tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kumna–Vääna tee

Kumna–Vääna tee (registrinumbriga 11193) on 8,4 km pikkune kõrvalmaantee Harku vallas.
Tee saab alguse Tallinna–Paldiski maantee kahekümne kolmandal kilomeetril Kütke ja Kumna küla piiril. Tee kulgeb läbi Kütke, Kumna, Humala ja Vääna küla. Tee lõpeb Vääna – Keila-Joa tee esimesel kilomeetril Vääna külas. 
Tee ületab üht silda (Kumna karjatunnel tee teisel kilomeetril) ja seitset truupi. Teele jääb neli bussipeatust: Kumna, Kütke, Humala, Adra.
Teega ristub teisel kilomeetril Kumna tee.
Kuni 5,5. kilomeetrini on tee põlevkivituhkbetoonkattega, edasi andmed puuduvad. Tee klassi kohta andmed puuduvad. Esimesel 1,6 kilomeetril on liiklussagedus 200–500 autot ööpäevas, edasi andmed puuduvad. Kiiruspiirang on terve tee pikkusel 90 kilomeetrit tunnis ja teevalgustus puudub.
Mati Jostov

Mati Jostov (14. september 1958 Põlva – 25. juuli 2006 Saare vald, Jõgevamaa) oli Eesti majandustegelane ja poliitik.
Haridus.
Mati Jostov lõpetas Põlva Keskkooli 1976. aastal ja Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsamajanduse erialal 1983. aastal.
Töökäik ja tegevus ühingutes.
Jostov on töötanud keskkonnakaitse ja maakorralduse ametnikuna Põlva rajooni täitevkomitees ja agrotööstuskoondises 1983–1986, Põlva rajooni ELKNÜ komsomolijuhina 1987–1989 ja EKP Põlva Rajoonikomitee instruktorina, Hoiukassade Peavalitsuse Põlva kontori juhatajana 1990–1992, Rahvapanga juhatuse esimehena 1992–1993, Eesti Hoiupanga Lõuna regiooni direktorina, juhatuse aseesimehena ning peadirektorina 1993–1998, Hansapanga peadirektori asetäitjana 1998–1999 ja peadirektori kohusetäitjana 1999, Eesti Energia administratsioonidirektorina ning Eesti Põlevkivi juhatuse esimehena 1999–2006.
Ta oli Eesti Energia juhatuse liige ja Narva Elektrijaamade nõukogu liige 2002–2006. Jostov oli Eesti Jahimeeste Seltsi liige 1982–2006 ja juhatuse liige 2002–2006, Eesti Looduskaitse Seltsi liige 1984–2006, Eesti Laskurliidu juhatuse liige 2000–2006, Eesti Jalgratturite Liidu president 2004–2006 ning Eesti Põllumajandusülikooli kuratooriumi liige 2004–2006. 
Jostov oli Lennart Meri Euroopa Sihtasutuse üks asutajaid 2002. aastal ning Riigikaitse Edendamise Sihtasutuse juhatuse liige 2004–2006.
Poliitiline tegevus.
Mati Jostov oli Eesti Keskerakonna liige 2002–2004. Ta valiti 2003 X Riigikogu liikmeks, kuid ta astus sellelt kohalt kohe tagasi.
Iisaku Gümnaasium

Iisaku Gümnaasium on üldhariduskool Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas Iisaku alevikus. 
Kooli direktor on Külli Guljavin.
Ajalugu.
Iisaku kooli on esimest korda kirjalikult mainitud 1750. aastal, mil sinna otsiti õpetajat. Koolimaja olemasolu on mainitud 1788. aastal. 1842. aastal on mainitud Iisaku külakooli, mis asus Porskovo külas (hilisem Vaikla kool). 28. oktoobril 1868 avas Theodor Hansen leeritoas erakooli, kus esialgu õppis vaid kolm õpilast, kuid loodeti õpilaste arvu kasvu 15ni. 1883. aastal valmis uus koolimaja. 1903. aastal avati Tärivere külas ministeeriumikool, mis 1913. aastal nimetati Iisaku kaheklassiliseks ministeeriumikooliks. 1913. aastal alustati Iisakus ka uue koolimaja ehitamist. 1919. aastal nimetati kool ümber Iisaku Kõrgemaks Algkooliks. Aastatel 1942–1944 kandis kool Iisaku 6-klassilise Algkooli, aastatel 1954–1962 Iisaku 7-klassilise Kooli ja aastatel 1962–1968 Iisaku 8-klassilise Kooli nime. 1964. aastal avati uus koolimaja ja 1968. aastal alustas selles tööd Iisaku Keskkool. 1976. aastal valmis kooli juurdeehitus, 1978. aastal aga 120-kohaline internaat, milles 2003. aastal avati õpilaskodu. 1983. aastal sai Iisaku Keskkoolist kodanikuõpetuse katsekool. 1985. aastal alustas Rein Aidma informaatika ja arvutiõpetuse õpetamist. 
1997. aastal nimetati Iisaku Keskkool ümber Iisaku Gümnaasiumiks.
2003. aastal avati õpilaskodu. 2006. aastal renoveeriti kooli söökla ja vana korpus ning kogu fassaad, 2009. aastal renoveeriti koolimaja uus korpus, remonditi kõik teed ja platsid, rajati valgustusega jalgratta-suusarada ja mänguväljak.
2024. aastal otsustati kooli gümnaasiumiosa sulgeda. Kool nimetatakse Iisaku Põhikooliks ning gümnaasiumiosa sulgemisega plaanitakse lõpule jõuda 2025. aasta kevadel. Samal 2023/2024. õppeaastal käis 10. klassis kaks, 11. klassis seitse ja 12. klassis kümme õpilast ning sellega oli kooli gümnaasiumiosa Eesti väikseim.
Eesti NSV Ministrite Nõukogu Riiklik Plaanikomitee

Eesti NSV Ministrite Nõukogu Riiklik Plaanikomitee oli Eesti NSV riigiasutus, mis tegeles Eesti NSV majanduse planeerimisega. 
Plaanikomisjon asutati 25. augustil 1940 Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu koosseisus. 1960. aastatel nimetati plaanikomisjon ümber plaanikomiteeks. Plaanikomitee esimees oli ühtlasi ka ministrite nõukogu esimehe asetäitja.
Plaanikomitee hoone ehitati 1977. aastal RPI Eesti Tööstusprojekti arhitekti Ülo Ilvese projekti järgi.
Plaanikomitee esimene esimees oli Oskar Sepre ja viimane Edgar Savisaar, kes sai esimeheks 24. juulil 1989. 6. detsembril 1989 nimetas ülemnõukogu Eesti NSV Ministrite Nõukogu Riikliku Plaanikomitee ümber "Majandusministeeriumiks."
Pärast NSV Liidu lagunemist ja Eesti iseseisvumist sai plaanikomitee arhiivi õigusjärglaseks Rahandusministeerium. Algul paigutati Tallinna Suur-Ameerika 1 tänaval asunud plaanikomitee majja majandusministeerium ja riigikontroll, seejärel asus seal Rahandusministeerium. Aastatel 2015–2017 ehitati sinna (kinnistule Suur-Ameerika 1 ja Väike-Ameerika 2) Rahandusministeeriumi, Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi, Sotsiaalministeeriumi ning Justiitsministeeriumi ühishoone.
Jakob Kunder

