tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vardarski Rid

Vardarski Rid on Põhja-Makedoonia väikelinnas Gevgelijas asuv arheoloogiamälestis, mis pärineb varasest antiikajast. Arheoloogiliste väljakaevamiste käigus on leitud monumentaalne stoa, akropol ja asulakoha teisi arhitektuurilise paigutuse segmente. Vardarski Ridi kasutatakse tänapäeval samuti piknikupaigana.
Boursorama

Boursorama on Prantsuse ettevõte, mille tegevus jaguneb peamiselt infoportaali Boursorama.com animeerimise ja "Boursorama Banque"i veebipanga tegevuse vahel. Société Générale on kogu Boursorama pealinna aktsionär.
Alates loomisest on Boursorama.com sait olnud Prantsusmaa liider aktsiaturgude teabe osas, mis on suunatud nii üksikinvestoritele kui ka professionaalidele. Algselt sellele tegevusele spetsialiseerunud Boursorama.com mitmekesistas seejärel poliitilise ja üldise teabe, millel oli majanduslik rõhuasetus.
Pärast mitmeid ülevõtmisi ja ühinemisi, eriti 2002. aastal Fimatexiga, on Boursorama laienenud ka maaklerlusele ja internetipangandusele, mille tulemusel loodi praegune "Boursorama Banque".
Sežana

Sežana (itaalia keeles "Sesana") on linn Sloveenias. Linn asub Karsti lavamaal, Itaalia piiri lähistel, Triestest 17 km ja Ljubljanast 80 km kaugusel. See on Sežana valla halduskeskus.
Saas-Fee

Saas-Fee on küla Šveitsis Valais' kantonis.
Küla asub 1800 m kõrgusel kõrgete mägede vahelises orus.
Saas-Fees asub 1994. aastal asutatud Euroopa kraadiõppe kool ("European Graduate School").
Paulava vabariik

Paulava vabariik oli väike riiklik moodustis, mis eksisteeris aastail 1769–1795.
1767. aastal omandas Merkinė mõisa Paweł Ksawery Brzostowski, kes omandas ka Turgeliai mõisa ja liitis need üheks valduseks. Mõisa nimetas ta enda järgi Pawłowo mõisaks (leedu keeles Paulava, valgevene keeles Paŭlava ja vene keeles Pavlovo).
1769. aastal kuulutas ta oma valdustes välja vabariigi ja nimetas end selle presidendiks. Võim kuulus presidendile ja kohalikest talunikest moodustatud seimile. Sealses seimis oli olemas kõigist oma maad omavatest isikutest ülemkojast ja valitavast alamkojast, kus oli kaheksa nelja aasta tagant uuesti valitavast esindajat ja kaksteist spetsialisti.
Vabariik võttis vastu oma põhiseaduse ning sealsed seadused hakkasid erinema Rzeczpospolita omadest. Ka moodustati seal oma sõjavägi ja loodi oma vapp. Riigikese pindala oli 30,4 km², seal oli ligi 800 elanikku. Sealsel sõjaväel olid ühtlustatud relvad, mis muutis sealsed üksused võrreldes teiste Poola alade väeüksustega efektiivsemateks. Sõjaväeteenistuses olid kõik vabariigi meessoost elanikud. Paulava vabariigi üksused osalesid Kosciuszko ülestõusus.
Vabariigis kaotati teorent, see asendati raharendiga. Seal hakati vermima ka oma raha. Moodustati hädaabikassa, vabariigile loodi oma kool. Talunikud said õiguse tegeleda kaubanduse ja käsitööga ning kasutada sealset metsa. 1770. aastal andis Brzostowski välja esimese Poola alade põllumajandusõpiku.
Vabariiki tunnustasid nii Poola seim kui ka kuningas Stanisław August Poniatowski. Too andis Brzostowskile Valge Kotka ordeni. Ka võeti vabariigi põhiseadus eeskujuks Poola enda põhiseaduse koostamisel. Samas tõi vabariigi talunike vabadus kaasa teiste ümbruskonna maaomanike, sealhulgas Joachim Litawor Chreptowiczi ja Stanisław Potocki analoogsed reformid oma valdustes.
Kolmanda Poola jagamise järel likvideeriti ka vabariik. Toona vahetas Brzostowski oma valdused Fryderyk Józef Moszyński valduste vastu Saksimaal, kuigi uus omanik lasi sealsetel talupoegadel elada vana vabariigi seaduste järgi. 1799. aastal ostis mõisa krahv Choiseul-Gouffier. Vabam kord säilis põhijoontes 1827. aastani, viimased jäänused Paulava vabariigi korrast likvideeriti aga Novembriülestõusu järel. Sealsed talunikud osalesid Novembriülestõusus, misjärel tsaarivõimud sulgesid seal katoliku kiriku ja tegid selle hoonest õigeusu kiriku. Välismaale pagenud Brzostowski naasis viis aastat hiljem kodumaale, kus temast sai vaimulik Rukainiai külas.
Diivan

Diivan ehk sohva on polsterdatud, mitme istekohaga, seljatoega mööbliese istumiseks ja lamamiseks.
Eri tüüpi diivanid on Chesterfieldi diivan, "chaise longue", "daybed" nurgadiivan ja otoman.
Čačerski rajoon

Čačerski rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Homieli oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1230 km². 2018. aasta seisuga elas seal 14 308 inimest. Rajoon piirneb idas Venemaaga.
Rajoon moodustati 1926. aastal, aastast 1938 Homieli oblasti koosseisus. Tänapäevastes piirides on rajoon aastast 1966, mil selle külanõukogudest moodustati Karma rajoon. See koosneb järgmistest külanõukogudest: Atorski, Leninski, Mierkułavičy, Nisimkavičy, Palessie, Roŭkavičy ja Zalessie külanõukogu. Lisaks moodustab omaette haldusüksuse veel Čačerski linn, mis on ka rajooni halduskeskus.
Rajooni keskmine kõrgus on 152 meetrit. Tähtsaimaks jõeks on Sož, teine suurem jõgi on selle lisajõgi Čačora. 
2009. aasta seisuga oli elanikest 94,15% valgevenelasi, 4,26% venelasi ja 1,59% muust rahvusest inimesi. 86,24% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 13,05% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 61,51% elanikke, vene keelt aga 37,8%.
Suveöö naeratused

"Suveöö naeratused" on Ingmar Bergmani 1955. aasta komöödiafilm.
Film võitis 1957. aastal Bodili auhinna parima Euroopa filmi kategoorias ja ajakiri Time nimetas 2005. aastal filmi 100 parima filmi hulka. Film kandideeris ka Cannes'i Kuldsele Palmioksale, kuid seda võitu ei tulnud.
Stella Ndabeni-Abrahams

Stella Tembisa Ndabeni-Abrahams (sündinud 30. juunil 1978 Mthathas Transkeis) on Lõuna-Aafrika Vabariigi poliitik (Aafrika Rahvuskongress).
Ta on omandanud sertifikaadi projektijuhtimise alal Rhodes'i Ülikoolis ja diplomi telekommunikatsiooni ja juhtimissüsteemide alal Witwatersrandi Ülikoolis.
Ta oli Lõuna-Aafrika Vabariigi sideministri asetäitja 23. oktoobrist 2011 kuni 31. märtsini 2017 ja Lõuna-Aafrika Vabariigi telekommunikatsiooni ja postiteenuste ministri asetäitja 31. märtsist 2017 kuni 22. novembrini 2018.
Alates 22. novembrist 2018 kuni 5. augustini 2021 oli ta Lõuna-Aafrika Vabariigi side, telekommunikatsiooni ja postiteenuste minister. Alates 5. augustist 2021 on ta Lõuna-Aafrika Vabariigi väikeettevõtluse arengu minister.
Ulla Jacobsson

