tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Joe Namath

Joseph William Namath (sündinud 31. mail 1943; tuntud ka kui Broadway Joe) on Ameerika Ühendriikide endine Ameerika jalgpallur. Ta mängis National Football League'is (NFL) ja American Football League'is (AFL) kokku 13 hooaega.
Namath alustas oma kolledži jalgpallurikarjääri Alabama Ülikoolis, kus ta mängis legendaarse treeneri Bear Bryanti käe all. Aastal 1965 valiti ta samaaegselt nii NFL-i kui ka AFL-i, kuid ta otsustas liituda New York Jetsiga, kes mängis AFL-is. Tema mängijakarjäär Jetis kestis 1965–1976 ning hiljem mängis ta lühikest aega Los Angeles Ramsis.
Namathi karjääri tipphetk saabus 1969. aastal, kui ta juhtis New York Jetsi Super Bowl III võidule, võites Baltimore Coltsi. Enne mängu kuulutas Namath enesekindlalt, et Jets võidab, ja ta täitis oma lubaduse, mis tõi talle laialdast kuulsust. Ta sai mängu kõige väärtuslikumaks mängijaks (MVP).
Namath oli tuntud oma tugeva käe ja karismaatilise isiksuse poolest, mis tegi temast ühe oma aja populaarseima mängija. Väljaspool jalgpalliväljakut tegi ta edukat karjääri näitlejana, esinedes mitmetes filmides ja teleseriaalides.
2005. aastal valiti Namath Pro Football Hall of Fame'i liikmeks, tunnustades tema olulist panust Ameerika jalgpalli arengusse. Ta on jäänud populaarseks avaliku elu tegelaseks ja legendaarseks figuuriks spordimaailmas.
Varajane elu ja haridus.
Namath sündis ungari päritolu peres Beaver Fallsis, kus ta lõpetas keskkooli ja tõusis esile kui mitmekülgne sportlane. Tema võimekus jalgpallis tõi talle stipendiumi Alabama Ülikooli, kus ta saavutas märkimisväärset edu.
Pärand.
Joe Namath on endiselt oma spordiala sümbol, kes mitte ainult ei saavutanud suurepäraseid tulemusi oma spordialal, vaid ka mõjutas laiemat kultuuri oma unikaalse isiksuse ja enesekindlusega. Ta on inspiratsiooniallikaks paljudele noortele sportlastele ja on jäänud ikooniliseks tegelaseks Ameerika jalgpallis.
Y. A. Tittle

Yelberton Abraham Tittle Jr. (24. oktoober 1926 – 8. oktoober 2017) oli Ameerika Ühendriikide Ameerika jalgpallur, kes mängis National Football League'is (NFL) ning on oma saavutuste ja panusega jäänud Ameerika jalgpalli ajalukku. Tittle mängis tagamängijana sellistes klubides nagu Baltimore Colts, San Francisco 49ers ja New York Giants.
Noorpõlv ja haridus.
Tittle sündis Marshallis Texases. Ta mängis kolledžijalgpalli Louisiana Osariigi Ülikooli (LSU) meeskonnas, kus ta paistis silma oma oskuste ja juhtimisvõime poolest. LSU-s olles teenis ta oma kiilaneva pea tõttu hüüdnime Bald Eagle ('kiilakas kotkas').
Profikarjäär.
Tittle alustas profikarjääri 1948. aastal All-America Football Conference'i (AAFC) Baltimore Coltsis. Kui AAFC 1950. aastal lagunes, liitus Tittle NFL-iga, mängides Baltimore Coltsi eest. Pärast Coltsi meeskonna lahkumist liitus ta San Francisco 49ersiga, kus ta mängis aastatel 1951–1960. Just 49ersis saavutas Tittle oma esimesed suured edusammud, olles osa kuulsast n-ö Million Dollar Backfieldist, mis koosnes mitmest tähtmängijast.
1961. aastal liitus Tittle New York Giantsiga, kus ta mängis kuni 1964. aastani. Giantsis jõudis Tittle karjääri tippu, viies meeskonna kolmel järjestikusel aastal NFL-i finaali (1961–1963). Tittle oli tuntud oma tugeva viskekäe ja võime poolest juhtida mängu, saades seitsmel korral Pro Bowli valituks ja teenides kaks korda NFL-i MVP tiitli (1961, 1963).
Pärand ja saavutused.
Y. A. Tittle'i karjäär lõppes ametlikult 1964. aastal, kuid tema mõju jalgpallimaailmale kestis edasi. Ta viskas kokku 33,070 jardi ja 242 "touchdown"ʻi. Tittle'i silmapaistvad saavutused viisid ta 1971. aastal Pro Football Hall of Fame'i.
Tittle'i ikooniline foto, kus ta põlvili verise ja mudase näoga pärast rasket lööki, on jäänud sümboliks tema vastupidavusest ja pühendumusest spordile. Pärast mängijakarjääri lõppu tegutses Tittle edukalt ärimaailmas ja jäi ka Ameerika jalgpalli ringkondades aktiivseks.
Y. A. Tittle on jäänud legendaarseks figuuriks, kelle karjäär ja pärand inspireerivad jätkuvalt noori sportlasi.
Phil Donahue

Phillip John Donahue (21. detsember 1935 Cleveland – 18. august 2024 New York) oli Ameerika Ühendriikide saatejuht, produtsent ja kirjanik, vestlussaate "The Phil Donahue Show" juht. 
Tema saade, mis oli eetris aastatel 1967–1996, oli esimene, mis keskendus publikuga suhtlemisele ning käsitles sotsiaalseid, poliitilisi ja kultuuriteemasid, olles tänapäevaste vestlussaadete teerajaja.
Noorpõlv ja haridus.
Donahue sündis ja kasvas üles Ohio osariigis Clevelandis. Ta lõpetas 1953. aastal keskkooli ja seejärel 1957. aastal Notre Dame'i Ülikooli bakalaureusekraadiga ärijuhtimises. Pärast seda töötas ta üksteise järel mitmes raadio- ja telejaamas.
Töö ja looming.
Phil Donahue alustas teleajakirjaniku tööd 1960. aastatel uudistesaatejuhi ja korrespondendina. Tema suur läbimurre tuli 1967. aastal, kui ta hakkas Ohio osariigis Daytonis tegema oma vestlussaadet. "The Phil Donahue Show" sai tänu uuenduslikule formaadile ja vastuolulistele teemadele kiiresti populaarseks. Saade koliti 1974. aastal Chicagosse ja hiljem New Yorki ning selle vaatajaskond järjest laienes.
Donahue käsitles oma saates laia teemade spektrit, sealhulgas kodanikuõigusi, naiste õigusi, LGBT-kogukonna õigusi, vaimset tervist ja poliitikat. Tema avameelsed ja tihti vastuolulised intervjuud ja arutelud tõid talle nii kiitust kui ka kriitikat. Donahue oli tuntud empaatia ja oskuse poolest kuulata ning vestelda igasuguse tausta ja iseloomuga inimestega, mis tegi temast ühe Ameerika armastatuima ja mõjukama saatejuhi.
Phil Donahue pälvis töö eest televisiooni ja ühiskonna edendamisel palju tunnustust, sealhulgas 20 Emmy auhinda, millest 10 olid parima saatejuhi kategoorias. 1993. aastal võeti ta Televisiooni Kuulsuste Halli. Mais 2024 pälvis ta USA Presidendi Vabadusmedali. 
Donahue mõju televisioonitööstusele ja avalikule arutelule on olnud märkimisväärne. Tema saateformaati on järgitud paljudes hilisemates vestlussaadetes ja ta on jäänud eeskujuks paljudele saatejuhtidele ja ajakirjanikele. Hiljem töötas Donahue dokumentalistina ja sotsiaalküsimuste eestkõnelejana, seistes endiselt sotsiaalse õigluse eest.
Isiklikku.
Phil Donahue oli kaks korda abielus. Tema abielu Margaret Cooneyga kestis 1958–1975 ja neil on viis last. 1980. aastal abiellus ta näitleja Marlo Thomasega, see abielu kestis kuni mehe surmani.
Gary Cooper

