tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jaan Konsin

Jaan Konsin (3. august 1890 Võõpste, Võnnu kihelkond, Tartumaa – 11. juuni 1975) oli eesti vaimulik. 
Ta õppis Võnnu kihelkonnakoolis, Saadjärve pedagoogikaklassis ja Tartu Õpetajate Seminaris. Töötas aastatel 1914–1919 rahvakooliõpetajana. 1915–1917 võttis ta osa Esimesest maailmasõjast. 
Ta lõpetas 1923 aastal eksternina Tallinna Linna 1. Reaalkooli ning õppis aastatel 1930–1936 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas (lõpetas) ja 1932–1938 õigusteaduskonnas. Korporatsioon Kungla asutajaliige. Akadeemiliselt oli ta korporatsioon Fraternitas Liviensise liige. 
Prooviaastal oli ta Tartu Peetri koguduses Gustav Rutopõllu juures. 26. detsembril 1928 ordineeriti ta õpetajaks. 
Aastatel 1929–1948 oli ta Äksi Andrease koguduse õpetaja ja 1947–1948 Tartu praost. Seejärel varjas ta ennast NSVL okupatsioonivõimude eest. Aastatel 1954–1961 oli ta Karksi Peetri koguduse õpetaja.
Karask

Karask (keskmurdes "kohmakas") on keefiri, hapu‑ või petipiima, kohupiima või ka jogurtiga tehtud odra‑ või jämeda nisujahu tainast küpsetis. Karaski kergitusainena kasutatakse valdavalt söögisoodat, lisaainetena soola ja/või ürte, ka liha.
Karaskit nimetati vanasti ka kiirleivaks.
Karaskit võib küpsetada nii lamedana ahjuplaadil, otse kuumade süte peal kui ka madalamas või kõrgemas ahjuvormis. 
Karask on Eesti, Iiri, Šotimaa ja paljude muude maade rahvustoit.
Hapupiim

Hapupiim on piimatoode, mis valmib piimhappebakterite toimel. Fermentatsiooni käigus muutub piim happeliseks ja selle tekstuur kalgendub. Piimhappe tootmine langetab piima pH-taseme tavaliselt 4,0–5,0-ni, mis põhjustab piimas sisalduva valgu, kaseiini, kalgendumise. Selle tulemusel piim pakseneb ja muutub tükiliseks. Hapupiima saab valmistada kahel viisil: loomulikult, lastes piimal toatemperatuuril iseeneslikult hapneda, või sihipäraselt, lisades piimale spetsiaalseid piimhappebakterite kultuure. Viimast meetodit kasutatakse näiteks keefiri, jogurti ja petipiima valmistamisel.
Ajalooline ja kultuuriline taust.
Arheoloogilised andmed viitavad sellele, et piimatoodete, sealhulgas hapupiima, tarbimine oli Balti rahvaste seas levinud juba 1. sajandil eKr. Kaevamistel on leitud lüpsilehmade luid ning savinõusid, mis võisid olla kasutusel piima säilitamiseks või transpordiks. Läti keeles kasutatav sõna „piens” (piim) tuleneb indoeuroopa juurest, mille algtähendus viitab „täidlasele” või „rasvasele” konsistentsile, mis viitab piima tähtsusele kui energiarikkale toiduallikale. Tõenäoliselt oli piim toonasel ajal hooajaline toiduaine, kuna piimatoodang oli madal. Enamik hapupiima tarvitati joogiks. See oli suveperioodil üks peamisi jooke, näiteks heinategemisel kaugemates niitudes. Hapupiimatopsi lisati teelusikatäis mett ja see vahustati. Heaks peeti hapupiima, mis oli tihke, ühtlase tekstuuriga ja meeldiva hapu maitsega. Lätis kasutati hapupiima erinevates piirkondades ka paksemate jookide või lusikaga söödavate toitude valmistamiseks. Hapupiima joomine tassidest sai tavaliseks alles 20. ja 30. aastatel 20. sajandil.
Valmistamine ja koostis.
Hapupiima valmistatakse pastööritud või toorpiimast, millele lisatakse piimhappebakterite kultuure. Fermentatsiooni käigus muundavad bakterid piimas sisalduva laktoosi piimhappeks, mille tulemusel piim kalgendub ja omandab iseloomuliku happelise maitse. Tootmisel kasutatakse erineva rasvasisaldusega piima: täispiima (üle 3,5%), madala rasvasisaldusega piima (umbes 1,5–1,8%) või lõssipulbriga rikastatud piima (ligikaudu 0,3% rasva). Valmis hapupiim sisaldab tavaliselt 0,5–0,9% piimhapet.
Toiteväärtus ja tervisemõjud.
Hapupiima toiteväärtus sõltub nii lähtepiima koostisest kui ka sellest, milliseid mikroorganisme kasutatakse kääritamisel. Piim sisaldab olulisi makrotoitaineid, nagu valgud ja rasvad, ning mikrotoitaineid, sealhulgas kaltsiumi, kaaliumi ja B-rühma vitamiine. Hapendatud piimatoodete valmistamisel kasutatakse piimhappebaktereid, näiteks Lactobacillus kefiri ja teisi sümbiootilisi mikroorganisme, mis muundavad laktoosi piimhappeks ning võivad teatud tingimustel sünteesida ka B-rühma vitamiine, sealhulgas kobalamiini (vitamiin B12). Mitmed teadusuuringud on viidanud hapupiima võimalikele kasulikele tervisemõjudele, sealhulgas vererõhu langetamisele hüpertensiooniga patsientidel ning potentsiaalsetele vähivastastele omadustele. Need mõjud võivad olla seotud bioaktiivsete peptiidide tekkega, mis vabanevad piimavalkude lagunemisel fermentatsiooni käigus.
Hernesupp

Hernesupp on kuivatatud hernestest keedetud supp. 
Herned pannakse enne supikeetmist vette likku, seda isegi juba eelmisel õhtul. Tavaliselt lisatakse hernesupile suitsutatud sealiha, porgandit, odrakruupe ja maitseaineid.
Hernesupp on olenevalt hernesordist tavaliselt roheka või kollaka värvusega.
Hernesuppi on tehtud ja söödud antiikajast alates. Hernesuppi on mainitud Aristophanese "Lindudes" ja sel ajal müüdi Ateenas hernesuppi tänavail.
Eesti kultuuris on hernesupp koos seajalgadega traditsiooniline vastlatoit.
Kunagise Rootsi impeeriumi aladel, sealhulgas Soomes, on tavaks süüa hernesuppi neljapäeviti. See komme pärineb reformatsioonieelsest ajast, kui reede oli paastupäev. Hernesuppi serveeritakse seal sealiha ja sinepiga. Retsept sisaldab sageli sibulat ja selliseid rohttaimi nagu tüümian ja majoraan. Kõrvale võidakse süüa näkileiba. Hernesupi järel süüakse tavaliselt pannkooke moosiga, mida võetakse pigem supi osana kui iseseisva magustoiduna.
Neljapäeviti pakutakse hernesuppi nii Rootsi kui ka Soome armees. See komme pärineb Teise maailmasõja ajast.
Venemaal lisatakse hernesupile kartuleid, mida mujal ei tehta. Kõrvale võidakse pakkuda röstitud leiba.
Hernesupp on üks esimesi toite, mida hakati tootma lahustuval kujul. Johann Heinrich Grüneberg leiutas 1867 lahustuva hernesupi, mis koosnes peamiselt peenestatud hernestest ja liharasvast. Grüneberg müüs selle retsepti Preisi riigile. Peatselt puhkes Prantsusmaa-Preisi sõda ning Preisimaa valitsus ehitas suure supivabriku, mis tootis igal aastal 4000–5000 tonni lahustuvat suppi. Pakendi sarnasuse tõttu hakati seda toitu nimetama hernevorstiks ("Erbswurst"). 1889 ostis valitsuselt supi tootmise litsentsi lahustuvate toiduainete tootja Knorr, kes toodab lahustuvat hernesuppi tänapäevani.
Hernesuppi võidakse pakkuda suurtel rahvakogunemistel. Nimelt on hernesupp odav, seda on lihtne suures koguses valmistada ja enamik inimesi armastab seda mingil määral.
Rahvajutu järgi mürgitati kukutatud Rootsi kuningas Erik XIV hernesupiga. 20. sajandil tehtud uuringud näitasid, et kuninga surnukehas oli tõepoolest palju arseeni, mistõttu mürgitamine oli tõenäoline, ja on ajaloolisi tõendeid selle kohta, et tema vend Johan III soovis teda mürgitada.
Supp

