tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sulgjas kalanhoe

Sulgjas kalanhoe ("Kalanchoe pinnata") on paksuleheliste sugukonda kalanhoe perekonda kuuluv Madagaskarilt pärit sukulent. 
Taim on levinud Aasias, Austraalias, Galápagosel, Uus-Meremaal, Filipiinidel, Hawaii saartel ja veel paljudes saarestikes. Mitmes kohas (näiteks Havail) loetakse seda ohtlikuks võõrliigiks. Sulgjas kalanhoe on laialt levinud aiataim. 
Sulgjas kalanhoe on kiirelt kasvav taim, mis võib kasvada 30–200 cm kõrguseks. Tema lihakad lehed on ümarad, saagja lillaka servaga, 5–20 cm pikad ja 2,5–12 cm laiad.
Õied on umbes 2–10 cm pikkused, rippuvad ja kellakujulised. Need on rohekaskollased ja tüve poolt punakad. Tupplehed on 21–30 mm pikad ja 6–12 mm laiad. 5 punast kuni lillat kroonlehte on 34–54 mm pikad ja 4–7 mm laiad. 4 tolmukat on 2–4,5 mm laiad. Viljalehed on 6–12 mm pikad.
Vili on 10–14 mm pikkune kukkur. Selle sees on palju seemneid, mis on 0,8–1,2 mm pikad ja 0,2–0,35 mm läbimõõduga.
Sulgjas kalanhoe suudab paljuneda nii, et tema mahaulatuvate lehtede servadesse kasvavad uued noored taimed. Kõigil kalanhoedel seda omadust ei ole.
Sulgjas kalanhoe kasvab kuivades päikselistes kohtades kuni 1000 m kõrgusel merepinnast.
Johann Wolfgang von Goethe hindas kirglikult sulgjat kalanhoed ja armastas oma sõpradele kinkida noori taimi, mis kalanhoe leheservadesse olid kasvanud. Ta käsitles sulgjat kalanhoed põhjalikult oma essees "Geschichte meiner botanischen Studien" ("Minu botaanikauurimuste ajalugu").
Kasutamine meditsiinis.
Taime kloroformiga konserveeritud mahl on antiseptilise ja põletikuvastase toimega (sisaldab polüsahhariide, parkaineid, orgaanilisi happeid, ensüüme ja mikroelemente). Seda kasutatakse halvasti paranevate haavade, põletuste, lamatiste, nahalõhede raviks, aga ka tonsilliidi ja igemepõletiku raviks. Ravitakse ka mitmesuguseid nakkusi ja reumat. Kalanhoeekstraktil on üldine immuunsust tugevdav toime.
Kalanhoe sisaldab A- ja C-brüofiliini. Neist esimene takistab kasvajate arengut ja teisel on täheldatud putukaid tõrjuvaid omadusi. Seevastu südamele mõjub kalanhoe kahjulikult, eriti kariloomadel.
Kunene piirkond

Kunene piirkond on Namiibia 1. järgu haldusüksus (piirkond). Piirneb põhjas Angolaga.
Piirkond jaguneb seitsmeks valimisringkonnaks. Halduskeskus ja suurim asula on Opuwo.
Kunene piirkonnas asub Etosha rahvuspark.
Molotovi kokteil

Molotovi kokteil ehk süütepudel on süüteseguga (põletisvedelikuga) täidetud pudel, mida kasutatakse käsitsi heidetava relvana vaenlase tankide ja liikurite põlema süütamiseks.
Enne süütepudeli sihtmärgile heitmist süüdatakse pudeli külge kinnitatud tormitikk, pärast heidetud pudeli purunemist vastu objekti paiskub vedelik laiali ja süttib põlema. Süttivad ka laialipaiskuvad vedelikupritsmed ja -aurud. Nii tekib hetkega tulekera, milles põleb ära ka kogu ülejäänud põlevvedelik (bensiin, petrooleum jne).
Süütevedelikule võib lisada ka paksendit, mis aitab vedelikul tabatud objekti pinnal kauem püsida ja põleda, tekitades lisaks veel paksu mürgist suitsu. Paksendina saab kasutada tõrva, kummipuru, suhkrut, loomaverd, munavalget, mootoriõli, seepi ja teisigi aineid.
Ajalugu.
Esimesena võeti Molotovi kokteil kasutusele Hispaania kodusõjas 1936 Toledo lähedal Franco käsul Nõukogude tankide T-26 vastu, mida Hispaania vabariiklased kasutasid. Rünnak ebaõnnestus ja süütepudelid kuulsust ei saavutanud.
Talvesõja ajal pommitas Punaarmee Soome linnasid süütepommide ja kobarpommidega. Sel ajal väitis NSV Liidu välisasjade rahvakomissar ja NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu esimees Vjatšeslav Molotov raadios, et Punaarmee ei viska pomme, vaid toiduabipakke nälgivale Soome rahvale. Seetõttu hakkasid soomlased Punaarmee lõhkepomme Molotovi leivakorvideks kutsuma. Peatselt võtsid soomlased tankide vastu kasutusele süütepudelid, mida analoogia põhjal hakati Molotovi kokteilideks kutsuma. Esialgu nimetati kokteilideks üksnes pudeli sisu, aga pärastpoole pudelit koos sisuga.
Soome riiklik alkoholitootja Alko tootis sõja lõpupoole Molotovi kokteile masstoodanguna Rajamäki piiritusetehases. Talvesõja jooksul toodeti 450 000 pudelit. Pudel oli kolmveerandliitrine ning sisaldas etanooli, tõrva ja bensiini segu. Pudeli juurde kuulusid kaks tormitikku, üks kummalgi pool pudeli külge. Pudel heideti käsitsi või linguga, enne seda süüdati üks pudelile kinnitatud tikk või pigem mõlemad. Kokkupuutel soomuki korpusega pudel purunes ning selles olnud põlevsegu süttis. Tormitikud leiti olevat ohutumad kui põlev kalts pudelisuul.
Peatselt kasutati Molotovi kokteile Halhin-Goli lahingus, kus Jaapani väed kasutasid neid Nõukogude tankide hävitamiseks. Jaapani allikate väitel hävitasid nad mitusada Nõukogude tanki, Nõukogude allikad eitavad seda.
Armia Krajowa leiutas süütepudeli, mis ei vajanud enne heitmist süütamist: pudelis olev süütevedelik süttis iseeneslikult keemilise reaktsiooni tulemusena kütusega segatud kontsentreeritud väävelhappe ning kaltsiumkloriidi ja suhkru segu kristallide vahel, mis olid pudeli ümber seotud kaltsus. Armia Krajowa kasutas pudelite heitmiseks ka katapulte.
Samal ajal töötas USA merevägi välja süütepudeli, mis sisaldas lämmastikhapet ja tükki metallilist naatriumi, et süüdata laialipaiskuv bensiini ja diiselkütuse (diisli) segu.
Tänapäeval on enamikus riikides süütepudelite valmistamine seadusega keelatud, rääkimata nende kasutamisest. Siiski on kurjategijad neid Eestiski tarvitanud.
Margus Maiste

Margus Maiste (sündinud 19. jaanuaril 1977 Viljandis) on eesti arhitekt.
Arhitektuurialase kõrghariduse omandas Margus Maiste aastatel 1995–2002 Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuri- ja linnaplaneerimise osakonnas.
Aastatel 1990–2001 töötas Margus Maiste Rein Murula Arhitektuuribüroos. Aastatel 2001–2002 töötas ta Pärnu Linnavalitsuses arhitektina. 2003–2005 töötas ta arhitektuuribüroos KOKO Arhitektid OÜ ning alates aastast 2005 arhitektuuribüroos Proge OÜ.
Margus Maiste tuntumad tööd on sotsiaalmaja Koplis, Tallinna Inglise Kolledži spordihoone ning ajalehe Sakala toimetuse hoone Viljandis. Lisaks on Margus Maiste osalenud edukalt mitmetel arhitektuurivõistlustel. Margus Maiste on Eesti Arhitektide Liidu liige.
Markus Kaasik

