Saab 29 Tunnan

Saab 29 Tunnan, hüüdnimega "Flygande tunnan" ('lendav tünn'), oli firma Saab konstrueeritud hävituslennuk, mis võeti Rootsi lennuväes ("Flygvapnet") kasutusele 1950. aastal. Tegemist oli teise Rootsis konstrueeritud reaktiivlennukiga (esimene oli Saab 21R) ja esimese sõjajärgse seeriaviisiliselt ehitatud noolja tiivaga lennukiga külma sõja aegses Lääne-Euroopas. Vaatamata töntsakale kujule oli tegemist hea juhitavuse ja oma aja kohta kiire lennukiga, mida kasutati edukalt nii hävitaja kui ka hävituspommitajana kuni 1970. aastateni. 
Arendamine.
Teise maailmasõja järel otsustati Rootsis, et on vaja tugevdada õhuruumikaitset uute lennukitega, millel oleks värskelt leiutatud reaktiivmootor. Projekt "JxR" algas 1945. aasta viimastel kuudel ettepanekuga kahelt Saabi meeskonnalt, mida juhtis Lars Brising. Esimene projekti raames konstrueeritud lennuk, koodnimega R101, oli sigarikujulise kerega, mis sarnanes USA lennukiga P-80 Shooting Star. Võitjaks valiti siiski teine projekt, koodnimega R1001, mille "tünnikujulise" kerega lennuk osutus kiiremaks ja oli parema juhitavusega. 
Algses R1001 projektis kavandati sirge tiivaga lennukit, kuid kui ühel Saabi firma inseneril õnnestus Šveitsis tutvuda Saksa lennundusalaste dokumentidega, mis olid Saksamaalt illegaalselt hangitud, siis prototüübi kavandit muudeti. 1945. aastal ka ameeriklaste valduses olevad Saksa dokumendid näitasid selgelt, et delta- ja nooljal tiival on eeliseid lennuki helikiirusele lähenemisel. Lennukile projekteeriti tiib, mille noolsusnurk oli 25 kraadi. Sellist tiiba katsetati eelnevalt modifitseeritud Saab Safiril (tähistusega Saab 201). " Saab 29 prototüüp tõusis õhku esimest korda 1. septembril 1948. aastal. Uus lennuk oli lühikese trullaka kerega, ühe õhukanaliga (difuusoriga) kere ninaosas, tilgakujulise kabiinikupli ja õhukese profiiliga noolja kesktiivaga lennuk. Katselendur oli inglane Robert A. "Bob" Moore, kellest sai hiljem esimene 1960. aastal asutatud Saab GB Ltd, UK tegevdirektor.
Moore kirjeldas lennukit järgmiselt: "Maa peal inetu pardipoeg, kuid õhus pääsuke." Oma junnaka välimuse tõttu hakati Saab 29-t kiiresti lendavaks tünniks ("Flygande Tunnan") kutsuma. Kokku ehitati aastatel 1950–1956 661 Tunnanit (nüüd juba SAABi ametliku nimega), mis teeb sellest lennukist kõige rohkearvulisemalt ehitatud Saabi lennuki.
Kasutamine.
J 29 oli üks esimesi noolja tiivaga sarjana ehitatud hävituslennukeid. Tunnaniga püstitati 1954. aastal kiiruse maailmarekord 500 km suletud marsruudil – 977 km/h. Kahe S 29C-ga (luurelennuk) püstitati lisaks veel teinegi FAI kinnitatud maailmarekord, läbides 1000 km keskmise kiirusega 900,6 km/h 1955. aastal. Rootsi lennuväge hinnati 1950. aastatel, kui enamuse lennukitest moodustasid J 29-d, tugevuselt neljandaks lennuväeks maailmas. 
Lennuväes juhtus algul J-29-ga palju lennuõnnetusi, seda peamiselt pilootide kogemuste puudumise tõttu noolja tiivaga lennuki piloteerimisel ja samuti ligilähedaselt samaväärse kahekohalise õppelennuki puudumise tõttu. Piloodid pidid harjutama aeglastel de Havilland Vampire lennukitel, enne kui nad Tunnaniga lendama lubati. J-29 hävituslennuki versiooni kasutamine lõpetati 1965. aastal, kuid mõningaid Tunnaneid kasutati õppustel õhumärklaudade vedamiseks veel 1974. aastani. J-29 viimane ametlik lend lennuväes toimus 1976. aasta augustis, Rootsi Lennuväe ("Flygvapnet") 50. juubeliaasta tähistamiseks korraldatud lennuetendusel. 
Austria sõjavägi ostis 30 Tunnanit 1961. aastal, kus need lendasid 1972. aastani. 
Kasutamine Aafrikas.
Tunnanid olid esimesed ja siiani ainsad Rootsi reaktiivlennukid, mis on reaalses lahingus osalenud. Viis J 29B-d saadeti 1961. aastal Kongo Demokraatliku Vabariiki ÜRO rahuvalvemissiooni (ONUC) koosseisus, Rootsi Lennuväe üksuse F 22 nime all. Aasta hiljem lisandusid veel neli J 29B-d ja kaks S 29C-d (kaameratega lennuk). Enamik lahinguülesandeid seisnes maastikusihtmärkide tulistamises pardakahuritest ja juhitamatute rakettidega. Sõjategevuses ei kaotatud ühtegi lennukit, kuigi õhutõrjekahureid kasutati nende vastu üsna palju. Lennukite piloodid ja välisvaatlejad pidasid Tunnanit väga heaks lennukiks. Vastaste käsutuses olid mõned Fouga Magister reaktiivlennukid ja muud propellerlennukid, kokkuvõttes olid vastase õhujõud üsna nõrgad. Rahuvalvemissioon kaotas ainult ühe lennuki, seegi piloodi, kõrge ohvitseri süül, kes tegi õhkutõusmiskatsel avarii. Kui ONUC-i missioon 1964. aastal lõpetati, siis osa J-29 lennukeist purustati, sest need polnud Rootsis enam vajalikud, transporti peeti mõttetult kulukaks.
Tehnilised andmed (Saab J 29F Tunnan).
Andmed on võetud raamatust "The Great Book of Fighters".