tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Täpsus ja saagis

Mustrituvastuses, otsingus ja klassifitseerimises nimetatakse täpsuseks asjakohaste esemete osakaalu leitud esemetest ning saagiseks ülesleitud asjakohaste esemete osakaalu kõigist asjakohastest esemetest. Nii täpsus kui saagis mõõdavad seega tulemuste asjakohasust.
Oletame, et pildilt koerte ülesleidmiseks kirjutatud arvutiprogrammile antakse pilt 12 koerast ning programmi väljund väidab, et pildil on 8 koera, kusjuures nende 8 hulgast 5 on päriselt koerad (tõsipositiivsed) ja 3 on kassid (väärpositiivsed). Selle programmi täpsus on 5/8 ja saagis 5/12. Kui otsingumootor tagastab 30 lehte, millest 20 on asjakohased, ja ei leia üles ülejäänud 40 asjakohast lehte, on otsingumootori täpsus 20/30 = 2/3 ning saagis 20/60 = 1/3. Sel juhul näitab täpsus, kui kasulikud otsingumootori tulemused on, ja saagis näitab, kui täielikud tulemused. 
Lihtsustades tähendab kõrge täpsus, et algoritm leiab suuremalt jaolt asjakohaseid tulemusi, ning kõrge saagis, et algoritm leiab enamiku asjakohastest tulemustest üles.
Sissejuhatus.
Otsingus, näiteks internetist veebilehtede otsimisel, on vaatluse all mingi hulk dokumente (veebilehti). Meie ülesanne on suvalise otsingu (näiteks "president Kaljulaid") jaoks leida üles kõik asjakohased dokumendid. Seda võib sõnastada ka klassifitseerimisena: meie ülesanne on jaotada kõik olemasolevad dokumendid kahte klassi: "asjakohased" ja "mitte asjakohased", kus "asjakohane" klass sisaldaks näiteks Vabariigi Presidendi Kantselei veebilehte ja "mitte asjakohane" klass sisaldaks näiteks Vikipeedia lehekülge Ukraina lipust. Saagis on siis defineeritud kui "süsteemi leitud asjakohaste dokumentide arv" jagatud "kõigi olemasolevate asjakohaste dokumentide arvuga", ning täpsus on defineeritud kui "süsteemi leitud asjakohaste dokumentide arv" jagatud "kõigi tagastatud dokumentide arvuga".
Sarısu

Sarısu ('kollane järv') on Aserbaidžaani suurim järv. Asub Aserbaidžaani lõunaosas İmişli ja Sabirabadi rajoonis.
Järve pindala on 65,7 km², pikkus 22 km ja laius 3 km. Järve maht on 60 miljonit m³.
Järve peamised kalaliigid on karpkala ja vobla ("Rutilus lacustris").
Sarısu järv on tähtis rändlindude peatuspaik. Aastas peatub järve ääres 300 000 – 350 000 rändlindu.
1 (täpsustus)

1 võib tähendada järgmist:
1743 Schmidt

1743 Schmidt on asteroid. 
Selle avastasid 24. septembril 1960 Palomari observatooriumis Tom Gehrels, Ingrid van Houten-Groeneveld ja Cornelis Johannes van Houten. 
Asteroid on nimetatud Eesti astronoomi Bernhard Schmidti järgi.
Linnukaupleja

"Linnukaupleja" (saksa "Der Vogelhändler") on Carl Zelleri operett kolmes vaatuses Moritz Westi ja Ludwig Heldi libretole, mis on kirjutatud Charles Varini ja Edmond de Biéville'i komöödia "Ce que deviennent les roses" (1857) järgi.
Hinnatud helilooja parimaks ja operetiliteratuuri üheks väljapaistvamaks teoseks. On olnud oma meloodilisusega rahvusvaheliselt populaarsemaid Viini klassikalise opereti esindajaid ning tähistas Viini opereti kuldajastu kõrgpunkti.
Peamised osad: linnukaupmees Adam (tenor/bariton), postiljon Christel (sopran), kuurvürstinna Marie (sopran), paruness Adelaide (alt), krahv Stanislaus (tenor), parun Weps (bariton), Schenk (tenor), von Scharrnagel (buffo), professor Süffle (ten buffo), professor Würmchen (bar buffo). 
Ajalugu.
Esmaettekanne toimus 10. jaanuaril 1891 Viini Theater an der Wienis. Rollide loojad olid seal Alexander Girardi (Adam), Ilka Pálmay (Christel), Ottilie Collin (Marie), Rudolf del Zopp (Stanislaus). 
Püsis Theater an der Wieni repertuaaris ühtejärge seitse aastat. Seejärel jätkas Viinis teose esitamist Carltheater ning hiljem ka kõik teised Viini operetiteatrid. Berliinis esitati tükki 1,5 kuud pärast selle väljatulekut Viinis. Aasta jooksul levis kõikidesse operetilembestesse maadesse. Saksa keelt kõnelevates maades on olnud pidevalt operetiteatrite mängukavas. 
Eestis on seda operetti lavastatud kuues teatris 12 lavastuses: Estonias 1912, 1918, 1924, 1943, 1956, 2017; Vanemuises 1931, 1975; Endlas 1926: Ugalas 1929: Narva teatris 1930: Sädes 1934.
Faabula.
Tegevus toimub 18. sajandi alguses Baieris, Reinimaal Tirooli külas. Linnukaupmees Adam on kihlatud kirjaneiu Christeliga, kuid abiellumine pole rahapuudusel võimalik. Külavanem Schenk on kuulutanud välja metseajahi, kuid muudab selle viimasel hetkel ajajate puudumise tõttu ära. Christel on end pakkunud vabatahtlikuna jahitseremooniat läbi viima, et raha teenida. Jahipealik parun Weps võiks noori rahaliselt abistada, kuid on tõrjuv. Adam pakub talle altkäemaksuks kollast lindu, kuid Weps ei tea, mis sellega teha. Ta kutsub hoopis külla oma nõo Stanislausi, et ikkagi jaht läbi viia. 
Stanislaus on maskeerunud hertsogiks. Teda ei tunta külas ära. Kuurvürstinna Marie hakkab Adamiga flirtima ja korraldab nii, et Adam saab hertsogi majapidamises ülevaataja koha. Koha saamiseks on vaja teha professoritele eksam. Adam annab sihilikult rumalavõitu vastuseid, kuid kohasaamist see ei mõjuta.
Vahepeal on Christel silma jäänud Stanislausile. Seda on märganud ka Adam ja on ahastuses. Pärast keerulisi seiklusi ja segadusi lepivad Adam ja Christel ära. Christelil on Adamast isegi pisut kahju kui selgitab, et ta pole Stanislausiga abiellumist üldse tõsiselt võtnud. Lõpuks saadakse asjad nii kaugele, et Adamil ja Christelil on pulmadeks vajalik raha koos. Parun Weps teeb abieluettepaneku Adelaidele. Kahe paari abiellumiseks Tirooli külas on tee vaba. 
Filmid.
Opereti põhjal on loodud mitu filmi:
7th Wonder

"7th Wonder" on Ira Losco laul, mis esindas Maltat 2002. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Tallinnas. Laulu on kirjutanud Philip Vella ja Gerard James Borg. Laul sai Eurovisioonil 164 punktiga 2. koha.
Eurovisioonil osalenud laulu taustalauljad olid eestlannad Kaire Vilgats, Dagmar Oja, Liisi Koikson, Jelena Juzvik ja Airi Allvee.
9 to 5

9 to 5 (inglise keelest tähenduses 'üheksast viieni') võib tähendada järgmist:
Gaudete