Markus Kaasik (sündinud 22. märtsil 1970 Tallinnas) on eesti arhitekt.
Ta on lõpetanud Tallinna Kunstiülikooli, mille arhitektuuriteaduskonnas õppis aastatel 1988–1993.
Alates 1994. aastast töötab Markus Kaasik arhitektuuribüroos Kolm Pluss Üks ja on selle üks omanikest.
Markus Kaasiku tuntumad tööd on Villa V Nõmmel, Eesti suursaatkond Vilniuses, kortermaja rekonstruktsioon ja laiendus Kadriorus ning Pärnu raamatukogu. Lisaks on Markus Kaasik osalenud edukalt arhitektuurikonkurssidel. 
Arhitektuuribüroo Kolm Pluss Üks sai Eesti Vabariigi Vilniuse suursaatkonna arhitektuurse lahenduse eest 1998. aastal ja Villa V arhitektuurse lahenduse eest 2001. aastal Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri sihtkapitali aastapreemia.
Markus Kaasik on Eesti Arhitektide Liidu liige.
Isiklikku.
Tema isa on arhitekt Veljo Kaasik, ema on maalikunstnik Kristiina Kaasik.
Hannes Niineväli

Hannes Niineväli (sündinud 22. märtsil 1969 Tallinnas) on eesti arhitekt.
Keskhariduse omandas Hannes Niineväli Tallinna 10. Keskkoolis. Arhitektuurialase kõrghariduse omandas ta Tallinna Kunstiülikoolis aastatel 1990–1995.
Alates aastast 1995 töötab Hannes Niineväli arhitektuuribüroos Arhitektuuristuudio Kirsima&amp;Niineväli OÜ.
Suure osa Hannes Niineväli loomingust moodustavad ühepere- ja korterelamud. Ühiskondlikest hoonetest kuuluvad tema loomingusse haldushoone Koplis ja Marienthali keskus Mustamäel.
Isiklikku.
Tema onu oli arhitekt Arvo Niineväli.
Molekulaarsus

Molekulaarsuseks nimetatakse keemias elementaarreaktsioonis põrkuvate osakeste (aatomite, molekulide, ioonide, radikaalide) arvu, st ühes reaktsiooni elementaarstaadiumis osalevate osakeste arvu.
Seda suurust kasutatakse keemiliste reaktsioonide iseloomustamisel.
Molekulaarsuse järgi jagatakse elementaarreaktsioonid:
Elementaarreaktsioonide kirjeldamisel kasutatavad mõisted nagu molekulaarsus, reaktsiooni järk ja stöhhiomeetriline koefitsient on tavaliselt arvuliselt kokkulangevad, kuid neid mõisteid kasutatakse erinevates kontseptsioonides.
Andres Ojari

Andres Ojari (sündinud 24. septembril 1970 Tallinnas) on eesti arhitekt.
Keskhariduse omandas ta 1988. aastal Tallinna 21. Keskkoolis. Arhitektuurialase kõrghariduse omandas ta aastatel 1988–1993 Tallinna Kunstiülikooli arhitektuuriteaduskonnas.
Aastatel 1988–1991 töötas ta arhitektuuribüroo E Stuudio/Enn Laansoo arhitekt-assistendina. Alates 1994. aastast töötab ta arhitektuuribüroos Kolm Pluss Üks. Arhitektuuribüroo Kolm Pluss Üks sai Eesti Vabariigi Vilniuse suursaatkonna arhitektuurse lahenduse eest 1998. aastal ja Villa V arhitektuurse lahenduse eest 2001. aastal Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri sihtkapitali aastapreemia.
Liikmesus.
Andres Ojari on Eesti Arhitektide Liidu liige.
Elementaarreaktsioon

Elementaarreaktsioon ehk reaktsiooni elementaaretapp on keemilise reaktsiooni üks staadium, milles üks või kaks (harva kolm) keemilist osakest – aatomit, molekuli, iooni või radikaali – reageerivad. Elementaaretapile vastab üks siirdeolek. Reaktsiooni saaduseks on stabiilne produkt või ebastabiilne vaheprodukt (intermediaat).
Keemiline reaktsioon lähteainetelt lõpp-produktideni - see on brutoreaktsioon - võib kulgeda mitme järjestikuse elementaarreaktsiooni kaudu, see tähendab ühelt vaheproduktilt teisele (vahe)produktile. 
Monomolekulaarses elementaarreaktsioonis mingi molekul A dissotsieerub või isomeriseerub produkti(de)ks:
A → produktid
Selle esimest järku reaktsiooni kiirus on võrdeline osakeste A kontsentratsiooniga:
"d"[A]/"dt" = -"k"[A]
Bimolekulaarses elementaarreaktsioonis kaks osakest - aatomit, molekuli, iooni või radikaali - A ja B reageerivad omavahel, andes produkti(d):
A + B → produktid
Selle teist järku reaktsiooni kiirus on võrdeline osakeste A ja B kontsentratsioonide korrutisega:
"d"[A]/"dt" = "d"[B]/"dt" = -"k"[A][B]
Trimolekulaarsed elementaarreaktsioonid, kus kolm osakest põrkuva korraga, on väga väikese tõenäosusega.
Ilmar Valdur

Ilmar Valdur (sündinud 31. juulil 1970) on eesti arhitekt.
Arhitektuurialase kõrghariduse omandas ta Tallinna Kunstiülikooli arhitektuuriteaduskonnas aastatel 1988–1993.
Ta töötab alates 1994. aastast arhitektuuribüroos Kolm Pluss Üks. Arhitektuuribüroo Kolm Pluss Üks sai Eesti Vabariigi Vilniuse suursaatkonna arhitektuurse lahenduse eest 1998. aastal ja Villa V arhitektuurse lahenduse eest 2001. aastal Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri sihtkapitali aastapreemia.
Liikmesus.
Ta on Eesti Arhitektide Liidu liige.
Töid.
Tema tuntumad tööd on Villa V Nõmmel, E-Farm Viimsis, kortermaja rekonstruktsioon ja laiendus Kadriorus ning raamatukogu Pärnus.
Tanel Tuhal

Tanel Tuhal (sündinud 25. juunil 1967 Pärnus) on eesti arhitekt.
Arhitektuurialase kõrghariduse omandas Tanel Tuhal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi arhitektuuriteaduskonnas aastatel 1985–1992.
1992–1994 töötas Tanel Tuhal arhitektuuribüroos A Dato AS arhitektina. Alates 1994. aastast töötab Tanel Tuhal koos Ra Luhsega loodud arhitektuuribüroos Luhse&amp;Tuhal OÜ.
Tanel Tuhali tuntumad tööd on Pirita uus klooster, Jõhvi Kontserdimaja, Lehe tänava elamud ning Vene Teatri laiendus. Lisaks on Tanel Tuhal koos Ra Luhsega edukalt osalenud mitmetel arhitektuurikonkurssidel. Tanel Tuhal on Eesti Arhitektide Liidu liige.
Indrek Tiigi

Indrek Tiigi (sündinud 26. detsembril 1979) on eesti arhitekt.
Ta on õppinud aastatel 1998–2004 Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuri- ja linnaplaneerimise osakonnas arhitektuuri ning täiendanud end 2003–2004 Virginia Polytechnic Institute and State Universitys Ameerika Ühendriikides.
Aastatel 2000–2002 töötas Indrek Tiigi arhitektuuribüroos Kolm Pluss Üks OÜ. Alates 2002. aastast töötab ta arhitektuuribüroos Urban Mark OÜ.
Indrek Tiigi tuntumad tööd on E-Talu, Silgu tänava eramu Kakumäel ja Tallink Spa hotell. Ta on mitme linnaplaneerimise ja urbanistliku projekti autor ning osalenud arhitektuurivõistlustel. Indrek Tiigi on Eesti Arhitektide Liidu liige.
Arnold Posti

Arnold Michael Posti (6. mai 1892 Tallinn – 7. august 1941 Petšorlagi vangilaager, Komi ANSV) oli Eesti konsul Stockholmis 1919. aastal.
Arreteeriti NKVD poolt 24. jaanuaril 1941 Tallinnas.
Ernst Sarepera