Gary Cooper (sünninimega Frank James Cooper; 7. mai 1901 – 13. mai 1961) oli Ameerika Ühendriikide näitleja, kes sai tuntuks oma rahuliku ja loomuliku esinemisstiiliga. Ta on üks klassikalise Hollywoodi kuldajastu ikoonilisemaid filmitähti ja on tuntud paljude meeldejäävate rollide poolest, mis hõlmavad nii vesterneid, draamasid kui ka romantilisi komöödiaid.
Lapsepõlv ja haridus.
Cooper sündis 1901. aastal Montanas Helena linnas inglise immigrantide peres. Ta veetis osa lapsepõlvest Inglismaal, kus ta õppis Dunstable'is. Hiljem naasis ta Ameerika Ühendriikidesse ja õppis Grinnelli Kolledžis Iowas. Pärast kooli lõpetamist kolis Cooper Los Angelesse, et proovida kätt näitlejana.
Karjäär.
Gary Cooper alustas näitlejakarjääri 1925. aastal, tehes väiksemaid rolle tummfilmides. Tema suur läbimurre tuli 1929. aastal filmiga "The Virginian". Cooperi rahulik ja enesekindel esinemisstiil tegi temast kiiresti ühe Hollywoodi populaarseima näitleja.
1930. ja 1940. aastatel mängis Cooper mitmetes menukates filmides, sealhulgas "Mr. Deeds Goes to Town" (1936), "Sergeant York" (1941), "The Pride of the Yankees" (1942) ja "Kellele lüüakse hingekella" ("For Whom the Bell Tolls"; 1943). Tema roll filmis "Keskpäev" ("High Noon"; 1952) on üks tema kõige tuntumaid ja ikoonilisemaid, mis tõi talle teise Oscari parima näitleja kategoorias.
Cooper võitis kaks Oscari auhinda parima näitleja kategoorias: esimese rolli eest filmis "Sergeant York" ja teise "High Noon" eest. Lisaks pälvis ta 1961. aastal auhinnaks elutöö Oscari.
Isiklikku.
Gary Cooper oli abielus Veronica Balfe'iga, nende tütar oli Maria Cooper. Cooperi eraelu oli tihti tähelepanu all tema mitmete kuulsate afääride tõttu, sealhulgas suhetes Marlene Dietrichi, Grace Kelly ja Patricia Nealiga.
Cooper oli tuntud oma konservatiivsete poliitiliste vaadete poolest ning ta osales mitmetes sotsiaalsetes ja poliitilistes liikumistes. Ta oli ka andunud spordimees, armas jahti ja kalapüüki.
Pärand.
Gary Cooperi panus filmikunsti on märkimisväärne ja ta on jäänud üheks ikoonilisemaks figuuriks Ameerika filmiajaloos. Tema rahulik ja enesekindel esinemisstiil, samuti tema võime kehastada ausaid ja eetilisi tegelasi on teinud temast eeskuju paljudele näitlejatele.
Cooper suri 13. mail 1961 vähki, jättes maha rikkaliku pärandi ja suure hulga klassikalisi filme, mis on jäänud armastatuks ja hinnatuks ka aastakümneid pärast tema surma.
Palting

Palting on vald ("Gemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Braunau am Inni ringkonnas.
Palting asub Innvierteli piirkonnas. U. 18 % valla territooriumist on kaetud metsaga ja 75 % on põllumaa.
Carl von Borckhausen

Carl von Borckhausen (ka von Borckhusen/Burghausen; surnud 1703) oli Burghausenite aadlisuguvõsast pärit Rootsi major, kes osales Põhjasõjas. 
Elulugu.
Carl von Borckhausen sündis Hermann ja Helena von Huseni (sünninimega von Strassburg) perekonda.
1681. aastal astus Borckhausen vabatahtlikuna Ihukaitsekaardiväkke. 1685. aastal ülendati ta Karjala ratsarügemendis kapraliks ning kuus aastat hiljem kornetiks. 1698. aastal ülendati ta seal leitnandiks. 1700. aastal sai ta Otto Vellingki Ingerimaa tragunirügemendis kapteniks. 1701. aastal määrati ta Åbo ja Björneborgi ratsarügemendi majoriks, kuid naasis samal aastal Vellingki rügementi. 1703. aastal ründas Borckhausen ühe salgaga Toksovo juures venelaste salka ning lõi seda. Selles kokkupärkes Carl von Borckhausen ka hukkus.
Leelo Kalju

Leelo Kalju (varem Leelo Teder; sündinud 18. aprillil 1949 Tallinnas) on eesti tennisist ja tennisekohtunik.
Ta lõpetas 1967. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja õppis Tallinna Polütehnilises Instituudis keemiat.
Kalju alustas tennisega tegelemist üheksa-aastaselt Harry Kalamäe käe all, kuulus Kalevi tennisekooli. Ta tuli 1965. aastal Eesti U16 meistriks, võitis 1967. aastal Eesti koondise koosseisus üleliidulisel koolinoorte spartakiaadil pronksmedali, võitis 1970. aastal Kalevi vabariiklikel meistrivõistlustel naispaarismängu koos Inna Nõmmsaluga ja 1971 Kalevi sisevõistlustel üksikmängu ning kuulus aastatel 1969 ja 1972–1973 Eesti edetabelis esikümnesse. 
Ta on vabariikliku kategooria tennisekohtunik, kuulus aastatel 1982, 1984 ja 1988 Eesti 10 parima tennisekohtuniku hulka ning on 1994. aastast Tallinna Kalevi Tenniseklubi juhatuse liige.
Kalju on tulnud seenioride klassis alates 1994. aastast 35 korda Eesti meistriks, võitnud 21 rahvusvahelist turniiri, tema treeningupartner on Peeter Kündre.
Kalju on töötanud tootmiskoondises Leibur tehnoloogiainseneri, peatehnoloogi ja tootmisdirektorina ning Ida-Tallinna Keskhaiglas radioloogia osakonna klienditeenindajana.
Isiklikku.
Tema poolõde on tehnikateadlane Lembi-Merike Raado, abikaasa on aerutaja ja sporditegelane Tõnu Kalju.
Raivo Saldre

Raivo Saldre (13. jaanuar 1949 Tallinn – 27. august 2018 Tallinn) oli eesti viievõistleja ja spordimetoodik.
Ta lõpetas 1967. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1972. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehalise kasvatuse teaduskonna.
Saldre hakkas moodsat viievõistlust harrastama 1959. aastal Johannes Peetsi juhendamisel. Ta sai 1966. aastal NSV Liidu noortemeistrivõistlustel neljavõistluses 6. koha, tuli aastatel 1971, 1972 ja 1975 individuaalselt Eesti meistriks, sai 7 liiduvabariigi kohtumisel Tallinnas 1971. aastal 2. ja 1972. aastal 1. koha, kuulus NL-i ametiühingute koondisse.
Töötas aastast 1975 EKE Ehitus- ja Montaaživalitsuses ning 1982–1994 Kooperaatoris spordimetoodikuna.
Mare Vierland

Mare Vierland (1993. aastani Mare Erkman; sündinud 4. detsembril 1948 Tallinnas) on eesti ujuja, treener ja sporditegelane. 
Ta lõpetas 1967. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1971. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehalise kasvatuse teaduskonna.
Vierland alustas ujumistreeninguid 1959. aastal, treenis Anne Reintami ja Uno Tõnnuse juhendamisel, võitis 1967. aastal Eesti meistrivõistlustel teateujumises pronksmedali, on aastast 1996 ujumisklubi Briis juhatuse liige ja ujumistreener (2006. aastast 6. kutsetase) ning 2004–2008 Eesti Ujumisliidu juhatuse liige.
Vierland oli aastatel 1971–1975 Nissi kooli kehalise kasvatuse õpetaja, 1975–2002 Tallinna Kalevi siseujula müügijuht ja 2002. aastast Nõmme ujula juht.
Isiklikku.
Tema isa oli ratsutaja Eduard Erkman.
Restu spordipäev