Naiskoor Gaudete on 2009. aastal asutatud naiskoor.
Koorile pandi alus 23. septembril 2009 KPMG naiskoori nime all. Koor on Eesti Naislaulu Seltsi liige.
Dirigendid.
Gaudete peadirigent Mait Männik on lõpetanud G. Otsa nimelise muusikakooli koorijuhtimise erialal Silvia Melliku õpilasena. Ta on varem juhatanud Kuusalu naiskoori, Tallinna Tehnikaülikooli Vilistlaste Naiskoori ja naiskoori Siuru. Mait Männik laulab ka ise Eesti Rahvusmeeskoori ja Kuningliku Kvinteti ridades ning juhatab segakoori Jõelähtme ja Jõelähtme rahvamaja vokaal-segaansamblit AnnabRe.
Dirigent Merike Toro on lõpetanud Tallinna Riikliku Konservatooriumi kooridirigeerimise ja muusikaõpetaja erialal Jüri Variste klassis. Ta on töötanud J. Westholmi Gümnaasiumi muusikaõpetajana, olnud K. Türnpu nimelise meeskoori ja segakoori Noorus koormeister ja abidirigent, juhatanud 15 aastat Eesti Teaduste Akadeemia Naiskoori ning enda loodud Meriko segakoori. Käesoleval ajal juhatab Merike lisaks Gaudetele segakoori Jõelähtme. Merike Toro on olnud mitme naislaulupäeva kunstiline juht ning juhatanud XXIV ja XXV laulupeol naiskoore.
Merike Toro on pälvinud Eesti Kooriühingu auliikme staatuse (2021).
Hääleseadja Maila Plooman on lõpetanud Eesti Muusikaakadeemia kammerlaulu erialal.
Kuni hooajani 2016/17 töötas koori teise dirigendina Anne Dorbek (Rahvusooper Estonia koor, TTÜ Akadeemiline Meeskoor, TTÜ Vilistlaste Naiskoor).
Timur Safin

Timur Safin (sündinud 4. augustil 1992) on tatari päritolu Venemaa vehkleja.
2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros tuli Safin olümpiavõitjaks meeskondlikus floretis ja võitis individuaalvõsitluse pronksmedali.
Maailmameistrivõistlustelt võitis ta 2014. aastal Kaasanis individuaalse pronksmedali.
Euroopa meistrivõistlustel 2014. aastal võitis ta meeskonnavõistluses pronksmedali. Aastal 2016 võitis ta nii meeskonna kui ka individuaalvõistluses kulla ja 2017. aasta Euroopa meistrivõistlustel mõlemas distsipliinis hõbeda.
Haapsalu aukodanik

Haapsalu aukodanik on Haapsalu linna antav aunimetus.
Aukodaniku nimetus antakse Haapsalule osutatud teenete eest või Haapsalu linna erilise austusavaldusena.
Pärast Eesti iseseisvumist valiti Haapsalu esimeseks aukodanikuks 1937. aastal Haapsalust pärit ärimees August Kimberg.
Varem on mõned Haapsalu elanikud saavutanud ka Venemaa aukodaniku seisuse (esimestena Caspar Joachim Landesen ja Fromhold Printz 1787. aastal), millel ei ole Haapsalu linnaga iseenesest midagi ühist ja mis ei andnud neile isikuile Haapsalu linna aukodaniku õigusi.
Bruno Kreisky

Bruno Kreisky (22. jaanuar 1911 Viin – 29. juuli 1990 Viin) oli Austria poliitik.
Bruno Kreisky oli pärit suurkodanlikust juudi perekonnast. Juba kooliõpilasena ühines ta sotsialistliku liikumisega. Poliitilise tegevuse eest oli ta mitmel korral vahistatud. 14. märtsil 1938 lõpetas ta Viini Ülikooli õigusteaduse erialal. Järgmisel päeval ta vahistati. 1938. aasta lõpul õnnestus tal Rootsi emigreeruda, kuhu ta jäi eksiili kuni 1946. aastani.
1946–1950 töötas ta Austria saatkonnas Rootsis diplomaadina. 1951. aastal pöördus Kreisky Austriasse tagasi ja töötas kuni 1953. aastani president Theodor Körneri poliitilise nõunikuna. 1953–1959 oli ta valitsuse välisasjade riigisekretär.
Alates 16. juulist 1959 kuni 19. aprillini 1966 oli ta Austria välisminister.
21. aprillist 1970 kuni 24. maini 1983 oli Bruno Kreisky Austria riigikantsler (valitsusjuht).
Scharnitz

Scharnitz on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 964 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 158,77 km². 1. jaanuaril 2016 elas seal 1377 inimest.
Scharnitz on Hinterautali läänepoolses otsas, kus asub Isari jõe läte. Vald paikneb 16,4 km Innsbruckist põhjas ja 9 km Seefeld in Tirolist Saksamaa piiril.
See on üks piirkonna suurimaid valdu ja selles on 10 osa: Au, Eisack, Gießenbach, Inrain, Jägerviertel, Oberdorf, Schanz, Schießstand, Siedlung, Unterdorf.
Paikkond asutati varakeskajal ja oli kunagi tähtsal kaubateel Saksamaa ja Itaalia vahel.
Peamine sissetulekuallikas on turism, nii suvel kui ka talvel.
Ilmar Prikk

Ilmar Prikk (6. aprill 1928 Halliste – 18. september 1979 Põlva) oli eesti agronoom ja haldusjuht.
1947. aastal lõpetas ta Abja Keskkooli.
Aastatel 1967–1979 oli ta Põlva rajooni RSN Täitevkomitee esimees.
Ta on maetud Põlva kalmistule.
Schmirn

Schmirn on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 1407 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 62,7 km². 1. jaanuaril 2016 elas seal 866 inimest.
Asend.
Schmirn paikneb 25 km Innsbruckist kagus samanimelises orus, mis hargneb Wipptalist, Sankt Jodoki külast kuni Tuxi Alpideni. Sankt Jodoki põhjaosa on Schmirni osa, kuid ülejäänud osa allub lõunapoolsele Valsi külale.
Naabervallad on Finkenberg, Navis, Steinach am Brenner, Tux, Vals ja Wattenberg.
Ajalugu.
Roomlased tungisid orgu Tux Jöchli kuru kaudu, siis kasutasid seda karjamaana. Schmirni on esmamainitud 1249. aastal kui Vallis Smurne ja see sai omaette vallaks aastal 1811; aastani 1926 kuulus valda ka Zillertalis asunud Hintertux. Pühale Joosepile pühitsetud kirik ehitati aastatel 1756–1757 barokkstiilis Franz de Paula Penzi ja Seelsorgeri projekti järgi; aastal 1778 ülendati kihelkonnaks ja aastatel 1958–1959 restaureeriti. 1831. aastal asutas Franz Fuchs III küla ansambli, mis tegutseb siiani.
Schönberg im Stubaital

Schönberg im Stubaital on vald ("Gemeinde") Innsbrucki ringkonnas Austria Tirooli liidumaal, 1013 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 7,47 km². See asub 9 km Innsbruckist lõunas Stubaitali suudmes.
Küla on esmamainitud kui "Schönenberge" 1180. aastal.
1. jaanuari 2016 seisuga elas seal 1034 inimest.
Vaidtiib

Vaidtiib (tuletatud sõnadest vaid ehk 'ainult' + tiib) on erilise konstruktsiooniga lennuk, millel puuduvad tavalised juhtpinnad stabilisaator ja kiil.
Erinevalt tavalisest lennukist läheb vaidtiiva kere kabiiniosa üldjuhul sujuvalt üle tiivaks. Nii-öelda "puhta" vaidtiiblennuki tiivas asuvad kõik lennuks vajalikud komponendid: jõuallikas, kütus, last ja meeskond.
"Puhta" vaidtiiva alarühma liigituvad ka nii-öelda "sabata" lennukid, sellistel lennukitel puudub ka saba kereosa. Sellise lennuki tiiva tagaservale kinnitub kohe kiil või mitu kiilu. 
Vaidtiiva alla ei liigitu stabilisaatorita deltatiiblennukid.
Kääbusšnautser

