tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Oļģerts Ābelīte

Oļģerts Ābelīte (26. veebruar 1909 Riia – 29. august 1972 Ikšķile) oli läti graafik.
Eriti tuntud on tema raamatuillustratsioonid, ta on illustreerinud üle 40 raamatu, teiste seas Jānis Ezeriņši, Ilona Leimane, Miguel de Cervantese, Rainise, Šarls de Kostērsi teoseid.
Ābelīte isa töötas maastikumaalijana Riia saksa teatris. 1917. aastal läks ta kooli, kuid langes välja keskkooli eelviimases klassis ning asus tööle reklaamistuudios. Hiljem töötas Riia sadamas ning võttis eratunde kunstnik Uga Skulmelt. 1940. aastal läks ta Ikšķilesse, kus elas kuni surmani.
Tooma Sookatsejaam

Tooma Sookatsejaam on soode ja rohumaade uurimiseks rajatud teadusbaas Jõgevamaal.
Sookatsejaama asutas Balti Sooparanduse Selts, mille esimees oli Kärde mõisa omanik Viktor von Stackelberg. Selts ostis 1910. aastal Tooma talu sookatsejaama jaoks. Lisaks osteti 1914. aastal naabertalu Kubja maad. Aastatel 1910–1938 ehitati sinna kahekorruselisi puitmaju, millest kujunes Tooma küla.
Katsejaama esimene juhataja oli dr. Arved von Vegesack. Seal töötas toona ka botaanik Heinrich Precht.
Alates 1921. aastast juhtis Eestimaa Sooparanduse Seltsi Tooma Sookatsejaama Leo Rinne. 
1938. aastal oli sookatsejaama pindala 310 ha, 1950. aastail kasvas see 1150 hektarini.
Aastail 1923–1939 töötas suviti sookatsejaamas botaanikuna Paul Thomson.
1956. aastal sai asutuse nimeks Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudi Tooma Katsebaas.
Reie nelipealihas

Reie nelipealihas ("musculus quadriceps femoris") on inimese lihaste rühm reie esiküljel põlvest üleval pool. See katab reieluud eest ja külgedelt.
Reie nelipealihase ülesanne on sääre sirutamine.
Paul Thomson (täpsustus)

Paul Thompsoni nimega isikuid on mitu:
Pomoloogia

Pomoloogia on taimesüstemaatikale tuginev aiandusteaduse haru, mis uurib puuviljanduse taimmaterjali – sorte ja pookealuseid ning liike, millest need pärinevad. Liikide ja sortide pärilikest tunnustest sõltuvad nendesse kuuluvate taimede ehitus ja nõuded väliskeskkonnale.
Jobu (lisaleht)

Jobu oli Eesti Ekspressi ühekordne lisa, mis ilmus 13. septembril 2007.
Jobu lipulauseks oli "Jobu — ajakiri meestele, kelle eest otsustavad teised". Ajakirja idee sai alguse Eesti Ekspressi 2007. aastal aprillinaljana avaldatud uudisest ("Kruuda toob turule uue meesteajakirja Jobu"). Ajakirja peatoimetaja oli Barbi Pilvre, see ajakiri tõi talle aasta ajakirjaniku preemia. 
Ajakirja väljaandmist toetas konkursi "Mehed ja võrdõiguslikkus" raames 150 000 krooniga Avatud Eesti Fond.
Vello Klein

Vello Klein (9. detsember 1943, Lelle, praegune Kehtna vald, praegune Rapla maakond) on eesti geoloog, Eesti Geoloogiakeskuse direktor.
Lõpetas Tartu Ülikooli 1970 geoloogia erialal. 1986 sai geoloogia-mineraloogiakandidaadiks.
1994–1998 oli Eesti Geoloogia Seltsi president.
Eesti Looduseuurijate Seltsi geoloogiasektsioon

Eesti Looduseuurijate Seltsi geoloogiasektsioon oli Eesti Looduseuurijate Seltsi (ELUSi) aastail 1931–2024 tegutsenud erialane allüksus, mis ühendas professionaalseid geolooge. 
Sektsiooni viimane esimees oli Oive Tinn.
31. jaanuaril 2024 nimetati geoloogiasektsioon ümber paleontoloogiaühinguks.
Schola Geologica

Schola Geologica on geoloogia sügiskooli regulaarselt ilmuv ettekannete kokkuvõtete ja artiklite kogumik, mida annab välja Eesti Looduseuurijate Seltsi geoloogiasektsioon.
Ilmub alates aastast 2005.
Deluviaalsed veed

Deluviaalsed veed ehk ajutised vooluveed moodustuvad kõrgendike nõlvadel pärast suuremaid vihmasadusid ja lume sulamist. 
Deluviaalsete vete moodustumine oleneb nõlva kaldenurgast ja pinnase iseloomust.
Ajutised vooluveed kannavad kõrgematelt reljeefiosadelt peenemat murendmaterjali madalamatesse reljeefiosadesse, moodustades seal deluviaalseid setteid.
Ajutised vooluveed võivad endale uuristada ka voolusängi, mis pidevalt suurenedes muutub ovraagiks.
James Dwight Dana

James Dwight Dana (12. veebruar 1813 – 14. aprill 1895) oli ameerika geoloog, mineraloog ja zooloog. 
Ta tegi olulisi uuringuid mägede tekke, vulkaanilise aktiivsuse, mandrite päritolu ja struktuuri ning ookeanide kohta.
Tunnustus.
James Dwight Dana valiti 1854. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.
Perdicinae

Perdicinae on kanaliste seltsi faasanlaste sugukonda kuuluv lindude alamsugukond. 
Neid leidub Euroopas, Aasias, Aafrikas ja Lähis-Idas. Tavaliselt on nad paigalinnud kogu aasta vältel, aga iga liigi kohta see ei kehti.
Nad on keskmise suurusega linnud, suuruselt suuremate faasanite ja väiksemate vuttide vahepealsed. 
Nad teevad pesa maapinnale. 
Need omapärase töntsaka kehaga linnud toituvad peamiselt putukatest, lehtedest ja seemnetest.
Süstemaatika.
Sellesse alamsugukonda kuuluvad järgmised perekonnad:
Sülviin

Sülviin on mineraal kloriidide klassist, keemiliselt koostiselt kaaliumkloriid. 
On värvuseta, vahel piimvalge, lisandite tõttu kollakas või pruunikas. Mõrkjassoolase maitsega. Lahustub vees.
F

F (f) on ladina tähestiku täht.
Eesti keeles esineb F ainult võõrsõnades ja võõrnimedes ja tähistab eesti keeles ja paljudes teistes keeltes helitut labiodentaalset frikatiivi. Tähe F võttis eesti keeles kasutusele Carl Robert Jakobson oma 1868. aastal ilmunud geograafiaõpikus.
F sümbolina.
Väiketähena võib f olla:
Kirillitsas vastab F-le Ф, kreeka kirjas fii (Φ).
Sideriit

Sideriit ehk rauapagu on mineraal, keemiliselt koostiselt raud(II)karbonaat.
Sideriidikristalli tahk on kollakasvalge või hallikas, murdepind pruun.
Rosso Fiorentino

Giovanni Battista di Jacopo (8. märts 1494 Firenze – 14. november 1540 Fontainebleau), tuntud ka kui Rosso Fiorentino või Il Rosso, oli Itaalia maalikunstnik. Tema maneristlikud õlimaalid ja freskod on liigitatud Firenze koolkonda kuuluvaks.
Elukäik.
Punaste juuste tõttu punapeaks (itaalia keeles "il rosso"; tähendab ka: punane) kutsutud Giovanni sai esimese koolituse Andrea del Sarto stuudios, kõrvuti oma eakaaslase Pontormoga. 1523. aasta II poolel kolis Rosso Rooma, kus tutvus Michelangelo, Raffaeli ja teiste renessansiaja kunstnike töödega, mis avaldasid mõju ka tema enese maalimisstiilile.
Mahavõtmine.
Rosso meistritööks peetakse üldiselt Volterra pinakoteegis asuvat altarimaali "Mahavõtmine" ehk "Ristilt mahavõtmine" (triptühhon oli algselt mõeldud Volterra katedraali jaoks).
Kezi rajoon

