tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Seitsme numbrikohaga LED-näidik

Seitsmesegmendiline indikaator (SSD – "seven segment display") on elektrooniline näidik, mõeldud kümnendnumbrite kuvamiseks, mis on alternatiiviks keerulisematele tippmaatriksindikaatoritele.
Seitsmesegmendilised indikaatorid on laialt kasutatavad digitaalsetes kellades, lihtsamates kalkulaatorites, ja teistes elektroonilistes seadmetes, mis kuvavad arvandmeid.
Välimus.
Seitset ekraanielementi saab valgustada erinevates kombinatsioonides, et moodustada araabia numbreid. Elemendid on enam-vähem ühesuguse kuju ja suurusega (tavaliselt piklikud kuusnurgad, trapetsid ja ristkülikud), kuigi tavaliselt on vertikaalsed segmendid pikemad, et need oleksid paremini loetavad. Ühesugune LED-ide kuju on põhjendatud sellega, et samasuguseid dioode on odavam toota.
Numbrid 6, 7 ja 9 võivad olla näidatud mitut moodi, kasutades erinevaid segmente, sabaga
või ilma selleta.
Seitse segmenti on paigutatud ristkülikukujuliselt järgmiselt: kaks vertikaalset segmenti mõlemal küljel ja kolm tükki ühekaupa üleval, keskel ja põhjal. Lisaks poolitab seitsmes segment ristkülikut horisontaalselt. On olemas ka neljateistkümne segmendi indikaatorid ja kuueteistkümne segmendi indikaatorid, aga tänapäeval on need enamasti asendatud tippmaatriksekraanidega.
7-segmendilise indikaatori elemendid on nimetatud tähtedega A–G, kuid kaheksandat segmenti, mida tähistatakse DP-ga ("decimal point"), kasutatakse ekraanil mittetäisarvuliste numbrite kuvamisel.
Ajalugu.
Frank Wood patenteeris segmendilise LED-indikaatori 1908. aastal. Esimene indikaator oli kaheksasegmendiline – lisaks oli kaldus segment nelja kuvamiseks. 
1910. aastatel kasutati seitsmesegmendilist ekraani, mis oli valgustatud hõõglampidega, elektrijaamades katlaruumide juhtimispultides. Nad olid kasutusel ka telefonijaamades, kus nende abil näidati valitud telefoninumbreid operaatoritele. Nad ei saavutanud laialdast kasutamist kuni valgusdioodide tulekuni 1970. aastatel. Et vältida kahemõttelisust numbri 6 ja tähe b vahel, põleb 6 kuvamisel A segment.
See tabel näitab [[Kuueteistkümnendsüsteem|kuueteistkümnendsüsteemis]] numbrite 10–15, ehk tähtede A-F, kuvamiseks vajalikke koode:
Seitsmesegmendiline indikaator võib olla piisav tähtede kuvamiseks sellistes seadmetes, kus asjakohased sõnumid ei ole kriitilise tähtsusega ning neist pole võimalik valesti aru saada. 
Mõned võimalikud sõned on näidatud siin:
[[Pilt:7 seg words.jpg|keskel|raamita|420x420px]]
Viited.
[[Kategooria:Dioodid]]
Valter Uusberg

Valter Uusberg (sündinud 11. juulil 1953) on Eesti animafilmilavastaja.
Ta on Rapla Teatritegemise Seltsi juhatuse esimees.
Isiklikku.
Ta on abielus dirigendi ja psühholoogi Urve Uusbergiga. 
Nende pojad on näitleja ja lavastaja Uku Uusberg, helilooja ja dirigent Pärt Uusberg ja psühholoog Andero Uusberg.
Karlowitzi rahu

Karlowitzi rahu allkirjastati 26. jaanuaril 1699 tänapäeva Serbias asuvas Sremski Karlovcis (tollase haldusjaotuse järgi Karlowitz sõjaväestatud piirialal) ja sellega lõppes Suur Türgi sõda (1683–1697), mille käigus oli Osmanite pool aastal 1697 Zenta lahingus lüüa saanud.
Leping tähistab Osmanite riigi valitsemise lõppemist suuremas osas Kesk-Euroopas ja nende impeeriumi languse algust. Pärast sajanditepikkust laienemist oli tegemist esimeste territoriaalsete kaotustega Osmanite riigi jaoks ja lepingu järel sai Kesk- ning Kagu-Euroopas domineerivaks jõuks Habsburgide monarhia.
Kontekst ja tingimused.
Läbirääkimised.
26. jaanuaril 1699 allkirjastatud lepingule eelnes kahe kuu pikkune kongress, millel osales ühe poolena Osmanite riik ja teise poolena Püha Liiga. Liiga näol oli tegemist Saksa-Rooma riigi, Poola-Leedu, Veneetsia vabariigi ja Venemaa tsaari Peeter I koalitsiooniga. Läbirääkimistel osales ka Kirikuriik ja vahendajate rollis olid Inglismaa kuningriik ning Hollandi Vabariik. Läbirääkimisi rahu tingimuste üle alustati 1698. aasta 6. novembril.
Territooriumid.
Rahvusvahelise õiguse printsiibi "uti possidetis" järgi kinnitas leping osapoolte käes selle sõlmimise hetkel olnud territoriaalsed valdused. Habsburgid said Osmanite riigilt Egiri ejaleti, Varadi ejaleti, suure osa Budini ejaletist, Timişvari ejaleti põhjapoolse osa ja osa Bosnia ejaletist. Need alad vastasid suurele osale Ungari, Bosnia ja Hertsegoviina, Horvaatia ja Slavoonia aladele. Transilvaania vürstkond jäi nimeliselt küll sõltumatuks, kuid oli siiski Austria kuberneride otsese valitsemise all. Poola sai tagasi Podoolia, sealhulgas lammutatud Kamaniçe kindluse. Veneetsia sai suurema osa Dalmaatsiast koos Moreaga (ehk Lõuna-Kreekas asuva Peloponnesose poolsaarega), kuigi veidi vähem kui 20 aastat hiljem anti Morea Passarowitzi rahuga türklastele tagasi. Kuigi Karlowitzis arutleti ka Jeruusalemmas asuva Püha Haua kiriku saatuse üle, selle osas kokkuleppeni ei jõutud.
Osmanite kätte jäid nii Belgrad ja Temesvári banaat (tänane Timișoara) kui ka süseräänsus Valahhia ja Moldova vürstiriigi üle. Karlowitzis kokku lepitud vaherahu alusel kestsid läbirääkimised Moskooviaga veel aasta ja kulmineerusid 1700. aasta Konstantinoopoli rahuga, millega sultan loovutas Peeter I-le Azovi piirkonna. Moskoovia oli aga 11 aastat hiljem sunnitud need alad pärast ebaõnnestunud Pruti jõe sõjakäiku sõlmitud Pruti rahu Osmanite riigile tagasi andma.
Pärast rahu.
Austerlaste ja türklaste valduste vaheliste uute piiride kavandamiseks loodi komisjonid ja mõnede piirilõikude üle vaieldi aastani 1703. Suuresti tänu Habsburgide erivoliniku Luigi Ferdinando Marsigli tööle lepiti Horvaatia ja Bihaći piirosade suhtes kokku 1700. aasta keskpaigaks ja Temesvári piiri osas 1701. aasta alguseks; seejärel märgiti piir esmakordselt maha tegelike piiripostidega.
Koos Karlowitzis saadud ligikaudu 160 000 ruutkilomeetri Ungari alade saamise ja hiljem Passarowitzi rahulepinguga saadud Temesvári banaadiga saavutas Habsburgide Austria Keisririik oma suurima ulatuse, tugevdades Austria staatust Kagu-Euroopa domineeriva võimuna.
Komarovka

