tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tallinna SK Meteor

Tallinna SK Meteor oli jalgpalliklubi, mis tegutses Tallinnas. 
Klubi asutati 1909 ja on Eesti vanim jalgpalliklubi.
Algselt asutatud nimega Tallinna JS Meteor ("Tallinna Jalgpalliselts Meteor") 1909. aasta mais. JS Meteor lõpetas tegevuse 1911. 
Klubi taasasutati 1926. aasta veebruaris nime all Tallinna SK Meteor ("Tallinna Spordiklubi Meteor"). SK Meteor lõpetas tegevuse 1937.
Klubi mängis ta 6. juunil 1909 Lasnamäel esimese ametliku jalgpallimatši Eestis, kus klubi oli vastamisi Tallinna JS Merkuriga. Tallinna JS Meteor võitis 4:2. Seda kuupäeva peetakse eesti jalgpalli ametlikuks sünnidaatumiks.
Narva KS Võitleja

Narva KS Võitleja (ka "KS Võitleja") oli Narvas asuv endine Eesti jalgpalliklubi.
Klubi kasvas välja seltsi Võitleja spordiringist. Klubi registreeriti 13. märtsil 1911.
Eesti naiste jalgpalli karikavõistlused

Eesti naiste jalgpalli karikavõistlused (ka "Eesti naiste karikavõistlused") on Eesti naiste jalgpalliklubide peamine karikavõistlus.
Esimesed karikavõistlused peeti 2007. aastal. Karika on enim kordi (6 korda) võitnud Pärnu JK naiskond.
Eesti naiste jalgpalli superkarikas

Eesti naiste jalgpalli superkarikas on 2009. aastast hooaja eel peetav ühemänguline tiitlivõistlus valitseva Eesti meistri (Naiste Meistriliiga) ja karikavõitja (Eesti naiste jalgpalli karikavõistlused) vahel.
Tallinna FC Flora (naiskond)

Tallinna FC Flora, üldtuntud kui Tallinna Flora või lihtsalt Flora, on Tallinnas asuv jalgpalliklubi, mis võistleb Naiste Meistriliigas.
1997. aastal asutatud Flora klubi naiskond on võitnud kuus korda Naiste Meistriliiga, kaheksa naiste Eesti karikat ja seitse naiste superkarikat.
Ajalugu.
1997. aasta märtsis Flora naiskond pidas järgmisel kuul oma esimese liigamängu tiitlikaitsja Pärnu JK vastu, jäädes 0:3 alla. Vaatamata sellele saavutas naiskond edu, sest Flora saavutas 1998. aasta hooajal kolmanda koha. Flora kordas seda saavutust ka 1999. ja 2000. aastal.
Järgmised hooajad valmistasid suuremat pettumust, sest Flora saavutas 2001. ja 2002. aastal neljanda ja 2003. aastal viienda koha. Probleemid süvenesid 2003. aasta talvel ja Flora pidi 2004. aasta hooaega alustama ilma juhita, enne kui naiskonda varem juhendanud Anders Süvari naasis suvel. Vaatamata sellele võitis naiskond esimesed neli liigamängu. Taastunud Flora võitles taas kolme parema hulka pääsemise nimel, kuid jäi napilt välja, kaotades eelviimases voorus 2:3 ja jättes naiskonna pronksmedalist vaid kahe punkti kaugusele. Hooaja lõpus asendas Süvarit Allan Soomets, kes jäi treeneriks kuni 2012. aasta hooajani. Alates 2012. aasta detsembrist juhendas naiskonda Richard Barnwell.
Flora lõpetas 2007. ja 2008. hooajal liiga kolmandana, kuid tuli Eesti meistriks 2018. aastal. Edu on olnud ka Eesti naiste karikavõistlustel, kus võideti karikas 2013. aastal, alistades finaalis liigarivaali Pärnu JK 2:0. 1. detsembril 2015 nimetati juhatajaks Aleksandra Ševoldajeva.
Flora kindlustas 2023. aastal oma kuuenda järjestikuse meistritiitli viis mängu enne hooaja lõppu.
Lucca ja Piombino vürstkond

Lucca ja Piombino vürstkond loodi juulis 1805 Napoleon I poolt oma armastatud õele Élisa Bonaparte'ile. Riik paiknes Apenniini poolsaare keskosas (tänapäeva Itaalia), rahuldades Napoleoni Prantsusmaa vajadusi.
Moodustamine.
Riik tekkis, kui annekteeriti Lucca vürstkond (rajati 22. juunil 1805; endine Lucca vabariik, Prantsusmaa poolt 1799. aasta lõpust okupeeritud) ja iidne Piombino vürstkond, mille vürstinna oli märtsist alates Élisa. Ühendatud vürstkondi valitseti seejärel ühe monarhiana. Élisa oli Piombino ja Lucca valitsev vürstinna. Tema abikaasa Felice Pasquale Baciocchi oli Piombino titulaarvürst.
Valitsemine.
Vürstkonna põhiseadus kirjutati Napoleoni poolt 22. juunil 1805, sellega loodi vürstinnale abiks riiginõukogu ja seadusandlik senat.
Vürstkond võttis valuutana kasutusele Prantsuse frangi, kuigi vermiti ka mõned erilised kohalikud mündid.
3. märtsil 1809 asutas tema vend Napoleon Fontainebleau lepingu osana Toscana suurhertsogkonna, mida Élisa valitses Firenzest kui kogu Toscana suurhertsoginna. Piirkond oli annekteeritud Prantsuse keisririiki kaks aastat varem endisest Etruria kuningriigist (1801–1807). Edaspidi sai Lucca ja Piombino vürstkond Toscana suurhertsogkonna osaks ja järelikult Prantsuse esimese keisririigi territooriumiks. Ta sai eristaatuse ning kohale nimetati prefekt (Antoine-Marie-Pierre de Hautmesnil). Siiski ei nimetatud territooriumi kunagi Prantsusmaa departemanguks.
Lõpp.
Aastal 1814 okupeeris Austria armee Lucca, lõpetades Prantsuse kontrolli seoses Napoleoni langemisega. Viini kongressil anti Piombino Toscana suurhertsogkonnale ja Elba maapakku saadetud Napoleonile.
Lucca taastati eraldi riigi staatuses kui Lucca hertsogkond (1815–1847). Viini kongress (1814–1815) andis hertsogkonna maapaos olevale Hispaania María Luisa de Borbónile (1782–1824), kellest sai Lucca hertsoginna ja kes jättis tähelepanuta põhiseaduse, mille kongress keshtestas, ja valitses absolutistlikult.
Eduard Špolski

Eduard Špolski (Эдуард Владимирович Шпольский; 23. september 1892 Voronež – 21. august 1975 Moskva) oli vene füüsik.
Tema peamiseks teaduslikuks tegevusalaks oli spektroskoopia ja luminestsentsi uuringud.
Ta oli ajakirja Uspehhi Fizitšeskihh Nauk toimetaja.
Špolski töödele toetus rida uuringuid Tartus Füüsikainstituudis (Karl Rebane, Tõnu Tamm jt) 1960. ja 1970. aastail.
Ubuntu Vabastusliikumine

Ubuntu Vabastusliikumine on loodud selleks, et levitada ubuntu kaastöösüsteemi ("Ubuntu Contribution System") ideid.
Ubuntu seisukoht on, et inimkond ei vaja elamiseks mitte raha, vaid ühtsust ja hoolivust ning liikumise üks eesmärke on inimesi sellest informeerida.
Ajalugu.
Ubuntu filosoofia juured ulatuvad tuhandete aastate taha ja on säilinud mõnedel Lõuna-Aafrika hõimudel tänini. Ubuntu Vabastusliikumine on need ideed kaasajastanud nii, et see sobiks paremini kokku praeguse materialistliku ühiskonnaga.
Ubuntu maailmas.
Ubuntu Vabastusliikumine on praeguseks (2015) ametlikult esindatud 73 riigis ja omab kaasamõtlejaid rohkem kui 200 riigis üle maailma.
Ubuntu partei.
Ubuntu (filosoofia) levitamiseks ja suurema meediakajastuse saamiseks on paljudes riikides tehtud UBUNTU Parteid.
Külli Kressa