Restu spordipäev on Eesti teadaolevalt ühe pikema traditsiooniga kohalik spordiüritus. 
Traditsioon sai alguse 1934. aastal toimunud Harimäe Haridusseltsi korraldatud Restu esimesest spordipeost, mida on külastanud isegi maadlejad Kristjan Palusalu ja Johannes Kotkas. Spordipeo algatanud poisid olid tookord alles 19-aastased, kelle korraldatud üritusele kogunesid kolme maakonna spordisõbrad. 1938. aasta võistlusel oli osalejaid teadaolevalt 700 ringis ja 1950. aastatel lausa 1000 ringis, sest osalesid ka Käärikul treenivad Tartu ja Eesti koondiste sportlased.
George Raft

George Raft (sünninimi George Ranft; 26. september 1901 – 24. november 1980) oli Ameerika Ühendriikide näitleja ja tantsija, kes saavutas tuntuse 1930. ja 1940. aastate Hollywoodi gängsterifilmides. Tema sarmikad ja karmid rollid tegid temast ühe ajastu tuntuma näo.
Elukäik.
George Raft sündis New Yorgis Hell's Kitcheni linnaosas saksa immigrantide peres. Noore mehena alustas ta karjääri tantsijana, töötas ööklubides ja vodevillilavadel. Tema oskuslik ja energiline tantsustiil tõi talle tuntust ning ta kolis Hollywoodi, et proovida kätt filmitööstuses.
Rafti suur läbimurre filmimaailmas tuli 1932. aastal, kui ta mängis filmis "Arminägu" gängsterit. Tema muljetavaldav esitus sillutas teed paljudele sarnastele rollidele. Ta astus üles paljudes tuntud filmides, sealhulgas "Each Dawn I Die" (1939), "They Drive by Night" (1940) ja "Džässis ainult tüdrukud" (1959).
Ühe Hollywoodi armastatuima karakterinäitlejana mängis Raft paljudes linateostes kurjategijaid või muid karme tegelasi. Siiski oli Raftil ka komöödiarolle ja kehastada tuli muidki karaktereid, mis näitasid tema näitlemisoskuse laia spektrit. Tema rollid aitasid kujundada 1930. ja 1940. aastate gangsterifilmi žanri ning tema stiilne ja sarmikas esinemislaad on jätnud püsiva jälje Hollywoodi ajalukku. Kuigi tema karjäär hakkas 1950. aastatel hääbuma, tegi Raft elu lõpuni aeg-ajalt kaasa mõnes telesarjas ja mängufilmis.
Isiklikku.
George Raftil oli ka tegelikult gängsteritest sõpru, sealhulgas Bugsy Siegel. Isiksusena oli ta aga sarmikas ja stiilne mees, kelle isiklik elu oli täis glamuuri ja draamat, sealhulgas lühiajaline abielu ja mitmed romantilised suhted.
Raft suri 24. novembril 1980 südamepuudulikkuse tõttu.
Henri Sorvali

Henri Antti Viljami Sorvali (tuntud ka kui Trollhorn, sündinud 19. oktoobril 1978 Helsingis) on Soome helilooja, kes on tuntuim kui soome metal-ansamblite Moonsorrow kitarristi ning Finntroll klahvpillimängijana. 
Henri asutas Moonsorrowi koos onupoja Ville Sorvaliga 1995. aastal. Algselt mängis ta ansamblis peale kitarri ka klahvpille ning 2006. aastani esines ta ka aktiivselt laval. 
Samuti on ta kirjutanud tunnusmuusikat mobiilimängule Angry Birds.
Hillal Soudani

El Arabi Hilal Soudani (araabia keeles العربي هلال سوداني; sündinud 25. novembril 1987 Chlefis) on Alžeeria jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsja või ründajana Sloveenia kõrgliigaklubis Maribor.
Ta alustas klubikarjääri kodulinnaklubis ASO Chlef, mille meeskonnas debüteeris ta Alžeeria kõrgliigas hooajal 2005/06. Hooajal 2010/11 tuli ta Chlefiga Alžeeria meistriks. Samal hooajal lõi ta Alžeeria kõrgliigas 18 väravat, millega oli liigahooaja suurim väravalööja, lisaks valiti ta liigahooaja parimaks mängijaks.
2011. aasta augustis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Portugali kõrgliigaklubiga Vitória de Guimarães. Ta mängis seal kaks hooaega, mille jooksul lõi Portugali kõrgliigas 13 väravat.
2013. aasta mais sõlmis ta nelja-aastase lepingu Horvaatia kõrgliigaklubiga Zagrebi Dinamo. Ta mängis seal viis hooaega ning tuli neljal hooajal klubiga Horvaatia meistriks. Kolmel hooajal lõi Soudani Horvaatia kõrgliigas vähemalt 16 väravat. Hooajal 2017/18 oli Soudani Horvaatia kõrgliigas suurim väravalööja (17 väravat) ning ta valiti liigahooaja parimaks mängijaks.
2018. aasta juunis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Inglismaa esiliigaklubiga Nottingham Forest. Soudani lõi Inglismaa esiliigas nelja esimese mänguga kaks väravat, kuid oktoobris saadud tõsise vigastuse tõttu ta jättis ta kuni hooaja lõpuni väljakult eemale.
2019. aasta juunis siirdus Soudani Kreeka kõrgliigaklubisse Olympiakós. Hooajal 2019/20 lõi Soudani Kreeka kõrgliigas 19 mänguga seitse väravat ja tuli Olympiakósega Kreeka meistriks. 2020. aastal võideti lisaks Kreeka karikavõistlused.
Hooaja 2020/21 teises pooles mängis Soudani Saudi Araabia kõrgliigaklubis Al Fateh ja seejärel aastatel 2021–2023 kaks hooaega samasse liigasse kuuluvas Damacis.
2023. aasta juunis sõlmis ta kaheaastase lepingu Mariboriga.
Alžeeria jalgpallikoondises mängis Soudani aastatel 2010–2021 kokku 56 korda ja lõi 24 väravat. Ta kuulus Alžeeria koondisse 2014. aasta maailmameistrivõistlustel ning kolmedel Aafrika rahvaste karikavõistlustel (2013, 2015 ja 2017). 2021. aastal võitis ta Alžeeria koondise koosseisus Araabia riikide karika.
MTÜ Teenuse Naiste Ühendus

Ühenduse ajalugu ja tänapäev.
MTÜ Teenuse Naiste Ühendus loodi 1992. aastal, et sisuliselt jätkata 1920.-30. aastatel tegutsenud Teenuse Perenaiste Seltsi tegevust. Ühendusel on 11 liiget. 
Ühenduse eesmärk.
MTÜ Teenuse Naiste Ühendus panustab oma tegevusega kohalikku elukeskkonda. Ühendus toetab piirkonna kolme küla – Teenuse, Luiste ja Urevere - kogukondade koostööd ja vajadusel esindab külasid. Ühendus kogub ja tutvustab kohalikku ajalugu, pärimust ja traditsioone. 2023. aastal andis ühendus välja kohaliku aja- ja kodulooraamatu "Jõeäärsed jutud", mis pälvis ka tunnustuse "Raplamaa Aasta Tegu 2024". 
Ühenduse väärtused.
MTÜ Teenuse Naiste Ühendus hindab järgmisi väärtusi: 
Organisatsiooni põhitegevus ja traditsioonilised sündmused.
Ühenduse põhitegevuseks on kogukonnaürituste korraldamine ja oma liikmetele koolitusvõimaluste pakkumine. Igal aastal tähistatakse Eesti Vabariigi sünnipäeva, korraldatakse vastlaüritus, kevadel heakorratalgud, suvel perepäev laste ja perede mängude ja võistlustega (2024. aastal toimub 17. korda) ning õhtuse populaarse retrodiskoga. Talvel toimuvad Teenuse mõisas kontserdid.
Mihhailovsk (Sverdlovski oblast)