Jakob Kunder (7. august 1921 Saulepi vald, Varbla kihelkond, Läänemaa – 18. märts 1945 Blīdene raudteejaama lähedal Lätis) oli eestlasest sõjaväelane Punaarmees (leitnant). 
Elukäik.
Jakob Kunder kasvas üles Pärnumaal Tõstamaa vallas. 
Ta astus 1940. aastal Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaadi koosseisus olnud miilitsasse ning 1941. aasta alguses Läänemaa hävituspataljoni ning taganes koos Nõukogude vägedega Venemaale.
Punaarmee koosseisus oli ta alates 1942. aastast. Samal aastal astus ta ÜLKNÜ-sse. 8. Eesti Laskurkorpuse formeerimise ajal määrati ta jaoülemaks ja saadeti jalaväekooli Podolskisse, kust tuli rühmaülemana korpusesse tagasi aprillis 1943. Sügisel 1944 sai ta Mandri-Eestis toimunud lahingutes haavata, teda autasustati Punatähe ordeniga. 
Ta hukkus lahingus, olles 300. eesti laskurpolgu 1. pataljoni 1. roodu 2. rühmaülem leitnandi auastmes.
Ametliku versiooni järgi sulges ta oma kehaga Saksa kaponiiri laskeava, et takistada sinna jäänud ainsa vaenlase tuld. 18. märtsil 1945 ründas eesti laskurkorpuse rood, kuhu Kunder kuulus, Blīdene raudteejaama. Kunder asus juhtima ründesalka, mis pidi hävitama sakslaste kuulipildujakaponiiri. Kunder jõudis ehitiseni ja heitis selle suunas käsigranaadi, mis lõhkes kaponiiri ees. Tema teine granaat tabas juba laskeava. Vaenlase kuulipilduja vaikis, kuid tulistas varsti jälle. Nüüd püüdis Kunder tulistada püstolist läbi laskeava kaponiiri sisemusse, kuid sai raskelt haavata. Haavatuna olevat ta roomanud laskeavani ja katnud selle oma kehaga. Seepeale tabanud teda surmavalt vaenlase kuulipildujatuli. Tema rühma sõdurid jõudsid nüüd samuti kaponiirini, reamees Adolf Prantsen viskas selle korstnasse kolm granaati, mis sundisid kuulipilduja vaikima. Kunder maeti läheduses asuvasse ühishauda. 
Kuid on ka versioon, et Kunder sai juba enne surma. NSV Liidu kangelaseks esitati ta Nõukogude võimu jaoks laitmatu elukäigu pärast.
Mälestuse jäädvustamine.
Postuumselt anti 15. mail 1946 talle Nõukogude Liidu kangelase aunimetus. Tallinna 32. Keskkool kandis tema nime, samuti ka Pärnu 4. Keskkooli pioneeriorganisatsioon.
Nõukogude okupatsiooni ajal Eesti NSV Haridusministeerium ja Eesti NSV Siseministeerium moodustasid kooskõlastatult ELKNÜ Keskkomiteega üldhariduskoolides noorte kunderlaste (Nõukogude miilitsa noorte abiliste) rühmi.
Rakvere Vene Gümnaasium

Rakvere Vene Gümnaasium oli üldhariduskool Lääne-Viru maakonnas Rakveres. Kool ühendati 2011. aastal Rakvere Gümnaasiumiga.
Rakvere Vene Gümnaasium oli Rakvere linna munitsipaalkool, mis asutati 1944. aastal. Õppetöö toimus koolis valdavalt vene keeles. 
Alates 1963. aastast asus kool Tallinna tn. 29. 
2008/2009 õppeaastal õppis koolis 150 õpilast, sealhulgas põhikoolis 100 ja gümnaasiumiosas 50 õpilast.
Kooli viimane direktor oli Arno Kaseniit.
Pidekaar

Pidekaar on muusika noodikirja märk, mida kasutatakse vähemalt kahe sama helikõrgusega noodi ühendamiseks. Pidekaarega ühendatud nootide koguvältus võrdub ühendatud nootide vältuste summaga. Pause pidekaarega ei ühendata.
Pidekaar näeb välja kaarekujulise joonena, mis ühendab kaht samal helikõrgusel asuvat noodipead. Pidekaarega seotud noodid kõlavad katkestuseta. 
Pidekaart kasutatakse juhul, kui kahte nooti ei ole võimalik ühena kirjutada, sest nende vahel on taktijoon või teine noot alustab uut rütmigruppi ja asub seega meetrumi rõhulisel löögil.
Pidekaarega võib ühendada ka rohkem kui kaks kõrvutiasetsevat sama helikõrgusega nooti. Sel juhul jätkub pidekaar noodipeast noodipeani.
Rakvere Täiskasvanute Gümnaasium

Rakvere Täiskasvanute Gümnaasium oli kuni 2020. aastani Lääne-Viru maakonnas Rakveres tegutsenud üldhariduskool. 
Kooli direktor oli 1988. aastast Elle Allikvee.
Ajalugu.
Rakvere Täiskasvanute Gümnaasiumi eelkäija oli 1946. aastal loodud Rakvere Töölisnoorte Kool. 
1965. aastal asutati Rakvere Kaugõppekeskkool. Selle asemel alustas 1. septembril 1987 tööd Rakvere Õhtukeskkool. Rakvere Õhtukeskkool tegutses aadressidel Tööstuse tänav 12 ja Pikk tänav 29.
2010. aastal otsustati kool ümber nimetada Rakvere Täiskasvanute Gümnaasiumiks ja 2011. aastast tegutsetigi Rakvere Täiskasvanute Gümnaasiumi nime all.
31. augustil 2020 lõpetas Rakvere Täiskasvanute Gümnaasium tegevuse. Kõik senised täiskasvanute gümnaasiumi õpilased said soovi korral jätkata haridusteed Rakvere Ametikoolis. Ametikoolis avati klassid mittestatsionaarses õppevormis nii põhikooli riikliku kui ka gümnaasiumi õppekava järgi õppida soovivatele õpilastele. Samuti said jätkata üksikaineõppes keskharidust omandavad õpilased.
The Pussycat Dolls

The Pussycat Dolls (tuntud ka kui PCD) on Ameerika pop/R&amp;B ansambel, mille asutas koreograaf Robin Antin 1995. aastal. Ansambel sai alguse tantsutrupina Los Angeleses, 2003. aastal sai sellest muusikaansambel. Ansambli esimene singel jõudis poelettidele 2004. aastal.
PCD liikmed on Nicole Scherzinger, Melody Thornton, Jessica Sutta, Ashley Roberts ja Kimberly Wyatt. 
Diskograafia.
Pussicat Dolls on välja andnud 2 stuudioalbumit, 29 singlit, 1 videoalbumi ja 7 muusikavideot.
Diskograafia.
Singlid.
2005
2006
2008
2009
Muusikavideod.
2004
2005
2006
2008
2009
Arpedžo

Arpedžo (itaalia keeles "arpeggio" 'harfitaoliselt') ehk arpedžeeritud akord on akord, mille helid kõlavad ajaliselt üksteisele järgnevatena, mitte üheaegselt. 
Arpedžot märgitakse noodikirjas lainelise püstjoonena arpedžeeritava akordi ees.
Svetogorsk

Svetogorsk (soome "Enso") on tööstuslinn Venemaal Leningradi oblastis Viiburi rajoonis. Ajalooliselt jäi linn Karjalasse. Linn asub Vuoksi jõe ääres Soome piiri lähedal 5 km kaugusel Imatrast ja 207 km kaugusel Peterburist.
Linn kuulus kuni 1940. aastani Soomele ja oli Soome valduses ka 21. augustist 1941 kuni 24. septembrini 1944.
Toomas Kõrvits

Toomas Kõrvits (sündinud 24. novembril 1945 Tallinnas) on eesti mööblikunstnik ja laulja.
Haridus.
Toomas Kõrvits lõpetas 1965. aastal Tallinna 22. Keskkooli ja 1975. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi (ERKI) ruumi- ja mööblikujunduse erialal.
Töö.
Pärast keskkooli lõpetamist töötas Toomas Kõrvits aastatel 1965–1970 Eesti Projektis; pärast ERKI lõpetamist sai temast mööblivabriku Standard mööblikunstnik. Toomas Kõrvits on paljude omal ajal kõrgelt hinnatud mööblikomplektide autor (näiteks kontorimööbel "Forte", tool "Gamma", puhkemööbel "Retro"). Tema tööd olid esil paljudel näitustel ja messidel.
Alates 1986. aastast on ta vabakutseline sisearhitekt.
Optimistid.
Toomas Kõrvits mängis rütmikitarri.
Kukerpillid.
Toomas Kõrvits on Kukerpillide laulja ja kitarrist alates ansambli loomisest 1972. aastal.
Isiklikku.
Toomas Kõrvitsa isa Harri Kõrvits (1915–2003) oli muusikateadlane ja helilooja, vennad Tõnis, Tiit ja Harry, ka vennapojad Tõnu Kõrvits ja Henry Kõrvits on muusikud.
1979. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus

1979. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus oli 24. Eurovisiooni lauluvõistlus ja see toimus 31. märtsil 1979 Jeruusalemmas Iisraelis. Selle võitis Iisrael.
Ă

Ă (ă) on ladina kirja täht, mis on kasutusel rumeenia ja vietnami keeles.
Bulgaaria keele Ъ-le vastab mõnes latinisatsioonisüsteemis ă.
Pillikeel

Pillikeel ehk lihtsalt keel on kordofoni (keeltega muusikainstrumendi) osa, mis võnkumisel tekitab heli.
Keeled võivad olla valmistatud jõhvist, soolest, metallist, nailonist või muust materjalist. Keeltel võib olla kattev keermestus ehk mähis.
Teodor Ussisoo

Teodor Ussisoo (ka Theodor; kuni 1906 Uusmann; 27. veebruar 1878 Paide – 26. september 1959 Tallinn) oli eesti pedagoog, mööblimeister, sisearhitekt ja sporditegelane.
Haridus.
Teodor Ussisoo õppis aastatel 1892–1898 Tallinna linnakoolis ja raudteekoolis. Ta lõpetas 1908. aastal eksternina Tallinna Reaalkooli, 1909. aastal Leipzigi puutöökooli ja 1913. aastal Kötheni Tehnilise Kunsttööstuskooli sisearhitektina. Hiljem õppis kaugõppe teel Odessa professorilt Kossodolt kalligraafiat ning sooritas 1911. aastal Tallinnas joonistus- ja kalligraafiaõpetaja kutseeksami.
Elukäik.
Aastatel 1912–1922 töötas Teodor Ussisoo õpetajana Tallinna Kunsttööstuskoolis, 1912–1929 erinevates kesk- ja ametikoolides. Ta oli 1922–1941 Riigi Tööstuskooli ja 1924–1940 samaaegselt ka Riigi Tööstusõpilaste Kooli juhataja ning 1932–1939 Tallinna tööoskusameti esimees.
Ta arreteeriti 1949. aastal. Oli Krasnojarski krais vangilaagrites, vabanes 1956.
Looming.
Ussisoo osales Eesti Kunstiseltsi tegevuses ning valiti 1923. aastal Rootsi Käsitööühingu liikmeks.
Ta kirjutas mitu tehnika-, puutöö- ja kirjakunstiõpikut ja käsiraamatut.
Ta kujundas muu hulgas Eesti Vabariigi esimesed, 1919. aastal käibele võetud 50-pennised ning 1-, 3-, 5- ja 25-margased rahatähed. Ta kujundas ka postmarke.
Isiklikku.
Tema poeg oli entsüklopedist ja tõlkija Uno Ussisoo.
Teodor Ussisoo oli aktiivne tervisesportlane ja spordi populariseerija õpilaste hulgas. Ta oli Tallinna Jalgrattasõitjate Seltsi Kalev üks asutajaliikmeid.
Kallaste Keskkool

Kallaste Keskkool oli üldhariduskool Tartu maakonnas Kallaste linnas.
Kool asutati 1897. aastal.
2015. aastast kandis kool nime "Kallaste Kool" ja seejärel 2017. aastast nime "Kallaste Lasteaed-Põhikool". Kool suleti 2021. aastal. Viimasel aastal õppis koolis veel 35 last.
Viimane kooli direktor oli Jelena Lavrova.
LHV Pank

AS LHV Pank (algselt loodud investeerimisühinguna LHV Direct) on Eesti kapitalil põhinev pank, AS-i LHV Group tütarettevõte. LHV Pank on Eestis suuruselt kolmas pank nii hoiuste mahult (17% hoiuste turust) kui ka pangalaenude mahult (13% pangalaenude turu mahust).
Pank pakub hoiuseid, äri- ja eralaene, liisingut, pangakaarte, sularahaautomaate, arveldusteenuseid, kaardimaksete vastuvõtmist, väärtpaberivahendust, krüptovaradega kauplemist, investeerimisteenuseid, privaatpangandust, portfellihaldust, kaubanduse finantseerimist ja institutsionaalset maaklertegevust. LHV toimetab finantsuudiste portaali lhv.ee ja investeerimisfoorumit. Pank teenindab erakliente, ettevõtteid, institutsionaalseid kliente ja maksevahendajaid.
LHV Pangal on kontorid Tallinnas, Tartus ja Pärnus. 2018. aastal asutas LHV Pank filiaali Ühendkuningriigis kontoriga Londonis. LHV ühises sularahaautomaadivõrgus Luminoriga on 94 automaati üle Eesti. LHV pank on üks neljast Eesti Panga määratud Eesti finantssüsteemi jaoks olulistest krediidiasutustest, omades seetõttu nõuet omada kapitalipuhvris 1,5% lisapuhvrit. 
Eraldiseisvaid üksusi vaadates on LHV pank suurim maaklerteenuse osutaja NASDAQ Balti börsil. 2022. aastal tehti Balti börsil LHV Panga maaklerteenust kasutades 38% börsi tehingumahust ja 47% börsi tehingute arvust. NASDAQ Balti börsil on noteeritud ka panga emaettevõtte LHV Groupi aktsiad. 
LHV pangateenuseid kasutab 2023. aasta mai lõpu seisuga ligi 398 000 klienti ja LHV hallatavatel pensionifondidel on üle 129 000 aktiivse kliendi. LHV pensionifonde haldab LHV Varahaldus. LHV Ühendkuningriigi filiaal pakub panganduse taristut enam kui 140 rahvusvahelisele finantsteenuste ettevõttele, mille kaudu jõuavad LHV makseteenused klientideni üle terve maailma. 
Pank on liitunud Eesti Panga arendatava välkmaksete süsteemiga RT1, mis annab klientidele välkmakse tegemise võimaluse. Välkmakse on Euroopa makse, mille saaja pank on liitunud välkmaksete süsteemiga. Makse summas kuni 100 000 eurot jõuab saajani peaaegu kohe sõltumata nädalapäevast ja kellaajast.
Suurimad konkurendid.
Konkurendid erinevad sõltuvalt vaadeldavast turust või pakutavast tootesegmendist. Suures pildis on panga peamised konkurendid Eestis Swedbank, SEB Pank, Luminor ja Coop Pank.
Finantsportaal.
LHV Finantsportaal on investeerimisalane veebikeskkond, mis pakub ülevaateid finantsturgudest ning jagab reaalajas turukommentaare. Finantsportaalis on foorumid, värsked majandus- ja börsiuudised ning muu investeerimisinfo.
Kauplemine.
LHV Traderi kauplemissüsteem on mõeldud eelkõige kogenud kauplejale. Peamine rõhk on USA väärtpaberitel, kuid kaubelda on võimalik enam kui 70 turukeskuses üle maailma nii aktsiate, optsioonide, valuutade kui ka futuuridega. 
Omanikud.
LHV Pank on AS LHV Group tütarettevõte. LHV Group omab 100% LHV Panga aktsiatest. Samasse gruppi kuulub 100% ulatuses AS LHV Varahaldus, mis haldab aktsiafonde ja pensionifonde.
Kiviõli I Keskkool