Kääbusšnautser on Saksamaalt pärinev koeratõug, üks kolmest šnautseritõust.
Tõustandardis on koera käitumise ja iseloomu kohta kirjas: „Iseloomult sarnaneb šnautserile. Temperament ja käitumine on omased väikesekasvulisele koerale. Arukus, julgus, vastupidavus ning valvsus teevad kääbusšnautserist sobiva majakoera. Sobib hästi ka valve- ja seltsikoeraks, keda on hõlbus pidada ka väikeses korteris.“
Polariton

Polariton on kvaasiosake, mis moodustub elektromagnetkiirguse (footonite) ja aine polaarsete ergastuse vastastikmõju tulemusena. See vastastikmõju viib footonite ja aine polaarsete ergastuste energianivoode tõukumisele, mille tulemusena leiab aset valguse dispersioon. Polaritonid on elektriliselt neutraalsed kvaasiosakesed (bosonid) ja neid tuleks eristada polaronidest, mis moodustuvad elektronide ja foononite vastasmõjul ja on fermionid.
Polaritonide liikumiskiirus on oluliselt aeglasem valguse kiirusest (vaakumis) ja sõltub tugevalt valguse sagedusest.
Ajalugu.
Polaritone käsitlesid esmakordselt teoreetiliselt Tolpõgo 1950. aastal ja Kun 1951. aastal. Termini "polariton" võttis kasutusele Hopfield 1958. aastal.
Liigid.
Polaritonid sünnivad footoni vastastikmõjust aine polaarsete ergastustega. Lähtuvalt aine ergastustest on polaritonide liigid:
David Suits

David B. Suits on Ameerika Ühendriikide filosoof.
Ta on Henriettas (Monroe maakond, New Yorgi osariik) asuva Rochesteri Tehnoloogiainstituudi filosoofiaosakonna emeriitprofessor.
Tema peamised uurimisalad on surmafilosoofia, vaimufilosoofia, eetika, anarhism, ulmekirjanduse filosoofia ja tehisnärvivõrkude eksperimenteerimine.
Haridustee.
Suits sai magistrikraadi ("M.A.") ja seejärel 1977. aastal ka filosoofiadoktori kraadi ("Ph.D".) Kanadas Waterloo Ülikoolist. Lisaks kaitses ta Rochesteri Tehnoloogiainstituudis teadusmagistri kraadi ("M.S.") arvutiteaduses.
Natallja Arsenjeva

Natallja Aljaksejevna Arsenjeva (valgevene Наталля Аляксееўна Арсеньева; 20. september 1903 Bakuu – 25. juuli 1997 Rochester, New Yorgi osariik) oli valgevene näitekirjanik, luuletaja ja tõlkija.
Natallja Arsenjeva sündis Bakuus, kuid varsti pärast tema sündi kolis pere Vilniusse. Esimese maailmasõja ajal elas pere Jaroslavlis, kus ta kirjutas oma esimese luuletuse ja seda vene keeles. 1920. aastal naasis perekond Vilniusse, kus Natałla lõpetas Vilniuse Valgevene gümnaasiumi. Seejärel õppis ta Vilniuse Stefan Batory nimelises ülikoolis (poola keeles Uniwersytet Stefana Batorego).
1922. aastal abiellus ta Poola armee sõjaväelase Francišak Kušaliga. Pärast 1939. aasta septembrit elas ta Vilejkas ja töötas kohalikus ajalehes, aga kuna ta oli Poola ohvitseri abikaasa, siis 1940. aastal saadeti ta koos kahe pojaga Kasahstani. Suuresti tänu Janka Kupałale õnnestus Natałlal 1941. aastal tagasi tulla, siis juba Minskisse. Sõjast räsitud Minskis tegi ta kaastööd ajalehele Menskaja gazeta (Менская газэта), kirjutas mõned libretod ooperitele ja tõlkis.
1944. aastal emigreerus ta koos abikaasa ja pojaga Saksamaale. 1949. aastast elas Ameerika Ühendriikides, kus tegi kaastööd ajalehele Belarus ja töötas Raadio Vaba Euroopa / Vabadusraadio kaastöölisena.
Natallja Arsenjeva suri 25. juulil 1997 93-aastaselt.
Looming.
Arsenjeva loomingu hulka kuulub 1943. aastal kirjutatud luuletus "Молитва", millele lõi viisi Mikoła Ravienski 1947. aastal. Teos kannab pealkirja "Magutnõ Boža" ("Магутны Божа") ja 1995. aastal kaaluti see võtta uueks Valgevene hümniks.
Ta tõlkis valgevene keelde ooperite "Figaro pulm", "Võluflööt", "Nõidkütt" ja "Carmen" ning opereti "Mustlasparun" libreto.
Ferdinand Liiv

Ferdinand Liiv (11. detsember 1912 Kasaritsa, Võrumaa – 24. detsember 1948 Uppsala, Rootsi) oli eesti kunstnik.
Elulugu.
Ferdinand Liiv kasutas kunstnikuna ka nime Värdi. Ta õppis Väimela põllutöökoolis ning aastatel 1935–1940 õppis Riigi Kunsttööstuskoolis graafikuks. Tema esimene esinemine näitustel oli 1942. aastal Tartu Kunstibüroos. 1930. aastate esimesel poolel tegi enamiku Võrumaal ilmunud ajakirjadele kaanekujundused. 1937. aastal andis Haanja Seltside Liidu kirjastus välja raamatu "Turistide kodu Munamäel", mis trükiti Võrus Valter Pohlaku trükikojas. Ferdinand Liiv kujundas selle raamatu kaane ja tegi sellesse albumisse karikatuurid kaheteistkümnest Haanjamaa tegelasest, kes olid tihedalt seotud Haanja rahvamaja ja turistide kodu sündimise ja käikuandmisega. 
1944. aastal õnnestus tal emigreeruda Rootsi, kus ta suri kõigest 36-aastaselt 24. detsembril 1948 Uppsalas.
Algse korra põhimõte

Algse korra põhimõte on arhiivinduse printsiip, mille kohaselt säilitatakse arhiivi korrastamisel kord ja liigitussüsteem, mis saadi arhiivimoodustaja asjaajamise või tegevuse käigus.
Kui dokumente hoitakse selle põhimõtte kohaselt, peegelduvad neis organisatsiooni tegevused ja olemus kõige paremini.
Igasugune ümberkorrastamine on muutunud üsna küsitavaks eriti tänapäeval, mil dokumente on palju ning eri liiki ja erineval kandjal.
See ei tähenda seda, et arhiive ei võiks ümber korrastada. Sellisel tegevusel peab olema aga selge põhjus. Tavaliselt on selleks ebarahuldav dokumendihaldus, kuid algne kord võib olla ka kaduma läinud. Seega on ümberkorrastamine vajalik juhtudel, kus algne kord pole säilinud või on puudulik. Algset korda ei saa alati austada ka isikuarhiive korrastades. Lihtsamalt öeldes: arhiivinduse aluspõhimõtted töötavad seda paremini, mida korralikumalt organisatsioon oma dokumente haldab. Just sellepärast pööravad arhiiviasutused nõnda palju tähelepanu asutuste dokumendihalduse korraldusele.
Karula asulakoht