Ernst Sarepera (10. juuli (vkj)/ 23. juuli 1906 Tartu – 8. mai 1971 London) oli Eesti diplomaat.
Ta oli aastatel 1930–1934 Moskva saatkonna atašee. Ta oli alates 1. juunist 1939 Londoni saatkonna I sekretär, pärast saadik August Torma surma täitis ta saadiku ülesandeid.
Ford Focus

Ford Focus on Ford Motor Company toodetav automudel, mida Fordi Euroopa osakond esitles 1998. aastal ning seda on toodetud nelja põlvkonna vältel.
Ford Focus on väiksem pereauto, millel on keretüübivalikus olnud nii universaal, luukpära, sedaan kui ka kabriolett.
Focus valiti uue mudeli nimeks 1998. aasta alguses ning mõeldud oli ta asendama vananenud Ford Escorti. Sama aasta juulis keelas Kölni kohus auto turustamise Saksamaal selle nime all, sest see rikkuvat Hubert Burda Media omandiõigusi, kellele kuulub saksa ajakiri Focus. Lõpuks probleem siiski lahenes, ilma et Ford pidanuks seda mudelit Saksamaal teistsuguse nime all müüma kui mujal maailmas.
1999. aastal valiti Ford Focus Euroopa aasta autoks.
Focuse koostetehased asuvad Chongqingis (Hiina), General Pachecos (Argentina), Hai Duongis (Vietnam), Hermosillos (Mehhiko), Pretorias (LAV), Saarlouisis (Saksamaa), Santa Rosas (Filipiinid), Setubalis (Portugal), Taoyuanis (Taiwan), Valencias (Hispaania) ja Vsevoložskis (Venemaa).
Ford Focus oli üheksa aastat järjest (1999–2007) Suurbritannias müüduim auto. See pole siiski rekord, sest Ford Cortina oli Suurbritannia müüduim auto kümme aastat järjest.
Neljanda põlvkonna Ford Focust esitleti 2018. aasta aprillis.
Autosport.
Ralli.
Kolmeukselist mudelit on kasutatud ka autorallis ning Focus World Rally Car tegi oma rallidebüüdi MM-sarjas 1999. aasta Monte Carlo rallil kahe autoga, mida juhtisid Colin McRae ja Simon Jean-Joseph. Sellega sõitis rallit ka Markko Märtin. Fordi meeskond võitis 2006. ja 2007. aasta autoralli maailmameistrivõistlustel konstruktorite karika, kui meeskonnas sõitsid Marcus Grönholm ja Mikko Hirvonen. 2008 võitis Jari-Matti Latvala Ford Focusel Rootsi ralli, saades läbi aegade noorimaks piloodiks, kes kunagi ralli MM-etapi võitnud.
Ford Focus WRC autosid kasutati kuni 2010. aasta hooajani, mil teatati, et alates 2011. aastast vahetab Focuse välja uus Fiesta.
Adolf Stafenau

Adolf Stafenau (5. juuni 1881 Leebiku vald – 1. märts 1970 Tallinn) oli Eesti konsulaarametnik ja konsul Valkas. 
1920. ja 1930. aastatel oli ta Valga linnavolikogu volinik.
Konstantin Talven

Konstantin Talven (kuni 1939. aastani Konstantin Schmidt; 23. november 1892 Vana-Vändra vald, Pärnumaa – 5. september 1940 Tallinn) oli Eesti diplomaat. 
Haridus.
Talven lõpetas 1911. aastal Moskva 6. Gümnaasiumi ning õppis 1911–1916 Moskva Ülikooli füüsika-matemaatika teaduskonnas.
Töö.
Schmidt/Talven töötas 1916–1920 Moskvas. 1922. aastast oli ta Eestis Vändra gümnaasiumi direktor. Kevadel 1923 suundus Schmidt/Talven tööle Välisministeeriumi Ida büroosse ja sai samal aastal selle juhatajaks. Augustist 1926 suundus tööle Riia saatkonda ja töötas seal konsul-sekretärina kuni jaanuarini 1927. Märtsist 1927 töötas Schmidt/Talven Välisministeeriumis esmalt Rahvasteliidu büroos ja septembrist informatsioonibüroos. Aprillis 1929 suundus Talven Varssavisse, kuhu jäi kuni 1936. aastani, mil ta suundus Moskva saatkonda nõunikuks, kuhu jäi veebruarini 1938. Juunist 1938 oli Talven VM Ida büroo juhataja, 1939 aga suundus tagasi Varssavisse, kus oli üks väheseid saatkonna töötajaid, kes viibis seal Varssavi pommitamise ja okupeerimise ajal. Veebruarist 1940 oli Talven lähetusel Rooma saatkonnas ja aprillist 1940 kuni surmani septembris 1940 töötas Talven Välisministeeriumi poliitilise osakonna abidirektorina. 
Talven oli Kaitseliidu liige ning Eesti-Läti ja Eesti-Poola sõprusühingute liige. 
Talven suri Tallinnas 5. septembril 1940 ja maeti Tallinna Siselinna kalmistule 8. septembril 1940.
Tunnustus.
Talvenit autasustati 1934. aastal EPR II/1, 1935. aastal KR III ja 1940. aastal RV III, Polonia Restituta III ja Ungari III teeneteristiga.[1]
Isiklikku.
Talven oli kaks korda abielus: 1. Agathe (Agafoklia), snd 1891 Sawostin; 2. Olga Bremer, snd 1901 Volt.
Eduard Tiro

Eduard Tiro (22. jaanuar 1900 Alūksne vald, Valgamaa – 13. juuni 1972 Valga) oli Eesti konsul.
1935. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.
Eduard Tiro oli 1918–1919 raudteeametnik Gulbenes. 1919 teenis Läti sõjaväes, 1919–1920 Eesti sõjaväes Vabadussõjas. 1920–1933 üleajateenija Kaitseministeeriumi Varustusvalitsuses. 1935–1936 Kaitseministeeriumi Varustusvalitsuse ja Majandusministeeriumi Maksudevalitsuse ametnik. 1936–1939 vanemmaksukontrolör Valgas, alates 1939 abimaksuinspektor Haapsalus.
15. juunil 1940 nimetati ta Eesti asekonsuliks Valka (eksekvaatur saadud Augusts Kirhenšteinsilt 5. juulil 1940). Pärast sõda töötas ta maksuametnikuna.
Isiklikku.
Tiro abikaasa oli Irmgard Jakobson (1903–1986), lapsed Kalju (1931) ja Vello (1935–1993).
Susanna Otema

Susanna Otema (kuni abiellumiseni Susanna Lõhmus; 1. september 1927 Tsooru – 13. november 2009) oli eesti keraamik.
Ta sündis Võrumaal Tsooru külas kolmelapselises perekonnas. Kõrghariduse omandas Susanna Otema Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis, mille lõpetas 1953. aastal keraamika erialal.
Ta spetsialiseerus portselanimaalimisele ja asus pärast instituudi lõpetamist tööle Leningradis Mihhail Lomonossovi-nimelises portselanitehases. Eestisse pöördus tagasi 1958. aastal ja asus tööle kunstikombinaat Arsi portselanimaalimise ateljees.
Tema kujundatud portselanist nõusid kasutati nii kingituste kui ka koduste tarbenõudena. Tema teeneks peetakse eesti portselanimaali kunstilise taseme tõusu 1960. ja 1970. aastatel. Susanna Otema loomingut võib leida Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumi, Tallinna Linnamuuseumi, Eesti Ajaloomuuseumi ja Peterburi Vene Muuseumi kogudest.
Susanna Otema õde Marta Lõhmus oli Tartu Ülikooli õppejõud, teine õde Melanie Kaarma oli moekunstnik.
Mart Laisk

Mart Laisk (2018. aastast Heino Mart Laisk; sündinud 25. septembril 1961) on eesti psühholoog ja selgeltnägija.
Ta on lõpetanud 1982. aastal Tartu Kaugõppekeskkooli ja 2005. aastal Tartu Ülikooli psühholoog-nõustaja diplomiga.
Ta osales 2018. aastal "Eesti selgeltnägijate tuleproovis" ja tuli seal 6. kohale.
Looming.
Mart Laisk on mänginud filmis "Magnus" nimiosalise Magnuse isa.
Isiklikku.
Tema isa on akadeemik Agu Laisk ja vend on poliitik Andres Laisk.
Ülar Mark

