Periradikulaarne periodontiit

Periradikulaarne periodontiit ehk apikaalne periodontiit on hambajuurt ümbritsevate kudede ehk periradikulaarsete kudede põletik. Periradikulaarsed koed on juuretsement, periodontaalligament ja alveolaarluu (vaata parodont).
Tekkepõhjused.
Apikaalse periodontiidi põhjustajateks on peamiselt juurekanali infektsioonist pärit mikroobid ja nende toksiinid (vaata pulpiit ja pulbinekroos). Periradikulaarsete kudede ärritust ja põletikku võivad esile kutsuda lisaks mikroobidele ka erinevad mehaanilised või keemilised faktorid, näiteks hammaste traumad, vead juureravi teostamisel ja hammaste ortodontiline nihutamine.
Juurekanali infektsioon võib areneda kaariese, hamba trauma, parodondi haiguste või invasiivse raviprotseduuri tulemusel. Endodontiliste infektsioonide peamisteks põhjustajateks on suuõõnest pärit bakterid, kuid on leitud seoseid ka seente, viiruste ja arhedega. Pulbi infitseerumisel kinnituvad mikroobid pulbiruumi seintele, levides aegamööda sügavamale juurekanalitesse ning sealt edasi läbi juuretipumulgu või lisakanalite periradikulaarsetesse kudedesse. Mikroobide jõudmisel periradikulaarsetesse kudedesse tekib immuunvastus, mis käivitab põletiku ja sellest tuleneva periodontaalligamendi ja alveolaarluu hävimise. Endodontilise ravi eesmärgiks on ennetada või ravida periradikulaarset põletikku eemaldades mikroobid ja takistades nende levikut.
Klassifikatsioon.
Terved normaalsed periapikaalsed koed ei ole tundlikud palpatsioonile ega hamba perkussioonile ehk koputlemisele. Radioloogiliselt on hambajuurt ümbritsev luu katkematu ja periodontaalligament ühtlane.
Apikaalne periodontiit liigitatakse sümptomaatiliseks ja asümptomaatiliseks.
Sümptomaatiline apikaalne periodontiit.
Sümptomaatilise apikaalse periodontiidi korral esineb tugev valu kokkuhammustamisel, hamba perkussioonil ja/või juuretipu piirkonnale vajutamisel. Hammas võib tunduda teistest kõrgemana. Hammas võib, aga ei pruugi reageerida pulbitestidele. Röntgeniülesvõttel on enamasti nähtav periodontaalligamendi laienemine või tumedam varjustus ühe või mitme hambajuure tipu piirkonnas. Sümptomid viitavad pulbi kahjustusele ning vajalik on juureravi.
Asümptomaatiline apikaalne periodontiit.
Asümptomaatilise apikaalse periodontiidi korral on röntgeniülesvõttel nähtav juuretipu piirkonnas tumedam varjustus, aga sümptomeid ja valulikkust pole. Pulbitestidele hammas enamasti ei reageeri. Hammas võib olla tundlik kokkuhammustamisel ning tunduda perkussioonil teistsugusena.
Põletiku mehhanismid.
Apikaalne periodontiit tekib mikroobide ja peremeesorganismi kaitsesüsteemi kokkupuutel. Sissetungivate mikroobide virulentsust ja patogeensust mõjutab nende koostoime teiste juurekanalis esinevate mikroorganismidega, võime vältida peremeesorganismi kaitsemehhanisme ja võime sünteesida kudesid kahjustavaid ensüüme.
Põletikulises vastuses osalevad mitmed immuunrakud, mediaatorid ja antikehad. Immunrakkudest leidub seal põhiliselt polümorfonukleaarseid leukotsüüte (PMN), lümfotsüüte, makrofaage ja plasmarakke. Polümorfonukleaarsed leukotsüüdid osalevad kaitsereaktsioonis, kuid võivad põhjustada ka kudede struktuurseid kahjustusi.
Diagnoosimine.
Diagnoos põhineb patsiendi kaebustel ja kliinilisel läbivaatusel. Kliinilise vaatluse käigus hinnatakse pulbi elujõulisust ning hamba tundlikkust perkussioonile ja palpatsioonile. Apikaalne periodontiit võib olla sümptomaatiline või juhuslik leid tavapärase hambaravi visiiidi käigus. Põhjaliku kliinilise läbivaatuse ja radioloogiliste uuringute abil tuleb eristada, kas kahjustused on tekkinud hambast lähtunud põletiku tagajärjel või mitte. Samuti tuleb apikaalset periodontiiti eristada periapikaalsetest tsüstidest ja granuloomidest ning kasvajatest.
Ravi.
Apikaalne periodontiit ei parane iseeneslikult. Ravi eesmärgiks on eemaldada mikroobid juurekanalist. Adekvaatselt teostatud endodontilise ravi tagajärjel toimub periapikaalsete kudede paranemine 6 kuu kuni 2 aasta jooksul. Paranemist hinnatakse järelvisiitidel. Süsteemsete sümptomite, näiteks palaviku ja lümfisõlmede suurenemise ilmnemisel kasutatakse antibiootikumravi.
Tüsistused.
Apikaalne periodontiit võib areneda apikaalseks abstsessiks, mille korral moodustub hamba juuretipu piirkonda mädakogumik.
Infektsiooni levik ülalõuahammastest võib viia mädase põskkoopapõletiku, meningiidi, ajuabstsessi, orbitaalse tselluliidi ja "sinus cavernosus"e tromboosi tekkeni. Alalõualuuhammaste infektsioon võib põhjustada Ludwigi angiini (suupõhja tselluliiti), parafarüngeaalset abstsessi, mediastiniiti, perikardiiti, empüeemi ja jugulaarset tromboflebiiti.