Karula asulakoht on endine muinasaegne külaase Valga maakonnas Valga vallas Lüllemäel.
Muistise kirjeldus.
Asulakoht asetseb lääne pool Karula linnamäe ja kitsa oja vahelisel põllul. Asulakoha pikkus põhja-lõuna suunal 180 meetrit, laius ligemale 50 meetrit. Kui intensiivsem kultuurikiht asetseb põllu alumisel alal, siis mujal on see õhem. Asulakoha avastamisel ajal oli põld söötis ning metssigade songitud aukudest leiti juhuleidudena mõningaid savinõukilde ning ühe šlakikillu.
Asulakoha kasutusaega ei ole veel dateeritud, kuid see võib olla üheaegne Karula linnamäe kasutusajaga ehk 5. sajandi keskpaigast kuni 9 sajandini.
David Kaufman (näitleja)

David Kaufman (sündinud 23. juulil 1961 Saint Louises Missouris) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Elva Nike Arena

Nike Arena Elva on kunstmurustaadion Elvas aadressil Puiestee 2.
Staadion valmis 2017. aastal. Staadionil on kummitäitega 3. põlvkonna kunstmuru. Väljaku pikkus on 105 m ja laius 68 m. Väljak kuulub FC Elva klubile ja väljakusse on aastatel 2014–2018 investeeritud üle 500 000 euro. 
Kõrvalhoones on kaks riietusruumi.
Nike Elva Arena on Esiliigas mängiva FC Elva teine kodustaadion, kus toimuvad eri vanuseklasside treeningud-võistlusmängud.
Raul Kilgas

Raul Kilgas (sündinud 2. detsembril 1951) on eesti ajakirjanik, tõlkija ja toimetaja.
Hariduskäik.
Ta on õppinud aastatel 1959–1962 Püssi Keskkoolis, 1962–1963 Kuremäe algkoolis, 1963–1970 Rakvere Internaatkoolis ja 1970–1975 Tartu Riiklikus Ülikoolis psühholoogiat.
Töö.
Aastatel 1975–1978 oli ta Tootmiskoondise Ookean psühholoog, Tallinna Linna Täitevkomitee Kultuurivalitsuse insener, Tallinna Pedagoogilise Instituudi psühholoogiakateedri vanemteadur, 1979–1983 ajalehe Sirp ja Vasar publitsistikatoimetaja, 1984–1991 kirjastuse Eesti Raamat toimetaja, 1992–1998 Maalehe peatoimetaja, 1999–2002 Eesti Entsüklopeediakirjastuse peatoimetaja, 2003–2008 kirjastuse Ilo peatoimetaja, 2008–2009 TEA Kirjastuse TEA entsüklopeedia peatoimetaja.
1993–1998 oli ta Maalehe juures 1993. aastal loodud Arno Tali Sihtkapitali juhatuse esimees.
Raul Kilgas on üks "Väikese entsüklopeedia" (2002; 2006) ja TEA entsüklopeedia koostajaid ja autoreid.
Ta on tõlkinud peamiselt inglise keelest aime- ja teaduskirjandust.
Isiklikku.
Tema isa oli näitleja, lavastaja ja draamakirjanik Paul Kilgas, tema lell oli näitleja ja lavastaja Gunnar Kilgas.
Einar Vapper

Einar Vapper (14. november 1929 Männikvälja, Virumaa – 7. aprill 1992 Tallinn) oli eesti õpetaja ja koolijuht.
Aastatel 1945–1948 õppis ta Rakvere Õpetajate Seminaris. 1951. aastal lõpetas Tallinna Õpetajate Instituudi, kus oli õppinud ajalugu. 1953. aastal astus Tallinna Pedagoogilisse Instituuti, mille lõpetas kaugõppes keskkooli ajalooõpetaja kutsega.
Aastatel 1948–1949 töötas ta Rakvere 2. 7-klassilises Koolis algklassiõpetajana, 1949–1951 Kose-Lükati Sanatoorses Metsakoolis õpetajana, 1951. aastast oli Tallinna 22. Keskkooli õppealajuhataja.
Aastatel 1959–1964 oli ta Tallinna 18. Keskkooli direktor, 1964–1971 Tallinna 22. Keskkooli direktor. 1971. aastast töötas ta Tallinna Pedagoogilises Instituudis, 1972. aastast selle pedagoogika ja psühholoogia kateedri juhatajana. 
1972. aastal kaitses ta Tartu Riikliku Ülikooli pedagoogika kateedri juures kandidaadiväitekirja "Kodumiljöö mõju õpilase õppejõudlusele" (juhendaja Heino Liimets) ning sai pedagoogikakandidaadi kraadi. 1973. aastast oli ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi kaugõppeprorektor, 1977. aastast teadusala prorektor ja 1981. aastast kaugõppeosakonna juhataja.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Tõnu Kukk

Tõnu Kukk (sündinud 23. septembril 1961 Jõhvis) on eesti kunstnik ja karikaturist.
Õppis Adolf Kesleri nimelise Keskkooli kunstiklassis, Kohtla-Järve Laste Kunstikoolis ja Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis graafika erialal. Elab Olustveres ja töötab Viljandis. 
Tema huvialadeks on šaržide ja karikatuuride joonistamine, palindroomide loomine ning heraldika. 
Tema karikatuure on avaldatud huumoriajakirjades Pikker ja Pilkaja. 
Ta on loonud vappe ja logosid ning kujundanud raamatuid.
Mõkola Babasjuk

Mõkola Lukõtš Babasjuk (ukraina keeles: Микола Лукич Бабасюк) või Nikolai Lukitš Babasjuk (vene keeles: Николай Лукич Бабасюк; 9. mai 1914 – 6. aprill 1983) oli nõukogude maalikunstnik ja pedagoog.
Babasjuk on paljude NSV Liidu liidrite portreede ja olustikumaalide autor, harrastas ka maastikumaali, oli Peterburi Kunstnike Liidu liige.
Luulik Kokamägi

Luulik Kokamägi (15. aprill 1921 Pärnu – 25. juuni 1986 Tallinn) oli eesti maalikunstnik.
Elukäik.
Ta sündis õpetaja perekonnas. Õppis aastatel 1935–1939 Valga reaalkoolis ning astus 1939. aastal Tallinna Riigi Kõrgemasse Kunstikooli. 1940–1942 õppis Valga Gümnaasiumis. Mobiliseeriti 1944 Punaarmeesse, kus oli 1946. aastani. Astus 1947 Tartu Riiklikku Kunstiinstituuti ja lõpetas 1953 Tallinnas Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi (ERKI). 
Töötas 1946. aastast Valgas Säde teatri dekoraatorina, aastatel 1953–1957 Tallinnas Kunstitoodete Kombinaadi dekooriateljees, seejärel tegutses vabakunstnikuna. 1979–1980 oli ERKI-s maaliõppejõud. 
Looming.
Luulik Kokamägi kujunemine hinnatud portreemaalijaks toimus juba 1950. aastate keskel, varsti pärast ERKI lõpetamist. Tema varasemad portreed on väheldase formaadiga, mõneti vanameisterlikult tumedapoolses, peenetundeliselt nüansseeritud gammas. 1950. aastate lõpul muutus tema õhulisemaks, ekspressiivsemaks, koloriit helenes. Ta maalis vanu ja noori, maainimesi ja kultuuritegelasi, kusjuures eriti õnnestusid tal naiste ja laste portreed. Tema "Utra Mari" (1954, Tartu Kunstimuuseum), "Baleriin Ülle Ulla" (1956, Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum), "Kunstiteadlane Inge Teder" (1957), "Näitleja Inna Taarna" (1961, mõlemad Eesti Kunstimuuseum) kuuluvad tolleaegse portreekunsti paremikku.
Kokamägi portreteeris korduvalt oma abikaasat, kunstnik Imbi Lindu ning maalis võluvaid portreesid oma lastest Ilost, Epust ja Juhost. Mõttelise punkti Luulik Kokamäe tööle pani grupiportree "Jaanipäeva paiku" (1982), milles kunstnik kujutab kogu oma peret suvise maastiku taustal.
Isiklikku.
Ta oli abielus maalikunstnik Imbi Lindiga. Tema tütred on maalikunstnik Epp Maria Kokamägi ja metallikunstnik Ilo Kokamägi.
Valge Hobu kõrts

