tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Reeling

Reeling on laeva või muu ujuvaluse välistekki ümbritsev kaitseäär või rinnatis.
Kinnist seinakujulist reelingut nimetatakse umbreelinguks. 
Postidest ning käsipuust koosnevat reelingut varbreelinguks. 
Laeva kinnitusotste läbiviimiseks umbreelingus olevaid tugevdatud servaga avausi nimetatakse klüüsideks. Varbreelingu puhul kasutatakse klüüside asemel teki servale kinnitatud kiipe.
Semester

Semester on kaheks pooleks jaotatava õppeaasta üks pool. 
Eestis on kõrgkoolides sügissemester (algab 1. septembril või selle kuupäeva paiku) ja kevadsemester (algab veebruari alguse paiku). 
Semestrid on ka mõnes muus õppeasutuses.
Siluett

Siluett ehk varipilt on loomulik või kunstlik kujutis, mille moodustavad heleda ja tumeda pinna piiriks olevad kontuurid.
Sõna on saadud Prantsusmaa rahandusministri Étienne de Silhouette'i nimest. Silhouette'i peeti ihnsaks ning tema kohta räägiti, et tema majas olevat olnud mööbli asemel paberist välja lõigatud kontuurid.
Kunstlik siluett teostatakse sageli käärilõikena ehk lõigatakse tumedast paberist välja. Varipildi eelkäija oli Ida-Aasia varjumäng, mida Euroopas tuntakse alates 18. sajandist. 19. sajandil levis siluett minatuurportree soodsa hinnaga aseainena.
Sentimentalismi ja biidermeieri ajal populaarne siluetikunst oli üks juugendstiililise graafika inspiratsiooniallikaid, mis säilitas oma ligitõmbavuse "art déco" kümnendilgi.
Siluetikunsti ehk käärilõiget on harrastanud nii mõnigi Eesti kunstnik. Neist kõige virtuooslikum oli kahtlemata Eveline von Maydelli, kelle näitused Tallinnas 1929. ja 1935. aastal olid ülipopulaarsed. Pallaslane Natalie Mei kasutas käärilõiget oma raamatukujundustes.
Skolioos

Skolioos ehk vildakselgsus on inimese lülisamba kõverdumine küljesuunas.
Skruupul

Skruupul (ladina "scrupulum") on vana kaalumõõtühik, mis võrdub 1/24 untsiga. 
Vana-Rooma skruupul vastab 1,137 grammile. Skruupulites määrati hõbemüntide kaalu, näiteks sesterts kaalus 1 skruupul ja denaar 4 skruupulit. 
Hiljem on skruupul olnud kasutusel apteegikaalu mõõtühikuna, mis vastab 20 graanile ja 1/24 untsile. Vene süsteemis vastab skruupul 1,244 grammile. 
Inglise mõõtude süsteemis võrdub skruupul 1,295978196048120 grammiga.
Sprotid

Sprotid (saksa sõnast "Sprotte" 'kilu') on suitsutatud kilud õlis.
Sprottide valmistamine kodusel viisil.
Selleks võetakse suitsukilud või suitsuräimed ja lõigatakse neil pead maha (võib ka soovi korral alles jätta). Kalade kehad laotakse kõhud ülespoole, tihedalt nõusse, mida saab õhukindlalt sulgeda. Kui nõu on suitsutatud kalakehasid täis laotud, valatakse neile peale õlisegu. Suitsukalade kehad tõmbavad õli enda sisse. Vajadusel tuleb õli juurde valada nii palju, et õli kataks kalade kehad. Nüüd pannakse nõule kaas õhukindlalt peale. (Meie esivanemad sidusid spetsiaalsetel kiluämbritel veel ka linanööriga sangad ja kaane kinni, et keetmisel tekkiv aur kaant pealt ära ei lööks). 
Nõu asetatakse teise nõu sisse (puupliidi puhul katlasse), milles on nii palju vett, et nõu oleks kolmveerandi ulatuses vee sees. Ka veenõu kaetakse omakorda kaanega ja lastakse keema tõusta. Keetmise aega (1,5–3 tundi) loetakse hetkest, kui vesi veenõus (või ka pajas) keema tõuseb. Keeduaeg sõltub keedetavate kalakehade kogusest ja liigist, näiteks kilude keeduaeg on keskmisest lühem. Keetmisel tuleb jälgida, et vesi liiga hoogsalt ei keeks ning kui veetase langeb alla kolmveerandi etteantud veekogusest, tuleb keevat vett lisada. Sprotid on valmis keedetud, kui nende kehade selgroog on pehme, kuid nahk veel terve. 
Keetmise lõppedes asetatakse sprottide kehad koos nõudega külma vette ja hoitakse seal kuni täieliku jahtumiseni. Edasi hoitakse neid jahedas kohas, kuid mitte külmas, viimane muudab sprotid pudedaks. Eeltoodud viisil valmistatud sprotte võib kuude kaupa säilitada ja söögiks tarvitada. 
Sprottide valmistamiseks kasutatavaid õlisegusid:
1) 1/3 osa sinepiõli ja 2/3 osa seesamiõli;
2) 1/2 osa seesamiõli ja 1/2 osa sojaõli;
3) 1/2 osa sojaõli ja 1/2 osa oliiviõli;
4) 1 osa puhast oliiviõli.
Takjas

Takjas ("Arctium") on astrilaadsete seltsi korvõieliste sugukonda kuuluv kaheaastaste rohttaimede perekond.
Liigid.
Minevikus arvati takja perekonda palju liike, aga tänapäeval on enamik neist eraldatud perekonda "Cousinia". Nende kahe perekonna omavahelist piiri on raske määrata. Teised lähedased perekonnad on väärtakjas ja rabarber. Esimesena kirjeldas takjaid teaduslikult Carl von Linné.
Takjad kasvavad pärismaisena Euraasia parasvöötmes, aga mitu liiki on inimese abil levinud teistelegi mandritele. Eestis kasvab neli takjaliiki:
Botaaniline kirjeldus.
Taim kasvab keskmiselt 1,5 meetri kõrguseks. Tugev püstine vars on enamasti hargnenud ja õõnes. Lehed on suured (kuni 71 cm) ja tumerohelised, karedad ja ovaalsed, alumised lehed on südamekujulised. Lehe alumine külg on viltjas, mistõttu kutsutakse taime rahvasuus ka kobruleheks. Lehed paiknevad vahelduvalt.
Takjas õitseb tavaliselt juulist oktoobrini. Õied on mõlemasoolised ja koondunud pöörisesse või kännasesse. Kõik õied on ühesugused ja viljuvad. Õiepõhi on tasane, kergelt lihakas ja kaetud arvukate trihhoomideks nimetatavate karvakestega, mis on algul siledad ja pärast spiraalselt keerdus. Õielehed paiknevad mitmes reas ja on piklikud või süstjad, neist välimised ja keskmised on ahenenud teravikuks, mis lõpeb haagikesega, sisemised on sirged ja kilejad. Tolmukad on vabalt paiknevate tolmukaniitidega ja alusel nooljate tolmukapeadega. Nad lõpevad lisemetega, mis on alusel niitjad paljad kas lihtsad või kahe- või mitmeosalised, ülemises otsas ahenevad või teravnevad. Emakakael on alusel ümbritsetud kettakesega, mis vilja külge alles jääb. Takjas on hea meetaim.
Takja vili on piklik külgedelt kokkusurutud seemnis, mis on justkui mahalõigatud otsaga. Seemnis on ribidega ja ribide vahelt tavaliselt krimpsus, eriti alusel ja tipuosas, harvem sile. Seemnisel on lühike pappus, mille karvakesed asuvad mitmes reas, on karedad ja eri pikkusega. Pappus kinnitub seemnisele selle alusel ja eraldub seemnisest kergesti.
Takja juur on võimas, kuni 1½ m pikk. Juured on söödavad. Jaapanis kasvatatakse takjat köögiviljana ja takjajuur kuulub traditsiooniliste delikatesside hulka.
Takja seemned sisaldavad 25–30% rasva. Juured sisaldavad inuliini, eeterlikke õlisid, rasva, parkaineid ja proteiine, rasvhapetest steariinhapet ja palmitiinhapet.
Takja nutid jäävad kergesti loomade karvastiku ja inimeste rõivaste külge kinni. Niimoodi tema seemned levivad. Enamik loomi väldib takjanuttide allaneelamist, aga kui see siiski juhtub, võib see põhjustada karvapallide tekkimist looma sisikonnas.
Kasutamine.
Rahvameditsiinis on takjat kasutatud kuse- ja higieritust soodustava ning verd puhastava vahendina. Takjast valmistatakse juuksekasvu soodustavaid šampoone. Seda on kasutatud ka muu hulgas akne, ekseemide ja psoriaasi raviks. Takjat nimetatakse antioksüdantiks ning ta ravib põletikku, bakterite tekitatud haigusi ja eemaldab kehast mürke.
1940. aastate alguses sai takjalt inspiratsiooni Šveitsi insener Georges de Mestral, kes kõikjale takerduvaid haagikesi mikroskoobiga uurides tuli mõttele, et ka teisi asju saab samal viisil kinnitada. Sama põhimõtet rakendades leiutas ta takjakinnise Velcro.
Villtakjas