Kiviõli I Keskkool on üldhariduskool Ida-Viru maakonnas Kiviõli linnas.
Ajalugu.
1927. aastal asutati vene õppekeelega Kiviõli algkool. 1930. aastate lõpul kuulus algkooli juurde ka poola õppekeelega klass. 1932. aastal rajati sinna juurde eestikeelne õppeklass, mis esimesel aastal töötas algklasside liitklassina. Esimesel õppeaastal töötati liitklassina (I, II, III), milles oli 34 õpilast.
1930. aastatel ehitati Kiviõlli suurem koolimaja, kus 1940. aastatel toimus õppetöö nii eesti kui ka vene keeles. Tekkis kaks eraldi kooli: Kiviõli Eesti Keskkool ja Kiviõli Vene Keskkool. 1934. aastal muutus neljaklassiline kool kuueklassiliseks.
Kool asus väikeses majas Raudtee tänaval. Korralik koolimaja ehitati Kiviõlli 1930. aastate teisel poolel. Õppetöö Vabaduse tänava koolimajas algas 1. septembril 1938, maja avati pidulikult 4. detsembril 1938, kui valmis ka võimla. Praegu on selles hoones Kiviõli Kunstide Kool. 
1940. aastatel õppis selles nii eesti kui ka vene lapsi. Kool hakkas kasvama keskkooliks.
Tekkis kaks eraldi kooli: Kiviõli Eesti Keskkool ja Kiviõli Vene Keskkool. Linn kasvas ja elanike arv suurenes. Koolimaja jäi kahele koolile kitsaks. Ehitati uus maja Metsa tänavale. Sinna pidi minema eesti kool. Uude majja koliti 1949. aasta veebruari alguses. Selle järgi peetaksegi kooli aastapäeva veebruari esimesel laupäeval. Esimene aastapäevapidu oli veebruaris 1950.
1949. aastal ehitati uus koolimaja ja selles hakkas tööle Kiviõli Eesti Keskkool. Esimene lend lõpetas 1949. aastal. 
Alates 1. septembrist 1950 on kooli ametlik nimi Kiviõli I Keskkool. Uue maja üheks miinuseks oli see, et puudus võimla. Seegi maja jäi kitsaks, saadi abihoone Nõukogude tänaval (praegune Keskpuiestee, linnavalitsuse hoone). 1959. aasta veebruaris likvideeriti Kiviõli rajoon ja täitevkomitee hoone jäi vabaks. Kümme aastat jooksid õpetajad ja ka vanemad õpilased kahe maja vahet. Lõpuks leiti võimalus ehitada uus koolimaja – praegune Viru tänava kool. Avaaktus toimus 13. septembril 1969. Uus maja oli igati ajakohane: õppekabinetid, aula, võimla, ujula, lasketiir, söökla, töökojad, avarad jalutusruumid, raamatukogu, muuseum. Õpilaste arv oli kõige suurem 1960. aastate lõpul – üle 900 õpilase. Klassikomplekte oli siis 29. Põhikooli osas oli kolm paralleelklassi, keskkoolis kaks. Praegu on õpilasi 340, klassikomplekte 17. Ka õpetajate arv on aja jooksul muutunud. Praegu töötab koolis 32 õpetajat. Oluline on kaadri püsivus. Paljudele on Kiviõli kool olnud ainuke töökoht.
Õppeaastast 2024/25 liitub kool koos kahe teise Ida-Virumaa kooliga Kiviõli Riigikooliks.
Gallon

Gallon on SI-süsteemi väline mahumõõtühik.
1 Suurbritannia gallon = 4,54609 liitrit (kasutusel ka Kanadas)
1 USA gallon (vedelike mõõtmiseks) = 3,78541178 liitrit
1 USA gallon (puistainete mõõtmiseks) = 4,404488377 liitrit = 1/8 USA buššelit
Nii Suurbritannia kui ka USA vedeliku gallon jagunevad 8 pindiks.
Harilik porss

Harilik porss ("Myrica gale") on porsaliste sugukonda porsa perekonda kuuluv puittaim (põõsas). 
Nimetus.
Porsa rahvapärased nimetused on lutikarohi, murdid, soo kaerad, rabaumalad.
Levila ja kasvukoht.
Harilik porsa areaal on Euroopa, Aasia ja Põhja-Ameerika põhjapoolsed piirkonnad. Ta kasvab pärismaisena Eesti lääneosas. 
Kirjeldus.
Taime kõrgus on 1–1,5 m. Ta on püstine tihe põõsas.
Koor on hallikaspruun, võrsed peened, punakas- kuni mustjaspruunid, kollakate näärmetäppidega. Pungad munajaskoonilised, kattesoomused punakaspruunid, heleda servaga ning kollakate näärmetäppidega.
Porsal on vahelduvad lihtlehed. Lehed on äraspidimunajad, kuni 4 cm pikad, tipuosas saag­ja servaga, alus pikalt kiiljas. Pealt tumehallikasrohelised, alt veidi karvased. Lehtede mõlemal küljel kollakad näärmed. Leheroots on lühike.
Porss õitseb aprillis. Ta on kahekojaline liik. Õied paiknevad püstistes urbades, mis asuvad eelmise aasta võrsetel. 
Vili on luuvili, valmib oktoobris. Kuiv kolme tugeva teravikuga luuvili on kleepuv. Seemned on munajad ja kahe terava tipuga. Esimesed valmivad juulis, varisema hakkavad augustis. Isasurvad jäävad põõsale sügiseni ja varisenud emasurbade teljed ka järgmise kevadeni.
Kasutamine.
Lehti ja vilju on kasutatud ravivahendina nahahaiguste, nahalööbe, eriti kärnade vastu. Seespidiselt on kasutatud aborti esilekutsuva vahendina. Lehtedest saab porsaõli. Koor sisaldab parkaineid. Vaigunäärmete tõttu on kasutatud õlle ja likööri maitsestamiseks ja vaha valmistamiseks, muudab õlle kangemaks, on joovet tekitav. Porsaõlu on tervisele ohtlik. Lehtedes ja okstes sisalduv vaik on mürgine. Värskeid porsaoksi pannakse rõivaste vahele riidekoide peletamiseks.
Rakvere Eragümnaasium

Rakvere Eragümnaasium on üldhariduskool Lääne-Viru maakonnas Rakveres.
Kooli haldab MTÜ Rakvere Eragümnaasiumi Hariduskogu. Kooli aadress on Tööstuse 12.
Kool loodi 1991. aastal, alates 2003. aastast antakse gümnaasiumiharidust. Koolis õppimine on tasuta.
6.–12. klassid õpivad 1929. aastal spetsiaalselt koolihooneks ehitatud majas. Ümmargune murukatusega algklasside maja valmis 2006. aastal ning sai samal aastal ka Eesti parima puitehitise auhinna.
2011/12. õppeaasta sügisel õppis koolis 340 õpilast. Kooli direktor on Anne Nõgu.
Anton Nõmmik