Kezi rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Udmurtias. Piirneb idas Permi kraiga.
Rajoon jaguneb 15 külaasunduseks ("сельское поселение").
2002. aasta rahvaloenduse andmeil olid 68% elanikest udmurdid, 30% venelased ja 1% tatarlased.
Karl Hansson

Karl Hansson, ka Karl Hansen (2. oktoober 1905 Valga – 8. oktoober 1973 Tallinn) oli eesti kommunist ja Nõukogude sõjaväelane.
Karl Hansson osales töölis- ja kommunistlikus liikumises Pärnus ning oli illegaalse poliitilise tegevuse eest kohtulikult karistatud. 
1923. aasta Tallinna linnavolinike valimisel valiti ta Tallinna linnavolinikuks Töörahva Ühise Väerinna nimekirjast ja 1927. aasta Tallinna linnavolinike valimisel Tallinna tööliste kandidaatide nimekirjast.
Vabanes Tallinna keskvanglast 1934. aastal, 1936 läks NSV Liitu. 1937. aastast osales Karl Hansson Kominterni suunamisel Hispaania kodusõjas. Mais 1939 tuli Eestisse tagasi.
Enne 1940. aasta sündmusi töötas Karl Hansson Tallinnas Lasnamäel asunud Lossmann &amp; Co bergmanntorude vabrikus.
1940. aastal pärast juunipöörde teostamist Eestis, määrati Karl Hansson Rahva Omakaitse ülemaks ja siseasjade rahvakomissari asetäitjaks kaadrite alal. 
Pärast Teise maailmasõja käigus Nõukogude-Saksamaa sõja algust määrati Karl Hansson 11. Haapsalu hävituspataljoni komissariks.
Pärast Teist maailmasõda töötas Karl Hansson EK(b)P piirkondliku EK(b)P Järvamaa Komitee sekretärina.
Arko Olesk

Arko Olesk (sündinud 22. jaanuaril 1981) on eesti teadusajakirjanik ja mälumängur.
Haridus.
Ta on lõpetanud 1999. aastal Jõgeva Gümnaasiumi, 2007. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanduse eriala ja 2009. aastal Londonis Imperial College'i magistrikraadiga. Kaitses 2024. aastal Tallinna Ülikoolis doktoritöö "Teadlaste meediastumine: protsess, indikaatorid, mõjud".
Töö ja ühiskondlik tegevus.
Aastatel 2004–2007 oli ta ajalehe Postimees välisuudiste toimetaja ning 2011–2012 teadusajakirjanik. 2007–2011 oli Olesk ajakirja Tarkade Klubi peatoimetaja. 
2012. aastast oli ta Tallinna Ülikooli teadus- ja innovatsioonikommunikatsiooni keskuse juht, 2022. aasta seisuga oli ta Tallinna Ülikooli Balti filmi, meedia ja kunstide instituudi teaduskommunikatsiooni õppejõud.
Alates 11. oktoobrist 2021 on Arko Olesk Eesti presidendi Alar Karise teadusnõunik.
Arko Olesk on koostanud telesaate "Kuldvillak" küsimusi.
Isiklikku.
Ta oli 2012. aastal Tartus peetud Euroopa mälumängumeistrivõistluste peakorraldaja ja üks küsimuste koostajatest.
Olesk on mälumängus võitnud nii Eesti võistkondlikel meistrivõistlustel (2011 ja 2012) kui ka paarismängus (2012–2013; koos Tiit Naaritsaga). Individuaalselt on ta parim tulemus kolmas koht 2010. aastal. Ta tulnud Eesti meistriks sudokute lahendamises (2006 ja 2007).
Moritz Daniel Oppenheim

Moritz Daniel Oppenheim (7. jaanuar 1800 Hanau – 26. veebruar 1882 Frankfurt) oli juudi päritolu saksa maalikunstnik, kelle loomingu põhiosa moodustavad portreed ja ajalooteemalised maalid.
Teda peetakse esimeseks akadeemilise haridusega moodsaks juudi kunstnikuks. Ta maalis üle 700 pildi, millest peaaegu kolmandik on teadmata kadunud. Erinevalt paljudest hilisematest juudi maalikunstnikest keskendusid tema tööd juudi teemadele ning ta oli eriti populaarne juutide hulgas.
Imperial College London

Imperial College (ametliku nimega "Imperial College of Science, Technology and Medicine") on ülikool Suurbritannias Londonis.
Ülikool asutati aastal 1907, mil liideti mitu senist kõrgkooli.
Dosso Dossi

Dosso Dossi (u 1490–1542), tegeliku nimega Giovanni di Niccolò de Luteri, oli Itaalia renessansi maalikunstnik Ferrara koolkonnast.
Pääsukalalased

Pääsukalalased ("Exocoetidae"; eesti keeles on kasutatud ka nimetust "lendkalalased") on sugukond kalu seltsist tuulehaugilised ("Beloniformes").
Pääsukalalased on valdavalt lendkalad.
Perekonnad.
Pääsukalalaste sugukonda kuuluvad järgmised perekonnad:
Tuulehaugilised

Tuulehaugilised ("Beloniformes") on selts kalu klassist kiiruimsed.
Sugukonnad.
Tuulehaugiliste seltsi kuulub viis sugukonda:
Pääsukala

Pääsukala ("Exocoetus") on perekond kalu sugukonnast pääsukalalased.
Perekonna tuntuim liik on harilik pääsukala ("Exocoetus volitans").
Harilik pääsukala

Harilik pääsukala ("Exocoetus volitans") kalaliik pääsukala perekonnast.
Ta on üks tuntumaid lendkalu.
Tuulehauglased

Tuulehauglased ("Belonidae") on sugukond kalu seltsist tuulehaugilised.
Perekonnad.
Sellesse sugukonda kuuluvad järgmised perekonnad:
Tuulehaug (perekond)

Tuulehaug ("Belone") on perekond kalu sugukonnast tuulehauglased.
Liigid.
Sellesse perekonda kuuluvad
Kantor

Kantor on kiriku eeslaulja, koori juht, mõnel pool ka muusikahariduse andja kiriku juures.
Kantori ülesanded on varieerunud olenevalt ajast ja piirkonnast, kuid üldiselt on ta vastutanud jumalateenistuste muusikalise poole eest.
Õigeusu, orientaalses ja kreekakatoliku traditsioonis on kantor ilmik, kes jumalateenistusel laulab hümne ja antifoone.
Roomakatoliku kirikus oli kantor enne II Vatikani kirikukogu vaimulik, koori eeslaulja. Keskaegsetes katedraalides juhatas ta jumalateenistuse muusikat. 14. sajandi jooksul hakkasid paljude kirikute kantorid osa oma ülesannetest koori juhtimisel üle andma koormeistrile. Tänapäeval ei pea kantor olema vaimulik. Kui kirikul ei ole koori, juhib kantor (orelimänguga) koguduse laulu.
Luteri kirikus on kantorid olnud nii vaimulikud kui ilmikud. Põhja-Euroopas, eriti Saksamaal, oli kantor muusik, kes vastutas jumalateenistuste muusika esitamise, poiste muusikalise õpetamise ning uute teoste loomise eest (nii kiriku kui muude funktsioonide jaoks). Johann Sebastian Bach ja Georg Philipp Telemann on nende kuulsate muusikute seas, kes töötasid kantoritena.
Mērsragsi vald