Supp on üldiselt soe soolane vedel toit. Seda valmistatakse tavaliselt koostisosi (liha, köögiviljad vm) vedelikus keetes.
Leidub ka külmi ja magusaid suppe.
Suppe.
Magusaid suppe:
Kustav Viise

Kustav Viise (ka Gustav Wiese; 18. september 1898 Kõnnu vald – 22. september 1978 Tartu) oli eesti vaimulik.
Viise võttis aastatel 1916–1918 osa Esimesest maailmasõjast ja aastatel 1919–1920 osa Vabadussõjast. Aastast 1920 teenis ta üleajateenijana-orkestrandina Ratsarügemendis. Aastal 1930 lõpetas ta Tartu Õhtuühisgümnaasiumi. Aastatel 1930–1936 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ordineeriti 20. oktoobril 1937 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1938–1955 Tudulinna Rahu koguduse õpetaja, lisaks oli ta veel aastatel 1941–1955 Avinurme koguduse õpetaja ja aastatel 1944–1946 Lohusuu koguduse õpetaja. Aastatel 1955–1956 oli ta Kadrina ja Ilumäe koguduse õpetaja, aastatel 1956–1963 oli ta Vändra ja Tori koguduse õpetaja. Aastatel 1963–1975 oli ta Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja.
Isiklikku.
Tema poeg on kolonel Michael Viise (sündinud 23. novembril 1926) kes oli aastatel 1990–1995 EELK Baltimore ja Washingtoni koguduse õpetaja ning aastatel 1995–1998 Eesti kaitseväe peakaplan.
Kaarel Paas

Kaarel Paas (kuni 1938 Carl Eduard Pauk; 9. oktoober (vkj)/ 22. oktoober 1903 Peetri vald, Vaivara kihelkond, Virumaa – 29. august 1971 Tallinn) oli Eesti NSV jurist, Eesti NSV peaprokurör ja Eesti NSV kohtuminister.
Oli 1922. aastast Eestimaa Kommunistliku Partei liige.
Mõisteti 149 protsessil 1924. aastal eluks ajaks sunnitööle, vabanes amnestiaga 7. mail 1938.
Kaarel Paas aastatel 1940–1941 ja 1944–1959 Eesti NSV Prokuratuuri peaprokurör. Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu II, III, IV ja V koosseisu saadik.
Oli aastatel 1941–1960 EKP Keskkomitee liige.
Oli Eesti NSV kohtuminister 14. september 1959 – 25. mai 1960. ning hiljem Eesti NSV Ministrite Nõukogu juures asuva Juriidilise Komisjoni esimees.
Suri 1971. aastal Tallinnas ja on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Isiklikku.
Tema lellepoeg oli juunivalitsuseaegne EK(b)P Keskkomitee sekretär kaadrite alal Adolf Pauk (1902–1941).
Tiiu Sild

Tiiu Sild (neiupõlvenimega Tiiu Gutmann; 17. juuli 1958 – 16. veebruar 2012) oli eesti molekulaarbioloog ja teaduse populariseerija. Ta oli pikka aega teaduskeskuse Ahhaa juhataja.
Haridus.
Tiiu Sild lõpetas kuldmedaliga kunstikallakuga Tallinna 46. Keskkooli ning 1981. aastal "cum laude" Tartu Ülikooli orgaanilise keemia ja keemiapedagoogi eriala. Magistrieksami sooritas ta molekulaarbioloogias ja spetsialiseerus molekulaardiagnostika erialale. 2000. aastal alustas Tiiu Sild õpinguid Tartu Ülikooli doktorantuuris loodusteaduste didaktika alal. Tema doktoriõpingute teemaks olid teaduskeskuste mudelid maailmas. 
Töö.
1981. aastal alustas Tiiu Sild tööd Eesti Teaduste Akadeemia keemia instituudis, 1990. aastal jätkas ta erialast tööd Tartu Ülikoolis orgaanilise keemia õppetooli juures. Mart Ustavi töögrupis arendas ta muu hulgas kliinilise papilloomiviiruse diagnostika süsteemi, mis on tänaseks saanud HPV diagnoosimise ja vaktsineerimise tavastruktuuriks. 
1997. aastast kuni surmani 2012. aastal juhatas Tiiu Sild teaduskeskust Ahhaa, mis töötas algul Tartu Ülikooli teadusarendusosakonna projektina, 2004. aastal sai aga omaette sihtasutuseks. Tema juhtimisel valmis ka Ahhaa uus hoone Tartus.
Tiiu Silla tegevust teaduse populariseerimisel tunnustati ka rahvusvaheliselt. Ta osales mitme rahvusvahelise teadusorganisatsiooni töös ja oli teaduskeskuste võrgustiku ECSITE juhatuse liige.
Mälestuse jäädvustamine.
17. juulil 2015 paigaldati Tartu kesklinna Emajõe kaldaplatvormile Tiiu Silla mälestuspink. Oranži värvi pöörleva metallpingi tagaküljel on Tiiu Silla autogrammi kujuline valgustuslahendus, käetugedel aga metallplaat QR-koodidega, mis viitavad Tiiu Silla artiklile eestikeelses Vikipeedias. Öisel ajal on pink valgustatud.
Alates 2012. aastast kannab Eesti teaduse populariseerimise elutööpreemia Tiiu Silla nime. Sellega kaasneb skulptor Stanislav Netšvolodovi messingist lauaskulptuur "Möbiuse leht".
Isiklikku.
Tema elukaaslane oli ajaloolane Villu Tamul. Tiiu Sillal on neli last: Kaarel, Mihkel, Elin ja Mari.
Gustav Friedrich Cappel

Gustav Friedrich Cappel (ka Gustav Friedrich Kappel; 5. august / 16. august 1728 Auciems – 30. november / 10. detsember 1784) oli Eesti vaimulik.
Cappel sündis Auciemsis Straupe kihelkonnas (praeguse haldusjaotuse järgi Raiskuma vallas Pārgauja piirkonnas. Ta õppis Tallinna Gümnaasiumis, Tartu linnakoolis ja Riia Lütseumis. Aastatel 1750–1754 õppis ta Halle ülikoolis (immatrikuleeriti 14. oktoobril 1750). Ordineeriti 5. detsembril / 16. detsembril 1756 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1756–1760 Tori koguduse õpetaja. Aastatel 1760–1784 oli ta (introdutseeriti 9. juulil / 20. juulil 1760) Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja.
Isiklikku.
Tema emapoolne vanaisa Antonius Güldenstädt (Anton Gyldenstedt) oli Salasmuiža, Katlakalnsi ja Olaine ning Riia Jaani kirikukoguduse õpetaja. Tema abikaasa Anna Charlotte isa Christian Gottfried Helwig oli Helme Maarja koguduse õpetaja.
Pasteet

Pasteet on keedetud, hautatud või küpsetatud ja läbi hakkmasina lastud maksast, lihast või kalast tehtud toit. Kõige tavalisem on maksapasteet. Pasteet on sageli pastalaadne, seda saab hästi laiali määrida, näiteks leiva- või saiaviilu peale. Üldiselt süüakse seda külmalt.
Lisaks lihale pannakse pasteedi sisse hakitud köögivilju, võid, ürte ja vürtse. Võidakse lisada ka veini või konjakit.
Éric Boullier