Villtakjas ("Arctium tomentosum", sünonüümid "Lappa tomentosa" ja "Arctium bardana") on kaheaastane ühekojaline rohttaim korvõieliste sugukonnast takja perekonnast.
Levik.
Villtakjas kasvab pärismaisena Euroopa mandriosas ja Väike-Aasias. Eestis on ta tavaline. Villtakjas on Eesti levinuim takjaliik , kasvab hoonete ümbruses, teeservas, varemetes, prahipaikadel, jõekallastel ja mujal. Eelistab huumuselist, savikat, niisket pinnast.
Kirjeldus.
Tugeva püstise varrega taime kõrgus on 0,5–1,5 meetrit, võib kasvada ka kahe meetri kõrguseks. Vars on punakas, karvane ja hästi harunenud.
Takjal on suured (25–30 cm) munajad kuni kolmnurksed lihtlehed, tugeva punaka rootsuga, krobelised ja lainja servaga. Leht on tömbitipuline, leheserv ogajate hammastega. Pealt on leht roheline, alt viltjas.
Villtakja lehed on tugevamat sorti.
Õied moodustavad keraja 2–3 cm läbimõõduga korvõisiku. Lillakas väikestest lehekestest koosnev üldkatis on üleni kaetud rohke valge võrkvillaga. Üldkatise lehekestel on haakjad konksud, mis näiteks loomade külge kinnitudes aitavad kaasa taime levimisele. Kahesugulised õied on purpurpunased. Õitseb peamiselt juulis ja augustis ning on putuktolmleja.
Takjas paljuneb seemnetega, mis valmivad teisel aastal alates augustist. Seemnised on äraspidi koonilised, pruunikad heleda-tumeda laigulised, pikiribidega; pikkus 5–6 mm, laius kuni 3 mm. Üks taim võib anda kuni 24 000 seemet.
Kasutamine.
Taime tugevaid ja jämedaid juuri on kasutatud toiduks. Söödavad on ka kevadised võrsed ja noored lehed.
Villtakjas on hea meetaim, millelt saadakse tumedat aromaatset mett.
Vanasti hõõruti seda haavade parandamiseks.
Takjat on kasutatud ravimtaimena paljude terviseprobleemide korral. Farmaatsiatööstuses toodetakse takjast glütseriiniasendajat. Seemnistest saadakse õli.
Haljastuse tarbeks on takjast aretatud ka spetsiaalseid dekoratiivseid vorme.
Seitse Elisabeth Kulmanni laulu luuletaja mälestuseks

"Seitse Elisabeth Kulmanni laulu luuletaja mälestuseks" (saksa keeles "Sieben Lieder von Elisabeth Kulmann zur Erinnerung an die Dichterin") on Robert Schumanni vokaaltsükkel Elisabeth Kulmanni tekstile oopus 104 aastast 1851. Laulud tsüklis:
1. "Mond, meiner Seele Liebling."
2. "Viel Glück zur Reise, Schwalben!"
3. "Du nennst mich armes Mädchen."
4. "Der Zeisig."
5. "Reich mir die Hand, o Wolke."
6. "Die letzten Blumen starben."
7. "Gekämpft hat meine Barke."
Tekst.
&lt;table width="100%"&gt;
&lt;tr valign="top"&gt;
Grüüne

Grüüne oli Erakonna Eestimaa Rohelised ajaleht. See ilmus aastatel 2007–2011. 
Lehe peatoimetaja oli Katrin Mesilane. 
Grüünel oli ka paralleelne venekeelne väljaanne Poljana.
Poljana

Poljana on erakonna Eestimaa Rohelised venekeelne ajaleht. Selle esimene number ilmus aastal 2007. 
Poljana on paralleelväljaanne eestikeelsele ajalehele Grüüne. Osa numbreid on ilmunud tirelköites (ühelt poolt eesti-, teiselt poolt venekeelsena).
Meie Kodu

Meie Kodu oli 1949. aastast Sydney Eesti Seltsi väljaantav Austraalia eestlaste nädalaleht. 
Suure osa tööst tegid vabatahtlikud, kuid trüki- ja postikulud tõusid sedavõrd, et esmalt hakkas senine nädalaleht 2012. aastal ilmuma üle nädala. Viimane number ilmus 23. jaanuaril 2019.
Nikolai Protopopov

Nikolai Vassiljevitš Protopopov (vene "Николай Васильевич Протопопов"; 1844 – 29. jaanuar 1924 Võru) oli Eesti aladel tegutsenud vene rahvusest õigeusu vaimulik.
Ta lõpetas 1867. aastal Riia Vaimuliku Seminari ja töötas seejärel ühe aasta Riias Schrammi erakoolis õpetajana.
19. veebruaril 1869 pühitseti Nikolai Protopopov preestriks ja saadeti teenima Kähri õigeusu kogudusse. 
1870. aastal viidi ta üle Võru õigeusu koguduse teiseks preestriks. Aastatel 1891–1921 oli isa Nikolai Võru koguduse esipreester. Ühtlasi oli ta 26 aastat ka Võru praost. 
Isa Nikolai Protopopov osales arvukate heategevusseltside töös. Lisaks oli ta tsaarivalitsuse aastatel vaimulikkonna esindajana Võru linnavolikogu liige, vaimulikkonna esindaja Võrumaa karskusseltsis ja isegi Võru maakonna vangla direktor.
Sügisel 1921 lahkus ta kõrge vanuse ja halva tervise tõttu vaimulikust teenistusest.
Isa Nikolai maeti Võru kalmistule. Matusetalituse viis läbi Petseri kloostri arhimandriit Joann.
Eesti Vabariigi aastatel heideti isa Nikolaile ette liigset venemeelsust ja hoolimatust eesti rahvusest koguduseliikmete suhtes. Preester Anton Laar on oma ajalehes Uus Elu ilmunud nekroloogis iseloomustanud Nikolai Protopopovit järgmiste sõnadega: "Vanakese Protopopoviga langes hauda üks viimastest Vene aja tüübilisematest tegelastest. Äärmuseni ja viimase tähekeseni kohusetruu oli kadunu, ka ei puudunud tal omajagu arusaamist koguduse elust. Kuid ühes asjas oli ta, nii kui kogu endine kirikuvalitsus, täiesti hoolimata, nimelt, kuidas Eesti kogudusi koondada ja elustada. /.../ Ja viimaks, kadunu oma koguduse Eesti osa, üks suurematest Võrumaal, kuivas kadunu ajal paarituhande võrra just hoolimatuse tagajärjel: suure laialdaste piiridega Eesti kogudusele peeti jumalateenistust kell 7 hommikul ja sedagi vist mitte iga püha, kuna päristeenistust ainult käputäie Võru umbkeelse ametnikkude jaoks peeti."
Kuus Nikolaus Lenau luuletust ja Reekviem