Ülar Mark (sündinud 12. veebruaril 1968) on eesti arhitekt.
Arhitektuurialase kõrghariduse omandas Ülar Mark Tallinna Kunstiülikooli arhitektuuriteaduskonnas aastatel 1989–1995.
Aastatel 1996–2002 töötas Ülar Mark arhitektuuribüroos Mark &amp; Tamm Arhitektid. 1999–2002 oli ta Narva linnaarhitekt. Alates aastast 2002 töötab Ülar Mark arhitektuuribüroos Urban Mark OÜ ning aastast 2009 arhitektuuribüroos Allianss Arhitektid OÜ. Ta on üks Kodasema OÜ arhitektuuri- ja inseneribüroo asutajatest ja peaarhitekt.
2006. aastal kureeris Ülar Mark Veneetsia arhitektuuribiennaalil Eesti ekspositsiooni "Joint Space" ning oli aastatel 2010–2014 Eesti ekspositsiooni komissar. 2006–2016 kuulus Ülar Mark Eesti presidendi Toomas Hendrik Ilvese nõukotta.
Ta on Eesti Arhitektide Liidu liige ning kuulub liidu eestseisusse, 2006–2007 oli Eesti Arhitektide Liidu esimees. 2008–2012 Eesti Arhitektuurikeskuse juhataja.
Ülar Margi tuntumad tööd on Eesti Panga galerii, Tallink Spa Hotell ning Tartu raudteejaama uus hoone. Lisaks on Ülar Mark osalenud edukalt konkurssidel ning koostanud planeeringuid ja urbanistlikke projekte. 
Isiklikku.
Ülar Margi elukaaslane oli Kärt Tomingas (1967–2025). Neil on ühine tütar Roberta. Markil on varasemast kooselust ka poeg Ailan Daniel. Ta hobiks on soolopurjetamine, paadiks on aastal 2020 Mini 996, ELUKAS (vt Mini Transat 6.50).
Hindrek Kesler

Hindrek Kesler (sündinud 7. aprillil 1958 Kiviõlis) on eesti arhitekt, Tallinna Tehnikakõrgkooli arhitektuurinstituudi direktor.
Arhitektuurialase kõrghariduse omandas Hindrek Kesler Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi arhitektuuriteaduskonnas aastatel 1976–1981.
Aastatel 1981–1987 töötas Hindrek Kesler riiklikus projekteerimisinstituudis Eesti Kommunaalprojekt. Aastatel 1991–2002 töötas ta arhitektuuribüroos Kuup OÜ. Alates 2002. aastast töötab Hindrek Kesler arhitektuuribüroos Zero OÜ.
Hindrek Kesleri tuntumad tööd on Luku-Expert kaupluse- ja büroohoone Tallinnas ning arhitektuuribüroo Zero hoone Metasavahi teel. Hindrek Kesleri projekteeritud Luku-Expert kaupluse- ja büroohoone pälvis aastal 2006 parima betoonehitise nimetuse.
Merepiir

Merepiir on riigi territoriaalmere välispiir.
Merepiir on riigi veeala piirav mõtteline joon, millest siseriigi poole on territoriaalmeri ja -veed,
mis on allutatud riigi seadustele, ja väljapoole jäävate vete kohta kehtib rahvusvaheline või naaberriigi õigus.
Dispergant

Dispergant ehk dispergeeriv aine ehk dispergent (ladina k. "dispergere" hajutama; inglise "dispersant", "dispersing agent") on kemikaal, mille abil emulgeeritakse, hajutatakse või stabiliseeritakse mingisse keskkonda sattunud ainet. 
Dispergante kasutatakse näiteks vette sattunud toornaftakelmete lõhkumisel ja pesuainetes.
Tõnu Laanemäe

Tõnu Laanemäe (sündinud 12. aprillil 1977 Pärnus) on eesti arhitekt.
Tõnu Laanemäe õppis aastatel 1991–1995 Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumis. Arhitektuurialase kõrghariduse omandas ta Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuri- ja linnaplaneerimise osakonnas aastatel 1996–2003.
Aastatel 2003–2006 töötas Tõnu Laanemäe arhitektuuribüroos QP Arhitektid OÜ. Alates 2006. aastast töötab ta arhitektuuribüroos Paik Arhitektid OÜ. Alates 2013. aastast juhib ta oma ettevõtet Symptom Arhitekt OÜ.
Tõnu Laanemäe tuntumad tööd on AS-i COAL terminal Muugal, Pärnu kergejõustikumaneež ja galeriielamud Tallinnas Sõpruse puiesteel.
Omaheke piirkond

Omaheke piirkond on Namiibia 1. järgu haldusüksus (piirkond). Piirneb idas Botswanaga.
Suurema osa piirkonnast moodustab Kalahari kõrb ja selle äärealad. Ala põliselanikeks on hererod ja namad.
Piirkond jaguneb seitsmeks valimisringkonnaks:
Halduskeskus ja suurim linn on Gobabis.
Piirkonnas kasvatatakse veiseid.
Ekspositsioon (täpsustus)

Ekspositsioon tähendab mitut asja.
Tõnis Bittman

Tõnis Bittman (sündinud 15. märtsil 1977) on Eesti poliitik.
2005–2009 oli ta Tallinna linnavolikogu liige. 2006. aasta kevadel avalikustas ja esitas Bittman kaitsepolitseile lindi, millel oli tema vestlus Res Publicasse kuulunud Oleg Rebasega. Bittmani väitel oli salvestisel katse teda ära osta, et umbusaldada linnapea Edgar Savisaart. Keskerakonnal oli toona volikogus enamus vaid ühe häälega. Rebane eitas äraostmist, kuid heideti Res Publicast välja ning liitus linnavolikogus keskfraktsiooniga. Kaitsepolitsei lindilt häälte ostmise katset ei tuvastanud.
Bittman on esindanud poliitikas ja asjaajamises suurärimees Endel Sifi huve.
Ehkki Bittman kinnitas Keskerakonnast lahkumist juba 2009. aastal, kuulus ta äriregistri andmeil erakonda 1999–2011.
Khomasi piirkond

Khomasi piirkond on Namiibia 1. järgu haldusüksus (piirkond). Ta asub riigi keskosas.
Piirkond jaguneb kümneks valimisringkonnaks.
Halduskeskus ja suurim linn on Windhoek.
Aare Nõmme

Aare Nõmme (sündinud 1949) on eesti endine poksija. 
Nõmme alustas poksiga 1965. aastal. Ta poksis Tallinna Tööjõureservides, kus tema treener oli Martin Linnamägi, ning Tartu Dünamos, kus tema treener oli Vello Kade. Hiljem poksis ta Pärnu ja Kuressaare Kalevis.
Nõmme oli I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) Eesti NSV meister (1973). Ta sai Eesti NSV meistrivõistlustel I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) III koha (1968, 1971, 1972 ja 1974) ja II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) III koha (1979). 
Nõmme osales Eesti NSV - Leedu NSV 1973. aasta sõpruskohtumisel I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) ja kaotas oma kohtumise.
Otjozondjupa piirkond

Otjozondjupa piirkond on Namiibia 1. järgu haldusüksus (piirkond). Piirneb idas Botswanaga.
Piirkond jaguneb seitsmeks valimisringkonnaks.
Halduskeskus ja suurim linn on Otjiwarongo. Suuremad asulad on veel Grootfontein, Okahandja, Okakarara, Otavi, Kalkfeld ja Kombat.
Tähtsaim majandusharu on kaevandamine.
Piirkonnas asub Waterbergi rahvuspark.
Gytis Lukšas

Gytis Lukšas (sündinud 16. mail 1946 Kaunases) on leedu filmirežissöör.
Ta lõpetas 1971. aastal Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi.
Ta on Leedu Filmitegijate Ühingu esimees.
Tema film "Järv" oli 2009. aastal Pimedate Ööde Filmifestivali Balti programmis.
Otto Schmidt