Éric Boullier (sündinud 9. novembril 1973) on prantsuse motosporditegelane. Praegu on ta direktor McLaren Vormel 1 meeskond ja asepresident "Formula One Teams Association" (FOTA).
Éric Boullier on lõpetanud Institut polytechnique des sciences avancées.
August Kippasto

August Kippasto (28. august 1887 Tartu – 24. september 1973 Sydney) oli Eesti maadleja.
Kippasto hakkas raskejõustikuga tegelema 12-aastaselt Karskuse spordiseltsis.
Kippasto osales 1912. aasta suveolümpiamängudel Stockholmis, sõites sinna oma kulu ja kirjadega. Ta osales kergekaalus koos teiste eestlaste Georg Baumanni ja Oskar Kapluriga ning saavutas 29.–46. koha. Ta pidas kaks kohtumist ja kaotas mõlemad seljaga: Böömimaa sportlasele Karel Halíkile 2 minutiga ja Ungari sportlasele Ödön Radványle 4 minutiga. Radvány saavutas lõpuks 4. koha.
Pärast olümpiamänge hakkas Kippasto elukutseliseks. Ta läks Peterburi ja liitus Georg Lurichi maadlustrupiga. Hiljem organiseeris ta Lõuna-Venemaal oma maadlustrupi, mis esines ja võistles ka Iraanis ja Türgis. Pärast Esimest maailmasõda naasis ta Soome kaudu Eestisse.
1929 emigreerus Kippasto Austraaliasse, kus töötas Melbourne'is klaverihäälestajana. Ta püüdis hakata elukutseliseks maadlejaks, esinedes vene vägilase Ragozini ja Razgoni nime all, aga pidi sellest loobuma, sest ei saavutanud edu. Kuni 1941 elas ta Mount Isas.
1973 avaldas ta Sydneys luulekogu "Mõtteid kodust".
August Kukk

August Kukk (24. aprill 1908 Kirbla, Läänemaa – 5. aprill 1988 Tallinn) oli eesti maadleja, 15-kordne Eesti meister.
Iseseisvas Eestis esindas Kukk Tallinna Sporti, Eesti NSV-s Tallinna Spartakit.
1931 ja 1932.
Mõlemal aastal tuli Kukk Eesti meistriks Kreeka-Rooma maadluse keskkaalus.
1931 tuli Kukk Eesti meistriks vabamaadluse kergekeskkaalus.
1934.
Kukk tuli Eesti meistriks mõlemas maadlusviisis.
18. ja 19. märtsil toimus Helsingis Teine Turaani turniir. August Kukk osales Eesti koondises kergekeskkaalus. Soome kogus maksimaalsed 21 punkti, võites kõigis kaaludes. Eesti kogus 12 ja Ungari peaaegu minimaalsed 9 punkti.
1935.
Raskejõustiku mängudel tuli Kukk Osvald Laane järel ja Edgar Puusepa ees teiseks.
1936.
Kukk oli üks väheseid Eesti maadlejaid, kes korralikumalt vabamaadlust harrastas. Sellepärast arvati ta Eesti koondisse Berliinis toimunud 1936. aasta suveolümpiamängudele. Ta osales seal kergekeskkaalus, kuid ei õigustanud lootusi. Avaringis sai ta suure punktikaotuse Šveitsi maadlejalt Willy Angstilt ja teises ringis väikese punktikaotuse Ungari maadlejalt Kalman Sovarilt ning sellega võistlus talle lõppeski. Kuid olümpiamängud ise olid Eesti maadlejaile edukad: nii Kristjan Palusalu kui Ago Neo võitsid kaks medalit.
1939.
Kukk tuli Eesti meistriks vabamaadluse poolraskekaalus.
1943.
Kukk tuli Eesti meistriks vabamaadluse keskkaalus.
1945.
Kukk tuli Eesti meistriks vabamaadluse keskkaalus.
Nõukogude Liidu meeskondlikke meistrivõistlusi ei korraldatud liiduvabariikide, vaid linnade koondiste vahel. Esimeses ringis loositi Tallinna koondisele vastu Riia koondis, keda Tallinnas Tondi maneežis võideti 6:1. Kukk kaotas ainsana keskkaalus A. Āboliņšile, kes edaspidi tuli NSV Liidu meistriks. Seejärel sõideti Sverdlovskisse, keda seal samuti 6:1 võideti. Tallinn pääses 4 parema hulka finaalturniirile, aga sinna Kukke koondisse ei pandud. Tallinn jäi napilt Moskva järel teiseks.
Nõukogude Liidu meistrivõistlustel vabamaadluses tuli Kukk neljandaks.
1946.
Kukk tuli Eesti meistriks vabamaadluse keskkaalus.
1947.
Kukk tuli Eesti meistriks vabamaadluse keskkaalus.
Nõukogude Liidu meistrivõistlustel vabamaadluses oli Kukk 7. Eesti sportlastest võitsid Juhan Looaru kärbeskaalus ja Johannes Kotkas raskekaalus, kusjuures kokku saadi 5 medalit.
1948.
Kukk tuli Eesti meistriks vabamaadluse keskkaalus.
Nõukogude Liidu meistrivõistlustel vabamaadluses oli Kukk 9. Eesti sportlastest võitis Looaru teist korda järjest, Kotkas sai hõbemedali.
1949 ja 1950.
Kukk tuli Eesti meistriks vabamaadluse keskkaalus.
1951 ja 1952.
Kukk tuli Eesti meistriks vabamaadluse poolraskekaalus.
1958.
Kukk sai vabariikliku kategooria maadluskohtunikuks.
Heinrich Kristal

Heinrich Kristal (aastast 1935 Heino Kaaremäe; 27. november 1906 Triigi vald, Harjumaa – surmaaeg teadmata, Vene NFSV) oli Eesti maadleja.
Saavutused.
Ta on seitsmekordne Eesti meister vabamaadluses (1925, 1926, 1927, 1928, 1929, 1931, 1932);
Kristal on viiekordne Eesti meister Kreeka-Rooma maadluses (1928, 1929, 1932, 1934, 1935);
Euroopa meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses.
1937 Pariis – 4. koht;
1938 Tallinn – katkestas. 
Nõukogude okupatsioonivõimud arreteerisid ta, suri vangilaagris Vene NFSV-s.
Meelis Kanep

Meelis Kanep (sündinud 27. mail 1983 Võrus) on eesti maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2006)
Ta on lõpetanud 2002. aastal Võru Kreutzwaldi Gümnaasiumi ja õppinud TÜ Viljandi Kultuuriakadeemias. 
Kanep hakkas maletama Võrumaal Osulas Kaja Parkeri juhendamisel, õppis aastatel 1993–2000 Võru Huvikojas (treener Ülar Lauk) ja 1995–2002 Tartu SK-s (treener Aksel Rei). Tuli aastatel 1999–2001 Eesti koolinoorte ja 2002–2003 juunioride meistriks. 
Ta on kuulunud Eesti koondisse maleolümpiatel alates 2002. aastast. 2005. aastal võitis Kanep Paul Kerese mälestusturniiri. Ta kuulus 2008/2009. aasta Soome võistkondlikel meistrivõistlustel võitjaks tulnud Helsingi klubi EtVaS meeskonda.
Kanep on võitnud Eesti meistrivõistlustel kolm kuld- (2004, 2005, 2007), kaks hõbe- (2003, 2021) ja neli pronksmedalit (2002, 2010, 2019, 2023). Ka on ta tulnud Eesti meistriks kiirmales (2003, 2005, 2006) ja välkmales (2006). 
Kanep on saanud FIDE-lt 2002. aastal rahvusvahelise meistri ja 2006. aastal rahvusvahelise suurmeistri nimetuse. 
Teda on valitud 2005. aastal Eesti parimaks maletajaks. 
Ta on 2019. aastast Haapsalu Maleseltsi juhatuse liige.
Herman Kruusenberg

