Andrus Kivirähk

Andrus Kivirähk (sündinud 17. augustil 1970) on eesti kirjanik ja ajakirjanik.
Ta on lõpetanud 1988. aastal Tallinna 32. Keskkooli ja 1993. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialal.
Ta töötab toimetaja ja kolumnistina Eesti Päevalehes, kus on esmaavaldatud ka suur osa tema tekste. Varem on ta töötanud Eesti Päevalehe kultuuritoimetajana, Pühapäevalehe huumoritoimetajana ja Eesti Päevalehe huumorikülje Minu Kroon toimetajana. 2015. ja 2016. aastal arvas Eesti Päevaleht Andrus Kivirähki saja Eesti mõjukama inimese hulka.
Ta on alates 1990. aastast Eesti Üliõpilaste Seltsi liige ja 1996. aastast Eesti Kirjanike Liidu liige.
Looming.
Kirjanikuteed alustas Andrus Kivirähk 15-aastaselt humoreske kirjutades. Kirjanikuna debüteeris ta 1984. aastal ajakirjas Pikker. Ta on kirjutanud näidendeid, följetone, proosat, filmistsenaariume ja lastekirjandust. Tema esimese näidendina jõudis teatrilavale "Vanamehed seitsmendalt" (1992, Eesti Nukuteater) ja teleekraanile "Vabariigi valvur" (1994–1995).
Andrus Kivirähki isikupärane huumor rajaneb mängul ideoloogiliste ja keeleklišeedega, hüperboolil ja fantastilisel groteskil. Ta ühendab tavaelu, ajalugu ja poliitikat ka folkloorsete ning mütoloogiliste struktuuridega, nii et tulemus on sundimatu absurdikoomika. Oma teostes paljastab ta pühaduse või pühaks pidava elunähtuse ning pöörab selle naljaks. Ta muigab ajaloo ja dogmade üle, huvitub sellest, millisena elab ajalugu rahva teadvuses, võimendab rahvalikku ettekujutust ja pöörab selle naljaks. Keelekoomikat tema teostes loovad veel arvukad sõnamängud, keeletasandite segamine ja realiseeritud metafoorid.
Tähtsamad teosed.
Ivan Orava lood (1995).
1995. aastal ilmus teos "Ivan Orava mälestused. Minevik kui helesinised mäed". Lugu jutustatakse president Konstantin Pätsi hea sõbra sepp Ivan Orava pilgu läbi ning tegevus toimub teise maailmasõja eelses Eesti Vabariigis. Ivan Orava mälestused avaldati kõigepealt Pühapäevalehes ja hiljem ka raamatuna. Uustrükid on ilmunud 2001. aastal (täiendatud trükk), 2008. aastal (Ivan Orava juubeliväljaanne), 2013. aastal ja 2018. aastal (juubeliväljaande uustrükk, sisaldab ka seni trükis ilmumata näidendit "Meri ja Orav"). 2008. aastal anti välja Ivan Orava mälestuste heliraamat, kus teksti loeb Andrus Vaarik.
Ivan Orav suri 2009. aastal ja on maetud Vabaduse väljakule Tallinnas.
"Rehepapp ehk November" (2000).
Andrus Kivirähki tuntuim teos on romaan "Rehepapp ehk November", mida peetakse tänapäeva eesti kirjanduse tüvitekstiks. 2008. aastaks oli teost müüdud üle 32 000 eksemplari, seega on Andrus Kivirähk 2000. aastate menukaim eesti kirjanik. Romaan on tõlgitud mh soome, ungari, läti, norra, poola, vene ja prantsuse keelde.
"Rehepapp" on kirjutatud päevikuvormis 1. novembrist 30. novembrini. Raamat räägib pärisorjusaegsetest eestlastest, kelle elu mõte on varastada, haarata, kokku kanda, näpata ja tõusta oma senisest seisusest kõrgemale. Lisaks on seda nimetatud ülekavaldamise käsiraamatuks. Kivirähk pilkab teoses nimetatud negatiivseid eestlaste iseloomujooni, kuid toob välja ka positiivsed jooned – pragmatism ja ülim kohanemisvõime. "Rehepapis" toimetavad müstilised olendid, näiteks kratid, libahundid, tondid, puugid, vanapagan.
Kutselise teatri lavale jõudis "Rehepapp" Eesti Draamateatris (esietendus 10. oktoobril 2001). Dramatiseerija oli Andrus Kivirähk, lavastaja Hendrik Toompere, kunstnik Ervin Õunapuu, kostüümikunstnik Ene-Liis Semper. Rehepappi mängis Aarne Üksküla, teistes osades olid Raimo Pass, Tõnu Kark, Elina Reinold, Dan Põldroos, Kaido Veermäe, Sulev Teppart, Maria Klenskaja, Ivo Uukkivi, Merle Palmiste, Ester Pajusoo, Aleksander Eelmaa, Viire Valdma, Lauri Nebel, Garmen Tabor ja Lydia Toompere.
"Rehepapi" ainetel valminud samanimeline ooper esietendus Vanemuise väikeses majas 18. oktoobril 2013. Muusika autor oli Tauno Aints, libreto autor Urmas Lennuk, lavastaja Marko Matvere, kes laulis ka ise nimiosa. Kunstnik oli Iir Hermeliin, koreograaf Marika Aidla. Teistes osades olid Janek Savolainen (kratt), Lauri Saatpalu (Õuna Endel) jt.
Filmiversioon (pealkirjaga "November") valmis Eesti, Hollandi ja Poola koostöös ja esilinastus Eestis 3. veebruaril 2017. Režissöör oli Rainer Sarnet. Peaosades olid Rea Lest, Jörgen Liik ja Arvo Kukumägi.
"Mees, kes teadis ussisõnu" (2007).
"Mees, kes teadis ussisõnu" on 2007. aastal ilmunud Kivirähki romaan. Teos räägib muistsest Eestist, kus inimesed suundusid metsadest elama küladesse. Ühtlasi on raamatus juttu ristiusu vastuvõtmisest ning oma juurte ja päritolu unustamisest, mille tõttu kaotavad eestlased võimaluse appi kutsuda muistset Põhja konna. Teose peategelane on Leemet, kes on saanud teadmised, tarkuse ja võime rääkida ussidega oma onult Vootelelt. Teos käsitlebki Leemeti võitlust vana ja uue eluviisiga, kuid lõpus otsustab Leemet siiski jääda oma juurte juurde, mistõttu saab temast viimane mees, kes teadis ussisõnu.
"Mees, kes teadis ussisõnu" on tõlgitud läti, tšehhi, prantsuse, vene, inglise, taani, hollandi, poola, ungari ja saksa keelde.
Kõik raamatud.
Soomekeelses tõlkekogumikus "Tallinnasta pois – groteskia virolaista proosaa" (Absurdia, 2003) ilmusid Kivirähki jutud "Miesten kongressi" (tõlkija Petteri Aarnos), "Vahva nainen" (tõlkija Seija Kerttula) ja "Ugri" (tõlkija Iiris Heino).
Lätikeelses tõlkekogumikus "Skaistais dzīvnieks" (tõlkija Maima Grīnberga, Mansards 2013) ilmusid Kivirähki jutud 1999., 2005. ja 2012. aastal ilmunud teostest.
Isiklikku.
Andrus Kivirähki ema on nukunäitleja Ingrid Kivirähk (1931–2024). Tema vend on sotsioloog Juhan Kivirähk ja õde Tiina Vapper.
Andrus Kivirähk on abielus ajakirjanik Ilona Martsoniga, neil on tütred Kaarin, Liisa ja Teele.