Ulla Maj Jacobsson (23. mai 1929 Göteborg – 20. august 1982 Viin) oli rootsi näitleja. 
Tema tuntuimaks rolliks sai Margaretta Witt Cy Endfieldi lavastatud filmis "Zulu" (1964). Ainult temal oli naisosatäitjatest sõnaline roll. 
Kuid rahvusvahelist huvi oli ta pälvinud juba varem: rolliga Arne Mattsoni filmis "Üks suvi õnne" (1951; rootsi "Hon dansade en sommar"), mis võitis Berliini filmifestivalil Kuldkaru, ja Ingmar Bergmani filmis "Suveöö naeratused" (1955). Esimeses neist oli tal alastistseen, mis tõi talle palju tähelepanu.
Ulla Jacobsson oli abielus kolm korda ja tal sündis kaks last. 
1957. aastast elas ja töötas Austrias Viinis. 
Ulla Jacobsson suri vähki Viinis 20. augustil 1982, olles 53-aastane. Ta on maetud Viini keskkalmistule.
Andres Sonn

Andres Sonn (sündinud 7. aprillil 1972) on Eesti ettevõtja ja investor. Tal on osalus mitmes Eesti ettevõttes, millest üks tuntumaid on Coop Pank (talle kuulub 7,5% Coop Panga aktsiatest ja on panga suurim eraisikust aktsionär). 
Andres Sonn on Coop Panga aktsionär alates 2017. aastast, kui ta omandas koos Inbanki ja Coop Eestiga Eesti Krediidipanga (Coop Panga eelkäija) aktsiad. Andres Sonn elab praegu Monacos.
Ettevõtlus.
Eestis.
Äripäeva 2025. aasta rikaste edetabelis hinnati tema vara väärtuseks 106,1 miljonit eurot, millega ta paigutus edetabelis 59. kohale.
Šveits.
Genfis registreeritud ettevõtte Oilexpress SA (asutatud 2012) tegevjuht ja juhatuse liige.
Mmamoloko Kubayi-Ngubane

Mmamoloko Tryphosa Kubayi-Ngubane (sündinud 8. mai 1978 Sowetos) on Lõuna-Aafrika Vabariigi poliitik (Aafrika Rahvuskongress).
2000. aastal omandas ta bakalaureusekraadi psühholoogia ja sotsioloogia alal Vista Ülikooli Soweto kampuses. Diplomi projektijuhtimise alal sai ta Damelini kolledžis 2002. aastal. Magistrikraadi avaliku halduse alal sai ta Witwatersrandi Ülikoolis 2015. aastal.
Ta on alates 2009. aastast Lõuna-Aafrika Vabariigi parlamendi liige.
Alates 31. märtsist kuni 17. oktoobrini 2017 oli ta energiaminister. 17. oktoobrist 2017 kuni 26. veebruarini 2018 oli ta sideminister ning 27. veebruarist 2018 kuni 29. maini 2019 teaduse ja tehnoloogia minister.
Alates 30. maist 2019 kuni 5. augustini 2021 oli ta turismiminister. Alates 5. augustist 2021 on ta asustuse minister.
Eva-Maria Liimets

Eva-Maria Liimets (sündinud 31. mail 1974) on Eesti diplomaat ja poliitik, alates 26. jaanuarist 2021 kuni 3. juunini 2022 Eesti välisminister.
Haridus.
Ta lõpetas 1996. aastal Tartu Ülikoolis avaliku halduse eriala ja 2005 Estonian Business Schoolis ärijuhtimise eriala.
Võõrkeeled.
inglise, itaalia, saksa, vene, soome
Karjäär.
Ta on töötanud Eesti suursaatkonnas Roomas ja Eesti Suursaatkonnas Washingtonis.
2018–2021 oli ta Eesti suursaadik Tšehhis ja Sloveenias, 2019–2021 Eesti suursaadik Horvaatias.
Aastatel 2021–2022 oli ta Eesti välisminister. Juunis 2021 astus ta Eesti Keskerakonda, kust lahkus 2024. aasta alguses.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 4 (Harju- (v.a Tallinn) ja Raplamaa) 138 häält ning ei osutunud valituks.
Isiklikku.
Ta on lahutatud ning tal on tütar Katherin (snd 1993). 
Talle meeldib joosta ja mängida korvpalli.
Virve Tiirmaa

Virve Tiirmaa (sündinud Kurvits; aastatel 1946–1956 Koost; 25. veebruar 1925 Tartu – 4. jaanuar 2025 Tartu) oli eesti arhitekt.
Elukäik.
Ta lõpetas 1943. aastal Tartus Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlastegümnaasiumi, 1945. aastal Tallinna Ehitustehnikumi, õppis samast aastast Tallinna Polütehnilise Instituudis, mille lõpetas 1952. aastal arhitektina. 
Ta töötas 1952–1953 Eesti Projektis ja 1954–1984 Tartu peaarhitekti tootmisgrupis. 
Ta on projekteerinud L-kujulisi elamuid Tartus Nisu ja Veeriku tänava vahel ning planeerinud Tartu ja Lõuna-Eesti väikelinnade Võru, Põlva, Räpina, Elva, Otepää, Jõgeva, Mustvee ja Kallaste eramurajoone.
Isiklikku.
Tema isa oli pedagoog ja sordiaretaja Aleksander Kurvits, vend oli jurist ja tõlkija Ülo Kurvits. Koos oma teise abikaasa Udo Tiirmaaga elas ta Tammelinnas ja nad käisid tihti kirikus.
Viini keskkalmistu

Viini keskkalmistu (saksa keeles "Wiener Zentralfriedhof") on surnuaed Austrias Viinis Simmeringi ringkonnas. 
Kalmistu võtab enda alla umbes 2,5 ruutkilomeetrit maad ja on sellega Euroopa suuruselt teine surnuaed. Sellest suurem on Ohlsdorfi kalmistu Hamburgis.
Kalmistu loodi 1874. aastal.
Eramets

Eramets on eraomandis mets.
Erametsad Eestis ja Euroopas.
Erametsad moodustavad kogu Eesti metsamaast 2018. aasta seisuga 48% ning sellest kuulub füüsilistele isikutele 28% ja juriidilistele isikutele 20%. Üle poole Euroopa metsadest, v.a. Venemaal ja teistes SRÜ riikides, on eraomandis. Erametsaomanikud mängivad olulist rolli metsa ökosüsteemide säilitamisel, maaelu arengu edendamisel ja turule ressursside varundamisel.
Eesti erametsaomanikele kuulub kokku 1,01 miljonit hektarit kogu Eesti metsamaast, mis on 47%. Eesti erametsa tagavara on umbes 275 miljonit m3. Keskmine erametsamaa pindala on 10,4 ha. Kõigest 40% Eesti erametsaomanikest elavad reaalselt enda metsamaa lähedal. 2015. aasta lõpuks kuulus umbes 10 000 kõigist 97 000st erametsaomanikust mõnda kohalikku erametsaomanike liitu. Erametsa omanikel on kasulik liituda kohalike seltsidega, mis on vastutavad ühistegevuste organiseerimise eest ning jagavad neile nõuandeid ja informatsiooni.
Eesti Erametsaliit.
Eesti erametsaomanike esindusorganisatsiooniks on Eesti Erametsaliit, mis asutati 1992. aastal ja mille liikmeteks on metsaomanike kohalikud organisatsioonid, nagu näiteks ühistud, seltsid ja liidud. Nende põhifunktsioon on metsaomanike huvide esindamine metsapoliitikas. Eesti Erametsaliidu põhimõte on see, et kõigil on võrdsed võimalused organisatsiooni töös kaasa lüüa.
Erametsakeskus.
Riigi asutatud sihtasutuse Erametsakeskus ülesanne on metsaomanike asjatundlikkuse suurendamine ning keskkonnasõbraliku ja efektiivse erametsanduse edendamine. Erametsakeskuse tegevusvaldkonnad on metsatoetuste andmise korraldamine, erametsanduse tugisüsteemi arendamine ja muu erametsandusega seotud arendustegevus.
Liu Kun