"Kuus Nikolaus Lenau luuletust ja Reekviem" on Robert Schumanni vokaaltsükkel Nikolaus Lenau ja anonüümse autori tekstidele oopus 90 aastast 1850 (esmatrükk aastal 1851). Tsüklisse kuulub seitse laulu.
Tekst.
&lt;table width="100%"&gt;
&lt;tr valign="top"&gt;
Erkki Aaltonen

Erkki Aaltonen (17. august 1910 Hämeenlinna – 8. märts 1990 Helsingi) oli soome helilooja.
Ta õppis Helsingi muusikainstituudis, hilisemas Sibeliuse Akadeemias, klaverit, viiulit ja orelit. Hiljem sai ta eraõpetust kompositsioonis Väinö Raitiolt ja Selim Palmgrenilt.
Ta on kirjutanud 5 sümfooniat, 2 belletisüiti, kaks klaverikontserti (1948, 1954), viiulikontserdi (1966), 5 keelpillikvartetti, klaveripalasid ja laule.
Usk ja Elu

Usk ja Elu on olnud mitme eestikeelse vaimuliku sisuga perioodilise väljaande nimi:
Antoni Orgusaar

Anton, Antoni, Antonius Orgusaar (8. september 1862 Võisiku mõisavald – 19. juuli 1930 Sindi) oli eesti õigeusu vaimulik.
Ta sündis Võisiku vallas Viljandimaal. Vaimuliku hariduse omandas Riia Vaimulikus Seminaris, mille lõpetas 1884. aastal I järgu diplomiga.
Tema esimeseks töökohaks sai Hiiumaal Pühalepa vallas asuv Kuri õigeusu kogudus, kus ta töötas kümme aastat preester-kooliõpetajana. Tema teenistuse ajal toimus piirkonnas suur usuvahetus – ainuüksi aastatel 1885–1887 läks Pühalepa luteri kogudusest õigeusku üle 1023 inimest. Seoses sellega tuli isa Antonil asuda rajama ka kiriku- ja kogudusehooneid, mis ehitati aastatel 1888–1891.
1894. aastal viidi Anton Orgusaar üle Jõhvi õigeusu koguduse preestriks, kus tema juhtimisel viidi lõpule 1895. aastal uue Jõhvi Issanda Ristimise kiriku ehitus. 13. augustil 1895 pühitses uue kiriku sisse Riia ja Miitavi peapiiskop Arseni.
Töötanud kolmteist aastat Jõhvis, sai isa Antonist 1907. aastal Sindi õigeusu koguduse preester. Seal teenis ta 23 aastat: kuni oma surmani 1930. aastal. Sindis oli ta ka kooliõpetaja. Isa Antonina oli ta mõnda aega Pärnumaa praost, siis kirikliku kohtu uurija ja ka vaimulike pihiisa.
Anton Orgusaar tõlkis eesti keelde vaimulikku kirjandust. Trükis on ilmunud tema tõlgitud kaheosaline "Usk, lootus ja armastus".
Ta maeti 22. juulil 1930 Sindi õigeusu koguduse kalmistule. Isa Anton matusetalitust toimetasid viis preestrit ja kolm ülempreestrit praost Nikolai Leismani eesteenimisel.
Ruhja komtuurkond

Ruhja komtuurkond oli Liivi ordu valitsusüksus (saksa keeles "Gebiet"), mis eksisteeris Liivi sõja alguses, aastatel 1559–1560.
Moodustamine ja likvideerimine.
Komtuurkond loodi ordumeister Gotthard Kettleri poolt. See hõlmas tõenäoliselt alasid varem ordumeistri valduses olnud aladest ehk endisest Karksi foogtkonnast, mis aga pärast endise ordumeistri Wilhelm Fürstenbergi saamist Viljandi komtuurkonna haldajaks valitsejata jäid. Samuti oli komtuurkonna loomine ilmselt seotud lõunapoolsete orduvalduste, sealhulgas Bauska foogtkonna, minekuga Poola vägede kontrolli alla, mistõttu sealsetele käsknikele oli vaja uusi ametikohti. Ainsaks Ruhja komtuuriks saigi viimane Bauska foogt Heinrich von Galen, kes langes aga juba 1560. aastal Härgmäe lahingus venelaste kätte vangi ja hukati. Nõnda likvideerus komtuurkond tõenäoliselt juba vähem kui aasta pärast selle asutamist.
Ruhja komtuur

Ruhja komtuur oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Ruhja komtuurkonda.
Ainsaks komtuuriks oli viimane Bauska foogt Heinrich von Galen, kes oli oma ametikoha kaotanud tänu Poola vägede majutamisele mitmetesse Liivi ordu ja Riia peapiiskopkonna linnustesse. Ta jõudis olla ametis aga vähem kui aasta (1559. aasta sügisest 1560. aasta augustini), sest ta langes Härgmäe lahingus venelaste kätte vangi ja hukati.
Sündinud 5. detsembril

"Siin artiklis loetletakse 5. detsembril sündinud tuntud inimesi.
Vestfaal

Vestfaal (saksa "Westfalen" [vɛstˈfaːlən]) on ajalooline piirkond Saksamaal, mis hõlmas alasid praegustel Alam-Saksi ja Nordrhein-Westfaleni liidumaadel.
Saksimaa piirkonna põhjaosa Weseri ja Rein alamjooksul (saksa keeles "Niederrhein") on nimetatud ajalooallikates umbes 800. aastal Vestfaaliks, piirkonda Weseri ja Elbe vahel Ostfaaliks ja piirkonda Weseri jõe mõlemal kaldal Engerniks. Engerni piirkonna nimi kadus käibelt keskajal ja mõlema piirkonna kohta kasutati ühiselt nime Vestfaalia. 
Ajalugu.
Vestfaal ("West" ja "falen" &gt; "felden") tähendab läänetasandikke. Seda piirkonda hakati nõnda kutsuma keskajal, kui see oli üks Saksi hertsogkonna valdusi, kõrvuti Ostfaali ("Ostfalen") ja Engerniga. 
1180. aastal asutas keiser Friedrich Barbarossa Vestfaali hertsogkonna. See hõlmas siiski vaid väikese piirkonna kogu Vestfaalist. Olulisemad territoriaalsed üksused Vestfaalis Saksa-Rooma riigi ajal olid piiskoppide ja peapiiskoppide valitsetavad kiriklikud vürstiriigid: Münsteri piiskopkond, Paderborni piiskopkond, Osnabrücki piiskopkond, Mindeni piiskopkond, Hildesheimi piiskopkonna osad – kuulusid Vestfaal äärealadelele. Vürstiriigid ja krahvkonnad: Marki krahvkond, Ravensbergi krahvkond, Tecklenburgi krahvkond, Bentheimi krahvkond, Diepholzi krahvkond ja Hoya krahvkonnad – Vestfaali põhjapiiril. Verdeni piiskopkond ja Corvey kloostrivürstkond. Vürstiriigid ja hertsogkonnad: Vestfaali hertsogkond, mis tegelikult kuulus Kölni peapiiskopile, kes oli sealse hertsogitiitli kandja, Hessen-Kasseli maakrahvkond ja Hessen-Darmstadti maakrahvkond. Vabad keiserlikud linnad: Dortmund, Soest, Minden. Mõjukaimateks keskaegseteks valitsejateks olid seal hoopis Kölni peapiiskop, Braunschweig-Lüneburgis valitsenud Welfid ja Münsteri piiskop. Kesksel kohal olid Vestfaalis ka Marki krahvkond ja Osnabrücki linn.
Vestfaalist ja selle lähistel asuvalt Reinimaalt ("Rheinland") oli pärit enamik Liivi ordu rüütelvendi.
Vestfaal on tuntud ka tänu seal 1648. aastal sõlmitud Kolmekümneaastase sõja lõpetanud Vestfaali rahule (õigemini Vestfaali rahudele), mis sõlmiti Osnabrückis ja Münsteris.
Napoleoni sõdade, Neljanda koalitsiooni sõja tulemusel rajas Napoleon I 1807. aastal Põhja-Vestfaalis Joachim Murati valitsetava Bergi suurhertsogkonna ja idaosas Prantsuse esimesest keisririigist sõltuva, Napoleoni venna Jérôme Bonaparte'i valitsetava Vestfaali kuningriigi, mis hõlmas lisaks ajaloolistele Vestfaali aladele ka idapoolseid, peamiselt Preisimaa kuningriigile kuulunud maa-alasid, mis asusid Hessenis, Hannoveris, Braunschweigis ja Ostfaalis. 
1813. aastal see riik likvideeriti, kuid 1815. aastal Viini kongressil loodi Preisimaa kuningriigile kuuluv Vestfaali provints, mis ajaloolisest piirkonnast hõlmas küll vaid lõunaosa. 
Pärast Teist maailmasõda moodustati aga Vestfaali ja Reini provintsist ning Lippe vabalinnast Saksamaa Liitvabariigi Nordrhein-Westfaleni liidumaa.
Phetchaburi provints