Anton Nõmmik (2. detsember (vkj 20. november) 1882 Kurista vald, Viljandimaa – 20. oktoober 1957 Uppsala) oli eesti mullateadlane, agrokeemik.
Elulugu.
Anton Nõmmik oli talupidaja poeg, Hans Nõmmiku isa.
1903–1909 omandas Nõmmik Peterburis vabrikutöölisena õhtukursustel keskhariduse ning pedagoogi kutse, töötas aastast 1906 ka kooliõpetajana. 1910–1916 õppis Peterburi Ülikooli põllumajanduse osakonnas, töötades 1914–1915 ühtlasi ülikoolis keemikuna ning 1914 Tuula kubermangus Šatilovi põllumajanduslikus katsejaamas, kus tegi oma esimese uurimistöö "Maaharimisviiside mõjust nitraatide tekkimisele põllumullas". Pärast Peterburi Ülikooli lõpetamist jäeti stipendiaadina agronoomia õppetooli juurde valmistuma professorikutseks. Sai sellena tegutseda lühikest aega, siirdudes 1917 mullauurimise laborisse.
Nõmmik osales 1915 ja 1917 Orenburgi kubermangu mullastiku uurimise ekspeditsioonis, seejärel ka Jamburgis. 1918 naasis Eestisse, kus asus organiseerima Põhja-Eesti põllutöökeskkooli Jänedal, oli 1918–1920 selle juhataja. Juhtis ka Maakorralduse Peavalitsuse planeerimise peakomiteed. 1920 täiendas end TÜ stipendiaadina Halle Ülikoolis. 1920–1944 TÜ mullateaduse ja agrokeemia kabineti juhataja, 1924–1944 samanimelise enda rajatud õppetooli professor, 1921–1925 ka põllumajandusteaduskonna dekaan. 1925–1926 viibis International Education Boardi stipendiaadina USA-s Rutgersi Ülikoolis, kus omandas magistrikraadi. Rajas Raadile mullateaduse agrokultuurkeemia katsejaama, mida juhatas 1921–1944. Oli aastast 1938 Loodusvarade Instituudi liige, osales Eesti Agronoomide Seltsi tegevuses. 1944 põgenes Rootsi, kus töötas aastani 1957 Ultuna Põllumajandusülikooli keemiainstituudis keemikuna.
Teadustöö.
Anton Nõmmik uuris 1919–1923 Põllutööministeeriumi tellimusel muldasid ja koostas 1924–1925 esimese Eesti mullastikukaardi, korraldas väetuskatseid ning määras põllukultuuride väetisnormid. Uuris taimede poolt toitainete omastamise dünaamikat, analüüsis laudasõnniku- ja virtsaliikide keemilist koostist, mulla orgaanilise aine lagunemise kiirust ning paljude jõgede vees lahustunud taimetoitainete hulka. Võttis osa põllumajandusterminoloogia koostamisest. Oli 1921–1935 ajakirja Agronoomia toimetajaid. Eesti Agronoomide Seltsi Rootsis asutajaid ning 1945–1949 selle esimene esimees.
Hans Nõmmik

Hans Nõmmik (15. märts 1922 Tartu – 27. juuni 1995 Uppsala) oli eesti põllumajandus- ja mullateadlane.
Elulugu.
Hans Nõmmik oli Anton Nõmmiku poeg.
Nõmmik õppis Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumis, küpsustunnistuse sai 1941 eksternina Tallinnas riiklikus komisjonis. Õppis aastatel 1942–1943 Tartu Riikliku Ülikooli põllumajandusteaduskonnas. 1943 siirdus Rootsi, lõpetas 1947 Kuningliku Põllumajandusülikooli Uppsalas agronoomina, põllumajandusdoktor (1953, Uppsala Põllumajandusülikool), väitekiri "Fluorine in Swedish agricultural products, soil and drinking water" (Acta Polytechnica 127 (1953), 3/7). 1956 täiendas end Kelloggi Fondi stipendiaadina California Ülikoolis USA-s.
Nõmmik oli 1948–50 Rootsi Riikliku Tervishoiu Instituudi toidukeemia osakonna ja 1950–1957 Kuningliku Põllumajandusülikooli Taimekasvatuse Uurimiskeskuse väetiste ja taimede toitumise osakonna teadur, 1957–1962 Uppsala Põllumajandusülikooli agrokeemia dotsent, 1963–1968 Metsandusülikooli metsamullateaduse dotsent, 1968–1978 dotsent. Nende kahe ülikooli liitumisel oli 1979–1988 taas Põllumajandusülikooli metsakeemia professor, 1988. aastast emeriitprofessor.
Teadustöö.
Hans Nõmmiku uuris põllu- ja metsamuldi, fluorisisaldust mullas, põllumajandussaadustes, joogivees, mulla lämmastikusisaldust, metsamuldade väetamist jm. Loonud lämmastiku isotoobi (N15) kasutamise metoodika. Oli 1970–1971 ja 1988 Indias Rahvusvahelise Aatomienergia Agentuuri (IAEA) ekspert taimede toitumise alal, 1988 Malaisias ja Hiina TA-s, 1990 külalisteadlane Kanadas Alberta Ülikoolis. Andis 1990. aastail konsultatsioone ka Eesti metsateadlastele. 1990–94 Eesti Agronoomide Seltsi Rootsis abiesimees, Rahvusvahelise Mullateaduse Ühingu (Int. Soil Sci. Soc.) ning Eesti Teadusliku Seltsi Rootsis liige, tegutses Eesti Komitees Rootsis, Eesti Rahvusfondis, Eesti Rahvusnõukogus. Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi auliige (1995). Bergsteni preemia (1989). Umbes 100 teaduspublikatsiooni.
Riho Nõmmik

Riho Nõmmik (sündinud 26. veebruaril 1936 Tallinnas) on eesti füüsik.
Elulugu.
Riho Nõmmik on Salme Nõmmiku poeg.
1954. aastal lõpetas Nõmmik Tartu 1. Keskkooli, 1960 Moskva Ülikooli füüsikateaduskonna ja 1963 samas aspirantuuri, füüsika-matemaatikakandidaat (1968, Moskva Ülikool), väitekiri "Изучение электронно-фотонной и ядерно-активной компонент в центральных областях широких атмосферных ливней", füüsika-matemaatikadoktor (1998, Moskva Ülikool), "Модели потоков частиц космических лучей (разработка и применение)".
Nõmmik oli 1964–68 Eesti NSV TA Füüsika ja Astronoomia Instituudi nooremteadur, 1969–97 Moskva Ülikooli tuumafüüsika instituudi vanemteadur, 1998– juhtivteadur.
Aastast 2018 elab ta Eestis.
Teadustöö.
Riho Nõmmiku uurimisvaldkonnad on kosmiliste kiirte füüsika, tuumafüüsika, geofüüsika, kosmose radiatsiooniväljad, kosmoselendude radiatsiooniohutus, kiirguse mõju mikroelektroonikale, rakenduslik vaakumspektroskoopia, loodus- ja ühiskonnanähtuste modelleerimine. Töötanud Baikonuri (Bajkongõr) ja Kapustin Jari kosmodroomil ning Aragatsi mäel (Armeenia) asuvas kosmiliste kiirte uurimise jaamas.
Osalenud "Interkosmose" programmides ja teinud eksperimente rohkem kui 40 sputnikul ja kosmoselaeval, sh seni suurima (180 kg) kosmoses kasutatud ("Interkosmos 6", 1978) tuumaemulsioonikambri loomises (saanud autoritunnistuse), mille abil tegi eksperimentaalselt kindlaks (1981) Maa-lähedases kosmoseruumis siiani kõrgeima energiaga (üle 1012 eV) elektronide olemasolu. Sedastanud esimesena Galaktika kosmiliste kiirte koosseisus (1981) mittetäielikult ioniseeritud raskete aatomite olemasolu. Loonud meetodi (1990, rakendanud seda samal aastal) anomaalse kosmilise kiirguse hulka kuuluva hapniku ioonide laengu määramiseks kahe anduri abil, mis on paigutatud ühel ajal eri orbiitidel liikuvatele satelliitidele, loonud ka galaktiliste kosmiliste kiirte dünaamika arvutamise mudeli (kinnitati aastast 2003 rahvusvaheliseks standardiks, on esimene maailmaruumi füüsikalisi omadusi käsitlev standard). Teinud kindlaks Päikese kosmilisi kiiri iseloomustavaid seaduspärasusi (1993–2004), mille alusel loonud vastava arvutusmudeli (kinnitatud Venemaa standardina). Koos Salme Nõmmikuga uurinud (inim)asustuse ruumilisi seaduspärasusi ja koostanud migratsiooniprotsesside matemaatilise mudeli. Konstrueerinud teadusaparatuuri.
Moskva Eesti Seltsi asutajaid ja juhatuse liige (esimees 1996–2003), Moskva Rahvusseltside Nõukogu liige (1989–91). Venemaa Kosmoseföderatsiooni veteran (2004), Moskva Ülikooli teeneline teadlane (2004). Mongoolia TA teenetemedal (1981), NSVL (Venemaa) Kosmoseföderatsiooni Juri Gagarini nimeline medal (1991, 2001), Valgetähe IV klassi teenetemärk (2006). Üle 190 teaduspublikatsiooni, 2 autoritunnistust; publitsistikat Eesti ja Venemaa ajakirjanduses.
Tallinna Kunstikool