Otto Friedrich Julius Schmidt (vene Отто Юльевич Шмидт; läti Oto Šmits; 30. september 1891 Mahiloŭ, Mogiljovi kubermang – 7. september 1956 Moskva) oli Nõukogude Liidu matemaatik, astronoom, geofüüsik, polaaruurija, riigitegelane, akadeemik ja Nõukogude Liidu kangelane.
Tema isapoolsed esivanemad olid 18. sajandi teisel poolel Liivimaalt (Lätist) ümber asunud sakslased, ema poolt lätlased perekonnanimega Ērglis.
1913. aastal abiellus ta Vera Janitskajaga ja lõpetas Kiievi ülikooli, kus töötas 1916. aastast eradotsendina. Pärast Oktoobrirevolutsiooni oli ta mitme rahvakomissariaadi liige, näiteks 1918–1920 varustuse rahvakomissariaadi ja 1921–1922 rahanduse rahvakomissariaadi liige. Ta oli üks peamisi kõrghariduse ja teaduse arendamise eestvõitlejaid Nõukogude Venemaal.
Ta oli alates 1933 NSV Liidu Teaduste Akadeemia kirjavahetajaliige, alates 1934 Ukraina Riikliku Teaduste Akadeemia liige, alates 1935 NSV Liidu Teaduste Akadeemia akadeemik. Ühtlasi oli ta Suure Nõukogude entsüklopeedia (1924–1942) üks alusepanijaid ja peatoimetaja.
Ta oli Moskva Riikliku Ülikooli mehaanika-matemaatikateaduskonna kõrgema algebra kateedri asutaja ja 1929–1949 kateedri juhataja.
Aastatel 1930–1934 juhtis ta Arktika-ekspeditsioone jäälõhkujatel Georgi Sedov, Aleksandr Sibirjakov ja Tšeljuskin. Kaht viimast juhtis kapten Vladimir Voronin. Aleksandr Sibirjakov oli läbi aegade esimene laev, kes läbis Põhja-meretee Arhangelskist Vaiksesse ookeani ilma vahepeal talvitumata.
27. juunil 1937 nimetas NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidium Schmidti ujuva polaarjaama Severnõi Poljus-1 organiseerimise ja juhatamise eest Nõukogude Liidu kangelaseks. Ühtlasi anti talle Lenini orden ja hiljem ka Kuldtähe medal number 35.
1932–1939 oli ta Põhja meretee peavalitsuse esimees. Ta oli 28. veebruarist 1939 kuni 24. märtsini 1942 NSV Liidu Teaduste Akadeemia asepresident .
Teda on autasustatud Kuldtähe medali, kolme Lenini ordeni, kahe Tööpunalipu ordeni ja ühe Punatähe ordeniga.
Tal oli kolm poega. Vanem poeg Vladimir Schmidt (1920–2008) oli professor, tehnikateaduste kandidaat, keskmine poeg Sigurd Schmidt (1922–2013) oli ajaloolane, noorem poeg oli Aleksandr Schmidt (1934–2010).
Otto Schmidti järgi on nime saanud Šmidti saar Severnaja Zemlja saarestiku loodeosas Kara meres, 1948. aastal avastatud asteroid 2108 Otto Schmidt, alev Mõss Šmidta samanimelisel neemel ja Šmidti rajoon Tšuktši mere ääres Tšuktšimaal, mäetipp ja mäekuru Pamiiris, tasandik Antarktisel, 1979 vette lastud jäälõhkuja, kuukraater ja Venemaa Teaduste Akadeemia Maa Füüsika Instituut. Tema järgi on tekkinud 1930. aastate vene eesnimed Ojušminald, Ojušminalda, Ojušminaldin ja Ojušminaldina, mis tähendavad "Otto Juljevitš Schmidt jääl" ("Отто Юльевич Шмидт на льдине").
Oma lapsepõlve veetis ta osaliselt Kuramaal Jēkabpilsi lähedal asunud Trepmuiža mõisas, kuhu on paigaldatud ka tema mälestuskivi (asub Daugava jõe ja Jēkabpilsi–Daugavpilsi maantee lähedal Zemgales).
Erhard Britzke

Erhard Britzke (ka Ergard Britske, vene Эргард Викторович Брицке; läti Erhards Bricke ; 20. jaanuar 1877 Riia (teistel andmetel Tartu ) – 28. september 1953 Moskva) oli baltisaksa päritolu Nõukogude Liidu keemik ja metallurg, NSVL Teaduste Akadeemia akadeemik (1932). 
Ta oli 29. detsembrist 1936 kuni 28. veebruarini 1939 NSVL Teaduste Akadeemia asepresident.
Dielektrikuskadu

Dielektrikuskadu on elektrivälja toimel dielektrikus tekkiv soojusenergia. Välja energia kulub ära dipoolide orienteerimiseks. 
Polümeeride dielektrikuskadu võib oluliselt sõltuda temperatuurist (kui dipoolid on peaahelas), sest ahelaga seotud dipoolide pöördumine on seotud suurema ahelalõigu pöördumisega ja sõltub seega ahela painduvusest-liikuvusest. Ahel on liikuvam alles klaasistumistemperatuuri lähedal (või plastifikaatorite olemasolul).
Tondipoisid

"Tondipoisid" on 2009. aastal valminud Eesti dokumentaalfilm Tondipoiste samba taasloomisest. 
Film esilinastus 23. augustil 2009 Tallinnas Vabaduse väljakul.
Sisejulgeolek

Sisejulgeolek ehk siseturve on riigi sisemine julgeolekuseisund, mille tagavad sisejulgeolekusüsteemi moodustavad sisejulgeolekustruktuurid. Sisejulgeoleku ehk siseturvestruktuurid tuvastavad ja väldivad ebaseaduslikke ja sihilikult kuritahtlikke toiminguid, mis kahjustavad inimesi, ühiskonda, ainelisi ja ainetuid väärtusi ning infrastruktuure, kaitsevad nende toimingute eest, leevendavad rünnete toimet ja tagavad jätkusuutlikkuse pärast rünnet. 
Riigi sisejulgeolek hõlmab füüsilist ja sotsiaalset komponenti. Füüsilise julgeoleku tagamisel on peamised ülesanded avaliku korra kaitse ja võitlus kuritegevusega, riigipiiri valvamine ja kaitsmine, piirirežiimi tagamine, kodanikukaitse, tuletõrje- ja päästetööde korraldamine ning erakorralise arstiabi andmine. Riigi sisejulgeolekut mõjutab hulk tihedalt seotud valdkondi, sealhulgas näiteks poliitilise süsteemi usaldusväärsus, majanduskeskkonna konkurentsivõimelisus, kriitilise infrastruktuuri vastupidavus, tava- ja küberruumi ohutus ning terrorismi ja organiseeritud kuritegevuse vastane võitlus ning sh põhiseadusliku korra ja riigisaladuse kaitsmine, korruptsioonivastane võitlus, terrorismivastane võitlus, küberjulgeolek.
Sisejulgeoleku tagamisel eristatakse järgmisi faase:
Maailma eri riikides kuuluvad sisejulgeolekustruktuuride koosseisu mitmesugused ametkonnad ja institutsioonid.
Eesti Vabariik.
Vt. "Eesti sisejulgeolek", "", "Sisekaitseakadeemia sisejulgeoleku instituut"
Markus Larsson (mäesuusataja)

