakse toidulisanditeta, sealjuures iga kompvek pakitakse käsitsi. 
2021. aasta seisuga toodetakse 36 sorti Lehmakest. Populaarsemad variandid on klassikaline Lehmake, Lehmake Vana Tallinna likööriga, Lehmake Sovetskoje Šampanskoje ja ploomiga, rummi-rosinamaitseline Lehmake, Lehmake mustsõstraga, piparmündi-laimimaitseline Lehmake Mojito, leiva-jõhvikamaitseline Lehmake, Lehmake Sierra Leone šokolaadiga jne.
Tänapäeval on Eestis toodetav kompvek Lehmake originaaltoode, mis on kaitstud kaubamärgiga. 2010. aastani kuulus kaubamärk OÜ-le MAREKOM INVEST, hiljem registreeriti see ümber Viru Kaubandus OÜ-le. Kaubamärk "Rakvere Lehmake" kuulub 2019. aastast UV Capital OÜ-le. 
Lehmakomm.
Tartumaal Nõos valmistab 1990. aastate lõpust Lehmakomme AS Cautes, kes on 2001. aastal registreerinud oma koorekommide turustamiseks kaks kaubamärki: nime Lehmakomm ja sinise kollaste laikudega lehma kujutise roosal kollaste lilleõitega paberil.
Piimakomm Mu-Muu.
Maalehe andmetel toodab Eestis umbes sama tüüpi komme ka AS Maris Gilden, kes erinevalt Eesti konkurentidest turustab oma kompvekke Mu-Muu rõhutatult sõnaga "Piimakommid".
Postprotsessuaalne arheoloogia

Postprotsessuaalne arheoloogia on arheoloogia suund, mis loodi protsessuaalse arheoloogia kriitikana ja arendati edasi tõlgendava(te)ks arheoloogia(te)ks. Postprotsessuaalne arheoloogia tugineb hermeneutilisele metodoloogiale ja postmodernistlikele teooriatele teadmiste ja tegelikkuse relatiivsusest ning nende sõltuvusest kontekstist.
Postprotsessuaalse arheoloogia liikumine sai alguse 1970. aastate alguses ja 1980. aastate lõpus selliste arheoloogide poolt nagu Ian Hodder, Christopher Tilley, Daniel Miller ja Peter Ucko.
Postprotsessuaalse arheoloogia tunnused on järgmised:
KJ Apa

Keneti James Fitzgerald Apa (tuntud kui KJ Apa; sündinud 17. juunil 1997) on Uus-Meremaa näitleja. 
2017. aastast kehastab ta Archie Andrewsi CW sarjas "Riverdale". KJ Apa on kehastanud ka noort Ethan Montgomeryt filmis "Koera elu mõte".
Michael Gross

Michael Gross (saksa keeles Michael Groß; sündinud 17. juunil 1964 Frankfurdis) on endine tippujuja Saksamaalt.
Ta on 201 sentimeetrit pikk ja sai hüüdnime "The Albatross" oma eriti pikkade käte eest, kätesiruulatus oli tal 2,13 meetrit (võrdluseks Gerd Kanteri käte siruulatus on 2,07 meetrit).
Lääne-Saksamaad esindades võistelnud Gross võitis lisaks kahele maailmameistritiitlile 1982. aastal, kahele 1986. aastal ja ühele 1991. aastal, kolm olümpiakulda, kaks 1984. aastal ja ühe 1988. aastal vabaujumise ja liblikujumise distantsidel.
Gross sündis Saksamaal Maini-äärses Frankfurdis. Ta oli arvatavasti maailma parim ujuja liblikujumises aastatel 1981–1988. Sel perioodil püstitas ta neli maailmarekordit, tuli kaks korda maailmameistriks, neli korda Euroopa meistriks ning võitis kaks olümpiakulda.
1984. aasta suveolümpiamängudel Los Angelese oli Gross üks mängude suurepäraseid sportlasi. Gross võitis kergelt kulla 200 meetri vabaujumises uue maailmarekordiga 1.47,44, domineerides kogu distantsi. 100 meetri liblikas pidi Grossi rohkem pingutama, et võita pealtvaatajate lemmikut ameeriklast Pablo Moralest. Ka 100 m liblikas sündis uus maailmarekord ajaga 53,08. 200 meetri liblikas pidi aga Gross suhteliselt tundmatule austraallasele Jon Siebenile alla vanduma ja leppima hõbemedaliga. Sieben ületas finišis ka Grossi maailmarekordi 0,01 sekundiga. Meeste 4 × 200 meetri vabaujumise teateujumine kujunes mängude üheks sündmuseks, kus Gross asus viimases vahetuses teatevõistlust juhtinud Ameerika meeskonna vastu. Hoolimata asjaolust, et Gross ujus võistluste ajaloos kiireima teatevõistluse etapi, sai Ameerika meeskond napi võidu, saades tiitli "Grossbusters".
1988. aasta olümpiamängudel Seoulis võitis ta kulla 200 m liblikas ja pronks 4 × 200 m vabaujumises. 
Gross võitis maailmameistrivõistlustel kokku kolmteist medalit (sealhulgas viis kulda), viisteist Euroopa meistrivõistlustel kuldmedalit ja valiti neli korda (1982, 1983, 1984 ja 1988) Saksamaa aasta sportlaseks. Elukutselisena ujumisest loobus ta 1991. aastal.
Teda näidatakse Bud Greenspani filmis 16 päeva Au (16 Days of Glory), mis on 1984. aasta suveolümpiamängude dokumentaalfilm.
Ameerika kuldmedalist ujuja John Naber märkis 1984. aastal ajakirjale Sports Illustrated, et kui Michael Gross oleks ameeriklane, oleks ta võitnud kuus või seitse medalit ja Gross oli parem kui Mark Spitz.
Ajakiri Swimming World nimetas Grossi 1985. aastal aasta meesujujaks ja 1995. aastal paigutati ta rahvusvahelise ujumise kuulsuste halli (International Swimming Hall of Fame). 
Gross on õppinud Frankfurdi Goethe ülikoolis saksa keelt ja meediauuringuid, samuti politoloogiat ning tal on filoloogia doktorikraad. Ta abiellus 1995. aastal ja tal on tütar (sünd 1996) ja poeg (sünd 1998).
Sinep

