tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Puodkaliai

Puodkaliai (žemaidi "Poudkalē") on küla Leedus Skuodase rajoonis Skuodase vallas Bartuva jõe kaldal. Külla ulatub ka Kernai paisjärv.
Aastal 2006 avati külas hüdroelektrijaam võimsusega 0,11 MW.
Muinsuskaitse all on Erla ja Bartuva ühinemispaigas asuv linnamägi koos asulapaigaga. Linnuse pindala on 80x90 meetrit. Seda piirab osaliselt 5 meetri kõrgune ja 140 meetri pikkune vall, millel laiust 17 meetrit. Linnuse nõlvadel asuvad terrassid märgivad linnusesse viinud teede asukohta. Rajati see esimesel aastatuhandel, kasutusel oli see XIII sajandini. Linnamäel on ka eeslinnus, mida läänest piirab kahe meetri sügavune vallikraav. Ka eeslinnuses on kultuurikiht. Aastail 1948 ja 1966 teostati linnuses väljakaevamisi. Eeslinnusest läände jääb omakorda algselt märkamata jäänud asulakoht, milles aastail 1987, 2005 ja 2014 teostatud proovikaevamistega kultuurikiht.
Linnuse lähistel on muinaskalmed, mis asuvad endises Erla jõe käärus. Tegemist on põletusmatustega, millest osasid uuriti seoses Erla jõele Kernai paisjärve rajamisega (kalmed jäid osaliselt vee alla). Kasutusel olid need X–XIII sajandini. Ka on kaitse all külas asuv votiivkabel Armulise neitsi Maarja kujutisega. 
Asula nimi tuleneb tõenäoliselt ohvrikividena kasutatud lohukividest. Neid oli seal teadaolevalt mitu ja nendel läbi viidud ohverdamisriitusi kutsuti kohalikus murdes "kalus". Üks neist asub linnamäest pool kilomeetrit läänes, teine karjalautade lähistel.
Būdvietė

Būdvietė (žemaidi "Būdvėite") on küla Leedus Skuodase rajoonis Skuodase vallas. Külas on kaks kalmistut.
Guido Crosetto

Guido Crosetto (sündinud 19. septembril 1963) on Itaalia poliitik, alates 22. oktoobrist 2022 Itaalia kaitseminister.
2012. aastast kuulub erakonda Itaalia Vennad.
Itaalia päevaleht "Il Foglio" kirjutas 16. märtsil 2023 luureraportile tuginedes, et endine Venemaa riigipea Dmitri Medvedev tellis Wagneri palgasõduritelt Guido Crosetto mõrva.
Užluobė

Užluobė (žemaidi "Ožloube") on küla Leedus Skuodase rajoonis Skuodase vallas.
Külla jääb osaliselt Bartuva ihtüoloogiline kaitseala. Sinna ulatub ka Natura 2000 ala Luoba jõgi. Küla läbivad Raudonupis ja Šata jõgi, küla põhjaservas voolab Luoba. Viimase järgi on ka küla nime saanud.
Külas asub Šarkė mõisa poolt rajatud Lourdes'i grott. Seal on ka kolm kalmistut.
Teise maailmasõja järel tegutsesid külas Leedu metsavennad.
Muinsuskaitse all on Sata jõe ääre asuv linnamägi koos asulapaigaga. Kompleks oli kasutusel esimesel aastatuhandel ja teise aastatuhande alguses. Tegemist on väikese vallikraaviga eraldatud kõrge Šata jõe kaldapealsega. Kuni XIX sajandini asus seal küla kalmistu. Linnust kutsutakse rahvasuus Pilimi. Linnuse pindala on 50x40 meetrit. Selle jõepoolne nõlv kannatab erosiooni all. piirab osaliselt 5 meetri kõrgune ja 140 meetri pikkune vall, millel laiust 17 meetrit. Vallide pikkus on 70 meetrit, kõrgus 0,5 meetrit. Vallikraavi laius on 14 meetrit, sügavus 0,3 meetrit, kohati ka kuni meeter. Vallikraavi taga on asunud veel teine vall, mille eel oli ka teine, ligi 10 meetri laiune vallikraav. Asulakoht on linnusega samaaegne. Selle kultuurikihi pealmist osa on maaparandustöödega rikutud, ka on sinna paigaldatud neli elektriposti.
Kubiliškė

Kubiliškė (žemaidi "Kobėlėške") on küla Leedus Skuodase rajoonis Skuodase vallas. Külla jäävad Kubiliškė I ja II paisjärv.
Pjotr Gussev

 Pjotr Andrejevitš Gussev (vene keeles Пётр Андреевич Гусев; 29. detsember (vkj 16. detsember) 1904 Peterburi – 30. märts 1987 Leningrad) oli vene balletitantsija, koreograaf ja ballettmeister. 
Pjotr Gussev lõpetas 1922. aastal Petrogradi koreograafiakooli. Aastatel 1922–1935 tantsis ta Leningradi Ooperi- ja Balletiteatris. 1935. aastal sai ta Moskva Suure Teatri juhtivaks balletisolistiks. Tema lavapartnerid seal olid näiteks Galina Ulanova, Olga Lepešinskaja ja Maia Plissetskaja. 
Teatrijuht, pedagoog ja lavastaja.
Aastatel 1945–1950 oli Gussev Kirovi-nimelise Riikliku Akadeemilise Ooperi- ja Balletiteatri kunstiline juht ja 1950–1956 töötas ta Stanislavski ja Nemirovitš-Dantšenko Moskva Muusikateatris balletipedagoogina. Ühtlasi töötas ta külalislavastajana mitmes teatris (näiteks Leningradi Väikeses Riiklikus Akadeemilises Ooperi- ja Balletiteatris ja Aserbaidžaani NSV Riiklikus Akadeemilises Ooperi- ja Balletiteatris).
Aastatel 1958–1960 töötas Gussev balletipedagoogi ja ballettmeistrina Hiinas. Pekingis aitas ta organiseerida esimest balletiteatrit (Hiina Rahvusballett).
Aastatel 1960–1962 oli Gussev Leningradi Väikese Riikliku Akadeemilise Ooperi- ja Balletiteatri ja 1963–1966 Novosibirski Riikliku Akadeemilise Ooperi- ja Balletiteatri balletitrupi kunstiline juht.
1966. aastal asutas Gussev balletitrupi Kammerballett, millest hiljem kujunes Leonid Jakobsoni Peterburi Riiklik Akadeemiline Balletiteater. 
Aastatel 1966–1983 oli Gussev Rimski-Korsakovi Peterburi Riikliku Konservatooriumi ballettmeistrikateedri juhataja, alates 1973. aastast ühtlasi selle professor.
Filmiroll.
1983. aastal linastunud Emil Loteanu filmis "Anna Pavlova" mängis Gussev Marius Petipa rollis.
Mažoji Paluknė

Mažoji Paluknė on küla Leedus Skuodase rajoonis Skuodase vallas.
Didžioji Paluknė

Didžioji Paluknė (žemaidi "Dėdliuojė Paloknė") on küla Leedus Skuodase rajoonis Skuodase vallas. Küla asub Läti piiri ääres. Seal asub Didžioji Paluknė kalmistu.
Dembel