Komarovka (vene keeles "Комаровка") on küla Venemaal Leningradi oblastis Kingissepa rajoonis.
Komarovka on tänapäeval Venemaa kontrolli all, kuigi Eesti ja Venemaa vahel 1920. aastal sõlmitud rahulepingu ja Eesti Vabariigi põhiseaduse järgi asub see Narva jõest ida pool paiknev asula endiselt Eesti Vabariigi territooriumil. 
Ajalugu.
Küla Kljutški algne nimetus muudeti Kamarovkaks.
Tartu rahu järgse Eesti-Venemaa piiri kokkuleppimisel sai küla Eesti ja Nõukogude Venemaa piirikülaks. Küla moodustas osa Eesti Ingerist ja kuulus Virumaa ja Vaivara kihelkonna Narva valda. 
Eesti vabariigi algusaastatel olid maakonnad jagatud kuni 1926. aastani lisaks valdadele ka kihelkondadeks, kuid ametliku jaotusena kirikukihelkondi seejärel enam ei eksisteerinud.
Koen Geens

Koen Geens (sündinud 22. jaanuaril 1958 Brasschaatis) on Belgia poliitik.
Ta kuulub erakonda Christen-Democratisch en Vlaams. Ta on 11. oktoobrist 2014 kuni 1. oktoobrini 2020 Charles Micheli valitsuse justiitsminister.
Ta on õppinud kaks aastat Antwerpeni Ülikoolis õigusteadust, seejärel õppis ta õigusteadust Leuveni Katoliiklikus Ülikoolis (Katholieke Universiteit Leuven), kust ta sai aastal 1980 õigusteaduse teadusliku kraadi. Harvardi ülikoolist sai ta õigusteaduse magistri kraadi (LL.M ("Legum Magister")). Ta oli aastast 1986 Leuveni Katoliiklikus Ülikoolis professoriks. Aastal 2009 kandideeris ta Leuveni Katoliikliku Ülikooli rektoriks, kuid jäi alla Mark Waerile.
5. märtsist 2013 kuni 11. oktoobrini 2014 oli ta Belgia rahandusminister. 11. oktoobrist 2014 kuni 1. oktoobrini 2020 oli ta Belgia justiitsminister.
SampTA

SampTA ("Sampling Theory and Applications") on interdistsiplinaarne konverents matemaatikutele, inseneridele ja rakendusuuringutega tegelevatele teadlastele. SampTA põhieesmärgiks on tutvustada valimridade teooria ja rakenduste ning nendega seotud valdkondade alaseid värskemaid tulemusi.
SampTA konverentside seeria algas väikese konverentsiga 1995 Riias Lätis, kuid kohtumised kujunesid, kui huvi valimridade teooria ja rakenduste vastu kasvas, täismõõdus konverentsideks, mis pakkusid huvi nii matemaatikutele kui ka inseneridele. Selline matemaatikute ja inseneride enam-vähem võrdne arv osavõtjate hulgas muudab SampTA konverentside seeria unikaalseks. Konverentside korraldust koordineerib rahvusvaheline "steering committee", mis koosneb väga silmapaistvate ja ülemaailmselt tunnustatud matemaatikutest ja inseneridest ning "technical committee", kes hoolitseb konverentsi programmi eest.
Iga kahe aasta tagant toimuva konverentsi kohta avaldatakse infot mitmetes matemaatika ja inseneeria kalendrites, muuhulgas Ameerika Matemaatikaühingu, Mathematics Calendar , Wavelet Digest's, Numerical Harmonic Analysis Group'i (NuHAG, Viini Ülikool) kalendris, Norbert Wieneri keskuse (University of Maryland) kalendris ja IEEE Signal Processing Society kalendris. Konverentsid on toimunud üle aasta alates 1995, olnud 150–170
osalejaga ja 4-5-päevased.
Illimar Vihmar

Illimar Vihmar (sündinud 12. jaanuaril 1989) on eesti teatrikunstnik. 
Isiklikku.
Ta on Ingomar Vihmari poeg.
Sankt Ludgeri klooster

Sankt Ludgeri klooster (saksa: "Kloster St. Ludgeri") oli Püha Benedictuse Ordu klooster Helmstedtis Alam-Saksimaal. Selle asutas Liudger 800. aasta paiku. Kuni selle ilmalikustamiseni aastal 1802 oli see otse keisrile alluv klooster, suveräänsusega kogu Helmstedti linna üle 15. sajandini.
Hariduse tänav (Narva)

Hariduse tänav on tänav Narva vanalinnas ja Kerese linnaosas. Algab Pimeaia tänavalt, ristub Sepa, Karja, Moonalao, Vestervalli, Vabaduse, Puškini, Rahvavälja ja Kevade tänavaga ning lõpeb Kangelaste prospektiga ristudes. Tänava pikkus on umbes 1235 m.
1905. aasta linnaplaanil on selle tänava nimi vanalinna piirkonnas vene keeles "улица Госпитальная" ja "Антоновская улица", Peetri eeslinnas "Девятая улица". 1912. aasta linnaplaanil on Hariduse tänava nimi Hospidali tänav ja Antoni tänav vanalinnas ning Teine Peetri tänav Peetri eeslinnas. 1927. aasta linnaplaanil on tänava nimi Vaestemaja tänav vanalinnas ja Must tänav Peetri eeslinnas. Koos Sinise ja Valge tänavaga, mis kulgesid üksteisega rööpselt, moodustasid nad Eesti lipu värvid.23. oktoobrist 1940 Hariduse tänav. 
27. detsembril 1952 nimetati Narva linna TSN TK otsusega nr 482 Vaestemaja tänav ümber Hariduse tänavaks (vene keeles "улица Харидузе"), oletatavasti Hariduse ja Puškini nurgal asunud Narva 1. Keskkooli järgi.
2011. aastal kiitis Narva Linnavalitsuse Arhitektuuri- ja Linnaplaneerimise Ameti juures tegutsev Kohanimede komisjon heaks eraisiku esitatud taotluse taastada Hariduse tänava osale Kraavi ja Pimeaia tänava vahel Vaestemaja tänava nimi (vene keeles "ул. Богадельная"). Tänavaosa ümber ei nimetatud.
Aadressil Hariduse 22 asub Kalev Fama staadion.
Noriūnai mõis

Noriūnai mõis (leedu keeles "Noriūnų dvaras") on endine mõis Leedus Kupiškise rajoonis Noriūnais. 
Mõisakompleks on riikliku tähtsusega arhitektuurimälestis, kuhu kuuluvad teenijatemaja, peahoone, tootmishooned ja park.
Ajalugu.
Mõisa on kirjalikult esmamainitud XVI sajandil. See on kuulunud Naruševičiustele, Radziminskitele, Abramavičiustele. Esimene täpsem kirjalik dateering pärineb aastast 1665, mil selle omanikuks said Boločinskid. Seejärel olid omanikeks Stachovksid, kes müüsid mõisa aastal 1723 Bucholcidele. Läbi aegade on see kuulunud veel Tyszkiewiczitele, Tiesenhausenitele, Ogińskitele ja Komaritele. XVII-XVIII sajandil kasvatati seal Žemaitukase tõugu hobuseid. Arvatakse, et peahoone lasi rajada H. Venclovavičiaus ja XIX sajandi lõpus ehitasid kohalikud meistrid sealse peahoone ümber. Aastal 1921 peeti mõisas selle viimase omaniku J. Adomonise õe ja luuletaja Kazys Binkise pulmad. Pärast Teist maailmasõda mõis võõrandati ja seal asus masina-traktorijaam, seejärel aga maaparandustöötajate baas. Aastal 1960 rajati peahoonesse seitsmeklassiline kool.
Arhitektuur.
Mõisa peahoone puhul on tegemist Leedu aladele ebatüüpilise T-kujulise põhiplaaniga klassitsistliku ja maneristliku hoonega. Kõige silmapaistvam detail on peasissekäigu kohal asuv mitmekorruseline korpus. Esindusruumid on kujundatud anfilaadina, eluruumides on kasutusel tavalised koridorid. Mõisakompleksi ehitiste juures on kaks dolomiidist torni – üks neist oli kasutusel rehehoonena, teine oli aga jääkelder. Dolomiidist on laotud ka endise teenijatemaja sein, mida ehib väiksematest kivikildudest mosaiik.
Tähelepanuväärsed on ka teenijatemaja nelinurkne sisehoov, mida ehib sinistest kividest mosaiik, kahekorruseline maakividest ristikujulise põhiplaaniga aidahoone ja kaks tornisarnast ehitist – rehi ja jääkelder. Kokku on mõisakompleksist säilinud üheksa hoonet, varem oli seal hooneid 18.
Park.
Peahoonet ümbritseb kaarekujuliselt vabakujundusega park, mille pindala on 10 hektarit. park on ebatasase moega, seda liigendavad Lėvuo ja Krioklysi orud. Enamik teid on seal looklevad, aga peamised alleed on sirged. Puudest omineerivad seal kohalikud liigid – gruppidena ja üksikult kasvavad okaspuud. Seal kasvab ka võõrliike – euroopa lehis, palsamnulg, hall pähklipuu.
Laiševo rajoon

