tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Torukoonulised

Torukoonulised ("Macroscelidea") on väikeste Aafrikas elutsevate loomade selts imetajate klassist. Seltsis on üks sugukond, torukoonlased. Torukoonuliste lähimad sugulased on tenrekilised ja toruhambulised.
Torukoonlased

Torukoonlased ehk londiklased ("Macroscelididae") on hiire- kuni rotisuuruste imetajate sugukond, keda iseloomustab pikk peenike koon ja pikad jalad. Nad elutsevad Aafrikas ning toituvad enamasti putukatest ja teistest selgrootutest.
Tüüpiline londik kaalub 50-500 g ning on 10-30 cm pikk.
Pseudoinonotus

Pseudoinonotus on klassi "Agaricomycetes" kuuluv kandseente perekond.
Liike.
Liigid on liigutatud muudesse perekondadesse.
Kaku (jalgpallur)

Alejandro Sebastián Romero Gamarra (tuntud hüüdnime Kaku järgi; sündinud 11. jaanuaril 1995 Ciudadelas) on Argentinas sündinud Paraguay jalgpallur, kes mängib ründva poolkaitsja või äärepoolkaitsjana Saudi Araabia kõrgliigaklubis Al Taawoun ja Paraguay jalgpallikoondises.
Ta sündis Argentinas Paraguay vanemate perekonnas.
Ta alustas klubikarjääri Argentina klubis Club Atlético Huracán, mille meeskonnas debüteeris ta Argentina esiliigas 2013. aastal. 2014. aastal võitis ta Huracániga Argentina karikavõistlused ja superkarikafinaali. Aastatel 2015–2018 mängis ta Huracániga Argentina kõrgliigas.
Aastatel 2018–2020 mängis Kaku Major League Socceri klubis New York Red Bulls.
2021. aasta veebruaris siirdus ta Al-Taawouni.
2015. aastal osales Kaku Argentina kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel. 2018. aasta mais avaldas ta soovi mängida Paraguay koondises. Paraguay koondises tegi ta debüüdi sama aasta 12. juunil sõprusmängus Jaapani vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 10. septembril 2019 sõprusmängus Palestiina vastu. 2021. aasta Copa América esimeses alagrupimängus lõi ta värava Boliivia vastu.
Monchy-le-Preux

Monchy-le-Preux on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Monchy-le-Preux asub 10 km Arrasist kagus, teede D33 ja D339 ristumiskoha ümbruses. "Autoroute A1" ühendussõlm 15 on vaid u. 1,6 km kaugusel.
Ajalugu.
Monchy oli 1914.–1918. aasta sõja ajal Arrasi lähedal oluline strateegiline asukoht ja küla ümber toimusid verised lahingud. Arrasi lahingu ajal pommitasid sakslased Arrasit ja hävitasid kellatorni. Kohe Monchy lähedal, maantee D939 ääres tähistab nikerdatud Vauthier' kivi Esimeses maailmasõjas edasitungiva Saksa armee piiri.
Mondicourt

Mondicourt on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Põllumajandus- ja kergetööstusküla asub 31 km Arrasist edelas, teede D6 ja N25 ristumiskoha ümbruses, Somme'i departemangu piiri ääres.
Billion Oyster Project

Billion Oyster Project (eesti keele tõlkes "Miljardi Austri Projekt") on 2008. aastal Põhja-Ameerika suurimas linnas New Yorgis asutatud mittetulundusühing. Selle eesmärk on haridusalgatuste kaudu taastada 2035. aastaks peamiselt New Yorgi lahe merekeskkond umbes miljardile elusale austrile.
New Yorgi sadam lakkas tööstusliku pöörde järel olemast üleni üks suurimaid austrite leiukohti maailmas. Nende elukeskkonna hävitas ulatuslik püük ja suupisteteks müük, pidev reostus ja tihenev laevaliiklus, sadamarajatiste rajamine ja täitetööde tegemine.
Kuna austrid toimivad looduslikult vee filtreerijatena, kaasneb nende tegevustega kohalikule ökosüsteemile mitmeid kasulikke mõjusid. Nende moodustatud rifid suurendavad mere bioloogilise mitmekesisuse taset ja soodustavad seega paikasid mereelustiku tekkeks. Samuti võivad rifid aidata mõneti kaitsta suurlinna rannajooni tormihoogude eest.
Projekt kaasab põhiliselt suurlinna kogukondade liikmeid riffide taastamisse, aidates neil edaspidi olla keskkonnateadlikumad. Projekti eesmärk on anda tuhandetele õpilastele, õpetajatele ja teadlastele võimalus panustada mereelustike temaatilistesse LTT valdkonna haridusprogrammidesse. See hõlmab ka üle 75 restorani osalemist austrikarpide ringlussevõtu programmis, nendega formeeritakse uusi riffe.
Billion Oyster Project lähtub kõigist Hudsoni-Raritani suudmeala rannapiirkondadest suurlinna viies linnaosas Manhattanil ja Staten Islandil, Brooklynis, Queensis, Bronxis. 
Projekti käivitamisel võeti eeskuju Chesapeake'i lahes edukalt toimivast Oyster Recovery Projectist. Projekti arendavad Governorsi saarel asuva New York Harbor Schooli gümnaasiumiõpilased, kes alustasid 15 aastat tagasi sealses sadamas austrite kasvatamist ja nende elukeskkonna parendamist. Kool on jätkuvalt projekti peamine hariduspartner, pakkudes praktikaid ja kutsehariduse programme.
Meeste rasestamisvastased tabletid

Meeste rasestamisvastane tablett on väljatöötamisjärgus ravim, mille eesmärk on hoida ära partneri soovimatu rasestumine sugulise vahekorra tulemusel.
Maarike Harro

Maarike Harro (sünninimi Maarike Viru; 22. detsember 1960 Tartu – 16. aprill 2006) oli eesti rahvaterviseteadlane.
Ta lõpetas 1987. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna pediaatria erialal. Aastatel 1987–1990 töötas lastearstina, 1990. aastal astus Tartu Ülikooli tervishoiu instituudi doktorantuuri. 1997. aastal kaitses ta esimese teadlasena taasiseseisvunud Eestis doktorikraadi rahvatervise erialal. Aastatel 1994–2003 töötas ta Tartu Ülikooli tervishoiu instituudis assistendi, vanemassistendi ja dotsendina, 2005. aastast oli sama instituudi külalisprofessor. Aastatel 2003–2006 oli ta Tervise Arengu Instituudi direktor.
Isiklikku.
Tema isa oli Atko-Meeme Viru. Mehis Viru on tema vend.
Hirnõk

Hirnõk (ukraina Гірник; vene Горняк / Gornjak) on linn Ukrainas Donetski oblastis Pokrovski rajoonis, umbes 40 km kaugusel Donetskist läänes Vovtša jõe (Samara lisajõgi) ääres
Hirnõk asutati 1938. aastal Sotsgorodoki nimelise kaevurite asulana, linna õigused sai 1958. aastal.
1. jaanuaril 2021 elas asulas 10 581 inimest.
Gornjak

Gornjak on linn Venemaal Altai krais, Lokoti rajooni halduskeskus. Asub Zolotuhha jõe kaldal, 360 km Barnaulist edelas.
Asutati 1751. aastal Zolotuhha asulana. Linnaõigused sai 1969. aastal.
2011. aastal oli linnas 10 112 elanikku.
Marleen Mülla