Liu Kun (lihtsustatud hiina kirjas 刘昆; traditsioonilises hiina kirjas 劉昆; "pinyin"'is "Liú Kūn"; sündinud detsembris 1956) on Hiina Rahvavabariigi riigitegelane.
Alates 19. märtsist 2018 kuni 24. oktoobrini 2023 oli Liu Kun Hiina Rahvavabariigi rahandusminister.
Edgar Rahumeelne

Edgar (vanainglise keeles Ēadgār [æːɑdɣɑːr]; umbes 943 – 8. juuli 975), tuntud lisanimega Rahumeelne, oli Inglise kuningas 959. aastast kuni surmani.
Ta oli kuningas Edmund I ja Shaftesbury Ælfgifu noorem poeg ning tuli troonile teismelisena pärast vanema venna kuningas Eadwigi surma. Kuningana kindlustas Edgar veelgi oma eelkäijate saavutatud poliitilist ühtsust, kusjuures tema valitsemisaeg oli tuntud just selle stabiilsuse poolest. Tema kõige usaldusväärsem nõuandja oli Dunstan, kelle ta pagendusest tagasi kutsus ja Canterbury peapiiskopiks määras. Edgari valitsusaja olulisim sündmus oli tema kroonimine Bathis 973. aastal, mille korraldas Dunstan ja mis on aluseks praegusele kroonimistseremooniale. Pärast tema surma päris trooni tema poeg Edward, ehkki pärimine vaidlustati.
Prantsusmaa lahtiste tennisemeistrivõistluste segapaarismängu võitjate nimekiri

Prantsusmaa lahtised tennisemeistrivõistlused segapaarismängus on tenniseturniir, mida peetakse Prantsuse lahtiste meistrivõistluste raames alates 1902. aastast. Turniiri mängitakse õues savikruusaväljakutel ja seda peetakse alates 1928. aastast Prantsusmaal Pariisis Stade Roland Garrosel. Prantsusmaa lahtisi tennisemeistrivõistlusi (French Open) peetakse mai viimasel nädalal ja juuni esimesel nädalal ning see on alates 1987. aastast olnud kalendriaasta teine ​​suure slämmi turniir. Aastatel 1915–1919 turniiri I maailmasõja tõttu ja perioodil 1940–1945 II maailmasõja tõttu ei mängitud.
Alates tennise maailmameistrivõistluste kaotamisest 1925. aastal on meistrivõistlustel olnud "suurte meistrivõistluste" staatus, mida hiljem nimetati suure slämmi turniiriks. Meistrivõistlused olid kuni 1967. aastani reserveeritud harrastajatele, kuid alates 1968. aastast on see avatud ka professionaalsetele mängijatele.
Max Decugis ja Suzanne Lenglen on mõlemad võitnud turniiri seitse korda, sealhulgas kaks korda (1914 ja 1920) partneritena. Lenglen tuli viiel viimasel korral Prantsusmaa meistriks koos Jacques Brugnoniga, kes tuli kokku kolmekordseks Prantsusmaa meistriks. Margaret Court tuli 1960. aastatel neljakordseks meistriks. Ühelgi teisel mängijal pole üle kolme turniirivõidu pärast seda, kui need on lahtised meistrivõistlused.
Vaata ka.
Prantsusmaa lahtiste tennisemeistrivõistluste muud võistlused
Suure slämmi turniiride segapaarismängu võitjate nimekirjad
Camilla Mickwitz

Camilla Mickwitz (22. september 1937 – 4. juuli 1989) oli Soome lastekirjanik, illustraator ja multifilmide looja. 
Camilla Mickwitz oli soomerootslane.
Aastal 1959 lõpetas Aalto Ülikooli kunsti-, disaini- ja arhitektuurikooli.
Eelkõige on ta tuntud Jasoni multifilmide loojana, mis on olnud aluseks samanimelistele lasteraamatutele. Film võitis parima lastefilmi auhinna 1975. aastal Los Angeleses korraldatud telefilmide festivalil. 
Eesti keeles on temalt ilmunud raamat "Jasoni suvi", mis on kolmas Jasoni-sarja raamat. Raamatu tõlkis A. Karu ja esmakordselt ilmus see 1984. aastal kirjastuses Eesti Raamat.
Camilla Mickwitz kujundas Soome televisiooni tuntud lastesaate "Pikku Kakkonen" logo.
Camilla Mickwitz on pälvinud arvukalt kirjandus- ja filmiauhindu, teiste seas neljal korral Rudolf Koivu auhinna (1977, 1979, 1981 ja 1984).
Otto Pukk (täpsustus)

Otto Pukk on mitme inimese nimi:
Otto Pukk (ettevõtja)

Otto Richard Pukk (sündinud 7. oktoobril 1978 Stockholmis) on Eesti ettevõtja, alates 2018. aastast Soome börsiettevõtte Incap Corporation Oyj president ja tegevjuht.
Isiklikku.
Otto Pukk on sündinud Stockholmis Eesti pagulaste peres, kuid tema vanaisa, vanaema ja isa on pärit Saaremaalt.
Otto Puki vanaisa oli Eesti poliitik, Riigivolikogu esimees ja advokaat Otto Pukk.
Rudolf Koivu auhind

Rudolf Koivu auhind on auhind, millega tunnustatakse parimaid Soome laste- ja noorteraamatute illustreerijaid. 
Auhind on nimetatud tuntud soome illustraatori ja kunstniku Rudolf Koivu järgi ja seda antakse välja 1949. aastast. 
Auhinna suurus on 10 000 eurot.
2023. aastal pälvis auhinna Kati Närhi.
Radstadt

Radstadt on linn Austrias Salzburgi liidumaal Sankt Johann im Pongau ringkonnas.
Linn asub Ennsi jõe orus, selle lisajõe Taurachi suubumiskoha lähedal, Roßbrandi mäe jalamil, mis on Salzburgi Kiltkivialpide osa. Lõunas kulgeb maantee kõrvuti Taurachi ojaga kuni Untertauerni, Obertauerni suusakuurordi ja Radstadti Tauerni kuruni kõrgusel 1738 m, mis tähistab piiri Salzburgi Tamswegi ringkonnaga. Idas viib Ennstali maantee Schladmingi Ülem-Steiermargis.
Linnaosad on Höggen, Löbenau, Mandling, Radstadt ja Schwemmberg.
Ajalugu.
4. sajandil eKr asustasid ala keldi hõimud, nende Noricumi kuningriik muudeti umbes 15. aastal eKr Rooma provintsiks. Tee üle Tauerni kuru oli osa suurest Rooma teest, mis viis Aquileiast Itaalias Iuvavumi linna (tänapäeva Salzburg) põhjas.
Paika nimega "Rastat" ('puhkekoht') on mainitud juba 1074. aasta dokumendis. Radstadti kindlus asutati 13. sajandil, kui Pongau piirkonnast sai Salzburgi peapiiskopkonna osa ja tekkisid piirikonfliktid Habsburgidest Steiermargi hertsogitega; paik sai linnaõiguse 1289. aastal. Linn oli kohaliku piirkonna keskus ning sellel oli märkimisväärne väärtus Ennsi oru ja Radstadti Tauerni kuru kaudu Alpide peaahelikku ületava maantee kaitseks Kärnteni ja Aquileia suunal. Radstadti gooti stiilis kirik pühitseti 1417. aastal ja raekoda pärineb 16. sajandist.
Saksa talurahvasõjas 1524/1525. aastal asusid linnakodanikud vürstliku peapiiskopi Matthäus Lang von Wellenburgi poolele ja seisid vastu Michael Gaismairi juhitud umbes 5000-mehelise talupoegade armee piiramisele. Linnamüürid on säilinud, sealhulgas kolm torni, mille piirajad piiramise järel olid sunnitud püstitama. 1629. aastal rajasid vürstlikud peapiiskopid Ennsi orus vastureformatsiooni levitamiseks sinna kaputsiinide kloostri. Nagu paljudes teistes peapiiskop Leopold Anton von Firmiani valitsemise all olnud Salzburgi piirkondades, saadeti protestantlik elanikkond 1731/1732. aastal riigist välja; kui "Exulanten" andis neile varjupaiga Preisi kuningas Friedrich Wilhelm I ja asustas Gumbinneni piirkonda Ida-Preisimaal.
Nüüdisajal on Radstadt ka populaarne turismikuurort, kus käib aastas rohkem turiste kui seal on aasta läbi paikseid elanikke. Sellel on oma suusapiirkond ja see on osa laiendatud mäesuusa- ja lumelauapiirkonnast (Ski Amadé), millel on transpordiühendus naaberlinna Altenmarktiga.
Tehisavasonar