Herman Kruusenberg (23. juuli 1898 Väike-Maarja kihelkond, Virumaa – 5. juuni 1970 Lääne-Virumaa) oli eesti maadleja.
Saavutused.
Ta on kolmekordne Eesti meister Kreeka-Rooma maadluses (1921, 1922, 1923)
Olümpiamängud.
1920. aasta suveolümpiamängudel Antwerpenis oli tema koht lõpuprotokollis 10.-16.
Maailmameistrivõistlused.
1921 Helsingi – 6. koht 
Rahvusvahelised turniirid.
Göteborgi mängud 
1923. aastal - 2. koht (vabamaadlus)
Isiklikku.
Tema tütar oli Maie Toompere ja tütrepoeg on Hendrik Toompere.
Juan Carlos Lemus

Juan Carlos Lemus García (sündinud 6. mail 1965) on Kuuba endine poksija. 
Lemus oli kokku kahekordne Kuuba meister - II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1988. aastal ja I keskkaalus (kuni 71 kg) 1990. aastal.
Lemus võitis I keskkaalus (kuni 71 kg) 1992. aasta Barcelona olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. 
Lemus võitis I keskkaalus (kuni 71 kg) 6. maailmameistrivõistlustel (Sydney, 1991) kuldmedali ja tuli maailmameistriks. Ta osales II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 5. maailmameistrivõistlustel (Moskva, 1989), kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise hilisemale hõbemedalivõitjale Siegfried Mehnertile (Ida-Saksamaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Lemus elab praegu (veebruar 2012) Kanaari saartel.
Tammik (perekonnanimi)

Tammik on eesti perekonnanimi.
Eestis elas Rahvastikuregistri andmetel 8. mai 2012 seisuga 581 inimest perekonnanimega Tammik.
Seisuga 1. jaanuar 2020 oli Eestis perekonnanimi Tammik 567 inimesel (258 mehel ja 309 naisel). Perekonnanimede levikult oli Tammik meeste puhul 188. ja naiste puhul 165. kohal.
Veesoon

Veesooned on väidetavad maa all olevad soonekujulised moodustised, mida mööda liigub põhjavesi. 
Teaduses veesoone mõistet ei kasutata ning vastavat nähtust ei tunta.
Gustav Zopp

Gustav Zopp (21. november 1883 Võru vald – 21. november 1962 Võru) oli eesti fotograaf.
Zopp sündis Võrumõisas Navi külas ja õppis Võru valla algkoolis. Aastatel 1906–1914 elas ta ja pidas stuudiot Otepää vallas, 1914–1940 Võrus, pildistamist jätkas surmani 1962. aastal. 1914. aastal oli tal ateljee Võrus aadressil Riia 34. Alates 1929. aastast elas ja pidas stuudiot Kreutzwaldi 34a. Ta tegi passipilte, grupiportreesid. Oli kantud "Eesti Foto-Almanaki" 1929. aasta kutseliste fotograafide nimistusse.
Küüditati 1951. aastal Venemaale, tuli tagasi 1956.
Ta on maetud Võru linnakalmistule.
André Previn

André George Previn (sünninimi Andreas Ludwig Priwin; 6. aprill 1929 Berliin – 28. veebruar 2019 New York) oli saksa-juudi päritolu Ameerika Ühendriikide pianist, dirigent ja helilooja. Ta on filmimuusika loomise ja orkestreerimise eest saanud neli Oscarit ning plaadistuste eest kümme Grammy auhinda. Previn oli Briti impeeriumi ordu rüütelkomandör (KBE).
Elu- ja töökäik.
Previn sündis Berliinis juudi päritolu peres, ent tema sünniaasta ei ole kindel (kas 1929 või 1930), sest 1938. aastal Saksamaalt lahkudes läks tema sünnitunnistus kaotsi. 1939. aastal põgenes perekond USAsse. Previn kasvas üles Los Angeleses ning sai 1943. aastal USA kodanikuks.
1950. aastaist alates tegutses Previn džässpianistina, esinedes kontsertidel ja salvestades plaate. Salvestustel (peamiselt plaadifirmale Contemporary Records) olid tema partnerid teiste hulgas Shelly Manne, Leroy Vinnegar ja Benny Carter. Soolodžässpianistina interpreteeris ta Jerome Kerni, Frederick Loewe'i, Vernon Duke'i ja Harold Arleni loomingut. Ta tegi koostööd Dinah Shore'i ja Julie Andrews'iga. Previni peamised mõjutajad džässpianistina olid Art Tatum, Oscar Peterson ja Horace Silver. Ta on plaadistanud ka klassikalist klaverimuusikat Mozartilt, Gershwinilt, Poulencilt, Šostakovitšilt ja teistelt.
1967. aastal sai Previn Houstoni Sümfooniaorkestri dirigendiks, 1968–1979 oli ta Londoni Sümfooniaorkestri peadirigent, 1976–1984 Pittsburghi Sümfooniaorkestri muusikaline juht, 1985–1988 Royal Philharmonic Orchestra peadirigent, 1985–1989 Los Angelese Filharmoonikute muusikaline juht.
Looming.
Previn on kirjutanud filmimuusikat, klaveri-, viiuli-, tšello- ja kitarrikontserte, vokaal-, kammer- ja orkestrimuusikat ning kaks ooperit. Ta on orkestreerinud muusikat mitmele filmile (näiteks "Minu veetlev leedi", "Porgy ja Bess"). Ta on teinud koostööd Tom Stoppardiga näidendi "Every Good Boy Deserves Favour" muusika osas (esietendus Londonis 1977). Previni esimene ooper ("Tramm nimega iha", "A Streetcar Named Desire") esietendus San Francisco ooperis 1998. aastal, teine ooper ("Põgus kohtumine", "Brief Encounter") Houston Grand Opera's 2009. aastal.
Isiklikku.
Previn on olnud abielus viis korda, ta on kuue lapse bioloogiline isa. Tema esimene abikaasa oli Betty Bennett, kellega tal on kaks last. Teine abikaasa oli Dory Previn (Dory Langan). 
Kolmanda abikaasa, Mia Farrow'ga, on Previnil kolm last (kaksikud Matthew ja Sascha, sündinud 26. veebruaril 1970, ja Fletcher, sündinud 14. märtsil 1974), samuti adopteeris paar kaks Vietnami last (1973. ja 1976. aastal), kellest üks suri 2008. Ta on ka Soon-Yi Previni adoptiivisa. Previni ja Farrow' abielu lahutati 1979.
Previni neljas abikaasa oli Heather Sneddon, kellega tal oli üks laps. Abielu kestis 1982–2002. Seejärel abiellus Previn saksa viiuldaja Anne-Sophie Mutteriga, kellele ta kirjutas ka viiulikontserdi. Nad lahutasid abielu 2006. aastal, ent jäid sõpradeks ja jätkasid koos esinemist.
Juan Cabanilles

Juan Bautista José Cabanilles [kavan'iljes] (6. september 1644 Algemesi Valencia lähedal – 24. aprill 1712 Valencia) oli hispaania organist ja helilooja.
Elulugu.
Tõenäoliselt alustas ta oma muusikuteed kohalikus kirikus kooripoisina. Hiljem õppis Valencia katedraalis preestriks, hariduse hulka kuulusid ka muusikatunnid. 1665. aastal, kui Cabanilles oli 20-aastane, nimetati ta katedraali abiorelimeistriks. Aasta hiljem sai ta orelimeistri koha. 22. septembril 1668 pühitseti ta preestriks. Cabanilles jäi orelimeistri kohale järgmiseks 45 aastaks, kuigi loomingu kõrghetkedel oli tal harva aega oma ametikohustusi täita. 
Looming.
Mitmed Cabanillesi teosed on virtuooslikud ning oma ajast ees, kuid laiemas plaanis järgib tema looming 16. sajandi Hispaania muusikatraditsiooni. On säilinud hulk tema orelile kirjutatud teoseid ("tiento"'d, tokaatad, passakaljad ja muid töid) ning lisaks mitmeid kooriteoseid.
Cabanillesi üks tuntumaid teoseid on "Batalla imperial", kus klavessiini abil on edasi antud trummipõrinat, hobuste kabjalööke, lahingulärmi. Seda teost peetakse programmilise muusika alguseks.
Elmar Runge