Marleen Mülla (sündinud 28. juunil 2001 Rakveres) on eesti kergejõustiklane, teivashüppaja.
Õpingud ja treenerid.
Marleen Mülla lõpetas Rakvere Reaalgümnaasiumis 10. klassi ja seejärel Audentese Spordigümnaasiumi 2019. aastal. Pärast seda astus ta Ameerika Ühendriikides asuvasse Lõuna-Dakota ülikooli graafilist disaini õppima.
Ta on Rakvere kergejõustikuklubi ViKe kasvandik, treeninguid alustas Rakvere Spordikoolis treenerite Jaak Vettiku ja Sirje Kiviaru juhendamisel. Hiljem on teda juhendanud teivashüppespetsialist Hennit Küppas.
Tulemusi.
2023. aastal valiti Mülla USA Lõuna-Dakota piirkonna ehk Summit League’i hooaja üheks parimaks nais­sportlaseks.
Eesti meistrivõistlused.
Marleen Mülla on naiste teivashüppes neljakordne Eesti meister ja kolmekordne Eesti sisemeister.
Talikoonlased

Talikoonlased ("Boreidae") on sugukond putukaid seltsist koonulised ("Mecoptera").
Tiibadeta putukad. Väikesed tiivaköndid on üksnes isastel, mida need kasutavad kopulatsioonil, hoides enda seljas olevat emast.
Valmikud kooruvad sügisel, tegutsedes seejärel lume all ja toitudes sammaldest. Kevadtalvel võib neid olla ka lume pinnal. 
Maailmas umbes 30 liiki.
Eesti liigid.
Eestis elab tõenäoselt kaks liiki talikoonlasi.
Montenescourt

Montenescourt on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Montenescourt asub 11 km Arrasist läänes, teede D61 ja D56 ristumiskoha ümbruses.
Mont-Saint-Éloi

Mont-Saint-Éloi (lääneflaami: "Sint-Elooisberg") on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Mont-Saint-Éloi asub 8 km Arrasist loodes, teede D341 ja D49 ristumiskoha ümbruses, Scarpe'i jõe kallastel.
Mont Saint-Éloi klooster.
Kloostri asutas 7. sajandil Vindicianus, Arrasi piiskop ja Püha Eligiuse innukas austaja. Piiskop maeti naabruses Bois d'Ecoives'i, kuid tema säilmed viidi hiljem St. Josephi kloostrikirikusse, mida 11. sajandil laiendati. Klooster võttis omaks Augustinuse reegli. Keskaegsed ehitised lammutati 1750. aastal, et teha teed kirikule ja kloostrile, mille tingisid vana kloostri vananevad ja madalad vundamendid.
Revolutsiooni ajal mungad lahkusid ning klooster muudeti karjääriks ja rüüstati kivide saamiseks. Mis jäi alles tornidest ja fassaadist, oli Esimese maailmasõja ajal sõjaväe vaatluspunkt. 1915. aastal kahjustas raske pommitamine torne. Tegemist on kaitsealuse mälestusmärgiga.
Monts-en-Ternois

Monts-en-Ternois on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Monts-en-Ternois asub 32 km Arrasist läänes, teede D23 ja D82 ristumiskoha ümbruses.
Morchies

Morchies on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Morchies asub 27 km Arrasist kagus, maantee D18 ääres.
Morval

Morval on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Morval asub 30 km Arrasist lõunas, maantee D11 ääres, ümbritsetuna pea täielikult Somme'i departemangust. Autoroute A1 ja Autoroute A2 liiklussõlm on vähem kui 1,5 km kaugusel.
Ajalugu.
Morvali lahing, brittide pealetung, toimus septembris suurema Somme'i lahingu osana. See hävitas Morvali ja naaberkülad.
Küla, sealhulgas St. Vaasti kirik, ehitati pärast Esimest maailmasõda uuesti üles. Morvali sõjakalmistutele on maetud 54 Briti sõdurit, vallakalmistule on maetud kaks lendurit.
Moldova 2004. aasta rahvaloendus

Moldova 2004. aasta rahvaloendus oli esimene rahvaloendus iseseisvas Moldovas, mis toimus 2004. aasta 5. oktoobrist kuni 12. oktoobrini.
Moldova valitsus andis välja määruse rahvaloenduse korraldamise kohta 18. juulil 1996. Prooviloendus toimus mõnes asulas 1998. aastal.
Separatistlik Transnistria ei suutnud Moldova keskvalitsusega rahvaloenduse küsimuses kokku leppida ja korraldas 2004. aasta 11. novembrist kuni 18. novembrini oma rahvaloenduse.
Rahvaloenduse läbiviimisel osales 16 000 inimest, neist 11 000 olid rahvaloendajad.
Vastavalt rahvaloenduse tulemustele elas Moldova valitsuse kontrolli all oleval territooriumil 3 388 071 inimest, neist 1 632 519 meest ja 1 755 549 naist.
Elanikkonnast oli moldovlasi 2 564 849 (75,8%), ukrainlasi 282 406 (8,35%), venelasi 201 218 (5,95%), gagauuse 147 500 (4,36%), rumeenlasi 73 276 (2,17%), bulgaarlasi 65 662 (2,02%), mustlasi 12 271 (0,32%), juute 4867 (0,12%), poolakaid 4174 (0,11%) ja teistest rahvustest inimesi 57 613 (1,46%).
Mory (Pas-de-Calais)

Mory on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Mory asub 21 km Arrasist lõunas, teede D36 ja D36E ristumiskoha ümbruses. Autoroute A1 möödub vähem kui 1,6 km kauguselt.
Moyenneville (Pas-de-Calais)

Moyenneville on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Moyenneville asub 13 km Arrasist lõunas, teede D32 ja C4 ristumiskoha ümbruses.
Nédon

Nédon on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Nédon asub 45 km Arrasist loodes, teede D69 ja D90E ristumiskoha ümbruses, Nave'i jõe orus.
Harry Karis

Harry Karis (23. august 1930 Tallinn – 27. veebruar 2018) oli eesti fütopatoloog, president Alar Karise isa. 
Ta lõpetas Tallinna 2. Keskkooli 1949. aastal ja Eesti Põllumajanduse Akadeemia (EPA) agronoomina 1954. aastal. Ta töötas Eesti Põllumajanduse Akadeemias vanemtöötajana aastatel 1957–1962 ja Tallinna Botaanikaaias vanemteadurina 1962–1992 (sh 1971–1981 fütoimmunoloogialabori juhatajana).
Viktor Päri

Viktor Päri (vene keeles Виктор Хансович Пяри; 13. jaanuar 1919 Guss-Hrustalnõi, Vladimiri kubermang – surmaaeg teadmata) oli eesti päritolu Nõukogude Liidu tantsija ja ballettmeister.
Päri lõpetas 1951. aastal Moskvas GITIS-e balletilavastaja erialal.
Loomekarjäär.
Ta oli aastatel 1939–1946 Saratovi ooperi‑ ja balletiteatri, Taškendi ooperi‑ ja balletiteatri ning Stanislavski ja Nemirovitš‑Dantšenko Moskva Akadeemilise Muusikateatri tantsija. 
Balletilavastajana alustas Päri tööd 1951. aastal Ufas, kus ta oli aastatel 1951–1955 Baškiiri ooperi- ja balletiteatri ballettmeister. 1955. aastal pakkus ta trupis tantsija kohta 17-aastasele Rudolf Nurejevile, kes aga keeldus pakkumisest.
Aastatel 1956–1964 töötas Päri peaballettmeistrina Eesti NSV Riiklikus Akadeemilises Ooperi- ja Balletiteatris Estonia. 
Alates 1973. aastast töötas ta Dušanbe ooperi‑ ja balletiteatris peaballettmeistrina.
Vukovari veetorn