Phetchaburi provints on 1. järgu haldusüksus Tais. Asub Malaka poolsaare põhjaosas Tai lahe ääres.
Provintsis asub Kaeng Krachani rahvuspark, mis hõlmab ligi poole provintsist.
Haldusjaotus.
Provints jaguneb halduslikult 8 maakonnaks ("Amphoe"), mis omakorda jagunevad 93 vallaks ("tambon") ja 681 külaks ("muban").
Tallinna komtuurkonna ametnike loend

Tallinna komtuurkonna ametnike loend loetleb komtuurkonna teadaolevad ametikohad ja kronoloogilises järjestuses ka ametnikud, välja arvatud komtuurid.
Ayutthaya

Ayutthaya on linn Tais, Ayutthaya provintsi halduskeskus. Asub saarel Chao Phraya, Pasaki ja Lopburi jõe ühinemiskohas.
Linna asutas kuningas Ramathibodi I 3. aprillil 1350. 1351–1767 oli Ayutthaya kuningriigi pealinn. 18. sajandi alguses võis linna elanike arv olla ligi 1 miljon ja see oli üks tolle aja suurimaid linnu. Aprillis 1767 hävitasid linna birmalased. Alles jäid vaid kivist ehitatud templid. Linn jäeti maha ja pealinn viidi üle Thonburisse, hiljem Bangkokki. Tänapäeva linn on tekkinud ajaloolise linna varemete juurde saare idaosasse.
Ajaloolise Ayutthaya varemeid hõlmav Ayutthaya ajaloopark kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Kuldīga komtuurkonna ametnike loend

Kuldīga komtuurkonna ametnike loend loetleb teadaolevad komtuurkonna ametikohad ja tähestiku järjekorras ka nende täitjad, välja arvatud komtuurid.
Maasilinna foogtkonna ametnike loend

Maasilinna foogtkonna ametnike loend loetleb foogtkonna teadaolevad ametikohad ja kronoloogilises järjekorras ka ametnikud, välja arvatud foogtid.
Raido Lilleberg

 
Raido Lilleberg (sündinud 23. mail 1979 Väike-Maarjas) on eesti trummar, helilooja ja laulutekstide autor.
Ta on õppinud Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis pop-džässiosakonnas trummi erialal, õpetajad Toomas Rull, Roland Puusepp. Esimesed õpetaja Vallo Vildak.
Muusikutee algas ansamblis The Syne, kus olid veel Veiko Soom, Tarmo Kopti ja Ivo Etti. 
1999-2019 mängis trummi ansamblis Vanaviisi. 
Raido on kirjutanud enamik laulusõnu ansamblites Skriimsilm ja Päris Anny. Enda originaalloomingut salvestab ta põhiliselt koos Ahto Nellisega nime all "Hiired &amp; Tihased". 
2023 mängib ansamblites Player, Pixels ja Pepper Sauce.
Sven-Erik Olsson

Sven-Erik Olsson (7. juuli 1923 Pärnu – 7. märts 1985 Arosa, Šveits) oli eesti-rootsi perekonnas sündinud Saksamaa sõjaväelane.
1930. aastal läks Pärnus kooli, kuulus baltisaksa noorteorganisatsiooni.
1939. aastal astus vabatahtlikult Relva-SS-i.
1. mail 1941 ülendati Sturmmanniks ja 1. juunil 1941 Unterführeranwärteriks. 1. septembril 1942 ülendati Unterscharführeriks. 1943. a. algul oli ta raadiojaama juht ja teda autasustati hõbedase Jalaväerünnakmärgiga. 1. mail 1944 anti Olssonile Oberscharführeri auaste. Augustis 1944 sai Falais' kotist väljamurdmisel haavata. Pärast paranemist naasis ta 10. SS-Soomusdiviis Frundsbergi juurde, autasustatud Raudristi 2. ja 1. klassiga, pronksist Lähivõitluse naastuga ja musta Haavatumärgiga. 1945. a. kevadel võitles Pommeris. 20. aprillil 1945 autasustas Brigadeführer Heinz Harmel teda Saksa Ristiga kullas.
Pärast sõja lõppu õnnestus Olssonil jõuda lääneliitlasteni ja end neile vangi anda.
1947. aastal asus ta elama Rootsi ja abiellus seal Danzigist küüditatud sakslannaga. Töötas Stockholmis arvutispetsialistina.
Olsson suri Šveitsis Arosas südamelihase infarkti tõttu.
Johann von Münster

Johann von Münster (surnud 1589) oli Riia toomhärra ja Liivi ordu maamarssali Jasper von Münsteri vennapoeg.
Johann saabus tõenäoliselt 1550. aastate alguses oma onu soosingul Liivimaale ja sai 1552. aastal Riia toomhärraks. 1561. aastal on teda mainitud Riia toomkelneri ja Saare-Lääne ning Lübecki toomhärrana. Kui Riia toomkapiitel 1567. aastal laiali saadeti, sai ta Sigismund II Augustilt endale Carnikava mõisa Riia lähedal. Sinna ta elama siiski ei asunud, vaid elas kuni 1577. aastani koos oma onuga Aizkraukles. Kuid 1577. aastal tungisid sinna venelased, tapsid Jasperi ja vangistasid Johanni. Ta vabanes vangistusest 1589. aastal ja asus tagasiteele Saksamaale, kuid uppus Elbe jõkke. Sel puhul väideti, et ta oli üle 80-aastane.
Tarvo Krall

Tarvo Krall (sündinud 11. aprillil 1969) on eesti näitleja ja teatriprodutsent.
1982. aasta telelavastuses "Uus poiss" mängis ta Zaitsevit.
Haridus.
Ta on lõpetanud 1987. aastal Tallinna 20. Keskkooli ja 1992. aastal Tallinna Konservatooriumi lavakunstikateedri (15. lend) näitlejana.
Töökohad.
Aastatel 1992–1997 oli ta Vanalinnastuudio näitleja. Aastatel 1998–2005 oli ta Smithbridge Productionsi, 2005–2007 Muusikaliteatri ja 2008–2010 PolygonTeatri produtsent. Pärast seda on tegutsenud improteatris Impeerium, 2011. aastast ka 1Teatris ja 2012. aastast Ajateatris. 
Ansambel.
Ta on ansambli L'Dorado solist. 
Poliitika.
Ta on kandideerinud valimistel Isamaa ja Res Publica Liidu nimekirjas.
Ese

