Keiko (mõõkvaal)

Keiko (1976 – 12. detsember 2003) oli isane mõõkvaal, kes saavutas ülemaailmse kuulsuse 1993. aasta filmis Free Willy, kus ta kehastas vaala nimega Willy. Keiko lugu sümboliseerib inimeste püüdlusi vabastada vangistuses elavaid loomi ja tagada neile paremad elutingimused looduses. Ta on üks väheseid vangistatud mõõkvaalu, kes on vabastatud ja elanud looduses pärast vangistust. 
Varajane elu ja vangistus.
Keiko püüti kinni 1979. aastal Islandi vetes, kui ta oli umbes kaks aastat vana. Alguses viidi ta Islandil asuvasse kohalikku akvaariumisse, kuid peagi müüdi ta Marinelandi lõbustusparki Niagara Fallsi, Kanadasse. Seal viibis ta kolm aastat, enne kui ta müüdi Reino Aventura lõbustusparki Mexico Citysse 1985. aastal. Keiko uued elamistingimused Mehhikos olid ebasobivad — akvaarium oli ehitatud delfiinide jaoks ning vesi oli liiga soe ja ebapiisavalt soolane, mis ei vastanud tema loomulikele vajadustele. Need tingimused mõjutasid tema tervist halvasti, põhjustades nii naha- kui ka hingamisteede probleeme.
Filmi " Free Willy" edu.
Keiko saavutas ülemaailmse kuulsuse pärast oma osatäitmist 1993. aasta filmis "Free Willy". Film jutustab noore poisi ja vangistatud mõõkvaala vahelisest sõprusest, mille keskmes on poisi soov vabastada vaal vangistusest. Filmi edu tõi Keiko olukorra laialdase avalikkuse tähelepanu alla ning algas rahvusvaheline liikumine, mille eesmärk oli Keiko päriselt loodusesse vabastada.
Keiko vabastamise kampaania.
Pärast filmi edu loodi kampaania Keiko vabastamiseks ja tema tervise taastamiseks. Warner Bros. koos mitmete loomakaitseorganisatsioonidega, sealhulgas Free Willy-Keiko Foundation ja National Marine Mammal Foundation, alustasid tööd, et parandada Keiko elutingimusi ja valmistada teda ette loodusesse naasmiseks. 1996. aastal viidi Keiko Oregoni Newporti linna, Oregon Coast Aquariumi, kus talle ehitati spetsiaalne rajatis. Seal sai ta vajalikku meditsiinilist hoolt ja treeningut, et taastada oma tervis ning õppida taas iseseisvalt looduses hakkama saama.
Tagasi Islandile.
1998. aastal viidi Keiko tagasi Islandile, kus ta paigutati suuremasse merelisse tarandikku, et aidata tal uuesti kohaneda ookeanikeskkonnaga. Tema treeningud keskendusid kalapüügi õppimisele ja tema looduslike instinktide arendamisele. Islandi vetes püüti valmistada teda ette lõplikuks vabastamiseks, kuigi tema seotus inimestega oli veel tugev ja tegi täieliku iseseisva elu keeruliseks.
Vabastamine loodusesse.
2002. aastal vabastati Keiko Islandi vetesse. Kuigi ta suutis iseseisvalt jahti pidada ja ellu jääda, ei liitunud ta kunagi täielikult looduslike mõõkvaalade parvedega. Keiko jätkas inimeste otsimist ja veetis sageli aega paatide läheduses, mis näitas, et tema täielik kohanemine looduses ei olnud edukas. Sellegipoolest peetakse tema vabastamist märkimisväärseks edusammuks vangistatud mereloomade vabastamise katses.
Surm.
12.detsembril 2003 suri Keiko Norra lahes kopsupõletikku, olles umbes 27-aastane. Keiko vabastamise lugu ja tema elu lõpp tõstsid esile keerulised küsimused vangistuses elavate loomade vabastamise ja rehabilitatsiooni kohta. Kuigi Keiko ei kohanenud täielikult looduslike mõõkvaalade eluga, jääb tema lugu oluliseks sümboliks püüdluses pakkuda vangistatud loomadele vabadust ja paremaid elutingimusi.
Keiko pärand.
Keiko lugu on jätnud märkimisväärse jälje loomakaitse ja vangistuses elavate mereloomade rehabilitatsiooni liikumistesse. Tema elu ja vabastamine inspireerisid paljusid inimesi ja organisatsioone, tõstatades samal ajal olulisi arutelusid selle üle, kuidas saaks vangistuses elavatele loomadele pakkuda paremat hoolt ja võimalust naasta loodusesse. Keiko lugu on kajastatud paljudes dokumentaalfilmides ja raamatutes, mis käsitlevad vangistatud loomade vabastamist ja rehabilitatsiooniga seotud eetilisi küsimusi.