Sinep (ka lauasinep) on pastataoline teravamaitseline maitseaine, mida saadakse mõnede sinepi või kapsasrohu perekonda kuuluvate taimede, eelkõige valge sinepi ("Sinapis alba"), sarepta sinepi ("Brassica juncea") ja musta sinepi ("Brassica nigra") sperma.
Eestis on ajalooliselt olnud tuntud eelkõige kibedad sinepid, millele annavad maitse sarepta sinep (sibula sinepi põhiline koostisosa) ja neegri sinep (veidi vähem kibe). Samas on maailmas levinud ja populaarsed ka mitmesugused mahedad ja magusad sinepid. Traditsiooniliselt tarvitatakse sinepit Eestis rasvaste lihatoitude, nagu süldi ja seaprae kõrvale. Slaavi maades kasutatakse sinepit aga ka näiteks hernesupi kõrval.
Eesti vanim sinepimark on Põltsamaa sinep, mida valmistatakse juba 1960. aastatest. Nüüdseks on selle tootja Põltsamaa Felix.
Mangi keel

Mangi keel on austroaasia keelte moni-khmeeri keelkonda kuuluv keel, mida kõnelevad mangid Hiina lõunaosas Yunnani provintsis Honghe Hani-Jii autonoomne ringkonnas ja Vietnamis Lai Châu provintsis.
Kõnelejate arv on umbes 4200.
Jolene Marie Rotinsulu

Jolene Marie Cholock-Rotinsulu (sündinud 15. mail 1996 California Santa Anas) on Indoneesia-Ameerika Ühendriikide näitleja ja laulja.
2016. aastal hakkas ta mängima telesarjas "I AM HOPE".
Świdnik

Świdnik on linn Poolas Lublini vojevoodkonnas, Świdniki maakonna halduskeskus. Świdnik asub Lublini kesklinnast umbes 10 km idakagus.
Świdnik sai linnaõigused 1954. aastal, maakonnakeskus on alates 1999. aastast.
Świdnikis asub kopterite ja väikelennukite tehas PZL-Świdnik.
Osaliselt asub Świdniki territooriumil Lublini lennujaam.
STS-34

STS-34 oli NASA Space Shuttle'i programmi missioon, mille sooritas kosmosesüstik Atlantis. See oli programmi 31. missioon ja kosmosesüstik Atlantise viies missioon. Missioon startis 18. oktoobril 1989 ja maandus 23. oktoobril. Missiooni ajal sooritati teaduslikke katseid ja paigutati orbiidile Jupiteri uurima suundunud Galileo.
Om (silp)

Om (sanskriti keeles ॐ "oṃ"), ka aum (sanskriti keeles "auṃ") on india õpetustes püha silp, mantra. Esineb ka pikemate mantrate osana.
Hinduismis peetakse mantrat "om" suurimaks kõikidest mantratest ja kõikide mantrate seemneks (sanskriti keeles "bīja"), mis sisaldab kõige algust ja lõppu.
"Om" esineb esimest korda upanišadides.
India keeleteaduse järgi on häälik "o" diftong ja koosneb kahest häälikust "a" ja "u", seega koosneb kogu silp "om" tegelikult kolmest häälikust "a-u-m", mis tähistavad paljusid olulisi triaade, nagu maa, õhuruum ja taevas; Brahma, Višnu ja Šiva; "Rigveeda", "Jadžurveeda" ja "Saamaveeda".
Rootsi merevägi

Rootsi merevägi (rootsi keeles: "Svenska marinen"), ka Rootsi kuninglik merevägi, on Rootsi kaitseväe väeliik, mis täidab mereväe ülesandeid.
Ajalugu.
Rootsi merevägi asutati ametlikult 7. juunil 1522.
Rootsi merevägi on osalenud meresõjalise jõuna umbes 20 sõjas. Neist pikimad on olnud Poola-Rootsi sõda 1600–1629 ja Põhjasõda 1700-1721. Viimane sõjana käsitletav konflikt, kus merevägi osales, oli 1814. aastal toimunud Rootsi-Norra sõjakäik. Rootsi mereväel oli intsidente ka külma sõja ajal.
Koosseis.
Personal.
2016. aasta seisuga oli Rootsi mereväes 2100 teenistujat.
Üksused.
1. allveelaevade brigaad (flotill)
3. meresõjalaevade brigaad
4. meresõjalaevade brigaad
1. amfiibrügement
Meresõjakool 
Karlskrona mereväebaas
Muskö mereväebaas
Göteborgi mereväebaas
Tunnused.
Laeva lühend on kas HMS – "Hans/Hennes Majestäts Skepp" või HSwMS – "His Swedish Majesty’s Ship".
Alvine Konno