Mihhailovsk on linn Venemaal Sverdlovski oblasti lõunaosas Nižnije Sergi rajoonis. Linn asub Sergi jõe suudmes 130 km Jekaterinburgist edelas.
Asula rajati 1805. aastal rauatehase ehitusega seoses ja kandis nime Mihhailovski Zavod. Linnaõigused sai 1961. aastal.
Miljoonasade

Miljoonasade on soome rokkansambel, mis asutati 1985 või 1986 Jyväskyläs.
Miljoonasade loost "Lapsuuden sankarille" ("Lapsepõlve sangarile"), mis on pühendatud Juri Gagarinile, on eestikeelset versiooni laulnud Urmas Alender ansambliga Vanemõde.
Sebastian Jung

Sebastian Alexander Jung (sündinud 22. juunil 1990 Königstein im Taunuses) on Saksamaa jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Saksamaa esiliigaklubis Karlsruher SC.
Aastatel 1994–1998 kuulus ta kodulinnaklubisse 1. FC Königstein. Seejärel liitus ta Frankfurdi Eintrachti noorteakadeemiaga. Eintrachti meeskonnas debüteeris ta Saksamaa kõrgliigas 8. märtsil 2009 mängus Bielefeldi Arminia vastu. Esimese värava lõi ta Saksamaa kõrgliigas 7. veebruaril 2010 mängus Dortmundi Borussia vastu. Püsivalt kuulus Jung põhikoosseisu alates hooajast 2010/11.
Aastatel 2014–2019 mängis Jung Saksamaa kõrgliigaklubis VfL Wolfsburg. Hooajal 2019/20 mängis ta Saksamaa esiliigaklubis Hannover 96. Seejärel liitus ta Karlsruheriga.
Aastatel 2007–2013 mängis Jung Saksamaa noortekoondistes. Esimest korda kutsuti Jung Saksamaa jalgpallikoondise juurde 2012. aasta novembris, kuid siis ta debüüti veel ei teinud. Ta oli alates 1999. aastast pärast Horst Heldti esimene Frankfurdi Eintrachti mängija, kes Saksamaa rahvuskoondisse kutsuti. Ainsal korral mängis Jung Saksamaa koondises 13. mail 2014, kui sõprusmängus kohtuti Poolaga ning Jung sekkus mängu teisel poolajal vahetusest Kevin Vollandi asemele; Vollandi jaoks oli see samuti koondisedebüüt.
Ole Selnæs

Ole Kristian Selnæs (sündinud 7. juulil 1994 Trondheimis) on Norra jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Norra kõrgliigaklubis Rosenborg.
Ta alustas Rosenborgis ka klubikarjääri ning debüteeris Norra kõrgliigas 2012. aastal. 2015. aastal tuli ta Rosenborgiga Norra meistriks ja võitis Norra karika. Samal aastal valiti ta liigahooaja parimaks mängijaks ja parimaks poolkaitsjaks.
Aastatel 2016–2019 mängis Selnæs Prantsusmaa kõrgliigaklubis Saint-Étienne.
2019. aasta veebruaris liitus ta Hiina kõrgliiga klubiga Shenzhen. 2021. aastal mängis ta sealt laenul teises Hiina kõrgliigaklubis, Hebeis.
2022. aasta juunis sõlmis ta üheaastase lepingu Šveitsi kõrgliiga klubiga FC Zürich. Aasta hiljem naasis ta Rosenborgi.
Norra jalgpallikoondises mängis Selnæs aastatel 2015–2019 kokku 32 korda. 5. oktoobril 2017 lõi ta MM-i valikmängus värava San Marino vastu ja 13. oktoobril 2018 UEFA Rahvuste Liiga mängus värava Sloveenia vastu.
Radio Eviva

Radio Eviva on Šveitsi eraraadiojaam, mida haldab "Radio Eviva AG" Brunnenis. Raadiojaam edastab valdavalt Šveitsi rahvamuusikat ning pakub ka piirkonna ja maailma uudiseid.
Jaam alustas tegevust 1992. aasta 1. oktoobril
Nadarzyn

Nadarzyn on küla Poolas Masoovia vojevoodkonnas Pruszkówi maakonnas, Nadarzyni valla halduskeskus. Nadarzyn asub Varssavi kesklinnast ligikaudu 20 km edelas ja Pruszkówist umbes 8 km lõunas.
Nadarzyn sai linnaõigused 1453. aastal, kuid kaotas need 1869. aastal.
Otrębusy

Otrębusy on küla Poolas Masoovia vojevoodkonnas Pruszkówi maakonnas Brwinówi vallas. Otrębusy asub Brwinówist vahetult kagus, Varssavi kesklinnast ligikaudu 21 km edelas.
Küla on esmamainitud 1417. aastal ("Otrabussy").
Otrębusys asuvad Mootori- ja Tehnikamuuseum ning Rahvakunstimuuseum.
Perwang am Grabensee

Perwang am Grabensee on vald ("Gemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Braunau am Inni ringkonnas.
Perwang asub Innvierteli piirkonnas Grabensee ääres. U. 20 % valla territooriumist on kaetud metsaga ja 70 % on põllumaa.
Pfaffstätt

Pfaffstätt on vald ("Gemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Braunau am Inni ringkonnas.
Pfaffstätt asub Innvierteli piirkonnas. U. 37 % valla territooriumist on kaetud metsaga ja 57 % on põllumaa.
Pischelsdorf am Engelbach

Pischelsdorf am Engelbach on vald ("Gemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Braunau am Inni ringkonnas.
Pischelsdorf asub Innvierteli piirkonnas. U. 31 % valla territooriumist on kaetud metsaga ja 65 % on põllumaa.
Polling im Innkreis

Polling im Innkreis on vald ("Gemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Braunau am Inni ringkonnas.
Polling asub Innvierteli piirkonnas. U. 10 % valla territooriumist on kaetud metsaga ja 86 % on põllumaa.
Roßbach (Ülem-Austria)

Roßbach on vald ("Gemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Braunau am Inni ringkonnas.
Roßbach asub Innvierteli piirkonnas. U. 30 % valla territooriumist on kaetud metsaga ja 64 % on põllumaa.
Skinest Grupp

Skinest Grupp AS (ka Skinest Group) on Eesti ärimehele Oleg Ossinovskile kuuluv rahvusvaheline kontsern.
Skinesti eelkäija oli Ossinovski 1992. aastal asutatud firma Skin AS, mis nimetati hiljem ümber Skinest Projekt AS-iks. Sellest omakorda moodustati hiljem kontsern Skinest Grupp.
2020. aastal kuulus Skinest Gruppi enam kui 50 ettevõtet 15 riigis. Eestis olid nende hulgas näiteks tuuleenergeetikaga tegelev Skinest Energy, raudteetransiidifirma Skinest Rail, raudteid ehitav Skinest Ehitus, Skinest Hydro, Sinest Kinnisvara, Skinest Technology, Skinest Railway Services jm. Lätis olid kontsernil investeeringud üle 40 miljoni euro ja üle 800 töökoha, tegevusalade hulgas olid vagunite ja vedurite tootmine, raudtee-ehitus, tuule-, päikese- ja hüdroelektrijaamade arendus, kinnisvara-arendus jm, samuti kosmeetikafirma Dzintars. Dzintars ettevõttena siiski likvideeriti 2023. aastal, kuid kosmeetikatehas kuulub endiselt Skinest Groupile firma SIA Ritrem kaudu.
Sankt Georgen am Fillmannsbach

St. Georgen am Fillmannsbach on vald ("Gemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Braunau am Inni ringkonnas.
St. Georgen asub Innvierteli piirkonnas. U. 21 % valla territooriumist on kaetud metsaga ja 75 % on põllumaa.
Sankt Johann am Walde