Tehisavasonar on sonari tüüp, mille eripäraks on sensori ja uuritava piirkonna (objekti) vahelise suhtelise liikumise kasutamine kõrgema ruumilise lahutuse saavutamiseks. Tehisavasonari liikumisel tehakse andmete järeltöötlust viisidel, mis on analoogsed tehisavaradari järeltöötlusele. 
Tööpõhimõte.
Tehisavasonarite korral kasutatakse mitmest järjestikusest akustilisest pingimisest saadud andmeid, mille abil saab moodustada uuritavast alast/objektist parema eraldusvõimega pildi, kui on võimalik tavalistel sonaritel. Piki liikumisteed võib tehisavasonrari eraldusvõime ulatuda kuni poole sonarielemendi pikkuseni. Tehisavasonari töötamine põhineb tema töötamise ajal liigutamisel. Seeläbi saadab ta helisignaale samasse uuritavasse punkti merepõhjas mitmest asukohast. Sonari liikumisel sirgjooneliselt moodustub eri asukohas pingimisest tehislik ridasonar. Kõigi pingide kooskõlas olevate andmete ümberkorraldamise abil saadakse tehisava kujutis, millel on parem eraldusvõime. Erinevalt tavapärasest külgvaatesonarist tagab tehisavasonari töötlus kaugusest sõltumatu eraldusvõime. Suurimal töökaugusel võib ka eraldusvõime olla mitu suurusjärku parem külgvaatesonarist.
CEC-i palee

CEC-i palee (rumeenia keeles "Palatul CEC") on CEC Banki peakorter Rumeenia pealinnas Bukarestis.
Uusrenessanslik palee ehitati aastatel 1897–1900 riikliku hoiuasutuse Casa de Depuneri, Consemnațiuni și Economie uueks peakorteriks. Hiljem tunti Rumeenia vanimat panka kui C.E.C. ("Casa de Economii și Consemnațiuni"). Hoone projekteeris arhitekt Paul Gottereau, kes oli lõpetanud Pariisis kunstikõrgkooli Beaux-Arts de Paris. Ehituskäigu eest vastutas rumeenia arhitekt Ion Socolescu. Hoone nurgakivipanekust võtsid osa Rumeenia kuningas Carol I ja kuninganna Elisabeta. 
Ehitis on historitsismile omaselt elegantne ja tasakaalukas ning täiendab linna peamise puiestee Calea Victoriei arhitektuurset pärandit.
Eugendorf

Eugendorf on alev ja vald "(Marktgemeinde)" Salzburg-Umgebungi ringkonnas Salzburgi liidumaal Austrias.
Ajalugu.
Asulat on esmamainitud 736. aastal.
Geograafia.
Eugendorf asub u. 10 km Salzburgist kirdes linna ja Wallersee järve vahel. Omavalitsus külgneb Seekirchen am Wallersee, Henndorf am Wallersee, Hallwangi, Koppli ja Thalgauga. See on jaotatud 10 asumiks ("Ortschaften"): Eugendorfi alev ja 9 küla:
Transport.
Eugendorfil on jaam rahvusvahelisel "Westbahn" raudteel, mida teenindab ka Salzburg S-Bahn. Linna teenindab ka A1 kiirtee "Wallersee-Eugendorfi" väljapääsu juures.
Palatul Telefoanelor

Palatul Telefoanelor (eesti keeles kui 'telefonipalee') on Bukaresti peamisel puiesteel Calea Victorieil asuv büroohoone. "Art déco" stiilis ehitist omab tänapäeval Telekom Romania. 
Hoone pidulikul avamisel viibis teiste hulgas Rumeenia kuningas Carol II. Aastatel 1940–1946 ümberehituste käigus laienes ehitis nii vertikaalselt kui horisontaalselt.
Karl Tamm

Karl Tamm (17. november 1901 Kirbla vald – 23. juuni 1941 Orenburgi oblast) oli Eesti sõjaväelane (kapten, 1934).
Vabadussõjas teenis Tallinna Kooliõpilaste Pataljonis. Septembris 1921 astus sõjakooli, 1923. aasta juulis ülendati nooremleitnandiks, 1928. aastal leitnandiks ja 1934. aastal kapteniks. 
1939 märtsis viidi üle Sõjavägede Staabi 2. osakonna B-jaoskonna ülemaks.
1941 mais arreteeriti Vene okupatsioonivõimude poolt ja hukati Venemaal Orenburgi oblastis 23. juunil 1941.
Virtuaalteater

Virtuaalteater on interneti kasutaja kaudu loodud ühisruum ehk online-platvorm, kus publik võib osaleda veebikaamerate teel, näha esinejat ning võimalus on ka vestlusaknas suhelda ja nähtut kommenteerida. Selles ruumis pannakse inimesed olukorda, mis on tegelikkuses võimatu: Inimene ühel ajal mitmes kohas, tema tajudega mängitakse, mõjutatakse inimloomust. Virtuaalteater töötab ka ilma nende võimalusteta, kus on näha ainult etendust, ilma, et saaks kommenteerida või teistega suhelda. 
Sõna teater tähistab kunstiasutust, siis virtuaalteatris füüsilises ruumis koos ei olda, kuid olemas on interaktsioon publikuga. 
Virtuaalteatris on olulisel kohal tehnika, fenomenoloogilis-performatiivse kogemuse saamisel mängivad tähtsat osa tehnilised parameetrid. Internetis toimuvad esituskunstide ülekanded on endiselt pigem laval toimuva taasesitused kui omaette žanr. Kunstnikud omalt poolt otsivad lahendusi, kuidas teatrispetsiifilised esitusvõtted nagu lavaintiimsus, lavakujundus, valgus, vahetada millegi muu vastu nii, et muutus ei kaotaks teatrile iseloomulikku mõju ära. Sellegipoolest see iseloomulik mõju on väga tugevalt seotud ruumiga. Kui pole kuhugi minna, pole ka seda teatrikunstile vajalikku taju. Teatrikunstile omased võtted jäävad käiku, kuid tulemus on siiski miski muu. 
Internetti hakati välja töötama 1960. aastatel USA’s, kuid teaberuum, mida nimetati veebiks, sai alguse 1993. aastal. Mis tähendab, et alates sellest on olnud võimalik teha virtuaalteatrit, kuna internet on virtuaalteatri peamine algtingimus. 
Internet on lihtsamalt öeldes suur hulk omavahel ühendatud arvuteid. Kui internet lubab arvutitel omavahel suhtlusesse astuda, siis virtuaalteatri kontekstis on oluline veeb, mis on üks viisidest, kuidas informatsiooni saab interneti teel jagada. 
Videosalvesti on siiski väärtuslik ajaloodokument, see osutab minevikule või tänapäeva pildistusele. Jäädvustusel on kahtlemata hariduslik ning informatiivne funktsioon. Ülesvõtete kättesaadavus aitab teatri kui kunstiliigi demokratiseerimisel. Videoülesvõtte puhul ei ole tegemist teatri kui kunstiliigiga, vaid mingi muu, vahendatud tegevusega.
2020. aastal sai paljude teatriruumiks ja etenduste asukohaks just internet ehk veeb. Etenduskunstnikud räägivad virtuaalsetest kehadest, tehisintellektist, mistahes piiride määratlemisest ning hägustumisest.
Banana Yoshimoto