Elmar Runge (29. aprill 1922 Saku vald, Harjumaa – 14. detsember 2004 Tallinn) oli eesti maadleja.
Saavutused.
Ta on kümnekordne Eesti meister vabamaadluses – aastatel 1946, 1947, 1948, 1948, 1949, 1950,1952, 1953, 1954, 1955, 1956.
Viiekordne Eesti meister Kreeka-Rooma maadluses – aastatel 1946, 1947, 1948, 1949, 1950.
NSV Liidu meistersportlane – 1948.
Vabariikliku kategooria kohtunik.
Bernard Bolzano

Bernhard Placidus Johann Nepomuk Bolzano (Bernard Bolzano; 5. oktoober 1781 Praha – 18. detsember 1848 Praha) oli matemaatik, loogik, filosoof, teoloog, katoliku preester ja antimilitarist, kelle emakeel oli saksa keel.
Bolzano postuumselt ilmunud raamatut "Paradoxien des Unendlichen" ("Lõpmatuse paradoksid") imetlesid paljud hilisemad silmapaistvad loogikud, nende seas Charles Sanders Peirce, Georg Cantor ja Richard Dedekind. Tema tuntuim töö on siiski 1837. aastal ilmunud "Wissenschaftslehre" ("Teadusõpetus"), neljaköiteline teos, mis käsitles mitte üksnes teadusfilosoofiat, vaid ka loogikat, epistemoloogiat ja teaduspedagoogikat. Selles töös arendatud loogikateooriat peetakse tänapäeval teedrajavaks. Tema teiste kirjutiste hulka kuuluvad neljaköiteline "Lehrbuch der Religionswissenschaft" ("Religiooniteaduse õpperaamat") ja metafüüsikaalane "Athanasia", mis kaitseb hinge surematust. Samuti on Bolzanol väärtuslikke kirjatöid matemaatikas, mis jäid praktiliselt tundmatuks, kuni Otto Stolz avastas paljud ta kaotsiläinud artiklid ja avaldas need 1881. aastal.
Tema mõju filosoofiale näis algselt jäävat põgusaks. Hiljem avastasid Bolzano teosed siiski Edmund Husserl ja Kazimierz Twardowski, kes mõlemad olid Franz Brentano õpilased. Nende kaudu kujundas Bolzano oluliselt nii fenomenoloogilist kui ka analüütilist filosoofiat.
Helmut Puur

Helmut Puur (29. august 1928 Saue vald, Harjumaa – 15. mai 2007 Tallinn) oli eesti maadleja.
Saavutused.
Ta võitis Nõukogude Liidu meistrivõistlustel kokku neli medalit.
Helmut Puur oli üheksakordne Eesti meister Kreeka-Rooma maadluses – (1946, 1947, 1948, 1949, 1950, 1951, 1952, 1953, 1954, 1955, 1956, 1957) ja viiekordne Eesti meister vabamaadluses – (1949, 1950, 1951, 1952, 1953)
NSV Liidu meistersportlane Kreeka-Rooma maadluses – 1951.
Vabariikliku kategooria kohtunik – 1972.
Soomuld

Soomuld on muld, mille pindmiseks horisondiks on kuivendamata olekus vähemalt 30 cm ja kuivendatult vähemalt 20 cm tüsedune alla 50% mineraalaineid sisaldav turvas.
Soomuld koosneb põhiliselt orgaanilistest ainetest. FAO mulla klassifikatsiooni ja USDA mulla klassifikatsiooni järgi kuuluvad soomullad mullarühma Histosols.
Soomuld tekib glei- või leet-gleimuldadest maismaa soostumisel või veekogu kinnikasvamisel ehk mültumisel.
Soomullal on väga madal tihedus ja laseb vett raskelt läbi, kuna orgaanilised ained hoiavad vett väga hästi.
Veega toitumise ja loodusliku taimkatte järgi liigitatakse soomullad järgmiselt:
Madalsoomullad on keskmise viljakusega, siirdesoomuld vähese viljakusega ja rabamuld väga vähese viljakusega.
Soomuldi saab liigitada ka turbalasundi tüseduse ja turba lagunemisastme järgi, tavaliselt arvestatakse seejuures ka turba botaanilist koostist.
Areaal.
Soomullad tekivad peamiselt külmas kliimas ja vettinud aladel. Põhiliselt kohtab soomuldasid Eestis, Soome põhjaosas, Šotimaa lääneosas, Kanada keskosas ja Uurali idaosas Venemaal. Soomullad hõlmavad 2,5% kogu maakerast, 80% neist asuvad boreaalses kliimavöötmes. Paljud soomullapiirkonnad on kaitse alla võetud, sest need on olulised mageveevarude säilituskohad.
Kasutusalad.
Soomulda on väga raske kultiveerida tema halva viljakuse ja puuduliku vee läbilaske võime tõttu. Majanduslikuks kasutamiseks vajavad soomullad kuivendamist. Kui soomulda töödelda ja kuivatada, on see niisketel aladel väga toitainerikas. Põlluharimiseks on kõige parem soomuld, kus turba lagunemise aste on suurem kui 35%, tihedus on suurem kui 0,15 Mg/m3,  lämmastikusisaldus on üle 3%, kaltsiumisisaldus on üle 1,5% ja pH on üle 4,5.
Mineraalmuld

Mineraalmuld on tahke osa koostisest tulenev üldmõiste mulla kohta, milles on ülekaalus mineraalained.
Mineraalmuldadele vastandatakse turvasmuldi.
Kalaliim

Kalaliim on kala kuivatatud ujupõiest, harvem ka kalanahast ja -luudest saadud liimaine. 
Kalaliim on olemuselt biokeemiliselt kollageen. 
Kalaliimi kasutatakse peamiselt veini- ja õlletegemisel selgitusainena.
Hüdroloogiline aasta

Hüdroloogiline aasta ehk veeaasta on veebilansiaasta, mis algab ajal, mil valgla veevaru on kõige väiksem.
Näiteks Eestis algab hüdroloogiline aasta 1. novembril, Rootsis aga 1. oktoobril.
Smiltene postmargid

Smiltene postmargid anti välja 31. mail 1919, pärast Smiltene vabastamist Eesti vägede poolt 29. mail 1919.
3. Jalaväepolgu pataljoniülema kolonelleitnant Paul Kunnuse korraldusel tehti Vene 2- ja 3-kopikalistele postmarkidele käsitempliga mustavärviline ületrükk 25 kap. Lihtkirja saatmine maksis 25 ja tähitud kirja saatmine 50 kopikat.
Ületrükiga marke anti välja järgmisel arvul:
Gladiaator (täpsustus)

Gladiaator oli Vana-Rooma võitleja. Sellenimelised on veel:
Mustvee alevivolinike loend

14. ja 15. jaanuaril 1934 valiti Mustvee alevivolinikeks (RTL 1934, 19):
Ühendatud Mustvee vene nr. 1 valimisliit.
Pärast vapside eemaldamist otsustas Tartu maavalitsus taotleda uute valimiste korraldamist, kuna alevivolikogust olid peale Gustav Toominga eemaldatud kõik eestlased, millist seisukorda maavalitsus ei pidanud loomulikuks.
Antsla alevivolinike loend

14. ja 15. jaanuaril 1934 valiti kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Antsla alevivolinikeks (RTL 1934, 19):
Vabadussõjalaste rahvaliikumise valimisliidust.
Volitused tühistati Kohtu- ja siseministri otsusega 22. märtsist 1934 (RTL 1934, 47)
Andrea Gabrieli