Dembel (Djoma, Dunai, Djomkin; 1978 – 4. juuni 2000) oli piirivalvekoer Rutja külas (Haljala vald, Lääne-Virumaa). Ta oli karmikarvaline terjer.
Teenistus piirivalves.
Koer alustas teenistust 1980. aastal, patrullis piirivalvuritega Rutja külas.
Elu pärast Nõukogude Liidu vägede lahkumist.
Kui Nõukogude Liidu väed lahkuma hakkasid, võeti koer autokastis kaasa, kuid Dembel hüppas autost välja ja põgenes. Ta jäi Rutja piirkonda peremehetult elama ja patrullis omapäi vanal marsruudil kuni kõrge eani edasi. Koera eest hoolitsesid Rutja kordoni piirivalvurid ja külaelanikud.
Surm ja mälestamine.
Dembelil tekkis 20-aastaselt halvatus ja ta pandi magama. Koera haud asub endise kordoni, nüüdse Rutja noortelaagri aia veeres. Hauale istutati vaher ja paigaldati viskiklubi poolt põletatud kirjaga puuplaat, 2002. aastal paigaldasid kohalikud mälestuskivi, millel oli Dembeli kujutis ja kiri "Piiril surmani".
Dembelit käib iga aasta haual mälestamas Viskiklubi.
Liivlaste rahvamuusikaansambli Skandinieki asutaja Dainis Stalts pani koera loo liivikeelse laulu sisse.
Kultuuriloolane Indrek Rohtmets jäädvustas Dembeli loo teosesse „Kultuurilooline Eestimaa”, mis on ilmunud ka inglise keeles.
Soome filmimees Untamo Eerola talletas Dembeli loo kavatsusega näidata seda lühifilmina YLE TV 1 hommikuprogrammis.
Vladimir Bulavin

Vladimir Ivanovitš Bulavin ("Владимир Иванович Булавин"; sündinud 11. veebruaril 1953 Stanovojes Lipetski oblastis) on Venemaa riigitegelane. Kuni 10. veebruarini 2023 oli Venemaa Föderaalse Tolliteenistuse ülem.
Elulugu.
1975. aastal lõpetas Moskva Transpordiinseneride Instituudi automaatika ja telemehaanika erialal, mille järel töötas kuni 1977. aastani Pavlovski masinaehitustehases "Vošod" projekteerimisinsenerina.
Alates 1977. aastast teenis NSV Liidu Riiklikus Julgeolekukomitees. Lõpetas 1979. aastal NSV Liidu KGB Kõrgema Kooli võõrkeelt oskava operatiivpersonali koolituskursuse. Suunati operatiivtööle NSV Liidu KGB direktoraati Gorki oblastis.
1992. aastal määrati ta Venemaa julgeolekuteenistuse FSB Nižni Novgorodi oblasti ülemaks. 2001–2006 oli ta samaaegselt Volga föderaalringkonna Venemaa FSB juhtide nõukogu esimees. 2006. aastal määrati Venemaa FSB asedirektoriks – 6. märtsil 2006 loodud riikliku terrorismivastase komitee aparaadi juhiks. 2. juunil 2008 määrati ta Vene Föderatsiooni presidendi dekreediga Vene Föderatsiooni Julgeolekunõukogu sekretäri esimeseks asesekretäriks.
11. märtsist 2013 kuni 28. juulini 2016 oli ta Venemaa Föderatsiooni presidendi täievoliline esindaja Loode föderaalringkonnas. 
28. juulist 2016 kuini 10. veebruarini 2023 oli Venemaa Föderaalse Tolliteenistuse ülem, vabastati ametist seoses 70-aastaseks saamisega. 
Sanktsioonid.
6. aprillil 2022 kehtestas USA talle seoses Venemaa kallaletungiga Ukrainale viisa- ja majandussanktsioonid.
25. veebruaril 2023 kehtestas Euroopa Liit tema suhtes sanktsioonid "seoses tema püüdlustega õõnestada kaubandus- ja tollipiiranguid, tagades paralleelimpordi Venemaale, ning otsese võimu teostamise eest tolliprotsesside üle ja Venemaa tolliseadustiku kehtestamise eest ebaseaduslikult annekteeritud Donetski, Luganski, Hersoni ja Zaporižžja aladel."
Luknės

Luknės (žemaidi "Loknės") on küla Leedus Skuodase rajoonis Skuodase vallas Läti piiri ääres. Läti poolel paikneb küla vastas Lukne küla.
Külla jääb Skuodase lahingu toimumispaik.
Luknėsest sai nõukogude perioodil kohaliku kolhoosi keskasula. Aastal 1951 avati seal raamatukogu, aastal 1952 aga algkool (tänapäeval Skuodase Bartuva keskkooli filiaal). Ehitati ka kultuurimaja. Külas on Luknėse kalmistu.
Kalle Eomois

Kalle Eomois (4. oktoober 1953 Antslas – 5. märts 2001 Viljandis) oli eesti filminäitleja. 
Ta on mänginud Kuslapi rolli filmides "Kevade" (1969) ja "Suvi" (1976).
Ta lõpetas 1972. aastal autoremondilukksepana Linnakutsekooli nr 19 Tallinnas.
Tjamša

Tjamša on küla Venemaal Pihkva oblastis Pihkva rajoonis, Tjamša valla keskus.
Tjamša asub 11 km Pihkvast edelas.
2021. aastal oli külas 2143 elanikku.
Polna

Polna on küla Venemaal Pihkva oblasti Oudova rajoonis Polna vallas. Asub Peipsi järve suubuva Želtša jõe ääres.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli elanike arv 209.
Igor Komarov

Igor Anatoljevitš Komarov ("Игорь Анато́льевич Комаро́в"; sündinud 25. mail 1964 Engelsis Saratovi oblastis) on Venemaa riigi- ja ärimees. Ta on Vene Föderatsiooni presidendi täievoliline esindaja Volga föderaalringkonnas alates 7. septembrist 2018.
Elulugu.
1986 lõpetas majanduse erialal Moskva Riikliku Ülikooli. 1992–2002 töötas kõrgetel ametikohtadel finantsasutustes ("Inkombank, National" "Reserve Bank, Sberbank"). 2002–2008 kaevandus- ja metallurgiaettevõtte Norilski Nikel peadirektori asetäitja majanduse ja rahanduse alal. 2008–2009 Venemaa Tehnoloogiate Riikliku Korporatsiooni peadirektori nõunik. Maist augustini 2009 AvtoVAZi asepresident, 2009–2013 president. Alates 23. oktoobrist 2013 Venemaa kosmoseagentuuri Roskosmos juhataja asetäitja, 21. jaanuarist 2015 kuni 24. maini 2018 juhataja. 11. juulist 7. septembrini 2018 Venemaa teadus- ja kõrghariduse ministri asetäitja.
Alates 7. septembrist 2018 Vene Föderatsiooni presidendi täievoliline esindaja Volga föderaalringkonnas. 18. septembril 2018 nimetas Venemaa president ta Vene Föderatsiooni Julgeolekunõukogu liikmeks.
Sanktsioonid.
Seoses Venemaa kallaletungiga Ukrainale kehtestasid talle viisa- ja majandussanktsioonid 25. veebruaril 2022 Austraalia, 28. veebruaril 2022 Kanada, 18. märtsil 2022 Uus-Meremaa, 24. märtsil 2022 Suurbritannia, 6. aprillil 2022 USA, 7. septembril 2022 Ukraina.
Mõõtmisprobleem

Mõõtmisprobleem on kvantfüüsikaline probleem, kas ja kuidas lainefunktsioon kollapseerub. 
Isoleeritud kvantsüsteem areneb ajas erinevate olekute lineaarse kooslusena vastavalt Schrödingeri võrrandile. Süsteemi mõõtmise korral on tulemuseks siiski alati mingi kindel olek ehk omaolek. Pärast mõõtmist on süsteemil see olek, kuid see jätkab kohe arengut vastavalt Schrödingeri võrrandile. Mõõtmine muudab midagi süsteemi juures, mis kutsub esile lainefunktsiooni kollapsi ehk süsteem muutub erinevate olekute lineaarsest kombinatsioonist üheks kindlaks olekuks. Mõõtmisprobleem seisnebki selles, et pole selgelt teada, millal lainefunktsioon kollapseerub ja millal areneb vastavalt Schrödingeri võrrandile.
Mõõtmisprobleemi tuntumaid näiteid on mõtteline eksperiment Schrödingeri kass, kus seatakse üles selline süsteem, kus kass on korraga elus ja surnud ning alles mõõtmisel kass muutub elusaks või surnuks.
Läiktorik