Markus Larsson (sündinud 9. jaanuaril 1979 Karlstadis) on Rootsi mäesuusataja, kes on spetsialiseerunud slaalomile ja suurslaalomile. Larsson elab Monacos.
Schladmingis toimunud 1997. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel võitis Larsson kaks pronksmedalit: suurslaalomis ja ülisuurslaalomis.
Larsson on osalenud 2002., 2006., 2010. ja 2014. aasta taliolümpiamängudel. Larssoni parim koht olümpiamängudel on 2002. aastal slaalomi ja 2014. aastal suurslaalomi 7. koht.
Võisteldes kasutas Larsson suusafirma Head varustust. Ta lõpetas profikarjääri 2016. aastal.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Markus Larsson on osalenud () 200 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse neli korda, millest kaks korda esikohale. Kõigil kordadel on ta poodiumile jõudnud slaalomis. Meeskonnavõistlusel Ǻres saavutas ta 2007. aastal teise koha.
Maailma karikasarja kokkuvõttes on Larssoni parim saavutus olnud 22. koht 2006.–2007. aasta hooajal.
Isiklikku.
Markus Larsson on 183 cm pikk ja kaalus tippsportlasena 83 kg.
2009. aasta jaanuaris kukkus Larsson rängalt kiirlaskumise treeningul Šveitsis Wengenis. Ta kaotas teadvuse, sai tugeva peapõrutuse, murdis ninaluu ja vigastas näopiirkonda. Kukkumine lõpetas tema hooaja.
Mälukaart

Mälukaart on välkmälu kasutav väike elektrooniline andmekandja andmete digitaalkujul salvestamiseks ja säilitamiseks. Mälukaardid on laialdaselt kasutusel kaasaskantavates seadmetes, nagu digitaalkaamerad, mobiiltelefonid, sülearvutid, tahvelarvutid ja mängukonsoolid.
Mobiilsetes seadmetes on alates 2010. aastast üldiselt kasutusel SDHC-tüüpi kaardid andmemahutavusega kuni 32 GB ja SDXC-tüüpi kaardid mahutavusega kuni 2 TB (vt Secure Digital).
Ajalugu.
PC-kaardid (PCMCIA) olid esimeste laiatarbe-mälukaarditüüpide seas, mis 1990. aastatel välja tulid, kuid on nüüd peamiselt kasutusel tööstuslikes rakendustes ja I/O-seadmete, näiteks modemite ühendamiseks. 1990. aastatel tuli kasutusele PC-kaardist väiksemaid mälukaardi tüüpe, sh CompactFlash, SmartMedia ja Miniature Card. Mobiiltelefonide, pihuarvutite ja digikompaktkaamerate jaoks tekkis vajadus järjest kompaktsemate kaartide järele. Digitaalkaamerates on SmartMedia ja CompactFlash olnud väga edukad. 2001. aastal haaras SmartMedia 50% digitaalkaamerate turust ja CompactFlashi kasutati laialdaselt professionaalsetes digitaalkaamerates. Ometigi oli SD/MMC aastaks 2005 SmartMedia koha peaaegu üle võtnud, kuigi mitte samal tasemel, konkureerides ka Memory Sticki ja CompactFlashiga. Tööstusvaldkonnas suutsid PC-kaardi tüüpi (PCMCIA) mälukaardid säilitada oma niši, kuid mobiiltelefonides ja pihuarvutites on kasutusele võetud väiksemad mälukaardid.
2010. aastast on uued Sony tooted (mis kasutasid varem ainult Memory Sticki) ja Olympuse tooted (mis kasutasid varem ainult XD-kaarti) varustatud täiendava SD-kaardi pesaga. Praktiliselt on mälukaarditüüpidest peale jäänud SD-kaart.
Mälukaardid mängukonsoolides.
Paljud vanemad mängukonsoolid kasutasid mälukaarte mängu seisu salvestamiseks. Uuemad konsoolid toetavad ka mängu seisu salvestamist kõvakettale või pilve.
Kadunud andmete taastamine.
On olemas erinevaid programme, mis taastavad mälukaardilt ekslikult kustutatud faile. Samuti on olemas võimalus vigase mälukaardi korral kasutada erinevaid tööriistu, mis suudavad taastada varasemad failid.
Asko Kase

Asko Kase (sündinud 26. veebruaril 1979 Tallinnas) on eesti filmilavastaja, tele- ja montaažirežissöör.
Elukäik.
Asko Kase õppis Tallinna 20. Keskkoolis ja gümnasistina Tallinna Bakalaureuse Erakoolis. Aastal 1997 õppis Akadeemia Nordis majandus- ja õigusteadust, kuid loobus sellest hobifilmide loomise kasuks. 
1998. aastal astus Asko Kase Tallinna Pedagoogikaülikooli telerežii erialale, näitleja Toomas Lõhmuste ja režissöör Vilja Palmi audiovisuaalse kunsti kursusele. Ülikooli lõputööks valmis lühifilm "Kooma" (2004), mis võitis hobi- ja tudengifilmide festivalidel kokku 27 auhinda. Aastatel 2006–2008 osales Asko Kase Tallinna Ülikooli Balti Filmi- ja Meediakooli esimese rahvusvahelise filmiõppeprogrammi magistriõppes, režissöör mängufilmi režii ja lavastamise meistrikursusel.
Asko Kase on töötanud mitmes filmi- ja teleproduktsioonifirmas filmirežissöörina. Tema peamised koostööpartnerid produtsentidena on olnud Artur Talvik, Tuuli Roosma ja Karmo Kaasik. Asko Kase on lavastanud arvukalt reklaamfilme ja telesaateid ning loonud mitmeid lühi-, mängu- ja dokumentaalfilme. Ta on kirjutanud stsenaariume ja toimetanud telesaateid. Viimased kümmekond aastat on ta keskendunud peamiselt audiovisuaalse meedia sisu loomisele ja montaažikunstile.
Isiklikku.
Asko Kase kasvatab kahte poega, Lars Aureliust ja Franz Aureliust. 2018. aastast on tema elukaaslaseks Alisa Verde. 
Lavastused.
Asko Kase debüütmängufilm "Detsembrikuumus" räägib 1924. aastal aset leidnud 1. detsembri riigipöördekatsest. Mängufilm "" jutustab fiktiivse turvaärimehe Viljar Hundi (Raivo E. Tamm) võitlusest oma rivaali Urmas Sõõrumaaga.
Toivo Tammik

Toivo Tammik (sündinud 6. juulil 1968 Tallinnas) on eesti arhitekt, publitsist ja õppejõud.
Elulugu.
Arhitektuurialase kõrghariduse omandas Toivo Tammik Tallinna Kunstiülikooli arhitektuuriosakonnas aastatel 1986–1993.
Aastatel 1991–1992 töötas ta projekteerimisinstituudis Eesti Projekt, 1993–1995 arhitektuuribüroos AS Künnapu &amp; Padrik, 1995–1997 AS Harminis ning 1997–1998 arhitektuuribüroos OÜ Raivo Puusepp. Alates aastast 1998 omab Tammik arhitektuuribürood AB Ansambel OÜ.
Olnud diplomiprojektide juhendaja Eesti Kunstiakadeemias ja Tallinna Tehnikakõrgkoolis.
Töötab arhitektuuri- ja linnaplaneerimise lektorina Tallinna Tehnikakõrgkoolis ja Tallinna Tehnikaülikoolis. 
Tema osalusel töötav Louis Kahni Eesti Sihtasutus sai 2021. aasta Välisministeeriumi kultuuripreemia. 
2024. pälvis Hans Alveri preemia Villa Fannyhofi projekti eest.
Muinsuskaitseameti aastapreemia "Parim renoveeritud mälestis 2024" Kuressaare Vanalinna Kooli projekti eest omistati Tammiku ettevõttele AB Ansambel. 
2024. aastal käivitas koos Louis Kahn Eesti Sihtasutuse juhatuse liikme Ott Rätsepaga kolme arhitektuurikooli koostööprojekti Louis Kahni Keskus Kuressaares (Tallinna Tehnikaülikooli, Oslo AHO ja ETH Zürichi osavõtul). 
Looming.
Tammiku tuntumad teosed on Jaani Seegi näitusepaviljon, Lohusalu lasteaed-algkool, Keila Kool ja Ämari lennubaasi viis hoonet. Suure osa tema loomingust moodustavad korter- ja ühepereelamud ning haridusasutuste hooned. Jaani Seegi paviljoniga on ta kandideerinud Mies van der Rohe auhinnale.
Kirjutisi ja näitusi.
Tammik on avaldanud arhitektuurialast esseistikat ajakirjanduses, kirjutanud ja avaldanud raamatu Allan Murdmaast ("Allan Murdmaa. Monumentaalne" AB Ansambel, 2009), uurinud Allan Murdmaa loomingut ja koostanud ülevaatenäituse (2009). Uurinud ka Kuressaares sündinud USA arhitekti Louis Kahni loomingut ning avaldanud vastavateemalisi artikleid erialaajakirjanduses.
Tegelnud arhitektuurifotograafia uurimisega, koostanud arhitektuurifotograafia näitusi (Rein Vainküla isikunäitused Guangzhous, Hiinas 2011, Tallinnas, Parikaste Majas 2013).
Filmistsenaarium.
Ta on kirjutanud stsenaariume arhitektuurifilmidele ("Ehituskunstnik Toomas Rein" 2011 koos Peeter Brambatiga jm).
Brutoreaktsioon