Mērsragsi vald on vald Lätis Kuramaa kirdeosas Liivi lahe rannikul Talsi piirkonnas. See piirneb sama piirkonna Roja, Ķūļciemsi, Lauciene ja Vandzene vallaga ning Tukumsi piirkonna Engure ja Zentene vallaga.
Valla pindala on 109 km². 2016. aasta seisuga elas seal 1712 inimest. 2011. aastal oli Mērsragsi piirkonna elanike seas lätlasi 92,7% ja venelasi 3,9%. Valla keskus on Mērsragsi küla, haldushoone asub aadressil Lielā iela 35.
Loodus.
Pinnamood.
Vald paikneb Rannikumadaliku Engure tasandikul. Kõrgeim punkt asub valla idaosas ja ulatub 20 m üle merepinna.
Järved.
Valda jääb suurem osa Engure järvest (22,22 km² 40,46 ruutkilomeetrist).
Looduskaitse.
Looduskaitse all on Mērsragsis asuvad Rozu iela 12 sanglepad ja veel üks nimetu sanglepp, üks pärn, üks saar, seitseteist mändi, Bākas iela 13 tammed, kaks vahtrat ja üks hobukastan. Väljaspool Mērsragsi kasvab vallas veel kolm looduskaitsealust põlispuud. Enamik valla territooriumist jääb Engure järve loodusparki. Vallas asub Mērsragsi metsade hoiuala. Suurem osa valla rannikust jääb Riia lahe läänekalda kaitstavale merealale.
Ajalugu.
Mērsragsi vald loodi 1918. aastal Engure metsakaitsevalla baasil. 1935. aastal oli valla pindala 71,7 km2.
1945. aastal loodi Mērsragsi vallas Mērsragsi külanõukogu ja Ķūļciemsi külanõukogu. 1949. aastal vald likvideeriti. 1954. aastal liideti Mērsragsi külanõukoguga Upesgrīva külanõukogu, Mērsragsi külanõukogu alla kuulunud kolhoosi Plēsums ala liideti aga Ķūļciemsi külanõukoguga. 1961. aastal liideti osa Mērsragsi külanõukogust Vandzene külanõukoguga. 1963. aastal liideti Mērsragsi külanõukoguga Ķūļciemsi külanõukogu kolhoosi 1. Maijs maad. 1990. aastal reorganiseeriti külanõukogud valdadeks.
2008. aastal ühendati Mērsragsi vald Roja vallaga Roja piirkonnaks.
2010. aasta jaanuaris otsustati Mērsragsi elanike koosolekul eralduda Roja piirkonnast ja luua Mērsragsi piirkond. 2010. aasta septembris toetas seimi esimesel lugemisel haldusüksuste ja asulate seaduse muutmist, nähes ette Mērsragsi piirkonna loomise. Eraldi Roja ja Mērsragsi piirkondade volikogude valimised toimusid 18. detsembril 2010.
2012. aastal oli piirkonnas 1800 elanikku.
2021. aastal liideti piirkond Talsi, Dundaga ja Roja piirkonnaga uueks, Talsi piirkonnaks. Piirkonnast kujunes üks uue omavalitsusüksuse valdu.
Vaatamisväärsused.
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Mērsragsi tuletorn. Kohaliku kaitse all on Mērsragsi kirik koos sealse oreliga.
Asulad.
Valla külad on:
Ülejäänud piirkonna elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Sjur Røthe

Sjur Røthe (sündinud 2. juulil 1988 Vossis) on Norra murdmaasuusataja. 
Juunioride maailmameistrivõistlustel 2007. aastal Travisios võitis Røthe hõbemedali 20 km suusavahetusega sõidus. 2011. aasta maailmameistrivõistlustel Oslos sai ta 50 km ühisstardiga vabasõidus 4. koha ja 30 km suusavahetusega sõidus 14. koha ning 15 km klassikasõidus 21. koha. 
2019. aasta maailmameistrivõistlustel Seefeldis tuli ta maailmameistriks 30 km suusavahetusega sõidus ja teatesõidus.
Maailma karikasarjas debüteeris Røthe 14. märtsil 2009 Trondheimis 50 km ühisstardiga klassikasõidus, kus ta katkestas. Esimest korda jõudis ta punktikohale ehk 30 parema hulka 21. novembril 2009 Beitostølenis 15 km vabasõidus, kus ta sai 18. koha. 2010. aasta märtsis Lahti Mk-etapil kuulus ta 4×10 km teatesõidus Norra võidukasse meeskonda. Kaks aastat hiljem 2011.–2012. aasta maailma karikasarjas Lahtis peetud MK-etapil sai ta oma parima koha individuaaldistantsil, olles 30 km suusavahetusega sõidus neljas. Esimest korda jõudis ta poodiumile 13. detsembril 2012 Canmore'is, kui oli 15 km ühisstardiga klassikasõidus teine. Esimese etapivõidu sai ta 14. märtsil 2015, kui võitis 50 km vabatehnikaetapi Oslos.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Sjur Røthe on individuaalselt osalenud 138 maailma karikasarja etapil () ja jõudnud poodiumile 14 korral, millest 4 korral kõige kõrgemal astmel.
Kollapalavik

Kollapalavik (ladina keeles "febris flava") on kollapalaviku viiruse põhjustatud äge viirushaigus, mida levitavad emased pistesääsklased ("Aedes aegypti" ja "Haemagogus") Lõuna-Ameerika ja Aafrika troopilistel ja lähistroopilistel aladel.
Haigus on pärit ilmselt Aafrikast, kust see kandus Lõuna-Ameerikasse 16. sajandil sinna veetud orjadega. Alates 17. sajandist on Ameerikas, Aafrikas ja Euroopas olnud mitmeid tõsiseid kollapalaviku epideemiaid. 19. sajandil arvati see kõige ohtlikumate nakkushaiguste hulka.
Kollapalaviku põhilised sümptomid on palavik ja iiveldus. Haigus möödub tavaliselt mõne päeva jooksul. Mõnedel patsientidel võib järgneda toksiline faas koos kollatõve ja maksakahjustusega, mis võib põhjustada surma. Kollapalavik muudab naha kollaseks.
Igal aastal on maailmas hinnanguliselt 200 000 haigestumisjuhtu, neist 30 000-60 000 surmavat. Umbes 90% nakkusjuhtudest esineb Aafrikas.
20. sajandi keskel töötati välja efektiivne vaktsiin. Kuna kollapalavikule ei ole leitud ravi, on vaktsineerimine ja viirust kandvate sääskede hulga vähendamine tähtsad meetmed haigusega võitlemisel. Alates 1980. aastatest on haigestumised sagenenud.
IV noorte laulu- ja tantsupidu