St. Johann am Walde on vald ("Gemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Braunau am Inni ringkonnas.
St. Johann asub Innvierteli piirkonnas. U. 65 % valla territooriumist on kaetud metsaga ja 32 % on põllumaa.
Tõnu Meijel

Tõnu Meijel (sündinud 31. märtsil 1948 Tallinnas) on eesti ujuja, viievõistleja, ujumistreener, sporditegelane ja -ajakirjanik.
Elulugu.
Ta lõpetas 1967. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1971. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehalise kasvatuse teaduskonna.
Meijel hakkas harrastama ujumist 1955. aastal Tartu Spartakis Gennadi Jagomägi õpilasena, jätkas treeninguid Tallinna Kalevi ujumiskoolis Uno Tõnnuse juhendamisel, hiljem treenis Johannes Peetsi suunamisel moodsat viievõistlust. Ta tuli aastatel 1966–1971 17 korda vaba- ja teateujumises, 1975 VTK mitmevõistluses ning 1977 individuaalselt ja meeskondlikult moodsas viievõistluses Eesti meistriks, sai Nõukogude Liidu meistrivõistlustel moodsas viievõistluses ujumises hõbe- ja 1989 veteranide EM-il 50 m vabaujumises pronksmedali. Meijel püstitas ujumises 13 Eesti rekordit (sh 7 teateujumises), kuulus aastatel 1967–1971 ujumises ja 1972–1978 moodsas viievõistluses Eesti koondisse ning 1976 moodsas viievõistluses NL-i koondisse.
Meijel oli aastatel 1968–1978 Tallinna Kalevi ujumise ja moodsa viievõistluse treener, 1979–1989 Kalevi vabariiklikus nõukogus ujumise vanemtreener, 1990–1994 Eesti Ujumisliidu peasekretär, 1994–2000 Tallinna Kalevi ujumiskooli treener, 2001–2005 Keila tervisekeskuse ujula juht-spordidirektor, 2001. aastast Keila Swimclubi peatreener, 2004–2008 ujumiskoondise peatreener, 2008. aastast Kalevi ujumiskooli treener (7. kutsetase) ja Keila Hariduse SA SK õppealajuhataja, 1996 Atlantas, 2000 Sydneys ja 2008 Pekingis treenerina Eesti olümpiadelegatsiooni liige. 
Tema õpilaste hulgas on Indrek Sei, Toni Meijel, Raiko Pachel, Marko Pachel, Jaanus Raag, Martin Viilep, Triin-Karoliina McGonigle, Nino Metsar, Andres Olvik, Kardo Ploompuu, Tarmo Kilk, Sven Schneider, Anita Stepanenko, Gerda Pak, Ksenja Babarõkina.
Meijel oli aastatel 1985–1996 ja 2016–2020 Ujumisföderatsiooni ja Ujumisliidu juhatuse liige (treenerite kogu esimees 1985–1990, juhatuse liige 2005. aastast), 1992–1997 Eesti Olümpiakomitee liige, 1996–1999 Spordilehe ja Spordielu tegevjuht, 1999. aastast Eesti Reformierakonna liige, 2014. aastast Harjumaa Spordiliidu juhatuse liige, 1984. aastast päevalehtede kaastööline, olnud Nõmme linnaosakogu ja Eesti Spordiajakirjanike Liidu liige. Ta on tegutsenud Ujumisliidu lektorina (esinenud ka Soomes) ja osalenud ajakirjanikuna Naganos 1998. aasta taliolümpiamängudel.
Isiklikku.
Tema isa oli sporditegelane Rudolf Meijel, ema sporditegelane Tamara Meijel, vend on sporditegelane Rein Meijel, abikaasa spordipedagoog Leili Meijel, poeg ujuja Toni Meijel, tütar ujuja Triin-Karoliina McGonigle.
Vello Orav

Vello Orav (sündinud 11. detsembril 1949 Tallinnas) on eesti laskur. 
Ta lõpetas 1967. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1976. aastal automaatikainsenerina Tallinna Polütehnilise Instituudi.
Orav alustas lasketreeninguid 1966. aastal Tööjõureservides Jüri Talu juhendamisel, hiljem suunas teda Boris Niineorg. Ta võistles aastatel 1972–1985 Eesti ja 1976–1979 Nõukogude Liidu koondises, sai NL-i meistrivõistlustel 1974–1981 Dünamo meeskonnas olümpiakiirlaskmises ühe 1. koha, kaks 2. kohta ja ühe 3. koha, revolvriharjutuses 30 + 30 lasku 2. ja kiirlaskmises spordipüstolist 3. koha ning Eesti meeskonnas 1983 olümpiakiirlaskmises 2. koha, tuli 1973–1996 10 korda individuaalselt ja 1975–1987 11 korda meeskondlikult Eesti meistriks (sai individuaalselt ka 12 hõbe- ja 10 pronksmedalit). Orav kuulus Dünamosse, Männiku Laskespordiklubisse ja olümpiakiirlaskmises NL-i rekordi püstitanud meeskonda, parandas aastatel 1972–1985 individuaalselt 4 korda Eesti rekordit ja osales 12 meeskondliku rekordi püstitamisel, sai 1981. aastal suurmeistriks.
Orav töötas aastatel 1976–1980 Elektrotehnika Teadusliku Uurimise Instituudis, 1980–1984 Võru Gaasianalüsaatorite Tehases, 1984–1992 EKE Tehnokeskuses, hiljem AS-is Ektaco ja Pesmel Eesti AS-is.
Hillar Rohtaru

Hillar Rohtaru (sündinud 21. mail 1949 Tallinnas) on eesti võrkpallur ja sporditegelane.
Ta lõpetas 1968. aastal Tallinna 2. Keskkooli.
Rohtaru hakkas sportima kooliajal, harrastas aastatel 1958–1963 Leo Kivi ja Guido Tafti juhendamisel tennist, mängis 1961–1991 Juhan Kalamäe ja Ivan Dratšovi käe all võrkpalli, tuli 1967–1968 Tallinna Kalevi, 1976 Kirovi kalurikolhoosi ja 1981 Tallinna Autovedude võrkpallimeeskonnas Eesti meistriks, kuulus 4 korda Eesti võrkpallikoondisse.
Rohtaru töötas 1980. aastast Kalevi Tõnismäe spordibaasi direktorina.
Sven Andresoo

Sven Andresoo (sündinud 11. aprillil 1950 Tallinnas) on eesti kergejõustikutreener. 
Ta lõpetas 1968. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1972. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna.
Andresoo alustas sportimist 1964. aastal Tallinna 4. Keskkoolis, mängis spordikoolis Juhan Kalamägi juhendamisel võrkpalli. Ta töötas aastatel 1973–1985 Tallinna 7. ja 43. Keskkooli kehalise kasvatuse õpetajana, 1985–1994 Kalevi kergejõustikutreenerina, 1994–2000 Eesti Spordigümnaasiumi treeneri-õpetajana ning 1999–2023 Audentese spordiklubi ja 2023. aastast Tallinna Spordiakadeemia treenerina (6. kutsetase, 2010). Ta on kuulunud mitmevõistluse ja hüpete vanemtreenerina Eesti Kergejõustikuliidu treenerite nõukokku ja 1996. aastal Atlantas treenerina Eesti olümpiadelegatsiooni.
Tema õpilaste hulgas on Andrei Nazarov, Erki Nool, Valeri Bukrejev, Marko Turban, Aivar Haller, Virge Naeris, Kertu Tiitso, Liina Põldots, Kärt Siilats, Marko Aleksejev, Lauri Leis, Indrek Turi, Viktoria Leks, Lembi Vaher, Rainer Piirimets, Ilja Tumorin, Janek Õiglane, Elisabeth Pihela, Erik Talu, Sven Reintak, Kristel Lääts, Anett Kontaveit, Kaia Kanepi, Mari-Liis Murula, Terje Meister, Anna-Maria Vjazemski, Kristo Simulask, Katre-Sofia Palm, Anna Maria Millend, Helena Narmont, Vladimir Ivanov.
Isiklikku.
Tema abikaasa on raamatukogundustegelane Janne Andresoo, poeg on kergejõustiklane ja ettevõtja Jan Andresoo.
Tiit Koitnurm