Vukovari veetorn on endine veetorn Horvaatias Vukovari linnas, linna sümbol. 50 meetrit kõrge ja 2200 m3 mahutavusega veetorn asub Mitnica linnaosas Najpar-bašća linnapargis. Esialgsel kujul valmis see 1968. aastal. Veetorni projekteeris ettevõte Plan ja ehitas ettevõte Hidrotehna Zagreb.
Enne Horvaatia iseseisvussõda paiknes torni tipus restoran vaatega linnale, Doonau jõele ja ümberkaudsetele viinamarjaistandustele. Sõja ajal toimud 87-päevase (25. august – 18. november 1991) Vukovari lahingu kestel oli torn üks Jugoslaavia Rahvaarmee (JNA) suurtükiväe peamistest sihtmärkidest, mida tulistati 640 korda.
Pärast sõja lõppu 1995. aastal jäi Vukovar algselt ÜRO hallatud Ida-Slavoonia, Baranja ja Lääne-Sirmiumi üleminekuadministratsiooni alla, kuni taasliideti Horvaatiaga 15. jaanuaril 1998. Seejärel soovis Horvaatia president Franjo Tuđman algse torni taastada, kuid sellest plaanist loobuti ja selle asemel jäi torn koos kuuli- ja mürsuaukudega Vukovari ja Horvaatia sõjakannatuste sümboliks. Torn avati ametlikult uuesti restoran-muuseumina 30. oktoobril 2020, avalik ligipääs algas järgmisel päeval.
Tipos Extraliga

Tipos Extraliga on Slovakkia jäähoki kõrgeim liiga. Liiga on loodud 1993. aastal. Liigas mängib 12 klubi.
Bratislava HC Slovan

Bratislava HC Slovan (slovaki keeles "Hokejový klub Slovan Bratislava") on Slovakkia jäähokiklubi, mis tegutseb Bratislavas. See mängib Slovakkia jäähoki kõrgliigas Tipos Extraliga. Aastatel 2012–2019 mängis see KHL-is.
Praeguse Slovakkia kõrgliiga on Slovan võitnud üheksa korda. Hooajal 1978/79 tuli klubi Tšehhoslovakkia meistriks.
Klubi on asutatud 1921. aastal.
Fjordkraftligaen

Eliteserien (sponsori järgi tuntud kui Fjordkraftligaen) on Norra jäähoki kõrgeim liiga. Liiga on loodud 1934. aastal. Liigas mängib 10 klubi.
Třineci HC Oceláři

HC Oceláři Třinec ("Třinec Steelers") on Tšehhi jäähokiklubi, mis tegutseb Třinecis. See mängib Tšehhi jäähoki kõrgliigas Extraliga.
Praha HC Sparta

Praha HC Sparta on Tšehhi jäähokiklubi, mis tegutseb Prahas. See mängib Tšehhi jäähoki kõrgliigas Extraliga.
Klubi on asutatud 1903. aastal. See on üks vanimaid jäähokiklubisid maailmas.
Praha Sparta on tulnud Tšehhi meistriks neli korda (hooaegadel 1999/00, 2001/02, 2005/06, 2006/07). Tšehholoslovakkia meistriks tuli see samuti neli korda.
Stavanger Oilers

Stavanger Oilers on Norra jäähokiklubi, mis tegutseb Stavangeris. See mängib Norra jäähoki kõrgliigas Fjordkraftligaen.
Klubi on asutatud 2000. aastal. Stavanger Oilers tõusis Norra liigas esile 2010. aastatel. Oilers tuli esimest korda Norra meistriks 2010. aastal. Pärast seda on Norra liiga võidetud veel seitsmel korral. Praegu Norra kõrgliigas mängivatest klubidest on enim korda Norra meistriks tulnud ainult Vålerenga.
Vålerenga Ishockey

Vålerenga Ishockey on Norra jäähokiklubi, mis tegutseb Oslos. See mängib Norra jäähoki kõrgliigas Fjordkraftligaen.
Klubi on asutatud 1947. aastal.
Vålerenga on ülekaalukalt Norra edukaim jäähokiklubi. See on tulnud Norra meistriks 26 korda, viimati 2009. aastal.
VHK Vsetín

VHK ROBE Vsetín (Valašský hokejový klub ROBE Vsetín) on Tšehhi jäähokiklubi, mis tegutseb Vsetínis. See mängib Tšehhi tugevuselt teises liigas 1. česká hokejová liga.
Habarovski Amur

Habarovski Amur on Venemaa jäähokiklubi, mis tegutseb Habarovskis. See mängib Kontinentaalse Hokiliiga (KHL) Idakonverentsis Tšernõšovi divisjonis.
Novosibirski HK Sibir

Novosibirski Sibir on Venemaa jäähokiklubi, mis tegutseb Novosibirskis. See mängib Kontinentaalse Hokiliiga (KHL) Idakonverentsis Tšernõšovi divisjonis.
Novosibirski Sibir

Novosibirski Sibir võib tähendada:
HK Zemgale/LLU

HK Zemgale/LLU on Läti jäähokiklubi, mis tegutseb Jelgavas. Klubi mängib Soome tugevuselt teises liigas Mestis ja Optibet Hokeja Līgas. Klubi asutati 2002. aastal
Majandusküberneetika

Majandusküberneetika on küberneetika valdkond, mis tegeleb küberneetika ideede ja meetodite rakendamisega majandussüsteemides. Laiemalt mõistetakse majandusküberneetika all teadusvaldkonda, mis tekkis matemaatika, küberneetika ning majanduse kokkupuutealal, hõlmates matemaatilist programmeerimist, operatsioonide uurimist, ökonomeetriat ja matemaatilist ökonoomikat.
Eestis.
Esimest korda võeti Tartu Riiklikus Ülikoolis majandusküberneetika erialale vastu üliõpilasi 1967. aastal. Enne seda olid majandusküberneetika kõrgharidust tunnistava diplomi saanud üheksa TRÜ õigus- ja majandusteaduskonna lõpetanut, kes olid õppinud eriprogrammi alusel lisaks majanduslikele ainetele süvendatult matemaatikat ning matemaatiliste meetodite kasutamise võimalusi majanduses.
Barquisimeto

Barquisimeto on linn Venezuelas, Lara osariigi pealinn. Barquisimeto on rahvaarvult Venezuela neljas linn Caracase, Maracaibo ja Valencia järel ning esimene Lara osariigis. Seda peetakse Venezuela Kesk-Lääne piirkonna peamiseks linna-, kultuuri-, majandus-, haridus- ja tööstuskeskuseks, kus elab üle miljoni elaniku.
Männimäe Lasteaed-Algkool

Männimäe Lasteaed-Algkool oli Viljandi Männimäe linnaosas tegutsev lasteasutus.
Ajalugu.
1945. aasta sügisel avati Väike-Turu tänaval Viljandi 1. lasteaed.
1985. aasta 1. novembril koliti Männimäele ehitatud uude majja, kus alustas tööd 8 aia- ja 4 sõimerühmaga Viljandi I Lastepäevakodu. 1987. aastal alustas tööd 6-aastaste klass.
1992. aastal toimus Viljandi maakonna hariduskonverents, kus võeti vastu otsus muuta Männimäe Lastepäevakodu Männimäe Lasteaed-Algkooliks, et leevendada Jakobsoni kooli olukorda (algklassid kahes vahetuses).
1. septembril 1992 alustastati tööd kuue klassiga (1.–3. klassini). Sama aasta talvel alustati ümberehitust, kus lasteaiaruumidest said klassiruumid, ehitati 80-kohaline söökla ja jalutusruumid, lasteaia poolele jäi viis aia- ja üks sõimerühm. 
1. septembril 1993 alustati tööd kaheksa klassikomplektiga (1.–4. klassini). 
Seoses Viljandi linna laste arvu vähenemisega moodustati 2000.–2001. aasta septembris vaid üks 1. klass. Alates 2002. aastast enam 1. klassi ei moodustatud.
2005. aastal muudeti asutus taas lasteaiaks ning kandis kuni 2017. aasta sügiseni nime Viljandi Lasteaed Mängupesa.
Tänapäev.
Praegu tegutseb samades ruumides Viljandi Lasteaed Krõllipesa, millel on kaks erinevates linnaosades asuvat õppehoonet. Männimäe ruume nimetatakse Mängupesa õppehooneks.
Õpilasi.
1996. aasta sügisel läks seal 1. klassi laulja Karl-Erik Taukar.
Pilve tänav (Pärnu)