IV noorte laulu- ja tantsupidu (täisnimetusega Eesti NSV koolinoorte IV laulu- ja tantsupidu) oli noorte laulu- ja tantsupidu, mis toimus 1.–3. juulil 1977. aastal. Ametlikult tähistas see pioneeriorganisatsiooni 55. aastapäeva.
Esinejaid oli 25 260 (ilma välisesinejate ja saatjateta).
Toimus üks laulupeokontsert ja kolm tantsupeo etendust (lisaks peaproov-etendus laulupeolistele). Avatseremoonia toimus Tallinna Maarjamäel ning Lenini ausamba juures, kust viidi tuli peoväljakule.
Laulupidu.
Laulupeo avasid lastekoorid Eugen Kapi "Lauluga kodumaast" ning Kabalevski "Õnnega". Poistekoorid esitasid "K.O.K" ja "Laulis isa, laulis poega" (juhatas Venno Laul). Mudilaskoorid laulsid rahvaviisi Pilvi Üllaste sõnadega "Maja ehitamas" (juhatas Vilja Toomi). Peo lõpetasid ühendkooride esituses "Mu isamaa on minu arm" ja "Olgu jääv meile päike" (juhatas Heino Kaljuste). 
Dirigendidebüüdi tegid Tiia-Ester Loitme, Anneli Mäeots, Venno Laul ja Ants Üleoja.
Tantsupidu.
Tantsupeo deviis oli "Me ees on lahti kõik teed". Üldjuhiks oli Alfred Raadik. 5.-6. klasside segarühmad esitasid "Pioneerisüidi" (Vello Ainsalu, koreograafia ja lavastus Lille-Astra Arraste). Mudilasrühmad Tallinna lasteaedadest esitasid "Jänkude tantsu" (Vello Lipand, sõnad U. Buschmann, koreograafia: Niina ja Alfred Raadik). Neiduderühmad tantsisid tantsud "Ringtants" ja "Klopandi". Lisaks neile tantsisid 1.–2. klasside, 3.–4. klasside, 7.–8. klasside, vanema astme ja ühendatud vene rühmad. Külalisrühmad tulid Ungarist ja Armeeniast. Tantsijaid oli kokku 7002.
Gigliola Cinquetti

Gigliola Cinquetti (; sündinud 20. detsembril 1947 Veronas) on itaalia laulja ja ajakirjanik.
1964. aastal võitis ta 16-aastaselt Sanremo muusikafestivali lauluga "Non ho l'età" (eesti keeles "Ei ole ma veel selles eas"). Võit võimaldas tal selle lauluga esindada Itaaliat 1964. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel, mille ta samuti võitis. See oli Itaaliale esimene võit. Laul sai rahvusvaheliselt väga populaarseks, singlit müüdi üle kolme miljoni eksemplari.
Sanremo festivalil osales ta veel aastatel 1965, 1966, 1968, 1969, 1970, 1971, 1972, 1973, 1985, 1989 ja 1995.
1974. aastal sai ta Eurovisioonil lauluga "Sì" teise koha.
1991. aastal oli ta koos Toto Cutugnoga Itaalias Eurovisiooni õhtujuht.
Vaskpuhkpillid

Vaskpuhkpillid on puhkpillide hulka kuuluvad muusikainstrumendid, millel tekib heli, kui pilli resonaatortorus hakkab õhk võnkuma pillimängija huulte vibreerimise toimel.
Tekitatava heli kõrgust on võimalik muuta mitmel moel: huulte kuju ja pinge muutmisel, õhuvoolu suurendamisel või vähendamisel, resonaatortoru pikkuse muutmisega.
Nimetus "vaskpuhkpill" ei tähenda, et pill on tingimata valmistatud vasest. Mõned vaskpuhkpillid, näiteks alpisarv, serpent ja didžeriduu, on valmistatud puidust, vasest valmistatud saksofon on aga puupuhkpill. Selline vastuolu tuleb sellest, et pille rühmitatakse tegelikult heli tekitamise viisi järgi.
Ernst Moritz Arndt

Ernst Moritz Arndt (26. detsember 1769 Groß Schoritz, Rügen – 29. jaanuar 1860 Bonn) oli saksa kirjanik ja ajaloolane, Frankfurdi Rahvuskogu liige.
Arndt õppis aastast 1791 Greifswaldi ülikoolis, aastast 1793 Jena ülikoolis usuteadust, ajalugu, etnoloogiat, loodusteadusi ja filosoofiat. 1801 sai temast Greifswaldi ülikooli eradotsent ja 1806 professor, hiljem töötas ta ajalooprofessorina Bonni ülikoolis.
Poliitiliselt pühendus ta peamiselt sellele, et mobiliseerida inimesi Napoleoni Saksamaa-vallutuse vastu. Selleks kirjutas ta pamflette, mis tõid mõneks ajaks kaasa maapao Rootsis ja Venemaal.
Preisi valitsusega tekkinud vastuolude tõttu pidi ta 1820. aastal professorikohast loobuma. 1840. aastal ta rehabiliteeriti ning 1841. aastal sai ta Bonni ülikooli rektoriks. 1848–1848 oli ta Frankfurdi rahvuskogu, Saksamaa esimese vabalt valitud parlamendi liige.
Hinnangud Arndti tegevusele on vastukäivad: ühed tõstavad esile tema demokraatlikke ideid ning näevad teda kui Saksamaa patriooti keerulistel aegadel, teised iseloomustavad teda natsionalistina ning toovad tema teostest välja antisemiitlikke tendentse.
1933. aastal anti Greifswaldi ülikoolile Preisimaa peaministri Hermann Göringi korraldusel Ernst Moritz Arndti nimi. Hoolimata diskussioonidest jäi see nimi ülikoolile kuni 2018. aasta maini.
Tabla

Tabla on populaarne India löökpill membranofonide perekonnast.
Pill sarnaneb bongoga. Seda kasutatakse Hindustani klassikalises muusikas ja India popmuusikas. Termin tabla tuleneb araabia sõnast "tabl", mis tähendab trummi. Mängutehnika hõlmab sõrmede ja peopesade erinevaid asendeid, et luua mitmekülgseid helisid. Rannet kasutatakse surve avaldamiseks või liikumiseks teisele trummile, nii et see võimaldaks helikõrgust madaldada.
Ehitus.
Instrument koosneb kahest käsitrummist, mis on erineva suuruse ja tämbriga. Mõlema trummi nahad on valmistatud kitsenahast. Nahad kinnitatakse ja pingutatakse kitse- või kaamelinahast tehtud nööridega, mida reguleeritakse "gatta"-nimeliste puukiilude abil. Häälestamine toimub spetsiaalse haamrikese abil.
Mõlema trumminaha peal on tärklisest valmistatud must "shāī" (ka "gāb"), mille kuju mõjutab trumminaha võnkumisest tekkivaid helisid ning annab tablale tema iseloomuliku heli. "Shāī" kvaliteedist oleneb iga individuaalse pilli hind. 
Dāyāñ
Väiksem trumm "dāyāñ" on reeglina valmistatud alt ahenevast poolenisti tühjaks õõnestatud tiigi- või roosipuupakust. "Dāyāñ" vibreerib kindlal helikõrgusel. "Dāyāñ"i teised nimetused on "dāhina", "siddha" ja "chattū". 
Bāyāñ
Suurem trumm kannab nime "bāyāñ". Kasutatakse ka nimesid "dagga", "duggī" ja "dhāmā". "Bāyāñ" on valmistatud reeglina messingist, kuigi kasutatakse ka odavamaid materjale nagu alumiinium ja teras. Ka vask on hinnatud kui tihti liiga kallis materjal. Vanemad "bāyāñ"id võivad olla ka puust. Bengali piirkonnas esineb ka savist "bāyāñ"-trumme.
Ajalugu.
Tabla sünnimaaks on India, instrumendi täpne sünnilugu on tuliste arutelude teemaks. Rebecca Stewart on oletanud, et tõenäoliselt saadi pill olemasolevate trummide – "pakhhawaj", "mridangam", "dholhak" ja "naqareh" – koosmõjul. Tabla repertuaaris, ehituses ja mängutehnikas on sarnasusi eelnimetatutega. Võimalikuks tabla leiutajaks peetakse 13. sajandi India luuletajat Amīr Khusrowd. Ta lahutas "mridangam"i ja "pakhawaj"i kaheks. 
Tabla ehitus, mis meenutab Lääne savitrumme ja timpaneid, üldiselt toetab seisukohta, et tabla on hilisem leiutis. Esimene tõestatav tabla trummide mängija oli Ustad Suddhar Khan Delhist.
Telegraafside