Laiševo rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Tatarstanis. Rajooni keskus on Laiševo linn.
Rajoonis on 1 linn ja 23 külaasundust, kus on kokku 69 asulat.
2016. aastal oli rajooni elanike arv 40 042. 2010. aasta seisuga olid elanikest 42,1% tatarlased, 55,1% venelased ja 1% tšuvašid.
Classical Association

Classical Association on Suurbritannias registreeritud, ent rahvusvahelise liikmeskonnaga teadusselts.
Classical Association asutati 19. detsembril 1903. Selle põhikirjaline eesmärk on edendada ja arendada klassikalise antiigi uurimist ja sellealast haridust ning suurendada avalikkuse teadlikkust antiigiuuringute panusest ja olulisusest hariduses ja ühiskonnaelus.
Classical Association annab välja teadusajakirju Classical Quarterly, Classical Review ja Greece &amp; Rome ning regulaarset infobukletti Classical Association News (lühendatult CA News).
Organisatsioon korraldab iga-aastasi teaduskonverentse, mille toimumiskoht on mõnes Suurbritannia ülikoolis.
Organisatsiooni president vahetub igal aastal, kusjuures klassikalised filoloogid või antiikajaloo spetsialistid vahelduvad erialakaugemate antiigihuviliste inimestega (nt kirjanikud, ajakirjanikud, toimetajad).
Jutaza rajoon

Jutaza rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Tatarstanis. Rajooni keskus on Urussu alev.
Rajoonis on 1 alev ja 10 külaasundust.
2016. aastal oli rajooni elanike arv 20 965. 2010. aasta seisuga olid elanikest 74,6% tatarlased ja 21,3% venelased.
Ferdinand Albrecht I (Braunschweig-Wolfenbüttel-Bevern)

Ferdinand Albrecht (22. mai 1636 Braunschweig – 25. aprill 1687 Bevern) oli Braunschweig-Lüneburgi hertsog, Braunschweig-Wolfenbütteli vürstide sugulane.
Elu.
Ferdinand Albrecht oli August Noorema kolmas poeg. Pärast isa surma aastal 1666 kaklesid kolm poega pärandi eest ja Ferdinand Albrecht sai palee Bevernis, mõned feodaalõigused ja kindla summa raha vastutasuks nõuetele valitseda Wolfenbüttelit, mida asusid üheskoos valitsema tema vanemad vennad.
Ferdinand Albrecht muutus üha ekstsentrilisemaks ja mingil ajal saatsid tema vennad sõjaväe paleesse korda taastama. Ta kogus palju kunstiteoseid, mis said hiljem Hertsog Anton Ulrichi muuseumi osaks. Ta suri aastal 1687; tema poeg Ferdinand Albrecht II päris vürstkonna aastakümneid hiljem.
Perekond.
Ferdinand Albrecht abiellus aastal 1667 Hessen-Eschwege maakrahvi Friedrichi tütre Christinega (30. oktoober 1648 – 18. märts 1702). Täisikka jõudsid nende lastest järgmised:
Arski rajoon

Arski rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Tatarstanis. Rajooni keskus on Arski linn.
Rajoonis on 1 linn ja 16 külaasundust, kus on kokku 69 asulat.
2016. aastal oli rajooni elanike arv 52 530. 2010. aasta seisuga olid elanikest 92,7% tatarlased, 6,3% venelased ja 0,5% marid.
Kanada kabe

Kanada kabe on 144-ruudulisel laual mängitav kabeliik. Mängu algseisus on mõlemal mängijal 30 kabendit. Mängureeglid on samad mis rahvusvahelises kabes ning partiide kasutatakse samuti numbrilist notatsiooni. Mäng on levinud Kanadas Québecis ja Ontarios ning USA-s Uus-Inglismaal. 
Mängu leiutasid arvatavasti prantsuse asunikud Québecis. Mängu leiutamise aeg pole teada, kuid on teada, et juba 1805. aastal müüdi 144-ruudulist kabelauda Londonis. Kanada kabes on peetud ka maailmameistrivõistlusi ja Ameerika meistrivõistlusi (1904–1968). Nii mõnedki Kanada kabetajad on edu saavutanud ka rahvusvahelise kabe maailmameistrivõistlustel: näiteks Raoul Dagenais tuli 1952. aastal hõbedale ja Marcel Deslauriers 1956. aastal maailmameistriks.
Thomas Salumets

Thomas Salumets (sündinud 1956) on eesti päritolu Kanada kirjandusteadlane.
Elukäik ja haridus.
Salumets sündis Saksamaal, Emajõe lahingus osalenud ja raskelt haavata saanud rindemehe perekonnas.
Gümnaasiumi lõpetas ta Heidelbergis, germanistika bakalaureuseõppe "summa cum laude" Toronto Ülikoolis Kanadas (1976–1980).
Magistri- ja doktorikraadi sai ta Princetoni Ülikoolis USAs, kus kaitses 1985 doktoriväitekirja "Zur Interpretation und Edition der Werke F. M. Klingers".
Töökäik.
Alustanud õppejõutööd Lääne-Ontario ja Toronto ülikoolides, töötab ta 1987. aastast Briti Columbia Ülikoolis Vancouveris. Ta on juhatanud sealset võrdleva kirjandusteaduse õppetooli ja germanistikaosakonda, aastail 2006–2011 oli ta Kesk-, Ida- ja Põhja-Euroopa osakonna juhataja. 
Ta on olnud organisatsiooni Association for the Advancement of Baltic Studies (AABS) president (2002–2006) ja ajakirja Journal of Baltic Studies peatoimetaja (1998–2001).
Salumets on Eesti Võrdleva Kirjandusteaduse Assotsiatsiooni liige ning mitme raamatusarja ja ajakirja toimetuskolleegiumi liige.
Isiklikku.
Thomas Salumetsa vanaisa Karl Aleksander Busch-Toomiste (16.12.1896–07.11.1968) oli Eesti Vabadussõja veteran ja Vara vallavanem, kes arreteeriti 1945. aastal ja viidi Vorkuta vangilaagrisse. Naasis Siberist Eestisse 1956. aastal.
Fritzlar