"Valge Hobu kõrtsis" (saksa keeles "Im weißen Rössl") on Ralph Benatzky operett või muusikaline komöödia kolmes vaatuses Hans Mülleri ja Erik Charelli libreto ning Robert Gilberti laulusõnadele Oskar Blumenthali ja Gustav Kadelburgi samanimelise lustimängu (1897) järgi. Muusikanumbreid on hiljem juurde kirjutanud Bruno Granichstäder, Robert Gilbert, Robert Stolz ja Hans Frankowski. 
Esmaettekanne toimus 8. novembril 1930 Berliini Grosses Schauspielhausis. Osatäitjad olid seal Camilla Spira (Josepha), Max Hansen (Leopold), Paul Hörbiger (Franz Joseph II), Otto Wallburg (Dr. Otto Siedler), Trude Lieske (Ottilie), Siegfried Arno (Sigismund). 
Opereti saamislugu.
"Valge Hobu kõrtsis" on Berliini operetikoolkonna üks väljapaistvamaid teoseid. Komponeeritud Berliini teatridirektori ja revüüoperettide lavastaja Erik Charelli initsiatiivil, kes oli koos näitleja Emil Janningsi ja tema abikaasaga lõunatanud Salzburgi lähedal hotelli Weißes Rössl terrassil, kus Jannings vahetas kelneriga vaimukaid repliike näidendist „Valge hobu”, kus Jannings oli mänginud Giesecke rolli. Charellil tärkas seda kuuldes uue opereti idee. Ta tegi Benatzkyle ettepaneku komponeerida tolle näidendi faabulale muusika. Ettevõtliku mehena planeeris ta ka otsekohe ära esietenduse, mis pidi toimuma poole aasta pärast. 
Benatzky ei suutnud püsida karmides ajaraamides ja nii tempokalt komponeerida. Ta tellis lepingu päästmiseks lugusid ka teistelt heliloojatelt. Suurima panuse andis Robert Stolz, kellelt on opereti ühed mahlakamad lood „Die ganze Welt ist Himmelblau” ja „Mein Liebeslied muß ein Walser sein”. Stolz on oma memuaarides kirjutanud, et ta ei saanud oma töö eest punast krossigi. Tükk oli omal ajal Berliini teatrite tõmbenumber. Seda esitatakse tänapäeval aeg-ajalt nii saksa keelt kõnelevates riikides kui ka Põhja-Euroopas. 
Eestis on teost lavastatud pealkirja „Valge Hobu võõrastemaja” all Estonias 1933, Võru Kandles 1933 ja Pärnu Endlas 1993.
Peamised tegelaskujud: Josepha Vogelhuber (sopran), Leopold Branmeyer (tenor), Wilhelm Giesecke (kõneroll), Ottilie Giesecke (subrett), dr Erich Siedler (tenor), Sigismund Sülzheimer ("buffo" bass), professor Dr Hinzelmann (bariton), Klärchen Hinzelmann (subrett), keiser Franz Joseph II (bariton).
Faabula.
Tegevus toimub enne Esimest maailmasõda Austrias Wolfgangsee järve ääres Salzkammergutis Valge Hobu nimelise võõrastemaja ümbruses. Varakas ja ligitõmbav leskproua Josepha on selle võõrastemaja omanik. Ta lükkab tagasi peakelner Leopoldi lähenemiskatsed, kuna on ise rohkem huvitatud varakast advokaadist dr Siedlerist. Leopold veenab võõrastemajas viibiva riidetöösturi Wilhelm Giesecke tütart Ottiliet teda aitama väikese manöövri läbiviimisel. Nimelt soovib Leopold, et Ottilie meelitaks oma poole Siedleri, nii et Josepha seda näeks.
Ottilie on aga omakorda sisse võetud Sigismundist, kes on Giesecke konkurent. Josepha mõistab peagi, et Siedleri armuavaldused ei ole siirad. Hotelli külastab keiser Franz Joseph II, mis suuresti aitab kaasa Josepha ja Leopoldi lõplikule lähenemisele. Josepha laseb küll oma peakelneri ametist lahti, kuid teatab, et võtab ta endale meheks.
Factorio

"Factorio" on ettevõtte Wube Software arendatav reaalaja strateegiamäng, mille väljatöötamine algas aastal 2012 Prahas ja mis on kättesaadav varajase ligipääsu mänguna alates aastast 2014.
Aastal 2013 korraldatud Indiegogo ühisrahastus ületas seatud eesmärgi ja aitas finantseerida mängu koos varajase ligipääsu koopiate müügiga kuni aastani 2016, kui mäng avaldati Steami keskkonnas.
Mängu peategelaseks on mees, kes teeb hädamaandumise tundmatule planeedile ning peab seal olevate ressursside kaevandamise teel tööle panema tööstuse raketi ehitamiseks – kuna tegu on avatud maailma mänguga, siis loo lõpp ei ole tingimata mängu lõpp. Mängu saab mängida nii üksi kui ka mitmekesi. Mängu võitmine võtab uue mängija jaoks hinnanguliselt 40-60 tundi. Eriti kogenud kiirustajad võivad võiduni jõuda paari tunni jooksul.
Kirjeldus.
"Factorio" on reaalaja strateegiamäng, kus tuleb ellu jääda ja samal ajal koguda ressursse. Palju mõjutusi on tulnud Minecrafti "BuildCrafti" ja "IndustrialCrafti" modidest. Mängija peab otsima kaevandatavaid ressursse, et valmistada tööriistu ja masinaid, mis omakorda lubab luua keerukamaid materjale ning tegeleda kõrgema taseme tehnoloogiatega. Mängu edenedes mängija ehitab ja haldab oma tehasekompleksi, mis automatiseerib kaevandamist, transporti, toorainete töötlemist ja konveierliine. Mängija avastatud tehnoloogiad võimaldavad teha uusi rajatisi, esemeid ja uuendusi – alustades lihtsast automatiseerimisest ning jõudes välja naftatöötlemise, droonide ja motoriseeritud eksoskeletini.
Vastuvõtt.
Kuigi mäng on ise veel varajases ligipääsus on "Factorio" on saanud positiivseid ülevaateid kriitikutelt nagu Rock, Paper, Shotgun ja Eurogamer.
2017. aasta suvel teatas Wube Software, et mängu "Factorio" on müüdud üle 1 miljoni eksemplari. See arv oli ületanud 1,2 miljoni piiri sama aasta lõpuks.
Arendus.
16. aprillil 2018 tõsteti mängu hinda, kuna lähiajal plaanitakse varajane ligipääs lõpetada ja mäng välja lasta.
Steami poes maksis mäng alguses 20 eurot ja peale hinnatõusu 30 eurot (Eesti regioonis).
Esimene Mehhiko Keisririik