Tiit Koitnurm (sündinud 21. jaanuaril 1949 Tallinnas) on eesti jalgrattur, treener ja sporditegelane. 
Ta lõpetas 1968. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1972. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi (TPedI) kehakultuuriteaduskonna.
Koitnurm alustas jalgrattasporditreeninguid Dünamos Toomas Puusepa juhendamisel. Ta tuli 1966. aastal maanteesõidus Eesti koolinoorte meistriks, oli aastatel 1971–1972 Pirita Velodroomil treener, 1973–1992 ENSV Spordikomitee ja koondise Eesti Sport vanemtreener, NL-i koondvõistkonna ja Riia ASK treener ENSV-s ning 1989–1992 Eesti Jalgratturite Liidu peasekretär.
Koitnurm arendas TPedI-s velopalli, oli Hawaii Expressi terviseringi peakorraldaja, Pirita Jalgratturite Klubi asutaja (2000–2013 juhatuse liige), kohtunik (1992 rahvuslik B-kategooria), avaldas kirjutisi ajakirjanduses, töötas 1993–2013 OÜ Thore müügijuhina.
Isiklikku.
Tema tütar on purjetaja Marilyn Koitnurm.
Tarvo Ploom

Tarvo Ploom (sündinud 23. augustil 1950 Tallinnas) on eesti motosportlane.
Ta on lõpetanud 1968. aastal Tallinna 2. Keskkooli.
Ploom hakkas mootorisporti harrastama 1967. aastal Kalevi AMK-s Richard Lauri juhendamisel, sai 1968. aastal ringrajasõidus noorte 50 cm3 klassis Nõukogude Liidu meistrivõistlustelt teise koha, tuli ringrajasõidus (noorte 50 cm3) ja talimotokrossis (noorte 125 cm3) Eesti meistriks ning võitis Kalevi suursõidu (noorte 50 cm3). Ta oli aastatel 1996–2023 OÜ Ploomid juhataja.
Isiklikku.
Tema isa oli motosportlane Valdur Ploom.
Mati Tabur

Mati Tabur (5. juuni 1949 Tallinn – 10. jaanuar 2023) on eesti jalgrattur, jalgrattatreener, spordipedagoog ja -tegelane. 
Ta lõpetas 1968. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1975. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna.
Tabur harrastas jalgrattasporti Tallinna Dünamos, tema esimene treener oli Toomas Puusepp. Ta tuli 1966. aastal rattakrossis Eesti juunioride meistriks, sai aastatel 1970–1971 Eesti meistrivõistlustel krossisõidu hõbe- ja 1972 trekisõidus pronksmedali, töötas treenerina Tallinna Tööjõureservides, Kalevis ja Tallinna Spordiinternaatkoolis, oli Eesti trekikoondise sprinterite treener, aastatel 1992–1994 Eesti Jalgratturite Liidu juhatuse liige, tegi kaastööd Spordilehele.
Tema õpilaste seas on Urmo Valter, Andrus Rikkas, Oleg Ljadov.
Taburil oli aastatel 1996–2003 ettevõte Mati Taburi Alpipuhkus, töötas 2006. aastast Kiili Gümnaasiumis kehalise kasvatuse õpetajana ja oli Kiili spordihoone juhataja.
Liis Veltmann

Liis Veltmann (7. juuni 1950 – 22. september 2025) oli eesti filmindustegelane ja ettevõtja, Pagari-Liisu asutaja.
Ta lõpetas 1968. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis.
Veltmann töötas aastatel 1969–1993 Tallinnfilmis (1985–1990 kroonikaosakonna juhataja), kus oli toimetaja, produtsent ja direktor.
Veltmann kohtus Nõukogude aja lõpus Lääne-Saksamaa kondiitriga, mille järel otsustas Tallinnfilmi endistes ruumides asutada enda pagaritöökoja (tooteid müüdi kohvikule Hõbekass), millest kasvas välja 1992. aasta veebruaris asutatud pereettevõte Pagari-Liisu OÜ aadressil Vana-Veerenni 7.
Veltmann on tulnud Eesti seeniorite meistriks golfis.
Anne Metsis (õpetaja)

Anne Metsis (1973. aastani Anne Aav; sündinud 16. oktoobril 1949 Kehras) on eesti spordipedagoog.
Ta lõpetas 1968. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1973. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna.
Metsist innustas sportima õpetaja Aino Issak. Ta harrastas Nõmme Spordiklubis Kiira Auliku ja ETKVL Tallinna Spordiklubis Ülo Laumetsa juhendamisel korvpalli, võitis medaleid aastatel 1968–1976 Jõu meistrivõistlustel ja sai 1991, 1999 ja 2002 veteranide maailmamängudel kuld-, 2011 hõbe- ja 1998 pronksmedali.
Metsis on 1972. aastast kehalise kasvatuse õpetaja (1997. aastast vanemõpetaja) Tallinna Nõmme Gümnaasiumis, ta on tegutsenud Tallinna kehalise kasvatuse ainekomisjonis, osalenud kooli kehalise kasvatuse õppekava koostamises (1985), korraldanud Tallinna koolinoorte suusameistrivõistlusi (1982–1989) ja Nõmme linnaosa koolidevahelisi võistlusi, 2014. aastast harrastanud golfi.
Isiklikku.
Tema vend oli näitleja Tõnu Aav.
Milvi Kuivkaev

Milvi Kuivkaev (1972. aastani Milvi Mauer; sündinud 19. detsembril 1949 Kilingi-Nõmmes) on eesti lauatennisist ja lauatennisetreener.
Ta lõpetas 1968. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1974. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna.
Kuivkaev hakkas sportima 1963. aastal Maardu Keskkoolis õpetaja Leo Repponeni juhendamisel. Ta hakkas lauatennisega tegelema 1964. aastal (treenerid Raimond Sepp, Irina-Irene Saar ja Jaan Härms), võitis aastatel 1966–1986 Eesti meistrivõistlustel 5 kuld- (sh 2 üksikmängus), 2 hõbe- ja 12 pronksmedalit ning 1992 veteranide MM-il ja 1995 EM-il paarismängus pronksmedali.
Kuivkaev töötas aastatel 1974–1985 Eesti Maanteeprojektis vanemökonomistina ja 1985. aastast Tallinna Kalevi tennisekoolis õppealajuhataja ja lauatennisetreenerina, oli 1980–1992 Eesti koondnaiskonna treener, kuulus Eesti Lauatenniseliidu treenerite nõukokku, on 2001. aastast OÜ Milvesta juhatuse liige.
Tiina Kompus

Tiina Kompus (1976. aastani Tiina Tõkke; sündinud 12. novembril 1949 Tallinnas) on eesti allveesportlane ja psühholoog. 
Elulugu.
Ta lõpetas 1968. aastal Tallinna 2. Keskkooli hõbemedaliga, 1973. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna psühholoogiaosakonna ning 2000. aastal psühholoogiamagistrina TÜ sotsiaalteaduskonna.
Kompus alustas ujumistreeninguid 1960. aastal Tallinna Mererajooni Spordiklubis Eduard Takkeri juhendamisel, allveesporditreeninguid 1967. aastal Normas Ruudi Sõmera suunamisel, hiljem olid tema treenerid Ott Ernesaks ja Arvet-Imand Kompus. Ta võitis aastatel 1979–1986 EM-il allveeorienteerumises 4 kuld- ja 2 hõbemedalit, tuli aastatel 1975–1982 Nõukogude Liidu meistriks (sh 1975 ja 1981 absoluutseks meistriks), võitis 16 hõbe- ja 7 pronksmedalit ning tuli 1971–1981 27 korda Eesti meistriks (sh 6 korda absoluutseks meistriks), sai 1976. aastal suurmeistriks. Ta võistles aastatel 1971–1981 9 korral NL-i koondises, valiti mitu korda Kalevi parimaks naissportlaseks.
Kompus töötas psühholoogina Tallinna Psühhiaatriahaiglas, 2002. aastast tegeleb kliinilise psühholoogia erapraksisega. Ta tegeleb neuropsühholoogia, kliinilise kohtu- ja korrektsioonipsühhholoogiaga, on Eesti Kohtupsühhiaatria ja Kohtupsühholoogia Ühingu juhatuse liige ja Eesti Psühholoogide Liidu liige.
Isiklikku.
Tema õde oli sporditegelane Kersti Gregor ja abikaasa allveesportlane Arvet-Imand Kompus, poeg on allveesportlane Rein Kompus.
Tilgu sadam