Läiktorik ("Polyporus badius") on klassi "Agaricomycetes" torikulaadsete seltsi kuuluv seente liik.
Seene teine nimi on tõmmu torik.
Sooline düsfooria

Sooline düsfooria on stress, mida kogetakse vastukõla korral soolise identiteedi—isikliku tunnetuse oma soost—ja sünnil määratud soo vahel. Diagnostilist märgist "soolise identiteedi häire" kasutati 2013. aastani, mil anti välja diagnostikajuhend DSM-5. Seisund nimetati ümber häbimärgistamise tõttu, mida seostatakse sõnaga "häire".
Soolist düsfooriat kogevad inimesed samastuvad sageli transsoolisusega.
Weiden bei Rechnitz

Weiden bei Rechnitz on vald ("Gemeinde") Austrias Burgenlandi liidumaal Oberwarti ringkonnas.
Wiesfleck

Wiesfleck on vald ("Gemeinde") Austrias Burgenlandi liidumaal Oberwarti ringkonnas.
Wolfau

Wolfau on vald ("Marktgemeinde") Austrias Burgenlandi liidumaal Oberwarti ringkonnas.
Lääne-Austraalia vapp

Lääne-Austraalia vapp on Austraalia osariigi Lääne-Austraalia ametlik sümbol.
Queenslandi vapp

Queenslandi vapp on Austraalia osariigi Queensland ametlik sümbol.
Victoria vapp

Victoria vapp on Austraalia Victoria osariigi ametlik sümbol.
Uus-Lõuna-Walesi vapp

Uus-Lõuna-Walesi vapp on Austraalia osariigi Uus-Lõuna-Wales ametlik sümbol.
Nikolai Piljugin

Nikolai Aleksejevitš Piljugin (vene keeles Николай Алексеевич Пилюгин; 18. mai (vkj 5. mai) 1908 Krasnoje Selo, Peterburi kubermang – 2. august 1982 Moskva) oli vene kosmosetehnikakonstruktor, eriteadlane rakettide ning raketi- ja kosmosekomplekside autonoomsete juhtimissüsteemide alal.
Nikolai Piljugin lõpetas 1935. aastal Baumani Moskva Mehaanika-Masinaehituse Instituudi.
1946. aastal sai Piljugin Moskvas asunud teadusinstituudi NII-885 (tänapäeval aktsisaselts Venemaa Kosmosesüsteemid) autonoomsete juhtimissüsteemide peakonstruktoriks. 
Tema juhtimisel töötati välja ballistiliste rakettide R-1 ja R-7 (viis Sputnik 1 ja esimese kosmonaudi orbiidile), paljude kosmosesondide, kanderaketi Proton ja kosmosesüstiku Burani automatiseeritud juhtimissüsteemid.
Nikolai Popov (tankikonstruktor)

Nikolai Sergejevitš Popov (vene keeles Николай Сергеевич Попов; 14. detsember 1931 Ust-Labinsk, Põhja-Kaukaasia krai – 3. veebruar 2008 Sestroretsk, Peterburi) oli vene tankikonstruktor.
Pärast 1955. aastal Harkivi Polütehnilise Instituudi lõpetamist masinaehituse erialal asus Nikolai Popov tööle Leningradis Kirovi tehase tankiehituse konstrueerimisbüroosse. 1968. aastal sai ta seal peakonstruktoriks ja 1972. aastal generaalkonstruktoriks (генеральный конструктор).
1976. aastal loodi tema juhtimisel tank T-80.
Gaeltacht

Gaeltacht on Iirimaal ühine nimetaja piirkondadele, kus ametlikult valdavaks keeleks on iiri keel.
Need piirkonnad asuvad peamiselt Iirimaa lääneosas, Donegali, Mayo, Galway, Kerry ja Corki krahvkonnas, aga ka väiksemates piirkondades Waterfordi krahvkonna lõunaosas ja Iirimaa idaosas.
2016. aasta rahvaloenduse andmetel oli nendes seitsmes piirkonnas kokku 96 090 elanikku, kellest 63 664 inimest (66,3%) ütlesid, et nad räägivad iiri keelt.
1926. aastal loodi "Gaeltacht"-i moodustamiseks komisjon, mis tegi ettepaneku kaasata asulad, kus rääkis iiri keelt vähemalt 25% elanikest.
Ambergi lahing

Ambergi lahing oli sõjaline kokkupõrge 1796. aasta Reini sõjakäigu ajal Tescheni hertsogi Karli Saksa-Rooma ning Jean-Babtiste Jourdani Prantsuse armee vahel, mis toimus 24. augustil 1796. Lahing lõppes austerlaste võiduga prantslaste üle. Kokkupõrge toimus Baierimaal Ambergi linnas. 
Eellugu.
1796. aastal algas kahe Prantsuse armee (Jourdani ja Moreau armeed) sissetung Saksamaale. Nende vastas oli Austria vägesid juhtiv Tescheni hertsog Karl. 
Karl otsustas oma väiksema armee pooleks teha ning siis vastaste väed ükshaaval hävitada. Karl asus oma peaarmeega algul Jourdani vastu, kuid kuuldes peatselt situatsiooni halvenemisest lõuna pool, liikus ta sinna. Seal asus ta Moreauga paar korda lahingusse, kus ta jäi kaotajaks. 
Augustiks otsustas Karl siiski liituda Wilhelm von Wartenslebeni vägedega, kes oli vahepeal põhjas Jourdani tagasi hoidnud. Karl astus ka Jourdaniga lahingusse, kuid jäi ka seal kaotajaks. 
Augusti algul avanes Karlil siiski võimalus Jourdani armee hävitada. Austria vägedele luuret tegev kindral Nauendorf märkas võimalust Prantsuse armee ümber piirata. Ta teavitas sellest Karlile ning viimane asuski liikuma. Wartensleben jätkas Jourdani vastu pressimist. 
Lahingu kirjeldus.
23. mai hilisõhtul alustas Jourdani armee taganemist oma laagrist Naabis. Väejuhi plaaniks oli jõuda Nürnbergi, nii et 24. augusti varahommikul saatis ta kindral Bonnaudi koos ratsaväega Kastli poole. Bonnaudile sattusid kiirest vastu Austria eelsalgad. Osad neist sõduritest olid ka Karli peavägedest. Samal ajal olid Prantsuse üksused selles piirkonnas laiali jaotatud, kuid peaarmee asus siiski Ambergis. 
Samal ajal järgnesid Prantsuse üksustele Wilhelm von Wartenslebeni kolm kolonni. Paremat kolonni, mis liikus Aschachi poole, juhatas Paul Kray von Krajowa. Tsentrikolonni juhatas Wartensleben ise, kolonn liikus otse Ambergi poole, kohtudes teel kindral Championnet' eelsalkadega. Vasakpoolset kolonni juhatas kindral Staader, see liikus Lengenfeldi poole. 
Austria kolonnid alustasid rünnakut ning suutsid prantslased oma positsioonidelt taganema sundida. Taganevad Prantsuse üksused ühinesid Jourdani peaarmeega Ambergi juures. Seal tuginesid nad oma kaitses sealsetele küngastele. Austerlased said toetust kindralite Wernecki ja Nauendorfi väesalkade näol, kuid isegi täiendustega ei suudetud prantslasi linnast lahkuma sundida. 
Oma edust hoolimata teadis Jourdan, et Ambergi pole mõttekas kauemaks jääda, seepärast käskis ta armeel 24. augusti õhtul Sulzbachi taganema asuda. Prantsuse vägede taganemist kattis tulevane marssal Ney. Arjegardi jalavägi piirati austerlaste poolt ümber. Kuigi jalavägi moodustas karree ning lõi tagasi mitu ratsarünnakut, murdus nende formatsioon peagi kahuritule all. 
Järgmise kahe päevaga taganesid Prantsuse üksused veel edasi, kuid austerlased neile erilist vastupanu ei osutanud. Ainult mõned vähesed üksused oli selleks õiges positsioonis. Lõpuks jõudis Karl oma armeega prantslastele järele ning võitis neid Würzburgi all.
Tadhg Mac Dhonnagáin