Fritzlar on rikkaliku ajalooga väike Saksa linn (15 000 elanikku) Schwalm-Ederi kreisis Põhja-Hessenis, 160 km Frankfurdist põhjas.
Linnal on keskaegne linnasüda, mis ümbritsetud paljude vahitornidega linnamüüriga. 38 meetrit kõrge Hall torn (Grauer Turm) on kõrgeim säilinud linnakaitsetorn Saksamaal. 1109. aastal esmamainitud linna kaitsepühaku Püha Martini kivireljeefiga raekoda on vanim Saksamaal ikka veel esialgsel otstarbel kasutatav hoone. Gooti stiilis vana frantsiskaani kloostri kirik on tänapäeval protestantlik kihelkonnakirik ja kloostri teised hooned on muudetud nüüdisaegseks haiglaks. Paljud hooned linnakeskmes, peamiselt turuplatsi ümber, pärinevad 15.–17. sajandist ning on hoolikalt säilitatud või taastatud. Linnas domineerib imposantne romaani-gooti Püha Peetruse kirik 12.–14. sajandist.
1974. aastal võõrustas linn 14. Hessentagi festivali.
Helmstedt

Helmstedt on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaa idaservas, Helmstedti kreisi keskus.
Ajalooline ülikool ja hansalinn säilitavad romaani ja renessansshoonete olulist monumentaalpärandit, samuti arvukad puitkarkassmajad. Saksamaa lõhestatuse ajal oli lähedalasuval Bundesautobahn 2 Helmstedt–Marienborni piiripunkt, kõige olulisem endisel Saksamaa sisepiiril, kuna oli lühima maantee alguspunkt Lääne-Saksamaa ja Lääne-Berliini vahel. Linna pindala on 66,54 km². 31. detsembril 2017 elas seal 25 803 inimest.
Helmstedt asub Elmi ja Lappwaldi mäe vahelises lohus, mis on üleminekuala Harzi põhjapoolsete eelmägede ja Põhja-Saksa madaliku vahel. Seda ümbritseb Elm-Lappwaldi maastikukaitseala. Kesklinn paikneb umbes 36 km Braunschweigist idas, 45 km Magdeburgist läänes ja 90 km Hannoverist idas.
Haldusalasse kuuluvad paikkonnad Barmke ja Emmerstedt, mis mõlemad liidendati 1974. aasta haldusreformiga, ning Büddenstedt, mis liidendati 2017. aastal, samuti kuurortlinn Bad Helmstedt, umbes 3,5 km kesklinnast idas.
Ajalugu.
Asulat Saksimaa hertsogiriigis on esmamainitud kui "Helmonstede" 952. aasta dokumendis, mille andis välja Saksa kuningas Otto I. Varem kutsuti linna ka "Helmstädt", linn arenes benediktlaste Sankt Ludgeri kloostri läheduses, mille Liudger asutas 800. aasta paiku misjonijaamana. Helmstedti linnaõigus pärineb 1247. aastast. Linn kuulus 1490. aastani Werdeni abtkonnale, mil selle ostis Braunschweig-Lüneburgi hertsogkond. Aastatel 1576–1810 asus seal Helmstedti Ülikool.
1940. aastate lõpust kuni 1990. aastani oli linnas suur piiripunkt Lääne-Saksamaa ja Ida-Saksamaa vahel. Peamine raudtee ja Autobahn Lääne-Saksamaa ja Berliini vahel, läbi Ida-Saksamaa, algas Helmstedti-Marienborni piiripunktist, tuntud ka kui Checkpoint Alpha. Ametlik sõjaväeline liiklus NATO riikidest Lääne-Berliini oli lubatud vaid seda teed pidi.
Valgussammas

Valgussammas on optiline atmosfäärinähtus. See kujutab endast vertikaalset valgusriba, mis näib ulatuvat valgusallikast üles- või allapoole. Nähtust tekitab valguse peegeldumine rohketelt väikestelt jääkristallidelt, mis atmosfääris hõljuvad. 
Valgus võib olla pärit Päikeselt (tavaliselt siis, kui see on horisondi lähedal või isegi horisondist allpool). Sel juhul nimetatakse nähtust päikesesambaks. Valgussambaid tekitav valgus võib olla pärit ka Kuult või maistest valgusallikatest, näiteks tänavavalgustitelt.
Teke.
Kuna valgussambad tekivad valguse ja jääkristallide koosmõjul, kuuluvad need halode hulka. Valgussambaid tekitavad kristallid on tavaliselt tasapinnalised ja kuusnurksed ning paiknevad õhus langedes enam-vähem paralleelselt maapinnaga. Need kristallid on lumehelvestest palju väiksemad. Peegeldused eri kõrgustel ja vaatlejast eri kaugustel hõljuvatelt kristallidelt tekitavad kujutise valgusallika all või kohal kõrguvast valgussambast. Mida suuremad on kristallid, seda paremini on see efekt näha. Harvemini võivad valgussambaid põhjustada ka sambakujulised kristallid. Nähtus on olemuselt väga sarnane kergelt lainetaval veepinnal nähtava Päikese või Kuu "teega".
Cambridge University Press

Cambridge University Press (lühend CUP) on Cambridge'i Ülikooli juures tegutsev kirjastus. Kirjastus sai raamatute trükkimise õiguse 1534. aastal kuningas Henry VIII-lt ja on seega maailma vanim katkestusteta tegutsenud kirjastus. Oxford University Pressi järel on see maailma suuruselt teine ülikoolikirjastus.
Kirjastuse peakorter on Cambridge'is, harukontorid aga rohkem kui 40 riigis.
Helme kirikumõis

Helme kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Helmet") oli kirikumõis Helme kihelkonnas Viljandimaal.
Suure-Jaani kirikumõis

Suure-Jaani kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Groß-St. Johannis") oli kirikumõis Suure-Jaani kihelkonnas Viljandimaal.
Paistu kirikumõis

Paistu kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Paistel") oli kirikumõis Paistu kihelkonnas Viljandimaal.
Põltsamaa kirikumõis

Põltsamaa kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Oberpahlen") oli kirikumõis Põltsamaa kihelkonnas Viljandimaal.
Kolga-Jaani kirikumõis

Kolga-Jaani kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Klein-St. Johannis") oli kirikumõis Kolga-Jaani kihelkonnas Viljandimaal.
José Maria Eça de Queiroz

José Maria Eça de Queiroz, ka José Maria de Eça de Queiroz (uuema ortograafia järgi Queirós; ; 25. november 1845 Póvoa de Varzim, Portugal – 16. august 1900 Pariis, Prantsusmaa) oli portugali kirjanik, kuulsamaid Portugali realiste.
Pimeaia tänav

Pimeaia tänav on tänav Narva vanalinnas. 
See algab Koidula tänava jätkuna, ristub Kraavi ja Hariduse tänavaga ning lõpeb Sepa tänavaga ristudes.
1905. aasta linnaplaanil oli selle tänava nimi улица Садовая, 1912. aasta linnaplaanil Aia tänav. 1927. aasta linnaplaanil kandis selle tänava põhjaosa nime Pimeaia tänav ja lõunaosa Koidula puiestee. 
Pärast Teist maailmasõda kasutatakse Pimeaia tänava nime praeguse tänava kohta.
Pimeaia tänav on nime saanud Victoria bastionil paikneva Pimeaia järgi.
Daniel Meijel

Daniel Meijel (sündinud 26. detsembril 1974) on Eesti jalgpallitreener.
Aastatel 2011–2014 oli ta klubi JK Tallinna Kalev abitreener. Ühtlasi on ta aastast 2011 klubi JK Tallinna Kalev II peatreener.
Isiklikku.
Tema isa on sporditegelane Rein Meijel.
Terje Luik