Tilgu sadam (sadamakood EE TIL) on Harju maakonnas, Harku vallas, Merikülas Suurupi poolsaarel, asuv väikesadam. 
Tilgu sadamas on neli kaid pikkusega 22 m, 42 m, 36m ja 44 m, sadamateenuseid osutatakse vaid alla 24-meetrise kogupikkusega veesõidukitele.
Sadamat haldab MTÜ Tilgu sadama jahtklubi.
Tilgu sadam rajati algselt 20. sajandi alguses Peeter Suure Merekindluse rajamisel ja Liiva–Vääna raudtee Sõrve raudteejaamast viis sinna ja Suurupi sadamasse kitsarööpmeline raudteeharu.
Harku vald alustas Euroopa Liidu struktuurifondide toel Tilgu sadama laiendamist 2018. aasta suvel ja töö sai valmis 2020. aasta talvel ning 2021. aastast on sadamas ka kohvik ja riietusruumid.
Gabriel Attal

Gabriel Attal (sündinud 16. märtsil 1989 Clamartis) on Prantsusmaa poliitik, 9. jaanuarist 2024 kuni 5. septembrini 2024 Prantsusmaa peaminister, Prantsusmaa ajaloo noorim valitsusjuht ja esimene avalikult gei inimene, kes seda ametit on pidanud. 
Ta valiti 2017. aasta juunis Rahvuskogu liikmeks. 
Alates 20. juulist 2023 kuni 9. jaanuarini 2024 oli ta Prantsusmaa haridus- ja noorteminister.
Isiklikku.
Attal on ristitud Vene Õigeusu Kirikus, kuid peab end ateistiks. Ta on homoseksuaal ja oli aastatel 2017–2022 kooselus Stéphane Séjournéga.
Juunosidrunipuu

Juunosidrunipuu ehk yuzu ("Citrus × junos", jaapani 柚子 või ユズ; /ˈjuːzuː/) on hapu maitsega vilju kandev tsitruseline, mis on pärit Ida-Aasiast.
Donald Trumpi mõrvakatse

Donald Trump, Ameerika Ühendriikide 45. president ja oletatav Vabariiklaste Partei kandidaat 2024. aasta presidendivalimisteks oli mõrvakatse sihtmärk, kui teda tulistati 13. juulil 2024 Pennsylvanias Butleri lähedal toimunud valimiskampaania üritusel. Kuul tabas Trumpi paremasse kõrva, tema taga seisnud toetajatest üks hukkus ja kaks said raskelt haavata.
Tulistajaks oli 20-aastane Thomas Matthew Crooks Bethel Parkist Pennsylvaniast.
Frank Sinatra juunior

Frank Sinatra juunior (sünninimega Francis Wayne Emanuel Sinatra; 10. jaanuar 1944 – 16. märts 2016) oli Ameerika Ühendriikide laulja, helilooja ja dirigent. 
Ta oli tuntud eelkõige legendaarse laulja ja näitleja Frank Sinatra pojana, kuid oli ka ise andekas artist.
Lapsepõlv ja haridus.
Frank Sinatra juunior sündis New Jersey osariigis Jersey Citys Frank Sinatra ja Nancy Barbato kolmest lapsest teisena. 
Ehkki alati töö ja meluga hõivatud isa oli väga harva kodus ja vanemad lahutasid abielu juba siis, kui Sinatra juunior oli alles laps, oli tema ümber palju muusikat. Ta osales sageli isa helisalvestustel ja ööklubiesinemistel ning oskas peast laulda kõiki isa lauldud laule. Isa kuulsus mõjutas teda tugevalt kogu elu. Pärast vanemate lahutust kasvas ta koos õdede Nancy ja Tinaga ema juures Los Angeleses, õppis Los Angelese ülikooli juures asuvas keskkoolis ning soovis muusikas ise oma tee leida. Ta õppis mõne kursuse jagu Lõuna-California ülikoolis klaverit ja kompositsiooni, kuid jättis ülikooli pooleli, kuna teda ahvatles töö Tommy Dorsey orkestri vokaalsolistina.
Edasine elukäik ja looming.
Tööna hakkas Sinatra juunior muusikat tegema 1960. aastate alguses, esinedes lauljana algul ööklubides ja väiksematel lavadel. Tema esimesed helisalvestised ilmusid 1960. aastate keskel, kuid laiemat tuntust ta nendega ei saavutanud. Ta jätkas kontsertide andmist, paistes silma hea muusikatundmise ja suure töökusega. Tema elu kulges suurelt jaolt ratastel: 1968. aastaks oli ta esinenud 47 USA osariigis ja 30 välisriigis. Tal oli oma ansambel, millega ta esines ka suurejoonelistel üritustel Las Vegase kasiinos. Puhuti tegi ta juhurolle filmides ja telesarjades ning esines meelelahutussaadetes. Ühel suvel õnnestus tal kümme nädalat olla hästi sissetöötanud meelelahutussaate "The Dean Martin Show" saatejuht.
1963. aastal pälvis meedia tähelepanu Sinatra juuniori röövimine Lake Tahoe hotellist. Röövijad nõudsid tema isalt lunaraha, mille lõpuks ka said, ja Sinatra juunior vabastati. See dramaatiline sündmus tõi noormehele mõneks ajaks palju tähelepanu, kuid ta püüdis edu saavutada siiski muusikuna.
1970. ja 1980. aastatel töötas Sinatra juunior peamiselt dirigendi ja muusikalisena juhendajana. Aastatel 1988–1995 oli ta oma isa orkestri muusikajuht. 
Lauljana oli ta hinnatud vokaalartist, kes esitas traditsioonilist pop- ja džässmuusikat. Heliloojana kirjutas ta peamiselt laule.
Isiklikku.
Frank Sinatra juunior hoidis oma isiklikku elu rohkem vaka all kui ta kuulus isa. Kuid on teada, et lühikest aega oli ta abielus jurist Cynthia McMurryga (nad abiellusid oktoobris 1998 ja lahutasid abielu jaanuaris 2000). Kinnitust on leidnud ka see, et tal on varasemast kooselust poeg, kes töötab Jaapanis õpetajana.
2006. aastal põdes ta eesnäärmevähki. 16. märtsil 2016 suri ta 72-aastaselt südamerabanduse tagajärjel.
Wesleyani Ülikool

Wesleyani Ülikool (inglise keeles "Wesleyan University") on eraõiguslik vabade kunstide ülikool, mis asub Middletownis Connecticuti osariigis Ameerika Ühendriikides. Aastal 1831 avatud Wesleyan on tuntud oma tugevate õppekavade, loomingulise ja intellektuaalselt uudishimuliku üliõpilaskonna ning aktiivse ülikoolilinnaku elu poolest.
Ajalugu.
Wesleyani Ülikool asutati 1831. aastal metodisti kiriku poolt ja sai oma nime John Wesley, metodismi rajaja järgi. Esialgu asutati ülikool religioosse õppeasutusena, kuid 19. sajandi lõpuks hakkas see pakkuma laiemat valikut õppekavu ja muutus sekulaarsemaks. Wesleyan oli üks esimesi ülikoole Ameerika Ühendriikides, mis lubas õppima naisi ja vähemusrahvuste esindajaid.
Õppekavad.
Wesleyani Ülikool pakub laia valikut bakalaureuse- ja magistriõppe programme vabade kunstide, teaduste, humanitaarteaduste ja sotsiaalteaduste valdkonnas. Ülikoolil on tugevad programmid bioloogias, kirjanduses, filmikunstis, poliitikas ja muusikas. Wesleyan on tuntud oma interdistsiplinaarse lähenemise poolest haridusele, julgustades üliõpilasi ühendama erinevaid teadusvaldkondi ja uurima oma akadeemilisi huvisid laialdaselt.
Vilistlasi.
Wesleyani Ülikooli vilistlaste hulgas on näiteks filmirežissöör ja -produtsent Michael Bay ning filminäitleja Bradley Whitford.
Juuli 2024

