Wailly-Beaucamp

Wailly-Beaucamp on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Wailly-Beaucamp asub 6 km Montreuil-sur-Merist lõunas, 15 km Berckist idas ja 20 km Le Touquet-Paris-Plage'ist, Canche'i ja Authie orgude vahelisel platool. Linna läbib Boulogne-sur-Meri Pariisiga ühendav endine tee N1 ja seda teenindab "Autoroute A16" liiklussõlm 25. Läheduses olevad linnad ja külad on Boisjean, Lépine, Verton, Airon-Saint-Vaast, Campigneulles-les-Grandes, Campigneulles-les-Petites ja Écuires. Kohaliku geoloogia olemus sobib liiva ja kruusa kaevandamiseks.
Nime kujunemise lugu.
Nime Wailly päritolu pole kindlalt teada. 19. sajandil uuriti Prantsusmaa kohanimesid intensiivselt. "Wailly" ei pääsenud uurimisest. Siin on mõned hüpoteesid:
"Walliacum" on "Galliacum", mis on põhjustatud "W" muutumisest "G-ks". "Gallus" -&gt; "Gaullois", "Wailly" on Picardie ja seega ka Prantsusmaa piiriküla.
Nime "Wailly" muutuv kirjapilt:
Ajalugu.
Keskaeg.
Waillyt ei ole mainitud enne 1143. aastat. Keegi Wailly isand Wermon kirjutas 1144. aastal kaardi allosas alla tunnistajana. See oli küla esmamainimine nimega Wailly Montreuili lähedal.
18. sajand.
8. mai 1783 : Adrien du Busi surm, kes müüs Cossette'i mõisahoone.
19. ja 20. sajand.
Prantsuse revolutsiooni ajal jäi küla vägivallast puutumata, hoolimata sellest, et ühel Montreuili väljakul oli tapalava. Cossette'i perekond ei lahkunud lossist, kuid köster Waro pidas revolutsioonilisi jutlusi. Uute departemangude loomisega ei kuulunud Wailly enam Wabani kantonisse, vaid kolis Montreuili kantonisse. 19. sajandi jooksul ei toimunud Waillys ühtegi suure tähtsusega sündmust. 1871. aastal nägi Wailly mõne Preisi sõduri külastust. Viis aastat hiljem raputas linna tromb ja 1881. aastal saabus kuumaõhupall. Aastatel 1891–1955 läbis linna Berck – Aire-sur-la-Lysi raudteeliin. See rong, nimega "Le Tortillard", "ch'tacot" või "Ch'tiot' rong", peatus Waillys kaks korda päevas. Raudteest pole tänapäeval midagi järele jäänud, välja arvatud jaamahoone (praegu eramaja) ja jalakäijate jalgtee, mis ühendab Lombardi jalgteed teega N1. Kuna tekkisid eksikombel Wailly-les-Arrasi saadetud postiprobleemid, otsustati linn 1901. aastal ümber ristida. Sellest ajast peale on Beaucampi asundus oma nime kandnud Wailly kõrval ja nii sündis Wailly-Beaucamp.
Tütarlastekool ehitati 1908. aastal tee N1 äärde. Suure sõja ajal maksis linn oma 27 elaniku eluga. Nagu peaaegu kõikjal mujal Prantsusmaal, püstitati ka 1921. aastal kiriku veranda poole sõjamälestusmärk.
Kohad ja mälestusmärgid.
Püha Peetruse kirik.
Ehitati 16. sajandil (1571. aasta paiku) pärast sõda hispaanlaste vastu. Teame, et see oli siis pühendatud pühale Jürile. Tõenäoliselt oli kirikul teine lööv, põhja pool, külgkabeliga ühel joonel. 1770. aastal varises torn tormi ajal kokku, kuid aasta hiljem ehitati see uuesti üles. Alumine põhjakülg on ilmselt tellistest. 19. sajandil oli kirik väga halvas seisus. Cossette'i vikontess tegi kõigepealt ettepaneku kirik lammutada ja uuesti üles ehitada, pakkudes 10 000 franki ja maad. Pärast volikogu keeldumist sai preester Dubois arhitekt Clovis Normandilt kalkulatsiooni ja 1883. aasta kevadel alustati tööd vikontessi rahalise abiga. Praegune kirik on nende taastamiste tulemus. Algsest 16. sajandi kirikust pole enam midagi alles, välja arvatud koor, kolmest võlvist kuni võidukaareni ulatuv lööv ja külgkabel. Seetõttu ehitati 19. sajandil suur pikilööv ümber ja põhjalööv lammutati. Kabelilöövi eraldavad kaks liivakivist kaheksanurksele alusele toetuvat võlvkaart. Mööbel vahetati välja, see oli uusgooti stiilis ning kaunistatud piiblistseenide ja fantaasialoomadega.
Eluhoonete arhitektuur.
Linna oli juba eelmistel sajanditel ehitatud suurejoonelisi maju ja tänu paljudele Picardie taludele säilitab see endiselt oma maaelu.
Sündmused.
Euroopa looduse ja jahinduse kohtumine (2005. aastal 7000 külastajat, 2007. aastal 10 000 külastajat).
Imed ja legendid.
Ebausk ütleb, et Puit-Bérault' metsades viisid nõiad läbi oma saatanlikke riitusi kuni revolutsioonini, mis tundub mõnevõrra liialdatud. Nad hoidsid Waillys tohutuid altarikujulisi liivakiviplokke, mida kutsuti nõidade kaljudeks ja millel väidetavalt lõikasid Naudoid nende ohvrite kõri läbi. Need kivid asuvad erinevates kohtades: viis Wailly sissepääsul Aironi suunas; tohutu üks metsade alguses ja kolm või neli Boidini veinipoe vastas, kirikuga ristmikul. Tänaseks on need kivid kõik kadunud.
"Märter püha Adrien, kelle säilmeid säilitati Haynaut's Grammonti linnas, oli Waillys erilise kummardamise objekt. Bollandistid räägivad järgmist: "3. oktoobril 1516 korjas Montreuili lähedal Waillys elanud Jacques du Bois' naine Joan Le Fèvre oma aias köögivilju, kui tema ema, kes oli viimased kolm aastat surnud olnud, ilmus tema ette ja ütles: "Joan, mu tüdruk, ole kindel, ma olen sinu ema. Kas mäletad, et ühe sinu haiguse ajal lubasime koos palverännaku Grammonti teha? Noh, kuna sa ei täitnud seda kohustust, kannatan ma nüüd puhastustules julmalt!" Nägemus kadus ja Joan ei rääkinud sellest kellelegi. Kaheksa päeva hiljem tegi ta köögis tuld, kui ootamatult ilmus jälle ema ja võttis temalt mõistuse: "Õppige seda, et te ei puhka enne, kui lähete austama püha Adrieni säilmeid Grammontis!" Õnnetu naine, oma mõistusest ilma jäänud, rääkis selgel hetkel juhtunust oma mehele. Jacques du Bois ei kõhelnud hetkegi ja viis ta koos suure hulga linnarahvaga Grammonti. Kohe pärast seda, kui ta oli kuulsusrikka märtri säilmeid suudelnud, avas Joan silmad ja hüüdis: "Kiitus ja õnnistus Jumalale ja pühale Adrienile, ma olen terveks saanud!" Järgmisel päeval, 18. oktoobril, püha Leu päeval, jutustas ta sündmusest Wailly kihelkonnakirikus kolmekümne tunnistaja juuresolekul. (Acta sanctorum, 8. september)" Püha Adrieni kummardamine on tänapäeval kadunud."