Tallinna Kunstikool on kunstikallakuga munitsipaalhuvikool Tallinnas.
Tallinna Kunstikool asutati 1975. aastal.
Koolis töötab 17 õpetajat. Direktor on Märt Sults (kuni 2019. aastani Toomas-Vahur Lihtmaa).
Kool asub aadressil Kevade 4.
Koolis õpetatakse õppeaineid: joonistamine, maalimine, kompositsioon, vormiõpetus, kunstiajalugu, graafika, keraamika, disaini alused, kirjakunst, fotograafia.
Põhiõppes on 5.–12. klassi õpilased ja 1.–4. klassi rühmad.
Salme Nõmmik

Salme Nõmmik (1934. aastani Salme Mangelson; 3. märts 1910 Vana-Põltsamaa vald, Viljandimaa – 21. september 1988 Tartu) oli eesti majandusgeograaf.
Elulugu.
Salme Nõmmik oli kooliõpetaja tütar, Riho Nõmmiku ema.
1929. aastal lõpetas Nõmmik Põltsamaa Ühisgümnaasiumi ja 1933 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna majandusteaduse osakonna; 1953–1954 oli Leningradi Ülikooli aspirant, geograafiakandidaat (1956, samas), väitekiri "Юго-Восток Эстонской ССР", geograafiadoktor (1970, Moskva Ülikool); väitekiri "Сущность, задачи и метод дробного экономического районирования (на примере Эстонской ССР)".
Nõmmik oli aastatel 1946–1956 Tartu Riikliku Ülikooli geograafia kateedri assistent ja vanemõpetaja, 1956–1972 dotsent, 1968–1976 majandusgeograafia kateedri juhataja, 1971–1987 professor, 1987–1988 konsultantprofessor. Ta õpetas majandusgeograafia üldkursusi ning tööstuse geograafiat ja majanduse rajoneerimist.
Teadustöö.
Salme Nõmmiku uurimisvaldkonnad olid sotsiaalmajanduslik-geograafiline teooria, sealhulgas ühiskondliku taastootmise ruumilise korralduse seaduspärasused, sotsiaalmajanduslikud kompleksid ja asustussüsteemid ning sotsiaalmajanduslike-geograafiliste põhimõistete süsteemi täiustamine. Ta oli üks Tartu linnalabori rajamise algatajaid (1968) ja Eesti Geograafia Seltsi asutajaid (1955). NSV Liidu Geograafiaseltsi auliige (1985). 120 teaduspublikatsiooni, üle 70 aimeartikli.
Ergo Nõmmiste

Ergo Nõmmiste (27. juuni 1956 Kiviõli – 11. aprill 2019) oli eesti füüsik, Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 2012).
Elulugu.
1974. aastal lõpetas Nõmmiste Nõo Keskkooli, 1979 Tartu Riikliku Ülikooli füüsika osakonna. 1991 kaitses ta Tartu Ülikoolis kandidaadikraadi füüsikas väitekirjaga "Рентгеноэлектронная эмиссия щелочногалоидных кристаллов при облучении фотонами с энергией 70–140 эВ" ("Leelishalogeniidide röntgenelektronemissioon kiiritamisel footonitega energiaga 70-140 e", juhendaja Mart Elango).
Pärast ülikooli lõpetamist asus Ergo Nõmmiste tööle Eesti Teaduste Akadeemia Füüsika Instituuti, kus oli aastatel 1979–1982 röntgenspektroskoopia labori insener, 1982–1986 nooremteadur, 1986–1991 teadur. 1992. aastal suundus ta järeldoktorantuuri Oulu Ülikooli, kus töötas eri ametikohtadel 1998. aastani. Aastatel 1994–1995 oli ta Soome kiirekanali teadlane MAX-labis ning 1995. aastal valiti Oulu Ülikooli dotsendiks. Pärast tagasipöördumist Eestisse (1998) töötas ta Tartu Ülikooli Füüsika Instituudis algul PHARE eksperdina, siis teadusala asedirektorina (1999–2003), direktori kohusetäitja ja direktorina (2004–2009). 2009. aasta sügisel valiti ta Tartu ülikooli elektronspektroskoopia professoriks.
2004. aastast oli ta SA Tartu Teaduspark nõukogu liige.
Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks valiti ta 2012. aastal täppisteaduste alal. Ta kuulus akadeemias astronoomia ja füüsika osakonda, oli aastatel 2014–2019 akadeemia asepresident.
Teadustöö.
Ergo Nõmmiste teadustöö põhisuunad olid aatomi- ja molekulaarfüüsika, kus eksperimendid tehti gaasfaas-metoodikatega erinevatel MAX-labi kiirekanalitel. Tartu Ülikooli Füüsika Instituudis töötas ta pinnafüüsika suunal, eriti selle praktiliste rakendustega, nagu näiteks metallipindade biofunktsionaliseerimine. Hiljem lisandusid eksperimendiarendus elektrokeemiliste reaktsioonide "in situ" tingimustes jälgimiseks ja ioonvedelike uuringud kasutades elektron- ja ioonspektroskoopiat ning nende samaaegsuse metoodikat.
Märkimisväärne oli ka akadeemik Nõmmiste pedagoogiline tegevus. Tema loengud erinevatest eksperimenditehnikatest, suureskaalalistest teaduskeskustest, aatomi- ja molekulaarfüüsikast olid lisaks Tartu Ülikoolile oodatud ka Oulu ülikoolis, Tampere Tehnoloogiaülikoolis, Turu Ülikoolis ja MAX-labis. Tema käe all ja otsesel juhendamisel on töötanud doktorandid nii Eestist, Soomest, Rootsist, Norrast, Inglismaalt, USAst kui ka mujalt.
Publikatsioonid.
Ta on avaldanud üle 240 teaduspublikatsiooni, sh
Liikmesus.
Ergo Nõmmiste oli Eesti esindaja paljudes rahvusvahelistes teadusorganisatsioonides. Eesti-siseselt kuulus ta riigi teaduspreemiate komisjoni, kosmosetehnoloogia ekspertgruppi, füüsikumi ehitamise juhtkomiteesse jne. Ta oli 1989 Eesti Füüsika Seltsi asutajaliige (1989) ja Soome Füüsika Seltsi liige (1993).
Isiklikku.
Ergo Nõmmiste oli keemiku poeg.
Kirjandus.
Margus Maidla. Akadeemik Ergo Nõmmiste ja tema kiirgused. – Teaduste Akadeemia – Eesti kollektiivne aju. Tallinn, 2014, lk 667-674.
Ilme Nõmmisto

Ilme Nõmmisto (aastani 1961 Ilme Lepik; 19. veebruar 1938 Tallinn – 18. aprill 2013) oli eesti loomakasvatusteadlane.
Elulugu.
Ilme Nõmmisto oli kooliõpetaja tütar.
1955. aastal lõpetas Nõmmisto Tartu 3. Keskkooli, 1960 Eesti Põllumajanduse Akadeemia zootehnikateaduskonna; 1966–69 EPA aspirant, põllumajanduskandidaat (1970, EPA), väitekiri "Kanamunade keemilisest koostisest ja teistest omadustest Eesti NSV tingimustes".
Nõmmisto oli 1961–66 EPA põllumajandusloomade aretuse kateedri vanemlaborant, 1969–70 ja 1979–82 assistent, 1970–79 vanemteadur, 1982–87 vanemõpetaja, 1987–94 dotsent, 1994–2004 EPMÜ loomakasvatusinstituudi aretusosakonna dotsent. Õpetanud põllumajandusloomade aretust, veisekasvatust, mesindust ja zooloogiat; koostanud õppevahendeid.
Teadustöö.
Ilme Nõmmisto on uurinud kanamunade kvaliteeti, hanekasvatust, veisekasvatust ja mesindust. Tartu Aianduse ja Mesinduse Seltsi esimees (1999–). Üle 110 teaduspublikatsiooni, sh õpikud.
Feliks Nõmmsalu