Banana Yoshimoto (jaapani よしもと ばなな või 吉本 ばなな "Yoshimoto Banana", sündinud 24. juulil 1964 Tōkyōs) on jaapani kirjanik. Tema pärisnimi on Mahoko Yoshimoto (吉本 真秀子, Yoshimoto Mahoko).
Yoshimoto isa oli tuntud luuletaja ja kriitik Takaaki Yoshimoto ja õde Haruno Yoiko koomiksikunstnik.
Yoshimoto esimene romaan, 1994. aastal ilmunud "Köök" (キッチン, eesti keeles 2003. aastal Kati Lindströmi tõlkes), sai kohe menukiks, millest Jaapanis ilmus 60 trükki ja mida osteti üle kahe miljoni eksemplari. Raamatu põhjal on tehtud kaks filmi Jaapanis ja Hongkongis.
Yoshimoto teoste kangelased on tavaliselt noored naised, kes on oma perekonnast eemaldunud, töötavad kohvikutes ja baarides ning kuulavad Lääne muusikat. Tema teostes on tunda traditsioonilise jaapani kultuuri mõju. Tal õnnestub luua kummastav ja poeetiline õhkkond ning luua nappide vahenditega paeluv maailm.
Alejandro Rejón Huchin

Wilberth Alejandro Rejón Huchin (sündinud 18. mail 1997 Méridas Mehhikos) on Mehhiko luuletaja, kultuurijuht ja ajakirjanik. Tecoh rahvusvahelise luulefestivali asutajadirektor Yucatán. osa tema loomingust on tõlgitud araabia, itaalia, rumeenia, kreeka, prantsuse, katalaani ja bengali keelde.
Olga Nikolajevna

Suurvürstinna Olga Nikolajevna Romanova (vene keeles "Великая Княжна Ольга Николаевна"; 15. november 1895 Aleksandri palee, Tsarskoje Selo – 17. juuli 1918 Ipatjevi maja, Jekaterinburg) oli Venemaa keisri Nikolai II ja tema abikaasa Aleksandra vanim järglane. Tal oli kolm õde ja vend.
Ural (aurulaev)

Ural oli aurumasinaga baaslaev heeringapüügi teenindamiseks, kodusadamaks Tallinn.
See oli aurulaev algselt ehitatud Chulym tüüpi söemaaagi laevaks ja kohandatud heeringatünnide vedamiseks. Ural oli ehitatud 1957. aastal Poolas Szczecini laevatehases, projekt B-32.
Pikkus 94.7 m, 
kandevõime 3169 tonni,
üks peamasin 1700 Hj,
kiirus 12 sõlme,
meeskonnakohti 66.
4. veenruar 1961 - 30 märts 1961 reisil Newfoundlandi madalikule tegi Uralil praktikandina kaasa teise klassi madusena Jüri Rästas. Praktikapäeviku järgi on Rästas kirjutanud sellest reisist oma memuaarides aastakümneid hiljem. Tookord on kapteniks olnud Petr Alekseevitš Jarkovoj, esimene abi Harri Jaani p. Viirmaa, teine tüürimees Uljan Nikititš Melnikov, kolmas tüürimees Juri lunin ja neljas Albert Malõsev, tehnoloog Ivan Sergejevitš Šitškin, pootsman Nikolai Alekseejevitš Bragin. 
Viljo Anslan on olnud enne Rästase kirjeldatut reisi Uralil pootsmaniks kaks aastat.
Tulepakk

Tulepakk (ka "pakuküünal, pakutõrvik, Rootsi küünal, Rootsi tõrvik, Kanada küünal, lapi küünal") on puidust lõigatud või puuritud pakk või halgude kimp, mida kasutatakse valguse ja soojuse tekitamiseks. Tänu oma väiksusele saab seda tänapäeval kasutada lõkke asendajana. 
Ajalugu.
Paku päritolu seostatakse Rootsiga ning Kolmekümneaastase sõjaga 17. sajandil, mil rootsi sõdurid otsisid viisi, kuidas säästliku küttepuude kasutusega sooja, valgust ning toiduvalmistusviisi luua.
Tööpõhimõte.
Puuritud tulepakk töötab ilma lisahalgudeta tänu korstnaefektile, pakk on omamoodi miniatuurne korsten, kus alumises osas on algne leek ja ülevalt väljuvad kuumad gaasid. Saetud tulepakku saab süüdata ka ülemisest otsast.
Variatsioonid.
Pakku on algselt valmistatud saagides. Teine versioon on puuritud pakk. Samuti on võimalik sarnasel tööpõhimõttel kasutada haokubu või halgude kimpu. 
Valmistamine.
Puuritud pakuga saab teistest variantidest paremini süüa teha, kuna leegil on vaid üks väljumiskoht, mis teeb selle intensiivsemaks kui lõigatud paku, millel leek ja soojus väljuvad ka külgedelt. Toidu valmistamiseks asetatakse paku ülemisse otsa, leegi väljumiskoha ümber vähemalt kolm kivi või lüüakse mõned naelad, mis küpsetusnõu pakupinnast kõrgemal hoiavad. Lõigatud pakk või haokubu sobib paremini valguse ja laiema ulatusega soojuskiirguse loomiseks.
Säde (osake)

Põleva või hõõguva aine üliväike (paiskuv või lendav) osake. Väiksusest tingituna võib säde märkamatult põhjustada tulekahjusid: näiteks ketaslõikuri kasutamisel või keevitamise käigus ehitustöödel, samuti maastikupõlengud ja metsatulekahjud. Oskusliku tegutsemise korral saab sädemest ka tahtlikult lõket süüdata.
Õudusmäng

Õudusmäng (inglise keeles "horror game") on videomäng, mille ülesandeks on mängijale õudust tekitavate elementidega põnevuse pakkumine. 
Õudusmängule omaseid elemente leidub ka teistes videomängudes. Õudusmäng erineb neist aga selle poolest, et pakub võimalike ohtude tõttu mängijale väljakutset, hirmutab, ergutab ja tekitab heaolutunnet. Lisaks on sellele omane mängijas nähtavalt või kuuldavalt ootamatu, äkilise või valju ehmatusega hirmuvõpatuste tekitamine.
Tunnused.
Õudusmängud põhinevad üldiselt narratiivil, kus tegelaskuju üritab teadmatuses tegutsedes, surnutele või muudele üleloomulikkudele jõududele vastandudes ebameeldivas kohas ellu jääda, lahendades mõistatusi või hävitades teda ähvardavaid olendeid. Mängijas tekib mängimise ajal ärevus, mis süveneb stressi ja lõpuks hirmuni. 
Õudusmänge iseloomustab ka mäng kujuteldava riskiga, sest reaalsuses risk puudub, seejuures saab pärast mängus hukkumist jätkata mängimist viimasest salvestuskohast. 
Õudusmänge mängitakse laias laastus kahel põhjusel: 
Liigid.
Õudusmängude seas eristatakse mitmesuguseid liike:
Helikujundus.
Õudusmängudes on peale pildi suur rõhk helikujundusel: kõik helid on seotud mängija tehtavate valikutega või mängumaailmas toimuvaga (nn adaptiivne muusika). Sellest lähtudes muutuvad heli valjus, rütm, intensiivsus, ruumi kaja ja heliallika suund. Helikujunduse ülesanne on aidata mängijal mängu sisse elada ehk tekitada immersiooni. Videomängude mängijad on hea helikujunduse kohta öelnud, et sellised mängud panevad neid unustama, et nad mängivad mängu, ja nad kaotavad mängides ajataju. 
Helikujundus toetab mängus toimuvat. Heliga saab märku anda pildist väljas olevast liikumisest või karakteri mingi objektiga tegelemisest. Heli aitab ka ruumi ehitada, sest loob mängukeskkonnas viibimisest eheda tunde. Võimalik on ka stereoheli, mis tekitab rohkem sisseelamistunnet (näiteks mängija kõnnib looduses ja kuuleb ühelt poolt linnulaulu ja teiselt poolt veevulinat). 
Heli saab mängukogemusele ka negatiivselt mõjuda, näiteks ei sobi muusika mänguga kokku, heliefektid on ebarealistlikud või ebaveenvad, heli ei reageeri tegevustele või on liiga etteaimatav, dialoog on ebausutav, heli puudub, muusika või heliefektid hakkavad liigselt korduma.
Varju tänav (täpsustus)