Alvine Konno (sünninimi Alvine Leesment; 30. märts 1901 – 18. märts 1994) oli Eesti NSV partei- ja riigitegelane.
Ta sündis Jaroslavli oblastis, kuhu tema vanemad Juhan ja Kadri Leesment kolisid enne Oktoobrirevolutsiooni, tuli Eestisse pärast Teist maailmasõda.
Aastatel 1945–1949 oli ta EK(b)P Keskkomitee põllumajandusosakonna instruktor, 1949–1950 EK(b)P Harjumaa komitee sekretär, 1950–1952 EKP Kose rajoonikomitee I sekretär, 1952 EKP Tallinna oblastikomitee sekretär, 1952–1953 EKP Keskkomitee naistöö osakonna juhataja. Aastatel 1953–1957 oli ta EKP Rapla Rajoonikomitee I sekretär. 
Aastatel 1951–1955 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu III koosseisu saadik. Aastatel 1954–1958 oli ta NSV Liidu Ülemnõukogu IV koosseisu saadik.
Ta on maetud Pärnamäe kalmistule.
Siegfried Haenicke

Siegfried Haenicke (8. september 1878 Konstanz – 19. veebruar 1946 Mühlberg) oli Saksamaa jalaväekindral.
1938. aastal kutsuti esimese maailmasõja veteran Siegfried Haenicke tagasi Wehrmachti teenistusse ning nimetati 8. augustil 1939 61. (Ida-Preisi) jalaväediviisi komandöriks. Ta osales Poola, Prantsusmaa ja Nõukogude Liidu vastastes sõjalistes kampaaniates läänerindel ja idarindel.
Ta juhtis 1941. aasta septembris-oktoobris Saaremaa vallutamise ajal ja oktoobris 1941 Hiiumaa vallutamise ajal (operatsioon Siegfried) 61. jalaväediviisi sõjategevust. 17. septembril 1941 autasustati teda Rüütliristiga.
1945. aastal langes ta sõjavangi Nõukogude okupatsioonitsoonis. Sõjavangilaagris ta ka suri.
Narodowa Demokracja

Endecja ehk Rahvusdemokraatia ("Narodowa Demokracja", "Endecja" tuleneb lühendist "ND") oli paremäärmuslik natsionalistlik liikumine Poolas 19. sajandi lõpust Teise maailmasõja lõpuni, osaliselt jätkas hiljem tegevust emigratsioonis. Asutati Roman Dmowski initsiatiivil. Dmowski toetas I Maailmasõja ajal Antanti (erinevalt Piłsudskist, kes pooldas Saksamaad). Endecja pooldas vähemusrahvuste õiguste piiramist ja poloniseerimist. Endecja oli esimesi parteisid kaasaja Euroopas, mis toetas juudivastaseid meetmeid ja diktatuuri. Samuti organiseeris endecja juudivastaseid pogromme. Endecja leer pidas Hitleri antisemiitlikku poliitikat Saksamaal Poola jaoks kasulikuks.
Endecja oli opositsioonis Pilsudski sanacja režiimi vastu.
Stalowa Wola

Stalowa Wola (tõlkes 'terasest tahe') on linn Poolas Podkarpacie vojevoodkonnas, Stalowa Wola maakonna halduskeskus. Stalowa Wola asub Sani jõe ääres, Rzeszówist umbes 58 km põhja pool.
Stalowa Wola asutati 1937. aastal Pławo küla maadele, linnaõigused sai 1945. aastal. 1973. aastal ühendati Stalowa Wolaga Rozwadówi linn.
Linna suurim ettevõte on relvatehas Huta Stalowa Wola.
FIFA 20

"FIFA 20" on jalgpalliteemaline simulatsiooni mäng, mis on osa Electronic Arts'i (EA) samanimelisest seeriast. Tegu on seeria 27. mänguga, FIFA 20 anti välja 27. septembril 2017 lisaks Microsoft Windowsile ka konsoolidele PlayStation 4, Xbox One ja Nintendo Switch.
Tavaväljalaske ("Regular Edition") kaanele pandi esmakordselt pilt Madridi Reali ääremängijast Eden Hazardist, eriväljalasete ("Champions Edition" ja "Ultimate Edition") kaantel olid vastavalt Liverpooli kaitsja Virgil van Dijk ja endine Madridi Reali ning Torino Juventuse poolkaitsja Zinedine Zidane.
Uue mänguviisina lisati mängu "VOLTA Football"', mis pakub mängijatele tavalise 11 "vs" 11 mängu kõrvale võimalust simuleerida vähemate mängijatega tänava- ja saalijalgpalli matše. "VOLTA Football" on kunagise EA FIFA Street seeria sisuline järg.
Hauts-de-France

Hauts-de-France (hollandi "Opper-Frankrijk" 'Ülem-Prantsusmaa') on Prantsusmaa põhjapoolseim piirkond. See moodustati aastal 2014 Prantsusmaa piirkondade territoriaalse reformiga, kui liideti Nord-Pas-de-Calais' ja Picardie piirkond. Selle keskus on Lille. Uue piirkonna moodustamine jõustus 1. jaanuaril 2016 pärast piirkondlikke valimisi 2015. aasta detsembris. Conseil d'État kinnitas piirkonna nime "Hauts-de-France" 28. septembril 2016, see jõustus 30. septembril 2016.
Oma 5 995 292 elanikuga ja rahvastiku tihedusega 189 in/km² (1. jaanuaril 2021) on see Prantsusmaal rahvaarvult 4. piirkond ja Prantsusmaa emamaal rahvastiku tiheduselt 2. lõunanaabri Île-de-France'i järel.
Piirkonna pindala on rohkem kui 31 813 km². See külgneb kirdes Belgiaga (Flandria ja Valloonia), põhjas Põhjamerega, läänes La Manche'iga, samuti Prantsuse piirkondadga: idakagus Grand Esti, lõunas Île-de-France'i ja lääneedelas Normandia piirkonnaga. See on ühendatud Suurbritanniaga (Inglismaaga) Eurotunneli kaudu.
Nimi.
Piirkonna ajutine nimi "Nord-Pas-de-Calais-Picardie" oli sidekriipsudega kohanimi, mis pandi tähestiku järjekorras kokku ühendatud Nord-Pas-de-Calais' ja Picardie piirkonna nimedest.
Piirkonna nõukogu otsustas 14. märtsil 2016, aegsasti enne 1. juuli tähtaega kuulutada "Hauts-de-France" piirkonna alaliseks nimeks. Piirkonna ajutine nimi kõrvaldati käibelt 30. septembril 2016, kui jõustus piirkonna uus nimi "Hauts-de-France".
Haldusjaotus.
Departemangud.
Hauts-de-France koosneb viiest departemangust: Aisne'i, Nordi, Oise'i, Pas-de-Calais' ja Somme'i departemang.
Ülemaailmne ajakirjandusvabaduse päev

Ülemaailmne ajakirjandusvabaduse päev on 3. mail tähistatav rahvusvaheline tähtpäev, mille algatas Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Peaassamblee. Päeva eesmärk on parandada teadlikkust ajakirjandusvabaduse vajalikkusest ning tuletada valitsustele meelde nende kohustust austada ja alal hoida väljendusvabadust nii, nagu see on sätestatud 1948. aastal vastu võetud inimõiguste ülddeklaratsiooni 19. artiklis.
Selle päevaga tähistatakse ka Windhoeki deklaratsiooni aastapäeva. Deklaratsioon, mille koostasid Aafrika ajalehtede ajakirjanikud 1991. aastal Namiibia pealinnas Windhoekis, käsitleb ajakirjandusvabaduse põhimõtteid. 
2018. aasta sündmused.
2018. aastal jättis ÜRO Tsivilisatsioonide Liidu toetusel ära ajakirjandusvabaduse päeval korraldatava konverentsi, kuna esineja oli keeldunud palvest eemaldada ettekandest viited mitmele ajakirjandusvabadust piiravale riigile (sh Türgile, Mehhikole, Egiptusele, Venemaale ja Pakistanile). Seetõttu süüdistati ajakirjandusvabaduse päeva algatajat ÜRO-d tsensuuris. Hiljem teatas ÜRO peasekretär meediale, et mainitud ettekandes esitatav video oli ÜRO meelest ühepoolne, sest seal mainiti vaid mõnda riiki, kus ajakirjandusvabadust piiratakse. Lisaks tõi ÜRO konverentsi edasi lükkamise põhjustena välja nii selle, et konverents kattus ÜRO teise ametliku üritusega, kui ka selle, et huvi oli oodatust väiksem.
Et propageerida kvaliteetset ajakirjandust, korraldasid mitmed uudisteagentuurid samal aastal ka ühise reklaamikampaania "Read more. Listen more. Understand more" ("Loe rohkem. Kuula rohkem. Mõista rohkem"). Projektis osalesid muu hulgas The New York Times, The Economist ja CNN.
Lisaks mälestati sel aastal Afganistani pealinnas Kabulis tapetud kümmet ajakirjanikku.
Tunnustus.
UNESCO annab 3. mail välja UNESCO / Guillermo Cano ülemaailmset ajakirjandusvabaduse auhinda. Selle pälvib inimene, organisatsioon või institutsioon, kes on ükskõik millises maailma piirkonnas panustanud silmapaistval määral ajakirjandusvabaduse kaitsmisse ja/või edendamisse, eriti siis, kui seda on tehtud ohuga silmitsi seistes. 1997. aastal loodud auhinna saaja määrab 14 uudistevaldkonna professionaalist koosnev sõltumatu žürii soovituse alusel. Kandidaate esitatavad valitsusvälised organisatsioonid, kes tegelevad piirkondliku ja rahvusvahelise ajakirjandusvabaduse küsimusega, ja UNESCO liikmesriigid.
Auhind on nimetatud Colombia ajakirjaniku Guillermo Cano Isaza auks, kes mõrvati 1986. aasta 17. detsembril Bogotás oma ajakirja El Espectadori kontori ees. Cano kirjutised olid solvanud Colombia võimsaid narkoparuneid.
UNESCO konverents.
UNESCO tähistab ajakirjandusvabaduse päeva ka iga-aastase konverentsiga, kus osalevad meediaprofessionaalid, ajakirjandusvabadusega tegelevad organisatsioonid ja ÜRO agentuurid. Konverentsil hinnatakse ajakirjandusvabaduse olukorda maailmas ning arutletakse selle üle, kuidas tekkinud probleeme lahendada. Igal konverentsil keskendutakse ühele ajakirjandusvabadusega seotud teemale, mis võib hõlmata head valitsemistava, terrorismi kajastamist meedias, karistamatust ja meedia osatähtsust konfliktijärgsetes riikides.
Osiek

Osiek on linn Poolas Święty Krzyżi vojevoodkonnas Staszówi maakonnas, Osieki valla halduskeskus. Osiek asub Kielcest umbes 65 km kagus.
Osiekit on esmamainitud 1285. aastal, linnaõigused sai 1430. aastal. 1870. aastal kaotas Osiek linnaõigused, kuid sai need 1994. aastal tagasi.
Martin Tyler

Martin Parmar Tyler (sündinud 14. septembril 1945) on inglise jalgpallikommentaator ja jalgpalliklubi Woking FC abitreener. 
Ta on telekanalil Sky Sports töötanud peamiselt Premier League'i, UEFA Meistrite Liiga ning teiste turniiride otseülekannete kommentaatorina. Enne seda, 1970. ja 1980. aastatel, oli ta kommentaator ITV-s. Lisaks on ta lugenud alates 2006. aastast ilmunud FIFA-mängudele dublaaži. 
2003. aastal valiti ta Inglismaa Jalgpalliliidu Premier League'i aastakümnendi kommentaatoriks.
Jörg Woithe

Jörg Woithe (sündinud 11. aprillil 1963 Ida-Berliinis) on Saksa DV endine ujuja. Ta osales Moskvas 1980. aasta suveolümpiamängudel ja võitis kuldmedali 100 m vabaujumises ja hõbemedali 4 × 200 m vabalt teteujumises; ta sai 200 m vabaujumises ja 4 × 100 m vabaujumises neljandad kohad. 
Aastatel 1981–1987 võitis ta maailma- ja Euroopa meistrivõistlustel kaks kuld-, seitse hõbe- ja viis pronksmedalit. 
1981. aastal Splitis toimunud Euroopa meistrivõistlustel tuli ta 100 meetri vabaujumises Euroopa meistriks ajaga 50,81.
Aasta hiljem tuli Woithe maailmameistriks Guayaquilis 100 meetri vabaujumises ajaga 50,18. Pronksmedali ta sai esinemise eest 200 meetri vabaujumises ajaga 1.50,71.
1983. aastal võitis ta Roomas toimunud Euroopa meistrivõistlustel hõbeda 100 meetri vabaujumises 50,29 sekundiga, hõbedad 200 meetri vabaujumises ajaga 1.50,18 ja 4 × 200 meetri vabaujumises ning pronksi 4 × 100 meetri kombineeritud teateujumises. 
1985. aastal osales ta Sofias Euroopa meistrivõistlustel, kus võitis hõbeda 100 meetri vabaujumises ajaga 50,38 sekundit. Võistkonna koosseisus võitis ta veel kaks hõbemedalit: 4 × 100 meetri vabaujumises ja 4 × 100 meetri kombineeritud teateujumises.
Prantsusmaal Strasbourgis tuli Woithe esimeseks Euroopa meistriks 1987. aasta Euroopa ujumise meistrivõistlustel sprindidistantsil 50 meetri vabaujumises 22,66 sekundiga.
Aastatel 1980–1983 parandas Woithe 100 meetri vabaujumise Euroopa rekordit kaheksa korda. 12. märtsil 1982 ujus ta Moskvas esimese Euroopa ujujana alla 50 sekundi (49,95). 
Lisaks parandas ta 1987. aasta Euroopa rekordit 50 meetri vabaujumises 22,47 sekundini Müncheni olümpiabasseinis SDV ja Saksamaa Liitvabariigi vahelise esimeses ja ainsas maavõistluses.
Woithe sai Saksa DV teenetemärgiga autasud 1980. ja 1982. aastal tehtud sportlike saavutuste eest. 
Pärast tippujumisest eemale jäämist sai ta kraadi kaugõppe teel Saksamaa Kehalise Kasvatuse ja Spordi Instituudist Leipzigis (Saksamaa kehakultuuri ja spordi ülikool – DHfK). Seejärel töötas ta ujumistreenerina ja asus tööle ettevõtetes, kus toodeti ujumistarbeid ja suure jõudlusega määrdeaineid. 2012. aastal palkas ta Iraani ujumise rahvuskoondis.
Saksamaa taasühinemise ning sellega seotud DDR-i arstide ja spordiametnike praktika uurimise ja arhiivitöö käigus tehti kindlaks, et paljud endise DDR-i sportlased kasutasid süstemaatiliselt dopingut. Erinevalt paljudest teistest Ida-Saksamaa sportlastest on Jörg Woithe sellesse süsteemi kuulumist eitanud ja väitnud, et on kõik talle sel teemal takke pakutud rahalised peibutused tagasi lükanud.
Doping Ida-Saksamaal

Doping Ida-Saksamaal oli sportlaste riiklikult korraldatud sunniviisiline allutamine Saksa Demokraatlikus Vabariigis (SDV) farmakoloogilistele toimeainetele aastatel 1974–1989. Dopingusüsteem paljastati pärast Berliini müüri langemist. 
Saksa Demokraatliku Vabariigi kommunistlik valitsus viis oma tippsportlaste seas läbi sportlikku sooritusvõimekust parandavate ravimite sunniviisilise manustamise ja levitamise programmi. Alguses kasutati selleks testosterooni, hiljem peamiselt anaboolseid steroide. Selline tegevus vältas aastakümneid. Programmi eesmärk oli tõsta riigi mainet ja prestiiži medalite võitmisega rahvusvahelistel võistlustel, näiteks olümpiamängudel. 
Ida-Saksamaa dopingusüsteem sai alguse 1960. aastatel. Süsteem oli üliformaliseeritud ja põhines suuresti salajasuse põhimõttel. Sooritusvõimekust silmas pidades võiks süsteemi hinnata edukaks: Ida-Saksamaa sportlased kuulusid tippu ja riik vapustas oma spordieduga. Kuid dopingusüsteem mõjus järk-järgult paljude sportlaste tervisele. 
Pärast Berliini müüri ehitamist soovis Ida-Saksamaa diktatuur pälvida rahvusvahelist tunnustust. Sport oli üks võimalikke vahendeid valitsusele selle saavutamiseks. Manfred Ewald, kellest sai 1961. aastal spordiminister, algatas dopingusüsteemi. Esimene ja suurem valitsuse poolt Ida-Saksamaa spordi valdkonnas vastu võetud reform oli tippsooritusvõimekust puudutav direktiiv, nn "Leistungssportbeschluss" 1969. aastal. Reformi eesmärk oli spordialade jagamine kahte põhikategooriasse, vastavalt Sport 1 ja Sport 2. Sport 1-ga tembeldatud spordialasid toetas ja arendas riik. Põhjus oli selles, et niisugustel spordialadel nagu ujumine, sõudmine ja kergejõustik oli olümpiahiilguse potentsiaali. Sport 2-ks tembeldatud spordialad ei pakkunud riigile erilist huvi. Tõepoolest, sellisel spordialal nagu karate polnud võimalik olümpiamängudel silma paista. Paljud spordialad kannatasid selle direktiivi läbi, kuna Sport 1 rahastamiseks võeti mujalt ressursse ära. 
SDV-s tehti tohutuid jõupingutusi spordiannete välja selgitamiseks. Enamik lapsi võis võistelda noorte spordikeskustes ja saada valitsuse poolt välja valitud, mis tagas parimad väljavaated intensiivsetele olümpiatreeningutele pääsemiseks. Neilt lastelt oodati suuri võite ja riik oli nõus selle tagamiseks kasutama kõiki enda käsutuses olevaid vahendeid. Meditsiini ja teaduse areng tähendas, et profisportlaste treenimiskeskustes sai kulisside taga tavaliseks steroidide, amfetamiinide, inimese kasvuhormoonide ja vere tugevdamise kasutamine. Spordiselts Dynamo eristus eriti endise Ida-Saksamaa dopingukeskusena.
Huu keel

Huu keel on moni-khmeeri keelte palaungi haru angkui rühma kuuluv keel, mida kõnelevad huud Hiinas Yunnani provintsis Shuangjiangi maakonna viies külas.
Huu on toonikeel.
Kõnelejate arv on 700–1000.
Makrokeel

Makrokeel on keel, millesse suhtutakse rahvusliku, kultuurilise või religioosse identiteedi tõttu kui ühte keelde, kuigi lingvistilisest vaatenurgast on tegemist pigem erinevate keelte grupiga.
Kõrgmäestik

Kõrgmäestik on mäestiku tüüp kõrgusega üle 2500–3000 meetri. Kõrgmäestikele on iseloomulik järskude nõlvade ja sügavate orgudega liigestatud pinnamood. Neis esinevad jäätumisel tekkinud pinnavormid (ruhiorud, kaared, otsamoreenid jms) ning igikeltsa mõjul tekkinud pinnavormid. 
Suurimad ja tuntumad kõrgmäestikud on Himaalaja, Alpid, Kaukasus, Tjan-Šan, Pamiir, Altai, Kaljumäestik, Andid, Karakorum, Hindukuš.
Enamasti on kõrgmäestike teke seotud Alpi kurrutusega umbes 20 miljonit aastat tagasi.
Suurte kõrguste tõttu on kõrgmäestikes palju mägiliustikke.
IV liiga 2019

IV liiga 2019 oli Eesti jalgpalli tugevuselt kuuenda liiga, IV liiga 2019. aasta hooaeg. Kevadringi mängiti kolmes tsoonis (põhi, põhi/ida, lõuna) ning iga tsooni kaks paremat pääsed A-tasandile. Tsoonis kolmanda ja neljanda koha saavutanud meeskonnad mängisid hooaja teist poolt B-tasandil ning 5.-6. koha meeskonnad C-tasandil.
IV liiga põhi.
Mängutulemused.
1&lt;br&gt;
2&lt;br&gt;
3&lt;br&gt;
4
IV liiga põhi/ida.
Mängutulemused.
1
IV liiga lõuna.
Mängutulemused.
1&lt;br&gt;
2
Chęciny

Chęciny on linn Poolas Święty Krzyżi vojevoodkonnas Kielce maakonnas, Chęciny valla halduskeskus. Chęciny asub umbes 12 km Kielcest edelas.
Chęcinyt on esmamainitud 1275. aastal, linnaõigused sai enne 1325. aastat.
Soome tiheasustusega paikkondade loend elanike arvude järjekorras

Siin on loetletud 2013. aasta andmete põhjal Soome 100 suurimat tiheasustusega paikkonda ("taajama"). Loend põhineb Soome statistikal, mis määratleb tiheasustusega paikkonda vähemalt 200 elanikuga hoonete kobarana, kus hoonetevaheline kaugus ei ületa 200 meetrit.
Stryków

Stryków on linn Poolas Łódźi vojevoodkonnas Zgierzi maakonnas, Strykówi valla halduskeskus. Stryków asub Łódźi kesklinnast umbes 17 km kirdes.
Stryków sai linnaõigused 1394. aastal. 1870. aastal kaotas Stryków linnaõigused, kuid sai need 1923. aastal tagasi.
Meelerahu

Meelerahu ehk samatha (sanskriti keeles "śamatha"; paali keeles "samatha"; tiibeti keeles ⽌ "zhi gnas"; hiina keeles "zhi"; jaapani keeles "shi") on budismis teine olulisim meeleharjutus analüüsiva vaatluse ehk vipassana kõrval.
Rahu ("śamatha") ja selge pilk ehk eristav vaatlemine ("vipaśyanā") tähistavad kahte väga olulist teostusviisi: püütakse äratada endas kõigesse rahulikku suhtumist ja selge pilguga kõike eristada.
Meelerahu saavutatakse keskendamisega ühele objektile, mistõttu selle üheks sünonüümiks on ’meele ühtekoondatus’ (sanskriti keeles "cittaikāgratā"). Meelerahu harjutamise eesmärgiks on meele täielik rahunemine, kontrollimatu mõtetevoolu ja tunnetetulva peatamine.
Algajate meelerahu harjutustes soovitatakse keskenduda hingamisele, kuid põhimõtteliselt võib keskendumise objektiks olla ükskõik missugune sisemine või väline seadmus (mõte, pilt, ese, kuju vms). Kui meelerahu on muutunud püsivaks ja sügavaks, loob see aluse Jhānade erinevate tasemete rakendamiseks analüüsiva vaatluse harjutustes.
Mõnes budismi suunas, eriti "chan"is, peetakse meelerahu ja analüüsiva vaatluse harjutamist teineteisest lahutamatuks, kuna meelerahuni on võimalik jõuda ainult meelt tähelepanelikult jälgides ja uurides; teiselt poolt aga saab meelt põhjalikult uurida ja analüüsida ainult meelerahu seisundis.
Drzewica

Drzewica on linn Poolas Łódźi vojevoodkonnas Opoczno maakonnas, Drzewica valla halduskeskus. Drzewica asub Tomaszów Mazowieckist umbes 33 km idas.
Drzewica sai linnaõigused 1429. aastal, kuid kaotas need 1870. aastal. 1987. aastal sai Drzewica linnaõigused tagasi.
Linna olulisim vaatamisväärsus on 16. sajandil rajatud Drzewica lossi hästi säilinud varemed.
One Manhattan Square

One Manhattan Square on elamis- ja kaubanduspindadega 72-korruseline pilvelõhkuja Ameerika Ühendriikides New Yorgis Manhattani silla lähedal.
Linnas on kõrghoone eripära see, et seda ei varjuta teised kõrghooned.
Four World Trade Center

Four World Trade Center on New Yorgi pilvelõhkuja, mis asub Lower Manhattanil.
2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste koosseisud

Argentina.
Varem kahel korral maailmameistritiitli võitnud Argentina osales finaalturniiril 12 korda. Lõuna-Ameerika valikturniiril esikoha saanud argentinalased võitsid valiksarjas peetud 18 kohtumisest 13 ja ainsa kaotuse said võõrsil neljakordse maailmameistri Brasiilia vastu.
Peatreener.
Marcelo Bielsa
Belgia.
Belgia osales 11 korda MM-i finaalturniiril ja seda kuuendat korda järjest. Valiksarjas oma alagrupis Horvaatia järel teiseks jäänud Belgia pidi MM-pileti lunastamiseks läbima ka play-off ringi, kus suutis kahel korral 1:0 üle mängida Tšehhi koondise.
Peatreener.
Robert Waseige
Brasiilia.
Valikturniiril esineti ootamatult nõrgalt. Alles valiksarja viimases kohtumises saadud 3:0 võit Venezuela üle andis brasiillastele alagrupis MM-ile pääsemiseks vajaliku kolmanda koha.
Kokkuvõttes tuli Brasiilia maailmameistriks.
Hatari