Külli Kressa (sündinud 24. mail 1976) on eesti tõlkija, koreograaf, vanamuusika- ja vanatantsuentusiast.
Haridus.
Kressa lõpetas 1994. aastal Gustav Adolfi Gümnaasiumi, õppis Tartu Ülikoolis soome-ugri ja romaani keeli ning sai 2004. aastal magistrikraadi ungari filoloogias (magistritöö "Planctus ante nescia, Flete, fideles animae ja Ómagyar Mária-siralom'i võrdlus strukturaalse analüüsi alusel" juhendaja Tõnu Seilenthal). Ajaloolist tantsu on ta õppinud Jane Gingelli, Diana Scriveneri, Isabel Suri ja Hazel Dennisoni ning vanamuusikat Lilian Langsepa ja David Kettlewelli juures.
Tegevus tantsuentusiastina.
Külli Kressa rekonstrueerib tantse ajalooliste tekstide alusel, toetudes sellistele autoritele nagu Thoinot Arbeau, Antonius Arena, Domenico da Piacenza, Fabritio Caroso, Cesare Negri ja John Playford. 1999. aastast on ta teinud tantsuseadeid harrastusteatrite lavastustele ning andnud tantsukursusi Kuressaare Muusikakoolis, Vastseliina piiskopilinnuses, Rakvere linnuses jm. Ta on loonud koreograafia Antiigiteatri lavastustele "Apolloni sünd" (Vana-Kreeka luulel põhinev lavastus esietendus Tartu Vanamuusika Festivalil 2002) ja "Hinge killud" (põhines Francesco Petrarca ekloogil "Parthenias" ja antiiktekstidel) ning Utlib Teatri lavastusele "Kahe isanda teener" (2004). Alates 2012. aastast juhendab Külli Kressa Rakvere Muusika- ja Kunstikoolis KAUR vanatantsuansamblit Fioretto. Ta on tegelenud ka iiri ja mustlastantsuga. 2014. aastal lavastas ta tantsukava "Nagu meile meeldib", mis põhines William Shakespeare'i näidendites mainitud tantsudel. Lavastust on mängitud Rakveres, Cēsises ja Türi kevadfestivali raames Kabala mõisas. 2015. aasta kevadel lavastas Kressa tantsuetenduse, mis põhines "Raevunud Orlando" süžeekäikudel.
Ta on Tartu vanatantsuansambli Saltatriculi kunstiline juht.
Tegevus tõlkijana.
Ta on tõlkinud raamatuid itaalia ja prantsuse keelest. Kressa tõlked on pälvinud kiitust: "Siinkohal tuleb tõsta klaas parimat veini raamatu tõlkija Külli Kressa auks ja terviseks, kes on lisaks maitsekale, isegi võiks öelda et suisa gurmeemõõtu tõlketööle veel ülima asjatundlikkusega varustanud võhikule kohati õige pentsikuna tunduva teksti väga teraste ääremärkustega ning kirjutanud teosele ka suurepärase järelsõna."
Ubuntu (filosoofia)

Ubuntu (suulu keeles "ubuntu"; koosa keeles "ubuntu", 'inimlik lahkus; inimlikkus teiste vastu'), ka ubuntuism, on Lõuna-Aafrikast pärit filosoofia, eetika ja ideoloogia, mis pöörab erilist tähelepanu ustavuse ja lojaalsuse mõistetele inimestevahelistes suhetes ning on seotud usuga kõigi inimeste seotusse ja ühtsusse.
Desmond Tutu on 1999. aastal andnud järgmise "ubuntu" määratluse:
"Ubuntu-inimene on avatud ja ligipääsetav teistele, teisi jaatav, ei näe ohtu selles, et teised on võimekad ja head, sest tal on kindel usk endasse, mis tuleb sellest, et ta teab, et ta kuulub suuremasse tervikusse, ja ta tunneb end pisendatuna, kui teisi alandatakse või pisendatakse, kui teisi piinatakse või rõhutakse."
FC Levadia naiskond

FC Levadia naiskond on Eesti jalgpalliklubi FC Levadia naiste jalgpalli esindusvõistkond.
Naiskond moodustati 1993. aastal ja see mängib Naiste Meistriliigas.
Jean Anthelme Brillat-Savarin

Jean Anthelme Brillat-Savarin (1. aprill 1755, Belley, Aini departemang, Prantsusmaa – 2. veebruar 1826, Pariis) oli Prantsuse jurist, poliitik, epikuurlane ja gastronoom. Tänapäeval teatakse teda peamiselt kaks kuud enne ta surma anonüümselt ilmunud teose "Maitse füsioloogia ehk mõlgutused kõrgemast gastronoomiast" järgi (täispealkiri prantsuse keeles "Physiologie du Goût, ou Méditations de Gastronomie Transcendante; ouvrage théorique, historique et à l'ordre du jour, dédié aux Gastronomes parisiens, par un Professeur, membre de plusieurs sociétés littéraires et savantes"; eesti keeles ilmus raamat Külli Kressa tõlkes 2014. aastal kirjastuses Tänapäev).
Brillat-Savarin sündis Belley linnakeses juristide suguvõssa. Ta õppis Dijonis õigusteadust, keemiat ja meditsiini ning pidas seejärel kodulinnas juurapraksist. 1789. aastal, mil algas Suur Prantsuse Revolutsioon, lähetati ta saadikuna Prantsusmaa parlamenti (Seisustekokku), millest peagi sai Riiklik Põhiseadusassamblee. Seal saavutas ta mõningase tuntuse, eriti avaliku kõnega surmanuhtluse toetuseks. 1733. aastal võttis ta isa Marc Anthelme endale teise perekonnanime, kuna ta vastsurnud tädi perekonnanimega Savarin jättis talle sel tingimusel kogu oma vara.
Jean Anthelme Brillat-Savarin naasis peagi Belley'sse ning valiti aastaks linnapeaks. Revolutsiooni hilisemal perioodil oli tema pea eest raha välja pandud ning ta põgenes Prantsusmaalt Šveitsi, kus peatus sugulaste juures Moudonis ning hiljem Lausanne'is Hôtel du Lion d'Argentis. Sealt liikus ta Hollandisse ja edasi vastrajatud Ameerika Ühendriikidesse kus elas kolme aasta vältel Bostonis, New Yorgis, Philadelphias ja Hartfordis, teenides elatist prantsuse keelt ja viiulimängu õpetades. Mõnda aega mängis ta esimest viiulit New Yorgis Park Theateris. Direktooriumi võimuletuleku järel naasis ta 1797. aastal Prantsusmaale. Seal asus ta magistraadi ametikohale, kuhu jäi elu lõpuni, olles kohtunik kassatsioonikohtus.
Muuhulgas pärineb temalt tuntud lause: "Ütle, mida sa sööd, ja ma ütlen sulle, mis sa oled."
Tartu JK Tammeka (naiskond)

JK Tammeka naiskond on Tartus tegutsev jalgpallinaiskond, kes mängib Naiste Meistriliigas. Tammeka naiskond teeb ka koostööd Tartu Ülikooli Kliinikumi Lastefondiga, aidates koguda annetusi laste toetamiseks.
Aastal 2014 mängis naiskond karikafinaalis, kus kaotas Pärnu Jalgpalliklubile. 
Naiskonna peatreener on alates 2019. aastast Sirje Roops.
Põlva FC Lootos (naiskond)

Põlva Lootose naiskond on Eesti naiste jalgpalliklubi; jalgpalliklubi Põlva Lootos üks võistkondi.
Naiskond mängib Naiste Meistriliigas.
Mängijad.
Esindusnaiskond.
"Seisuga 1. august 2023."
Kalle Kiik

Kalle Kiik (sündinud 10. veebruaril 1963 Paides) on eesti maletaja ja maletreener, rahvusvaheline meister (1993).
Ta lõpetas aastal 1981 Rakvere 1. Keskkooli ja aastal 1986 male erialal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.
Ta on võitnud Eesti meistrivõistlustel kulla (1988), hõbeda (1987) ja 3 pronksi (1986, 1993, 1997).
Mari Kinsigo