Varju tänav on tänava nimi mitmes Eesti asulas:
Kaur Maran

Kaur Maran (sündinud 2. juunil 1989) on Eesti ajakirjanik.
Töötab Eesti Ekspressis. Aastatel 2021–2023 oli ta loodussaate Osoon toimetaja, sellele eelnevalt töötas teaduajakirjanikuna väljaandes Postimees.
2012. aastal ilmus Kaur Marani kaasautorlusel ülevaade keskkooli bioloogiast ja geograafiast teoses "Bioloogia ja geograafia raudwara" kirjastuselt Raudwara.
Aastal 2015–2016 oli ta reporter Eesti Päevalehes.
2020. aastal esines Kaur Maran Eesti Teadusagentuuri konverentsil "Koroona õppetunnid teaduskommunikatsioonile" ettekandega "Noppeid Postimehe koroonakevade-kogemusest".
Oli 2024. aastal linastunud õudus-muusikali "Kui mootorsaed laulsid" produtsent.
Tunnustus.
2016. aastal tunnustati Postimehe teadustoimetuse tegevust Eesti Teadusajakirjanike Seltsi poolt Ökuli muna auhinnaga. Toimetuse üks liige oli Kaur Maran.
2019. aastal pälvis ta koos Heleri Kurise, Aarne Seppeli ja Endel Kasterpaluga Eesti Meediaettevõtete Liidu auhinna parima digitaalse üksikprojekti ja peaauhinna üleriigiliste lehtede kujunduskonkursi kategoorias, loo eest “Suur lugu: kuidas ameeriklased 50 aastat tagasi Kuu-võidujooksu võitsid”.
Isiklikku.
Tema vend on filmitegija Sander Maran.
Jaan-Juhan Oidermaa

Jaan-Juhan Oidermaa on teadusajakirjanik ja korralduslik juht Eesti Rahvusringhäälingu teadusuudiste portaalis Novaator.
Tunnustus.
Aastal 2020 tunnustas Eesti teadusajakirjanike selts teda tubli tegija auhinnaga Ökuli muna. Esile tõsteti tema usinust, millega ta toob eesti lugejani maailma teadlaste mõtted ja tööd, olles võrreldaval tasemel maailma tippteadusajakirjadega. Samuti oskuslikku multimeedia kasutamist lugeja tähelepanu püüdmisel kireval ja killustunud meediamaastikul.
Aastal 2021 pälvis ta Eesti teaduse populariseerimise teise koha auhinna kategoorias "parim teaduse ja tehnoloogia populariseerija".
2022 – Eesti Teaduste Akadeemia medal "panuse eest Eesti Rahvusringhäälingu portaali Novaator arendamisse ning teaduste akadeemia kolme minuti loengute korraldamisse. Ta on portaali ja selle taga oleva toimetuse üles ehitanud professionaalseks teaduse kajastamise keskkonnaks, mis on võrreldaval tasemel maailma tipp-populaarteadusajakirjadega. Akadeemia kolme minuti loengute ettevõtmisse tõi ta mõne aasta eest juurde olulise dimensiooni, õpetades konkursi osalejaid kirjutama arvamusartiklit.".
Aastal 2025 pälvis ta Tartu Ülikooli Tänutähe.
Vin Diesel

Mark Sinclair (sündinud 18. juulil 1967), tuntud kui Vin Diesel, on Ameerika Ühendriikide filminäitleja. Tema kuulsamaid rolle on Dominic Toretto sarjas "Kiired ja vihased".
Diesel hakkas filmimaailmas tegutsema 1990. aastal, kuid ei saavutanud erilist edu kuni 1995. aasta lühifilmini "Multi-Facial", mille režissöör ja stsenarist ta oli ning kus mängis ise ka peaosa. Film jäi silma Steven Spielbergile, kes seepeale tegi ringi oma parasjagu pooleli olnud filmi "Reamees Ryani päästmine", et anda Dieselile selles kõrvalosa. Seejärel luges ta sisse 1999. aasta animafilmi "Raudhiiglane" peategelase teksti ning mängis sellistes märulisarjades nagu "Kiired ja vihased", "XXX" ja "Riddicki kroonikad". Ta on sisse lugenud ka Grooti tegelaskuju teksti 2014. aasta filmis "Galaktika valvurid".
Isiklikku.
Diesel on kirglik rollimängu "Dungeons &amp; Dragons" harrastaja.
Mäekalda tänav (täpsustus)

Mäekalda tänav on tänava nimi mitmes Eesti asulas:
Aru tänav (täpsustus)

Aru tänav on tänava nimi mitmes Eesti asulas:
Aru on tänav kahes külas:
Karkuse, Piira.
Abel Hernández

Abel Mathías Hernández Platero (sündinud 8. augustil 1990 Pandos) on Uruguay jalgpallur, kes mängib ründajana Argentina kõrgliigaklubis Rosario Central.
Klubikarjäär.
Ta alustas klubikarjääri Uruguay klubis Central Español, mille koosseisus debüteeris ta Uruguay kõrgliigas 2006. aastal. 2008. aastal liitus ta Peñaroliga.
2009. aasta veebruaris liitus ta Itaalia kõrgliigaklubiga Palermo. Esimese värava Itaalia kõrgliigas lõi ta sama aasta 29. oktoobril mängus Milano Interi vastu. Hooajal 2013–14 mängis ta Palermoga Itaalia esiliigas, kus oli 14 väravaga sel hooajal klubi suurim väravakütt.
2014. aasta septembris sõlmis ta lepingu Inglismaa kõrgliigaklubiga Hull City. Üleminekusumma oli 10 miljonit eurot, mis tegi temast Hull City ajaloo suurima ostu. Esimese värava Inglismaa kõrgliigas lõi ta sama aasta 14. septembril mängus West Ham Unitedi vastu. Hooajal 2015–16 mängis ta Hull Cityga Inglismaa esiliigas, kus ta lõi 20 väravat ja sel hooajal liigas paremuselt kolmas väravakütt. 2016. aastal valiti Hernández Hull City aasta mängijaks.
2018. aasta augustis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Venemaa kõrgliigaklubiga Moskva Spartak. Ta mängis Spartakis vaid ühe hooaja; ta oli kimpus vigastustega ja lõi hooajal 2018–19 liigas ainult kolm väravat. Hooajal 2019–2020 mängis Hernández Katari kõrgliigaklubis Al Ahli.
2020. aasta augustis sõlmis ta üheaastase lepingu Brasiilia kõrgliigaklubiga Internacional. Esimese värava Brasiilia kõrgliigas lõi ta sama aasta 12. oktoobril mängus Athletico Paranaense vastu. 2021. aasta aprillis siirdus ta samasse liigasse kuuluvasse klubisse Fluminense, kus mängis aasta lõpuni.
2022. aastal mängis Hernández Mehhiko kõrgliigaklubis Atlético San Luis ja 2023. aastal taas Peñarolis. 2024. aastal liitus ta Rosario Centraliga.
Koondisekarjäär.
2009. aasta Lõuna-Ameerika kuni 20-aastaste meistrivõistlustel saavutas ta Uruguay noortekoondisega kolmanda koha. Hernández lõi turniiril viis väravat ja oli kolme teise mängija kõrval turniiri suurim väravakütt.
Uruguay jalgpallikoondises tegi Hernández debüüdi 11. augustil 2010 sõprusmängus Angola vastu ja ta lõi selles mängus ka värava. 2011. aastal võitis ta Uruguay koondisega Copa América.
2013. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiri viimases alagrupimängus lõi ta Tahiti vastu neli väravat.
Ta kuulus Uruguay koondisse veel ka 2014. aasta maailmameistrivõistlustel, 2015. aasta Copa Américal ja 2016. aasta Copa América Centenario. Lisaks kuulus ta 2012. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril Uruguay olümpiameeskonda.
Sotsiaalne risk