Mehhiko Keisririik () oli lühiajaline monarhia ja esimene iseseisev sõltumatu riik Mehhiko alal. See oli ainus endine Hispaania koloonia, kus tekkis pärast iseseisvumist monarhia, ja lühikese aja jooksul oli see koos Brasiilia Keisririigiga üks kahest euroopalikust keisririigist Ameerikas. Esimene Mehhiko Keisririik kestis vähem kui kaks aastat. 
Keisririigi loomist tähistas 18. septembril 1821 Mehhiko keisririigi iseseisvusdeklaratsiooni väljakuulutamine. Keiser pidi loobuma troonist 1823. aasta märtsis, kui ajutine valitsus sai võimule. Riigi ainus keiser oli Agustín de Iturbide ehk Agustín I, kes krooniti 1822. aasta juulis ja kes sai olla võimul vähem kui kaheksa kuud. 
Prantsusmaa taastas 1863. aastal Mehhiko keisririigi lühikeseks ajaks.
Iturbide.
Väepealik Agustín de Iturbide valiti ajutise valitsuse peaks ja regendiks, kuni saab valitud sobiv monarh. Iturbide oli väga populaarne tänu tema tegudele iseseisvussõjas, mistõttu toimus 18. mail 1822 massimeeleavaldus, kus nõuti, et Iturbide saaks troonile.
19. mail 1822 nimetas Mehhiko kongress ta konstitutsiooniliseks keisriks.
Loojang

Loojang ehk loojumine on taevakeha kadumine horisondi taha teise taevakeha pinnalt vaadelduna. Maal on sõna otseses mõttes igapäevane päikeseloojang, kuid loojumisest kõneldakse ka teiste planeetide, Kuu ja tähtede, ent samuti tehistaevakehade, näiteks Maa satelliitide puhul.
Loojangu põhjuseks on üldjuhul vaatleja asukohaks oleva taevakeha pöörlemine, samas kui vaadeldav taevakeha, mis loojub, on vaatleja alustaevakeha suhtes lühiajalises plaanis fikseeritud – kosmiliste mastaapide tõttu on pöörlemine vaatleja seisukohast kiirem kui taevakehade liikumine üksteise suhtes. Väga aeglaselt pöörleva taevakeha või väga kiirelt liikuva lähedase kaaslase puhul (nagu tehiskaaslased) võib loojangu peamiseks põhjuseks olla ka vaadeldava taevakeha suhteline liikumine.
Maal kokkulepitud ilmakaarte asetuse järgi loojub Päike läände või täpsemalt öeldes on lääs see ilmakaar, kuhu Päike loojub. Seda väljendab ka lääne nimetus mitmes keeles (nt vene "запад" ja poola "zachód").
Eri taevakehade loojumisel võib olla mitmesuguseid praktilisi tagajärgi. Tähe, näiteks Päikese loojumine kahandab järsult vaatleja asukohale taevakeha pinnal langeva valguse, soojuse ja muude kiirguste hulka. Tähe kiirgust peegeldava kuu loojumisega öisel ajal (mil tähe otsene kiirgus vaatlejani ei jõua), on sama tagajärg, ehkki väiksemas mastaabis (sõltuvalt tähe kaugusest, teiste valgusallikate olemasolust jne). Tehiskaaslase loojangu järel katkeb üldjuhul sellega otseside, mis on oluline näiteks sidesatelliitide puhul. Astronoomias ja astroloogias on olulisel kohal ka planeetide ja tähtede täpsed loojanguhetked, mille järel ei ole täht enam vaatleja asukohast otseselt vaadeldav.
Võib juhtuda, et ühe taevakeha mõnes punktis vaadelduna ei looju teine taevakeha mitte kunagi või siis loojub väga harva. Harv ja aeglane loojang esineb näiteks juhtudel, kui vaatleja asub oma taevakeha polaarpiirkonnas, taevakeha pöörlemistelg on aga teise taevakeha suhtes viltu, nii et pöörlemisele vaatamata ei vaju teine taevakeha pikka aega esimesel asuva vaatleja silmis horisondi taha – selle tuntuim näide on Maal polaarpäev piirkondades, kus Päike loojub vaid korra aastas. Vaatleja seisukohast loojumatu on teine taevakeha näiteks juhul, kui vaatleja alustaevakeha on teise taevakeha kaaslane, mis pöörleb tiirlemisega samas tasapinnas nii, et kaaslase üks külg on pidevalt pööratud teise taevakeha poole. Selle klassikaline näide on Maa Kuu, mille üks külg on Maalt alaliselt vaadeldav ja teine mitte kunagi – ehk siis teisipidi võetuna on Maa Kuu ühelt poolelt alati nähtav ja teiselt mitte kunagi. Tehiskaaslased kui oma tiirlemiskeskmele suhteliselt lähedal asuvad ja kiiresti liikuvad objektid võivad aga loojuda väga tihti, Maalt vaadeldes näiteks mitu korda ööpäevas.
Metafoorselt nimetatakse loojanguks ka kellegi või millegi, näiteks tsivilisatsiooni või inimese allakäiku või (elu)lõppu.
Tõnu Virve

Tõnu Virve (18. juuni 1946 Rõuge vald, Võrumaa – 1. oktoober 2019) oli eesti teatri- ja filmikunstnik, lavastaja ning produtsent.
Ta õppis Tartu Kunstikoolis maali- ja teatridekoratsiooni erialal ning Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi teatridekoratsiooni erialal, lõpetas 1974. aastal.
Ta töötas Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris vanemdekoraatori ja peakunstnikuna, kujundas Eesti Televisiooni noorte- ja meelelahutussaadete sarju (sh "Reklaamiklubi") ja Eesti Telefilmi muusikafilme. Oli Tallinnfilmi kõrgema kategooria lavastuskunstnik. 
1990. aastal asutas ta filmistuudio Eesti Rahvuslik Stuudio Freyja Film OÜ.
Viited.
Dezső Frigyes

Dezső Lajos Frigyes (sünninimi Fritsch; 13. november 1913 Budapest – 13. juuli 1984 Cleveland, Ohio, USA) oli Ungari poksija.
Ta oli kokku neljakordne Ungari meister sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) aastatel 1934, 1938, 1939 ja 1941.
Ta sai sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 1936. aasta Berliini olümpiamängude poksivõistlustel 4. koha, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Oscar Casanovasile (Argentina) ning 3. koha kohtumise Josef Minerile (Saksamaa).
Ta võitis kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 1942. aasta Euroopa meistrivõistlustel (Breslau, 1942) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks. Ta sai sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 4. Euroopa meistrivõistlustel (Budapest, 1934) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Otto Kästnerile (Saksamaa). Ta osales sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 6. Euroopa meistrivõistlustel (Dublin, 1939), kuid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise hilisemale 4. koha saajale James Watsonile (Šotimaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Ta osales Euroopa eest 1936. aastal sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) maavõistlustel USA Kuldkinda turniiri võitjate meeskondadega ning võitis New Yorgis Bernhard Milleri.
Philip Agee

Philip Burnett Franklin Agee (19. juuli 1935 Tampa – 7. jaanuar 2008 Havanna) oli Ameerika Ühendriikide Luure Keskagentuuri (CIA) töötaja, kes on peamiselt tuntud 1975. aastal avaldatud raamatu tõttu, kus ta avalikustas oma töö ja CIA-ga seotut.
Ta töötas CIA-s aastatel 1957–1968 ja elas Ecuadoris, Uruguays ja Mehhikos. Ta hakkas oma teadmisi ja kordasaadetut 1975. aastal avalikustama kuubalastele.
Agee avaldas 1975. aastal raamatu "Inside the company: CIA Diary" ("Kogukonna sees: LKA päevik"), mis kujunes tõeliseks menukiks. Selles avalikustas halastamatute pisiasjadeni CIA tegevust Ecuadoris, Uruguays ja Mehhikos. Teosele andis lisatausta CIA avalik osalemine Tšiili presidendi Salvador Allende kukutamises 1973. aastal. Raamatu lisas mainis ta 250 CIA töötajat. Just lisa pärast soovisid USA esindajad Agee väljaandmist Inglismaalt.
Agee avalikustas oma järgmises raamatus juba ligi 2000 CIA töötajat. Aastal 1981 kaotas ta kohtus USA kodakondsuse. Tuhanded kolleegid avalikustanud ja mõned ka otseselt ohtu seadnud Agee elas mõnda aega Grenada ja Nicaragua passidega ning lõpuks tänu oma naise kodakondsusele Saksa passiga. 
Seadused võimaldasid Ageel kuni elu lõpuni vabalt liikuda. Ta elas vaheldumisi Hamburgis ja Kuubal ning esines kõikvõimalikel kogunemistel CIA tegevuse avalikustajana.
Tema avalikustamiste tõttu võeti USAs 1982. aastal vastu "Luuretöötajate identiteedi kaitsmise seadus", mis välistab niisuguse karistamatuse, mida Ageel oli võimalik kasutada.
Feldmarssal (Austria)