Telegraafside (tuleb Kreeka keelest "tele" – "τηλε" ehk 'kaugele' ja "graphein" – "γραφειν" ehk 'kirjutamine') on sõnumite edastamine pika distantsi taha ilma füüsilist sõnumikandjat edastamata.
18. sajandi lõpupoole võeti kasutusele semafortelegraaf. Kuid selle kasutegur oli väike ja tegevuspiirkond piiratud.
Suur murrang sõnumite edastamise ajaloos toimus koos elektri kasutuselevõtuga. Ühe esimese elektrivoolul töötava telegraafi leiutas 1809. aastal saksa arst ja leiutaja Thomas Samuel von Sömmering. 
1837. aastal konstrueeris ameeriklane Samuel Morse elektromagnetilise telegraafiaparaadi, millega sai edastada punkte ja kriipse, mille vastasjaama vastuvõtuaparaat paberilindile kirjutas. Sõnumite edastamiseks töötas Morse välja erilise koodmärgisüsteemi – siiani tuntud Morse tähestiku.
Telegraafi arengut pidurdas tugevasti 1914. aastal alanud I maailmasõda. Sõja lõppedes küll telegraafi areng jätkus, kuid sellele oli tekkinud vahepeal jõudsalt arenema hakanud telefoni näol uus ja tõsine konkurent. Kiiresti arenev ja tihe telefoniühenduste võrk põhjustas telegrammide arvu järsu vähenemise.
Frankfurdi rahvuskogu

Frankfurdi Rahvuskogu, ka Frankfurdi parlament (saksa keeles Frankfurter Nationalversammlung), oli Saksamaa esinduskogu Saksa märtsirevolutsiooni ajal 1848–1849.
Frankfurdi Rahvuskogu oli esimene vabadel valimistel valitud kogu Saksamaa esinduskogu. Selle töö toimus Frankfurdis Pauli kirikus 18. maist 1848 kuni 31. maini 1849. Parlamendi eesmärk oli Saksamaa ühendamine ja põhiseaduse väljatöötamine. Pärast põhjalikke arutelusid kinnitati 28. märtsil 1849 põhiseadus ("Verfassung des Deutschen Reiches"), mis rajanes parlamentaarse demokraatia põhimõtetel ning millega pidi Saksa Liit muudetama keisri valitsuse all olevaks pärilikuks konstitutsiooniliseks monarhiaks. Keisrivõim taheti anda Preisi kuningadünastiale, ent Preisimaa kuningas Friedrich Wilhelm IV keeldus 1849. a aprillis keisritiitlist. Enamik Saksa Liidu riike lükkasid põhiseaduse tagasi ja üha rohkem saadikuid lahkus parlamendist. 31. mail 1849 viidi see üle Stuttgarti ja 18. juunil saatsid Württembergi võimud selle sõjaväe abil laiali.
Frankfurdi põhiseadus oli mitmes osas eeskujuks 1919. aasta Weimari vabariigi põhiseadusele ja 1949. aasta Saksamaa Liitvabariigi põhiseadusele.
Jõgeva Ramm

Jõgeva Ramm on raskejõustikuklubi Jõgeval.
Klubi loodi 16. novembril 1989. Kuni 2005. aastani võistlesid Rammu klubi nime all ka Põltsamaa maadlejad.
Klubi treener on Aimur Säärits ja Rauno Lehla. Treeneriteks on olnud Izmail Uspenski, Tiit Uspenski, Viktor Nõmm, Joel Juht, Meeli Saar, Oleg Peussa.
Jõgeva raskejõustikuklubi Ramm maadlejatest on kuulunud Eesti koondisse ning võistelnud Kreeka-Rooma maadluse maailma- ja Euroopa meistrivõistlustel Aap Uspenski, Meelis Barbo ja Viljo Kokla.
Eesti meistriteks Kreeka-Rooma maadluses, vabamaadluses, naistemaadluses ja rannamaadluses on ajavahemikul 1989–2022 tulnud eri vanusegruppides võisteldes Aap Uspenski, Tiit Uspenski, Aimur Säärits, Herkin Malm, Krister Tamm, Meelis Barbo, Vardo Malm, Tõnu Tammearu, Viljo Kokla, Kristin Lepp, Maris Truusa, Kätlin Mänd, Kätri-Avelin Säärits, Mattias Säärits, Eha Ester Laube, Gudrun Roosiõis ja Greete Kõnnussaar.
Klubis on tegeletud ka sumomaadlusega. 2007. aastal tuli sumos Euroopa noorte meistriks Kristin Lepp. 2017. aastal tulid Euroopa noorte meistriteks Ander Järv, Jana Deinekin ja Mattias Säärits. 2022 aastal tulid Euroopa noorte MV võitjaks Eha Ester Laube ja Kärol Tamson. Gudrun Roosiõis võitis 2022 võistkonnavõistluses kulla. Euroopa juunioride ja noorte meistrivõistlustelt on hõbe Mattias Säärits, Aleksandr Grits, Kärol Tamson, Gudrun Roosiõis ning pronksmedalini on jõudnud Tõnu Tammearu, Asso Nettan, Kätri-Avelin Säärits, Ingelo Raja ja Christopher Rasmus Viitman.
Jõgeva Rammu treeningud toimuvad spordikeskuses Virtus.
Pungsammal

Pungsammal ("Bryum") on perekond samblaid pungsamblaliste sugukonnast.
Pungsamblad on väiksed samblad. 
See on suurim perekond lehtsammalde ("Bryopsida") klassis. Perekonnas on kokku umbes 1000 liiki, neist leidub Eestis 30 liiki.
Eesti liike.
Varem perekonda arvatud:
Miguel de la Madrid

Miguel de la Madrid Hurtado (12. detsember 1934 Colima – 1. aprill 2012 Mexico) oli Mehhiko poliitik.
Ta sündis tuntud juristi Miguel de la Madrid Castro ja tema naise Alicia pojana. Vanaisa Enrique de la Madrid oli Colima osariigi kuberner. Isa suri, kui poeg oli 2-aastane.
Miguel sai Mehhiko Riiklikust Autonoomsest Ülikoolist bakalaureusekraadi õigusteaduse alal ja Harvardi ülikoolist magistrikraadi haldusjuhtimise alal. Pärast töötas ta Mehhiko Keskpangas ja õpetas Mehhiko RAÜ-s õigusteadust.
1965 sai ta tööle Mehhiko rahandusministeeriumisse, 1970–72 töötas ta Mehhiko riiklikus naftakompaniis Petróleos Mexicanos. Seejärel töötas ta bürokraadina mitmel kohal Luis Echeverría valitsuses, kuni 1976 määras José López Portillo ta oma valitsuse eelarve- ja plaanimisministriks.
Portillo oli Mehhiko president 1976–82. Kui tema ametiaeg hakkas lõppema, valis ta endale kaks võimalikku järeltulijat: Javier García Paniagua, juhul kui on vaja suuremat poliitilist osavust, ja de la Madrid, kui on vaja suuremaid rahandusalaseid ja halduslikke võimeid. 1982. aasta veebruaris Hispaania peeso devalveeriti ja see pani riigi rahanduse pingelisse olukorda, mis kallutas vaekausi de la Madridi kasuks.
1. detsembrist 1982 kuni 30. novembrini 1988 oli de la Madrid Mehhiko president.
1959 abiellus ta Paloma Cordero Tapiaga. See abielu kestis mehe surmani.
Akagera rahvuspark