Sotsiaalne risk on oht, et inimese toimetulekuvõime ja elukvaliteet ajutiselt või alaliselt halveneb, mille põhjuseks võivad olla vaesus, töötus, haigus, puue, vanadus, kodutus, toitjakaotus, perevägivald jne. 
Sotsiaalse kaitse eesmärk on aidata inimest juhul, kui tekib sotsiaalne risk, mille tõttu inimene vajab abi ja toetust.
Laktaas

Laktaas on ensüüm, mida toodavad paljud organismid. See asub inimeste ja teiste imetajate peensoole harjapiiril. Laktaas on vajalik täispiima täielikuks seedimiseks, see lagundab laktoosi, suhkrut, mis annab piimale magusust. Laktaasi puudumisel võivad piimatooteid tarbivad inimesed tunda laktoositalumatuse sümptomeid. Laktaasi saab osta toidulisandina ja see lisatakse piimale "laktoosivabade" piimatoodete tootmiseks. 
Toidu kasutusalad.
Laktaas on ensüüm, mida mõned inimesed ei suuda oma peensooles toota. Laktoosivaba piima, jäätise ja jogurti tootmise tehnoloogiat kasutatakse piimale laktaasi lisamiseks, hüdrolüüsides seeläbi piimas looduslikult leiduvat laktoosi, muutes selle kergelt magusaks, kuid kõigile seeditavaks. Ilma laktaasita suunavad laktoositalumatusega inimesed laktoosi seedimata jämesoolde, kus bakterid selle lagundavad, tekitades süsihappegaasi, mis põhjustab puhitus ja kõhugaasid.
Ajalugu.
Laktaas (täpsemalt laktaas-florisiinhüdrolaas) asub peensoole enterotsüütide harjapiiril ja vastutab toidulaktoosi hüdrolüüsi eest. Varasemad uuringud laktaasi aktiivsuse kohta imetajatel avaldati sajandivahetuse paiku. 1903. aastal leiti, et koeral oli laktaasi aktiivsus väga väike ja seetõttu jäi laktoos hüdrolüüsimata, põhjustades kõhulahtisust. Inimese hüpolaktaasiat demonstreeriti 1963. aastal ja peagi leiti, et see on enamuses maailmas väga levinud, tavalisem kui laktaasi püsivus. 1973. aastal näitas täiskasvanu tüüpi hüpolaktaasia pärilikkust üks autosomaalselt retsessiivne üksikgeen. 
Laktoosivaba piima, jäätise ja jogurti tootmise tehnoloogia töötas välja põllumajandusuuringute talitus 1985. aastal.
Keemilised reaktsioonid.
Inimese laktaasi optimaalne temperatuur on umbes 37 ° ja optimaalne on 6. 
Ainevahetuses hüdrolüüsitakse D-laktoosis sisalduv β-glükosiidne side, moodustades D-galaktoosi ja D-glükoosi, mis võivad imenduda läbi sooleseinte ja vereringesse. Laktaasi katalüüsitav üldine reaktsioon on C12H22O11 + H2O → C6H12O6 + C6H12O6 + kuumus.
Laktaas katalüüsib ka florisiini muundumist floretiiniks ja glükoosiks.
Villa Sellgren

 
Villa Sellgren on datša ja maavaldus Venemaal Leningradi oblastis Viiburi rajoonis Lihaniemi poolsaarel Läänemere Soome lahes, ligi 20 km kaugusel Soome piirist.
Aleksei Navalnõi kinnitusel kuulub villa sõprade kaudu Vladimir Putinile.
Unai Simón

Unai Simón Mendibil (sündinud 11. juunil 1997 Vitorias) on Hispaania jalgpallur, kes mängib väravavahina Hispaania kõrgliiga klubis Athletic Bilbao ja Hispaania jalgpallikoondises.
Athletic Bilbao noorteakadeemiaga liitus ta 2011. aastal. 2014. aastal debüteeris ta Hispaania tugevuselt neljandas liigas CD Basconia meeskonnas. Aastatel 2016–2018 mängis ta Athletic Bilbao reservmeeskonnas Hispaania tugevuselt kolmandas liigas.
Hispaania kõrgliigas tegi Simón debüüdi 21. augustil 2018 mängus CD Leganése vastu. Hooajal 2019–20 sai ta Athletic Bilbao põhiväravavahiks. Ta oli sel hooajal Hispaania kõrgliigas üks liiga parimaid väravavahte, lastes 33 mänguga sisse ainult 29 väravat ja oli Ricardo Zamora karikavõistluste arvestuses kolmas.
2015. aastal tuli ta Euroopa omavanuste meistriks Hispaania kuni 19-aastaste koondisega ja 2019. aastal kuni 21-aastaste koondisega. Hispaania jalgpallikoondises tegi Simón debüüdi 11. novembril 2020 sõprusmängus Hollandi vastu.
Ander Capa

Ander Capa Rodríguez (sündinud 8. veebruaril 1992 Portugaletes) on Hispaania jalgpallur, kes mängib paremkaitsja või äärepoolkaitsjana Hispaania kõrgliiga klubis Athletic Bilbao.
Ta kuulus noorena Athletic Bilbao noorteakadeemiasse, kuid liitus 2011. aastal SD Eibariga. Aasta hiljem debüteeris ta Eibari põhimeeskonnas Hispaania tugevuselt kolmandas liigas. Järgmisel aastal kindlus tas Capa koha Eibari põhimeeskonnas. Hooajal 2013–14 mängis ta Eibariga Hispaania esiliigas ja alates hooajast 2014–15 Hispaania kõrgliigas. Esimese värava Hispaania kõrgliigas lõi ta 8. detsembril 2014 mängus UD Almería vastu.
2018. aasta juulis liitus ta Athletic Bilbaoga.
2014. aastal debüteeris Capa Baskimaa jalgpallikoondises.
Talitsa

Talitsa on linn Venemaal Sverdlovski oblastis, Talitsa linnaringkonna keskus. Linn asub Põšma jõe ääres, 220 km Jekaterinburgist idas ja 132 km Tjumenist läänes.
Asula tekkis 1732. aastal viinapõletustehase juurde. Linnaõigused sai 1942. aastal.
Raúl García