Tadhg Mac Dhonnagáin [taig mak gunnagaanj] (sündinud 1961) on iiri keeles kirjutav iiri kirjanik ja muusik.
Tadhg Mac Dhonnagáin on pärit Aghamore'ist Mayo krahvkonnast. 1982. aastal lõpetas ta Püha Patricku Kolledži Dublinis ja töötas seejärel õpetajana iirikeelses algkoolis Kildare'i krahvkonnas Leixlipis. 1987. aastal hakkas ta tööle iirikeelsete lastesaadete juhina televisioonis. Koos Paul Mercieri ja Telegaeliga lõi ta telesarja "Aifric", mis võitis kolmel aastal järjest Iiri Filmi- ja Televisiooniakadeemia auhinna. Kirjaniku noorsooteosed on jõudnud trükki ja teleekraanile nii Euroopas kui ka Aasias, Austraalias ja Lõuna-Ameerikas.
Ta on oma teoste eest võitnud mitmeid auhindu. Tema 2006. aastal ilmunud lastelaulude kogumik "Gugalaí Gug" pälvis kuldplaadi. Ta kirjutas Antaine Ó Raftearaí biograafia "Mise Raftearaí an Fíodóir Focal", mis pälvis Uí Sulleabáini auhinna ja kuulutati aasta raamatuks 2015. 2021. aastal ilmunud romaan "Proua Lazare" kandideeris Euroopa Liidu 2022. aasta kirjandusauhinnale. See oli esimene kord, kui iirikeelne teos on sellele auhinnale nomineeritud. Kuigi romaan ei võitnud esimest auhinda, valiti see žürii poolt viie parima teose hulka ning pälvis eripreemia (5000 eurot). 2023. aastal ilmus romaan eesti keeles.
Silmtorik

Silmtorik ("Polyporus brumalis") on klassi "Agaricomycetes" torikulaadsete seltsi kuuluv seen.
Andrei Terlikov

Andrei Leonidovitš Terlikov (vene keeles Андрей Леонидович Терликов; sündinud 22. veebruaril 1962) on vene tankikonstruktor.
Andrei Terlikov on 2011. aastast Nižni Tagilis asuva Uralvagonzavodi tütarettevõtte Uurali Transpordimasinaehituse Konstrueerimisbüroo peadirektor ja peakonstruktor.
Tema juhtimisel töötati välja lahingutank T-14 Armata. Esimest korda demonstreeriti seda võidupühaparaadil Moskvas 9. mail 2015. Relvastusse pole see veel jõudnud.
Tankikonstruktorite loend

"Siin on loetletud tankide väljatöötajaid – tankikonstruktoreid"
Siiri Taimla-Rannala

Siiri Taimla-Rannala (sündinud 15. jaanuaril 1981) on eesti kunstnik, joonistaja ja visualiseerija. 
Haridus.
Ta on lõpetanud Eesti Kunstiakadeemia joonistamise magistriõppes (2007).
Töö.
Siiri Taimla-Rannala on töötanud joonistamise õppejõuna Eesti Kunstiakadeemias ja Sally Stuudios ning osalenud näitustel. 2010. aastal astus Eesti Kunstnike Liitu. 
Koos Tanel Rannalaga on ta Joonmeedia asutaja, mis alustas Eestis esmakordselt visuaalsete kokkuvõtete joonistamisega (2009). Alates Joonmeedia asutamisest on Siiri Taimla-Rannala tegutsenud visualiseerijana ("") nii Eestis kui mitmes muus Euroopa riigis. Joonmeedia kunstnikuna on tema tööde läbivaks jooneks nn suure pildi joonistamine, kus suur infohulk on ühele tervikpildile koondatud. 
2023. aastal ilmus tal koostöös Eesti Rahva Muuseumiga Eesti ja maailma ajalugu joonistuste kaudu kujutav raamat "Ajalugu piltides". 
Ta on ETV ajaloosarja "Eesti (täielik ja kontrollitud) ajalugu" sadade joonistuste autor. 
2025. aastal valmis tal eesti raamatu aastale pühendatud pannoo "Kas sa seda lugu tead? 500 aastat eestikeelset raamatut" Eesti Rahva Muuseumis. 
Isiklikku.
Siiri Taimla-Rannala on Andres Taimla tütar. Tema vaarvanaisa oli Anton Üksti.
Tampere lahing

Tampere lahing oli 1918. aasta Soome kodusõja lahing, mis toimus Soomes Tamperes 15. märtsist 6. aprillini punaste ja valgete vahel. Valgete väed saavutasid otsustava võidu.
Vägesid juhatas valgekaartlaste poolel Carl Gustaf Emil Mannerheim. Punaseid juhtis Hugo Salmela, kes sai lahingus surma.
Eellugu.
Kui Soome kodusõda 1918. aasta jaanuaris algas, sai Tamperest, Soome suurimast tööstuslinnast, üks revolutsiooniliste punavägede tugipunkte. Linnal oli suur strateegiline tähtsus.
Lahing linnas.
Tampere oli piiramisrõngas ning eraldatud teistest punaste jõududest, kuid valge väejuhatus, kes ei tahtnud linna näljutamist oodata ja kartis punaste vasturünnakut lõunast, andis esialgse käsu linnale kallaletungi teha. Peamine valgete jõud oli suunatud Tampere idaosale. Pärast äärepoolsete külade vallutamist ja eeslinnadesse tungimist olid valged valmis 28. märtsil Tampere linna ründama. 28. märts oli sõja kõige verisem päev, kus oli suuri kaotusi nii punaste kui ka valgete poolel. Kokku suri umbes 300 soomlast. Nende kaotuste tõttu aeglustus lahing mitmeks päevaks.
3. aprillil olid linna all paiknevad valgete väed valmis lõplikuks rünnakuks. Kell 3 öösel, pärast pool tundi kestnud suurtükitule ettevalmistust, anti märguanne lõpliku rünnaku alustamiseks. Esimesel rünnakupäeval hõivati Tammerkoski kärestikust ida poole jääv osa linnast. Ainult ühel kompaniil õnnestus pääseda mööda kitsast tammi üle kärestiku. Nad rajasid endale tee läbi kesklinna ja asusid ühte valitseval positsioonil olevasse muuseumimajja. Seal kaitsesid nad end vastaspoole eest ligi ööpäeva, saamata mingit ühendust teiste vägedega, ning murdsid lõpuks teiste juurde tagasi.
4. aprilli hommikul ületasid valged üle kärestiku viiva raudteesilla ning haarasid enda valdusse Näsilinna linnaosa. Teine valgete grupp oli läinud üle tammisilla lääne poole ning vallutanud tööstushooned. Viimased punaväed tõmbusid 4. ja 5. aprillil Pyynikki ja Pispala linnaossa ning punastest raekoja kaitsjad alistusid 5. aprillil kell 17.30. Viimased punased Pyynikkis alistusid 6. aprillil, jättes kogu linna valgetele. 6. aprillil loendati Tampere turuplatsil punavange, kusjuures nende arv oli umbes üksteist tuhat.
Tagajärjed.
Tampere lahing oli umbes 30 000 sõduriga üks Põhjamaade ajaloo suuremaid lahinguid. 
Valged võitsid lahingu ülekaalukalt ning saavutasid tähtsad strateegilised eelised. Punaste poolel sai surma 1800 ning võeti vangi 11 000 sõdurit, võrreldes kõigest 600 valge surnuga. Punaarmee kõige kogenum ja paremini varustatud armee oli hävitatud. Valged omandasid palju sõjasaaki, sealhulgas 30 suurtükki. Üle 500 pere jäi ilma koduta. Linn taastus täielikult alles 1920. aastate keskpaigas.
Raimonds Čudars