Andrea Gabrieli (1532 või 1533 Veneetsia – 30. august 1585 Veneetsia) oli itaalia organist ja helilooja.
Ta oli Veneetsia koolkonna peaesindaja. Arvatavasti Adrian Willaerti õpilane. Alates 1536. aastast oli ta Püha Markuse koguduse kapellis laulja, alates 1556. aastast organist Püha Jeremia kirikus, aastast 1564 Püha Markuse kirikus. Kiriku kahel orelil andis kontserte koos organist Claudio Meruloga.
Looming ja mõju.
Gabrieli on loonud värvika harmoonia ja instrumentaalsaatega koorimuusikat pidulikeks tseremooniateks, sealhulgas Lepanto võidupeoks 1571. aastal, Vicenza uue teatri Olympico avamiseks 1585 jt. 
Tema loomingus on missad, koorikontserdid, umbes 200 madrigali, 100 motetti, "ricercarid", kantsonett "Guistiaanlased".
Teda olid mõjutanud B. Croce, Orazio Vecchi, A. Banqueri. Tema saavutusi arendas omakorda edasi ta vennapoeg-õpilane Giovanni Gabrieli, õpilane Hans Leo Hassler jt.
Jõhvi alevivolinike loend

14. ja 15. jaanuaril 1934 valiti Jõhvi alevivolinikeks (RTL 1934, 20):
Tööliste rühma valimisliidu järgi.
Politseivalitsuse direktori otsusega 25. oktoobrist 1934 keelati Meinhard Treilmanil ja Aleksander Villerskil [!] viibimine Virumaal ja maakonna linnades kuni kaitseseisukorra maksvuseni, kuna nad oma tegevusega takistasid alevivolikogu tööd, tehes lubamatuid ässitusi.
Linnaseaduse jõustumisega 1. mail 1938 muutus Jõhvi alevivolikogu oma selleks ajaks kujunenud koosseisus Jõhvi linnavolikoguks.
Kilingi-Nõmme alevivolinike loend

14. ja 15. jaanuaril 1934 valiti Kilingi-Nõmme alevivolinikeks (RTL 1934, 21):
Mõisaküla alevivolinike loend

14. ja 15. jaanuaril 1934 valiti Mõisaküla alevivolinikeks (RTL 1934, 22):
Giovanni Gabrieli

Giovanni Gabrieli (1554/1557 Veneetsia – 12. august 1612 Veneetsia) oli Veneetsia koolkonna üks olulisim helilooja ja organist.
Elu.
Giovanni Gabrieli sündis Veneetsias ning oli seal tegutsenud helilooja ja organisti Andrea Gabrieli vennapoeg ja ilmselt ka õpilane. Aastatel 1575–1579 laulis ta Münchenis, Baieri hertsogi Albrecht V õukonnakapellis Orlando di Lasso käe all. Alates 1584./1585. aastast oli ta Veneetsia San Marco basiilikas organist.
Looming ja töö.
Gabrieli oli tähtsaimate Itaalia heliloojate hulgas, kes lõid mitmekoorimuusikat, milles olid ühendatud lauljate ja pillide rühmad, mis lõid rohkelt dünaamika ja kõlavärvide vaheldust. Kogudes "Concerti di Andrea et di Giovanni Gabrieli" (1587) ja "Sacrae symphoniae" I osas (1597) on 6–16-häälsed ning II osas (1615) 7–19-häälsed vokaal-instrumentaalteosed, kogus "Canzoni et sonate" 3–22-häälsed instrumentaalteosed.
Tema kuulsaim õpilane oli Heinrich Schütz.
Saksa rahvuse IV kultuurnõukogu liikmete loend

Saksa rahvuse IV kultuurnõukogu liikmete loend on loetelu 4. märtsil 1934 valitud saksa vähemusrahvuse IV kultuurnõukogu liikmetest:
Järlepa mõis

Järlepa mõis (saksa keeles "Jerlep") oli mõis Juuru kihelkonnas Harjumaal. Tänapäeval jääb kunagine mõisasüda Rapla valda Rapla maakonnas.
Ajalugu.
Järlepa mõis eraldati Seli mõisast 1688. aastal ning selle rajajaks oli Johann Andreas von der Pahlen. Mõisal on olnud palju omanikke:
Mõisahoone.
Esinduslik varaklassitsistlik mõisahäärber valmis Otto Wilhelm von Krusensterni tütre abikaasa – August von Kotzebue – eestvedamisel 1805. aastal. Pärast peahoone valmimist kujunes Järlepast omanäoline ja kuulus kultuurikeskus, kus korraldati kultuuriüritusi. 1905. aasta rahutuste ajal põletatud peahoone taastati mõnevõrra muudetud kujul, peasissepääsu ette ehitati nelja sambaga kõrge portikus. 
Pärast 1919. aasta mõisate sundvõõrandamist sai mõisa omanikuks Eesti valitsus. Enne Teist maailmasõda tegutses mõisas Hendrik Antoni Tubakakompanii. Aastatel 1945–1946 oli mõisa park ja peahoone Punaarmee Eesti Korpuse valduses (kasutusel abimajandina), seejärel kuulus peahoone mõned aastad tekstiilivabrikule Punane Koit. 1957. aastast tegutses hoones Järlepa Tõulinnukasvatuse sovhoos. Tänapäeval on endine mõisahäärber ja seda ümbritsev park eravalduses.
Peeter Paul Mõtsküla

Peeter Paul Mõtsküla (sündinud 29. detsembril 1971) on eesti infotehnoloogiaspetsialist ja vandeadvokaat. Ta on Eesti Langevarjuklubi asutajaliige. Ta kasutas FidoNetis sõlme 2:490/70.
Kallaste alevivolinike loend

14. ja 15. jaanuaril 1934 valiti Kallaste alevivolinikeks (RTL 1934, 23):
Christian Gottfried Helwig

Christian Gottfried Helwig (juuli 1707 Narva – 1747) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis usuteadust (immatrikuleeriti 5. oktoobril 1728) Jena ülikoolis. 23. veebruaril sai ta seal magistriks.
Ta oli aastatel 1732–1747 Helme Maarja koguduse õpetaja.
Isiklikku.
Tema isa Johannes Andreas Helwig oli Narva Jaani koguduse õpetaja, hiljem Tallinna Oleviste koguduse õpetaja ja Tallinna superintendent, onu Johann Joachim Helwig oli Haljala Püha Mauritiuse koguduse õpetaja, vanaisa Jacob Helwig oli Eestimaa ja Tallinna piiskop. Tema väimees Gustav Friedrich Cappel oli Tori ja Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja.
Haapsalu linnavolinike loend

"Siin on loetletud Haapsalu linnavolikogu volinikke."
1919.
1919. aastal valiti Haapsalu linnavolikokku järgmised volinikud:
Kristliku rahva erakonna nimekiri, Nr. 1
Eesti sotsialdemokraatliku tööliste partei nimekiri, Nr. 2
Tööerakonna rahvusliku rühma nimekiri, Nr. 3
Eestimaa ehitustööliste liidu nimekiri, Nr 4
Haapsalu majaomanikkude seltsi nimekiri, Nr. 5
1923.
8. ja 9. detsembril 1923 valiti Haapsalu linnavolikokku järgmised volinikud:
Haapsalu majaomanikkude rühma nimekiri, Nr. 1
Tööerakonna rahvusliku rühma nimekiri, Nr. 2
Tööerakonna Haapsalu osakonna nimekiri, Nr. 3
Haapsalu kristliku rahva erakonna nimekiri, Nr. 4
Haapsalu Eesti majaomanikkude seltsi nimekiri, Nr. 5
Saksa Balti rühma nimekiri, Nr. 6
Eesti rahvaerakonna nimekiri, Nr. 7
Eesti sotsialdemokraatliku tööliste partei ja Iseseisva sotsialistliku töölispartei liidu nimekiri, Nr. 8
Haapsalu üürnikkude nimekiri, Nr. 9
1927.
15. ja 16. jaanuaril 1927 valiti Haapsalu linnavolikokku järgmised volinikud:
Saksa-Balti erakonna kandidaatide nimekiri
Eesti sotsialistliku tööliste partei kandidaatide nimekiri
Kristliku rahvaerakonna kandidaatide nimekiri
Eesti Tööerakonna kandidaatide nimekiri
Eesti rahvaerakonna, majaomanikkude ja kristliku rahvaerakonna ühenduse kandidaatide nimekiri (H. Alver ja t. järgi)
Eesti rahvaerakonna, majaomanikkude ja kristliku rahvaerakonna ühenduse kandidaatide nimekiri (L. Grönberg ja t. järgi)
Eesti rahvaerakonna, majaomanikkude ja kristliku rahvaerakonna ühenduse kandidaatide nimekiri (A. Heide ja t. järgi.)
Väikemajaomanikkude kandidaatide nimekiri
1934.
14. ja 15. jaanuaril 1934 valiti Haapsalu linnavolikokku järgmised volinikud:
Valgete ruudukeste järgi
Tööliste, väikemajaomanikkude-tööliste, üürnike ja palgateenijate ühendus – nimekirja järgi
Vabadussõjalaste rahvaliikumise nimekirja järgi
Vabameelsete liidu nimekirja järgi
Saksa valijateühenduse nimekirja järgi
1939.
15. ja 16. oktoobril 1939 valiti ja Siseministri poolt 3. novembril 1939 kinnitati Haapsalu linnavolinikeks alates 1. detsembrist 1939 (RTL 1939, 101):
Niels Gade