Juuli 2024, kroonika.
2024. aasta juuni algas teisipäeval ja lõppes 31 ööpäeva hiljem reedel.
Viktor Kudrjavtsev

Viktor Viktorovitš Kudrjavtsev (Vene keeles "Ви́ктор Ви́кторович Кудря́вцев", 19. oktoober 1943 – 29. aprill 2021) oli vene füüsik, kes suri riigireetmises süüdistatuna Venemaa vanglas saadud kahjustuste tagajärjel.
Elulugu.
Isa oli mereväeohvitser, kes hukkus Teise maailmasõja ajal. Ema töötas ajakirjanikuna Moskvas ("Komsomolskaja Pravda", "Izvestija").
Kudrjavtsev lõpetas Odessas asuva tööpinkide tehnikumi, õppis kaks aastat Odessa ülikooli mehaanika-matemaatikateaduskonnas, seejärel lõpetas kiitusega Kiievi Riikliku Ülikooli aerodünaamika osakonna. Astus aspirantuuri Ukraina NSV Teaduste Akadeemia Hüdrodünaamika Instituudis, sealt läks üle aspirantuuri Kiievi ülikoolis. Edasi suunati ta Moskva Riikliku Ülikooli Mehaanikainstituuti, kus õppis 2,5 aastat. 1976. aastal kaitses kandidaadikraadi teemal "Eraldatud voogude tunnused allahelikiirusega ja transoonilistes voogudes." 1970 asus tööle Moskva oblastis Koroljovi linnas asuvas Nõukogude Liidu raketi- ja kosmoselaevade peamises teaduskeskuses Masinaehituse Keskuurimisinstituudis (TsNIIMash).
2004. aastal pälvis Venemaa Föderatsiooni valitsuse auhinna raketi- ja kosmosekompleksi stardi- ja tehnoloogiliste seadme "Morskoi strart" loomise eest. 23 mehaanika, masinaehituse ja raketiteaduse valdkonna teaduspublikatsiooni autor ja kaasautor.
Vahistamine ja surm.
Vahistati 20. juulil 2018 süüdistatuna riigireetmises ja paigutati Moskva Lefortovo eeluurimisvanglasse. FSB süüdistuse kohaselt edastas ta Belgia Von Karmani Hüdrodünaamika Instituudile salajast teavet hüperhelitehnoloogiate kasutamise kohta "Avangardi" ja "Kinžali" lahinguraketisüsteemides. Füüsiku kolleegid ja lähedased räägivad, et infovahetus Belgia instituudiga toimus aastatel 2011–2013 koostöös Venemaa haridus- ja teadusministeeriumiga korduvkasutatavate kosmoseaparaatide aerodünaamika alase ühisprojekti raames. Tema kaitseks astus välja Venemaa Teaduste Akadeemia president Aleksandr Sergejev, kes saatis pöördumise Venemaa Föderatsiooni inimõiguste voliniku büroole ja Venemaa peaprokuröri Juri Tšaikale. Tema kaitsja väitel polnud teadlasel enam, kui 20 aastat olnud juurdepääsu salastatud andmetele ning Belgia instituudiga tehtud koostööprogrammi aruanded avaldati avalikult. Inimõiguste keskus "Memorial" kuulutas Kudrjavtsevi poliitvangiks.
27. septembril 2019 vabastati vanglast tervislikel põhjustel (sai vanglas olles infarkti) andes allkirja lubadusega mitte välismaale sõita. 2020. aasta suvel peatati uurimine. Tema advokaadi sõnul "aasta ja kaks kuud Lefortovos absurdse süüdistuse alusel õõnestas täielikult tema tervist." 2020. aastal mõistis Moskva oblastikohus Kudrjavtsevi õpilase, endise TsNIIMAš keskuse juhi Roman Kovaljovi riigireetmise eest seitsmeks aastaks vangi. Viimane tunnistas mõne allika väitel end süüdi. Kudrjavtsev ise, nagu tema advokaadid väitsid, keeldus Kovaljovi vastu tunnistamast. Suri 29. aprillil 2021.
Asenovgrad

Asenovgrad on linn Bulgaaria lõunaosas, Plovdivi piirkonnas, Asenovgradi valla keskus. Asub 19 km Plovdivist lõuna pool.
Linna algne nimi oli Stanimaka, 1934. aastal sai tsaar Ivan Asen II järgi praeguse nime.
Asenovgrad on tuntud paljude kirikute, kloostrite ja kabelite poolest. Linnast paar kilomeetrit lõuna pool asub Aseni kindlus.
Riina Voolpriit

Riina Voolpriit (1972. aastani Riina Sõerde; sündinud 9. novembril 1950 Tallinnas) on eesti iluvõimleja ning spordipedagoog ja -tegelane.
Ta lõpetas 1969. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1973. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.
Ta alustas treeninguid 6-aastaselt Hilda Preikochi rühmas, meistrijärguni jõudis ema juhendamisel. Ta tuli aastal 1967 iluvõimlemises individuaalselt Eesti NSV noorte meistriks, 1969 rühmakavas NSV Liidu meistriks, 1979 NSV Liidu ametiühingute meistrivõistlustel rühmvõimlemises 2. ja 1977 3. kohale ning 1968 iluvõimlemise rühmakavas 3. kohale, kuulus 12 korda (1966–1972) Eesti NSV koondisse.
Ta töötas aastatel 1973–1979 Tallinna Kalinini rajooni LNSK iluvõimlemistreenerina, 1979–1999 Eesti Muusikaakadeemia kehalise kasvatuse lektorina ja 1999–2009 spordimetoodikuna, aastast 1994 spordiklubis Reval Sport tervisevõimlemise treenerina (2004 põhivõimlemises IV tase) ja aastast 2004 Tallinna Kalevis tervisevõimlemise treenerina (6. kutsetase, 2004–2020).
Ta on kuulunud Kalevi naisvõimlemiskomisjoni, aastatel 1990–2011 Eesti Võimlemisliidu juhatusse, 2004–2021 Eesti Olümpiakomitee võimlemis- ja aeroobikatreenerite kutsekomisjoni, olnud 1990–2007 rühmvõimlemise tehnilise komisjoni esimees ja 2007–2016 toimkonna liige. Voolpriit on olnud kohtunik (iluvõimlemises 1974 vabariiklik, rühmvõimlemises 2000 rahvusvaheline kategooria), koostanud esinemiskavu, olnud 1991 ja 1996 koolinoorte laulu- ja tantsupeol liikumisrühmade üldjuht, 1987, 1997, 2004 ja 2007 tantsupeo liikumisrühmade koreograaf ja lavastaja, 2002 ja 2009 tantsupeo võimlemisrühmade üldjuht, võimlemispidude “Kalev 100” ja “Kalev 105” pealavastaja ning 2010 Tallinnas Rahvusvahelise Töölisspordiliidu (CSIT) maailmamängude avatseremoonia võimlemispeo pealavastaja assistent.
Isiklikku.
Tema isa oli ajakirjanik ja sporditegelane Endel Sõerde, ema iluvõimlemistreener Virge Sõerde. Tema pojad on muusikud Margus ja Urmas Voolpriit.