Akagera rahvuspark on rahvuspark Rwanda idaosas Tansaania piiri ääres.
Akagera rahvuspark loodi 1934. aastal, et kaitsta savanni-, mäestiku- ja sooelustikku. Rahvuspark sai nime selle idapiiriks oleva Kagera jõe järgi.
Rahvuspargi pindala on 1122 km². Varem oli see üle 2500 km², kuid pärast kodusõda ja genotsiidi tõmmati 1997. aastal pargi piire koomale ja jagati osa selle alast tagasi pöördunud põgenikele põllumaaks.
Suure osa rahvuspargi alast katavad järved ja papüürusesood. Akagera on Aafrika keskosa suurim kaitsealune märgala. Savannis kasvavad valdavalt akaatsiad ja elavad tüüpilised savanniloomad, nende seas kaelkirjakud, elevandid, leopardid, lõvid, hüäänid, sebrad, kudud, kannad, pühvlid ja tüügassead. Rahvuspargi alal elavad ka muu hulgas värvuline "Laniarius erythrogaster" ning paljud soo- ja järvelinnud, sealhulgas toonekured ja kured.
Pedassaar

Pedassaar on 90 hektari suurune saar Põhja-Eestis Kolga lahes. Saar asub rannikust kilomeetri kaugusel ja kuulub Harju maakonda Kuusalu valda Salmistu külla. Salmistu sadamast on võimalik ka saarele pääseda.
Loodus.
Pedassaar on Kolga lahe kõrgeim ja vanim saar, mis tekkis maakerke tagajärjel ligi 4000 aastat tagasi. Saart lahutab mandrist vaid kilomeetrilaiune väin.
Saar on põhja-lõuna suunas pikliku kujuga, saare põhjarannikul eenduvad kaks poolsaart.
Pinnamood.
Saare rannad on väga eriilmelised. Landvaotsa astangueelne rand on lai ja tasane, mille jalamit murrutab lainetus kõrge veeseisu ja tugeva tuule puhul. Astang madaldub saare kirdeosas nelja meetrini. Ulguotsa randa ja rannanõlva katab tihe munakividest vöönd. Saare idarand on liigestatud väikeste rändrahnurohkete lahtede ja neemedega. 
Saare läänerannik on järsk, loodeosas asub 8–10 m kõrgune Landvaotsa liivakiviastang, mille läheduses meres on kaks rändrahnu (Landvaotsa I ja II). Edelakaldal on kaunis liivarand, kus kallas järsult sügavneb. Kolme meetri kaugusel veepiirist on sügavus juba üle kahe meetri. Veel paar meetrit edasi on sügavus peaaegu 14 meetrit. Saarel ei ole seetõttu sadamat, järsk veealuste kivideta kallas võimaldab randuda ka suure süvisega jahtidel ja kaatritel.
Taimestik.
Pedassaarel on tuvastatud 160 liiki soontaimi. Saarel kasvab rand-seahernest ja öövilget.
Saare metsad, kus valdavad eri vanuses liigivaesed nõmme- ja palumetsad, on tulekahjude läbi korduvalt kannatanud. Viimati põles mets saare lõunaosas 1953–1954. Suuremat osa saarest katab männimets, mis istutati sinna aastatel 1957–1965. Saare põhjaosa valgusküllase männiku all mere ääres esineb kukemarjanõmmesid.
Saare edela- ja lääneosas esineb kitsas järsunõlvaline liivarand, mida iseloomustavad liiv-vareskaera-merihumuri kooslused. Rannakooslustele järgnevad sageli kaunite roosade õite ja punaste viljadega kurdlehise kibuvitsa põõsastikud.
Linnustik.
Saarel on tuvastatud 17 liiki linde. Liivakiviastangus pesitseb kaldapääsuke.
Loomastik.
Saarel elab metskitsi.
Ajalugu.
Pedassaar ("Pöddar" ehk "Pöddre Sahr") esineb juba 1693. aastast pärineval Axel Holmi kaardil. Saare nime on seostatud seal kasvavate mändidega (pedajas = mänd). Kirjanduses esinevad ka nimekujud "Pädasaar" ja "Peedusaar".
Varasemad teated saare asukatest pärinevad 1818. aasta lõpust, mil saarele kolis Rammu juurtega Tõnno Klamas Salmistust. 19. sajandi alguses rajati saarele metsavahikoht. Saarel on peetud lühikest aega kõrtsi ning seal on asunud piirivalvekordon. Saare idakaldale on Riigimetsa Majandamise Keskus rajanud matkajate tarvis metsamaja ning läänekaldale varikatusega lõkkekoha. Viimase juurest algab ka 4 km pikkune vaheldusrikas Pedassaare loodusrada.
Volterra

Volterra on linnaks nimetatav omavalitsusüksus ("comune") Itaalias Toscana maakonnas Pisa provintsis. Volterra sai linnaõigused Toscana suurhertsogi 1750. aasta 1. oktoobri seadusega.
531 meetri kõrgusel merepinnast asuva Volterra asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Haldus.
Volterra piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Casole d'Elsa (SI), Colle di Val d'Elsa (SI), Gambassi Terme (FI), Lajatico, Montaione (FI), Montecatini Val di Cecina, Peccioli, Pomarance, San Gimignano (SI)
Volterra halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Saline di Volterra, Mazzolla, Villamagna.
Ajalugu.
Volterra oli asustatud juba neoliitikumi ajal ning oli ka oluline etruski tsivilisatsiooni keskus (Velathri või "Felathri"); Vana-Rooma ajal oli linn ("Volaterrae" nime all) munitsiipiumi õigustes. Alates 5. sajandist asus linnas piiskopi residents. Piiskopivõimu vähenedes langes Volterra firenzelaste huvisfääri. Aeg-ajalt puhkenud ülestõusud Firenze ülemvõimu vastu suruti firenzelaste poolt maha. 
Luuletaja Jacopo da Leona oli Volterras kohtunikuks 13. sajandil.
Firenze vabariigi kukutamisega 1530. aastal langes Volterra Medicite võimu alla.
Eesti Komitee Asemike Kogu valimised 1970

Eesti Komitee Asemike Kogu valimised toimusid 17. veebruarist kuni 2. märtsini 1970. Komitee 661 liikmest oli hääleõiguslikke 608, kellest võttis valimistest osa 430 (70,7%). 50 kohale oli üles seatud 63 kandidaati. Valituks osutusid saadud häälte järjekorras:
Elem Treier

Elem Treier (12. september 1927 Karula vald, Valgamaa – 21. märts 2012 Tallinn) oli eesti kirjandusloolane, teatrikriitik, näitekirjanik ja stsenarist.
Treier sündis raamatupidaja perekonnas. Alghariduse omandas ta Valgas, keskhariduse Tartus, kus lõpetas 1948. aastal Tartu 5. Keskkooli. Treier jätkas õpinguid Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna loogika-psühholoogia osakonnas, mille lõpetas 1953. aastal.
Elem Treier asus kohe pärast ülikooli lõpetamist tööle Eduard Vilde Memoriaalmuuseumisse. Aastatel 1971–2003 oli ta Eduard Vilde Memoriaalmuuseumi ja aastatel 1978–2003 ühtlasi A. H. Tammsaare Memoriaalmuuseumi direktor.
Treieri kirjandusloolise uurimistöö keskmes oli A. H. Tammsaare elu ja looming. Tema eestvedamisel loodi ka 1978. aastal Tammsaare viimasesse elukohta Kadriorus kirjaniku majamuuseum. Treier on avaldanud kirjanikust uurimusi ja kommentaare, tema silmapaistvaimaks Tammsaare-teoseks on 2002. aastal ilmunud monograafia "Tammsaare elu härra Hansenina". Tema sulest pärineb ka kirjaniku loomingu filosoofilist tausta avav kogumik "Tammsaare ja tema "Tõde ja õigus"" (2000), samuti on ta koostanud 1981. aastal ilmunud aforismikogu "A. H. Tammsaare mõtteid ja mõtisklusi" ning 2001. aastal ilmunud kogumiku "Tammsaare maailmakirjanikuna". Vilde muuseumi teaduri ja direktorina tegeles Treier ka kirjanik Eduard Vilde tegevuse ja pärandi uurimisega, 1960. aastal ilmus tema sulest raamat "Eduard Vilde kaasaegsete mälestustes" (kahasse Karl Mihklaga).
Kirjanikuna on Treier olnud mitme sellise näidendi ja filmistsenaariumi autor, mis on eelkõige puudutanud tema uurimisobjektide Tammsaare ja Vilde elu. Trükis on ilmunud Elem Treieri näidendid "On põgenenud madu" (1964), "Anton Hansen Tammsaare kui saladus" (1991) ning "Anton Hansen-Tammsaare ja Virumaa tüdruk" (1997). Treieri sulest pärinevad Eduard Vilde noorust kajastav kuuldemäng "Kurjal teel" (1965) ja Tammsaare-aineline telenäidend "Imeline inimene" (1978).
Tema stsenaariumite põhjal on valminud filmid "Tõe ja vabaduse nimel" (1958), "Eduard Vilde" (1961, 1965) ja "Tammsaare talu" (1998). 
Isiklikku.
Kunstiteadlane Heie Treier on tema tütar.
Voldemar Sõjamägi