Brutoreaktsioon on summaarne keemiline reaktsioon, mis viib lähteaine(te)st produkti(de)ni. Brutoreaktsiooni võrrand näitab lõpp-produktide moodustumist lähteainetest.
Enamik brutoreaktsioone koosneb mitmest elementaarreaktsioonist, kus ühe elementaarreaktsiooni produktid (vaheproduktid) astuvad edasi järgmisesse elementaarreaktsiooni. Brutoreaktsioonides esinevad vaheproduktid võivad olla stabiilsed (neid saab preparatiivselt eraldada) ja ebastabiilsed (esinevad ainult reaktsiooni käigus ega ole isoleeritavad).
Pierre Boulez

Pierre Louis Joseph Boulez (26. märts 1925 Montbrison – 5. jaanuar 2016 Baden-Baden) oli prantsuse avangardistlik helilooja ja dirigent, serialismi rajaja.
Auhinnad.
1985 pälvis ta Taani kõrgeima muusikatunnustuse Sonningi fondi muusikaauhinna, mida annab välja Léonie Sonningi Muusika Sihtasutus.
1996 pälvis ta Polari muusikaauhinna, mille asutas 1989 ABBA mänedžer Stig Anderson. Seda antakse välja igal aastal keskmiselt kahele füüsilisele või juriidilisele isikule.
2000 pälvis ta Iisraelis väljaantava Wolfi auhinna. Seda antakse iga nelja aasta tagant keskmiselt kahele heliloojale.
2001 pälvis ta USA-s väljaantava Grawemeyeri auhinna oma helitöö "Sur incises" (1996–1998) eest. Seda antakse välja peaaegu igal aastal.
2002 pälvis ta Kanadas väljaantava Glenn Gouldi auhinna, mida annab Glenn Gouldi Sihtasutus välja korra iga 3 aasta tagant.
2009 pälvis ta Jaapanis väljaantava Kyōto auhinna, mille asutas filantroop Kazuo Inamori ja mida on läbi aegade välja antud 13 Nobeli auhinnaga katmata valdkonnas. Seda auhinda antakse välja iga nelja aasta tagant.
2010 pälvis ta Hollandis väljaantava Edisoni auhinna. See on saanud nime Thomas Alva Edisoni järgi, kes leiutas 1877 fonograafi.
2015 pälvis ta Grammy elutööauhinna.
Manyara piirkond

Manyara piirkond on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Tansaanias.
Manyara piirkond piirneb põhjas Arusha, kirdes Kilimanjaro, idas Tanga, lõunas Dodoma ja edelas Singida piirkonnaga.
Manyara piirkond moodustati aastal 2002; varem kuulus see ala Arusha piirkonna koosseisu.
Manyara piirkonna pindala on 46 359 km². Aastal 2002 elas piirkonnas 1 040 461 inimest.
Piirkonna halduskeskus on Babati. Suurim linn on Mererani.
Manyara piirkonnas asub Manyara järve rahvuspark ja osa Tarangire rahvuspargist.
Manyara piirkond jaguneb viieks ringkonnaks:
Georg Malvius

Georg Malvius (sündinud 30. mail 1945 Timișoaras) on Rootsi lavastaja ja õppejõud.
Haridus.
Ta on õppinud põhierialana näitlemist ja lavastamist, lisaerialana psühholoogiat, romaani keeli ja ajalugu.
Töö.
Malvius on töötanud kunstilise ja tegevjuhina neljas teatris Rootsis ja Soomes ning õpetanud näitlemist, muusikalikunsti ja lavastamist paarikümnes riigis. 1991. aastal valiti ta Göteborgi Ülikooli ja 2000. aastal Müncheni Ülikooli muusikaliteaduskonna muusikarežii professoriks .
Looming.
Malvius on kirjutanud mitu näidendit ja muusikali, kuid lavastajana on ta lavale toonud 60 näidendit, 17 ooperit ja operetti ning 75 muusikali Rootsis, Soomes, Eestis, Leedus, Norras, Taanis, Itaalias, Inglismaal, Saksamaal, Austrias, Ungaris, Monacos, Luksemburgis ja Hiinas.
Tunnustus.
Georg Malviusele on antud kunstiliste saavutuste eest 13 auhinda. Sealhulgas kaks korda on ta tunnistatud Eesti aasta parimaks lavastajaks: lavastuste „Viiuldaja katusel“ (1990) ja „Oliver!“ (2003) eest.
Poolsammas (heegeldamine)

Poolsammas on silmuste kombinatsioon heegeldamisel.
Vello Mäss

Vello Mäss (26. oktoober 1940 Tartu – 16. juuni 2024 Tallinn) oli eesti allveearheoloog. 
Ta oli Eesti Meremuuseumi merearheoloogia teadur ja uurimislaeva Mare kapten.
Eluloost.
Vello Mäss kasvas üles Rannamõisas õpetajate perekonnas. Jacques-Yves Cousteau allveefilmidest inspireerituna meisterdas Vello noorpõlves koos sõbraga ise allveevarustuse, mida koos katsetati. Juba 30 minuti pärast arreteeriti nad Nõukogude piirivalve poolt, süüdistatuna Rootsi põgenemise katses. Neil tuli kinnitada koos vanematega võimudele allkirjadega, et rohkem nad enam allveeasjandusega ei tegele. 
Aastatel 1958–1962 õppis Mäss Tallinna Kalanduse Tehnikumis laevajuhtimise erialal. Seejärel töötas ta tüürimehena külmutuslaevadel, kaptenina Läänemerel kalatraaleritel ja lõpuks Kirovi kalurikolhoosi laevastiku peakaptenina. 
1978. aastal asus ta tööle Meremuuseumis, kus asus kohe propageerima ja eest vedama allveearheoloogilisi töid koostöös mereajaloolase Bruno Paoga ja arheoloog Vello Lõugasega. 1980 asutati Meremuuseumi juurde allveearheoloogia klubi Viikar. 1982. aastal hangiti muuseumile Pärnust vana kalatraaler uurimislaevaks, mille nimeks sai Mare ja kapteniks Vello Mäss. 1988. aastal sai ta Meremuuseumi allveearheoloogia osakonna juhatajaks.
Isiklikku.
Tema lell oli kunstnik Eduard Mässo ja lelle pojapoeg on Edward Masso.
Bruce Dickinson

Paul Bruce Dickinson (sündinud 7. augustil 1958) on inglise laulja, lendur ja raadiosaatejuht. 
Tuntuks sai ta eelkõige briti "metal"-bändi Iron Maiden lauljana.
Ta on ka vehkleja ja laulukirjutaja.
Dickinson on Londoni Ülikooli Kuninganna Mary Kolledži audoktor ja Helsingi Ülikooli audoktor.
Janick Gers

Janick Robert Gers (sündinud 27. jaanuaril 1957 Inglismaal Hartlepoolis) on kitarrist ja laulukirjutaja inglise "metal"-bändis Iron Maiden.
Karjäär.
Gers oli soolokitarrist bändis White Spirit enne liitumist Gillaniga. Pärast Gillani laialiminekut liitus ta bändiga Gogmagog, mis koosnes endisest Iron Maideni lauljast Paul Di'Annost ja trummar Clive Burrist. 1990. aastal mängis ta Iron Maideni solisti Bruce Dickinsoni esimesel sooloalbumil "Tattooed Millionaire".
Adrian Smith