Pilve tänav on tänav Pärnus Raeküla linnaosas.
Tänav saab alguse Merimetsa tänavalt, suundub edelasse ja lõppeb tupikus.
Tänava pikkus on ligikaudu 282 meetrit.
Nédonchel

Nédonchel on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Nédonchel asub 45 km Arrasist loodes, teede D69 ja D90 ristumiskoha ümbruses, Nave'i jõe orus.
Rudolf Jaska

Rudolf Eduard Jaska (5. detsember 1891 Kaagvere – 22. aprill 1974) oli Eesti advokaat ja poliitik.
Rudolf Jaska sündis 5. detsembril 1891 Kaagveres, Tartumaal piimarentnik Joosep Jaska (1863–1939) ja tema naise Anna Jaska (neiupõlvenimi Kesa; 1870–1943) pojana. Kõik ta esivanemad olid pärit Võnnu kihelkonna Haaslava vallast.
Ta lõpetas Tartus Aleksandri gümnaasiumi ja 1915. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Ülikoolis astus ta üliõpilasseltsi „Ühendus" liikmeks.
Lisaks advokaaditööle on Rudolf Jaska kaasa töötanud ka omavalitsuses. Ta oli 27. juuli - 25. oktoober 1917 Tartu esimese Maavalitsuse sekretäri I abi, hiljem maavolikogu esimees, Tartu linnavolinik ja Eesti Maapäeva liige. 1918. aasta detsembris määrati Jaska Tartu-Võru rahukogu ringkonna rahukohtunikuks. Hiljem nimetati ta juba Tartu-Võru rahukogu liikmeks ja lõpuks abiesimeheks. kellena ta juhatas tsiviilosakonda. Kohtuniku ametist lahkus R. Jaska 1. oktoobril 1924. aastal oma palvel. Sellest ajast alates töötas ta Tartus advokaadina, omades erapraksist. Selles ametis oli ta II maailmasõjani. 
Töö advokaadina lõppes poliitiliste muutuste tõttu 1940. aastal. Nõukogude okupatsiooni ajal 1941 oli Rudolf Jaska ametis Tallinnas ENSV prokuratuuris tsiviilasjade prokuröri abina. Saksa okupatsiooni ajal Rudolf Jaska arreteeriti ja viibis Tallinnas Patarei vanglas. Vanglast vabanedes saadeti ta Elvasse õiguseta elada Tartus. Sõja lõppedes töötas Rudolf Jaska Tartu ülikoolis tsiviilõiguse ja protsessi kateedris vanemõpetajana, kust vallandati 1949. aastal sobimatuse tõttu tulevaste nõukogude juristide koolitaja ametisse. 
1949.-54 oli Rudolf Jaska ametis Veetranspordivalitsuses ja Tartu Kaubastus juriskonsuldina 1954. aastast  60. aastate lõpuni töötas ta Tartu õlletehases juristina.
Rudolf Jaska suri 22. aprillil 1974 Tartus.
Isiklikku.
1915. aastal abiellus Rudolf Jaska Maria Riimiga (1892-1987). Peres kasvas kolm last:
Konstantin-Lennart (1918 Tartu –1976 Oš), Hilja-Liivia (1922 Tartu - 2021 Tartu) (spordipedagoog, abielus Paris); ja Veera-Silvia (1925 Tartu - 2022 Viljandi) (proviisor, abielus Laos).
Rävala tänav

Rävala tänav on tänav Pärnus Raeküla linnaosas.
Tänav saab alguse Ugandi tänavalt, suundub edelasse ja lõppeb Lehola tänaval. 
Tänava pikkus on ligikaudu 135 meetrit.
Neuville-au-Cornet

Neuville-au-Cornet on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Neuville-au-Cornet asub 39 km Arrasist läänes, teede D85 ja D83 ristumiskoha ümbruses.
Neuville-Bourjonval

Neuville-Bourjonval on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Neuville-Bourjonval asub 37 km Arrasist kagus, maantee D7E ääres. Autoroute A2 läbib valda.
Ukraina Rahvusooper

Tarass Ševtšenko nimeline Ukraina Rahvuslik Akadeemiline Ooperi- ja Balletiteater, ka Ukraina Rahvusooper (ukraina keeles Національний академічний театр опери та балету України імені Т. Г. Шевченка) on Ukraina suurim muusikateater, asub Kiievis. Tegutseb alates 1867. aastast. 
Kiievi kesklinnas paiknev ooperiteatri hoone ehitati aastatel 1897–1901 arhitekt Viktor Schröteri projekti järgi.
Neuville-Saint-Vaast

Neuville-Saint-Vaast on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. See asub Vimy seljandiku lahingule pühendatud Vimy mälestusmärgist 3,2 km lõuna pool. Mälestusmärk ehitati künkale 145, seljandiku kõrgeimale punktile, et mälestada lahingut ja Kanada sõdureid, kes kaotasid oma elud Esimeses maailmasõjas. Mälestusmärk on ka Kanada kalmistu nr. 2, Neuville-Saint-Vaasti ja Givenchy maantee Kanada kalmistu asukoht.
Neuville-Saint-Vaasti Saksa sõjakalmistu (ka "Maison Blanche") on suurim Esimese maailmasõja-aegne Prantsusmaal, kuhu on maetud 44 833 inimest.
Neuville-Saint-Vaast asub 6 km Arrasist põhjas, teede D49 ja D55 ristumiskoha ümbruses. "Autoroute A26" läbib valda. Vimy seljandik tõuseb Neuville-Saint-Vaastist oma kõrgeima punktini künkal 145 (Kanada mälestusmärgi asukoht), kus on järsk langus.
Brûleurs de Loups

Brûleurs de Loups on Prantsusmaa jäähokiklubi, mis tegutseb Grenoble'is. See mängib Prantsusmaa jäähoki kõrgliigas Ligue Magnus.
Klubi on asutatud 1963. aastal.
Herning Blue Fox

Herning Blue Fox on Taani jäähokiklubi, mis tegutseb Herningis. See mängib Taani jäähoki kõrgliigas Metal Ligaen.
Klubi on asutatud 1947. aastal.
Herning on tulnud Taani meistriks 16 korda, millega on see Taani edukaim jäähokiklubi.
Johannes V Palaiologos

Johannes V Palaiologos või ladinapäraselt Palaeologus (kreeka keeles Ἰωάννης Παλαιολόγος ("Iōánnēs Palaiológos)"; 18. juuni 1332 – 16. veebruar 1391) oli Bütsantsi keiser ajavahemikel 15. juuni 1341 – 12. august 1376, 1. juuli 1379 – 14. aprill 1390 ja 17. september 1390 – 16. veebruar 1391.
Neuville-Vitasse

Neuville-Vitasse on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Neuville-Vitasse asub 6 km Arrasist kagus, teede D14 ja D5 ristumiskoha ümbruses.
Neuvireuil

Neuvireuil on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Neuvireuil asub 11 km Arrasist kirdes, teede D46 ja D48 ristumiskoha ümbruses.
Johannes VI Kantakouzenos

Johannes VI Kantakouzenos või ladinapäraselt Cantacuzene (kreeka keeles Ἰωάννης Ἄγγελος Παλαιολόγος Καντακουζηνός ("Iōánnēs Ángelos Palaiológos Kantakouzēnós)"; umbes 1292 – 15. juuni 1383) oli Bütsantsi aadlik, riigimees, väejuht, keiser Andronikos III ajal vägede ülemjuhataja, lapskeiser Johannes V regent ning aastatel 1347–1354 Bütsantsi keiser. Johannes V Palaiologose sundimisel taandus ta Joasaph Christodoulose nime all kloostrisse ning veetis oma ülejäänud elu munga ja ajaloolasena. Ta suri 90- või 91-aastaselt, olles kõige kõrgema eani elanud Rooma keiser.
Juhan Weidenstrauch