Voldemar Sõjamägi (30. september 1903 Hummuli vald, Helme kihelkond, Viljandimaa – 29. juuli 1984 Lidingö) oli Nõmme linnapea Saksa okupatsiooni ajal, kunstikoguja.
Ta õppis aastail 1931–1940 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, lõpetas 1949. aastal Tehnikainstituudi Stockholmis. Akadeemiliselt oli ta Korporatsioon Fraternitas Estica ja Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Voldemar Sõjamägi osales Vabadussõjas, oli Tallinna Balti jaama kassapidaja, 1936–1940 Välisministeeriumi raamatupidaja ja majandusjuhataja abi (1940 Välisministeeriumi KÕ ja rakenduskonna juht), 1940–1941 Artellide Peavalitsuse revisjonijaskonna ametnik, 1941–1944 Tallinna linnavalitsuse tööstusinspektor, Nõmme linnavalitsuse nõunik ja oktoobrist 1941 Nõmme linnapea. 
1944. aastal põgenes ta Rootsi, oli seal aastatel 1949–1963 ehitusfirma konstruktor ja revident Lidingöl, aastatel 1963–1972 iseseisev ehitusettevõtja. 
Ta valiti 1966., 1968. ja 1970. aastal Eesti Komitee Asemike Kogusse.
Muu.
Ta oli tuntud kunstikollektsionäär.
Totak

Totak on järv Norras Telemargi maakonnas Vinje vallas.
Järve maksimaalne sügavus on 306 m, see on sügavuselt kümnes järv Norras. Järvevee maht on 2,36 km³ ja veepeegli pindala 36,59 km².
Järvest voolab välja Tokke jõgi.
Dünaburgi kasarmud

Dünaburgi kasarmud (ka Ülemiste kasarmud) on kasarmud Tallinnas aadressil Filtri tee 12.
Venemaa keisririigi ajal paiknesid kasarmutes Venemaa keiserliku armee Eestimaa kubermangus paiknenud Venemaa Keisririigi 91. Dvina jalaväepolk ja hiljem Esimese maailmasõja ajal 472. Masalski jalaväepolk. 1917. aastal kasutas kasarmuid 1. Eesti jalaväepolk, enne Rakvere piirkonda üleviimist.
Iseseisva Eesti Vabariigi algusesaastatel, 1923. aasta septembris, nimetati Dünaburgi kasarmud Ülemiste kasarmuteks. Ülemiste kasarmus dislotseerus Eesti sõjaväe Scouts üksik jalaväepataljon.
Eesti NSV ajal asus hoonetes NSV Liidu õhukaitsevägede 14. õhukaitsediviisi staap.
Pärast Eesti Vabariigi iseseisvuse taastamist paiknes kasarmutes Staabi- ja sidepataljon. 2018. aastast tegutseb kasarmutes Küberväejuhatus.
Eesti Komitee Asemike Kogu valimised 1968

Eesti Komitee Asemike Kogu valimised toimusid veebruaris 1968. 603 hääleõiguslikust komitee liikmest võttis hääletamisest osa 415 (69%). 50 kohale oli üles seatud 60 kandidaati. Saadud häälte järjekorras valiti asemike kogusse:
Lutsu tänav (täpsustus)

Lutsu tänav on mitme praeguse ja endise tänava nimi Eesti asulates:
Elmar Umblia

Elmar Johannes Umblia (11. oktoober 1904 Uderna vald, Tartumaa – 11. veebruar 1967 Stockholm) oli eesti keemik.
Ta õppis aastail 1923–1930 (lõpetas) ja 1930–1931 Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna keemia osakonnas, mag. chem. 1935. Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Ta oli Tallinna kodanliku õhukaitse ja tuletõrje juhataja 1934–1944, ühtlasi ka Vabatahtliku Kodanliku Õhukaitse Liidu ja Tallinna Vabatahtliku Kodanliku Õhukaitse Ühingu juhatuse liige ning Tallinna tuletõrjebrigaadi ülem. Teise maailmasõja aegse Saksa okupatsiooni ajal oli ta Eesti Õhukaitseliidu juhataja. 
1944. aastal põgenes ta Rootsi, oli seal Eesti Rahvusfondi abiesimees.
Lembit Norviit

Lembit Norviit (5. juuli 1913 Helsingi – 10. veebruar 1967 Helsingborg) oli eesti arst.
Ta õppis aastail 1933–1939 (lõpetas "cum laude") Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, dr. med. 1950 (Lundi Ülikool). EÜS Põhjala vilistlane.
Lembit Norviit oli aastail 1939–1943 Tartu Ülikooli sisehaiguste kliiniku assistent, 1943–1944 epidemioloog Tallinnas. 
1944. aastal põgenes ta Rootsi.
Berta

Berta on germaani päritolu naisenimi. See võib olla ka lühendatud vorm nimedest Alberta või Roberta.
Ameerika Ühendriigid.
Ameerika Ühendriikides oli Berta 1880. aastal, mil vastavat statistikat pidama hakati, populaarsuselt 327. tüdrukule pandud nimi. Edaspidi nime populaarsus vähenes järjest ning Berta langes 1893 esimest korda ja 1908 lõplikult välja 500 populaarseima tüdrukunime hulgast. 1949 langes ta välja ka 1000 populaarseima tüdrukunime seast.
Eesti.
Eestis elas rahvastikuregistri andmetel 2. detsembri 2015 seisuga 90 Berta-nimelist inimest.
Johannes-Eduard Maide

Johannes-Eduard Maide (30. jaanuar 1911 Tallinn – 3. juuli 1944 Sverdlovski oblast) oli eesti vaimulik.
Ta lõpetas aastal 1930 Tartu Tehnikaühisgümnaasiumi. Aastatel 1933–1938 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ta oli Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane. Ordineeriti 22. oktoobril 1939 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1939–1941 (määrati 11. novembril) Harju-Madise koguduse õpetaja ja Paldiski Nikolai koguduse hooldajaõpetaja. Mobiliseeriti 1941. aastal Nõukogude armeesse.
Keila koguduse kirikuõpetaja Ado Köögardali päevaraamatu sissekanne 8. aprillist 1946:
Dinibek Izbatõrov

Dinibek Izbatõrov (sündinud 17. aprillil 1962 Kasahstanis) on Eesti õpetaja ja treener. 
Ta on töötanud Keila Koolis ja Keila Põhikoolis riigikaitse, poiste tööõpetuse ja kehalise kasvatuse õpetajana. 2020/2021. õppeaastal töötas Keila Koolis karate ja poiste käsitöö õpetajana.
Isiklikku.
Izbatõrov tuli Eestisse 1983. aastal. Tema isa on kasahh ja ema jaapanlane. Tal on kaks last.
Membraanpump