Sõna "ese" (saksa keeles "Gegenstand") kasutatakse osalt samades tähendustes nagu sõna "objekt". 
Sageli tähendab "ese" 'füüsilist eset' või üldse 'asja'.
Samuti võidakse mingi tegevuse esemeks nimetada selle objekti.
Looduskaitseseadus

Looduskaitseseadus on Eesti Vabariigis kehtiv seadus, mille peamisteks eesmärkideks on bioloogilise mitmekesisuse säilitamine ja kaitse, taime-, seene- ja loomaliikide ja nende elupaikade kaitse, samuti kultuuriloolise ja esteetilise väärtusega looduskeskkonna kaitsmine. 
Eesti Looduskaitseseadus võeti vastu 21. aprillil 2004 ja see jõustus 10. mail 2004. Varem kehtis Eesti Vabariigis kaitstavate loodusobjektide seadus (KLOS).
Tunnetus (filosoofia)

Tunnetus (saksa keeles "Erkenntnis", ladina keeles "cognitio") on teadmiseni jõudmise protsess. Tunnetuseks võidakse nimetada ka selle protsessi tulemust. Eristamaks psühholoogilisi toiminguid, siis filosoofias kasutatakse tunnetuse asemel mõistet teadmus.
Hobujaama tänav

Hobujaama tänav on tänav Tallinnas Kesklinnas Sadama asumis.
Hoonestus.
Aadressil Hobujaama 4 asub Hobujaama Ärimaja, kus asus kuni 2019. aastani Luminori panga Hobujaama pangakontor. Pärast seda sai sellest ärikinnisvarafirma Colonna büroohoone.
Hobujaama 5 asub Coca-Cola Plaza kino, mis avati 10. märtsil 2001.
Hobujaama ja Ahtri tänava nurgal asub Tallinna Linnatranspordi AS Tallinna linnaliinibusside parkla.
Ajalugu.
Hobujaama tänaval on ajaloos olnud ka muid nimesid: Jaama tänav; saksa keeles "Stationstraße, Stationsgasse"; vene keeles "Станціонная ул., Хобуяама ул."
Hoonestus Hobujaama, tollase Jaama tänava äärde tekkis Rotermanni kvartali laienemisel Promenaadi tänava (praeguse Mere puiestee) äärest ida poole. 1870. aastal tekkis tihedam hoonestus Rotermanni Tehaste veskite, aitade ja ladude näol tänapäevase Hobujaama tänava äärde. 
1900. aastal ehitati Hobujaama tänava äärde senise madala puithoonestuse kõrvale kivist elevaatorihoone. 
1902. aastal ehitati 50 meetri kõrgune katlamaja korsten. 1912. aastal alustas tegevust Jaama tänav 1 hoones Rotermanni Leivatehas, hiljem ka AS Rotermanni Tehased remonditöökoda ning AS Rotermanni Tehased jahuveski.
Pirita tee

Pirita tee on tänav Tallinnas Kesklinna ja Pirita linnaosas Tallinna lahe ääres. Pirita tee läbib Kadriorgu, Maarjamäed ja Piritat.
Ajalugu.
Tee rekonstrueeriti 1980. aasta suveolümpiamängude purjeregati objektina. Seejuures olid eeltöödeks Tallinna lahe lõunakalda kindlustus ja Pirita jõe sild. Tee jagati neljaks lõiguks:
Projekt RPI Eesti Projekt, autorid V. Kool, René Palis, H. Kotkas, peainsenerid H. Karu ja René Palis.
Pärnu maantee viadukt

Pärnu maantee viadukt on viadukt Tallinnas Pärnu maanteel Veerenni, Uue Maailma ja Kitseküla asumi vahel.
Pärnu maantee viadukt ületab Tallinna–Narva raudtee, Tallinn-Väikse ja Balti jaama vahelise raudteelõigu ning Koidu, Tehnika ja Kauba tänava. Üle viadukti kulgevad ka Tondile suunduvad ja Tondilt tulevad trammiliinid.
Ajalugu.
Viadukti Pärnu maantee raudteeülesõidukohale plaaniti juba tsaariajal. 1915. aastal oli see viadukt "uude linnaplaneerimise projekti üles võetud".
Esimene viadukt.
Viadukti ehitamine algas siiski alles 1958. aastal ja see 300 m pikkune, 18,5 m laiune ja keskelt 6 m kõrgune ehitis valmis 1959. aastal. Nõukogude okupatsiooni ajal nimetati Pärnu maantee viadukti rahva seas ka Hendriksoni küüruks, kuna viadukti valmimise ajal juhtis linna Tallinna TSN Täitevkomitee esimees Aleksander Hendrikson.
See nn Hendriksoni küür oli praegusest viaduktist poolteist korda lühem ja märgatavalt järsem, mistõttu talviti ei saanud sageli autobussid viaduktist üle sõita. Viadukti kritiseeriti juba selle ehitamise ajal, kuna see ei vastanud isegi toonastele vajadustele, aga ka hiljem, sest viadukt oli rajatud minimaalse, kahe, sõidureaga ning kippus jääma kitsaks pudelikaelaks aastatel 1964–1965 kavandatud Pärnu maantee laiendamisele.
Viadukti ehituses oli tehtud üks tõsine elementaarne viga, millele keegi ehitamise ajal tähelepanu juhtida ei julgenud. Nimelt armeeriti viadukti talad üle (sillatalad armeeriti tugitalade peal kokku). Seda tüüpi taladest ehitati üle NSV Liidu paarkümmend viadukti, mis kõik lagunesid ära. Tallinna oma demonteeriti neist viimasena.
Uus viadukt.
1982–1986 viadukt lammutati ja ehitati uus topeltlai viadukt, selle projekteerisid Leningradi insenerid. Esmalt ehitati vana viadukti kõrvale uue viadukti linnast väljuva suuna osa ja alles vana viadukti lammutamise järel selle asemele ka uue viadukti kesklinna suunduvate sõiduradadega osa.
Seoses uue viadukti ehitamisega lammutati Pärnu maantee ja raudtee ristumiskoha lähedale (Pärnu maantee 96) 1937. aastal ehitatud neljakorruseline Liisa Borni maja, kus ehitamisest peale oli tegutsenud linnaelanikke teenindanud avalik saun (nn Koidu saun), ning veel kaks 1930. aastate lõpus ehitatud maja, mis jäid oluliselt laienenud ja pikenenud viaduktile ette.
Uus viadukt on vanast oluliselt laugem. See on väga moodsa konstruktsiooniga Egerti-tüüpi läbijooksva 300-meetrise pikkuse talaga plaatsild. Silla tala libiseb kõikidel vahetugedel ning on jäigalt kinni üksnes kesklinnapoolse samba küljes. Nõmme-poolse samba kohal on kandetalade ja sillaplaadi otsas terasest sõrmplaatidega konsoolvuuk, mille temperatuuri muutustest tingitud liikumine on kuni 16 sentimeetrit.
Viadukti värskendati põhjalikult 2014. aastal, mil AS Teede REV-2 remontis viadukti kandetalad, servaprussid, kaldasambad, vahesambad, viadukti piirded, trepid ja pandused ning uuendas katendid.
Lääneliitlaste sõjakuriteod teise maailmasõja ajal