Juhan Weidenstrauch (13. mai (vkj)/ 25. mai 1880 Kloostri vald, Harju-Madise kihelkond, Harjumaa – 12. juuni 1930 Tallinn) oli eesti ajakirjanik ja fotograaf. 
Ta lõpetas Paldiski linnakooli, mille järel oli lühemat aega meremees. Ta alustas kutselise ajakirjanikuna "Postimehe" juures Tartus ja "Sõna" juures Tallinnas, pärast töötas ta "Päevalehes", „Virulases" ja „Meie Elus" ning tegutses ka pilkelehe „Kilk" toimetajana.
Ta mobiliseeriti 1914. aastal Venemaa sõjaväkke Esimeses maailmasõjas, kus teenis suurtükiväelasena Vene läänerinnetel. Ta viibis kogu teenistuse jooksul ainult paar nädalat puhkusel ning tema tervis sai sõjas tugevasti kannatada. Tema auaste sõja lõpuks oli nooremallohvitser (nooremfeuerverker).
Pärast sõda töötas „Tallinna Teatajas" ja „Kajas" ning tegi kaastööd mitmele ajakirjale („Kodu", "Tallinna Post" jt).
Ta suri 12. juunil 1930 nakkushaiglas Tallinnas kopsu- ja neerutuberkuloosi ning maeti 15. juunil 1930 Paldiski luteri kalmistule.
Looming.
Ta lõi eesti keelde uue tehissõna "kahur".
Ta oli tuntud följetonist, aga kirjutas ka novelle, mere- ja jahimehejutte.
Viktor Schröter

Viktor Johann Gottlieb Schröter (vene keeles Виктор Александрович Шрётер "Viktor Aleksandrovitš Šrjoter"; 9. mai (vkj 27. aprill) 1839 Peterburi – 29. aprill (vkj 16. aprill) 1901 Peterburi) oli baltisaksa päritolu Venemaa arhitekt, Peterburi Kunstide Akadeemia akadeemik (1864). 
Viktor Schröter õppis St. Petri-Schules, seejärel Peterburi ja Preisi kunstiakadeemias. Varsti pärast naasmist Peterburi sai ta õppejõu koha Tsiviilinseneride Koolis. 
Alates 1867. aastast oli Schröter riigiteenistuses. Peaaegu kuni oma elu lõpuni töötas ta Peterburi tsiviilinseneride instituudis professorina. Lisaks oli ta Keiserlike teatrite direktsiooni peaarhitekt. 1886. aastal anti talle tõelise riiginõuniku teenistusaste. Hiljem tõsteti tõeliseks salanõunikuks.
Schröter suri aprillis 1901 Peterburis. Ta maeti Smolenka luteri kalmistule.
Fan Bingbing

Fan Bingbing (hiina keeles 范冰冰, sündinud 16. septembril 1981 Yantais) on Hiina näitleja. Aastatel 2013–2017 lisati ta Forbesi "China Celebrity" 100 edetabelis enim tasustatud kuulsuste hulka, olles alates 2006. aastast igal aastal esikümnes. Ta kuulus ajakirja Time 2017. aasta 100 kõige mõjukama inimese nimekirja.
Fani varajane töö oli Ida-Aasia kinos ja televisioonis, eriti esinedes draamasarjas "My Fair Princess" (1998–1999). Tema läbimurre tuli filmiga "Mobiiltelefon" (2003), mis oli Hiina aasta kõige tulusam film. Ta mängis edaspidi mitmes Hiina filmis, sealhulgas "Lost in Peking" (2007), "Buddha Mountain" (2011) ja "Double Xposure" (2012). Filmi "I Am Not Madame Bovary" (2016) peaosatäitja eest pälvis Fan Kuldse Hobuse filmifestivali, Tokyo rahvusvahelise filmifestivali, San Sebastiani rahvusvahelise filmifestivali ja Golden Roosteri auhindade jagamise auhindu. Tema välismaiste filmirollide hulka kuuluvad osatäitmised Prantsuse filmis "Stretch" (2011), Korea filmis "My Way" (2011), Ameerika superkangelaste filmis "X-Men: Days of Future Past" (2014) ja Hongkongi-Hiina-Ameerika filmis "Skiptrace" (2015).
Oberto, krahv di Bonifacio

"Oberto, conte di San Bonifacio" ehk "Oberto, San Bonifacio krahv" on Giuseppe Verdi ooper ("dramma") kahes vaatuses Antonio Piazza ja Temistocle Solera libretole. See on Verdi nelja aasta jooksul komponeeritud esimene ettekandmisele tulnud ooper. 
Sisaldab muusikat 1836. aastal valminud ooperist "Rocester o Lord Hamilton" (Antonio Piazza libreto), mida Milano, Busseto ning Parma teatrid ette kanda ei riskinud. Solera töötas esitamata jäänud ooperi libreto ümber. Väga meloodiline teos, milles on viiteid ja vihjeid maestro edasisele käekirjale ning arengule, kuid ka selgelt tuntavaid Rossini ja Donizetti mõjutusi. Muusikaliselt on tegemist viie ja poole minutilise avamängu ("Sinfonia") ja täiskomponeeritud stseenidega numbriooperiga.
Ajalugu.
Esmaettekanne toimus 17. novembril 1839 Milano Teatro alla Scalas. Esietendus möödus mõõduka edukusega. Kolmel esimesel etendusel oli Verdi orkestriruumis ja mängis klavessiini. La Scala kandis ooperit ette 13 korda, mida ajakirjandus nimetas "heaks eduks". Järgmise kolme aasta jooksul lavastati ooperit Torinos, Genovas ja mujalgi Itaalia teatrites, samuti Barcelonas. Iga kord kasutas Verdi ära võimalusi täiendada teost uute muusikanumbritega. 
Nüüdisajal esitatakse seda ooperit harva. Teos on olnud ettekandmisel Londonis (1965 kontsertettekandena, 1982 ja 1997), USA-s (1978 ja 1994 New York, 1985 San Diego, 2013 Sarasota), Bilbaos (2001), Parmas (1913, 2007) ja Milano La Scalas (2013). Eestis pole seda ooperit ette kantud.
Rollide esmaesitajad.
Esiettekannet dirigeeris Eugenio Cavallini. 
Süžee.
Tegevus toimub 1228. aastal Ezzelino lossis Bassano lähedal. Bonifacio krahv Oberto on kaotanud lahingu Ezzelino da Romanole ning läinud pakku Mantovasse. Ta on jätnud tütre Leonora tädi hoole alla. Salinguerra krahv Riccardo võrgutab Leonora, kuid jätab ta siis maha, et abielluda Ezzelino õe Cunizaga, kes ootab kannatamatult abiellumist. Leonora tuleb lossi, et Riccardole kätte maksta. Oberto naaseb kodumaale ja saab tütrega kokku. Oberto paneb tütrele pahaks suhteid Riccardoga ning kavatseb ta hüljata. Kuid isa ja tütar lepivad ära ja kohtuvad salaja, et koos kavandada kättemaksu Riccardole. Oberto soovitab tütrel rääkida kogu lugu Cunizale. Cuniza läheb kuuldust marru ja nõuab, et Riccardo abielluks Leonoraga. Oberto pole asjade rahumeelse arenguga nõus ja kutsub Riccardo duellile. Riccardo tapab Oberto ja põgeneb Itaaliasse, jättes Leonora maha. Leonora tunneb juhtunu pärast vastutust ja hakkab mõlgutama enesetapumõtteid. Kuid otsustab siiski minna kloostrisse ja pühendada end vagale elule.
Baškiiri ooperi- ja balletiteater