Feldmarssal (saksa keeles "Feldmarschall") oli Austria ja Austria-Ungari keisririigi kõrgeim sõjaväeline auaste aastatel 1804−1918.
Ajalugu.
Nimetus Austria feldmarssal tuli kasutusse pärast Austria keisririigi rajamist 1804. aastal; selle eelkäijaks oli Püha Rooma keisririigi feldmarssal. Kuni 1913. aastani oli sellest madalam väeliigi täiskindrali (jalaväekindral, ratsaväekindral, zeugmeister), seejärel kindraloobersti auaste. Mereväes vastas feldmarssalile suuradmirali aukraad.
Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali aastapreemia

Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali aastapreemia on kehakultuuri- ja spordiauhind, mida annab välja Eesti Kultuurkapital. Preemiaid antakse vällja alates 1997. aastast.
Kehakultuuri ja spordi sihtkapitali aastapreemiad antakse kätte igal aastal spordivaldkonna ühisel galaüritusel "Spordiaasta Tähed".
Meisel

Meisel on tööriist, mille tipus on iseloomuliku kujuga lõikeserv. Meislit kasutatakse tugevate materjalide, nagu puidu ja mineraalse kivi raiumiseks või metallitöös nikerdamiseks ja lõikamiseks. Sõltuvalt tüübist võivad meisli käepide ja tera olla valmistatud metallist või puidust.
Meisli kasutamisel surutakse tera töödeldavasse materjali, töövahendit haamriga koputades või muul viisil mehaaniliselt mõjutades.
Üks meisli liike on puumeisel ehk peitel, mille tera on ühele poole kaldu ja mida kasutatakse toormaterjalist väikeste tükikeste eemaldamisel. Kõige sagedamini kasutatakse peitleid kumerate pindade töötlemisel. Tüüpiline kumerpeitel on U-kujulise ristlõikega.
Torutangid

Torutangid on tööriist, millega saab keerata torusid. 
Torutangide iseloomulik omadus on võimalus sama tööriista kasutada eri jämedusega torude keeramiseks. Selleks on tangide ühel aasal mutter, mille keeramisel saab muuta tangi haarade vahekaugust. Teine oluline omadus on tööriista haarade sulgemisel ja järgneval keeramisel tekkiv tugev haare, mis võimaldab keerata siledapinnalisi torusid.
Torude keeramisel tuleb olla aga ettevaatlik, et ei rikutaks keeratavat toru. Sama tööriistaga saab keerata ka mutreid, polte ja lapikuid detaile. 
Torutangid leiutas 1888. aastal Rootsi leiutaja Johan Petter Johansson. Tema tööriist sarnaneb USAs levinud "pipe wrench"'i ja Suurbritannias levinud "Stillson wrench"'iga, aga need tööriistad ei ole detailidelt samad. Johansson on ka tellitavat võtit oluliselt täiendanud. Patent 1892. aastal.
Hebefreenne skisofreenia

Hebefreenne skisofreenia on skisofreenia vorm, milles on juhtivateks emotsionaalsed häired; luulumõtted ja hallutsinatsioonid on episoodilised ja fragmentaarsed; käitumine on inadekvaatne ja impulsiivne ning tavaliselt maneerlik. 
Meeleolu on lame ja inadekvaatne, sageli kaasnevad itsitamine või enesega rahulolev, omaette naeratus või kõrk hoiak, grimassid, maneerlikkus, veiderdamine, hüpohondrilised kaebused ja stereotüüpsed fraasid. Mõttekäik on desorganiseeritud, kõne laialivalguv ja seosetu. Ilmneb isoleerumistendents ja käitumine näib olevat eesmärgita ja tundmusteta. See skisofreenia vorm algab tavaliselt 15. ja 25. eluaasta vahel ning on enamasti halva prognoosiga, kuna negatiivsed sümptomid, eriti emotsioonide tuimenemine ja tahteaktiivsuse alanemine arenevad kiiresti välja.
Tavaliselt domineerivad emotsioonide, tahteelu ja mõttekäiguhäired. Hallutsinatsioonid ja luulumõtted võivad avalduda, kuid ei ole tavaliselt juhtivad. Patsiendi käitumine on iseloomulikult sihipäratu, tegevusel puudub mõtestatud eesmärk ja otstarve. Pinnapealne ja maneerne tegelemine religiooni, filosoofia või teiste abstraktsete teemadega võib süvendada raskusi patsiendi mõttekäigu jälgimisel.
Diagnostilised juhised.
Skisofreenia diagnoosi üldised kriteeriumid peavad olema täidetud. Tavaliselt diagnoositakse hebefreeniat esmakordselt nooruki- või varases täiskasvanueas. Premorbiidne isiksus on sageli, kuigi mitte ilmtingimata, pelglik ja isoleeruv. Hebefreenia kindla diagnoosi püstitamiseks on tavaliselt vaja patsienti kaks-kolm kuud pidevalt jälgida, et olla kindel eespoolkirjeldatud käitumise iseärasuste püsivuses.
Kevin Schon

Kevin Dodd Schon (sündinud 7. veebruaril 1958 San Diego maakonnas Californias) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Avatud standard

Avatud standard on avalikuks kasutamiseks mõeldud standard.
Avatud standard on avaldatud ja kõigile kättesaadav, levitamise ja korduvkasutuse piiranguteta ja eeldab enamasti avatud süsteemide rakendamist.
Gazanfer ağa

Gazanfer ağa (... – 1603) oli veneetslasest riigimees Osmanite riigis.
Elulugu.
Gazanferi ja tema venna röövisid nooruses korsaarid. 
Gazanfer oli Selim II lemmikeunuhh. Ta nõustus kastreerimisega, et saada hea ametikoht sultani haaremis. Seal teenis ta ka Selimi orjatari ja hilisemat seaduslikku abikaasat Nurbanu Sultanit, kes oli tõenäoliselt samuti veneetslane.
Kujutamine kunstis.
Türgi teleseriaalis "Sajandi armastus" mängib Gazanferi rolli Cavit Çetin Güner.
Leo Jaago

Leo Jaago (ka Leonhard või Leonard; 5. jaanuar 1927 Tartu – 1. detsember 2015 Uus-Lõuna-Wales, Austraalia) oli eesti päritolu Austraalia erusõjaväelane ("warrant officer class two"; vastab Eesti kaitseväe vanemveeblile ehk NATO OR-8). 
Teise maailmasõja ajal astus ta 14-aastaselt Saksa sõjaväkke. Ta võttis osa lahingutest Daugavpilsi, Tartu, Riia ja Oppelni all. Hiljem sattus ta nn Tšehhi põrgusse. Sealt pääses ta üle Elbe jõe ameeriklasteni, kelle juures oli kaks aastat sõjavangis. 
1947. aastal rändas ta Saksamaalt Austraaliasse. Pidanud seal mitmesuguseid ameteid, astus ta Austraalia sõjaväkke, kus teenis kokku 25 aastat. Selle koosseisus sõdis ta Malaisias ja Vietnamis.
Harry Liivak