Mari Kinsigo (aastani 1980 Mari Sammul; 12. juuli 1946 Viljandi – 10. mai 2014) oli eesti maletaja ja maletreener. 
Ta võitis Eesti meistrivõistlustel 3 kulda (1968, 1974, 1976), 5 hõbedat (1967, 1969, 1972, 1978, 1982) ja 2 pronksi (1965, 1973).
Kalju Pitksar

Kalju Pitksar (18. mai 1931 Tallinn – 26. september 1995 Tallinn) oli eesti maletaja. 
Aastal 1952 võitis ta Pärnu turniiri. 
Aastal 1958 ta diskvalifitseeriti ("kuni parandab oma käitumist") ja ta sai mängukeelu rohkem kui 20 aastaks. Aastal 1981 naasis ta sporti. Aastal 1981 tuli ta Tallinna meistriks.
Ilmar Raud

Ilmar Raud (8. juulil 1913 Viljandi – 13. juuli 1941 Buenos Aires, Argentina) oli eesti maletaja. 
1934 ja 1939 tuli ta Eesti meistriks, 1937 sai meistrivõistlustel hõbeda ja 1936 pronksi.
Uno Kaskpeit

Uno Kaskpeit (sündinud 8. juunil 1957 Valgas) on Eesti piirivalvespetsialist ja poliitik, XIII ja XIV Riigikogu liige.
Kaskpeit alustas piirivalveteenistust oktoobris 1990. Ta on olnud piirivalveameti piiriosakonna ülem ja piirivalvekolledži direktor. 1. septembril 2007 lahkus Kaskpeit teenistusest protestiks piirivalve riigikaitsesüsteemist väljalülitamise vastu.1975.a lõpetas ta Valga Õhtukeskkooli.
Kaskpeit on lõpetanud Soome riigikaitse kõrgkoolis Eesti kaitseväe kõrgema juhtkonna erikursuse. Tal on Tallinna Ülikooli sotsiaalteaduste magistrikraad organisatsiooni käitumise erialal.
Kaskpeit kuulub Eesti Konservatiivsesse Rahvaerakonda.
2015. aasta Riigikogu valimistel valiti ta 11. valimisringkonnas 1807 häälega Riigikogu liikmeks.
Jure Biechonski

Jure Biechonski on Eestis tegutsev poola päritolu psühhoterapeut.
Ella Vende

Ella Vende (aastani 1920 Ella Stein; 10. juuni 1901 Peterburi kubermang – 8. oktoober 1987 Tallinn) oli eesti kunstiajaloolane.
Elulugu.
Ella (Hella Alice) Vende sündis Narva lähedal Peterburi kubermangus talurentniku peres. 
Õppis aastatel 1916–1919 Narvas tütarlastegümnaasiumis, 1919–1920 Tartu Õpetajate Seminaris ning 1930–1938 Tartu Ülikoolis filosoofiat ja kunstiajalugu, ülikooli lõpetas "cum laude". 
Töötas aastatel 1938–1939 Eesti Rahva Muuseumi kunsti ja kultuuriloo osakonnas, 1939–1940 oli Haridusministeeriumi muinsuskaitseosakonna ekspert, tegeledes muuhulgas baltisakslaste kunstivara päästmisega. Kuni 1944 oli Tallinna Riikliku Kunstimuuseumi rakenduskunsti osakonna juhataja ja 1944–1947 ka muuseumi direktor. Selle kõrvalt õpetas Vende tarbekunstiajaloo õppejõuna tööd Riiklikus Kunstiinstituudis, kus sai 1947. aastal dotsendiks.
Looming.
Vende keskendus teadustöös tarbekunstile, eelistatud olid metallikunst ja moekunst. Kirjutas esimesena põhjaliku ülevaate eesti metallikunsti ajaloost ("Väärismetalltööd Eestis 15.–19. sajandini." Tallinn: Kunst, 1967), samuti 1949. aastal esimese moejalookäsitluse "Kostüümiajaloo konspekt" (käsikirjana). Avaldas rohkelt artikleid ajakirjades Siluett ja Nõukogude Naine.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli sõjaväelane Jakob Vende, nende poeg oli insener ja kodu-uurija Valdeko Vende.
Orhei

Orhei on linn Moldovas, Orhei rajooni halduskeskus. Orhei asub Chișinăust ligikaudu 41 km põhjas.
Linnast voolab läbi Dnestri parempoolne lisajõgi Răut.
Moldova 2004. aasta rahvaloenduse andmetel oli Orhei elanikest moldaavlasi 89,17%, venelasi 5,45%, ukrainlasi 3,59%, mustlasi 0,59%, bulgaarlasi 0,18%, juute 0,14%, gagauuse 0,12% ja teistest rahvustest inimesi 0,74%.
Sõpruslinnad.
Orheil on kaks sõpruslinna.
Ants Soosõrv

Ants Soosõrv (sündinud 15. märtsil 1969 Tallinnas) on eesti rendžumängija ja sporditegelane. 
Ta lõpetas 1987. aastal Tallinna 4. Keskkooli ja 1990. aastal Tallinna Majandustehnikumi. 
Ta tuli 2011, 2012 ja 2014 rendžus Eesti meistriks.
Klara Zeidler

Klara Zeidler (ka Clara Zeidler; õieti Antonie-Agnes-Klaara Zeidler; 25. aprill 1870 Viiburi – 9. september 1951 Eskilstuna, Rootsi) oli baltisaksa tarbekunstnik ja pedagoog, eesti filigraani ja portselanimaali edendaja.
Elulugu.
Klara Zeidler sündis hilisema Valga erakoolipidaja ja filosoofiadoktori Ferdinand Zeidleri peres.
Sai üldhariduse Viiburi ja Valga eragümnaasiumides, kus ilmnes juba varakult tema võimekus joonistamises. Omandas erialahariduse Stieglitzi kunsttööstuskoolis, mille lõpetas 1894. Seejärel suundus kooli stipendiaadina F. Colarossi vabaakadeemiasse Pariisi end täiendama. Samuti õppis 1908 Londonis A. Fischeri juures, emailimise alal Pforzheimi kunsttööstuskoolis ja metallehistöö alal Viinis.
Aastatel 1897–1918 töötas Zeidler periooditi õppejõuna Petrogradis, sh Kunstide Edendamise Seltsi koolis ja 1915–1918 Stigelitzi kunsttööstuskoolis. 1918 emigreerus Venemaalt kõigepealt Soome, sealt edasi Tallinna ning 1919–1940 oli Riigi Kunsttööstuskooli metallehistöö-, portselanimaali-, akvarelli- ja joonistusõppejõud. Juhatas metallitöökoda 1924–1935 ning töötas ka 1919–1931 Tallinna saksa poeglaste eragümnaasiumis joonistusõpetajana. On muuhulgas töötanud ka Fabergé juveelifirmas (1917), kus kavandas lilleteemalisi mune ja ehteid.
Kuulus ARS-i, 1928–1935 oli EKKKÜ liige, osales 1932 RaKÜ asutamisel. On teada, et asutas Tallinna omaenda erastuudio. 
Looming.
Eelkõige tuntud tarbekunstnikuna, kuid oli ka andekas graafik (viljeledes peamiselt värvilist linoollõiget) ja akvarellist. Zeidleri loomingus on enim lille- ja interjööriakvarelle ning linnavaateid (Tallinn, Viiburi). Osales näitustel üle Euroopa – 1929 Helsingis, Lübeckis ja Kielis, 1939 Roomas ja Budapestis.
Wabi-sabi

Wabi-sabi (jaapani keeles 侘寂) on Jaapani traditsioonilise esteetika maailmavaade, milles tunnustatakse ebatäiuslikkust ja ebapüsivust, nähakse ilu looduse ajutisuses ja mööduvuses, lõpetamatuses ja muutumises. Selle tunnusteks on korrapäratus, tahumatus, lihtsus, kasinus, tagasihoidlikkus ning sõbralik lähedus looduslike nähtuste ja ilmingutega. Üldiselt on "wabi-sabi" omane kõigile jaapani kunstiliikidele.
Mõiste.
"Wabi-sabi" koosneb kahest mõistest. "Wabi" (侘) tähendab 'lihtsust', aga ka 'vabandust', ning sellega seostuvad 'ebatäiuslikkuse' ja 'seesmise ilu' mõisted. "Sabi" (寂) tähendab 'roostet', aga ka 'nukrust' ning sellega viidatakse 'aja kulgemisele' ja 'välisele ilule'.
"Wabi-sabi" esteetika tuleneb budistlikust õpetusest, mille kohaselt olemise tunnusteks on püsitus (無常, "mujō"), kannatus (苦, "ku") ja isetus (空, "kū").
"Wabi" on tänapäevases kontekstis mõtestatud kui sisemusse suunatud, subjektiivne, filosoofiline või ka ruumiline eluviis; "sabi" tegeleb pigem materiaalse, ajalise ja väljapoole suunatud esteetilise ideaaliga.
Jaapani kunst on sagedasti seotud "wabi-sabi" ideaalidega. "Wabi-sabi" ideaalidest lähtuvad stseenid või objektid on loomulikud või isegi suvalised. "Wabi-sabi" esteetikast lähtub jaapani teetseremoonia, ikebana, haiku, aiaseade ja ka nooteater.
Ajalugu.
"Wabi-sabi" lähtub "zen"-budismist koos taoistlike mõjutustega. "Wabi-sabi" ideed ilmnesid juba Hiina Songi dünastia ajal, mil "wen-jen hua" kunstis praktiseeriti lihtsust. Ka hiina "chan"-budismi kunstis kasutati vabu pintslitõmbeid ja spontaansust. Nii chan-budismi kui ka zen-budismi kunstikoolkonnad vastandusid üldiselt tunnustatud stiilidele.
Kuni 13. sajandini oli jaapani esteetika šintoismist inspireerituna keskendunud peamiselt looduse jõule ja selle ilule, kuid liikus siis "zen"-budismi poole, muutudes spirituaalsemaks ja lubades rohkem korrapäratust. Ebatäiuslikkus ja ebakorrapära said esteetiliselt väärtuslikuks, vastandudes standardiseeritud ja korrapärasele iluideaalile. 
Jaapani "zen"-templites hakati austama tagasihoidlikkust ja tahumatust. Kasutusele võeti loodusest kergesti kättesaadavaid materjale nagu bambus ja metsikud lilled. "Zen"-budismi kloostrite kaudu levisid need ideed jaapani arhitektuuri ja ka eluviisi üldisemalt. 
"Zen"-budistlik "wabi-sabi" viljelemine ei vajanud rikkust ega vabadust, piisas õigest suhtumisest, tunnetusest ja pühendumisest.
Tänapäeva Jaapanis on "wabi-sabi" endiselt oluline. Linnaarhitektuuris on tihtipeale omavahelises kontrastis lihtsus ja elegants, looduslähedus ja modernsus, perfektsus ja ebatäiuslikkus.
Boris Lukats

Boris Lukats (25. juuli 1907 Ahja vald, Võnnu kihelkond, Tartumaa – 21. veebruar 1996 Põlva) oli eesti graafik ja kunstitegelane.
Elulugu.
Ta õppis 1917–1923 Tallinna Linna Poeglaste Reaalgümnaasiumis, hiljem õppis nii Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas (1925–1928) kui ka 1928–1936 vaheaegadega Pallase Kunstikoolis. 
1941. aastal mobiliseeriti ta Punaarmeesse. Töötas mitmel kultuurivaldkonna ametikohal enne ja pärast sõda. Osales Eesti Nõukogude Kunstnike Liidu loomisel Jaroslavlis 1943, aastatel 1947–1950 oli ka liidu esimees. 
Looming.
Tema graafikas on tajutav Richard Sagritsa graafikaloomingu mõju (nt teostes "Puuslik", "Ristimine"). Viljeles ka guašši. Osales Jaroslavli kunstnike kollektiivis Jüriöö ülestõusu ainelise mapi loomises.
Ferdinand Laurberg

Ferdinand Laurberg (8. märts 1904 Vihterpalu, Harjumaa – 9. oktoober 1941 Tallinn) oli eesti jää- ja jalgpallur. 
Ta oli kuuekordne Eesti meister jääpallis (1928–1932 ja 1935). 
Ta kuulus Eesti jääpallikoondisse.
Moretum

Moretum on ürtidega valmistatud juustumääre, mida muistsed roomlased sõid koos leivaga. Tüüpiline "moretum" valmistati ürte, värsket juustu, soola, õli ja veidikest äädikat kasutades. Soovi korral võis lisada erinevat sorti pähkleid. Koostisosad purustati koos uhmris ja sellest sai toit ka oma nime (ladinakeelsest sõnast "mortarium", mis tähendab muuhulgas ka "uhmerdamise või jahvatamise saadus").
Retseptid.
Ühe retsepti leiab noorele Vergiliusele omistatud poeemikogu "Appendix Vergiliana" poeemist "Moretum". "Moretum"'i retsepte leiab ka Rooma keisririigi aegse kõige olulisema põllumajandusest kirjutaja Columella teose "De Re Rustica" 12. raamatust. Seedermännipähklitega variant sarnaneb väga tänapäeva pestoga.
Georg Kind

Georg Ludwig Herman Kind (24. jaanuar 1897 Dresden – 13. veebruar 1945) oli saksa graafik ja graafika õppejõud Pallases.
Elulugu.
Kind omandas joonistamishariduse Dresdeni rakenduskunsti koolis. 1915–1923 õppis periooditi Dresdeni Kunstiakadeemias skulptor Georg Wrba juhendamisel. 1923 sai Dresdeni Kunstnike Liidu liikmeks, 1940. aastatel oli ajutine lektor Dresdeni Kunstiakadeemias. Kind hukkus Dresdeni pommitamisel 13. veebruaril 1945, samuti hävis Kindi stuudio koos sealsete töödega.
Kindi seotus Eestiga.
Anton Starkopf kutsus Kindi 1921. aasta sügisel kunstikooli Pallas graafikaõpetajaks ja graafikastuudio eestvedajaks. Korralikku graafikaõpetust tollal koolis veel polnud ning just Kind tõi endaga kaasa sügavtrükipressi ja teisi vahendeid, mis aitasid kaasa korralikumale graafika õpetamisele. Suure tõenäosusega innustas just see Eduard Wiiraltit graafikaga jätkama. Pallases jõudis Kind töötada vaid aasta, ta lahkus sealt 1922. aastal. Kindi järelkäijaks sai samuti saksa päritolu Magnus Zeller.
Denis Grabe

Denis Grabe (sündinud 22. veebruaril 1990 Tallinnas) on eesti elukutseline piljardimängija. Grabe asub maailma edetabelis 8. kohal. WPApool.com. 
Grabe alustas piljardimängimist kuueaastaselt isa Leon Grabe piljardiklubis. Elukutselisena on ta piljardit mänginud viimased 15 aastat. 
2000–2024 on ta tulnud nii juunioride kui ka täiskasvanute arvestuses üksik- ja paarismängus eri piljardiliikides 35 korda Eesti meistriks.
Radikaaldemokraatia Partei (USA)

Radikaaldemokraatia Partei oli 1864. aastal Ameerika Ühendriikides tegutsenud erakond.
Erakonna asutajate seas olid peamiselt radikaalsed vabariiklased, kes tahtsid, et astutaks jõulisemaid samme orjanduse kaotamiseks. Asutav kongress kogunes 1864. aasta mai lõpus Clevelandis Ohio osariigis.
Erakonna presidendikandidaadiks valiti John C. Frémont, kes oli osalenud 1856. aastal USA presidendivalimistel Vabariikliku Partei kandidaadina, kuid kaotanud. Asepresidendiks pidi kandideerima tema kõrval John Cochrane, kes tuli Demokraatlikust Parteist.
Erakonna valimisplatvormis nõuti konstitutsiooniparandust orjanduse keelustamiseks ja kodanikele võrdsete õiguste tagamist. Hiljem sündisid nendest ideedest USA Konstitutsiooni 13. ja 14. parandus.
Samuti nõuti, et oleksid tagatud sõnavabadus, pressivabadus ja "habeas corpus".
Frémont ja Cochrane tegid valimiskampaaniat, kuid teatasid lõpuks septembris, et loobuvad kandideerimisest, sest ei taha killustada vabariiklaste hääli.
Vahepeal oli toimunud vabariiklaste kongress, kus USA president Abraham Lincoln avaldas esmakordselt avalikult toetust mustanahaliste elanike kodanikuõiguste kindlustamisele konstitutsiooni kaudu. Lincoln valiti presidendiks ka teiseks ametiajaks ja juba järgmisel aastal võetigi vastu USA konstitutsiooniparandus orjanduse keelustamise kohta.
Radikaaldemokraatia Partei, mille asutamisega olid seotud veel Frederick Douglass, Elizabeth Cady Stanton ja veel mitmed ajaloolised isikud, lõpetas 1864. aasta sügisel tegevuse ning selle liikmetest said taas vabariiklased.
Igor Solopov

Igor Solopov (17. aprill 1961 Magnitogorsk Vene NFSV – 12. juuni 2019) oli Eesti lauatennisist ja treener.
Ta lõpetas aastal 1978 Magnitogorskis Keskkooli. Ta õppis aastatel 1979–1987 Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonnas. 
Ta osales 1992. aasta Barcelona OM-il, kus sai üksikmängus 33.–48. koha. 
1981–1996 sai ta Eesti meistrivõistlustel individuaalselt 19 medalit: 12 kulda (sh 1984, 1986, 1989, 1990, 1993 ja 1996 üksikmängus), 2 hõbedat ja 5 pronksi. 1979–1988 tuli 6 korral meeskondlikult Eesti meistriks.
Reinhold Kesküll

Reinhold Kesküll (13. november (vkj)/ 26. november 1900 Jamburg – 18. september 1943 Tavda, Sverdlovski oblast, Vene NFSV) oli eesti kergejõustiklane.
Osales soomusrongil nr 2 Vabadussõjas.
Aastatel 1923–1925 tuli ta 5 korda eri distantsidel 100 m – 400 m jooksus ja 5 korda teatejooksus Eesti meistriks.
Ta osales 1924. aasta Pariisi olümpiamängude kergejõustikuvõistlusel, kus ta ei saanud 100 m, 200 m ja 400 m eeljooksust edasi.
1941. a alguses komandeeriti nõukogude okupatsioonivõimude poolt Venemaale Sverdlovskisse sapööriüksuste nooremkomandöride täienduskursustele, sõja puhkedes tagasi ei pääsenud. Arreteeriti 23. jaanuaril 1942, süüdistati nõukogudevastases propagandas ja mõisteti 10 aastaks Tavda vangilaagrisse. Suri vangilaagris.
Kaido Kreen

Kaido Kreen (sündinud 12. jaanuaril 1965 Viljandis) on endine eesti võrkpallur, rannavõrkpallur. 
1988 ja 1990 tuli ta Tallinna Autobussikoondise võistkonnas Eesti meistriks.
1987 Nõukogude Liidu meister rannavõrkpallis (3x3) koos Ain Porki, Arvo Priimäe ja Ako Saluriga
1988 Nõukogude Liidu hõbe koos Avo Keelega (rannas)
1989,1990 Nõukogude Liidu meister koos Avo Keelega (rannas)
1989–1997 Eesti meister rannavõrkpallis koos Avo Keelega
Ta osales 1996. aastal Atlanta OM-il, kus sai rannavõrkpallis koos Avo Keelega 17.–24. koha.
Gunnar Friedemann

Gunnar Friedemann (22. september 1909 Tallinn – 2. veebruar 1944) oli Eesti maletaja. 
Ta tuli 1933 Eesti meistriks ja 1932, 1934 ja 1939 sai meistrivõistlustel pronksi.
Langes Saksa sõjaväes Idarindel.
Săpânța

Săpânța on küla Põhja-Rumeenias Maramureși maakonna Săpânța vallas.
Küla on tuntud oma Rõõmsa surnuaia (rumeenia keeles "Cimitirul Vesel") poolest.
Stan Ioan Pătraș

Stan Ioan Pătraș (1908–1977) oli rumeenia puunikerdaja.
Tallinna SR Võitleja

Tallinna SR Võitleja on endine Tallinna jalgpalliklubi.
Tartu PSR

Tartu PSR ("Tartu Politseiringkond") oli Tartus asuv endine Eesti jalgpalliklubi. 
Aastal 1942 tuli klubi Eesti meistriks. Aastal 1943 võitis klubi Eesti karikavõistlused.
Tõreda kalmistu

Tõreda kalmistu (ka Sadala kalmistu, Sadala baptistikalmistu) on kalmistu endises Tõreda külas Torma kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Tähkvere külas Jõgeva vallas Jõgeva maakonnas.
Sadala baptistikogudus asutati praeguses Sadala alevikus Laiuse kihelkonnas 8. novembril 1907. Kalmistu rajati aga Sadala alevikust väljapoole, Tõreda küla aladele Torma kihelkonda. Seepärast tuntakse kalmistut peamiselt endise külanime järgi, kuid kasutatakse ka koguduse järgi 'Sadala' nime.
Kalmistu paikneb Sadala palvelast linnulennult umbes 3 km idakagu suunas. Kalmistu pindala on umbes 0,3 ha. Praegu (aprillis 2015) on kalmistu kasutuseta, kuid seda korrastatakse.
Mercedes Benz

"Mercedes Benz" on Janis Joplini kirjutatud ja esitatud laul. 
Laulu sõnad on lihtsad ja meeldejäävad, palutakse Jumalal osta Mercedes-Benzi auto, värviteleviisor ja "öö linnas".
Bobby Womacki kohaselt sai Joplin laulu sõnade jaoks inspiratsiooni autosõidul Mercedes-Benz 600-ga. Joplin salvestas selle laulu 1. oktoobril 1970. See oli tema viimane salvestis. Ta suri kolm päeva hiljem, 4. oktoobril. Laul avaldati 1971. aasta albumil "Pearl".
Laulu on kaverdanud ka Elton John, Dave Clark &amp; Friends, Goose Creek Symphony, Swan Arcade, Taj Mahal, Bob Rivers, T-Spoon koos Jean Shy'ga, P!nk jt.
Friedrich Jeckeln

Friedrich August Jeckeln (2. veebruar 1895 Hornberg – 3. veebruar 1946 Riia) oli saksa sõjaväelane, SS-kindral ja Kolmanda Riigi kõrge politseiametnik.
Ta sündis Hornbergis Ortenau kreisis Freiburgi ringkonnas Baden-Württembergi liidumaal. Ta lõpetas reaalkooli ja seejärel aastal 1913 Köthenis polütehnikumi. Esimesest maailmasõjast võttis ta osa suurtükiväelasena läänerindel. Aastal 1915 sai ta leitnandiks.
Piombino vürstkond

Piombino vürstkond oli Itaalia riik, mis eksisteeris (esialgu kui sõltumatu isandkond) aastast 1399 aastani 1805, kui Napoleon selle Lucca ja Piombino vürstkonda sulandas. See riik jaotati omakorda ja Piombino läks aastal 1815 Toscana suurhertsogkonnale.
Jaanus Lillepuu

Jaanus Lillepuu (sündinud 14. mail 1963) on endine eesti võrkpallur. 
Aastal 1989 tuli ta Silikaadi meeskonnaga Eesti meistriks. 
Lillepuu mängis aastaid NSV Liidu koondises. Ta tuli NSV Liidu koondise koosseisus 1987. aastal Euroopa meistriks.
Aastatel 1989–1995 mängis ta mitmes Itaalia klubis ja 1995–1996 Soome klubis Pertteli Peikot
Edmund Karp

Edmund Karp (31. detsember 1913 Tallinn – 27. august 2000 Tallinn) oli eesti jalgpallur.
Aastal 1935 võitis ta meeskonnas Tallinna Puhkekodu Eesti meistrivõistlustel hõbeda, 1934 ja 1936 pronksi.
Aastal 1942 võitis ta meeskonnas Sport Eesti karikavõistlused.
Daniel Novikov

Daniel Novikov (sündinud 6. juunil 1989 Tallinnas) on eesti jalgrattur (trekisõitja).
Ta lõpetas aastal 2008 Tallinna Mustamäe Reaalgümnaasiumi ja on õppinud aastast 2009 Tallinna Ülikoolis.
Ta osales 2008. aasta Pekingi olümpiamängudel trekisprindi valikvõistlusel, kus sai 21. koha. 
2008–2014 on ta tulnud 12 korda Eesti meistriks trekisõidus.
Nikolai Matvejev

Nikolai Matvejev (11. detsember 1923 Tallinn – 5. aprill 1984 Tallinn) oli Eesti jalgrattur ja kiiruisutaja. 
Ta osales 1952. aasta Helsingi suveolümpiamängude jalgrattavõistustel, kus sai Nõukogude Liidu meeskonnas 4 km jälitussõidus 14. koha. 
1947–1956 tuli ta 76 korda Eesti NSV meistriks: 35 korda jalgrattaspordis (sh 27 korda individuaalselt) ja 41 korda kiiruisutamises (sh 9 korda mitmevõistluses).
Riho Suun

Riho Suun (sündinud 27. aprillil 1960 Tartus) on endine eesti jalgrattur. 
Ta lõpetas 1978. aastal Tartu 10. Keskkooli. Samal aastal käis NSV Liidu juunioride koondisega maanteesõidu MM-il USA-s Washingtonis. Võistlema siiski ei pääsenud. 
NSV Liidu koondisega võistles kolmel korral Rahutuuril (1982, 1983, 1985) ja viiel korral maailmameistrivõistlustel (1981, 1982, 1983, 1985, 1989). 
Eesti parim meessportlane (1985), Eesti parima võistkonna liige (1985), NSV Liidu teeneline meistersportlane (1985). 
Saavutused.
1981. aasta MM-i debüüdil Prahas teenis amatööride grupisõidus 7. koha. 
1982. aasta Rahutuuril sai individuaalselt 7. koha, võitis kaks etappi ja sõitis kaks päeva liidrisärgis. 
1983. aasta Rahutuuril suur tüli Liidu koondise vanemtreeneri Viktor Kapitonoviga, mille tulemusena heideti Suun koondisest välja. 
1985. aastal võitis Rahutuuril kolm etappi, kaasa arvatud märgilise Moskva etapi 9. mail – suurel võidupühal. Teise maailmasõja lõpust möödus 40 aastat ja sel päeval Nõukogude Liidu koondis kaotada ei tohtinud. Suun tõi kastanid tulest. 
1988. aastal osales Suun Sŏuli OM-il, kus sai grupisõidus 60. koha. 
1989. aastal kuulus Hispaania profiklubisse Kelme. 
1979–1989 tuli Suun maanteesõidus kahel korral Nõukogude Liidu meistriks, sai kuus hõbe- ja kolm pronksmedalit. 
1978–1986 tuli maantee-, krossi- ja trekisõidus kokku kuuel korral Eesti NSV meistriks (sh 4 korda individuaalselt).
Asustusgeograafia

Asustusgeograafia on inimgeograafia haru, mis uurib asustust ja asulaid.
Asustusgeograafia uurib muu hulgas asulatüüpe, asulate tekkimise ja arengu geograafilisi tingimusi ning asustussüsteemi. 
Asustusgeograafia harude seas on linnageograafia ja ruraalgeograafia. 
Definitsioon.
Stone (1965) määratleb asustusgeograafia nii: "Nende hoonete jaotumise kirjeldus ja analüüs, millega inimesed kinnistavad end maa külge. Edasi, et asustamise geograafia tähendab hoonete ehitamist, et maad ajutiselt või alaliselt hõivata. Tuleb aru saada, et hooned on inimese ja maa suhete üks kättesaadav väljendus ning selle rõhuasetuse väljatoomine eeldab, et uurimistöö võib toimuda mis tahes skaalal päris üldisest kuni väga konkreetseni välja. Hooned on lihtsalt inimeste mingil maa-alal elamise üks avaldumisviis; nad on seal kaardistatav maastikujaotus, millele tuleb tähelepanu pöörata." 
Jordan (1966) rõhutab, et asustusgeograafia ei uuri ainult jaotumusi, vaid veel enam struktuure, protsesse ja vastastikmõjusid asulate ja keskkonna (näiteks muld, geomorfoloogia, majandus, ühiskond) vahel. 
Mayda (1965) ütleb: "Asustuse uurimine on arenenud inimeste vastastikuseks toimeks füüsikalise ja ökoloogilise maailmaga. See holistlikum uurimine huvitub kestlikkusest ja püüab paremini mõista praegust maastikku ja planeerida tuleviku maastikku."
Režitsa maakond

Režitsa maakond (läti keeles "Rēzeknes apriņķis", vene keeles "Режицкий уезд", aastast 1920 Rēzekne maakond) oli haldusüksus Poola Liivimaa vojevoodkonnas (1629−1772), Venemaa Keisririigi Polotski kubermangus (1776−1777), Polotski asehaldurkonnas (1777−1796), Valgevene kubermangus (1796−1802) ja Vitebski kubermangus (1802−1917), Venemaa Vabariigi Liivimaa kubermangus (1918), Läti Sotsialistlikus Nõukogude Vabariigis (1919), Läti Vabariigis (1920−1940), Läti NSV-s (1940−1941 ja 1944−1949) ja Läti kindralkomissariaadis (1941−1944).
Ajalugu.
Maakond rajati 1772. aastal. Algselt kuulusid selle alad Pihkva kubermangu koosseisu. Aastal 1776 hakkas maakond kuuluma Polotski kubermangu, 1796. aastal maakond likvideeriti ja aastal 1802 loodi see taas Vitebski kubermangu koosseisus. Maakond piirnes põhjas Liivimaa kubermangu ja Vitebski kubermangu Ludza maakonnaga, idas samuti Ludza maakonnaga, edelas aga Dünaburgi maakonnaga. Vitebski kubermangus oli maakonna pindala 4076 km².
Aastal 1913 oli maakonna territooriumil üks linn (Režitsa ehk Rēzekne) ja 18 valda. Lisaks oli maakonnas kaks alevit: Varakļāni ja Viļāni. Aastal 1917 kanti alevitena kaardile veel ka Ribene, Malta ja Antonopole.
Aastal 1920 läksid Režitsa maakonna alad Läti koosseisu. Maakond jäi ka Läti haldusüksuseks ja kuni aastani 1949 Läti NSV haldusüksuseks.
Aastal 1940 oli maakonna territooriumil kolm linna, lisaks Rēzeknele ka Varakļāni ja Viļāni. Toona oli maakonna koosseisus 19 valda.
Aastal 1947 eraldati maakonnast Viļāni maakond. Aastal 1949 maakond likvideeriti.
Aastal 1897 elas maakonnas 136 400 inimest. Elanikest moodustasid enamiku lätlased (57,9%), venelasi oli 23,9%, juute 7,4%, valgevenelasi 5,4%, poolakaid 4,8% ja sakslasi 1,8%.
Haldusjaotus.
Viciebski kubermangu osana.
Venemaa keisririigi koosseisus jagunes maakond haldusüksusteks, mida nimetatakse volostiteks (vene keeles "Волость"), aga mille kohta lätlased on kasutanud sõna "vald" (läti keeles "pagasts"). Maakonna keskuseks oli maakonnalinn (Režitsa, mis kandis aastani 1893 nime Rositten), lisaks oli maakonnas aastal 1913 veel 2 alevit ja 18 valda.
Alevid olid Varakļāni ja Viļāni.
Haldusjaotus Läti Vabariigis.
Pärast seda, kui Läti vabadussõda oli lõppenud rahulepinguga, liideti Rēzekne maakonna nime kandma hakanud maakond Lätiga. Aastal 1924 eraldati maakonnast Rudzāti vald ja liideti Daugavpilsi maakonnaga. Läti Vabariigis muudeti valdade piire korduvalt, mitu valda nimetati ka ümber.
Halduslike muudatuste tagajärjel oli maakonnas aastaks 1940 lisaks Rēzeknele veel kaks linna: Varakļāni ja Viļāni. Toona oli maakonna koosseisus 19 valda.
Bluesaurus

Bluesaurus oli eesti bluusiansambel, mis tegutses aastatel 2012–2015. 
Ansambli asutas kitarrist ja laulja Nevil Blumberg.
Merle Viirmaa

Merle Viirmaa (sündinud 15. juunil 1974 Tallinnas) on endine eesti laskesuusataja. 
Ta osales 1994. aasta Lillehammeri OM-il, kus sai teatesõidus 12. koha. 
1991–1995 võitis ta Eesti meistrivõistlustel individuaalselt kulla, hõbeda ja pronksi ning teatesõidus kulla.
Mihail Sadoveanu

Mihail Sadoveanu [miha'il sado'veanu] (5. november 1880 Pașcani – 19. oktoober 1961 Vânători-Neamț) oli rumeenia kirjanik, ajakirjanik ja poliitik.
Sadoveanu oli viljakamaid rumeenia kirjanikke, kes on tuntud eelkõige oma ajalooliste ja seiklusromaanidega.
Ta oli Rumeenia Kirjanike Liidu president ning alates 1921. aastast Rumeenia Akadeemia liige. 
1961. aastal anti talle Rahvusvaheline Lenini rahupreemia.
Valeri Prosvirnin

Valeri Prosvirnin (sündinud 26. mail 1986) on Eesti sõudja. 
Igor Prosvirnini poeg. 
Lõpetas 2005 Tallinna Tõnismäe Reaalkooli ning 2010 maksunduse ja tolli erialal Sisekaitseakadeemia.
Sõudmine.
Sõudma hakkas 1995 isa juhendamisel. 
Tulemused.
Tulnud Eesti meistriks 7 korral:
Tugevvoolupaigaldis

Tugevvoolupaigaldis on energiatehnikas kasutatav elektripaigaldis. Tugevvoolupaigaldistes on tööpinge vähemalt 50 volti vahelduvvoolu korral ja 120 volti alalisvoolu korral, mis mõlemad on inimesele ohtlikud pinged (vt elektrilöök).
Eestis on elektritööde teostajal kohustus registreerida vastutav pädevustunnistusega spetsialist majandustegevuse registris (https://mtr.mkm.ee/). 
Elektriala pädevuse info on lahti kirjutatud juba kehtetu määrusega https://www.riigiteataja.ee/akt/12853781
Tugevvoolupaigaldise ehitamine algab reeglina elektripaigaldise projekteerimisest, sellele eelnevalt projekteerimisülesande koostamisest.
Kõikide uute või rekonstrueeritavate elektripaigaldiste valmimisel on tööde teostajal vaja taotleda elektripaigaldisele audit, mida on õigus teha akrediteeritud inspekteerimisasutusel (http://www.eak.ee/?pageId=86). Auditi, varem ka nõuetekohasuse (nõuetele vastavuse) tõendamise tunnistus on ehitise jaoks üks vajalikest dokumentidest, mis vaja esitada elektripaigalduse ohutuse tõendamiseks omavalitsusele (linnast, vallast) enne ehitisele kasutusloa saamist või elektri võrguettevõttele uue elektripaigaldise pingestamiseks (elektri sisselülitamiseks).
Raiko Pachel

Raiko Pachel (sündinud 2. juunil 1974 Tallinnas) on eesti ujuja.
Ta osales 2000. aasta Sydney OM-il, kus sai 100 m rinnuliujumises 32. ja 200 m rinnuliujumises 33. koha.
1991-2003 tuli ta 30 korda suvistel ja 1 kord (1993) talvistel, 25 korda lühirajaujumises (1994-1996), 1998-1999, 2001-2002 Eesti meistriks.
Octav Pancu-Iași

Octav Pancu-Iași (14. aprill 1929 Iași – 16. või 17. aprill 1975) oli rumeenia kirjanik.
Ta on kirjutanud romaane, novelle ja jutte. 
Eesti keeles on ilmunud tema jutustuste kogu "Võileivad suve ja tuulega" ("Tartine cu vară și vînt", rumeenia keelest tõlkinud Natalie Alver, Thelma Tali, Tallinn: Eesti Raamat, 1976).
Joanna Moro

Joanna Moro (sündinud 13. detsembril 1984 Vilniuses) on poola näitleja.
Joanna Moro sündis Vilniuses poola perekonnas. Ta õppis muusikakoolis ja mängis harrastusteatris. Gümnaasiumi lõpetamise järel asus ta elama Poolasse Varssavisse. 2007. aastal lõpetas ta Varssavis Aleksandr Zelwerowiczi nimelise Teatriakadeemia.
Ta on mänginud paljudes teleseriaalides ja mõnes filmis. 2012. aastal sai ta Poolas ja Venemaal laialdaselt tuntuks Anna Germani rolliga seriaalis "Anna German. Tajemnica białego anioła" ("Anna German. Valge ingli saladus").
Isiklikku.
Joanna Moro on abielus Mirosław Szpilewskiga. Neil on kaks poega: Mikołaj ja Jeremi.
Lisaks poola keelele valdab ta inglise, leedu ja vene keelt.
Raul Tikk

Raul Tikk (sündinud 5. aprillil 1970 Tartus) on eesti sulgpallur.
Aastatel 1992–1996 võitis ta Eesti meistrivõistlustel 7 kuldmedalit, neist 5 meespaaris- ja 2 segapaarismängus.
Riina Jõesaar

Riina Jõesaar (enne 1971. aastat Valgmaa, 1971–1979 Kaarli, 1979–1994 Arulaane; sündinud 30. märtsil 1952 Tartus) on endine eesti sulgpallur. 
Aastatel 1967–1977 võitis ta Eesti meistrivõistlustel 12 kuldmedalit: 2 üksik-, 8 naispaaris- ja 2 segapaarismängus.
Peeter Munitsõn

Peeter Munitsõn (sündinud 9. novembril 1965 Tartus) on endine Eesti sulgpallur. 
Aastatel 1982–2001 võitis ta Eesti meistrivõistlustel 11 kuldmedalit: 1 üksikmängus, 8 meespaaris- ja 2 segapaarismängus.
Elektripaigaldise projekt

Elektripaigaldise projekt on üks eritööde projekte.
Hea elektriprojekt peaks sisaldama projekteerija poolt tellija soove ja tahet ehitise elektrilahenduste osas. Projekteerija töö on leida vastavalt tellija soovidele lahendused, mis vastavad kehtivatele elektriohutusnõuetele ja mille teostus ei ole tellijale põhjendamatult kallis, ehk hea projekt on sobiv alus konkreetsele hinnapakkumisele. 
Elektripaigaldise projekte võib jaotada tugev- ja nõrkvooluprojektideks. Tugevvoolu elektripaigaldis on rajatise-ehitise süsteem, mille vahelduvpinge on üle 50 V või/ja alalispinge üle 125 V. Süsteemid, milles pinged ei tõuse üle eeltoodud pingeväärtuste, võib nimetada nõrkvoolupaigaldisteks. Elektripaigaldise ülesanne on reeglina elektrienergia ülekanne selle elektrivarustuse liitumispunktist paigaldisega ühendatud tarbijateni- elektriseadmeteni. Lisaülesanneteks on kujunenud elektrivalgustuse ja elektrikütte kalkulatsioonid ja projekteerimine. Elektriprojekteerijatel võib olla spetsialiseerumine vastavalt elektriala pädevusele (B-pädevus – projekteeritava objekti pinge kuni 1000 V (1 kV) ja A-pädevus – ilma pinge piiranguteta), nõrkvoolusüsteemide projekteerijalt nõutakse vastavat pädevust (nt turvatehniku koolitus) tulekahjusignalisatsiooni (ATS), valvesignalisatsiooni-, läbipääsu- ja videovalveprojektide tegemiseks. Arvutivõrgu-, televisioonivõrgu- ja audioprojektide tegemiseks pole nõutavad ei pädevus- ega kvalifikatsioonitunnistus ega ka arvelolek majandustegevuse registris mtr.mkm.ee.
Väiksema konkreetsema tugevvoolu elektritööde tegemiseks ei ole elektriprojekt möödapääsmatu, kui selle kohta auditi (endise nõuetekohasuse tunnistuse) väljaandja piirdub pädevusega elektritööde teostaja teostusdokumentatsiooniga, deklaratsiooni, teostusjooniste jm dokumentatsiooniga. 
Komplitseeritud, keskmiste ja suurte ehitiste eritööde projekteerimisel läheb suhteliselt keeruliseks, kui plaanitakse hakkama saada elektriprojektita, kui ehituse üldnõuded näevad ette turvavalgustuse, tuleohutussüsteemide toimimise (suitsueemaldusventilatsioon, suitsueemaldusluugid, ventilatsiooniseadmete seiskamine ATS-i häire korral jne), jätavad elektripaigaldise ilma projektita rajamise tööde mahud ning korralduse ja maksumuse ebaselgeks.
Meelis Maiste

Meelis Maiste (sündinud 18. aprillil 1976 Tallinnas) on eesti sulgpallur. 
Aastatel 1997–2008 võitis ta Eesti meistrivõistlustel 8 kuldmedalit: 5 meespaaris- ja 3 segapaarismängus.
Malle Mõistlik

Malle Mõistlik (11. juuni 1943 Tallinn – 12. jaanuar 2005 Tallinn) oli eesti võrkpallur, sulgpallur ja sporditegelane.
Ta lõpetas aastal 1966 ehitusinsenerina Tallinna Polütehnilise Instituudi.
Ta võitis 1965. aastal paarismängus Eesti meistrivõistlused sulgpallis.
Mare Pedanik

Mare Pedanik (kuni 1989 Mare Reinberg; sündinud 11. juulil 1962 Tallinnas) on endine eesti sulgpallur ning kunstiajaloolane ja -kuraator. 
Ta lõpetas 1980. aastal Tallinna 7. Keskkooli ja 1986. aastal TRÜ ajalooteaduskonna kunstiajaloolasena. 
Aastatel 1979–1997 võitis ta Eesti meistrivõistlustel 21 kulda: 7 üksik-, 6 naispaaris- ja 8 segapaarismängus. 
Ta töötab 2005. aastast Eesti Kunstimuuseumi auditooriumi programmijuhina.
Valdis Mintals

Valdis Mintals (sündinud 11. detsembril 1979 Tallinnas) on Eesti iluuisutaja. 
1996–2002 tuli ta 6 korda Eesti meistriks. 
1995–2002 kuulus ta Eesti iluuisutamiskoondisse.
Peter Jackson (geograaf)

Peter Jackson (sündinud 22. juulil 1955) on Briti ühiskonna- ja kultuurigeograaf, üks uue kultuurigeograafia rajajaid.
Ta on 1993. aastast Sheffieldi Ülikooli inimgeograafia professor.
Uurimistöö.
1980ndatel esitas Jackson koos Susan Smithiga väljakutse tollasele ühiskonnageograafiale, mis keskendus segregatsiooni kaardistamisele ja ruumilise integratsiooni mõõtmisele ning toetus etnilise päritolu käsitlemisel Chicago sotsioloogiakoolkonna bioloogilistele metafooridele: ta eitas bioloogilist rassikäsitust, võttis arvesse rassismi mõju ning väitis, et etniline päritolu on ühiskondlike suhete sattumuslik ajalooline ja geograafiline produkt, sotsiaalne konstruktsioon. Ta pani ette uurida rassi ja rassismi geograafiat. 
Jackson leidis, et kultuurigeograafia peab nähtamatu maastiku asemel koostöös ühiskonnageograafiaga keskenduma sotsiaalse interaktsiooni ja ühiskondlike suhete analüüsile. Raymond Williamsilt, Stuart Hallilt ja keskuse Birmingham Centre for Contemporary Cultural Studies subkultuuride uuringutest inspiratsiooni saades kutsus ta 1987 koos Denis Cosgrove'iga üles praktiseerima "uut kultuurigeograafiat", uurides subkultuure konkreetsetes materiaalsetes kontekstides. 
Raamat "" (1987) kutsus kultuurigeograafiat üles suunama tähelepanu kultuurilt kui niisuguselt kultuurilise poliitika vallale, sealhulgas domineerivate ja allutatud rühmade vahelistele suhetele, ning rõhutas popkultuuri väärtust nii omaette kui ka väljakutsena kõrgkultuurile. Kultuuri pinnal vaidlustatakse ja lahendatakse majanduslikke ja poliitilisi vastuolusid. Raymond Williamsile toetudes visandas Jackson geograafilise kultuurimaterialismi, mille järgi kultuur on konkreetses ajaloolises ja geograafilises kontekstis materiaalselt toodetud. Teksti, märgi ja diskursuse taga tuleb näha kontekste, tegevust ja struktuure. Ta analüüsis ideoloogia ja diskursuse mõistet ning kavandas soo (selle ühiskondlike suhete), seksuaalsuse, rassi ja rassismi ning keele uurimist, kasutades muu hulgas etnograafiat. Raamat märgistas kultuurilise pöörde algust inimgeograafias. 
Jackson uuris mehelikkuse ja valgesse rassi kuulumise geograafilist konstitutsiooni. See viis ta üldise tarbimisgeograafiani: ta uuris koostöös antropoloogide ja sotsioloogidega ostlemispraktikaid ja kohalikke tarbimiskultuure, rahvuseüleseid tarbimiskultuure ning toidu tarbimist ja kaubakette. Jackson uurib, kuidas inimesed loovad igapäevaelu materjali abil tähendust. Majandusgeograafia peaks uurima tänapäeva kommertskultuuri vaidlustatud geograafiaid. Kaupade ringluses ja võrgustikus on kultuur ja majandus lahutamatud. Kuigi Jacksonile on ette heidetud, et ta jätab kõrvale tootmise geograafiate juurde kuuluvad võimusuhted, rõhutab ta igapäevase ühiskondliku ja kultuurilise elu materjalide omastamist ja teisendamist: tähenduse kaarte, tänu millele maailm saab poliitilisena arusaadavaks. Tuleb empiiriliselt uurida globaliseerumise mõju tarbimiskultuurile eri kohtades ning ühiskonna- ja kultuurigeograafia tuleb taas materialiseerida.
Olga Voložinskaja

Olga Voložinskaja (sündinud 18. mail 1962 Tallinnas) on endine Eesti iluuisutaja. Jäätantsus esindas Nõukogude Liidu koondist.
Ta alustas iluuisutamisega 1969. aastal Ly Piiri juhendamisel. Esialgu harrastas ta üksiksõitu ja tuli Eesti meistriks aastatel 1974–1976. Pärast seda siirdus ta elama Venemaale, kus jätkas karjääri jäätantsijana. Tema partneriks oli Aleksandr Svinin.
Jäätantsus saavutas ta 1984. aasta Sarajevo taliolümpiamängudel 7. koha. Lisaks võitis ta 1983. aastal Euroopa meistrivõistlustel hõbemedali, 1982. aastal 4. koha ja 1984. aastal 5. koha. Maailmameistrivõistlustel saavutas ta 1983. aastal 4. koha, 1981. aastal 5. koha ja 1982. aastal 6. koha.
Ta on võitnud Nõukogude Liidu meistrivõistlustel 1983. aastal hõbemedali, samuti sai ta 1980. ja 1982. aastal pronksmedalid. 
Pärast võistluskarjääri on ta töötanud treeneri ja koreograafina Ameerika Ühendriikides Floridas. Tema õpilaste seas on olnud Todd Eldridge, Nicole Bobek, Aljona Leonova, Stacey Pensgen, Daniel Samohin jpt.
Olga Voložinskaja on abielus vene iluuisutaja Sergei Petrovskiga ja neil on kaks poega, Nikita ja Anton.