Lääneliitlaste sõjakuriteod teise maailmasõja ajal olid teises maailmasõjas lääneliitlaste toime pandud sõjaseaduste rikkumised teljeriikide tsiviilelanike ja sõjaväe isikkoosseisu vastu.
Teises maailmasõjas peeti mitmeid kohtuprotsesse teljeriikide sõjakurjategijate üle, neist tuntuim oli Nürnbergi protsess, aga need käsitlesid üksnes teljeriikide huvides tegutsenud isikute sõjakuritegusid.
Euroopa.
Kanada.
Samuel Mitchami ja Friedrich von Stauffenbergi väitel tapsid juulis 1943 Leonfortes Sitsiilias Edmontoni rügemendi sõdurid vangivõetud sakslasi. Saksamaal Friesoythes põletasid Kanada väeüksused aprillis 1945 juhuslikke maju.
Suurbritannia.
Saksa ajaloolane Jörg Friedrich väidab, et Winston Churchilli otsus jaanuarist maini 1945 Saksamaad pommitada oli sõjakuritegu. Ajaloolane Donald Bloxham tunnistab, et Dresdeni pommitamine 13.–14. veebruaril 1945 oli sõjakuritegu.
Ameerika Ühendriigid.
Richard Dominic Wiggers väidab, et Ameerika Ühendriikide toitmispoliitika sõjajärgsel Saksamaal rikkus rahvusvahelist õigust, põhjustades paljude tsiviilelanike ja sõjavangide kannatusi ning surma.
Ameerika Ühendriikide sõdurid lõikasid Jaapani sõdurite laipadelt kehaosasid suveniirideks või trofeedeks.
Sündinud 5. septembril

"Siin on loetletud 5. septembril sündinud tuntud inimesi.
Auto (žanr)

Auto (hispaania keeles "auto sacramental") oli ühevaatuseline armulaua sakramenti lahtimõtestav näidend 16.–18. sajandi Hispaanias ja Portugalis. Selle tegelasteks olid näiteks Usk, Lootus, Õhk, Patt, Surm ning muud voorused, pahed ja elemendid; muid tegelasi mõnikord ei olnudki.
Autosid etendati Kristuse ihu ja vere püha ajal linnaväljakuil tasuta. Etendusele eelnes mööda peatänavaid kulgev protsessioon. Majad, millest protsessioon möödus, olid dekoreeritud. Preestrid kandsid hiilgava baldahhiini all hostiat. Sellele järgnesid usklikud, kelle seas oli Madridis sageli ka kuningas ja õukond. Seisusevahesid ei tehtud. Kõige lõpuks tulid ilusate vankritega etenduses osalevad näitlejad avalikest teatritest. Tavaliselt peatus protsessioon mõne aukandja maja ees, kusjuures preestrid toimetasid teatud tseremooniaid ja rahvas põlvitas nagu kirikus. Lõpuks etendati auto nii suure hiilgusega, kui linna jõukus võimaldas.
Autod avaldasid inimestele tugevat muljet.
Ajalugu.
Juba 13. sajandil olid religioossed etendused Hispaanias rahva seas populaarsed. Tavaliselt olid need lihtsad dialoogid, mida etendati kirikupühade, näiteks jõulude, ülestõusmispüha ja Kristuse vere ja ihu püha ajal.
Aastal 1504 kirjutas portugallane Gil Vicente esimese armulaua sakramendile pühendatud auto "Auto de São Martinho". Selliseid autosid kirjutati kogu 16. ja 17. sajandil. Täiuseni viis selle žanri hispaanlane Pedro Calderón de la Barca.
Enne Gil Vicentet paistis taoliste näidenditega silma hispaanlane Juan del Enzina. Auto kõrgaja autorite seas oli ka Lope de Vega, kes kirjutas neid vähemalt nelisada. Neist on järel üksikud; parimate seas on "Lõikus" ja "Hunt lambanahas". Siis tuli Montalván, kelle tuntuim auto on "Polyphemos", Valdivielso ja kes kirjutas ka "Kadunud poja", ning lõpuks Calderón.
Calderóni pärandis on umbes 70 autot, millest tuntumad on kirjanduslikult kõrgetasemeline "Jumalik Orpheus", "Andumus missale" ja "Noa laeva vangipõlv". 
Portugalis kirjutasid autosid teiste seas Luís de Camões ja Dom Francisco Manuel de Mello.
Autod avaldasid publikule tugevat muljet.
Aastal 1765 keelas Carlos III autode avaliku esitamise, kuid väiksemates linnades etendati neid veel aastaid.
Anastasius I (paavst)

Anastasius I oli paavst 399–401. Ta oli 39. paavst.
Anastasius I oli "Liber Pontificalise" järgi pärit Roomast ja ta oli Maximuse poeg.
Hieronymuse järgi oli Anastasius abielus ja tema pojast sai järgmine paavst Innocentius I. Ta oli teadaolevalt esimene lapsevanemast paavst.
Paavstiks saamine.
Anastasius I sai paavstiks 27. novembril 399.
Vaidlus Origenese vaadete pärast.
Rufinus avaldas 397 Origenese teose "De principiis" ladinakeelse tõlke, kuid Hieronymus taunis Origenese teost ja soovitas paavstil see hukka mõista.
Kevadel 400 saatis Aleksandria patriarh Theophilus Anastasiusele Origenest tauniva kirja. Anastasius pidas seepeale Roomas sinodi, kus mõistis Origenese vaated hukka. Ta saatis Origenest tauniva kirja Milano piiskopile Simplicianusele, milles ta kutsus teda ja teisi Põhjas-Itaalia piiskoppe järgima sinodi otsust.
Seepeale saatis Rufinus Anastasiusele kirja, milles ta kaitses oma vaateid. 401 saatis paavst kirja Rufinuse kohta Johannes Chrysostomosele.
Teoloogilised vaidlused.
Sügisel 401 Aafrikasse saadetud kirjas kutsus Anastasius I sealseid piiskoppe jätkama võitlust donatistidega.
Liturgilised otsused.
Anastasius I kohustas "Liber Pontificalise" järgi vaimulikke seisma evangeeliumite lugemise ajal langetatud peadega.
Ta sätestas, et kui mõnest kaugemast Rooma provintsist pärit vaimulik soovib Roomas saada ordinatsiooni, peab ta ette näitama vähemalt 5 piiskopi toetusallkirjad.
Ordinatsioonid.
Anastasius I ordineeris "Liber Pontificalise" järgi 9 presbüterit, 5 diakonit ja 11 piiskoppi.
Suhted Hieronymuse ja Paulinusega.
Anastasius I sai erinevalt Siriciusest hästi läbi Hieronymusega ja Paulinusega. Hieronymus pidas teda väärikaks meheks.
Uus kirik.
Anastasius I rajas "Liber Pontificalise" järgi Roomas Crescentiuse basiilika.
Surm.
Anastasius I suri 19. detsembril 401 ja maeti Roomas Pontianuse katakombidesse. "Liber Pontificalise" järgi maeti ta Ursus Pileatuse katakombidesse ja ta valitses ta 3 aastat ja 10 päeva.
Teda austatakse katoliku kirikus ja õigeusu kirikus pühakuna. Tema mälestuspäev on 19. detsember.
Rēzekne foogtkond

Rēzekne foogtkond (ka Räisaku foogtkond) oli Liivi ordu valitsusüksus (saksa keeles "Gebiet").
Moodustamine.
Foogtkond asus Vana-Liivimaa idapiiril vastu Pihkvamaad, seetõttu oli tal oluline strateegiline positsioon. Liivi ordu sai selle ala enda kontrolli alla lõplikult tõenäoliselt 1280. aastatel, kuigi ka hiljem võis tekkida probleeme võimu säilitamisega selle üle, sest kuni 15. sajandini on teada vaid kaks foogti.
Asend.
Foogtkonnast põhjas ja läänes asusid Riia peapiiskopkonna ilmalikud valdused (peapiiskopi stift), lõunas Dünaburgi komtuurkond ja idas Pihkva Vürstiriik, alates 1510. aastast Moskva Suurvürstiriik.
Likvideerimine.
Ehkki Rēzekne asus peaaegu Liivimaa idapiiril, ei püüdnud Vene väed seda Liivi sõja alguses vallutada. Seetõttu anti see 1559. aastal edukalt üle Poola vägedele, mistõttu foogtkond ka likvideerus.
Sunne