Baškiiri Riiklik Ooperi- ja Balletiteater (baškiiri keeles Башҡорт дәүләт опера һәм балет театры) on muusikateater Baškortostani pealinnas Ufas. Tegutseb alates 1938. aastast.
1940. aastal lavastati esimene baškiiri ooper "Хакмар". 1941. aastal loodi teatris balletitrupp, mis tõi märtsis 1944 avalikkuse ette esimese baškiiri balleti "Kure laul" ("Сыңрау торна"; libreto kirjutas balletile Faizi Gaskarov baškiiri muinasjutu ainetel).
Rudolf Nurejev.
Baškiiri riikliku ooperi- ja balletiteatri ajalooga on lahutamatult seotud 20. sajandi silmapaistev tantsija Rudolf Nurejev. Neli aastat õppis ta teatri balletistuudios. Jätkates õpinguid balletistuudios võeti Nurejev 1953. aastal vastu teatri balletitruppi (ballettmeister oli toona Viktor Päri). Just sellel laval astus Nurejev oma esimesed sammud maailma balletikarjääri poole. Džigiti osas balletis "Kure laul" äratas Nurejev tähelepanu Baškiiri kunsti ja kirjanduse dekaadil Moskvas 1955. aastal. Viimast korda külastas Nurejev teatrit 1987. aastal, saabudes Pariisist oma raskelt haige emaga hüvasti jätma.
Alates 1993. aastast on teatris peetud Rudolf Nurejevi balletifestivale. Esimese festivali korralduse eestvedaja oli Juri Grigorovitš.
Gina Viliūnė

Gina Viliūnė (sündinud 19. jaanuaril 1974 Vilniuses) on leedu kirjanik.
Ta lõpetas aastal 1999 Vilniuse Pedagoogilise Ülikooli (aastani 2011 Lietuvos edukologijos universitetas, aastast 2018 Vytautas Suure Ülikooli haridusakadeemia) eetika ja psühholoogia erialal.
Tema kireks on ajalugu. Ta lõpetas giidide kursused, misjärel hakkas tegema ekskursioone Vilniuses. Peagi hakkas ta ka kirjutama. Nii raamatuid turistidele kui ka ilukirjandust.
Eesti keeles ilmus aastal 2022 tema raamatutest "Veretöö kingsepa töökojas: timuka õpipoisi esimene kohtuasi." (leedu keeles aastal 2020 pealkirja "Žmogžudystė batsiuvio dirbtuvėje." all), tõlkija Tiina Kattel.
Isiklikku.
Ta on abielus ja kahe tütre ema.
Käsitööõlu

Käsitööõlu (inglise keeles "craft beer") on õlu, mis on valmistatud käsitööõlle tehastes. 
Ajalugu.
Käsitööõlle populaarsuse kasvu nimetatakse käsitööõlle revolutsiooniks, mis algas 20. sajandi teises pooles. Kindlat aastaarvu ülemaailmse revolutsiooni alguseks pole, kuna see oli riigiti väga erinev. USA-s algas see näiteks 1965. aastal, kui Fritz Maytag ostis San Francisco Anchor Brewing Company. Sarnane olukord oli ka Hollandis, kus 1981. aastal avati esimene õlletehas pärast Teist maailmasõda. Itaalias sai revolutsiooni alguseks 1980. aasta, kui avati esimene pruulipubi.
Kõikides riikides olid esimesed aastad rahulikud ning suurt käsitööõlle tarvitamise kasvu ei olnud, kuid see muutus kiirelt uute tehaste tulekuga.
Erilisus.
Käsitööõlle tehased on reeglina suurtootmistest väiksemad ning on sõltumatud suurtest rahvusvahelistest ettevõtetest. Neis kasutatakse tootmisel enamasti ebatraditsioonilisi tooraineid ja uuenduslikke kääritamismeetodeid, tänu millele eristutakse rahvusvahelistest õlletootjatest.
Erinevus käsitöö ja masstoodangu vahel tekib meetodis: suurtootjad valmistavad ühe korraga suure koguse õlut (emavirre) ning hakkavad seda maitsestama. Käsitööõlle puhul valmistatakse iga partii eraldi, virded tehakse valmis ükshaaval ning lisatakse sellele eristuv maitse. Sellise tootmisviisiga on seetõttu rohkem katsetamist ning seetõttu võib ühe kuu jooksul mitu uut õlletüüpi valmida.
Tootjate määratlused.
Pico-pruulikoda.
Pico-pruulikoda on väiksem kui nanopruulikoda, aastas toodetakse veidi üle 500 barreli.
Nanopruulikoda.
Nanopruulikojal pole kindlat määratlust, kuid see on märgatavalt väiksem kui mikropruulikoda, pruulimisega tegeleb enamasti vaid üks inimene ning aastas toodetakse alla 15 000 barreli õlut.
Mikropruulikoda.
Mikropruulikoda toodab aastas vähem kui 75 000 hektoliitrit õlut. Seda on vähem kui traditsioonilised suured pruulikojad ning reeglina keskendutakse rohkem kvaliteedile, mitmekesisusele ja käsitööle ning kasutatakse ainulaadseid koostisosi ja meetodeid, et valmistada erinevaid õllesorte.
Käsitööpruulikoda.
Sageli arvatakse, et mikropruulikoda ja käsitööpruulikoda on samad asjad, kuid neil on siiski erinevusi. Aastane toodang 6 miljonit barrelit õlut või vähem. Käsitööpruulikojal on piirangud pruulimis- ja tootmistehnikas, sealhulgas nõue kasutada vähemalt 50% linnast. Rohkem tähelepanu pööratakse tooraine kvaliteedile ja pruulimisprotsessi täpsusele, et tagada kauba kõrge kvaliteet.
Pruulipubi.
Pruulipubi on söögikoht ja pruulikoda, kus vähemalt 25% kogu toodetud õllest müüakse kohapeal. Peaeesmärk on toota õlut, et rahuldada kohapealse restorani ja baari vajadusi. Pruulipubis on võimalik klientidel nautida värsket õlut otse pruulimahutitest. Pruulikoda võib müüa enda toodetud õlut ka väljaspool ettevõtet.
Dorin Recean

Dorin Recean (sündinud 17. märtsil 1974 Dondușenis) on Moldova poliitik, 16. veebruarist 2023 Moldova peaminister.
Ta on lõpetanud 1996. aastal Moldova Majandushariduse Akadeemia (rumeenia keeles "Academia de Studii Economice a Moldovei") ja 2000. aastal Wyomingis asuva Newport International University magistrikraadiga.
29. jaanuarist 2010 kuni 24. juulini 2012 oli ta Moldova infotehnoloogia ja side aseminister, tema ülesandeks oli biomeetriliste passide kasutuselevõtt Moldova ja Euroopa Liidu vahelise viisarežiimi liberaliseerimiseks. 24. juulist 2012 kuni 18. veebruarini 2015 oli ta Moldova siseminister. Aastatel 2016–2022 töötas ta mitmetes rahvusvahelistes organisatsioonides konsultandina andmeanalüüsi alal. Alates 7. veebruarist 2022 oli ta Moldova Vabariigi presidendi nõunik kaitse ja riikliku julgeoleku alal, Moldova Vabariigi Julgeolekunõukogu sekretär.
10. veebruaril 2023 esitas Moldova president Maia Sandu ta Moldova peaministrikandidaadiks. 16. veebruaril 2023 kinnitas Moldova parlament Rechani peaministriks ja tema pakutud valitsuse koosseisus.
Isiklikku.
Ta on abielus, tal on kaks last. Ta on õigeusklik.
Nœux-lès-Auxi

Nœux-lès-Auxi on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Nœux-lès-Auxi asub 50 km Arrasist läänes, teede D17 ja D117 ristumiskoha ümbruses.
Noreuil

Noreuil on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Noreuil asub 21 km Arrasist kagus, maantee D5 ääres.
Stanislavski ja Nemirovitš-Dantšenko Moskva Muusikateater

Stanislavski ja Nemirovitš-Dantšenko Moskva Akadeemiline Muusikateater, akronüüm MAMT (vene keeles Московский академический Музыкальный театр имени К.С. Станиславского и Вл. И. Немировича-Данченко) on Moskva tsentrumis (Keskhaldusringkonnas) asuv muusikateater. 
2023. aasta veebruari seisuga oli MAMT-i koosseisus umbes 430 artisti (sealhulgas ooperikoori ja orkestri liikmed).
Ajalugu.
Muusikateatri loomise aastaks loetakse 1918. aastat. Algul tegutses see kui Suure Teatri ooperistuudio (Konstantin Stanislavski juhtimisel). 1919. aastal lõi Vladimir Nemirovitš-Dantšenko Moskva Kunstiteatri juurde omaenda muusikastuudio. 1920. aastal eraldus Stanislavski ooperistuudio Suurest Teatrist. 1926. aastal anti mõlemale stuudiole riikliku teatri staatus ja kahe peale ka ühine teatrimaja. Pärast Stanislavski surma 1938. aastal sai Stanislavski ooperistuudio pealavastajaks Vsevolod Meierhold, kes aga juunis 1939 arreteeriti NKVD poolt ja veebruaris 1940 hukati. 
1939. aastal liitus Moskva Kunstiteatri muusikastuudioga Moskva Kunstiballett (kunstiline juht ja priimabaleriin Viktorina Kriger). 
Muusikateatri tegelik asutamisaasta on 1941. aasta, kui ühinesid Stanislavski ooperistuudio ja Moskva Kunstiteatri muusikastuudio. Kuni surmani 1943. aastal juhtis muusikateatrit Nemirovitš-Dantšenko.
Balletitrupp.
Teatri balletitrupi ajaloos oli omaette perioodiks nn "Burmeisteri epohh" – aastad 1941–1960 ja 1963–1970, mil Vladimir Burmeister (1904–1971) oli teatri peaballettmeister.
Aastatel 2005–2008 juhtis muusikateatri balletitruppi Mihhail Lavrovski.
Aastatel 2017–2022 oli balletitrupi kunstiline juht prantsuse ballettmeister Laurent Hilaire, kes aga 27. veebruaril 2022, pärast Venemaa sissetungi algust Ukrainasse, esitas lahkumisavalduse. Trupi uueks kunstiliseks juhiks sai 24-aastane koreograaf Maksim Sevagin.
Trupi koosseis.
2023. aasta veebruari seisuga kuulus balletitruppi 124 inimest, sealhulgas 5 priimabaleriini, 4 "premjeeri", 11 juhtivat solisti, 11 esimest solisti, 16 teist solisti, 8 karakterosa solisti, 47 kordeballeti liiget, 11 pedagoog-repetiitorit, 9 trupi kontsertmeistrit ja 2 lavastaja assistenti. MAMT-i trupp on Moskva suuruselt (Suure Teatri balletitrupi järel) teine balletitrupp.
Noyelles-sous-Bellonne

Noyelles-sous-Bellonne on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Noyelles-sous-Bellonne asub 23 km Arrasist idas, teede D44 ja D44E ristumiskoha ümbruses.
Noyellette

Noyellette on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Noyelette asub 11 km Arrasist läänes, maantee D339 ääres.
Noyelle-Vion

Noyelle-Vion on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Noyelle-Vion asub 16 km Arrasist läänes, teede D75 ja D78 ristumiskoha ümbruses.
Nuncq-Hautecôte

Nuncq-Hautecôte (pikardi: "Nuncq-Autencoste") on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Nuncq-Hautecôte asub 43 km Arrasist läänes, teede D109, D111, D104 ja D916 ristumiskoha ümbruses.
Paarsus

Paarsus on füüsikas mikroosakest (ka osakeste süsteemi) iseloomustav suurus, mis on seoses osakese peegelsümmeetriaga ja võib omandada ainult väärtusi +1 ja –1. Osakeste süsteemi paarsus võrdub süsteemi moodustavate osakeste paarsuste korrutisega. 
Sümmeetria laadi järgi eristatakse järgmisi paarsusi:
Tugeva ja elektromagnetilise interaktsiooni protsessides on paarsused "P", "C" ja "T" igaüks omaette jääv suurus. Nõrga interaktsiooni protsessides ruumipaarsuse "P" jäävuse seadus ei kehti.
Rebecca (film)

"Rebecca" on 1940. aasta Ameerika Ühendriikide romantiline psühholoogiline põnevik, mille lavastas Alfred Hitchcock. See oli Hitchcocki esimene Ameerika film ja esimene film koostöös produtsent David O. Selznickiga. Stsenaariumi kirjutasid Robert E. Sherwood ja Joan Harrison ning kohandasid Philip MacDonald ja Michael Hogan. Stsenaarium põhineb Daphne du Maurieri 1938. aasta samanimelisel romaanil.
Peaosi mängivad Laurence Olivier, kes kehastab plaanitsevat aristokraatlikku leskmeest Maxim de Winterit, ja Joan Fontaine, kes mängib noort naist, kellest saab Maximi uus naine. Judith Anderson, George Sanders ja Gladys Cooper näitlevad teistes suuremates rollides. 
Kuigi film tehti Ameerika Ühendriikides, olid lavastaja ja näitlejad inglased. Tegemist on gooti looga, mis on filmitud mustvalgena. Maxim de Winteri esimene naine Rebecca, kes suri enne filmi loo algust, ei ilmu kordagi teoses. Tema maine ja meenutused temast omavad aga pidevat rolli Maximi, tema uue naise ja majahoidja Danversi elus.
"Rebecca" esilinastus 12. aprillil 1940. Film oli nomineeritud 11 Oscari auhinnale, millest võitis kaks: parima filmi ja parima operaatoritöö Oscari. See on ainuke Hitchcocki film, mis võitis parima filmi kategoorias. Aastal 2018 tunnistati film kultuuriliselt oluliseks ning võeti USA Kongressi raamatukogu Riiklikku Filmiregistrisse. 2001. aastal paigutus "Rebecca" Ameerika Filmiinstituudi koostatud Ameerika parimate põnevusfilmide edetabelis "100 Years...100 Thrills" 80. kohale.
"Rebecca" oli 6. juunil 1951 esimese Berliini filmifestivali avafilm.
Vesiroosi tänav (Pärnu)

Vesiroosi tänav on tänav Pärnus Eeslinna linnaosas.
Tänav algab Pilli tänavalt, suundub kagusse ja lõppeb Suur-Jõe tänaval.
Tänava pikkus on ligikaudu 231 meetrit.
Tuva akša

Tuva akşa (ka Tuva aksha, turgi keeltes 'valgus') oli Tuva Rahvavabariigi (tänapäevase Tõva) rahasüsteemi põhiühik, mis oli kasutusel aastatel 1934–1944. 1 akşa jagunes 100 kopejekiks. Kõige väiksema mündi nominaalväärtus oli 1 kopejek. Akşasid väljastas Tuva Keskpank.
Ajalugu.
Pärast Tannu-Tuva iseseisvuse väljakuulutamist 1921. aastal ei olnud verivärskel riigil ei võimekust ega standardiseeritud keelt, et oma raha printima hakata. Aastatel 1921–1924 olid Tuvas käibel Venemaa keisririigi rublad, millele oli mongoli keeles ja tähestikus märgitud, et tegemist on Tuva rahaga. Samuti oli rublale lisatud rahvavabariigi pitser ja juhtivate tõvalaste allkirjad. Paberraha nimeks oli paralleelselt nii rubla kui ka Hiinast pärit lan, münte nimetati kopikateks. Aastatel 1924–1934 kasutas Tuva Nõukogude rubla, 1933. aastal märgiti rubla peale templiga, et raha saab kasutada vaid Tuvas.
1934. aastal vermis Tuva Rahvavabariik oma mündid ja paberraha. Raha trükkis Goznaki tehas Leningradis. Kuna Tuva mündid tulid samast tehasest nagu Nõukogude raha, olid Tuva müntide mõõdud, kaal ja sulam sisuliselt sama mis Nõukogude müntidel. 1-, 2-, 3- ja 5-kopejekiline olid kollast värvi alumiiniumi ja pronksi sulamist ning 10-, 15- ja 20-kopejekiline olid halli värvi vase ja nikli sulamist. Müntide legendid ehk kirjad tuginesid põhiosas ladina tähestiku baasil Nõukogude Liidus moodustatud Yañalifi tähestikule. Mündi aversil ehk esiküljel on riigi (Tõva Arat Respublik) ja panga nimetus, reversil ehk tagaküljel aga mündi nominaalväärtus ja vermimisaasta. Ka paberraha akşa oli lihtsa kujundusega, mainides ära vaid raha denominatsiooni, riigi ja väljastava panga. Akşad olid trükitud samades värvides nagu Nõukogude rublad: pruun, roheline, sinine, punane ja lilla.
Aastatel 1934–1936 said tõvalased vahetada rublasid 1:1 akşade vastu. 1940. aastal trükiti uuendatud disainiga Tuva paberaha ja hävitati 1934.–1935. aastal välja antud akşad. Seetõttu on vanemad akşad eriti haruldased, 1935. aastal välja antud 25-akşaseid jäi näiteks eraomandusse vaid 37 tükki. 1940. aasta paberraha oli juba oluliselt mitmekesisem ja igal paberrahal oli kujutatud pilte Tuva talupoegade elust. 1944. aastal liideti Tuva Rahvavabariik Nõukogude Liiduga ning akşade kasutamine lõpetati. 1945. aastal sai 1. jaanuarist 1. maini akşasid vahetada kursiga 1 akşa = 3,5 rubla. Sellest ajast pole Tuva raha käibel enam ametliku rahana, kuid pakub harulduse tõttu suurt huvi kollektsionääridele.
Simsihöövel

Simsihöövel on höövli liik, mis on mõeldud valtside külgede ja tapiõlgade puhastamiseks. 
Tänapäevases tööstuses ei ole simsihöövel levinud tööriist ning seda asendavad muud elektri jõul töötavad seadmed.
Kärn

Kärn ("punch") on terava, kõva ja kitsa metallotsaga tööriist märksüvendite tegemiseks – kärnimiseks.
Kärne kasutatakse erinevate materjalide nagu metalli, puidu, naha ja plastiku töötlemisel. Kärni haamriga lüües tekib soovitud materjali sisse süvend või auk, mis võimaldab materjali kergemini töödelda.
Kui roheline oli minu org (film)

"Kui roheline oli minu org" ("How Green Was My Valley") on 1941. aasta Ameerika Ühendriikide draamafilm, mille lavastas John Ford. Film põhineb Richard Llewellyni 1939. aastal ilmunud samanimelisel romaanil. Teose produtseeris Darryl F. Zanuck ja stsenaariumi kirjutas Philip Dunne. Peaosades mängivad Walter Pidgeon, Maureen O'Hara, Anna Lee, Donald Crisp ja noor Roddy McDowall.
Film räägib Morganite perekonnast, töökast Walesi kaevandusperest Victoria ajastul, pere noorima liikme Huwi vaatekohast. Huw elab koos oma hellitavate ja lahkete vanemate ja viie vennaga Lõuna-Walesi orus. Lugu jäädvustab elu Lõuna-Walesi söeväljadel, selle elu kadumise ja kadumise mõju perekonnale. Väljamõeldud küla filmis põhineb Gilfach Gochil, kus Llewellyn veetis oma vanaisa külastades mitu suve. Nimetatud küla andis inspiratsiooni talle ka romaani kirjutamisel.
Teos nomineeriti kümnele Oscari auhinnale, millest pälvis viis, k.a parima filmi Oscari, võites filme nagu "Kodanik Kane", "Sergeant York" ja "Malta pistrik". Ford võitis parima lavastaja, Donald Crisp parima meeskõrvalosatäitja, Arthur Miller parima operaatoritöö ja Richard Day, Nathan H. Juran ja Thomas Little parima mustvalge kunstnikutöö-sisekujunduse Oscari. 1990. aastal tunnistati film kultuuriliselt oluliseks ning võeti USA Kongressi raamatukogu Riiklikku Filmiregistrisse.
John Ford

John Ford (kodanikunimega John Martin Feeney; 1. veebruar 1894 Cape Elizabeth, Maine – 31. august 1973 Palm Desert, California) oli USA filmilavastaja, kes tegutses aastatel 1913–1971.
Ford alustas filmitööstuses töötamist pärast keskkooli lõpetamist. Teda aitas vanem vend Francis Ford, kes oli stuudio filmi Universal Studios üks juhtivaid lavastajaid. Pärast töötamist näitleja, lavastaja abilise ja dublandina – sageli oma venna lavastustes – sai John 1917. aastal Universalilt võimaluse lavastajana kätt proovida. Ta tegi alguses lühifilme, kuid läks üsna ruttu üle mängufilmidele. Fordi esimestes mängufilmides mängis peaosas Harry Carey. 1920. aastal lahkus Ford Universalist ja alustas koostööd Fox Film Corporationiga.
Ford lavastas vesterneid, sealhulgas filmid "Postitõld" ("Stagecoach"; 1939), "Otsijad" ("The Searchers"; 1956) ja "Mees, kes tulistas Liberty Valance'i" ("The Man Who Shot Liberty Valance"; 1962), ning 20. sajandi Ameerika romaanide filmiversioone, sealhulgas "Vihakobarad" ("The Grapes of Wrath"; 1940).
Ford on Oscarite parima lavastaja kategoorias enim auhindu saanud filmilavastaja – ta sai neid neli. Ta võitis Oscari filmidega "Informaator" ("The Informer"; 1935), "Vihakobarad" (1940), "Kui roheline oli minu org" ("How Green Was My Valley"; 1941) ja "Vaikne mees" ("The Quiet Man"; 1952).
Fordi on peetud oma põlvkonna kõige tähtsamaks ja mõjukamaks filmitegijaks. Ingmar Bergman nimetas teda kõigi aegade parimaks filmilavastajaks ja ka Orson Welles hindas teda väga kõrgelt. 1960. aastal sai Ford Hollywoodi kuulsuste alleele omanimelise tähe. 1973. aastal tunnustati Fordi Presidendi Vabadusmedaliga. Samal aastal pälvis ta esimesena Ameerika Filmiinstituudi elutööauhinna.
Linnar Looris

Linnar Looris (sündinud 22. augustil 1981 Viljandis) on eesti balletilavastaja ja endine balletitantsija.
Looris on lõpetanud 2001. aastal Tallinna Balletikooli. Ta oli aastatel 2001–2006 Estonia (2003. aastast esitantsija) ja 2006–2007 Birminghami Kuningliku Balleti balletisolist. 2007. aastast on ta töötanud Ameerika Ühendriikides Houstoni Balletis, alates 2008. aastast solistina, 2011. aastast esitantsijana.
Alates 2019. aastast on Looris Eesti Rahvusballeti kunstiline juht.
Rosenberg

Rosenberg (saksa 'roosimägi') on perekonnanimi.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Rosenberg 540 inimesel: 250 mehel ja 290 naisel. Perekonnanimede levikult oli Rosenberg meeste puhul 199. kohal ja naiste puhul 180. kohal.
Perekonnanimi Rosenberg oli kõige levinum vanuserühmas 25–29 aastat, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 4,85. Nimi oli kõige sagedasem Valga maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 10,38 inimest.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus Eesti maakondade 55 mõisavallas talupoegadele nimedeks Rosenberg.
Nimede eestistamise käigus vahetati 1935–1940 aastal perekonnanimi Rosenberg kokku 192 korral ära. Uuteks nimedeks valiti Roosmägi, Roosimäe, Roosmäe, Roosimägi, Roosmaa, Roosimaa, Roosipuu, Roo, Roolaid, Roosaar, Rajamäe jne.