Raimonds Čudars (sündinud 4. juulil 1974 Murjāņis) on Läti jurist ja poliitik. Ta valiti 2022. aasta Läti parlamendivalimistel seimi liikmeks. Ta oli 14. detsembrist 2022 kuni 15. septembrini 2023 Läti kliima- ja energeetikaminister (Arturs Krišjānis Kariņši teises valitsuses).
19. juunist 2025 on ta Läti keskkonna- ja regionaalarengu minister.
Ta lõpetas aastal 1996 Läti Ülikooli õigusteaduskonna. Aastatel 2002–2009 oli ta praktiseeriv jurist.
2022. aasta Läti parlamendivalimistel valiti ta ühenduse "Uus ühtsus" nimekirjas (Jaunā Vienotība) seimi liikmeks. 14. detsembrist 2022 kuni 15. septembrini 2023 oli ta Läti kliima- ja energeetikaminister Arturs Krišjānis Kariņši teises valitsuses.
J1 League

J1 League (jaapani keeles: J1リーグ, "Jē-wan Rīgu"; sponsori järgi tuntud kui Meiji Yasuda J1 League) on Jaapani klubijalgpalli kõrgeim liiga. Liiga on asutatud 1992. aastal.
Liigas mängib 18 klubi. Aastal 2024 peaks liigas osalevate klubide arv tõusma 20-ni.
Alates 1993. aastast on Jaapani meistriks tulnud kümme klubi. Kõige edukam on olnud kaheksa võiduga Kashima Antlers.
Jaapani kõrgliigas on olnud hinnatud Brasiilia mängijad. Näiteks 2023. aasta hooajal on liigas vaid kolm klubi, kus pole ühtegi Brasiilia mängijat, samas on 14 klubis vähemalt kaks Brasiilia mängijat.
Klubid.
2023. aasta hooajal mängivad liigas järgmised klubid:
Meistrid.
Edukamad klubid.
Paksus kirjas on toodud klubid, mis mängivad kõrgliigas 2023. aastal
2023. aasta 30. mai droonirünnak Moskvale

2023. aasta 30. mai droonirünnak Moskvale oli 30. mail erinevatel andmetel 8 kuni 32 drooniga läbi viidud rünnak Moskvale ja Moskva oblastile, sh Rubljovka elamurajoonile.
Tony Jantschke

Tony Jantschke (sündinud 7. aprillil 1990 Hoyerswerdas) on Saksamaa jalgpallur, kes mängib kaitsjana Saksamaa kõrgliigaklubis Mönchengladbachi Borussia.
Jantschke on mänginud Mönchengladbachi Borussiast kogu oma profikarjääri. Klubiga liitus ta 2006. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Saksamaa kõrgliigas 29. novembril 2008 mängus Energie Cottbusi vastu. Esimese värava lõi ta Saksamaa kõrgliigas 6. detsembril 2008 mängus Leverkuseni Bayeri vastu.
Aastatel 2007–2013 mängis Jantschke Saksamaa noortekoondistes.
Priit Künnapas

Priit Künnapas (14. juuli 1962 – 7. juuli 2013) oli eesti näitleja ja ettevõtja. 
Ta õppis Eesti Muusikaakadeemia Kõrgemas Lavakunstikoolis aastatel 1982–1986 (12. lend). 
Künnapas suunati peale lavakooli lõpetamist tööle Eesti NSV Riiklikusse Nukuteatrisse, aga tööst lavalaudadel ta loobus. Ärivaistuga noormees leidis meelepärase rakenduse ettevõtluses. 
Tallinnas ettevõtlusega tegelenud Priit Künnapas rajas perele maakodu Sõrve säärel Kaunispe külas. Ta kasvatas seal ka lihaveiseid ning hooldas niimoodi loomapidamise abil rannikualasid ja alvareid.
2013. aastal oli Künnapas 5 äriühingu juhatuse liige (Rentalnet Grupp OÜ, Šoti Mägiveis MTÜ, Vilsandi Niiduliha OÜ, Ökoabi MTÜ, Staronte OÜ).
Ta oli aastatel 1989–2013 abielus Piret Kaldaga, kellega tal on kolm tütart (Laura-Helene, Amanda Hermiine ja Aurora Aleksandra).
Kostroma Jumala Ilmumise klooster

Kostroma Jumala Ilmumise klooster (vene keeles "Богоявленско-Анастасьин монастырь") on õigeusu klooster Venemaal Kostromas. Venemaa õigeusu kloostritest on see rahvaarvult üks suuremaid. Kloostris asub imettegev Jumalaema Fjodorovskaja ikoon.
Ajaloost.
Kloostri rajas algselt mungakloostrina 15. sajandil Radoneži Sergi sugulane ja õpilane Nikita. Kloostri viiekupliline "katholikon" ehitati Ivan Julma ajal; ehitus algas 1559. aastal. Tsaar süüdistas kloostriülemat ja osa vendi oma võistleja vürst Vladimir Staritski toetamises ning lasi nad 1570. aastal hukata.
Segaduste ajal vallutas kloostri pärast selle piiramist poola-leedu aadlik Aleksander Józef Lisowski. Rünnakus hukkus 11 munka. 17. sajandist pärineb kloostrimaja, ülejäänud hooned ehitati 19. sajandi lõpul, kui klooster kujundati ümber pseudovene stiilis. 19. sajandil muudeti klooster naiskloostriks.
Pärast Oktoobrirevolutsiooni lõpetati kloostri tegevus. See avati uuesti 1990. aastatel.
Patrick Herrmann

Patrick Herrmann (sündinud 12. veebruaril 1991 Saarbrückenis) on Saksamaa jalgpallur, kes mängib parema äärepoolkaitsjana Saksamaa kõrgliigaklubis Mönchengladbachi Borussia.
Aastatel 2004–2008 kuulus ta 1. FC Saarbrückeni noortesüsteemi. Seejärel liitus ta Mönchengladbachi Borussiaga, kus on mänginud ka kogu profikarjääri jooksul. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Saksamaa kõrgliigas 16. jaanuaril 2010 mängus VfL Bochumi vastu ning andis vaid minuti pärast mängu sekkumist Fabian Bäckerile väravasöödu. Saksamaa kõrgliigas lõi Herrmann esimese värava 1. mail 2010 mängus Hannover 96 vastu. Saksamaa kõrgliigas on tema resultatiivseim hooaeg olnud 2014/15, mil ta lõi 11 väravat.
Aastatel 2006–2013 mängis Herrmann Saksamaa noortekoondistes. 2015. aastal sai ta kaks mängu kirja Saksamaa jalgpallikoondises.
Igavus

Igavus on stimulatsiooni otsiv emotsionaalne seisund.
Bryan Gil

Bryan Gil Salvatierra (sündinud 11. veebruaril 2001 L'Hospitalet de Llobregatis) on Hispaania jalgpallur, kes mängib Hispaania kõrgliigaklubis Girona.
Sevilla noortesüsteemiga liitus Gil 2012. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Hispaania kõrgliigas 6. jaanuaril 2019 mängus Madridi Atlético vastu. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 25. aprillil mängus Rayo Vallecano vastu, millega sai esimeseks 21. sajandil sündinud mängijaks, kes on Hispaania kõrgliigas värava löönud. Hooaja 2019/20 teises pooles mängis Gil laenul Hispaania kõrgliigaklubis Leganés ja hooajal 2020/21 samasse liigasse kuuluvas SD Eibaris.
Hooaja 2021/22 eel liitus Gil Inglismaa kõrgliigaklubiga Tottenham Hotspur. Vastupidises suunas siirdus samal ajal Sevilasse Erik Lamela. Hooaja teises pooles oli ta laenul Hispaania kõrgliigaklubis Valencia. 2023. aasta jaanuaris naasis ta laenulepingu alusel Sevilasse, kus mängis kuni hooaja lõpuni. 2024. aasta juulis läks ta laenule sama liiga klubisse Girona.
2017. aastast mängis Gil Hispaania noortekoondistes. 2020. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril võitis ta Hispaania võistkonnaga hõbemedali. Hispaania jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 25. märtsil 2021 MM-i valikmängus Kreeka vastu.
Loomade farm

 
"Loomade farm" on George Orwelli 1945. aastal ilmunud teos, mis räägib farmist, kust inimesed on minema aetud ning võim on loomade käes. Raamatu tegevustikku on võrreldud totalitaristlike riigikordadega ning raamatus kujutatut peetakse aktuaalseks ka tänapäeval. Eesti keeles ilmus raamat esimest korda Rootsis ilmunud ajakirjas Oma Maa aastail 1947–1948 ja Eesti NSV-s Loomingu Raamatukogus 1988. aastal. 
Sisukokkuvõte.
Raamatu tegevus toimub Inglismaal karjafarmis, mille omanik on härra Jones. Jones ilmub pidevalt koju joobnult ning kohtleb farmis olevaid loomi halvasti. Ühel päeval joob ta end baaris täis ning jõuab koju alles järgmise päeva õhtul. Loomad on selleks ajaks juba kaua söömata olnud ning suurest näljast murravad nad viljasalve. Unest ärganud Jones läheb loomadele kallale, jagades neile igast suunast hoope. Nälginud loomad otsustavad piinajale vastu hakata ja nii aetakse Jones farmist minema.
Pärast Jonesi lahkumist saavad farmi juhtideks sead, nende eesotsas kuldid Napoleon ja Lumepall. Sigade juhatusel möödub elu ladusalt ning loomad on õnnelikud, et nad elavad paremini kui Jonesi ajal.
Loomade olukord halveneb uuesti, kui Napoleon otsustab Lumepalli farmist minema ajada ning võimu enda kätte haarata. Napoleoni juhtimisel hakatakse varem paika pandud reegleid muutma ning loomadele valeinfot levitama. Loomad elavad halvemini kui Jonesi ajal: nad teevad rohkem tööd ja saavad vähem süüa. Siiski arvavad kõik, et nad elavad paremini kui enne, sest nad ei mäleta, milline oli elu enne ülestõusu, ning usuvad Napoleoni levitatud infot elujärje paranemise kohta.
Loomade silmad avanevad, kui nad leiavad Napoleoni korraldatud õhtusöögil sead ja inimesed koos lõbutsemas, kaarte mängimas ning üksteisega vaidlemas. Siis taipavad loomad, et sead on inimeste nägudega ning enam ei ole võimalik vahet teha, kumb on kumb.
Autorist.
Inglise kirjanik ja kriitik George Orwell, kodanikunimega Eric Arthur Blair sündis 1903. aastal Indias. Tema tuntumad teosed on "Loomade farm" ja "1984", mis räägivad totalitaarse riigikorra ohtudest. George Orwelli "Loomade farm", mis põhineb Vene revolutsioonil, valmis 1944. aastal. Raamatu ilmumine lükkus aastasse 1945, kuna Orwellil oli raskusi kirjastaja leidmisega. Kui teos lõpuks 1945. aastal ilmus, sai see kohe populaarseks. "Loomade farmi" peeti kuni "1984" ilmumiseni Orwelli parimaks teoseks.
Capri Virkkunen

 
Päivi "Capri" Virkkunen, hiljem tuntud Päivi Selo (sündinud 28. veebruaril 1972), tuntud ka kui lihtsalt Capri, on Soome laulja ja hääletreener. Ta alustas poplauljana Soomes ja ka cover-bändi liikmena. 2012. aastal sai temast Soome sümfoonilise power metal bändi Amberian Dawn solist, asendades varasema bändi solisti Heidi Parviaineni alates bändi koondalbumist "Re-Evolution".
Tuomas Seppälä

Tuomas Seppälä on Soome kitarrist, klahvpillimängija ja helilooja, kes on tuntud kui Soome sümfoonilise "power metal"'i bändi Amberian Dawn asutajaliige ja põhiline helilooja.
BMW Z1

BMW Z1 on kaheistmeline rodster, mida tootis BMW aastatel 1989–1991. See oli esimene mudel BMW Z-seerias ning paistis silma oma innovaatiliste lahenduste, eriti vertikaalselt avanevate uste ja eemaldatavate plastikust kerepaneelide poolest. Autot toodeti piiratud koguses ja see on tänapäeval hinnatud auto kollektsionääride seas.
Arendus ja ajalugu.
BMW Z1 sündis BMW tütarettevõttes BMW Technik GmbH, mis loodi 1985. aastal eesmärgiga arendada uusi kontseptsioone ja tehnoloogiaid. Nimetuses tähistab täht "Z" saksakeelset sõna "Zukunft" (tulevik). Esimene BMW Technik poolt loodud ideeauto oli Z1, mis baseerus tehniliselt suures osas E30 3. seeria platvormil. Projekt sai ettevõttesiseselt heakskiidu edasiarenduseks.
Aasta hiljem, 1986. aastal, valmis esimene sõitev prototüüp ning projekt avalikustati. Kuigi kaaluti ka kupeeversiooni tootmist, see siiski seeriatootmisse ei jõudnud.
Ametlik teade seeriatootmise alustamisest tehti 1987. aasta augustis ning autot esitleti laiemale avalikkusele sama aasta septembris Frankfurdi autonäitusel.
Disain ja tehnilised iseärasused.
BMW Z1 on tuntuim oma unikaalsete uste poolest, mis ei avane väljapoole, vaid liiguvad elektriliselt alla auto küljekarbi sisse. Selline lahendus oli võimalik tänu auto kõrgetele ja tugevatele küljekarpidele, mis tagasid piisava külgkokkupõrkekaitse ka avatud ustega. See võimaldab Z1-ga legaalselt sõita ka siis, kui uksed on alla lastud (kuigi mitte kõikides riikides).
Teine Z1 eripära on selle plastist kerepaneelid, mis on kinnitatud metallist kandmiku külge. Kõik kerepaneelid on eemaldatavad ning BMW väitel oli võimalik auto värvi vahetada, tellides teist värvi kerepaneelide komplekti.
Mootor ja jõuülekanne pärinesid E30 põlvkonna 325i mudelilt. Jõuallikaks oli 2,5-liitrine kuuesilindriline ridamootor M20B25, mis arendas võimsust 125 kW (170 PS). Käigukastiks oli 5-käiguline manuaalkäigukast Getrag 260/5.
Tootmine ja müük.
BMW Z1 toodeti kokku 8000 eksemplari märtsist 1989 kuni juunini 1991. Kõik autod toodeti BMW Müncheni tehases ja olid vasakpoolse rooliga. Auto müügihind oli 83 000 Saksa marka (DEM).
Algne huvi auto vastu oli väga suur ning enne tootmise algust oli BMW saanud juba 3500 tellimust. 1988. aastaks nõudlus siiski rauges. Enam kui pooled autodest (4091) toodeti 1990. mudeliaastal.
Suurim turg oli auto kodumaa Saksamaa, kuhu müüdi 6443 autot (ligi 80% kogutoodangust). Teisele kohale jäi Itaalia, kuhu müüdi vaid 445 autot.
Üks Z1 oli ka ühe BMW nn. Art Car'i aluseks, mille disainis A. R. Penck aastal 1991.
Pärand.
Kuigi BMW Z1 ei osutunud suureks müügihitiks, oli see oluline mudel, mis pani aluse edukale BMW Z-seeria rodsterite sarjale. Selle otseseks järeltulijaks peetakse 1995. aastal esitletud ja oluliselt rohkem masstootmisele suunatud mudelit BMW Z3.
József Mindszenty

József Mindszenty (sünninimi József Pehm; 29. märts 1892 Szombathely – 6. mai 1975 Viin) oli Ungari kardinal, Esztergomi peapiiskop. Ta oli Ungari katoliku kiriku pea 2. oktoobrist 1945 kuni 18. detsembrini 1973.
Ta sündis 1892. aastal Szombathelys Austria-Ungaris (praeguse haldusjaotuse järele Vasi komitaadis) kohtuniku perekonnas. Ta pühitseti 12. juunil 1915 katoliku preestriks. 
Ta arreteeriti vabariikliku Mihály Károlyi valitsuse ajal 9. veebruaril 1919 ja vabastati sama aasta sügisel kommunistliku Béla Kuni valitsuse ajal.
25. märtsil 1944 pühitseti ta Veszprémi piiskopiks. Ta arreteeriti 27. novembril 1944, kuna ta oli vastu noolristlaste valitsuse plaanile paigutada oma sisseõnnistatud kirikusse sõjaväelased. Kui valitsus aprillis 1945 langes, vabastati ta koduarestist.
Ta määrati Ungari ja Esztergomi peapiiskopiks 15. septembril 1945. 18. veebruaril 1946 ülendas paavst Pius XII ta kardinaliks.
1948. aastal keelustas Ungari valitsus usutseremooniad. 26. detsembril 1948 arreteeriti ta süüdistatuna riigireetmises, vandenõus ja vastloodud kommunistliku valitsuse seaduste rikkumises. Tema "kohtuprotsess" algas 3. veebruaril 1949. Protsess lõppes 8. veebruaril, kui ta mõisteti kommunistliku valitsuse vastu suunatud riigireetmise eest eluks ajaks vangi. 12. veebruaril 1949 käskis paavst Pius XII kõik kohtuprotsessi ja karistusega seotud isikud ekskommunitseerida. Ta vabastati 1956. aastal Ungari ülestõusu ajal. Ülestõusu ajal kritiseeris ta raadiosaates Nõukogude Liidu sekkumist ja ülestõusu lüüasaamist. Seejärel taotles ta asüüli USA Budapesti saatkonnas. Talle anti asüül ja ta veetis järgmised 15 aastat saatkonnas.
Tal lubati lõpuks riigist lahkuda septembris 1971. Oktoobri lõpus asus ta elama Austriasse Viini, kus ta elas kuni surmani. Mindszenty suri 6. mail 1975 83-aastaselt.
Peipsiääre Teataja

Peipsiääre Teataja on Eestis ilmuv ajaleht, mis vahendab Peipsiääre valla uudiseid. 
Lehte annab välja Peipsiääre vallavalitsus. 
Leht hakkas ilmuma jaanuaris 2018. Leht ilmub kord kuus, 11 korda aastas, iga kuu viimasel neljapäeval (v.a detsembris, mil leht ilmub neljapäeval enne jõule). Juulis vallalehte ei ilmu.
Leht loodi pärast 2017. aasta haldusreformi, kui loodi suur Peipsiääre vald, kui ühinesid varasem Peipsiääre vald, Pala vald, Alatskivi vald, Vara vald (Peipsiääre valda kuulub ka Kallaste linn).
Mõru jürilill

Mõru jürilill ("Cardamine amara") on ristõieliste sugukonda jürilille perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.
Jeletsi Taevaminemise kirik

Jeletsi Taevaminemise kirik (vene keeles "собор Вознесения Геспедня", "Вознесенский собор") on Jeletsi linna peakirik ja Vene Õigeusu Kiriku Jeletsi piiskopkonna katedraalkirik. Lipetski oblastis asuva kiriku on projekteerinud Konstantin Thon ja see on pseudovene vene-bütsantsi stiili silmapaistev näide.
Kirjeldus.
Jeletsi linna keskel asuva katedraali kõrgus koos ristiga on 74 meetrit, pikkus 84 meetrit, laius 34 meetrit. Kirik ehitati aastail 1845–1889. Hoone põhiplaan on nelinurkne ja templiosa ruum on risttahukalise kujuga, millelt tõuseb kaheksanurksetele tambuuridele toetuvad viis sibulkuplit. Kiriku siseruum on nelja sambaga. Tahuka lääneküljel on refektoorium (trapeznaja) ja pooleli jäänud kellatorn. Altariruumil idas on kolm poolringikujulise põhiplaaniga apsiidi. Kiriku keldrikorrus ja alusmüürid on laotud paekivist, seinad ja kuplid tellisest.
Vene-Bütsantsi stiilis hoone välimuses on kasutatud stiliseeritult Bütsantsi ja Venemaa varasema arhitektuuri vorme, nagu kaarfriis, torujad kuupkapiteelidega sambad, kiilkaarsed kokošnikud. Karniisid ja kitsad kõrged murdfrontoonidega aknad on klassitsistlikud. Kirikus on igas löövis altar, ruumist kasutatakse teatud perioodil ainult osa: on talvekirik, suvekirik ja keldrikirik.
Kiriku sisekujunduses on kolmekorruseline puidust nikerdatud kullatud ikonostaas, mille kujundas Moskva arhitekt Aleksandr Kaminski, Thoni assistent sisekujunduses. Kiriku templiosas on üle 220 maali või ikooni, enamik Klavdi Lebedevi ja Aleksei Korzuhhini teosed. Refektooriumis on umbes 150 maali.
Ajaloost.
Kohal asus varem 1745. aastal ehitatud katedraalkirik. 18. sajandi lõpul oli kirik jäänud kogudusele väikeseks ega vastanud kasvava linna vajadustele. Uue kiriku ehitamise initsiatiiv tuli linna elanikelt 1800. aastal ja alustati annetuste kogumist. Esimene plaan ja fassaadijoonis tehti 1815. aastal, esimene projekt 1824. aastal. Harkivi arhitekti Fjodor Danilovi (1810–1885) "bütsantsi ja itaalia stiilis" kujundatud kiriku projekti ei kiitnud sinod heaks. Järgmise arhitekti projekti lükkas kogudus tagasi. 1842. aastal paluti kirikut projekteerima Konstantin Thon. tema projekt sai kõigi osapoolte kinnituse.
Ehitust alustati 22. augustil 1845 ja see kestis 44 aastat. Sisekujunduse, sealhulgas ikonostaasi lõi Aleksandr Kaminski.
Kellatorn oli projekteeritud peakupli ristidest 7 meetrit kõrgem. See jäi lõpuni ehitamata, samuti põhja- ja lõunauste ažuursed eeskojad ja seinamaalingud. 22. augustil 1889 katedraal pühitseti.
1934. aastal kirik suleti. Ikoonid põletati otse kirikus, kullatud riisade ja ikonostaasi väärismetall kisti maha ja koguti kokku. Kirikust tehti silohoidla. Pühakoda avati uuesti 1947. aastal.
Dmitri Vinnikov