Sunne on tiheasustusega paikkond Rootsis Värmlandi läänis Sunne vallas.
Aastal 2005 elas linnas 4900 inimest.
Purpurmust org

Purpurmust org on eesti kirjandusrühmitus, mille eesmärk on üksteisele lähemale tuua nii kirjutaja ja kirjutaja kui kirjutaja ja lugeja.
Pius VII ametisse nimetatud kardinalid

Paavst Pius VII nimetas ametisse 99 kardinali 19 konsistooriumil. Seni polnud ükski paavst ametisse nimetanud nii palju kardinale. Tema ajal said kardinalideks hilisemad paavstid Leo XII ja Pius VIII. Lisaks itaallastele said kardinalideks 10 prantslast, 7 hispaanlast, 5 austerlast, 2 portugallast ja 1 inglane. Pius VII oli ka viimane paavst, kes nimetas kardinali ametisse alla 30-aastase isiku, kui 20. oktoobril 1800 sai kardinaliks 23-aastane Hispaania prints Luis Maria de Borbón y Vallábriga.
Neofüüt

Neofüüt on katoliku kirikus ja õigeusu kirikus vastristitu.
Neofüüdiks nimetati varakristluses vastristitut, kes pärast oma ristimist ülestõusmispüha ajal kandis Quasimodogeniti pühapäevani valgeid rõivaid.
Neofüütideks nimetatakse ka mungaordudesse äsja vastuvõetud, vastristituid Hispaania misjonites ning uusi liikmeid mõnes salaühingus.
Ülekantud tähenduses nimetatakse neofüütideks mis tahes usundi või õpetuse uusi pooldajaid.
Toode (täpsustus)

Toode võib olla tootmisel, töötlemisel või valmistamisel tekkinud füüsiline produkt, saadus või tulemus. 
Eristatakse näiteks ainetut ja ainelist toodet.
Turunduses ka:
ja ka:
Tallinna Õhtugümnaasium

Tallinna Õhtugümnaasium (ka Tallinna Linna Ühisgümnaasium) oli kool Tallinnas, mis lõpetas tegevuse aastal 1930.
Tallinna Linna Ühisgümnaasium asus vahepeal Gustav Adolfi Gümnaasiumi ruumides.
Arvo Mets

Arvo Mets (vene keeles Арво Антонович Метс; 29. aprill 1937, Tallinn – 1997, Moskva) oli eesti päritolu vene luuletaja, tõlkija, vene vabavärsi teoreetik ja praktik ning uuema vene vabavärsi rajaja.
Elulugu.
Arvo Mets sündis Tallinnas. Tema ema, kes oli luterlane, oli pärit Tallinnast, õigeusklik isa Anton Mets aga Pärnumaalt. Vanemad vene keelt ei vallanud, poeg õppis selle selgeks iseseisvalt. 1960. aastal lõpetas Arvo Mets Leningradi raamatukogundusinstituudi ja töötas seejärel bibliograafina Pärnus, Tartus ja Komsomolskis Amuuri ääres. Sealtpeale hakkas ta kirjutama luulet, algul eesti ja vene keeles, hiljem ainult vene keeles. 
1965. aastal asus ta õppima Moskvas asuvasse Maksim Gorki nimelisse Kirjandusinstituuti. Instituudi lõpetamise järel jätkas ta õpinguid aspirantuuris. Väitekiri, mis käsitles vene ja eesti luule vabavärssi, jäi kaitsmata – abikaasa sõnul ebaõiglaste rünnakute tõttu. 
1970. aastal ilmus Tallinnas Arvo Metsa luule esikkogu "Осенние прогулки" ("Sügisesed jalutuskäigud"). See oli esimene venekeelne vabavärsiraamat vene kirjanduse uuemas ajaloos. 
1972. aastal algatas Arvo Mets ajakirjas Voprossõ Literaturõ artikliga "Millest on vabavärss vaba?" poleemika, mis teadvustas vabavärsi olemasolu ja võimalusi. Ajakirjas ilmusid vabavärsi kohta põhjalikud artiklid, mille autoriteks olid tunnustatud luuletajad ja luuleteoreetikud Sergei Narovtšatov, Vladimir Buritš, Boriss Slutski, Arseni Tarkovski, Vjatšeslav Kuprijanov, David Samoilov jt.
Aastatel 1975–1991 töötas Arvo Mets ajakirja Novõi Mir luuleosakonnas. Ta oli kirjandusklubi Na Taganke (vene keeles На Таганке, 'Tagankal') juhataja. Arvo Metsa luuletusi avaldati mõjukates kirjandusajakirjades. Tema eluajal ilmus temalt viis raamatut. 1973. aastast alates oli ta NSV Liidu Kirjanike Liidu ja Venemaa Kirjanike Liidu liige. 
Eestis on Arvo Metsa elulugu ja loomingut uurinud Igor Kotjuh.
Arvo Metsa luuletusi on tõlgitud inglise, hispaania, saksa, serbohorvaadi, hindi, poola, gruusia, ukraina ja leedu keelde. Ta ise tõlkis eesti keelest vene keelde Paul-Eerik Rummo, Jaan Kaplinski, Viivi Luige, Johnny B. Isotamme, Toomas Liivi, Enn Vetemaa, Mats Traadi, Aleksander Suumani luulet. 
Aastal 1990 kirjutas ta:
"Эстония моя,
маленькая,
за буреломами,
за разливами рек.
Вот-вот отколется
и уплывет
вдаль."
(528219) 2008 KV42

2008 KV42 (hüüdnimega Drac) on 2008. aastal Kuiperi vööst avastatud Neptuuni-tagune objekt, mis liigub enamiku Päikesesüsteemi kehadega võrreldes vastassuunas. 
Objekti läbimõõt on ligikaudu 77 kilomeetrit. Orbiidi kaugeimas punktis asub see 42 aü kaugusel Päikesest ning sel kulub umbes 269 aastat, et teha tiir ümber Päikese.
2008 KV42 avastati 31. mail 2008.
Kadrioru Saksa Gümnaasium

Kadrioru Saksa Gümnaasium on saksa keele süvaõppega üldhariduskool Tallinnas aadressil Gonsiori tänav 38.
Gonsiori tänava koolihoone ehitati 1960. aastal.
Aastal 1962 alustati Emerendiana Sillingi juhtimisel saksa keele süvaõpet.
Õppetöö toimub Oru majas (Gonsiori 38) ja Mäe majas (Kivimurru tänav 9).
Rahaline karistus

Rahaline karistus on Eesti karistusseadustiku § 44 mõistes kohtu poolt mõistetud rahaline karistus sooritatud kuriteo eest. 
2001. aastal vastu võetud karistusseadustikus kehtestati rahalise karistuse minimaalne päevamäär 50 krooni (nüüd samaväärne 3,2 eurot) ja karistuse suuruseks 30 kuni 500 päevamäära. Karistuse tegeliku päevamäära suuruse arvutab kohus süüdimõistetu keskmise päevasissetuleku alusel.
2002. aastal oli keskmine karistus varguse eest 250 päevamäära (umbes 800 eurot). Sama suur keskmine karistuse summa oli ka 2013. aastal.
Rahalise karistuse eristamine rahatrahvist.
Rahalise karistuse ning rahatrahvi vahe põhineb süüteo liigil:
Piion