Feliks Nõmmsalu (aastani 1936 Feliks Simson; 14. september 1926 Torma vald, Tartumaa – 5. detsember 1995 Tallinn) oli eesti metsateadlane ja metsandustegelane.
Elulugu.
Feliks Nõmmsalu oli talupidaja poeg.
1945. aastal lõpetas Nõmmsalu Tartu 5. Keskkooli, 1949 Tartu Riikliku Ülikooli metsandusteaduskonna metsamajanduse inseneri erialal, 1963–1974 Eesti Põllumajanduse Akadeemia kaugõppeaspirant, põllumajanduskandidaat (1981, Moskva).
Nõmmsalu oli 1949–1950 Elva ja Läänemaa metsamajandite insener, 1950–1953 Läänemaa ja 1953–1955 Rakvere metsamajandi vanemmetsaülem, 1955–1962 Rakvere Metsamajandi direktor; 1962–1966 Eesti NSV MN Metsamajanduse ja Looduskaitse Peavalitsuse juhataja asetäitja, 1966–1988 metsamajanduse ja looduskaitse ministri I asetäitja, 1988–1991 Eesti NSV Riikliku Looduskaitse ja Metsamajanduse Komitee esimehe I asetäitja, 1991–1995 ajakirjade Eesti Mets ning Mina ja Puu peatoimetaja.
Teadustöö.
Feliks Nõmmsalu uuris hooldusraie, eriti põimendusraie mõju puude kasvutingimuste paranemisele, sedastas selle efektiivsust noorendikes ja keskealistes puistutes, andis konkreetseid soovitusi hooldusraieks eri metsatüüpide puhul (segapuistud, männikud, kuusikud, kaasikud jne). Suunas ligi 25 aastat Eesti looduskaitse- ja jahimajandustegevust ning osales metsamajandus- ja looduskaitsealase teadustöö koordineerimises. NSV Liidu Looduskaitse Nõukogu ja Jahindusnõukogu liige, Akadeemilise Metsaseltsi, Eesti Looduskaitse Seltsi jmt seltside liige, Eesti Jahimeeste Seltsi esimees (1967–1987).
Heli Nõmmsalu

Heli Nõmmsalu (sündinud 21. oktoobril 1957 Loksal) on eesti põllumajandusteadlane.
Elulugu.
1976. aastal lõpetas Nõmmsalu Loksa Keskkooli, 1981 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia osakonna, 1984–1987 Eesti Maaviljeluse Instituudi aspirant, Ph.D. (taimekasvatus, 1993, EPMÜ), väitekiri "Ida-kitseherne sordi 'Gale' biokeemiline koostis sõltuvalt arengufaasist ja ädala niitmise ajast" (Saku, 1993).
Nõmmsalu oli 1987–1988 Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudi maaviljeluse osakonna nooremteadur, 1988–1994 uute söödakultuuride grupi teadur, 1994–1998 EMVI rohumaaviljeluse ja mikrobioloogia osakonna teadur, 1998–2004 Taimetoodangu Inspektsiooni taimekaitse osakonna peaspetsialist, 2004. aastast osakonna juhataja.
Teadustöö.
Heli Nõmmsalu uurimisvaldkonnad on söödakultuurid, nende keemiline koostis ja söödaväärtus. Esinenud ettekannetega konverentsidel kodu- ja välismaal. 15 teaduspublikatsiooni.
Eesti Konservatiivne Rahvaerakond (1990)

Eesti Konservatiivne Rahvaerakond (lühend EKRE) oli Eesti erakond aastatel 1990–1992. EKRE-sse ühinesid need muinsuskaitseliikumise ja kodanike komiteede toetajad, kellele olid vastuvõetamatud Eesti Kristlik-Demokraatliku Liidu kirikumeelsus ning kes olid seisukohal, et kristliku demokraatia ülekandmine Eestisse ei ole viljakas. Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna asutajate hulka kuulusid Kalle Eller, Peeter Ilus, Kaido Kama ja Enn Tarto. 
Ajalugu.
Eesti Konservatiivne Rahvaerakond asutati 6. jaanuaril 1990 Tallinnas kohvikus "Ergo". Võeti vastu erakonna programm ja valiti 5-liikmeline teatetoimkond, mille esimeheks sai Kalle Eller. Ülejäänud teatetoimkonna liikmeteks olid Tõnu Remma, Ilmar Palias, Peeter Ello ja Andres Heinapuu. Erakonna esimeheks sai Enn Tarto ning erakonnas oli 1990. aasta keskpaigaks umbes 50 liiget. Teiseks juhtivaks figuuriks parteis oli Kaido Kama, kes oli partei juhatuses erakonna loomisest selle lõpuni. EKRE-st valiti kaks liiget Eesti Komiteesse (kellest üks oli Kaido Kama, kes oli komitee aseesimees) ja partei oli tegev Eesti Kongressi asutamisel.
Sügisel 1991 moodustas 1992. aasta Riigikogu valimiste jaoks Eesti Konservatiivne Rahvaerakond Valimisliidu Isamaa koos kolme teise parempoolse erakonnaga, milleks olid Eesti Kristlik-Demokraatlik Erakond, EKDL ja Vabariiklaste Koonderakond. 21. novembril 1992 ühinesid Eesti Kristlik-Demokraatlik Erakond, Eesti Konservatiivne Rahvaerakond, Eesti Kristlik-Demokraatlik Liit ja Vabariiklaste Koonderakond, moodustades Rahvusliku Koonderakonna Isamaa.
Kirjulehine kopsurohi

Kirjulehine kopsurohi ("Pulmonaria saccharata") on kareleheliste sugukonda kopsurohu perekonda kuuluv rohttaimeliik. 
Kirjulehine kopsurohi on 25–30 cm kõrgune, karvaste, valgetäpiliste, ellipsikujuliste lehtedega rohttaim. Õied õitsemise alguses roosad, hiljem muutuvad sinisteks.
Kasvatatakse Eestis aedades kultuurtaimena.
Põlevkivi Teadusliku Uurimise Instituut

Põlevkivi Teadusliku Uurimise Instituut (lühemalt "Põlevkivi Instituut" või "Põlevkivi TUI") on Kohtla-Järvel tegutsenud uurimisasutus, mille töö põhisuunad olid seotud põlevkivi töötlemise ja põlevkivisaaduste kasutamisega. 
Uurimissuundi: põlevkivi omadused ja töötlemise tehnoloogia, põlevkiviõli, -fenoolide ja muude põlevkivisaaduste omadused ja koostis ning kasutamine vedelkütuse, immutusõli, bituumeni, õlikoksi, mastiksi, konserveerimismäärde, korrosiooniinhibiitorite, parkainete, liimvaikude, bioaktiivsete preparaatide jms tootmiseks, nafta pürolüüsi vedelsaaduste töötlemise tehnoloogia (aromaatsete süsivesinike, polümeervaikude, bensoehappe ja silokonservantide tootmiseks) ning majandus- ja keskkonnauuringud.
Joosep Nõu