Terje Luik (sündinud 13. aprillil 1941) on eesti filminäitleja, telerežissöör ja pedagoog.
Ta lõpetas 1959. aastal Tallinna 7. Keskkooli. Koolitüdrukuna õppis ta balletti ja muusikat ning oli tubli sportlane.
1959. aastal mängis ta kaksikõdede Mareti ja Vaike peaosi mängufilmis "Vallatud kurvid", mis saavutas suure populaarsuse. See film tõi talle 1960. aasta Baltimaade ja Valgevene filmifestivalil parima naisnäitleja auhinna. Ta mängis ka mängufilmides "Perekond Männard" ja "Ohtlikud kurvid", kuid näitlejat temast siiski ei saanud. Ta asus tööle Eesti Televisioonis režissööri abina.
21-aastaselt Terje Luik abiellus ja kolis Moskvasse. Seal lõpetas ta pedagoogilise instituudi ja töötas kolm aastat õpetajana. Seejärel õppis kaugõppes Leningradi Riiklikus Muusika- ja Kinematograafiainstituudis. Pärast instituudi lõpetamist töötas ta 17 aastat NSV Liidu Kesktelevisioonis telerežissöörina. 
Ta kolis Eestisse tagasi 1990. aastal. Ta töötas Rapla maakonnas Juuru Gümnaasiumis ja Hagudi Põhikoolis õpetajana.
Luik on olnud Juuru vallavolikogu liige (1996–1999), Mahtra külavanem ning kohaliku kultuurielu aktivist.
Isiklikku.
Tema ema oli kunstnik Laine Lepp (1918–2007) ja abikaasa Moskvast pärit Lev Maksimov. Abielu kestis 17 aastat ning sellest on sündinud pojad Aleksandr ja Martin.
Arbo Tammiksaar

Arbo Tammiksaar (sündinud 21. juulil 1971 Vändras Pärnu maakonnas) on eesti filmirežissöör.
Arbo Tammiksaar on õppinud Tartu Ülikoolis bioloogiat ja Eesti Kunstiakadeemias keraamikat. Ta on lõpetanud 2001. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli filmi ja video õppetooli.
Alates 1993. aastast kuulub Arbo Tammiksaar Eesti Üliõpilaste Seltsi.
Isiklikku.
Arbo Tammiksaare ja teleajakirjanik Tuuli Roosma peres kasvavad kaksikud pojad Andres ja Kristjan, kes on sündinud 23. jaanuaril 2009.
Arbo Tammiksaare vend on Erki Tammiksaar.
Kupiškise rajoon

Kupiškise rajoon on 1. järgu haldusüksus (rajoon) Leedus endise Panevėžysi maakonna aladel. Rajooni pindala on 1080 km². 2014. aasta seisuga elas seal 19 067 inimest.
Rajoon moodustati 1950. aastal. Rajoon koosneb järgmistest valdadest: Alizava, Kupiškise, Noriūnai, Skapiškise, Subačiuse ja Šimonysi vald.
Halduskeskus on Kupiškise linn. Teised tähtsamad asulad on Subačiuse linn ning Alizava, Antašava, Palėvenė, Salamiestise, Skapiškise, Senasis Subačiuse ja Šimonysi alev. 2011. aasta seisuga olid elanikest 97,17% leedulased, 1,7% venelased, 0,27% poolakad, 0,19% ukrainlased, 0,13% valgevenelased ja 0,54% oli teistest rahvustest.
Rajooni suurimad jõed on Lielupe jõgikonda kuuluvad Pyvesa ja Lėvuo ning Nemunase jõgikonda kuuluv Šetekšna. Kõrgeim koht (137 meetrit) jääb Kinderiai külla.
Gaižaičiai vald

Gaižaičiai vald (leedu keeles "Gaižaičių seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Joniškise rajoonis. Vald piirneb põhjas Lätiga.
Valla pindala on 108 km². 2011. aasta seisuga elas seal 527 inimest. Valla keskus on Gaižaičiai küla. Vallamaja asub aadressil Vilties g. 9. Vallavanem on Stanislava Andrulaitienė.
Puistevill

Puistevill (inglise "blown-in insulation") isolatsioonivahend, mis puhutakse tehniliste vahenditega hoone seina vahele või pööningule. Tulenevalt materjali kompaktsusest jõuab see ka väiksematesse ja raskemini ligipääsetavatesse kohtadesse.
Supercalifragilisticexpialidocious

"Supercalifragilisticexpialidocious" (eesti keeles pealkirjaga "Supernalivägalustlikekstraülivõrdes") on laul Disney 1964. aasta muusikalfilmist "Mary Poppins". Laulu autorid on vennad Robert ja Richard Sherman. Filmis esitavad seda Julie Andrews ja Dick Van Dyke.
Laulu 34-täheline originaalpealkiri "Supercalifragilisticexpialidocious" ('midagi eriti head ja ilusat') on üks pikemaid ingliskeelseid sõnu, mida võib leida sõnaraamatutest. See neologism jõudis Oxfordi inglise keele sõnaraamatusse 1986. aastal ning selle sõnaraamatu järgi on seda kasutatud 1940. aastatest.
Pealkirja eestikeelset vastet "supernalivägalustlikekstraülivõrdes" on kasutatud Noorsooteatri 1970. aasta muusikalis ja hilisemates lavateostes.
Uslar

Uslar on linn ja vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Northeimi kreisis. Linna pindala on 113,4 km². 31. detsembril 2017 elas seal 14 278 inimest. Uslar asub Sollingist lõunas, viimane on Weserberglandi osa.
Geograafia.
Uslar asub Hesseni ja Nordrhein-Westfaleni piiride lähedal. Hannover on 110 km põhjas, Hesseni suurim linn Frankfurt am Main on 240 km lõunas ja Berliin on 350 km kirdes.
Vallaosad.
Uslari valda kuulub 19 linna ja küla: Ahlbershausen, Allershausen, Bollensen, Delliehausen, Dinkelhausen, Eschershausen, Fürstenhagen, Gierswalde, Kammerborn, Offensen, Schlarpe, Schönhagen, Schöningen, Sohlingen, Uslar, Vahle, Verliehausen, Volpriehausen ja Wiensen.
Ajalugu.
Uslarit on esmamainitud aastal 1006/1007. 12. sajandi teises pooles hakkasid Welfid Uslarit valitsema (kuni 19. sajandini). 1599. aastal ehitati Freudenthali loss, mis põles 1612. aastal maha. 1819. aastal põles suur osa Uslari linnast maha.
Majandus.
Uslari tööstus kasutab piirkonna loodusvarasid puitu, liiva ja vett. 20. sajandil oli maailmakuulus Uslari mööblitööstus ("Ilse-Möbel", 1950. aastatel umbes 2000 töötajat). Tänapäeval mängib Uslari piirkonnas ("Uslarer Land") olulist rolli ainult turism. Seal on ka "Privatbrauerei Haffner", mis pruulib Bergbräu perekonna õlut, mis on villitud "pop-top" pudelitesse, nagu Schleswig-Holsteini Flensburgeri õlu ja Hollandi Grolsch.
Uslari vald on kaelani võlgades. Näiteks kohalik ujula tuli sulgeda 2011. aasta mais ja taasavati alles 2012. aasta novembris, kohaliku algatuse abil. 2005. aastast on elanikkond pidevalt vähenenud, keskmiselt 168 inimest aastas.
Dransfeld

Dransfeld on linn ja vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Göttingeni kreisis.
Valla pindala on 28 km². 31. detsembril 2016 elas seal 4327 inimest. Linn asub umbes 12 km Göttingenist läänes.
Turism.
Linnast lõunas on vabaõhu bassein ja telkimisala.
Hann. Münden