Raúl García Escudero (sündinud 11. juulil 1986 Pamplonas) on Hispaania jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Hispaania kõrgliiga klubis Athletic Bilbao. Ta mängib peamiselt ründava poolkaitsjana, kuid võib mängida ka keskpoolkaitsjana.
Ta alustas klubikarjääri CA Osasunas, mille koosseisus debüteeris ta Hispaania kõrgliigas 2004. aastal.
2007. aasta juulis liitus García Madridi Atléticoga. Ta mängis Madridi Atléticos seitse hooaega, tuli klubiga Hispaania meistriks ning võitis Hispaania karika, Hispaania superkarika, UEFA Euroopa Liiga ja kaks UEFA Superkarikat. Hooajal 2011–12 mängis ta laenul Osasunas.
2015. aasta augustis siirdus ta Athletic Bilbaosse. Hooajal 2019–20 tegi ta oma seni parima hooaja Hispaania kõrgliigas, lüües kokku 15 väravat.
Hispaania jalgpallikoondises debüteeris García 4. septembril 2014 sõprusmängus Prantsusmaa vastu.
Friedrich Wendach

Friedrich Herbert Wendach (ka Friedrich Vendach; 18. veebruar 1896 Vaimõisa vald, Läänemaa – 4. veebruar 1984 Tallinn) oli eesti ja Nõmme linna arhitekt.
Friedrich Herbert Wendach lõpetas 1917. aastal Tallinna Peetri Reaalkooli ja õppis ühe aasta Petrogradis Tsiviilinseneride Instituudis ja võttis osa Vabadussõjast. Pärast Vabadussõja lõppu läks Wendach arhitektiks õppima Saksamaale ning lõpetas 1926. aastal Berliin–Charlottenburgi tehnikaülikooli.
Friedrich Herbert Wendach oli aastatel Nõmme linna arhitekt (1930–1938) ja Nõmme linnavalitsuse ehitusosakonna juhataja (1934–1938) ja linnanõunik. 1931. aastal toimus Friedrich Wendachi juhendamisel Nõmme Rahu kiriku ümberehitus. Friedrich Wendachi projekteeritud on Nõmme olulisemad ühiskondlikud hooned: Nõmme gümnaasium (1934–1935), Kivimäe põhikool (1931–1932), Rahumäe algkool (1933–1934; hävinud), Kahro maja (1933, Edgar Velbriga), Nõmme gümnaasium (1935–1939; koos Edgar Velbriga), Nõmme Rahu koguduse surnuaia vahimaja Suurtüki 1 (1934–1935), Nõmme tuletõrjehoone (1935), tuberkuloosidispanser Pääskülas Vabaduse pst. 181 (1935–1936), Silikaadi saun Pärnu mnt 240 (1937–1938).
Linnaarhitektina võis Wendach kirjutada alla ka teiste arhitektide projektidele (näiteks tollal allkirjaõiguseta Edgar Velbri töödele), mistõttu paljude hoonete autorit on praegu tagantjärele väga raske kindlaks teha – enamasti Velbrile omistatud Nõmme turuplatsi äri- ja kinohoone projekt (1931) on tegelikult Wendachi allkirjaga.
Nõmme linnaarhitekt Wendachi projekteeris ametnikutöö kõrvalt ka ise elamuid: elumajad Filmi 3 (1932–1933) Kadriorus, Nõmmel Nurme 47/49 (1930–1934), Mängu 5 (1932–1933), Mängu 20, Mängu 4, Nurme 55 (1936), Wendachi enda maja Nurme 28 (1935) ja paljud teised.
Nõmme linnaarhitekt Wendachi projekteeris ka 1930. aastatel mujale Eestis – Tartu lastehaigla (1930–1931), Kehtna, Helme ja Õisu kodumajanduskoolide internaadid (Kehtna Kõrgema Kodumajanduskooli internaat) ning Kuusiku Riigi Põllutöö Katsejaama peahoone koos laboriga (1938–1939). 
Friedrich Wendach lahkus Nõmme linnaarhitekti kohalt 1938. aastal ning asus tööle Teedeministeeriumi, kus töötas ehitusosakonna vaneminspektori ja direktori asetäitjana, 1941. aastal oli ta lühikest aega peaarhitekt projekteerimise kontoris Kommunaalprojekt ning Saksa okupatsiooni ajal Tehnikadirektooriumi ehitusvalitsuse asejuhataja.
1944. aastast oli Friedrich Wendach Eesti NSV Arhitektuuri Valitsuse Arhitektuurprojekteerimise ja Planeerimise Keskuses (Eesti Projekti eelkäija), kus Wendach tegeles peamiselt sõjajärgsete taastamisprojektidega: Narvas (1947–1950) ja Valgas (1947) – Narva kino (1949–1950 koos Peeter Tarvasega) ja Tallinnas Sõpruse kino esialgne variant (1950. aastal), Oleviste 3/5 hoone taastamine elumajaks. Friedrich Wendach arreteeriti 1951. aastal ja vabanes alles 1955. aastal amnestiaga ning asus pärast vabanemist tööle RPI Estonprojekti, kus töötas järgnevalt aastatel 1955–1962. 
Friedrich Wendach suri 4. veebruaril 1984. aastal ja on maetud Rahumäe kalmistule.
Transpordiamet

Transpordiamet on Kliimaministeeriumi valitsemisalas tegutsev valitsusasutus, mis loodi 1. jaanuaril 2021, liites Maanteeametiga Lennuameti ja Veeteede Ameti.
Ameti tegevusvaldkond on inimeste ning vee-, õhu- ja maismaasõidukite liikluse kavandamine ning ohutu ja keskkonda säästva taristu tagamine. Transpordiameti ülesanne on ka rahvusvaheliste konventsioonide täitmise korraldamine ja kontroll Eestis ja Eesti merealal ning Eesti 
mereadministratsiooni rolli täitmine üleilmses laevanduses. 
Transpordiameti peadirektor on alates 21. november 2022 Priit Sauk, kes varem töötas Maanteeameti peadirektorina ja valmistas projektijuhina ette ametite liitmist. Tema eelkäijana töötas peadirektorina kuni 10. juulini 2022 Kaido Padar. Alates 11. juulist kuni 20. novembrini 2022 oli peadirektori kohusetäitja ameti arendusteenistuse direktor Ele Reiljan. 
Põhiülesanded.
Transpordiameti põhiülesanded on:
Juhtimine ja struktuur.
Struktuur.
Transpordiamet jaguneb kuueks teenistuseks, mis omakorda jagunevad osakondadeks:
Iñaki Williams

Iñaki Williams Arthuer (sündinud 15. juunil 1994 Bilbaos) on Hispaanias sündinud Ghana jalgpallur, kes mängib ründajana Hispaania kõrgliigaklubis Athletic Bilbao.
Athletic Bilbaoga liitus Williams 2012. aastal. 2014. aastal mängis ta Athletic Bilbao reservmeeskonnas Bilbao Athletic Hispaania tugevuselt kolmandas liigas.
Hispaania kõrgliigas debüteeris ta Athletic Bilbao meeskonnas 6. detsembril 2014 mängus Córdoba CF vastu. Esimese värava lõi ta klubi meeskonnas järgmise aasta 19. veebruaril UEFA Euroopa Liiga kolmekümnekahendikfinaalis Itaalia klubi Torino vastu, saades klubi ajaloo esimeseks mustanahaliseks väravalööjaks. Hispaania kõrgliigas lõi Williams esimese värava 17. mail 2015 mängus Elche CF vastu.
Hooajal 2018–19 lõi Williams Hispaania kõrgliigas 12 väravat. 13. jaanuaril 2019 löödud värav Sevilla vastu valiti liiga hooaja parimaks.
2017. aastal võitis Williams Hispaania kuni 21-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistrivõistlustel hõbemedali. Hispaania jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 29. mail 2016 sõprusmängus Bosnia ja Hertsegoviina vastu. 2018. aastal debüteeris ta Baskimaa jalgpallikoondises. Kuna tema vanemad on pärit Ghanast, sai ta 2022. aasta maailmameistrivõistluste eel kutse Ghana koondisse. Ghana jalgpallikoondises debüteeris ta 23. septembril 2022 sõprusmängus Brasiilia vastu.