 
Niels Wilhelm Gade (22. veebruar 1817 Kopenhaagen – 21. detsember 1890 Kopenhaagen) oli taani viiuldaja, organist, dirigent, õpetaja ja helilooja. Teda peetakse oma ajastu suurimaks Taani muusikuks.
Ta oli pillimeistri poeg. Õppis lapsena viiulit juures. Esines juba aastal 1833. Alates 1834. aastast mängis Kopenhaageni õukonna orkestris. Kompositsiooni õppis Andreas Peter Berggreeni ja Christoph Ernst Friedrich Weyse juures. Aastail 1844–1848 oli ta Gewandhausi orkestris Leipzigis Felix Mendelssohn Bartholdy abidirigent, samas esines solistina ja oli viiulipedagoog. Läinud tagasi Kopenhaagenisse, juhatas ta muusikaühingu Musikforeningen sümfooniaorkestrit, mängis orelit. Alates 1862. aastast oli teatridirigent ning osales esimese Taani konservatooriumi asutamisel, kus oli aastatel 1866–1890 õppejõud ja direktor. 
Gade on kirjutanud autobiograafia.
Veealune kanjon

Veealune kanjon on maailmamere põhjas olev suhteliselt pikk, kitsas ja sügav negatiivne pinnavorm.
Enamus veealuseid kanjoneid asub mandrilava nõlval, aga mitte kõik. Neid leidub näiteks ookeani keskahelike nõlvadel. Osa kanjoneid jätkub nõlva jalamilt ookeani põhjas sadade kilomeetrite ulatuses. Mõnedki veealused kanjonid lõpevad mäe jalamile jõudnuna 2–4 km sügavusel lehvikja uhtkoonusega, mille raadius on kuni 300–350 km.
Mõned veealused kanjonid on suure jõe veealuseks jätkuks. Nii näiteks moodustavad veealuse kanjoni Amazonas, Ganges, Hudson, Indus ja Kongo jõgi. Siiski puudub enamikul veealustel kanjonitel side jõgedega.
Enamik veealuseid kanjoneid on tektoonilise tekkega, aga neid on kujundanud ka maalihked, suspensioonivoolud ja maailmamere madalama taseme ajal toimunud jõeuuristus.
Veealustes kanjonites on aeg-ajalt tugevaid hoovusi. Nende kaudu liigub sügavamale suur osa merepõhja langenud pudedaid setteid.
Kõige varasemad teadaolevad veealused kanjonid pärinevad neoproterosoikumist.
Maailma kõige pikema veealuse kanjoni on uuristanud Kongo jõgi. See kanjon on 800 km pikk ja 1200 m sügav. Jääajal, kui maailmamere tase oli palju madalam kui tänapäeval, ulatus Kongo märksa kaugemale merre kui tänapäeval.
Küllo Kõiv

Küllo Kõiv (14. juuli 1972 Viljandi – 29. juuni 1998) oli eesti maadleja. 
Ta lõpetas 1992. aastal Johann Köleri nimelise Viljandi 4. Keskkooli.
Teda treenis isa Aarne Kõiv. Tuntumad konkurendid: Buvaissar Saitijev, Zaza Zazirov, Georg Schwabenland, Alexander Leipold.
Ta hukkus autoõnnetuses. Selles osales üks auto, mis Viljandi linnas Vaksali tänaval suurel kiirusel teelt välja sõitis. Kõrvalistmel olnud Kõiv hukkus silmapilkselt.
Saavutused.
Ta oli kuuekordne Eesti meister vabamaadluses (1988, 1989, 1990, 1991, 1992, 1994)
NSV Liidu meistersportlane vabamaadluses – 1989.
Rahvusvahelised turniirid.
Grand Prix of Germany 
Ivan Jarõgini mälestusturniir
Lisaks.
Alates 1999. aastast korraldatakse rahvusvahelist Küllo Kõivu mälestusvõistlust..
Kuusiku mõis

Kuusiku mõis (saksa keeles "Saage") oli rüütlimõis Harjumaal Rapla kihelkonnas. Nüüdisajal jääb kunagine mõisasüda Rapla valda Rapla maakonnas.
Ajalugu.
Esimesed teated Kuusiku mõisast pärinevad aastast 1467, mil see kuulus Wrangellidele. Keskajal asus mõisas tõenäoliselt vasallilinnus. Aastatel 1544–1666 moodustas Kuusiku mõis ühise majapidamise Sikeldi mõisaga. Wrangellide omanduses püsis mõis kuni Põhjasõjani. 18. sajandi alguses (umbes aastal 1714) omandas mõisa Georg Gustav von Hastfer.
1791. aastal läks mõis Thomas von Dellingshauseni ja samal aastal Gustaviana Christina Hastferi omandusse. 18. sajandi viimasel aastakümnel alustas Kuusiku mõisas tööd naelatöökoda, kus valmistati Venemaalt toodud rauast 3–6-tolliseid naelu. Toodang ulatus sajandi lõpul 100 000 naelani aastas, 1806. aasta andmeil aga 250 puudani. Toodang realiseeriti Eestimaa kubermangus, osalt ka Pärnus. Kuusiku mõisas töötas ka nn. tärklise- ja puudrivabrik ning vasetöökoda. 1806. aastal toodeti 150 puudatärklist ja 300 puuda puudrit, vaske töödeldi aastas 160 puuda. Tärklis ja puuder müüdi Tallinnas ja Pärnus, vask aga läks vaskseppade käsutusse. Tärklise- ja puudrivabrikus töötas 5 pärisorja. Meister kui ka abilised olid pärisorjad. Naela- ja vasetöökojas töötas kuus pärisorja.
1820. aastal sai mõisa omanikuks Georg von Lilienfeld. Mõis jäi Lilienfeldide perekonna valdusse kuni 1919. aasta sundvõõrandamiseni.
Mõisakompleks.
Puidust barokse härrastemaja, mis on säilinud, lasid Hastferid ehitada 18. sajandi viimases veerandis.
Lilienfeldide ajal remonditi mõisahäärberit korduvalt, mille käigus lisati hoonele nii klassitsistlikke kui ka historitsistlikke (uusgooti) elemente.
1924. aastast tegutses Kuusiku riigimõisa peahoones Riigi Põllutöö Katsejaam. Seoses sõjaväebaasi ja lennuvälja ehitamisega Kuusikule 1940. aastal kasutati mõisahoonet vene lendurite elamuna. Endises härrastemajas tegutses lasteaed.
Baldassare Galuppi