Harry Liivak (sünninimega Harri Liivak; 7. aprill 1920 Tartu – 17. detsember 1995 New York) oli eesti päritolu rakenduskunstnik, karikaturist ja dekoraator.
Lapsepõlves elas Viljandis. II maailmasõja algul emigreerus Taani, kus õppis rakenduskunsti.
Arvatavasti 1948. aastal siirdus elama Rootsi (1948?) Stockholmi Segeltorpi linnaossa. Rootsis õppis ta edasi rakenduskunsti ning töötas rakenduskunsti ja dekoratsioonide alal. Avaldas oma karikatuure Rootsi ajalehes Stockholms-Tidingen Eestlastele.
1951. aastal siirdus elama Montréali, kus töötas rakenduskunstnikuna ettevõttes Taylor Advertising Limited. 1955. aastal toimus Ameerika Ühendriikides New Yorgis rahvusvaheline reklaamifirmade näitus, millest võtsid osa ka Kanada suuremad reklaamifirmad, teiste seas Taylor Advertising Limited Harry Liivaku loodud reklaamikavanditega, mis said sellel näitusel esikoha ja auhinnaks kuldraha.
Hiljem töötas Liivak Montreali Eesti Teatris dekoraatorina. Kanadas elades avaldas oma karikatuure ajalehes Vaba Eestlane. Hiljem siirdus elama Ameerika Ühendriikidesse New Yorki, kus ta ka suri.
Ta oli Korp! Sakala vilistlane.
Isiklikku.
Tema isa oli advokaat Henn Julius Liivak ja õde oli viiulimängija Evi Liivak Anschuetz.
Maardu Kunstide Kool

Maardu Kunstide Kool on huvikool Harju maakonnas Maardu linnas aadressil Keemikute 19.
1989. aastal avati Maardu Gümnaasiumis "Maardu Muusikakool". Õppetööd alustati algul neljal erialal: klaver, kitarr, akordion ja bajaan. 1993. aastal asuti uude majja aadressil Keemikute 19, mis oli ehitatud 1965. aastal ühiselamuks. Esialgu tegutses kool ainult maja teisel korrusel. 1998. aastal avati kaks uut eriala: kunsti- ja balletiklass ja Maardu Muusikakool nimetati ümber Maardu Kunstide Kooliks. Kooli arenedes loodi uued aineklassid: löökriistade-, puhkpilli- ja lauluklass.
Inna Malva

Inna Malva (sünninimi Inna Lõhmus; 9. oktoober 1927 Sonda – 18. mai 1983) oli eesti rahvatantsujuht.
1953. aastal lõpetas ta rahvatantsujuhtide kolmekuulise kursuse.
Ta oli IX üldtantsupeol neiuderühma üldjuhi assistent ning X ja XI üldtantsupeol naisrühmade üldjuhi assistent.
Roland Sutt

Roland Sutt (hüüdnimega Roll; sündinud 19. veebruaril 1972) on eesti trummar. 
Ta on mänginud ansamblites Nyrok City, Onu Bella Bänd, Vennaskond ja J.M.K.E.
Ilus Helena (operett)

"Ilus Helena" (originaalis prantsuse keeles "La Belle Hélène") on Jacques Offenbachi operett "(opéra bouffe)" kolmes vaatuses Henri Meilhaci, Ludovic Halévy ja Peter Hacksi libretole antiikmütoloogia järgi. 
Esmaettekanne toimus 17. detsembril 1864 Pariisi Théâtre des Variétès. Esimesed osatäitjad olid Hortense Schneider (Hélène), José Dupuis (Pâris), Henri Couder (Agamemnon), Léa Silly (Oreste), Alexandre Guyon (Achilles), Kean-Laurent Kopp (Ménélas), Edouard Hamburger (Ajax I), M. Andof (Ajax II), Pierre-Eugène Grenier (Calchas). Dirigeeris Jacques Offenbach.
Opereti käekäik.
Teos oli algusest peale triumfaalselt menukas. Seda mängiti järjepanu ligi 700 etendust. Operett pilkab Prantsuse teise keisririigi kurikuulsat moraalitut elu ja parodeerib Giacomo Meyerbeeri teoseid. Meyerbeer oli aga opereti esietenduse ajaks manalateele läinud. 
"Ilus Helena" kuulub maailma kõigi aegade kümne populaarsema ja enam esitatud opereti hulka. Viinis ja Berliinis võeti operett mängukavva mõni kuu pärast selle väljatulekut Pariisis. 1866. aastal esitati teost Peterburis, Londonis ja Budapestis ning aasta hiljem Sydneys, Chicagos ja 1871. aastal New Yorgis. Prantsusmaal on teos püsinud vahetpidamata teatrite püsirepertuaaris. Aeg-ajalt lavastatakse operetti ka Inglismaal ning Kesk- ja Põhja-Euroopas. 
Prantslastel on vaniljejäätise ja šokolaadisiirupi baasil valmistatud magustoit "poire belle Hélène" ('ilusa Helena pirn'), mis on nime saanud selle opereti järgi.
Faabula.
Tegevus toimub Spartas ja Nauplias vahetult enne Trooja sõda. Aasta on leinatud Adonist. Kuninganna Hélène ja tema seltsidaamid paluvad Veenust saata neile armukesi. Jumalanna teeb Hélène'ile heameelt ja otsustab korraldada Pârisele võistluse, mille auhinnaks on maailma ilusaima naise armastus. See iludus on Hélène. Kui Pâris saavutab võidu, korraldab ülempreester Calchas Hélène'i soovil asjad nii, et kuningannale tüütavaks muutunud abikaasa Ménélaos saadetakse minema. 
Pâris saab võimaluse kuninganna seltsis lõunat süüa. Hélène proovib Pârise vastu eriti järeleandlik olla. Koju naasnud Ménélaos leiab nad suudlemas, mille peale kihutab ta Pârise minema. Veenus on pahane, et Ménélaos käitus teisiti, kui on Spartas tavaks. Ménélaos otsib ülempreestri vahendusel Veenusega lepitust. Seda talle ka lubatakse tingimusel, et Ménélaos ja Hélène reisivad koos Cytherasse. Abielupaar asubki teele ning probleemid laabuvad.
Lavastused Eestis.
Eestis on seda operetti lavastanud Estonia aastatel 1911, 1927 ja 1999 ning Vanemuine 1932. ja 1969. aastal.
Geórgios Stefanópoulos

Geórgios Stefanópoulos (kreeka "Γεώργιος Στεφανόπουλος"; sündinud 31. märtsil 1962 Peristeris Atika piirkonnas) on Kreeka endine kikkpoksija ja poksija.
Kikkpoksijana.
Ta võitis 1986. aastal WAKO 8. Euroopa meistrivõistlustel meeste täiskontaktses kikkpoksis kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks.
Poksijana.
Ta osales raskekaalus (kuni 91 kg) 1984. aasta Los Angelese olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Arnold Vanderlydele (Holland) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 1992. aasta Barcelona olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Ta sai raskekaalus (kuni 91 kg) hõbemedali 29. Euroopa meistrivõistlustel (Göteborg, 1991), kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Arnold Vanderlydele (Holland) ning pronksmedali 30. Euroopa meistrivõistlustel (Bursa, 1993), kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Georgi Kandelakile (Gruusia) ning jäädes edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales raskekaalus (kuni 91 kg) 27. Euroopa meistrivõistlustel (Torino, 1987), kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 31. Euroopa meistrivõistlustel (Vejle, 1996), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.