Country dance

Country dance (inglise keeles 'maatants'), eesti keeles on kasutatud nimetust inglise kontratantsud on seltskonnatantsu liik, mis pärineb Inglismaalt Briti saartelt. Levis alates 16.-17. sajandist Inglismaal ja hiljem Mandri-Euroopas, oma hilisel kujul oli populaarne 19. sajandi alguseni; osaliselt on inglise kontratantsu elemendid säilinud Briti saarte rahvatantsudes.
Inglise kontratantse peetakse üldiselt Lääne-Euroopa kontratantsu tüüpi seltskonnatantsude ning sealtkaudu eri maades teatud rahvatantsude eelkäijaks.
Kirjeldus.
"Country dance" koosneb ettemääratud tantsufiguuride reast, mis kordub kindla pikkuse, taktimõõdu ja struktuuriga muusika igal läbimängul ja mille jaoks on vaja kindlat arvu inimesi, enamasti paare teatud paigutuses. Tantsufiguuride jooksul suheldakse nii oma tantsupartneri kui ka teiste tantsijatega, tavaliselt figuuri jooksul asukohta muutes, nii et tantsu jooksul on võimalik tantsida kõigi paaridega. Tantsusammude iseloom sõltub tantsustiilist ja võib olla lihtne kõndimine või hüpete ja varbaletõusudega keerukam sammustik.
Ajaloost.
Inglise kontratantsust enne John Playfordi "The Dancing Masteri" ilmumist on väga vähe teada. Kaasaegsete kirjelduste järgi said kontratantsud väga populaarseks Elizabeth I õukonnas; selle perioodi allikates on mainitud tantsude meloodiaid ja pealkirju, mida võib leida 17. sajandi keskpaigast ja teisest poolest pärinevates tantsukäsiraamatutes, ent otsest seost pole võimalik kindlaks teha, kuna varasemat kontratantsu pole täpsemalt kirjeldatud. Oletatud on sarnasust morrise ja muude varasemate stiilidega, samuti 15. ja 16. sajandi Itaalia koreograafiatega.
Playfordi "The English Dancing Master" (1651) sisaldas enam kui sada tantsumeloodiat, igaüks oma figuuridega. Käsiraamatust, mis sai väga populaarseks ja mida täiendati uute tantsudega, ilmus ligi 20 väljaannet 18. sajandi esimese pooleni. Selles käsiraamatus leiduvate tantsude paigutus ja figuurid olid väga varieeruvad: kogumikus leidus nii lõplikule arvule, näiteks kahele, kolmele ja neljale paarile ringis või ruudus mõeldud tantse, kui ka määramata arvule paaridele pikas reas.
"Country dance" jõudis 17. sajandil Prantsusmaale Louis XIV õukonda "contredanse"i nimetuse all ning levis sealt hiljem Saksamaale ja Itaaliasse. 17. sajandi lõpul Inglismaa õukonda külastanud André Lorin esitles oma Prantsusmaale tagasipöördumise järel kuningale Inglise stiilis tantsude käsikirja. 1706. aastal avaldas Raoul Auger Feuillet oma kogumiku "Recüeil de Contredançes", milles leiduvad "contredanses anglaises" olid kirja pandud Beauchampi-Feuillet' notatsiooni lihtsas versioonis ja nende hulgas oli nii autentseid inglise tantse kui ka Feuillet' enda looduid. Teose tõlkis John Essex peagi inglise keelde ja see ilmus pealkirja "For the Further Improvement of Dancing" all.
Alates umbes 1720. aastatest hakkasid kaduma varasemale perioodile omased kindlale arvule tantsijatele mõeldud kontratantsud ja püsima jäid pikale reale mõeldud paigutused, milles kaks või kolm paari moodustasid tantsiva grupi. Prantsusmaa allikad käsitlevad kontratantsuna üksnes selliseid koosseise; sellest ajast pärineb ka sõna rahvaetümoloogiline seletus: "contredanse" kui üks tantsijate rida tantsimas teise rea vastas ("contre"). Varasemas Inglise kontratantsus tavaline nelja paari ruuduna paigutus – kaheksa tantsijat, iga paar moodustab ruudu ühe külje – sai 18. sajandi lõpul tuntuks kadrilli ja kotiljonina. Iirimaa rahvatantsus on kahe või nelja paari tants ruuduna paigutuses tänini säilinud nimetuse "set dancing" või "figure dancing" all.
19. sajandil ilmusid tantsude kirjeldused populaarsetes taskuformaadis käsiraamatutes; Jane Austen, Charles Dickens ja Thomas Hardy on pikkinud oma teostesse detailseid kontratantsude kirjeldusi. 19. sajandi algul tõrjusid uuemamoelised kadrillid ja valsid inglise kontratantsud tantsusaalides tagaplaanile. Vaid Šotimaal säilitasid vanemat tüüpi kontratantsud populaarsuse šoti seltskonnatantsus.