Joosep Nõu (24. juuli 1906 Muhu-Suure vald, Saaremaa – 13. aprill 1999 Uppsala) oli eesti põllumajandusteadlane ja haridustegelane.
Elulugu.
Joosep Nõu oli talupidaja poeg, Enn Nõu isa.
1926. aastal lõpetas Nõu Läänemaa Ühisgümnaasiumi ja 1931 Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna, 1930–1931 õppis ka Tartu Ülikooli õigusteaduskonna majandusosakonnas, "mag. agr." (1934, TÜ), väitekiri "Talundite suuruse mõju tasuvusse Eestis võrdlevalt Taani, Rootsi ja Soome tasuvuse andmetega" (Konjunktuur (1935) 7), "dr. agr." (1967, Uppsala Põllumajandusülikool), väitekiri "Studies in the development of agricultural economies in Europe" (Uppsala, 1967, avaldatud ka jaapani keeles).
Õppimise ajal töötas Nõu ühtlasi 1929 Raadi katsejaamas ning 1930–1931 Tartu Ülikooli kultuurtehnika ja geodeesia kabineti assistendina. 1932–1933 omandas Tartu Ülikooli didaktilis-metoodilises seminaris põllumajanduslike ainete õpetaja kutse. Oli 1932–1933 Vahi Põllutöö- ja Aiandus-mesinduskooli ja 1933–1937 Kuremaa Karjakontrollassistentide Kooli õpetaja, 1937–1938 Polli Põllutöö- ja Aianduskooli juhataja, 1938–1940 Haridusministeeriumi põllutöökoolide peainspektor, 1941–1944 Haridusdirektooriumi põllumajandusliku kutsehariduse osakonna juhataja. Läks 1944 Rootsi, kus töötas aastani 1973 Uppsala Kuninglikus Põllumajandusülikoolis, esialgu assistendina, pärast doktoriväitekirja kaitsmist oli põllumajandusökonoomika dotsent.
Teadustöö.
Joosep Nõu uurimisvaldkonnad olid põllumajandusökonoomika, Eesti põllumajandusliku kinnisvara pärimisõigus, põllumajandushariduse probleemid. Tutvus 1936 Soomes seal tehtava põllumajandusökonoomika-alase teadustööga. Osales APS-i toimkondades ja raamatukogu töös. Rootsis jätkas uurimistööd põllumajandusökonoomika ja selle ajaloo küsimustes. Tegi uurimisreise Hollandisse, Saksamaale, Šveitsi, Austriasse, Norrasse, Taani, Inglismaale ja Soome. 1967 ilmunud doktoriväitekiri sai kiiresti rahvusvaheliselt tuntuks.
Nõu oli paljude Põhjamaade ja rahvusvaheliste põllumajandusteaduse organisatsioonide liige, Uppsala Eesti Seltsi abiesimees (1944–1946), aastast 1946 Eesti Agronoomide Seltsi Rootsis, Vabade Eestlaste Põllumajandusliidu, Eesti Rahvusfondi, Eesti Komitee, ETS Rootsis liige. ÜS Raimla koguteose "Omariikluse taustal" (Uppsala, 1955) toim. Avaldas Rootsis üle 500 teaduspublikatsiooni ja aimeartikli, sealhulgas umbes 100 teaduspublikatsiooni põllumajandusökonoomika alalt ning rohkesti ülevaateid Eesti põllumajandusteadlastest. Suur osa tema uurimustest on säilinud käsikirjades.
Eduard Kriisa

Eduard Kriisa (8. oktoober 1902 Kokemäe, Haanja vald, Võrumaa – 23. november 1968 Tallinn) oli eesti orelimeister.
Ta sündis Kokemäe külas Miku talus orelimeister Tannil Kriisa neljast pojast vanimana. Ta õppis Tartu Kõrgemas Muusikakoolis viiulit, orelit ja kompositsiooni ning sai organisti kutse.
Pärast Teist maailmasõda oli Eduard Eesti orelite peamine remontija ja korrastaja. Ta on ehitanud kaks uut orelit.
Tannil Kriisa asutatud oreliehitusettevõtte vedamist jätkab kolmanda põlvkonna orelimeister, Eduardi poeg Hardo Kriisa.
Huno Rätsep

Huno Rätsep (sündinud 28. detsembril 1927 Tartus) on eesti keeleteadlane ja Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 1981).
Elu- ja töökäik.
1946. aastal lõpetas ta Tartu 1. Keskkooli ja astus Tartu Riiklikku Ülikooli õppima soome-ugri keeli. Ülikooli lõpetas 1951. aastal, millele järgnesid aspirantuuriaastad ja kandidaadiväitekirja "Infiniitsed vormid soome-ugri keeltes" kaitsmine 1954. aastal. 1974. aastal kaitses Huno Rätsep doktoriväitekirja, mille laiendatud variant ilmus 1978. aastal monograafiana "Eesti keele lihtlausete tüübid". 1980. aastal hinnati see töö riikliku preemia vääriliseks. Professorikutse sai 1977. aastal. 
Huno Rätsepa õppejõutöö Tartu Riikliku Ülikooli eesti keele kateedris algas 1954 ja kestis üle 40 aasta, millest ligi 20 kateedri juhatajana ning aastatel 1992–1993 korralise professorina. Professorikutse sai Huno Rätsep 1977. aastal. Alates 1994. aastast on Huno Rätsep Tartu Ülikooli emeriitprofessor.
Oma õpetamisaastatel oli Huno Rätsep ennekõike keeleajaloolane ja sõnavarauurija. Tema mahukas loengute komplektis oli esikohal eesti keele ajaloo põhikursus, mille juurde kuulus erikursus eesti keele sõnavara päritolust ning liivi keele erikursus. 1960. aastatel tõid tema loengud ja seminarid strukturaallingvistika ja teiste uute keeleteaduslike suundade teemal kaasa põhimõttelise pöörde eesti keeleteadusliku mõtte arengus. Huno Rätsepa eestvõttel loodud generatiivse grammatika teooriale tuginevast uurijaterühmast on tulnud terve plejaad lingviste – tema õpilasi. Sellest arenguliinist on välja kasvanud ka Tartu ülikooli arvutilingvistika uurimisrühm ja keeletehnoloogia töörühm. Ta on juhendanud kümmekond väitekirja ning pidanud loenguid eesti keele ajaloost ja süntaksist ka Soome ja Rootsi ülikoolides.
1981. aastal valiti Huno Rätsep Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks eesti keele alal, ta kuulub akadeemias humanitaar- ja sotsiaalteaduste osakonda.
Uurijana on Huno Rätsep tegelnud nii keeleajaloo kui ka tänapäeva keele uurimisega, kirjutanud põhjapanevalt eesti keele süntaksist ja sõnavarast, eesti keele uurimise ajaloost, sõnade etümoloogiast jpm. Tema sulest on ilmunud üle 120 teadusartikli, kaks monograafiat ja kaks eesti keele ajaloolise morfoloogia kõrgkooliõpikut. 1980. aastail juhtis Huno Rätsep kogu eesti keeleelu Emakeele Seltsi esimehena ja vabariikliku õigekeelsuskomisjoni esimehena. Ta kuulub rahvusvahelise ajakirja Linguistica Uralica toimetuskolleegiumi ja Eesti Soome-Ugri Komiteesse ning on Emakeele Seltsi ja Helsingis toimiva Soome-Ugri Seltsi (Société Finno-Ougrienne) auliige. 
1998. aastal pälvis Huno Rätsep eesti keeleinimeste kõige mainekama autasu – F. J. Wiedemanni keeleauhinna.
Tannil Kriisa

Tannil Kriisa (21. november 1866 Kokemäe – 24. veebruar 1940) oli eesti orelimeister, üks vendadest Kriisadest, firma "Orelimeistrid vennad Kriisad" asutajaid.
Ta sündis Haanja vallas Kokemäe külas Miku talus Peeter Kriisa kolmest pojast noorimana ning õppis Koke vallakoolis. Oreliehitusega hakkas ta katsetama juba varases nooruses: esimene orelivile valmis 12-aastaselt. Esimene täielikult tema ehitatud orel oli koduorel-positiiv väikesele Pressi algkoolile.
Tannili eestvõttel loodi koos vendade Jakobi ja Juhaniga firma "Orelimeistrid vennad Kriisad". 1886. aastal valmis esimene kirikuorel Misso kogudusele.
Tannil ja Alvine Kriisal sündis Kokemäel neli poega: Eduard, Aksel, Rudolf ja Harry.
Kolme venna ühistööna valmisid kirikuorelid kuni 1930. aastate alguseni. Pärast seda jäi põhikoormus Tannili ning ta nelja poja kanda.
Tannil Kriisa on maetud Rõuge vanale kalmistule. Tema haud on kultuurimälestis.