Hann. Münden (lühend nimest "Hannoversch Münden", kõnekeeles "Münden") on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal.
Linna pindala on 121,12 km². 31. detsembril 2015 elas seal 23 797 inimest. Linn paikneb Göttingeni kreisis Fulda ja Werra jõe kohtumiskohas, mis ühinedes moodustavad Weseri jõe. Linn on kuulus mitme ajaloolise hoone poolest, mõned rohkem kui 600 aastat vanad.
Ajalugu.
Paika on esmamainitud 802. aastal "Gimundi" kinkedokumendis Fulda kloostrile. Linna nimi tähendab vanasaksa keeles "kokkujooksu"; eesliide "Hannoversch" ("Hannoveri") lisati 19. sajandil, et eristada linna sarnase nimega Preisi naabrist, Mindenist.
Linnaõigused sai 12. sajandi teises pooles.
Prantsuse leidur Denis Papin ehitas 1704. aastal tõenäoliselt pedaalidega juhitava aurupump-jõuallikaga sõurattaga paadi ja demonstreerimiseks kasutati seda 1707. aastal liikumiseks Fulda jõge pidi allavoolu Kasselist Mündenisse.
Hann. Münden oli Preisi Kuningliku Metsandusakadeemia asukoht: linna botaanikaaiad paljude puudliikidega rajati peamiselt sellele akadeemiale. Hiljem ühendati akadeemia Göttingeni ülikooliga, koliti 1970. aastal uude hoonesse pealinnakus.
Peamised vaatamisväärsused.
Paljud turistid külastavad linna, et näha mõnd selle 700 hästisäilinud keskaegsest poolpuitmajast.
Suures luterlikus gooti stiilis Püha Blasiuse kirikus (14.–15. sajand) on Braunschweig-Calenbergi hertsogi Erich I (suri aastal 1540) sarkofaag.
Muud vaatamisväärsused:
Heinaturu tänav

Heinaturu tänav on tänav Narva vanalinnas. Algab Suurest tänavast ning lõpeb tupiktänavana. Tänava pikkus on umbes 115 m.
1900. ja 1905. aasta linnaplaanidel oli selle tänava nimi Раздельная улица, 1912. ja 1929. aasta linnaplaanidel Vahe tänav.
Systembolaget

Systembolaget on Rootsi riiklik alkoholimonopol. See on ainuke kauplusekett, mis müüb Rootsis 3,5-protsendilisest kangemat õlut, veini ja destilleeritud alkohoolseid jooke.
Systembolaget asutati 1955. aastal. Ketti kuulub üle 400 kaupluse. See vahetas Rootsis välja seni kasutatud Bratti süsteemi, millega tohtis alkohoolseid jooke osta kuu jooksul normi piires, Systembolagetist saab osta piiramatul hulgal. Kuna see suurendas alkoholitarbimist, tõsteti alkoholimaksu ja tehti ostmisel kohustuslikuks dokumendi näitamine. Algselt pidi Systembolagetist ostes soovitud jooke küsima kaupluse teenindajalt, nii loodeti vältida suurtes kogustes ostmist. Iseteenindamist hakati Systembolageti kauplustes lubama alles 1991. aastal. 2014. aastaks olid kõik kauplused läinud üle iseteenindamisele, kuid mõnedes kauplustes tuleb kangemaid jooke endiselt küsida kassas teenindajalt.
Systembolageti president on Cecilia Schelin Seidegård (2008–) ja tegevdirektor Magdalena Gerger (2009–).
Moringen

Moringen on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Northeimi kreisis. Linna pindala on 82,25 km². 31. detsembril 2019 elas seal 6955 inimest. Linn koosneb Moringeni keskusest ja kaheksast ümbritsevast külast, Fredelsloh on üks neist.
Ajalugu.
Linn ja selle külad asutati üle tuhande aasta tagasi. Linnas on 19. sajandi lõpus asutatud psühhiaatriahaigla. Teise maailmasõja ajal haigla tühjendati ja natsid kasutasid seda koonduslaagrina. Tänapäeval tegutseb see taas psühhiaatriahaiglana.
Majandus.
Kogukonna suuremate tööandjate hulgas on tööstuslikke ventilaatoreid tootev ettevõte Piller. Northeimi kreisi suur prügila on Moringenis.
Zoran Živković

Zoran Živković (serbia keeles "Зоран Живковић"; sündinud 22. detsembril 1960 Nišis) on Serbia poliitik. Ta oli 18. märtsist 2003 kuni 3. märtsini 2004 Serbia peaminister.
Ta sündis aastal 1960 Nišis (praeguse haldusjaotuse järgi Nišava ringkonnas), kus ta lõpetas Bora Stankovići gümnaasiumi. Aastal 1983 lõpetas ta Belgradi Ülikooli majandusteaduskonna.
Ta astus poliitikasse aastal 1992, kui ta valiti Demokraatliku Partei koosseisus Serbia parlamenti. 26. jaanuarist 1997 kuni 10. novembrini 2000 oli ta Niši linnapea. Oktoobris 2000 oli ta üks 5. oktoobri Serbia Demokraatliku Opositsiooni algatatud miitingu organiseerijaid (mille tulemusena lahkus ametist Slobodan Milošević). 4. novembrist 2000 kuni 17. märtsini 2003 oli ta Serbia ja Montenegro liitriigi kaitseminister. 18. märtsist 2003 kuni 3. märtsini 2004 oli ta Serbia peaminister.
Ta kuulus aastatel 1992–2012 Demokraatliku Partei ridadesse. Aastast 2013 on ta partei Nova stranka asutajaliige ja esimees.
Isiklikku.
Zoran Živković on abielus, tema abikaasa Biserka Živković on jurist, neil on kaks last ning nad elavad Nišis.
Aznakajevo rajoon

Aznakajevo rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Tatarstanis. Rajooni keskus on Aznakajevo linn.
Rajoonis on 2 linna ja 26 külaasundust, kus on kokku 78 asulat.
2016. aastal oli rajooni elanike arv 62 994. 2010. aasta seisuga olid elanikest 86,1% tatarlased ja 11,2% venelased.
Leninogorski rajoon

Leninogorski rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Tatarstanis. Rajooni keskus on Leninogorski linn.
Rajoonis on 1 linn ja 24 külaasundust, kus on kokku 67 asulat.
2016. aastal oli rajooni elanike arv 84 403. 2010. aasta seisuga olid elanikest 51,5% tatarlased, 37% venelased, 4,5% tšuvašid ja 4,6% mordvalased.
Osterode am Harz

Osterode am Harz (sageli lihtsalt "Osterode") on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Göttingeni kreisis.
Linna pindala on 102,46 km². 31. detsembril 2015 elas seal 21 985 inimest. Linn asub Harzi mägede edelaservas. See oli varem Osterode kreisi keskus.
Loodus.
Söse jõgi voolab läbi linna Söse tammi järvest umbes 5 km ülesvoolu. Tamm ehitati 1931. aastal ja sinna taha mahub 25,5 miljonit m³ vett. Harzwasserwerke veefirma juhib joogivett Bremenisse.
Linnaosad.
Järgmised linnaosad (peamiselt ümberkaudsed külad) on Osterode am Harzi osad: Dorste, Düna, Förste, Freiheit, Kazenstein, Lasfelde, Lerbach, Marke, Nienstedt am Harz, Osterode am Harz, Petershütte, Riefensbeek-Kamschlacken, Schwiegershausen, Ührde.
Kultuur ja vaatamisväärsused.
Muuseumid.
Museum im Ritterhaus näitab dokumente Osterode ajaloost, keskajast lähiminevikuni, samuti juhuslikke ajutisi näitusi.
Lichtensteini koobas on arheoloogiline paik Dorste juures, omavalitsuse lääneosas. Kahel Nienstedt am Harzi küla elanikul, 2 km koopast põhjas, on sama haruldane DNA muster, kui see, mis leitud mehe luustikult, mille luud leiti Lichtensteini koopast, pärinevad umbes aastast 1000 eKr.
Arhitektuur.
Osterode ümbruses on mitu linnusevaret ning Lichtensteini loss Dorste ja Förste vahel.
Linna ait, ehitatud aastatel 1719–1722, on üks kõige imposantsemaid ehitisi, ehitatud Ülem-Harzi kaevanduskülade viljaga varustamiseks. Täna, pärast ulatuslikku renoveerimist, on sellest saanud raekoda.
Puhkus.
Osterode on 100 km pika "Harzer Hexenstiegi", Thale matkaraja alguspunkt.
Herzberg am Harz