Membraanpump on mahtpump, mille tööseadis on servast kinnitatud elastne kumm või nahast plaat (membraan), mida liigutab kangmehhanism.
Membraanpumpasid kasutatakse näiteks saastunud, keemiliselt aktiivsete ja kergesti süttivate vedelike teisaldamisel.
Varesesaare venelased

"Varesesaare venelased" on 2012. aasta Eesti dokumentaalfilm, mille autor on Sulev Keedus. Film räägib inimestest, kelle elu on mõjutanud Kreenholmi manufaktuuri sulgemine 2010. aastal. 
Filmi lavastajat ajendas Kreenholmist filmi tegema külaskäik Narvasse ajal, mil manufaktuuri pankrot oli juba aimatav. Talle pakkus huvi mõte hakata jälgima nende inimeste käekäiku, kes pidid hakkama valmistuma peatseks töötuks jäämiseks. Lõpuks jäi filmis ainsaks Kreenholmi töötajaks endine kuduja ning filmist sai laiem vaade Narva elanikele, kes on ühel või teisel moel olnud paratamatult seotud linna suurima tööandjaga. 
Eesti Filmiajakirjanike Ühing valis "Varesesaare venelased" 2012. aasta filmiks koos mängufilmiga "Seenelkäik".
Eesti Komitee Asemike Kogu valimised 1966

Eesti Komitee Asemike Kogu valimised toimusid 15.–24. veebruaril ja kinnitati 23. märtsil 1966. 50 kohale oli 60 kandidaati. Valimistest võttis osa 408 komitee liiget (70,2%). Saadud häälte järjekorras osutusid Asemike kogusse valituks:
Naisliikmeid oli 8, liikmete keskmiseks vanuseks oli 52,6 aastat, vanimad liikmed olid Jakob Aljas ja Aleksander Warma (75), noorim liige Madli Kurdve (22).
Tull

Tull (ka "toll", "aerutull", mitmuses ka: "sõudmed") on paadi parda küljes olev puupulk või raudhark, millele toetub sõudmisel aer.
Videomäng

Videomäng on elektrooniline mäng, mis annab mängijale tagasisidet videoekraani kaudu.
Videomänge mängitakse tavaliselt mängukonsoolil või arvutil (vt. arvutimäng). Neid juhitakse ühe või mitme mängukontrolleri abil, milleks võib olla näiteks juhtkang, mängupult, hiir või klaviatuur. Hiire ja klaviatuuri kombinatsioon on levinud just arvutimängude puhul.
Lisaks videopildile võivad videomängud mängijale tagasisidet anda ka helide või mängukontrolleri vibratsiooni abil.
Bückeburg

Bückeburg on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Schaumburgi kreisis, Weserberglandi põhjanõlva lähedal.
Linna pindala on 68,84 km².
31. detsembril 2017 elas seal 19 324 inimest.
Ajalugu.
Bückeburg oli kunagi tillukese Schaumburg-Lippe vürstkonna pealinn. Elumaju hakkas lossi ümber valmima umbes 1365. aastal ja asustus ümbritseti linnamüüriga 17. sajandil. 19. sajandil sai see ühenduse Mindeni ja Hannoveri raudteega ning rajati sünagoog. Luuletaja Johann Gottfried von Herder oli seal õukonnajutlustaja aastatel 1771–1776.
Bückeburg on endine Briti garnisonilinn ja veel hiljuti oli seal arvukalt Briti elanikke. Enamus Briti elanikke töötas Briti sõjaväehaiglas (BMH) Rintelnis või kohalikus Inglise Prints Ruperti koolis, samuti Rintelnis. Briti sõjaväeliste elanike arv Bückeburgis kasvas märgatavalt 1990. aastate lõpul, kui BMH Rintelnis suleti, kuid Prints Ruperti kooli personal asus Bückeburgis kuni kooli sulgemiseni 2014. aasta juulis.
Hooned.
Bückeburgi palee.
Bückeburg palee ("Schloss Bückeburg") oli Schaumburg-Lippe vürstide residents. Kuigi vürstlik perekond loobus poliitilisest võimust 1918. aastal, elab ta seal tänini. Palee, millest osa on avatud ka külastajatele, on oluline suur turismiobjekt; seal on tähtsaid kunstiteoseid ja tähtis raamatukogu. Hoone on 700-aastane, kõige olulisemad panused pärinevad 16., 17. ja 19. sajandist.
Vürstlik mausoleum palee maadel on samuti külastajatele avatud. Ehitatuna 1915. aastal uusromaani stiilis ja sarnanedes Rooma Panteoniga, on see maailma suurim veel kasutuses olev erahauakamber. Võlvkatust kaunistab muljetavaldav kuldne mosaiik, mis on suuruselt teine omalaadne Hagia Sophia järel.
Helikopterimuuseum.
Bückeburgis asub ka helikopterimuuseum, kus on Leonardo da Vinci lendavate esemete varajased joonistused, samuti 40 tegelikku helikopterit. Ka Bückeburgi õhuväebaasi kasutav Saksa armee lennunduskool asub seal.
Bückeburgi kirik.
Bückeburgi linnakirik ("Bückeburger Stadtkirche") oli üks esimesi pärast reformatsiooni ehitatud luterlikke kirikuid. See on tuntud erilise kantsli ja eriti ülekaunistatud pronksivalatud ristimisnõu poolest, mille valmistas hollandi kunstnik Adriaen de Vries. Helilooja Johann Christoph Friedrich Bach (1732–1795), Johann Sebastian Bachi poeg, töötas Bückeburgi õukonnas 1751. aastast kuni surmani, esialgu klavessiinimängijana, 1759. aastast, kui "Hofkapelle" (õukonnaorkestri) "Konzertmeister" (juhataja). Bach on maetud Stadtkirchengemeinde-Bückeburgi kirikuaeda. Bach seadis mitu Johann Gottfried von Herderi teksti, kes oli aastatel 1771–1776 Bückeburgi õukonnas selle haldaja ja õukonnajutlustaja.
Transport.
Bückeburgis on raudteejaam, mis teenindab S-Bahn Hannoveri liini S1. Bückeburgi, Mindeni ja Hannoveri vahel sõidab iga tunni tagant väljuv rong.
Karl Müller

Karl Müller (7. mai 1877 Kuressaare – 9. september 1935 Tartu) oli Eesti majandusteadlane.
Ta lõpetas 1900. aastal Kuressaare Poeglaste Gümnaasiumi ja õppis aastail 1900–1904 (lõpetas "cand. rer. merc." kraadiga) Riia polütehnikumis.
Seejärel oli ta kuni 1918. aastani Simbirski kommertskooli kaubandusteaduslike ainete ja saksa keele õppejõud, 1918. aastal asus Riia polütehnikumi raamatupidamise ja kirjavahetuse dotsendiks, 1919. aastal põgenes Saksamaale. 
20. veebruaril 1922 valiti Karl Müller Tartu Ülikooli raamatupidamise ja kirjavahetuse dotsendi kohusetäitjaks ja 1928 dotsendiks, kellena töötas kuni surmani. 1924–1929 oli ta õigusteaduskonna abisekretär ja 1926–1927 sekretär. Akadeemilise Majandusteaduse Seltsi asutajaliige. Ta suri neeruvähki.
William Bennett

William John Bennett (sündinud 31. juulil 1943 Brooklynis New Yorgis) on USA poliitik ja arvamusliider.
Aastatel 1985–1988 oli ta haridusminister.