 
Adrian Frederick Smith (sündinud 27. veebruaril 1957 Inglismaal Hackneys) on inglise kitarrist.
Ta on eelkõige tuntud Iron Maideni kitarristi ja laulukirjutajana. Samuti laulab ta mõnel lool taustavokaali koos Steve Harrisega.
Steve Harris

Stephen Percy Harris (sündinud 12. märtsil 1956 Essexis Leytonstone'is, tänapäeva Londoni maa-alal) on inglise bassimängija. 
Ta on bändi Iron Maiden põhiline laulukirjutaja ja bändi looja. Ta on Iron Maideni algkoosseisu ainus liige, kes selles bändis endiselt mängib, ja koos Dave Murrayga on nad ainsad, kes esinenud kõigil selle bändi albumitel. 2012. aastal andis Harris välja oma esimese sooloalbumi "British Lion".
Harris oli poisina suur West Ham Unitedi fänn ja on selleks jäänud tänapäevani. Poisina tahtis ta saada jalgpalluriks, aga kui tal lõpuks õnnestus klubiga koos treenida, sai ta aru, et see ei ole päriselt see, mida ta tahaks elus teha. Seejärel otsustas ta hakata muusikuks.
Kõigepealt tahtis ta saada trummariks, aga tema kodus ei olnud trummikomplekti jaoks kohta. Sellepärast otsustas ta basskitarri kasuks. Ta õppis seda täiesti iseseisvalt mängima ja sellepärast on tema mängustiil ebatüüpiline. Ta ei mängi kitarri lipitsaga, vaid sõrmedega. Enne kontserti määrib ta sageli sõrmed talgiga kokku, et oleks kergem mängida.
Lisaks basskitarrile mängib ta sageli klahvpille ja laulab tausta. Peale selle on ta olnud bändi heaks teisteski ametites: albumite produtsent ja kaasprodutsent ning bändi muuvide režissöör ja toimetaja.
Iron Maiden asutati 1975. aasta jõulude ajal. Plaadifirmaga EMI sai bänd lepingu 1979. Enne seda töötas Harris arhitektuuribüroos joonestajana ja kui ta sealt koondati, siis isegi tänavakoristajana.
Harrise laulude sõnad räägivad sageli mütoloogiast, ajaloost või muust sellisest, teda inspireerivad raamatud ja filmid. Sellega erineb Iron Maiden oluliselt tavalistest rokkbändidest, mille laulude sõnad räägivad tüüpiliselt seksist, narkootikumidest ja mässust.
Ta oli 16 aastat abielus Lorraine Harrisega ja neil sündis neli last: Lauren, Kerry, Faye ja George. Abielu lahutati 1993. Hiljem sündis Steve Harrisel tema uue partneri Emmaga veel kaks last: Stanley ja Maisie.
Vanim tütar Lauren Harris (sündinud 1986) on samuti laulja. Tema esimene sooloalbum ilmus 2008. Oma bändiga on ta toetanud Iron Maidenit nende turneedel 2006 ja 2008.
Nicko McBrain

Michael Henry McBrain (sündinud 5. juunil 1952) on inglise muusik. Alates 1982. aastast on ta Iron Maideni trummar. 
Hüüdnime Nicko sai ta ühelt oma lapsepõlve lemmikmänguasjalt, mängukaru Nicholaselt. 
Ajakirja Rolling Stone koostatud parimate trummarite edetabelis oli ta 38. kohal.
Walt Disney Animation Studios

Walt Disney Animation Studios on alates 1934. aastast tegutsev Ameerika Ühendriikide animatsioonistuudio, Walt Disney Company tütarettevõte.
Toodang.
1937. aastal valmis esimene täispikk joonisfilm "Lumivalgeke ja seitse pöialpoissi".
Kris Freeman

Kris Freeman (sündinud 14. oktoobril 1980 Concordis New Hampshire'is) on USA meesmurdmaasuusataja.
Freeman sai 2000. aastal Štrbské Plesos toimunud juunioride MM-il sprindi vabasõidus kaheksanda koha. Täiskasvanute võistlustel debüteeris ta 2001. aasta maailmameistrivõistlustel Lahtis, kus tema parimaks tulemuseks jäi 30 km klassikasõidu 50. koht. Järgmisel talvel sai ta Salt Lake Citys peetud 2002. aasta olümpiamängudel 20 km jälitussõidus 14. koha ja kuulus 5. koha saanud USA teatemeeskonna koosseisu.
2003. aasta MM-il Val di Fiemmes sai Freeman 15 km klassikasõidus neljanda koha. 2005. aasta MM-il Oberstdorfis jäi tema parimaks tulemuseks 30 km jälitussõidu 50. koht. 2007. aasta maailmameistrivõistlustel Sapporos oli ta 50 km ühisstardiga klassikasõidus kaheteistkümnes. 2009. aasta maailmameistrivõistlustel Liberecis kordas Freeman 15 km klassikasõidus kuus aastat tagasi Val di Fiemmes saadud neljandat kohta, jäädes pronksmedali saanud soomlasele Matti Heikkinenile alla 1,3 sekundiga.
Freemani parim tulemus maailma karikasarjas on neljas koht 15 km klassikasõidus, mille ta sai 2009. aasta novembris Kuusamos toimunud MK-etapil. Paarissprindis on ta olnud koos Carl Swensoniga neljas 2003. aasta jaanuaris Oberhofis. 
Kris Freeman põeb suhkurtõbe.
Manchester (New Hampshire)

Manchester on linn Ameerika Ühendriikides New Hampshire'i osariigis Hillsborough' maakonnas.
Manchester asub Merrimacki jõe ääres.
1810. aastani oli linna nimi "Derryfield". Praeguse nime on linn saanud Inglismaa Manchesteri linna järgi.
Kavango piirkond

Kavango piirkond (1998. aastani "Okavango piirkond") oli Namiibia 1. järgu haldusüksus. Ta piirnes põhjas Angolaga ja kagus Botswanaga. Piirkond sai nime Okavango jõe järgi.
Piirkond jagunes üheksaks valimisringkonnaks.
Halduskeskus ja suurim linn oli Rundu. Suuremad asulad olid veel Nkurenkuru ja Divundu.
2013. aastal jagati Kavango piirkond Ida- ja Lääne-Kavango piirkonnaks.
Ookeanipõhi

Ookeanipõhi on ookeani veealune pinnas, maailmamere veega kaetud laamade osa. 
Ookeanipõhja pinnamood.
Vanasti arvati, et ookeanipõhja pinnamood on jõe- või järvepõhja omaga sarnane: sügavus kasvab rannikult keskossa ja edasi taas väheneb. Aga meresügavuse mõõtmise meetodite arenemisel selgus, et ookeanipõhja pinnamood on niisama mitmekesine nagu maismaa pinnamood. Siin esinevad nii mäeahelikud kui ka orud ja nõod.
Ookeanipõhja peamised pinnavormid on mandrilava ehk šelf, mandrinõlvad, ookeaninõod, süvikud ja ookeani keskahelikud.
Porfirio Lobo Sosa

Porfirio Lobo Sosa (hüüdnimi Pepe; sündinud 22. detsembril 1947 Trujillos) on Hondurase poliitik. Ta oli 27. jaanuarist 2010 kuni 27. jaanuarini 2014 Hondurase president.
Ta õppis Miami Ülikoolis ärijuhtimist. Ta on õppinud ka Moskvas Patrice Lumumba nimelises ülikoolis. Pärast ülikooli töötas ta perefarmis ning õpetas ülikoolis poliitökonoomiat ja inglise keelt. Talle kuulub üks Kesk-Ameerika suuremaid teravilja kasvatavaid farme.
Ta kuulub konservatiivsesse Hondurase Rahvaparteisse. Alates 1990. aastast on ta Hondurase parlamendi liige, aastatel 2002–2006 oli ta selle esimees.
2005. aasta presidendivalimistel kaotas ta napilt Manuel Zelayale.
Aastal 2009 toetas ta Manuel Zelaya võimult kõrvaldamist. 2009. aasta valimistel valiti ta presidendiks.
Isiklikku.
Ka tema vend Ramón Rosa Lobo Sosa on parlamendi liige.