Baldassare Galuppi (18. oktoober 1706 Burano saar Veneetsia lähedal – 3. jaanuar 1785 Veneetsia) oli itaalia helilooja. Sünnikoha järgi on tema hüüdnimi Il buranello. 
Ta õppis Veneetsias Incurabili konservatooriumis Antonio Lotti juures kompositsiooni.
Algul saavutas Galuppi tagasihoidlikku edu tõsiste ooperitega ("opera seria"), kuid 1740. aastatel sai koos libretist Carlo Goldoniga üle Euroopa kuulsaks oma koomiliste ooperitega ("dramma giacoso"). Heliloojate järgmisele põlvkonnale oli ta tuntud koomilise ooperi isana. Väga populaarseks said ka mõned tema tõsised ooperid, mille libreto oli kirjutanud Metastasio.
Põhilise osa elust töötas Galuppi heategevus- ja usuorganisatsioonides, peamiselt Veneetsias. Aastatel 1741–1743 oli ta ooperihelilooja Londonis, 1748–1764 Püha Markuse koguduse kapellmeister ja Incurabili konservatooriumi direktor, 1765–1768 Peterburis õukonna kapellmeister ja laulukooli direktor. Nendel ametikohtadel kirjutas ta ühtlasi palju vaimulikku muusikat. Ta oli ka virtuoosne klahvpillimängija]], kes kirjutas klahvpillidele muusikat. Tema õpilane oli Dmitri Bortnjanski, kelle ta võttis Veneetsiasse naastes kaasa (õppima).
Galuppil oli raske Metastasioga koostööd teha. Metastasio uskus kindlalt, et ooperites peab muusikaline osa teenima sõnalist, mitte vastupidi. 1749. aastal kirjutas Metastasio Galuppi kohta, et too on suurepärane helilooja, kes kirjutab häid partiisid viiulitele, tšellodele ja lauljatele, aga ületamatult halb helilooja luuletajate seisukohalt. "Kui ta kirjutab [muusikat], siis ta mõtleb sõnadele sama palju kui sina enda paavstiks valimisele. ... Mis puutub publikusse, siis hindavad teda need, kes kuulavad kõrvadega, mitte hingega." Sellegipoolest kestis nende koostöö kaua ja tõi kuulsust mõlemale.
Pärast Galuppi surma vajus tema looming suuresti unustusse. "Dramma giacoso" žanr läks moest ja hiljem seda ei saanudki esitada, sest Galuppi oli oma ooperitesse kirjutanud tähtsad rollid kastraatidele, kes aga ooperilavadelt kadusid. Alles 20. sajandi lõpul on tema loomingut taas ulatuslikumalt lavastama ja isegi salvestama hakatud.
Kurt Saarse

Kurt Saarse (aastani 1936 Kurt Steinberg; 7. mai 1909 Tartu – 14. juuni 1942 Ussollagi vangilaager, Solikamsk, Permi oblast (hukati)) oli eesti vaimulik ja teoloog.
Ta lõpetas aastal 1927 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastatel 1927–1932 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Kaitses aastal 1934 tööga "Die Pharisäer und ihre Darstellung im Neuen Testament" mag theol väitekirja. Täiendas ennast aastal 1937 Strasbourgi ülikoolis. Kuulus EÜS-i. Prooviaastal oli ta Ülikooli ja Pilistvere Andrease koguduses. Ordineeriti 25. veebruaril 1934 õpetajaks.
12. juulil 1934 valiti ta Tallinna linnamisjoni õpetajaks. Ta oli aastatel 1934–1935 Tallinna toomkoguduse abiõpetaja, aastatel 1935–1941 oli ta sama koguduse õpetaja. Lisaks töötas ta aastatel 1934–1935 ja 1938 Tallinna Konservatooriumis usuõpetajana ning aastatel 1935–1936 Tallinna Kaarli Koguduse Eragümnaasiumis ja hiljem Tallinna Riiklikus Inglise Kolledžis.
Saarse arreteeriti NKVD poolt aastal 1941; ta hukati 14. juunil 1942 Permi oblastis Solikamskis.
Alexis Sánchez

Alexis Alejandro Sánchez Sánchez (sündinud 19. detsembril 1988 Tocopillas) on Tšiili jalgpallur, kes mängib ründajana Itaalia kõrgliiga klubis Milano Inter ja Tšiili jalgpallikoondises.
Aastatel 2011–2014 mängis ta Hispaania kõrgliiga klubis Barcelona. Seejärel mängis ta aastatel 2014–2018 Arsenalis, 2018–2019 Manchester Unitedis, 2019–2022 Milano Internazionales ning 2022–2023 Marseille Olympique'is.
Klubikarjäär.
Algusaastad.
Sánchez alustas klubikarjääri 2005. aastal Tšiili jalgpalliklubis Cobreloa. 
2006. aastal siirdus ta teise Tšiili klubisse Colo-Colo ning 2007. aastal Argentina kõrgliiga klubisse River Plate.
Enne 2008–09 hooaja algust liitus Sánchez Itaalia kõrgliiga klubiga Udinese. Ta mängis klubis kuni hooaja 2010–11 lõpuni.
Barcelona.
Sánchez liitus 2011. aasta suvel Hispaania kõrgliiga klubiga Barcelona.
Esimesel hooajal katalaanidega võitis ta Hispaania karikavõistlused
14. veebruaril 2012 lõi Sánchez kaks väravat Leverkuseni Bayeri vastu, kui Barcelona alistas Saksamaa klubi UEFA Meistrite Liiga raames 3:1.
2012–13 hooajal tuli ta Kataloonia klubiga Hispaania meistriks. Barcelona kogus rekordilised 100 punkti.
Arsenal.
Sánchez liitus 2014. aasta suvel Inglismaa kõrgliiga klubiga Arsenal.
Esimesel hooajal võitis ta klubiga FA Cup'i. Ta lõi FA Cup'i finaalis Aston Villaga ühe värava, Londoni klubi võitis finaalmängu 4:0
Hooajal 2014–2015 valiti ta fännide poolt Premier League'i aasta mängijaks. Samal hooajal kuulus ta Premier League'i hooaja sümboolsesse koosseisu.
2016–17 hooajal lõi ta Premier League'is 24 väravat ja jagas 10 resultatiivset söötu. FA Cupi poolfinaalis lõi ta Manchester City vastu lisaajal võiduvärava, Arsenal võitis 2:1. Finaalis Chelseaga skooris ta 4. minutil mängu avavärava, kui Põhja-Londoni klubi võitis finaali 2:1.
Aastatel 2015 ja 2017 valiti ta Arsenali aasta mängijaks.
Manchester United.
2017. aasta jaanuaris liitus Sánchez Arsenali rivaalklubiga Manchester United. Tema lepingu lõpuni Londoni meeskonnaga oli jäänud vaid pool aastat, kui Arsenal ta Armeenia internatsionaali ja kapteni Henrikh Mkhitaryani vastu vahetas.
Milano Inter.
Suvel 2019 liitus Alexis laenulepingu alusel Milano Interiga. Aastal 2020 lõppes Alexise leping Manchester Unitediga ning ta siirdus ametlikult Itaalia meeskonda.
Marseille Olympique.
Suvel 2022 sõlmis Alexis aasta pikkuse lepingu Marseille Olympique'iga. Pärast lepingu lõppemist Prantsusmaal naasis ta Milano Interisse.
Koondisekarjäär.
Sánchez on Tšiili jalgpallikoondisega võitnud kahel korral Copa América. Copa América Centenariol valiti ta turniiri parimaks mängijaks.
2022. aasta septembri seisuga on ta Tšiili koondises mänginud 150 kohtumist ja löönud 49 väravat. Ta on Tšiili rekordinternatsionaal. Samuti on Sánchez Tšiili koondise läbi aegade parim väravakütt.
Riigipeade loend 1938

Riigipeade loend 1938 on 1938. kalendriaasta jooksul ametis olnud iseseisvate ja sõltumatute riikide riigipeade loend tähestiku järjekorras. Rahvasteliidu liikmete nimed on antud poolpaksus kirjas.