Hatari on Islandi antikapitalistlik BDSM-stiilist inspireeritud teknobänd. Bänd ise nimetab end "performance"-kunsti grupiks. Bändi kuuluvad Klemens Hannigan, Matthías Haraldsson ja Einar Stefánsson. Bänd esindas 2019. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Islandit lauluga "Hatrið mun sigra", mis sai finaalis 232 punktiga 10. koha.
Eesti Laenu Pank

AS Eesti Laenu Pank (A/S Eesti Laenupank) oli 1920–1940 Eestis tegutsenud pank. 
Eesti Laenu Panga põhikiri registreeriti Tallinn-Haapsalu Rahukogus 13. märtsil 1920. aastal ning pank natsionaliseeriti, pärast nõukogude võimu kehtestamist 1940. aastal.
Genna Sosonko

Gennadi Borisovitsj Sosonko (vene keeles Геннадий Борисович Сосонко "Gennadi Borissovitš Sossonko"; sündinud 18. mail 1943 Troitskis) on Hollandi maletaja, maletreener, malekommentaator ja maleesseist, rahvusvaheline suurmeister (1976), FIDE vanemtreener (2004). 
Sosonko täitis 1965. aastal NSV Liidu meistersportlase normatiivi. 1972. aastal emigreerus ta Nõukogude Liidust Hollandisse, kus jätkas malevõistlustel osalemist. Ta on tulnud kahel korral Hollandi malemeistriks (1973, 1978). Suurmeistriks sai ta 36-aastaselt 1976. aastal. Kaks aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. 
Ta on võitnud Hoogovens Wijk aan Zee rahvusvahelise turniiri kahel korral: 1977. aastal (koos Jefim Gelleriga) ja 1981. aastal (koos Jan Timmaniga).
Sosonko on mänginud maailmameistrivõistluste kahel tsoonidevahelisel turniiril: 1976. aastal Bielis sai 12. koha ja 1985. aastal Tunises 7. koha.
Ta on mänginud Hollandi võistkonna koosseisus 11 maleolümpial (1974–1984, 1988–1996). Ta on võitnud meeskonnaga kaks medalit: 1976. aastal Haifas hõbemedali ja 1988. aastal Thessaloníkis pronksmedali.
Maletreener.
Sosonko oli aastatel 1996–2004 Hollandi malekoondise kapten (treener).
Jan Timman

Jan Hendrik Timman (sündinud 14. detsembril 1951 Amsterdamis) on hollandi maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1974).
Timman võitis 1967. aastal Jeruusalemmas juunioride maailmameistrivõistlustel pronksmedali. Suurmeistriks sai ta 23-aastaselt 1974. aastal. Kolm aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. Ta on 9-kordne Hollandi malemeister (1974–1976, 1978, 1980, 1981, 1983, 1987, 1996). 
Ta on mänginud maailmameistrivõistluste tsoonidevahelistel turniiridel. Kuid ei 1979. aastal Rio de Janeiros saadud neljas koht ega 1982. aastal Las Palmases 6.–7. koha jagamine viinud teda edasi (kolm paremat pääsesid pretendentide turniirile). Alles 1985. aastal Taxcos tsoonidevahelise turniiri võit viis ta mängima 1985. aastal Montpellier's peetud pretendentide turniirile (16 osavõtjat), kus ta jäi jagama 3.–4. kohta. 
MM-i pretendentide matšturniiril (kestis 1988–1990) võitis ta kaheksandikfinaalis Valeri Salovit, veerandfinaalis Lajos Portischit, poolfinaalis Jon Speelmani, kuid finaalis kaotas Anatoli Karpovile (tulemusega 2½: 6½).
Järgmise MM-tsükli pretendentide matšturniiril (kestis 1991–1993) võitis Timman kaheksandikfinaalis Robert Hübnerit, veerandfinaalis Victor Korchnoid, poolfinaalis Artur Yusupovit, kuid finaalis (peeti jaanuaris 1993 San Lorenzo del Escorialis) kaotas ta Nigel Shortile (tulemusega 5½:7½). Short sai õiguse tiitlimatšile, kuid kuna ta mängis selle matši Professionaalse Male Assotsiatsiooni egiidi all, siis otsustas FIDE vastukaaluks korraldada MM-i tiitlimatš eksmaailmameistri Anatoli Karpovi ja pretendentide turniiril teiseks tulnud Jan Timmani vahel. Matš peeti novembris 1993. Timman kaotas tulemusega 8½:12½. 
FIDE maailmameistrivõistluste pretendentide matšturniiril (1994–1996) võitis Timman kaheksandikfinaalis Joël Lautier'd, kuid kaotas veerandfinaalis Valeri Salovile. 
1997. aastal FIDE MM-i turniiril Groningenis (100 osavõtjat, nokautsüsteem) kaotas Timman teises ringis Alexander Beliavskyile. 1999. aastal MM-i turniiril Las Vegases võitis ta teises ringis Levon Aronjani, kuid kaotas kolmandas ringis Aliaksey Fyodaraule.
Timman võitis 2005. aastal Göteborgis Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel Hollandi võistkonna koosseisus kuldmedali. Ta mängis ajavahemikus 1972–2004 13 maleolümpial (Haifas toimunud maleolümpial 1976. aastal sai Timman võistkondliku hõbemedali).