Herzberg am Harz on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Göttingeni kreisis.
Linna pindala on 71,88 km². 31. detsembril 2015 elas seal 13 051 inimest.
Geograafia.
Herzberg asub Harzi mäestiku ja Harzi rahvuspargi edelaservas. Loodusmälestised ümbruskonnas on Ükssarviku koobas, Karstirada ja Rhume allikas.
Kesklinn asub Sieberi jõe ääres, umbes 32 km Göttingenist kirdes ja 90 km Hannoverist kagus. Haldusalasse kuuluvad Lonau, Pöhlde, Scharzfeldi ja Sieberi küla.
Ajalugu.
Herzbergi lossi Saksimaa hertsogkonnas on esmamainitud 1143. aasta dokumendis. Jahimaja selles paigas oli püstitatud juba aastatel 1024 kuni 1029 kuningas Lothar III poolt. 1144. aastal hõivas selle Saksi Welfide dünastia ja 1158. aastal sai sellest Hohenstaufenist keisri Friedrich I Barbarossa nõusolekul hertsog Heinrich Lõvi omand.
Loss oli Welfide Braunschweigi hertsogi Heinrich I Grubenhageni valduste osa, mille ta sai 1291. aastal, kui tema ja ta vennad pärandit jagasid. Asulat lossi all on esmamainitud 1337. aastal. Grubenhageni vürstkonna Braunschweigi valitsejad elasid seal aastast 1486 kuni liini hääbumiseni 1596. aastal. 1617. aastal sai Braunschweig-Lüneburgi hertsog Georg keiser Matthiase poolt kinnitatud pärandvaraõiguse ja elas koos oma naise Anna Eleonore von Hessen-Darmstadtiga taas lossis kuni oma residentsi kolimiseni aastal 1636 Leineschlossi Hannoveris.
Herzberg arenes esialgu riide ja linase tootmiskeskuseks. 18. ja 19. sajandil lisandusid olulised tööstused õllepruulimine, valukoda ja metallitöötlemine, põllumajandusmasinate ja saabaste tegemine, samuti relvade tootmine Hannoveri vägedele. Herzberg sai linnaõiguse 1929. aastal, kui see oli Preisimaa Hannoveri provintsi osa.
Esperanto-linn.
Herzbergis on klubi, mis edendab rahvusvahelist abikeelt esperanto, "Interkultura Centro Herzberg" ("Herzbergi kultuuridevaheline keskus"). 2006. aastal otsustas linna nõukogu reklaamida Herzbergi kui "Esperanto-Stadt" ("Esperanto-linn", esperanto: "Esperanto-urbo").
Duderstadt

Duderstadt on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Göttingeni kreisis.
Linna pindala on 95,61 km². 31. detsembril 2015 elas seal 20 677 inimest.
Linn on Eichsfeldi põhjaosa ("Untereichsfeld") keskus. Varem on see olnud Mainzi peapiiskopi eravaldus.
Duderstadti on esmamainitud 929. aastal ning linn tähistab oma aastapäevi sellest aastast loendades.
Arhitektuur.
Linnas on paljud ajaloolised hooned poolpuit stiilis, peamiselt peatänava ääres, mis ulatub St. Cyriakuskirche (katoliiklik, ehitatud 1250–1490, ka "Oberkirche" ehk 'ülemine kirik') juurest alla St. Servatiuskirche (protestantlik, ehitatud 1370–1520, ka "Unterkirche" ehk 'alumine kirik') juurde.
1343. aastal ehitatud Westerturm on üks linna kindlusemüüri vähemalt kaheksast väravatornist ja kaitsetornist; see põles 1424. aastal maha ja ehitati 12 aasta jooksul taas üles. Westerturmil on väga eriline väändunud katus. Kuigi see pole ainus väändunud katusega torn Saksamaal, on see samalaadsetest üks huvitavamaid ja populaarsemaid. On arvukalt rahvajutte väändumise selgitamiseks: üks jutt väidab, et roostes tuulelipp sundis tuult katust väänama. Teine väidab, et kui kurat ajas Duderstadti mehed jooma, ajasid naised ta minema, kuid mitte enne, kui ta krabas tornist ja väänas seda üle müüri põgenedes.
Raekoja ehitamine algas 1302. aastal, uusi tiibu ja komponente lisati 1674. aastani. See taastati täielikult 1980. aastatel ja viimati 2002. aastal. Kindlatel tundidel mängib ühes tornidest kariljon, kui "Anreisi" (ka: "Anreischke") büst tuleb välja ja noogutab.
"Anreischke".
Linna "Innenstadt" on ümbritsetud 3 km pika muldvalliga, mille ehitas rändav kindluseehitusmeister nimega Andreas. Duderstadti linnanõukogu ("Rat") leppis Andreasega 1506. aastal kokku ehitada müür. Kuna ümbruskonna talunikud pidid ka müüri kaitse alla saama, värbas "Rat" nad müüri ehitustööle. Andreas oli väidetavalt julm töölesundija ja talunikud põlgasid teda. Peagi süüdistasid nad oma hädades ka Duderstadti kodanikke ja hakkasid neid kõiki Andrease järgi kutsuma "Anreischke", mis kõlas talunike kõneldavas (alam)saksa murdes "Anreis".
Duderstadti kodanikud ehitasid omakorda puidust Andrease büsti ja lisasid selle kellamängule. Iga kahe tunni tagant tuleb puidust "Anreischke" välja ja noogutab turule tulnud talunikele, et meenutada neile põlatud Andreast ja nende sõltuvust linnast.
Puidust Anreischke noogutab sellest päevast saati raekoja tornist kell 9, 11, 13, 15, 17 ja 19.
Otto Bock.
Duderstadtis on peakorter oma asutaja järgi nime saanud korporatsioonil Otto Bock. Otto Bock toodab proteese ja muid tervisetooteid. Kuigi nüüd rahvusvaheline ettevõte, on tema peakorter ikka Duderstadtis. Kasum 2003. aastal oli 355,5 miljonit eurot. Otto Bock oli majanduskasvu oluline toetaja piirkonnas sõjajärgsel ajal.
Kultuur.
Duderstadt Heimatmuseumis on oluliste kohalike esemete kogu.
Zainski rajoon

Zainski rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Tatarstanis. Rajooni keskus on Zainski linn.
Rajoonis on 1 linn ja 22 külaasundust, kus on kokku 86 asulat.
2016. aastal oli rajooni elanike arv 56 164. 2010. aasta seisuga olid elanikest 57,5% tatarlased, 39,2% venelased ja 1,4% tšuvašid .
Panislamism

Panislamism ehk üle-islamaism (Araabia keeles: اتحاد الإسلام, DMG: "ittiḥād al-islām") on religioosne-poliitiline liikumine, mille esindajad rõhutavad islamisisest ajaloolist, kultuurilist ja religioosset sarnasust. Eesmärk on üleislamine ühtsus, kõik moslemid ühendada ühte islami riiki või kalifaati. Panislamism tekkis vastuseks Euroopa laienemisele Indias ja Lähis-Idas 19. sajandi lõpus. Mõiste võeti kasutusele Euroopas.
Elbingerode

Elbingerode on asula Harzi kreisis Saksamaa Saksi-Anhalti liidumaal. 
1. jaanuarist 2010 on see halduslikult Oberharz am Brockeni linna osa. Enne seda oli Elbingerode linnana iseseisev haldusüksus.
Alkejevo rajoon

Alkejevo rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Tatarstanis. Rajooni keskus on Bazarnõe Mataki.
Rajoonis on 21 külaasundust, kus on kokku 71 asulat.
2016. aastal oli rajooni elanike arv 19 439. 2010. aasta seisuga olid elanikest 64,2 tatarlased 19,2% tšuvašid ja 15,7% venelased.
Küüneviil

Küüneviil on tööriist, mida kasutatakse sõrme- ja varbaküünte õrnaks lihvimiseks, poleerimiseks ning kujundamiseks pärast seda, kui küüs on küünetangide või -kääridega lühemaks lõigatud. 
Küüneviilid võivad olla keraamilised, klaasist, kristallist, lihtsast metallist või abrasiiviga kaetud (nt safiir) metallist.
Kasutusel on ka ühekordsed küüneviilid. Need on tehtud papist, millele on liimitud abrasiivpaber. Seetõttu on need painduvad ja neid on mugav kasutada sõrme- ja varbaküünte hoolduseks, kujundamiseks ja silumiseks. Küüneviilid võivad olla ka haiguste edasikandjad, kui sama viili kasutatakse rohkem kui ühel inimesel piisava steriliseerimiseta. Nii on ühekordne viil metallviilist hügieenilisem alternatiiv. Enamasti on ühekordsed viilid odavamad ja soovituslik on need pärast kasutamist ära visata. Ühekordsed küüneviilid on tavaliselt vähem abrasiivsed kui metallist küüneviilid, mistõttu võtab nendega küünte lihvimine rohkem aega. 
Küüne silumiseks ja kujundamiseks tehakse kergeid, ühtlaseid ja täpseid ühesuunalisi tõmbeid üle küüne otsa. Pikkade sõrmeküünte lühendamiseks kulub tavaliselt 20–30 kerget tõmmet, 5–6 tõmbest aga enamasti piisab küüntele kuju andmiseks. 
Kitarrimängijad kasutavad ühekordseid küüneviile selleks, et pilli sõrmitsemisest tekkinud ja kitarrikeelte taha takerduvaid nahapaksendeid pehmendada.
Ühekordse küüneviili patenteeris J. Parker Pray 1883. aastal New Yorgis.
Musljumovo rajoon

Musljumovo rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Tatarstanis. Rajooni keskus on Musljumovo.
Rajoonis on 19 külaasundust, kus on kokku 71 asulat.
2016. aastal oli rajooni elanike arv 20 421.
Haapsalu kirikumõis

Haapsalu kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Hapsal") oli kirikumõis Ridala kihelkonnas Läänemaal.
Mõisat on esmamainitud 1593. aastal. Mõisa koosseisu kuulusid Tanska ja Ahli küla Ridala kihelkonnast. 1906. aastal eraldati Haapsalu kirikumõisast maad raudtee ehituseks.
Kambja kirikumõis

Kambja kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Kamby") oli kirikumõis Kambja kihelkonnas Tartumaal.
Rakvere kirikumõis

Rakvere kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Wesenberg") oli kirikumõis Rakvere kihelkonnas Virumaal. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi jäävad mõisa alad Rakvere linna territooriumile.
Tervajoki kool

Tervajoki kool on kuueklassiline kool Soomes Vaasa linnas Tervajoki asulas. Koolis on 74 õpilast ja 5 õpetajat. Samas hoones on eelkool ja lasteaed. 
Ajalugu.
Kooli kõrval on väike mets Ekometsä ('ökomets'), kus kasvab mitut liiki puid. Õpilased tõid 1980–1981 kodust istikud ja need istutati maha. 
Vanas Tervajoki koolimajas oli hallitus, mis tegi siseõhu mürgiseks. Oktoobris 2011 korraldasid õpetajad streigi. Vana hoone otsustati lammutada ja ehitada uus. Alates 2012. aasta algusest toimus õppetöö neli aastat barakkides. 
Uus hoone võeti kasutusele 2016. aasta alguses. Seda hakati ehitama 2014. aasta lõpus. Seal on söökla ja võimla, mida vanas majas ei olnud.
Kooli direktorid on olnud Anu Vaarasto, Jorma Liljeqvist ja Erkki Kataja-Rahko. Alates 2006. aastast on direktoriks Tuulia Halkola.
Suitsuahi

Suitsuahi on toiduainete suitsutamiseks mõeldud seadeldis.
Tööstuslikult toodetud suitsuahju küpsetuskamber on tavaliselt silindrikujuline. Põhja külge kinnitatud, lühem ja väiksema diameetriga silinder on mõeldud tulekoldeks. Liha küpsetamiseks süüdatakse väike tuli koldesse, kus õhuvoog on tihedalt kontrollitud. Kuumus ja suits juhitakse toruga või otse läbi ava küpsetuskambrisse. Enamiku tootjate mudelid põhinevadki sellel lihtsal, kuid efektiivsel süsteemil. Sama süsteemi kasutatakse ka kaubanduslikul tootmisel.
Trummelsuitsuahi.
Püstine trummelsuitsuahi koosneb püstisest terasest trumlist, mida on kohandatud pseudo-kaudseks kuumsuitsutamiseks. Trumli allosas asub korv söe hoidmiseks ja küpsetuskott ahju eesotsas. Trummel on kaetud ventileeritud kaanega. Kasutatakse eri suurusega terasest trumleid, näiteks 110 liitrit, 210 liitrit ja 320 liitrit, aga eriti populaarne on 200-liitrine trummel. Temperatuuri kontrollitakse õhu pealevooluga trumli põhjast ja võimaldades õhu väljumist kaanes asuvatest aukudest. Püstised trummelsuitsuahjud on väga tõhusad ja paindlikud oma võimaluste poolest tagamaks õiged suitsutamisvõimalused, kas siis kasutades veepanni/rasvapanni või mitte. Enamus trummel-suitsuahju kasutajad eelistavad veepanni mitte kasutada, sest rasv, mis tilgub liha pealt, peaks kukkuma sütele, seal ära põlema ja andma lihale ainulaadse maitse. 
Vesisuitsuahi.
Püstine vesisuitsuahi (kuju järgi nimetatud ka kuulsuitsuahjuks) erineb trummelsuitsuahjust. See kasutab puusütt või puitu, et tekitada suitsu ja kuumust. Tule ja küpsetusrestide vahel asub veepann. Veepann tagab optimaalse suitsutamistemperatuuri ja lisab suitsuahju kambrisse niiskust. Veeaur ja suits kondenseeruvad, maitsestades suitsutatavat toodet. Veepann püüab kinni kogu rasva, vähendades nii tulekahju ohtu. Püstised vesisuitsuahjud on väga stabiilse temperatuuriga ja nõuavad väga väikest kohendamist, kui soovitud temperatuur on saavutatud. Nende suhteliselt madala hinna ja stabiilse temperatuuri tõttu on neid kasutatud mõnikord ka grillimisvõistlustel, kus propaan- ega elektrilised suitsuahjud pole lubatud.
Propaansuitsuahi.
Propaansuitsuahi on disainitud nii, et saaks suitsutada liha mõnevõrra rohkem kontrollitud keskkonnas. Peamised erinevused teiste suitsuahjudega tulenevad soojusallikast ja suitsust. Propaansuitsuahju kuumus luuakse gaasipõletiga. Kuumus liigub terasest või rauast tehtud kasti, mis on täidetud puidu või söega, mis toodab kuumutamisel suitsu. Metallist kasti pealmises osas on ventilatsiooniaugud. Aukudest väljub põlemiseks vajalik hapnik, et kastis olev puit või süsi ei süttiks põlema. 
Suitsukastiga suitsuahi.
See rohkem traditsiooniline meetod kasutab kahe kambri süsteemi: tulekolde kamber ja küpsetamise kamber. Tulekolde kamber asub kas toidukambri kõrval või all ning seda saab reguleerida soovitud temperatuurile. Kuumus ja suits tulekoldest liigub kambrisse, kus seda kasutatakse suitsutatud toote valmistamiseks.