Piion on meson, mis koosneb u- või d-kvargist ja u- või d-antikvargist. Piioneid eksisteerib kolme tüüpi: π+, π– ja π0 (võib ka öelda, et piion on nende kolme osakese ühine nimetus). Piionid on kõige kergemad mesonid. Nad on nukleonidevaheliste tuumajõudude vahendajaks aatomituumas.
Piioni omadused.
Piionite spinn on null ja nad koosnevad esimese põlvkonna kvarkidest. U-kvark ja d-antikvark moodustavad π+ piioni, d-kvark ja u-antikvark π– piioni ning π0 võib võrdse tõenäosusega koosneda u-kvargist ja u-antikvargist või d-kvargist ja d-antikvargist. π+ ja π– on laenguga piionid ja π0 on neutraalne piion. Laenguga piionid lagunevad nõrga vastastikmõju kaudu kas müüoniks ja müüonneutriinoks (99,9877% juhtudest)
formula_1
formula_2
või elektroniks ja elektronneutriinoks (0,0123% juhtudest)
formula_3
formula_4
Ülilühikese elueaga π0 laguneb kaheks gammakvandiks
formula_5
Järgmises tabelis on piionite põhilised omadused.
Diego Maradona

Diego Armando Maradona (30. oktoober 1960 Lanús – 25. november 2020 Dique Luján) oli Argentina jalgpallur, keda peetakse üheks ajaloo parimaks jalgpalluriks. 
Klubikarjäär.
Maradona mängis sellistes klubides nagu Argentinos Juniors, Boca Juniors, Barcelona, Napoli, Sevilla ja Newell's Old Boys.
Koondisekarjäär.
Argentina koondises mängis Maradona 91 kohtumist ja lõi 34 väravat. 
Ta võitis koondise koosseisus 1986. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused ja sai 1990. aastal hõbemedali. Mõlemal korral kohtuti finaalis Saksamaaga.
Treenerikarjäär.
2008. aasta detsembrist töötas Maradona Argentina koondise peatreenerina. Tema leping lõppes pärast 2010. aasta maailmameistrivõistlusi.
Hiljem oli ta veel Araabia Ühendemiraatide klubide Al-Wasl ja Al-Fujairah, Mehhiko klubi Dorados de Sinaloa ning Argentina kõrgliiga klubi Gimnasia de La Plata peatreener.
Isiklikku.
Tema sportlaskarjäär lõppes uimastite tarvitamise tõttu. Tema kokaiinisõltuvust raviti Šveitsi ja Kuuba kliinikutes.
Tema noorem vend Hugo Maradona suri 2021. aasta detsembris 52-aastaselt.
Sündinud 7. septembril

"Siin on loetletud 7. septembril sündinud tuntud inimesi.
Eesti välisminister

Välisminister on Vabariigi Valitsuse liige, kes juhib Välisministeeriumi ning esindab Eesti Vabariiki välissuhtlemises. 
Välisminister nimetab ametisse Eesti asjureid ning konsulaarasutuste juhte ning esitab valitsusele taotlusi suursaadikute ametissenimetamiseks ning tagasikutsumiseks ja diplomaatiliste auastmete andmiseks või äravõtmiseks. Välisminister esitab justiitsministriga kooskõlastatult valitsusele heakskiitmiseks rahvusvaheliste kohtute kohtuniku kandidaadid. 
Ministri nimetab ametisse ja vabastab ametist Vabariigi President peaministri ettepanekul. Minister astub ametisse ametivande andmisega Riigikogu ees. Alates 17. aprillist 2023 on Eesti välisministriks Margus Tsahkna.
Ülesanded.
Välisministri ülesannete hulka kuulub:
Vastavalt välissuhtlemisseadusele:
Ministrite loend.
Eesti välisministrid esimesel iseseisvusperioodil.
Parteid
Eesti välisministrid teisel iseseisvusperioodil.
Parteid
Heinrich Himmler

Heinrich Luitpold Himmler (7. oktoober 1900 München – 23. mai 1945 Lüneburg) oli Saksamaa poliitik, ja Schutzstaffeli juht. Talle kui Reichsführer-SS-ile ("RFSS und ChdDtPol") allusid Saksamaa politsei- ja julgeolekujõud.
Heinrich Himmler sündis kooliõpetaja Joseph Gebhard Himmleri keskmise pojana. Vanem vend Gebhardt sündis 1898 ja noorem, Ernst, sündis 1905. Isa õpetas teiste hulgas Wittelsbachide suguvõssa kuuluva Baieri printsi Arnulfi ainsat poega, 1884 sündinud Baieri Heinrichit, kes nõustus hakkama Heinrich Himmleri ristiisaks. Tema järgi Heinrich Himmler ka nimetati.
Pärast Landshuti keskkooli lõpetamist 1918 suunati ta Esimese maailmasõja ajal 11. Baieri rügementi kadetiks, kuid ta ei jõudnud sõjategevuses osaleda. Sõjas langes tema ristiisa, kes oli pälvinud palju autasusid. Sõja kaotus tõmbas kriipsu peale Himmleri unistustele saada ohvitseriks.
1919–1922 õppis ta agronoomiat Müncheni Tehnikaülikoolis. Sellele järgnes lühike praktika talus. Himmler huvitus tollal ühtlasi liikumisest "tagasi loodusesse" ning tal olid maaelu suhtes romantilised ettekujutused. Ta ühines artamanide rahvaliikumisega, mis maaelu propageeris, aga segas ühtlasi rassismiga. Himmlerist sai üks selle liikumise liidritest. Hiljem ühines see liikumine natsiparteiga.
Õpingute ajal liitus ta Vabakorpuste liikumisega "Keisririigi sõjalipp" ("Reichkriegsflagge") ja 1923 astus ta Rahvussotsialistlikku Parteisse. Selle kaudu liitus ta tekkiva Natsionaalsotsialistliku Saksa Töölispartei sõjalise tiiva "Sturmabteilungi" (SA-ga). Ta osales ka 1923. aasta novembris Õllekeldri riigipöördekatses.
1926 tutvus ta Margarethe Siegrothiga (sündinud Boden), kes oli temast 7 aastat vanem ja lahutatud. Nad abiellusid 3. juulil 1928. Abielust sündis üks laps, tütar Gudrun (8. augustil 1929). Hiljem lapsendasid nad poja, kelle vastu Himmler huvi ei tundnud, tütart seevastu jumaldas. Nad asusid 1940 lahku elama, kuid ei lahutanud. Samal ajal hakkas Himmler lähedalt suhtlema oma sekretäri Hedwig Potthastiga, kellega asus 1941 koos elama. Kooselust sündis kaks last, poeg Helge (1942) ja tütar Nanette Dorothea (1944).
Ta külastas Eestit umbes 27 korda, esimest korda 19. septembril 1941. Ta pidas enamikku eestlasi germaanideks.
Vahistamine ja surm.
Pärast sõja kaotust hulkus Himmler mitu päeva Taani piiri lähedal Flensburgi kandis, püüdes Baierisse jõuda. Tal olid valedokumendid sõjaväe salapolitsei majori Hermann Hitzingeri nimele. Oma välimuse muutmiseks ajas ta maha vuntsid ja kandis vasakul silmal silmasidet. Kuid 22. mail ta vahistati, sest Suurbritannia majorile Sidney Excellile tundus kahtlane, et kellelgi on kõik dokumendid täiesti korras. Pärast vahistamist tunnistas ta oma isiku varsti üles.
Himmler taheti anda sõjakuritegudes süüdistatuna kohtu alla, aga tema üle ei jõutud kohut mõista. Juba 23. mail 1945 võttis ta kaaliumtsüaniidi, enne kui ülekuulamine sai alata. Seejärel maeti tema keha tähistamata hauda ja selle asukoht on teadmata.
Rahatrahv

Rahatrahv on Eesti karistusseadustiku § 47 mõistes kohtumenetluse või kohtuvälise menetluse käigus määratav rahaline karistus sooritatud väärteo eest. 2008. aastal võib Eestis kohaldada rahatrahvi kolm kuni kolmsada trahviühikut (trahviühik on rahatrahvi baassumma, mille suurus on neli eurot).
Rahatrahvi eristamine rahalisest karistusest.
Rahatrahvi ja rahalise karistuse vahe põhineb süüteo liigil: