tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Värvilaeng

Värvilaeng on kvarke ja gluuoneid iseloomustav kvantarv, mis sarnaneb (natuke!) elektrilaenguga. Värvilaengut omavad osakesed mõjutavad üksteist läbi tugeva vastastikmõju. See on kõige tugevam jõud looduses ning hoiab kvarke koos liitosakestes (hadronites). Värvilaengut, selle omadusi ja tugevat vastastikmõju kirjeldab füüsikateooria kvantkromodünaamika.
Värvilaengu värvused.
Värvus on kvargi omadus, millel pole mitte midagi pistmist silmaga nähtava värvusega. Mõistet "värvus" kasutatakse lihtsalt tugevale vastastikmõjule reageeriva laengu omaduste näitlikustamiseks (kolm põhivärvi, mille ühendamisel saame valge värvuse).
Erinevalt elektrilaengust (mida on üks) on värvilaengut kolme liiki: punane, sinine ja roheline. Igale värvile vastab tema antivärvilaeng: antipunane, antisinine ja antiroheline. Iga kvark omab ühte värvi ja iga antikvark antivärvi. Neutraalne, ehk "valge" on kvarkidest koosnev liitosake siis, kui ta koosneb kolmest kvargist, mis on igaüks ise värvi (selliseid osakesi nimetatakse barüonideks) või kvargist ja antikvargist, mis on sama värvi (antikvark siis antivärvi). Selliseid osakesi nimetatakse mesoniteks. Tulenevalt kvantkromodünaamika järeldustest peavad kõik vabalt eksisteerivad osakesed olema valged.
Värvilaengu ülekanne.
Värvilaengut vahendavad gluuonid. Iga gluuon omab korraga ühte värvilaengut ja ühte antivärvilaengut. Kui kvark kiirgab gluuonit, siis ta vahetab värvi.
Hadronid

Hadronid on kvarkidest koosnevad liitosakesed. 
Hadroneid on kahte tüüpi:
Hadroni saavad moodustada kvargid, mille värvilaeng annab kokku neutraalse (valge). Kvarke hoiab hadronis koos tugev vastasmõju.
Hadron omab samu kvantarve, mida omavad teda moodustanud kvargid. Hadroni kvantarvud on tema kvarkide kvantarvude summa (aditiivsed kvantarvud) või korrutis (multiplikatiivsed kvantarvud).
Kesse ülemine tulepaak

Kesse sihi ülemine tulepaak (ka "Kessu ülemine tulepaak") on tulepaak Kesselaiu edelarannikul Suures väinas Muhu saare ja mandri vahel. Tegemist on ühega kolmest Kesselaiul asuvast navigatsioonimärgist.
Tulepaagi geograafilised koordinaadid on .
Tulepaagi iseloomustus.
Tulepaak on ehitatud kollasele metallsõrestikule, mille külge on kinnitatud punase püsttriibuga valge täisnurkne tahvel. 
Tulepaagi kõrval asub väike silikaattellistest abihoone.
Meremärk püstitati 1879. aastal ja 1953 toimus suurem ümberehitus. Tulepaak automatiseeriti täielikult . aastal.
Tule iseloomustus.
18 meetrit kõrge tulepaagi tipus paiknev tuli asub merepinnast 23 meetri kõrgusel. 
Tulepaak töötab pimedal ajal aasta läbi.
Tuletorni tipus põleb valge tuli järgmise tsükliga: 2 sekundit valge ja 2 sekundit pime. Paistab asimuudist 78° asimuudini 128° 7 meremiili kaugusele. Tuli on 700 meetri kaugusel paikneva sihi alumise tulepaagiga sünkroonimata. Sihi asimuut on 123°.
Trofogeenne kiht

Trofogeenne kiht on sügavusvahemik (kiht) veekogudes, kus toimub taimede ja fütoplanktoni fotosüntees, kusjuures see ületab energiatarbimise (vastandina trofolüütilisele kihile). Seega asub see kiht veekogu kompensatsioonisügavusest kõrgemal.
Kompensatsioonisügavus

Kompensatsioonisügavus (ka "kompensatsioonikiht") on limnoloogias veekogu see sügavushorisont, kus respiratsioon (energiatarbimine) ja fotosüntees on tasakaalus. On kindlaks tehtud, et see sügavus asub veekogus ligikaudu seal, kuhu jõuab 1% päikesekiirgusest.
Epipelagiaal

Epipelagiaal on maailmamere kõige pealmine sügavusvöönd, pelagiaali osa. See vöönd on valgusküllane (eufootne vöönd) ning seetõttu saab seal toimuda fütoplanktoni fotosüntees. 
Ookeanides algab see vöönd veepinnalt ja ulatub umbes 150–200 meetrini, sisemeredes harilikult 0–50(100) m.
Epipelagiaalile järgnev sügavusvöönd maailmameres on mesopelagiaal.
Martti Aljand

Martti Aljand (sündinud 22. novembril 1987) on eesti ujumistreener ja endine ujuja.
Saavutused.
2005.
Aastal 2005 Triestes toimunud lühiraja Euroopa meistrivõistlustel 100 m kompleksujumises saavutas Martti Aljand 6. koha.
2006.
Aastal 2006 Shanghais toimunud ujumise lühiraja maailmameistrivõistlustel saavutas Martti Aljand 200 m kompleksujumises 9. koha.
2006. aastal Helsingis toimunud lühiraja Euroopa meistrivõistlustel ujumises saavutas ta 8. koha 100 m kompleksujumises.
2008.
2008. aasta Pekingi olümpiamängudel püstitas Martti Aljand 100 meetri rinnuliujumises uue Eesti rekordi 1.02,46. Tulemus andis 63 konkurendi hulgas 45. koha. Viimasena saadi 16 parema sekka ehk poolfinaali ajaga 1.00,71. Uus Eesti rekord oli 0,07 sekundit parem 5. aprillil 2008 tema püstitatud rekordist. 200 m rinnuliujumises sai ta 46. koha ajaga 2.16,52. 
Martti Aljandi nimele kuulub ka 4. aprillil 2008 Stanfordis ujutud Eesti rekord 200 m rinnuliujumises 2.16,31.
2008. aasta lühirajaujumise EM-il Horvaatias Rijekas ujus Martti Aljand 100 meetri kompleksujumises uue Eesti rekordi 53,97 ning pääses sellega poolfinaali. Aljandi aeg oli eelujumiste 11. tulemus. Eelmine selle distantsi rekord 54,22 kuulus aastast 2000 Indrek Sei nimele.
Samas 100 m liblikujumises püstitas ta uueks Eesti rekordiks 52,49.
2009.
2009. aasta juuli alguses Indianapolises toimunud USA lahtistel ujumismeistrivõistlustel püstitas Martti Aljand 100 meetri rinnulidistantsil Eesti rekordi 1.01,23. Selle tulemusega võitis ta B-finaalis teise ja kokkuvõttes kümnenda koha. Eelmine rekord 1.02,46 kuulus samuti Martti Aljandile ning oli püstitatud Pekingi olümpiamängudel. 
2009. aastal Roomas toimunud ujumise maailmameistrivõistlustel püstitas Martti Aljand 100 meetri rinnuliujumises Eesti rekordi 1.00,56. Eelmine rekord 1.01,23 kuulus ka tema nimele ning oli püstitatud mõni nädal varem Indianapolises toimunud USA lahtistel ujumismeistrivõistlustel. Saavutatud ajaga sai Martti 25. koha. 
Samadel võistlustel ujutud 200 meetrit kompleksi sai Martti Aljand ajaks 2.01,26, millega parandas isiklikku rekordit 1,12 sekundiga ja sai 29. koha. 
Isiklikud rekordid.
Martti Aljandi isiklikud rekordid 25 m basseinis.
Martti Aljandi isiklikud rekordid 50 m basseinis. 
Isiklikku.
Ta on ujujate Berit ja Triin Aljandi vend, treener Riho Aljandi poeg.
Ta on abielus ujuja Annika Aljandiga (sündinud Saarnak). 2017. aastal sündis nende peres tütar.
Alina Karmazina

Alina Karmazina (sündinud 19. juulil 1981 Tallinnas) on Eesti näitleja. 
Näitlemist õppis ta Peterburi Teatriakadeemias ja Eesti Muusikaakadeemia Kõrgemas Lavakunstikoolis (21. lend), mille lõpetas 2004. aastal. 
Aastatel 2004–2010
töötas ta Vanemuises. Alates 2013. aastast on Karmazina Tallinnas Vene Teatri näitleja. 
Ta on mänginud ka eestikeelsetes seriaalides, näiteks "Kodu keset linna" (2004) ja "Ohtlik lend" (2006), "Siberi võmm" (2016) ja "Kättemaksukontor" (2011, 2017). Tema esimene suurem filmitöö oli Sulev Keeduse 2011. aastal linastunud filmis "Kirjad Inglile". 2015. aastal linastunud mängufilmis "Vehkleja" mängis ta Armeeniast pärit treenerit.
Isiklikku.
Ta on 26. augustist 2005 abielus Aleksei Solovjoviga. Peres kasvab kaks poega, 12. septembril 2006 sündis Aleksandr ja 1. novembril 2009 Lev.
Kadri Liik

Kadri Liik (sündinud 9. juunil 1970) on eesti ajakirjanik ja poliitikaanalüütik.
Elulugu.
Liik lõpetas 1988. aastal Tallinna 2. Keskkooli, 1993. aastal Tartu Ülikooli ajakirjandusosakonna bakalaureuseõppe ja sai 1998. aastal magistrikraadi diplomaatias Lancasteri ülikoolis Suurbritannias. 
Liik oli aastatel 1993–1995 Hommikulehes kultuuritoimetuse reporter, 1995–1996 pressireferent Eesti Saatkonnas Moskvas, 1996–1997 Eesti Päevalehe ning BNSi Moskva korrespondent, 1998–2002 Postimehe korrespondent Moskvas, 2002–2004 Postimehe välisuudiste toimetaja, 2004–2010 Diplomaatia peatoimetaja, 2004–2012 juhtis ta Kuku raadios välispoliitikasaadet Välismääraja. 
Liik oli alates Rahvusvahelise Kaitseuuringute Keskuse asutamisest 2006. aastal kuni tagasiastumiseni 2011. aastal keskuse juhataja. Alates 2012. aastast töötab Liik mõttekeskuses Euroopa Välissuhete Nõukogu vanempoliitikateadlase ja programmidirektorina. Tema uurimistöö keskendub Venemaale, Ida-Euroopale ja Balti regioonile.
Misso vald (1939)

Misso vald oli vald Võru maakonnas aastail 1939–1950.
Vald kuulus Riigivolikogu 76. valimisringkonda, kust valiti Albert Kendra.
Valla täitevkomitee esimees Karl Uibo (18. mai 1916 – 16. 11 1941) tabati Urvaste vallas, oli aktiivne komsomolisekretär, kutsus rahvast üles võitlema fašismi vastu, hukati.
9. juulil määras valla Omakaitse juht, veebel August Laine vallavanemaks endise vallavanema Oskar Kiudsoo, kelle kinnitas hiljem Võru maavalitsus.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Luhamaa külanõukogu (Sagrimäe, Savimäe, Tiilike, Saagri, Kriivaküla, Tootsi, Leimani, Napi, Teaste, Põrste, Prontova, Lota (Lüta), Määra, Kosta, Määsi, Tserepi, Mokra, Väike-Tiilike, Kriiva, Kossa-Tootsi, Korila ja Luhamaa küla) ning Pugola külanõukogu (Misso asundus, Põdrametsa, Pulli, Lemmatsi, Käbli, Suursoo, Kure, Rammuka, Kõrgessaare, Muraski, Ritsika, Kivioru, Kimalase, Kaubi, Siksali, Hino, Sakuti, Parmu ja Muakese küla, Misso alevik). 26. septembril 1950 arvati valla maa-ala Räpina rajooni koosseisu. 
Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88.
12. Misso vald – maa-alaga, mis moodustub: a) senise Misso valla maa-alast, välja arvatud Laisi küla piirkond ja osa Misso metsandiku maa-alast; b) senise Vastseliina valla Tserepi ja Tikka külade ning Kärina, Põnni ja Põnisiksala talude piirkondadest.
Mooste vald (1939)

Mooste vald oli vald Võru maakonnas aastail 1939–1950.
Vald kuulus Riigivolikogu 78. valimisringkonda, kust valiti Eduard Peedosk.
10. juulil 1941 kutsus valla Omakaitse juht veebel Peeter Tuvikene ametisse omariikluse-aegse vallavanema Eduard Viljalo ja esitas uue vallavalitsuse Võru maavanemale kinnitamiseks.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Kauksi külanõukogu (Miiaste, Kauksi, Kanassaare, Järve, Lavasaare, Suuremetsa, Hirmuküla, Kiviküla ja Suureküla) ning Mooste külanõukogu (Mooste, Noorits-Metsaküla, Jaanimõisa, Säkna, Viiraküla ja Kaaruküla). 26. septembril 1950 arvati valla maa-ala Põlva rajooni koosseisu.
Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88.
13. Mooste vald – maa-alaga, mis moodustub: a) senise Mooste valla maa-alast, välja arvatud Kruusa nr. 205, Annika nr. 83, Kruusavälja nr. 206, Kuusesaare nr. 207, Arnikaveski nr. 208 talude piirkond, talude nr. 209 ja 215 lahusosade maa-alad ning osa Ahja metsandiku maa-alast; b) senise Koiola valla Miiaste küla piirkonnast; c) senise Toolamaa valla Kanasaare küla piirkonnast; d) senise Räpina valla Märaste nr. V, Märastesaare nr. VI ja Kikkasaare nr. VII talude piirkonnast
Mõniste vald (1939)

Mõniste vald oli vald Võru maakonnas aastail 1939–1950.
Vald moodustati senise Mõniste valla maa-alast, välja arvatud Ritsiku kõrtsi ning Ala-Partsi, Mäepartsi, Parmuvere (Parmupalu), Luhtu, Tundo, Pihkura, Sae ja Suure-Tamme talude piirkond; senise Saru valla maa-alast, välja arvatud Punsa asunduse, Kautsi ja Palu metsavahikohtade ning Haava, Rebase ja Palu talude piirkonnad; senise Vana-Antsla valla Alaküla piirkonnast ning Antsla metsandiku osa maa-alast.
Vald oli Eesti lõunapoolseim, vastu Läti piiri. Eesti valdadest piirnes Mõniste vald Taheva, Karula (mõlemad Valgamaal), Antsla, Lepistu ja Varstu vallaga.
Vald kuulus Riigivolikogu 79. valimisringkonda, kust valiti Kaarel Eenpalu.
1941. aastal võttis nõukogude hävituspataljon põgenedes meiereist kaasa mõned kastid võid, ülejäänu kallati kastidest välja, valati üle petrooliga ja meier Laos trampis kummisaabastega seal sees. Hiljem korjati rikutud või kokku ja viidi Võru vanglasse, kus sellega toideti vangistatud kommuniste.
Valla täitevkomitee esimees Dimitri Laats (29. september 1915 – juuli 1941) oli EK(b)P liikmekandidaat, hävituspataljonlane, hukati.
Võru maavalitsus määras vallavalitsuse ametisse 12. juulil 1941.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Mõniste külanõukogu (Mõniste, Ihte, Karisöödi ja Kekküla) ja Saru külanõukogu (Saru, Koemetsa, Aru ja Savi küla). 26. septembril 1950 arvati valla maa-ala Antsla rajooni koosseisu.
Orava vald (1939)

Orava vald oli vald Võru maakonnas aastail 1939–1950.
Vald kuulus Riigivolikogu 75. valimisringkonda, kust valiti Karl Puusemp.
Valla täitevkomitee esimees Elmar Toots (16. jaanuar 1921 – oktoober 1941) oli aktiivne kommunist, komsomolisekretär, hukati Võru Omakaitse välikohtu otsuse alusel.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Kahkva külanõukogu, Luuska külanõukogu ja Suuremetsa külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati valla maa-ala Räpina rajooni koosseisu.
Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88.
15. Orava vald – maa-alaga, mis moodustub: a) senise Orava valla maa-alast, välja arvatud osa Veriora metsandiku maa-alast; b) senise Kahkva valla Niitsiku ja Rebasemäe külade ning Ilumetsa raudteejaama ümbruse piirkondadest..
Põlva vald (1939)

Põlva vald oli vald Võru maakonnas aastail 1939–1950.
Vald moodustati senise Peri valla maa-alast, välja arvatud Viira asunduse ning Saarjärve asunduse Tamme nr. 8, Soesaare nr. 9, Saare nr. 10, Mustajärve nr. 11 ja Turbaraba nr. 12 talude piirkonnad; senise Kioma valla maa-alast, välja arvatud Mõksi, Sõra, Varbuse, Lukatsi, Pera ja Kure külade ning Varbuse asunduse piirkonnad; senise Põlgaste valla Puskaru küla piirkonnast; senise Koiola valla maa-alast, välja arvatud Miiaste küla piirkond ja valla lahustüki maa-ala.
Esimene vallavanem oli Jaan Lepasoon, kes valiti 17. aprillil 1939 Võru maavolikogu liikmeks. 1940. aastal oli vallavanem Julius Kottisse.
Vald kuulus Riigivolikogu 78. valimisringkonda, kust valiti Eduard Peedosk, ning Põlva põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.
1. aprillil 1939 oli vallas 5661 elanikku.
Valla täitevkomitee esimees Eduard Pärnalaas (22. oktoober 1882 – 6. september 1941) oli aktiivne kommunist, pealekaebaja, arreteeriti Omakaitse poolt ja hukati.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Himmaste külanõukogu, Kioma külanõukogu, Peri külanõukogu, Põlva külanõukogu ja Vanaküla külanõukogu. 10.septembril 1947 loodi vallas kolhoos "Võit". 26. septembril 1950 arvati vald Põlva rajooni koosseisu.
Ruusmäe vald

Ruusmäe vald oli vald Võru maakonnas aastail 1939–1950.
Vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Laitsna-Rogosi valla maa-alast; senise Vastseliina valla Puspuri küla ning Tunka, Tõnkova, Uuri, Preeksa, Soldani ja Savioja talude piirkonnast; senise Misso valla Laisi küla piirkonnast ja Misso metsandiku osa maa-alast.
Vald kuulus Riigivolikogu 76. valimisringkonda, kust valiti Albert Kendra. 
Vald kuulus Rõuge põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.
Esimene vallavanem oli Albert Zuppur.
Valla täitevkomitee esimees Karl Puiestee (28. märts 1909 – 11. juuli 1941) oli EK(b)P liige, hukati Ruusmäe vallas.
Valla Omakaitse juhi nooremveebel August Eelsoo kokkukutsutud valla rahva koosolek esitas 10. juulil 1941 Võru maavalitsusele vallavanemaks Jakob Salumetsa , kes ka kinnitati.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Luutsniku külanõukogu ja Ruusmäe külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati vald Vastseliina rajooni koosseisu.
Rõuge vald (1939)

Rõuge vald oli vald Võru maakonnas aastail 1939–1950.
Vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Rõuge valla maa-alast, välja arvatud Kala nr. A-49 talu piirkond, Lükke metsa, metsavahikoha nr. A-43 ja Rõuge metsandiku riigimetsa kvartaalide nr. 27, 28, 29, 40, 41, 42 ja 44 maa-alad; senise Krabi valla Kellamäe küla piirkonnast; senise Viitina valla maa-alast, välja arvatud Mäe-Mahtja, Ala-Mahtja, Mets-Mikita ja Tallikese talude piirkond; senise Nursi valla Mustahamba küla ning Ahitse, Matsi, Lauri, Lustimäe, Liinamäe ja Soekõrtsi talude piirkondadest; senise Haanja valla Nogo küla piirkonnast.
Vald kuulus Riigivolikogu 76. valimisringkonda, kust valiti Albert Kendra.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Rõuge külanõukogu, Sänna külanõukogu ja Viitina külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati vald Võru rajooni koosseisu.
Räpina vald (1939)

Räpina vald oli vald Võru maakonnas aastail 1939–1950.
1. aprillil 1939 oli vallas 4791 elanikku.
Vald kuulus Riigivolikogu 78. valimisringkonda, kust valiti Eduard Peedosk.
Valla täitevkomitee esimees Daniel Piirilaht (15. märts 1898 – 5. detsember 1941 Võru või 10. veebruar 1942 Tallinn) oli aktiivne kommunist juba iseseisvusajal, kommunistliku tegevuse eest karistatud, küüditaja, hävituspataljoni liige, osales haarangutel, hukati.
Vallavanem Eduard Peedosk (17. august 1897 – 9. juuni 1977; arreteeriti 13. novembril 1944 Saarekülas, vabanes 1954) oli kaitseliitlane, Leevaku küla metsavendade grupi juht. 10. juulil 1941 tuli ta vallamajja ja asus valla elu korraldama. 10. juulil 1941 andis vallavalitsus käskkirja, millega kutsus rahvast võsavenna elu lõpetama ja kommunismi hävitama, samuti heiskama rahvuslipud. Vallavalitsuse koosseisu kinnitas Võru maavalitsus.
Esimesi sakslasi nähti Räpina vallas 22. juulil 1941.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Alaküla külanõukogu, Leevaku külanõukogu, Linte külanõukogu ja Võõpsu külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati vald Räpina rajooni koosseisu.
Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88.
18. Räpina vald – maa-alaga, mis moodustub: a) senise Räpina valla maa-alast, välja arvatud Märaste nr. V, Märastesaare nr. VI ja Kikkasaare nr. VII talude piirkond; b) senise Kahkva valla Sülgoja ja Suur-Veerksoo külade piirkondadest; c) senise Toolamaa valla Levako ja Punni külade ning Puusta ja Toolamaa asunduste piirkondadest.
Sõmerpalu vald (1939)

Sõmerpalu vald oli vald Võru maakonnas aastail 1939–1950.
Vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Sõmerpalu valla maa-alast, välja arvatud Peetrimõisa piirkond; senise Kärgula valla maa-alast, välja arvatud osa Kärgula asunduse piirkonnast ja Saia talu maa-ala; senise Erastvere valla Koigera küla osa piirkonnast.
Vald kuulus Riigivolikogu 80. valimisringkonda, kust valiti Jaan Murro.
Vald kuulus Võru põllumeeste konvendi tegevus- ja valimisringkonda.
Heimtali Saksa koloonia.
Sõmerpalu vallas asus suurem sakslaste asula Eestis, kus sakslased elasid juba tsaariajast talupidajatena. Kohalik Sõmerpalu mõisaomanik Moeller müüs 1900, aastal Liivimaa rüütelkonna asundamiskomisjonile oma 4 karjamõisat ära, mis tükeldati ja asustati Lõuna-Venemaalt Volõõniast toodud sakslastega. Alates 1912. aastast müüs Sõmerpalu mõisa omanik Peetrimõisa, Annõmõisa, Mustja ja Lilli karjamõisa maadest moodustatud 26 talu saksa asunikele. Heimtalis oli umbes 35 saksa talu ligi 200 elanikuga, 20 km eemal on Viira asundus 8 saksa taluga ning ka saksa asundus Peetrimõisas. Sõmerpalu sakslased kolisid ka Saksamaale 1939. aastal. Maha jäi umbes 73 perekonnast ainult 3, need on kõik segaabielus perekonnad, kusjuures meespooleks on eestlane.
Valla TSN täitevkomitee esimees Hermann Vilson (Vilsen, 1. jaanuar 1905 – 13. juuli 1941) oli aktiivne kommunist, hukati.
Dictionary of Estonian Place names, Heimtali
Iseseisvusaegne vallavanem Otto Tint määrati Võru maavalitsuse poolt tagasi 12. juulil 1941.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Sulbi külanõukogu ja Sõmerpalu külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati vald Võru rajooni koosseisu.
Urvaste vald (1939)

Urvaste vald oli vald Võru maakonnas aastail 1939–1950.
Vald moodustati senise Vastse-Antsla valla maa-alast, välja arvatud Tokko-Jaani nr. 87, Tokko-Märdi nr. 88, Maurits-Hansu nr. 89, Maurits-Hansu nr. 90 ja Kõrtsi-Jüri nr. 91 talude piirkond; senise Urvaste valla Kivi küla, Urvaste, Hansi ja Ruhingo asunduste ning vallamaja ümbruse piirkondadest kuni Silgu, Pikamäe, Hansu, Metsa, Kangro, Kunguse, Paduse ja Keema taludeni, kõik loendatud talud kaasa arvatud; senise Linnamäe valla Järve, Pätsimäe, Piirikannu, Luusaku, Kõri-Mihkli, Tarvastu ja Kärsna talude piirkonnast.
Vald kuulus Riigivolikogu 77. valimisringkonda, kust valiti Alo Karineel. 
Vallas asus looduskaitsealune Tamme-Lauri tamm ja rändrahn.
Valla täitevkomitee esimees August Mõttus (13. september 1896 – 25. oktoober 1942) käis läbi OGPU töötajatega ja vahistas kooliõpetaja Taali, hukati.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Kuldre külanõukogu ja Urvaste külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati vald Antsla rajooni koosseisu.
Valgjärve vald (1939)

Valgjärve vald oli vald Võru maakonnas aastail 1939–1950.
Vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Valgjärve valla maa-alast, välja arvatud Põdra, Puusepa, Tuutska, Rootsi, Koivo ja Kangro talude ning Tõdu metsavahikoha piirkond, Vana-Piigaste asunduse piirkond, osa Tõdu asunduse piirkonnast, Tammemetsa talude ja metsavahikoha Keldu nr. A-19 piirkonnad, Piigandi metsa ning Pikareinu, Raja, Vädase-Raja, Võsu, Halliku, Saare, Peelia, Liivako nr. 27, Möldre nr. 28, Piirikolga nr. 26, Raudsepa nr. 31, Kure nr. 3, Vana-Pika nr. 4, Põdra nr. 1, Treiali nr. 2 ja Kubi nr. 5 talude maa-alad; senise Vastse-Otepää valla maa-alast; senise Kooraste valla Jõksi küla osa piirkonnast ning Mügra ja Väike-Mügra asunduste piirkondadest; senise Krüüdneri valla Poka nr. 26, Kuksena nr. 513, Jeroski nr. 22, Lõrsokese nr. 27, Taniko nr. 28, Tigase nr. 23 ja Saare nr. 24 talude maa-aladest.
Vald kuulus Riigivolikogu 77. valimisringkonda, kust valiti Alo Karineel.
Vald kuulus Kanepi põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.
Valla täitevkomitee esimees Marie Pelju oli aktiivne kommunist, pealekaebaja, laskis vahistada kaks inimest, hukati septembris 1941.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Pikajärve külanõukogu ja Valgjärve külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati vald Otepää rajooni koosseisu.
Varstu vald (1939)

Varstu vald oli vald Võru maakonnas aastail 1939–1950.
Vald moodustati senise Vana-Roosa valla maa-alast, välja arvatud osa Savira küla piirkond; senise Saru valla Punsa asunduse, Palu metsavahikoha ning Haava, Rebase ja Palu talude piirkondadest; senise Krabi valla maa-alast, välja arvatud Kellamäe küla piirkond; senise Mõniste valla Ritsiku kõrtsi ning Ala-Partsi, Mäepartsi, Parmuvere (Parmupalu), Luhtu, Tundo, Pihkura, Sae ja Suure-Tamme talude piirkonnad.
Esimene vallavanem oli Eduard Kokk, kes valiti 17. aprillil 1939 Võru maavolikogu liikmeks.
Valla täitevkomitee esimees Jaan Pettai (30. november 1903 – august 1941) oli EK(b)P liige, küüditaja ja hävituspataljonlane, hukati.
Vihula vald (1939)

Vihula vald oli vald Virumaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus Paasi külas.
Vald asutati 1. aprillil 1939 järgmistes piirides [Vabariigi Presidendi otsus nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)]: "32. Vihula vald – maa-alaga, mis moodustub: a) senise Vihula valla maa-alast, välja arvatud Jorika, Pihlaspea ja Vergi külade, Paju nr. A-20, Mägede-Pikapõllu nr. 10 ja Mägede-Everk nr. 11 talude, Loobu metskonna Viitna metsandiku kvartaalide nr. 14–18 ning nende vahel asuvate heinamaatükkide maa-alad; b) senise Varangu valla Eisma, Andi, Kiva, Matsu ja Kandle külade maa-aladest; c) senise Palmse valla Sagadi metsandiku kvartaalide nr. 54–57 ja 65–67 maa-aladest." 
Esimene Vihula vallavanem oli Evald Etverk. Vald kuulus Riigivolikogu 67. valimisringkonda, kust valiti Rudolf Penno, ning Haljala põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Annikvere külanõukogu, Karula külanõukogu ja Vihula külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati valla maa-ala Loksa rajooni koosseisu.
Paul Morrissey

Paul Morrissey (23. veebruar 1938 New York – 28. oktoober 2024 New York) oli Ameerika filmirežissöör. 
Ta on olnud kunstnik Andy Warholi mänedžer, Andy Warhol’s Factory tegevjuht ning rokkansambli Velvet Underground avastaja, mänedžer ja produtsent. 
Morrissey lõpetas Ampleforthi kolledži ja Fordhami Ülikooli kirjanduse teaduskonna ning hiljem teenis Ameerika sõjaväes. Pärast sõjaväeteenistust hakkas ta tegema sõltumatuid lühimängufilme. Ta tutvus 1965. aastal Andy Warholiga ning nende pikk koostöö lõppes 1975. aastal. 
Dokumentalistikalt stilistilisi võtteid laenavad Morrissey teosed paistavad tõsieluliste kujutustena sellest, mis elu elati tolle aja boheemringkondades. Kuidas tarbiti narkootikume, kuidas vahel alanduti ja vahel hedonistlikult sukelduti kõikvõimalikesse seksuaalsetesse veidrustesse. Paul Morrissey oli Andy Warholi mänedžer kõiges selles, mis ei puudutanud kunsti või «kunsti» – nagu ta ise oma faksides kirjutab: «Ma pidin mõtlema välja asju, mida ta teha võiks, siis need ära tegema ja siis tegema näo, et ta oli kuidagi nendega seotud.» Velvet Undergroundi ametlik ajalugu seob nende edu ja kultuse otse Warholiga, kes olla nad avastanud, Nicoga kokku viinud, nende mänedžeriks hakkas ja nende esimese albumi produtseeris. Kõike seda tegi hoopis Morrissey. Ta oli Velvet Undergroundi saatjaks ka nende esimestel turneedel. 
Morrissey on oma võitlusega tõese kultuuriajaloo eest alustanud ilmselt liiga hilja. Isegi informeeritumad kirjutajad püüavad leida populaarse ja tegeliku vahel kompromissi, kirjutades Morrisseyst näiteks kui «mehest, kes lavastas Andy Warholi filmid» – nagu oleks võimalik kellegi filme kellegi eest lavastada. Õigupoolest on need ikka ühed päris eriskummalised filmid igas mõttes. Vormilise radikaalsusega lõikas Warhol omaenda filmieksperimentides loorbereid juba varem, need piirnesid aga vaid enam kui igavate ning diletantlike ekstravagantsustega. Näiteks film “Sleep” – kuus tundi magavat meest kinolinal aastast 1963, või Tarzani-film, mille puänt seisneb selles, et peategelane eirab etteantud käsikirja.
EELK Usuteaduse Instituut

EELK Usuteaduse Instituut (lühend EELK UI) on Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku erarakenduskõrgkool Tallinnas.
Usuteaduse Instituudi põhiülesandeks on valmistada ette vaimulikke ja töötegijaid EELK kogudustele, töötegijaid teoloogilist, kultuuriloo ja ühiskonnateaduste alast kvalifikatsiooni eeldavatele ametikohtadele avalikus ja erasektoris, ning tagada akadeemilisel haridus- ja teadustegevusel põhineva kõrgema hariduse andmine teoloogias ja teoloogiaga haakuvatel erialadel.
Usuteaduse Instituudil on neli üksust (usuteaduskond, pastoraalseminar, kirikumuusika osakond ja täiendusõppe osakond). Instituudil on ka teoloogiline raamatukogu.
Instituut asub Tallinna Püha Vaimu kiriku kõrval 14. sajandist pärinevas hoones Pühavaimu tänav 6. Koolihoones asuvad õpperuumid, kabel, raamatukogu, arvutiklass ja hospiits ehk külalistemaja.
Instituut teeb koostööd Tartu Ülikooli usuteaduskonnaga ja teiste õppeasutuste ning kiriklike organisatsioonidega Eestis ja välismaal.
2011. aastal kaotas instituut riikliku üleminekuhindamise käigus ülikooli staatuse. Kool reorganiseeriti rakenduskõrgkooliks ning alustas sellisena tegevust 1. jaanuaril 2012. Õigus viia läbi usuteaduse rakenduskõrgharidusõpet ja magistriõpet ning kristliku kultuuriloo magistriõpet oli instituudile antud kolmeks aastaks, 2014. aasta kordushindamise järel pikendati seda õigust tähtajatult.
Olympic Casino Eesti

Olympic Casino Eesti AS on 1993. aastal asutatud Eesti kasiinoettevõte, mis tegutseb 18 mänguautomaadikasiinoga Tallinnas, Tartus, Pärnus, Narvas ja Jõhvis. Lisaks on kahes kasiinos – Olympic Casino Olümpias ja Tartu kasiinos – mängulauad. Alates 2010. aastast pakub OCE AS hasartmänge ja spordiennustuse võimalust ka internetikeskkonnas OlyBet.
Olympic Casino juhib sponsorlus- ja heategevusprogrammi, mille raames saavad toetust mitmesugused sotsiaal-, kultuuri-, haridus- ja spordiprojektid. Igal aastal maksab Olympic Casino oma tegevuse pealt Eesti riigile hasartmängumaksu, mis 2013. aastal oli üle 4,5 miljoni euro.
Olympic Casino Eesti kuulub Olympic Entertainment Group kontserni, mis oli noteeritud Tallinna ja Varssavi börsil.
Ettevõtte juhatuse liikmed on 1. oktoobrist 2009 alates Meelis Pielberg ja alates 28. detsembrist 2010 Madis Jääger.
Ettevõte kustutati Äriregistrist 2019. aastal.
Heaven &amp; Hell

Heaven &amp; Hell oli aastatel 2006–2010 tegutsenud Suurbritannia "heavy metal"'i ansambel, mis koosnes muusikastiilile aluse pannud bändi Black Sabbath liikmetest.
Bänd loodi peamiselt laulja Ronnie James Dio ja kitarristi Tony Iommi algatusel 2006. aastal. Iommi, kellele kuuluvad Black Sabbathi nime õigused, otsustas koostööprojektile Dioga anda siiski teise nime, et distantseerida seda peamiselt Ozzy Osbourne'iga seostatavast Sabbathist. Nimi võeti Black Sabbathi 1980. aasta albumilt.
Esialgu pidi Heaven &amp; Hell jääma lühiajaliseks projektiks, kuid peagi otsustasid Iommi, Dio ja nendega liitunud Geezer Butler salvestada stuudioalbumi. Album "The Devil You Know" ilmus 2009. aasta aprillis ja pälvis üldiselt sooja vastuvõtu. Pärast albumi ilmumist andis bänd mitmel pool Euroopa festivalidel ka edukaid kontserte. Lisaks uue albumi lugudele esitas bänd ka Black Sabbathi loomingut, mis pärineb ajast, mil Dio seal lauljaks oli.
2010. aasta 16. mail suri laulja Ronnie James Dio ja selle tõttu bänd lagunes.
Mall Hellam

Mall Hellam (neiuna Mall Tiismus; sündinud 4. mail 1957 Tallinnas) on eesti kultuuritegelane ja hõimuliikumise tegelane.
Mall Hellam lõpetas 1975. aastal Tallinna 2. Keskkooli, õppis aastatel 1975–1977 Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti filoloogiat ning lõpetas 1983. aastal Budapestis Loránd Eötvösi Ülikooli ungari filoloogina. Aastal 1994 lõpetas ta Eesti Diplomaatide Kooli.
Aastatel 1983–1987 töötas Mall Hellam Eesti Majandusuuringute ja Informatsiooni Instituudis tõlk-referendina, seejärel oli ta aastatel 1987–1989 Eesti Sõprusühingu referent ja 1989–1990 Eesti Kultuurifondi ekspert. Alates 1990. aastast juhib ta Avatud Eesti Fondi.
1980. aastate lõpus oli Mall Hellam üks hõimuliikumise taaselustajaid ja osales hõimupäevade korraldamisel.
1994–2017 oli Mall Hellam Ungari aukonsul Eestis. Ta oli aastal 1988 üks Eesti-Ungari Seltsi taasasutajaid ja oli 1994–2016 seltsi esimees. 
Aprillis 2017 teatas ta, et loobub Ungari aukonsuli ametist. Põhjuseks on Ungari valitsuse tegevus, mis on suunatud vaba meedia, sõltumatu õigussüsteemi, kodanikuühiskonna ja akadeemilise vabaduse vastu. Otsuse ajendiks sai Ungari valitsuse Kesk-Euroopa Ülikooli kallal toime pandud jõudemonstratsioon, mis vähem kui nädalaga seadis ülikooli eksistentsi Ungaris tõsise küsimärgi alla.
Mall Hellam on aktiivne kodanikuühiskonna eestkõneleja. Ta on üks Eesti Mittetulundusühingute ja Sihtasutuste Liidu asutajaid.
Isiklikku.
Tema isa oli tehnikateadlane, Tallinna Tehnikaülikooli professor Hugo Tiismus (1924–2007), ema Maimu Tiismus (17. juuli 1928, Abhaasia - 3. september 1986, Tallinn), vend Rihu Türkel.
Sergio Esteban Vélez

Sergio Esteban Vélez Peláez (sündinud 15. septembril 1983 Colombias Medellínis) on Colombia kirjanik ja ajakirjanik.
Arseni Mölder

Arseni Mölder (18. juuni 1919 Võlla, Muhu saar – 18. august 2009) oli eesti skulptor, ehtekunstnik ja pedagoog.
Elukäik.
Lõpetas 1932. aastal 6-klassilise algkooli Massu vallas Läänemaal. Arseni Mölder lõpetas 1938. aastal Riigi Kunsttööstuskooli puitehistöö erialal. Aastatel 1938–1941 õppis ta Kõrgemas Kunstikoolis Pallas ja Jaan Koorti nimelises Riigi Rakenduskunsti Koolis skulptuuri.
Ta osales Punaarmees Teises maailmasõjas.
Aastal 1948 lõpetas ta Tallinna Riikliku Tarbekunsti Instituudi skulptuuri ja metallehistöö erialal, diplomitöö "Põlevkivikaevurid".
Aastatel 1946–1994 oli Arseni Mölder praeguse Eesti Kunstiakadeemia õppejõud keraamika ja klaasehistöö erialadel, 1968. aastast metallehistöö kateedri juhataja, 1994. aastast emeriitprofessor.
Isiklikku.
Arseni Mölder oli skulptor Signe Mölderi abikaasa.
Looming.
Ta on loonud avalikke mälestusmärke, portreesid, väikeskulptuure, humoristlikke skulptuure, dekoratiivplastikat, mälestustahvleid, medaleid, ehteid. Ta on osalenud näitustel alates 1947. aastast. Arseni Mölder on kirjutanud skulptuurist kaks raamatut: "Noor skulptor" (1962) ja "Puit vormis, vorm puidus" (1968).
Ta kirjutas ka laule Muhu Matsi nime all.
Ciskei

Ciskei oli bantustan Lõuna-Aafrika Vabariigis.
Eraldi haldusüksusena loodi Ciskei 1961. aastal. See oli üks kahest koosade bantustanist Transkei kõrval. 1972 kuulutas LAV valitsus Ciskei autonoomseks. Peaministriks sai Lennox Sebe. 
1970. aastatel hakati koosasid Ciskeisse ümber asustama. 1981 kuulutas LAV valitsus Ciskei neljanda bantustanina iseseisvaks ja kõik selle elanikud kaotasid LAV kodakondsuse. Nagu teistegi bantustanide puhul, ei tunnustanud teised riigid Ciskei iseseisvust. 1990 haaras võimu brigaadikindral Oupa Gqozo, kes valitses diktaatorina 1994. aastani, mil Ciskei liideti Ida-Kapimaa provintsiga.
Addo rahvuspark

Addo elevandirahvuspark (afrikaani keeles "Addo Olifant Nasionale Park", inglise keeles "Addo Elephant National Park") on üks Lõuna-Aafrika Vabariigi kahekümnest rahvuspargist. Addo rahvuspark asub Ida-Kapimaa provintsis Port Elizabethi lähedal Sundaysi jõe kaldal .
Park loodi Sydney Skaife algatusel 1931, et kaitsta seal säilinud 11 elevanti. Algset parki laiendati hiljem. Tänapäeval on tema pindala 1640 km².
2009. aastal on pargi pindala 1640 km² ja seal elab ligi 450 elevanti. Rahvuspargis elab ka 400 kahvripühvlit, lõvid, 48 teravmokk-ninasarvikut, leopardid, mitut liiki antiloope, tähnikhüäänid ja palju muid liike.
Aastas käib rahvuspargis keskmiselt 120 000 turisti, neist 54% välismaalased.
Pargis on kaks silmusekujulist asfalteeritud teed, ülejäänud on kruusakattega. Pargis on 5 laagrit matkajatele. Pealaagris on restoran ja ujula.
Addo rahvuspargis on paljud liigid ohustatud. See tuleb osalt elevantide ja ninasarvikute ülepopulatsioonist, mistõttu paljud taimeliigid kannatavad üleliia söömise ja trampimise all.
Habesääsklased

Habesääsklased ("Ceratopogonidae") on putukate sugukond, mis kuulub sääseliste alamseltsi. 
Habesääsklased on väikesed, maksimaalselt 3–4 mm pikkused. Võrreldes surusääsklastega on neil suised hästi arenenud.
Habesääsklaste hulgas on palju verd imevaid liike.
Maailmas on teada umbes 3500 liiki, Eestis 186 liiki habesääsklasi.
Habesääsklasi on põhjalikult uurinud Hans Remm.
Larnaca

Larnaca (kreeka Λάρνακα) on linn Küprosel Küprose saare kagurannikul, Larnaca ringkonna halduskeskus.
Linna lähedal asub saare suurim lennujaam Larnaca rahvusvaheline lennujaam.
Larnaca on saare suuruselt teine kaubasadam ja oluline turismikeskus.
Sport.
Jalgpalliklubi AEK Larnaca mängib Küprose kõrgliigas ja Néa Salamís Famagusta FC esiliigas.
Mercantouri rahvuspark

Mercantouri rahvuspark (prantsuse Parc national du Mercantour) on rahvuspark Lõuna-Prantsusmaal Alpide lõunaosas. Asub Alpes-Maritimesi ja Alpes-de-Haute-Provence'i departemangus. Hõlmab Ubaye, Tinée, Vari, Ciansi, Vésubie ja Roya jõe oru. Mercantouri rahvuspark asutati 1979. aastal.
Rahvuspark on nime saanud seal asuva mäemassiivi järgi. Kõrgeim tipp on 3143 m kõrgune Cime du Gélas. Rahvuspargis on veel kuus üle 3000-meetrist mäge, neist Mont Clapier (3045 m) on Alpide lõunapoolseim üle 3000 m tipp. Rahvuspargi pindala on 685 km².
Rahvuspargis on mitmekesine taimestik ja loomastik. Seal leidub üle 2000 liigi taimi, neist 40 on endeemsed. Imetajatest võib sageli kohata mägikitsi ja alpi ümisejaid. Leidub ka itaalia hunti.
Mont Bégo läheduses asub kaks orgu Vallée des Merveilles ('imede org') ja Vallée de Fontanalbe ('valge allika org'), mis on tuntud pronksiaegsete kaljujooniste poolest. 2100–2600 m kõrguselt on leitud üle 35 000 relvi, kariloomi ja inimesi kujutavat petroglüüfi.
Soosalu oja

Soosalu oja on oja Raplamaal Märjamaa vallas Soosalu külas.
Oja suubub Elliste rabast edelas paremalt Ellamaa ojja (8 km suudmest).
Oja on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m. 
Soosalu oja keskkonnaregistri kood on VEE1108300.
Hans Remmi mälestusmedal

Hans Remmi mälestusmedal on Eesti Lepidopteroloogide Seltsi antav medal.
See antakse inimesele, kellel on väljapaistvad teened Eesti liblikafauna uurimisel või Eesti Lepidopteroloogide Seltsi tegevusele kaasaaitamisel, või organisatsioonile, kellele on teeneid seltsi tegevusele kaasaaitamises.
Medal on pühendatud entomoloog professor Hans Remmile.
Turba peakraav

Turba peakraav (ka "Palujõgi") on kraav Harjumaal Saue vallas Lehetu külas.
Peakraavi pikkus on 6 km ning see suubub vasakult Ellamaa ojja (8,2 km suudmest). Peakraavi valgla on 20,5 km².
Peakraav on tugevasti muudetud mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Peakraavi lähe on Keila–Haapsalu raudtee lähedal Ellamaa raba lääneosas. Peakraav möödub Elliste rabast ida poolt.
Turba peakraavi keskkonnaregistri kood on VEE1108400.
Lehetu oja

Lehetu oja (ka "Lehetu kraav") on oja Harjumaal Saue vallas Lehetu ja Nurme külas ning Raplamaal Märjamaa vallas Kohatu külas.
Oja pikkus on 6,3 km, see suubub vasakult Ellamaa ojja (6,9 km suudmest). Oja valgla on 17,9 km². 
Oja saab alguse Ellamaa rabast, sellest mõnisada meetrit ida poole jääb Nurme järv. Oja suudmest umbes 2 km läände jääb Elliste raba.
Oja on tehislik mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Lehetu oja keskkonnaregistri kood on VEE1108500.
Pz 61

Pz 61 on Šveitsi keskmine tank, mida toodeti aastatel 1965–1967 150 tükki ja kasutati Šveitsi armees aastatel 1965–1994. 
Ajalugu.
Alates 1950. aastate algusest üritas Šveits osta moodsaid tanke, kuid Korea sõja tõttu osutus see võimatuks. Seetõttu otsustati luua oma tank. Aastal 1958 ilmus esimene prototüüp KW 30, millel oli Šveitsis loodud 90 mm kahur, kuus tugiratast mõlemal küljel ja Belleville vedrustus. Järgmisel aastal valmis 10 masinast koosnev tootmise eelseeria, uued prototüübid kandsid nime Pz 58 ja olid relvastatud Briti Ordnance QF 20-naelase kahuriga.
Tootma hakati tanke 1965. aastal Pz 61 nime all. Tootmismudelite põhirelvaks oli juba Briti 105 mm L7 tankikahur. Lisaks oli tankil kaks 7,5 mm kuulipildujat, millest üks paiknes tornis kahuri kõrval ja teine torni peal. Tank kaalus 38 tonni.
Tanki toodeti aastatel 1965–1967 150 masinat. Seejärel hakati tootma Pz 61 edasiarendust Pz 68. Pz 61 jäi Šveitsi armee teenistusse kuni 1994. aastani. Selle aja jooksul moderniseeriti teda korduvalt, nii et tank vastas lõpuks peaaegu Pz 68 standarditele. 
Tank Pz 61 oli küllaltki hea relvastusega, kuid muus osas kaasaegsetest tankidest tehniliselt maha jäänud. Mitmed selle disaini elemendid on omased pigem 1940. aastate lõpu ja 1950. aastate alguse tankidele. Näiteks puudus tankil igasugune kahuri stabiliseerimissüsteem ja ABK kaitse.
Tanki veermikku kasutati soomustatud evakuatsioonimasina Entpannungspanzer 65 ja sillapaigaldaja Brückenlegepanzer 68 prototüübi ehitamiseks. Tänapäeval leidub Pz 61 tanke mitmes muuseumis üle maailma.
Algemäe oja

Algemäe oja (ka "Terjatu peakraav") on oja Harjumaal Saue vallas Lehetu külas ning Raplamaal Märjamaa vallas Koluta ja Russalu külas.
Oja pikkus on 6,6 km ning see suubub vasakult Ellamaa ojja (4,4 km suudmest). Oja valgla on 20,6 km².
Oja on tugevasti muudetud mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Algemäe oja keskkonnaregistri kood on VEE1108600.
Põldre kraav

Põldre kraav (ka "Männiku peakraav") on kraav Raplamaal Märjamaa vallas Kohatu, Lümandu ja Männiku külas.
Kraavi pikkus on 5,8 km ning see suubub vasakult Kasari jõkke (68,4 km suudmest). Kraavi valgla on 11,6 km².
Kraav on tugevasti muudetud mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Põldre kraavi keskkonnaregistri kood on VEE1108700.
Alpes-Maritimesi departemang

Alpes-Maritimes (ka "Ranniku-Alpid") on departemang Prantsusmaa kagunurgas Provence-Alpes-Côte d'Azuri piirkonnas. Piirneb idas Itaaliaga. Rannikul hõlmab osa Côte d'Azurist. Sisemaa on mägine, seal asuvad Alpide läänepoolseimad ahelikud Ranniku-Alpid.
Ajalugu.
Roomlased asutasid Alpes Maritimae sõjaväeringkonna juba 14 eKr. Sellest sai provints 1. sajandi keskel. Halduskeskuseks oli Cemenelum, tänapäeva Cimiez, Nice'i linnaosa.
Prantsusmaal oli samanimeline departemang ka aastatel 1793–1815, kuid selle piirid erinesid tunduvalt tänapäeva piiridest hõlmates ka Monaco ja Sanremo. Tänapäeva krahvkond tekkis, kui Nice'i krahvkond 1860. aastal liideti Prantsusmaaga. Departemanguga liideti ka sõltumatud linnad Menton ja Roquebrune ning Var'i departemangust Grasse'i ringkond. Vastavalt rahvahääletuse tulemusele liideti Alpes-Maritimesiga 1947. aastal varem Itaaliale kuulunud Tende'i vald ja La Brigue'i vald.
Departemang jaguneb 163 vallaks ja linnaks. 
Alpes-Maritimesi suuremad linnad on Antibes, Cannes, Grasse, Menton, Nice ja Roquebrune-Cap-Martin.
Peamine majandusharu departemangus on turism.
Departemang jaguneb halduslikult:
Dario Martinelli

Dario Martinelli (sündinud 1. märtsil 1974 Andrias Itaalias) on itaalia zoomusikoloog ja zoosemiootik.
Ta on kirjutanud mitu uurimust loomade häälitsuste interpreteerimisest muusika seisukohalt (zoomusikoloogiast) ja zoosemiootikast.
Ta on aastaid töötanud Helsingi ülikoolis. 2014. aastast on ta Rahvusvahelise Semiootika Instituudi direktor Kaunase Tehnoloogiaülikoolis.
Sakala (laev)

Sakala (pardatähis M314) on Eesti mereväe koosseisu kuuluv Sandown-klassi miinijahtija. 
Ajalugu.
Sakala on ehitatud 1990. aastal Suurbritannias Southamptonis Vosper Thorneycrofti laevatehases. Laevale pandi nimeks Inverness. Aastatel 1991–2005 oli HMS Inverness Suurbritannia mereväe koosseisus.
Alates 2008. aastast kuulub Eesti mereväele. 24. jaanuaril 2008 heisati Šotimaal Rosythis Babcocki laevatehases Sakalal esimest korda Eesti lipp ja anti nimeks Sakala kunagise muinasmaakonna järgi.
EML Sakala ületas 2009. aastal esimese Eesti sõjalaevana Atlandi ookeani mõlemal suunal. 
2016. aasta 11. novembril leiti NATO 1. alalise miinitõrjegrupi koosseisust taas kodumaale saabunud Sakalalt leiti suurem kogus maksumärkideta sigarette ja alkoholi, mis olid ostetud maksuvabast tsoonist. Riigiprokuratuur jõudis 2018. aastal siiski järeldusele, et Sakala meeskonnaliikme süü ei ole suur. Patustanud mereväelase suhtes otsustati algatatud kriminaalmenetlus oportuniteediga lõpetada ning panna kohustuseks tasuda riigituludesse 3300 eurot.
Sümbolid ja traditsioonid.
Sakala nimi pärineb enne Nõukogude okupatsiooni Eesti merejõududes teeninud abilaevalt. Miinijahtija Sakala sõpruslinnaks sai 2009. aasta kevadel Viljandi.
Ugandi (laev)

Ugandi on Eesti mereväe koosseisu kuuluv Sandown-klassi miinijahtija. Laeva pardatähis on M315.
Ajalugu.
Ugandi on ehitatud 1992. aastal Suurbritannias Southamptonis Vosper Thorneycrofti laevatehases. Laevale pandi nimeks Bridport Inglise rannikulinna järgi. Kuni 2004. aastani oli HMS Bridport Suurbritannia mereväe koosseisus.
Alates 2009. aastast kuulub Eesti mereväele. 22. jaanuaril 2009 heisati Šotimaal Rosythis Babcocki laevatehases Ugandil esimest korda Eesti lipp ja anti nimeks Ugandi kunagise muinasmaakonna järgi.
Sümbolid.
Lisaks laeva vapile kannab Ugandi Otepää valla vappi.
Andria

Andria on linn Itaalias Apuulia maakonnas Barletta-Andria-Trani provintsis.
Linn on asutatud 1046. aastal. Friedrich II lasi 13. sajandil Andria lähedale ehitada Castel del Monte kindluse, mis sai tema lemmikresidentsiks ja mis tänapäeval on üks Itaalia tuntumaid kindlusi. Linnas on ka 12. sajandil ehitatud katedraal, kus on 7. sajandist pärinev krüpt.
Andriast on pärit kastraatlaulja Farinelli ja Napoli peapiiskop Corrado Ursi.
Admiral Cowan

Admiral Cowan, pardatähisega M313, on Eesti mereväe koosseisu kuuluv Sandown-klassi miinijahtija. 
Alates 2013. aastast, pärast Admiral Pitka teenistusest väljaarvamist, on Admiral Cowan mereväe lipulaev.
Ajalugu.
Inglismaal.
Laev on ehitatud 1987.–1989. aastal Suurbritannias Southamptonis Vosper Thorneycrofti laevatehases oma klassi esimese laevana. Ehitama hakati 2. veebruaril 1987. Laev lasti vette 18. aprillil 1988 ja võeti kasutusele 9. juunil 1989. Laevale pandi nimeks Sandown. Kuni 1992. aasta lõpuni läbis laev täiendavaid katsetusi. 
Sandown osales muuhulgas 2000. aastal uppunud kalalaeva Solway Harvester otsingul ja sõjaliste konfliktide järgsetel demineerimistöödel Aadria merel ning Pärsia lahel. 
2005. aastal arvati HMS Sandown Suurbritannia mereväe koosseisust välja ja müüdi seejärel Eestile.
Eestis.
20. oktoobril 2006 toimus Tallinna Vanasadamas tseremoonia, kus visiidil olnud Suurbritannia kuninganna Elizabeth II ja Eesti president Toomas Hendrik Ilves eemaldasid tulevase Eesti miinijahtija vapilt katte.
26. aprillil 2007 heisati Šotimaal Rosythis Babcocki laevatehases laeval Eesti lipp. Tseremoonial viibisid ka Briti esimene merelord admiral Jonathon Band ja kaitseväe juhataja kindralmajor Ants Laaneots. 
2008. aastal sai Admiral Cowanist esimene Eesti sõjalaev, mis on sõitnud Vahemerel.
2013. aastal külastas Admiral Cowan koos teiste NATO 1. miinitõrjeeskaadri laevadega Peterburi. Eesti laeva külastasid kohapeal 13 000 külalist ja kõrgemad Vene mereväeohvitserid.
2014. aastal läbis Admiral Cowan Tallinnas põhjaliku plaanilise remondi ja hoolduse, mis kestis 3 kuud.
Sümbolid ja koostöö.
Laev on saanud nime Eesti Vabadussõja aegse Briti mereväekomandöri admiral Walter Cowani auks. 
Laeva vapp on kujundatud Priit Herodese poolt Walter Cowani perekonna vapi alusel. Juhtlause "Ad Omnia Paratus" tähendab eesti keeles "alati valmis".
Admiral Cowani sõpruslinn on Kuressaare. Laev külastab reeglina Kuressaare merepäevade raames Roomassaare sadamat.
Kaaspigmendid

Kaaspigmendid (ka antennpigmendid, lisapigmendid; inglise "accessory pigments") on valgust neelavad pigmendid, mida on leitud paljude autotroofide kloroplastidest ja tsüanobakteritest. 
Fotosünteesi käigus edastatakse kaaspigmentide neeldunud energia klorofüllile (täpsemalt a-klorofüllile). Kaaspigmentide hulka kuuluvad klorofülli vormid b, c ja d ning mitmed karotinoidid ja fükobiliinid. Mõned kaaspigmendid, eriti karotinoidid, toimivad ühtlasi antioksüdantidena.
Antotsüaanide kompleksid kaaspigmentidega mõjutavad tugevalt lillede õite värvust. Kaaspigmentideks on sealjuures mitmesugused orgaanilised ühendid, sealhulgas parkained ja kaneelhappe derivaadid, aga kõige sagedamini on kaaspigmentideks antotsüaanidele lähedased ühendid mõnest teisest flavonoidide klassist. Üksikult rakus esinedes ei anna kaaspigmendid mingit värvi, kuid koos antotsüaanidega võivad suurendada antotsüaanide püsivust ja oluliselt mõjutada nende pigmentomadusi. Nad nihutavad antotsüaanide neeldumismaksimumi valguse spektri pikalainelise osa poole. llma kaaspigmentideta sinist värvi õisi ei esineks, kõik õied oleksid punased või lillad. Näiteks punased roosid ja sinised rukkililled sisaldavad sama antotsüaani ja rakumahla pH on rukkililleõies suuremgi kui roosiõietel. Kuid antotsüaanide ja kaaspigmentideks olevate polüsahhariidide vahel tekkivad kompleksühendid tekitavad rukkililles sinise tooni. Isegi siis, kui rakumahla pH on 4,9, võib õis veel sinist värvi olla.
Tulv

Tulv on vooluveekogudes (jões ja ojas) esinev ajutine ja aperioodiline kiire veetõus, millele on iseloomulik tekkiv tulvalaine. Tulva puhul alaneb veetase suhteliselt kiiresti.
Tulvad tekivad harilikult kas kiire lumesulamise või tugeva vihmasaju järel.
Benny Joy

Benny Joy (õieti Benjamin Joy; 5. november 1935 Atlanta, Georgia osariik, Ameerika Ühendriigid – 24. oktoober 1988) oli "rockabilly"-laulja ja laulukirjutaja.
Benny Joy sündis 1935. aastal Georgia osariigis, kui 1941. aastal kolis perega Tampasse Florida osariigis. 1951. aastal pani ta kokku oma esimese bändi. Keskkoolis hakkas ta koostööd tegema Big John Tayloriga, kuid nende hitid suutsid vallutada vaid koduosariiki.
1960. aastatel lõpetas Benny Joy esinemised, kuid jätkas laulude kirjutamist. 1988. aastal Benny Joy suri.