Dmitri Vinnikov (sündinud 7. aprillil 1976 Tallinnas) on eesti elektroonikateadlane, Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 2021).
Haridus.
1993. aastal lõpetas ta Tallinna 25. Keskkooli ja 1999. aastal Tallinna Tehnikaülikooli energiatehnika alal. 2001. aastal kaitses ta samas magistritöö ning 2005. aastal doktoritöö jõuelektroonika alal "Kergrööbastranspordi abitoitemuundurite uurimine, väljatöötamine ja evitamine".
Töökäik.
Töötab Tallinna Tehnikaülikooli elektroenergeetika ja mehhatroonika instituudis (kuni 2012 elektriajamite ja jõuelektroonika instituut, 2013–2016 elektrotehnika instituut) aastast 1999: teadur 1999-2006, vanemteadur 2006-2016, alates 2016 juhtivteadur, jõuelektroonika uurimisrühma juht.
Ta on olnud ettevõtte Ubik Solutions kaasasutaja ja arendusjuht (2012–2018).
Oli külalisteadur Brandenburgi tehnikaülikooli elektrimasinate ja elektriajamite instituudis Cottbusis aastal 2000; külalislektor Lappeenranta tehnikaülikoolis 2005 ja Ljubljana ülikoolis 2007; külalisprofessor Riia Tehnikaülikooli tööstuselektroonika ja elektrotehnika instituudis 2013-2024 ning Peterburis 2020.
Aastatel 2019–2021 oli ta Eesti Teaduste Akadeemia uurija-professor. 2021. aastal valiti ta Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks tehnika ja arvutiteaduste alal, ta kuulub akadeemias informaatika ja tehnikateaduste osakonda.
Teadustöö.
Dmitri Vinnikov tegeleb eri võimsustasemete ning rakendustega tööstuspõhiste jõuelektrooniliste süsteemide arendamisega. Tema põhilisteks uurimisvaldkondadeks on uudsete alalispingemuundurite skeemilahenduste süntees ja eksperimentaalne uurimine sellistele nõudlikele aladele nagu taastuvenergeetika, elektertransport, telekommunikatsioon ja lennundus.
Vinnikov on rahvusvaheliselt tunnustatud jõuelektroonika ekspert ja leiutaja, kes on andnud olulise panuse taastuvenergeetikas kasutatavate uudsete jõupooljuhtmuundurite uurimisele, arendamisele, väljatöötamisele ja kommertsialiseerimisele.
Aastatel 2009−2023 kaitsti Vinnikovi juhendamisel 14 doktoritööd. Ta on rohkem kui 400 teaduspublikatsiooni autor (või kaasautor).
2022. aasta juunist koordineerib Vinnikov Tallinna Tehnikaülikooli ja Euroopa Tuumauuringute Organisatsiooni (CERN) teaduskoostööd ning esindab Tallinna Tehnikaülikooli Eesti CERN-i nõukogus.
Dmitri Vinnikov on Elektri- ja Elektroonikainseneride Instituudi (IEEE) liige, kes on andnud olulise panuse tööstuselektroonika ja jõuelektroonika arengusse. 2016. aastal asutas ta IEEE Eesti ühendatud IES/PELS osakonna ning oli selle juht, edendades seda eriala Balti riikides. 2020. aastal valiti ta IEEE Eesti sektsiooni juhiks. Novembris 2022 IEEE nimetas Dmitri Vinnikovi IEEE Fellow' liikmeks ning selle aunimetuse pälvis ta esimese Eesti teadlasena. Tunnustuse tõi talle lisaks kõrgetasemelisele teadustööle ka suur panus vabatahtlikku töösse. Ta on populariseerinud Eestis ja teistes Balti riikides jõuelektroonikat, korraldades üliõpilastele ja erialaspetsialistidele oma valdkonna teemalisi üritusi.
Rudolf Lipp

Rudolf Lipp (22. jaanuar 1915 Tartu – 4. mai 1984 Toronto) oli eesti näitleja ja lavastaja.
Laulis Estonia ooperikooris, tegi kaasa operettides ja sõnalavastustes. Põgenes 1944 Rootsi, elas aastast 1951 Kanadas. Mängis Stockholmi eesti teatrites ja oli Montréali Eesti Teatri asutajaid (1952). Töötas Torontos tehnilise joonestajana ning tegutses Eesti Rahvusteatris Kanadas näitleja ja lavastajana, algatas koos Riina Reinikuga suviste vabaõhuetenduste traditsiooni Seedriorus. 
Mänginud Ingmar Bergmani filmis „Seda ei juhtu siin” (1950, Rootsi) ja Kanada ringhäälingu CBC telefilmides („A Gift to Last”, 1976; „Revolutsiooni orvud”, 1979").
Võitnud Kanada kõrgeima filmiauhinna kui parim meesnäitleja aastal 1980.
Oli aastast 1942 abielus Riina Reinikuga.
Joseph Beuys

Joseph Heinrich Beuys (12. mai 1921 – 23. jaanuar 1986) oli saksa kunstnik, õpetaja, tegevuskunstnik ja kunstiteoreetik. 
Ta käsitles oma teostes humanismi, sotsioloogiat ja antroposoofiat. Ta rajas provokatiivse kunsti liikumise Fluxus ja oli häppeningide arengu võtmetegelane.
Beuysi teatakse tema "kunsti laiendatud definitsiooni" järgi, mille kohaselt võib n-ö sotsiaalne skulptuur kujundada ühiskonna ja poliitika arengut. Ta debateeris tihti avalikult paljudel teemadel, eriti poliitika, keskkonna, ühiskonna ja kunsti vallas.
Carl von Linde

Carl Paul Gottfried von Linde (11. juuni 1842 – 16. november 1934; rüütliks löödud kui Ritter von Linde) oli saksa teadlane, insener ja ettevõtja. Ta avastas külmutustsükli ja leiutas esimesed tööstuslikud õhkklassifitseerimise ja gaasi vedeldamise protsessid, millest arendati aastal 1876 esimene töökindel ja efektiivne kokkusurutud ammoniaagi külmkapp. Need läbimurded olid aluseks 1913. aasta Nobeli füüsikaauhinnale, mille sai Heike Kamerlingh Onnes. Linde tegutses ka teadus- ja inseneriliitudes, mh oli Physikalisch-Technische Bundesanstalti ja Baieri Teaduste Akadeemia hoolekogu liige. Ta rajas ettevõtte, mis tänapäeval kannab nime Linde plc, kuid on varem olnud ka nt Union Carbide'i Linde osakond ja Praxair. Linde plc on maailma suurim tööstusgaaside tootja ning pani aluse ülemaailmse tööstusgaaside tarneahela tekkimisele. Carl von Linde löödi 1897. aastal rüütliks.
Craig Mazin

Craig Mazin (sündinud 8. aprillil 1971 New Yorgis Brooklyni linnaosas) on Ameerika Ühendriikide filmi- ja teleprodutsent, režissöör ja stsenarist. 
Tema tuntumad telesarjad on “Chernobyl” ja “The Last Of Us” ning filmid “The Hangover Part II”, “The Hangover Part III”. 
Lapsepõlv ja haridus.
Craig Mazini lapsepõlv möödus Staten Islandi saarel, tema vanemad on juudi rahvusest õpetajad Elaine ja Leonardiga. Ta on õppinud Freeholdi gümnaasiumis Brooklynis ja Princetoni Ülikoolis neuropsühholoogiat, ülikooli lõpetas aastal 1992. 
Karjäär.
Craig Mazin leidis oma huvi meedia loomise vastu, töötades üliõpilasena ühes raadiojaamas. Pärast ülikooli lõpetamist sõitis Craig Mazin Los Angelesse, kus ta töötas reklaamiagentuuris seni kuni temast sai reklaamide koostaja. See töö võimaldas tal saada tööd Disney’s, kus ta hiljem pakkus välja idee filmi jaoks koos oma kaaskirjaniku Greg Erbiga, millest sai film “Rocketman”. Koos Greg Erbiga tegi ta veel filmi “The Specials”, kus Craig Mazin oli ka režissöör. Stsenaristina proovis Craig Mazin algul kätt komöödiažanris, kuid see ei avaldanud filmistuudiotele muljet. Siis hakkas ta uurima Tšornobõli katastroofi temaatikat ning läks selle ideega HBO-le, mis neile meeldis. Nii sündis telesari “Chernobyl”, mis osutus päris menukaks. Hiljem on ta koostöös mängu “The Last Of Us” looja Neil Druckmanniga teinud telesarja “The Last Of Us”.
Telesarjad.
Craig Mazin on kirjutanud stsenaariumi telesarjadele “The Last Of Us”, “Chernobyl”, “Mythic Quest: Raven’s Banquet”, millest kahe juures (“The Last Of Us”, “Chernobyl”) on ta olnud ka režissöör ja produtsent. 
Näitlemine.
Craig Mazin on teinud enda stsenaariumiga saadetes ja sarjades üksikuid näitlejarolle, näiteks saates “Mythic Quest: Raven’s Banquet” oli ta Lou ja Sol Green ning filmides “Superhero Movie” ja “Scary Movie 4” kõrvaltegelane. 
Isiklikku.
Craig Mazin on abielus Melissa Frey Maziniga, kellega ta tutvus õpingute ajal Princetoni Ülikoolis. Neil on kaks last, Jack ja Jessica.
Auhinnad.
Craig Mazin on võitnud kaks Emmy auhinda “Outstanding writing for a limited series, movie or dramatic special - 2019” ja “Outstanding limited series - 2019” ning auhinna “2020 Writers Guild Award for Original Long Form”.