tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Yukio Hatoyama

Yukio Hatoyama (鳩山由紀夫 "Hatoyama Yukio", sündinud 11. veebruaril 1947) on Jaapani poliitik.
Ta kuulub Jaapani Demokraatlikku Parteisse.
Hatoyama sündis tuntud poliitikute peres. Tema vanavanaisa Kazuo Hatoyama oli Jaapani Esindajatekoja spiiker, vanaisa Ichirō Hatoyama oli peaminister, kelle ajal taastati Jaapani diplomaatilised suhted NSV Liiduga, mis võimaldas Jaapanil astuda ÜRO liikmeks. Isa Iichirō Hatoyama oli välisminister. Ema Yasuko Hatoyama oli Bridgestone Corporationi asutaja Shojiro Ishibashi tütar ning sai oma isalt suure päranduse. Ema oli samuti poliitikas mõjukas, sest ta rahastas poliitilisi organisatsioone, sealhulgas oma poegade erakonda.
Yukiol on noorem vend Kunio Hatoyama, kes töötas Tarō Asō valitsuses sise- ja sideministrina. Kunio abikaasa Emily Hatoyama on sündinud ja kasvanud Austraalias, aga on rahvuselt samuti jaapanlane ja töötab Jaapanis televisioonis.
Yukio Hatoyama lõpetas Tokio Ülikooli 1969 ja Stanfordi ülikooli tööstusinsenerina 1976. Ta töötas 1976–1981 Tokio Tehnoloogiainstituudis assistendi ja 1981–1986 Senshu ülikoolis abiprofessorina.
Miyuki Hatoyamaga tutvus Yukio Stanfordis, kus Miyuki töötas Jaapani restoranis. Nad abiellusid 1975 pärast seda, kui Miyuki oli oma eelmise abielu lahutanud. Neil on poeg Kiichirō, kes töötab Moskva Ülikoolis.
Ta oli Jaapani peaminister 16. septembrist 2009 kuni 4. juunini 2010.
Kuigi ta oli peaminister vähem kui aasta aega, jõudis ta palju korda saata. Ta kehtestas lastetoetuse ja taastas toetuse üksikemadele. Haridussüsteemi eelarvet suurendas ta 8,2%, sealhulgas keelustas ta õppemaksu riiklikes keskkoolides ja laiendas üliõpilaste stipendiumisüsteemi. Lisaks kehtestas ta toetused riisikasvatusega tegelevatele talupoegadele, laiendas töötuskindlustust kõigile töötajatele, kuid vähendas meditsiinilisi kulutusi tööta inimestele.
2. juunil 2010 teatas ta, et astub peaministriametist tagasi. Tema populaarsust oli kahandanud rahastamisskandaal. Nimelt oli ta saanud 4 miljoni USA dollari väärtuses annetusi, mis ei olnud kohaselt deklareeritud. Enamik sellest rahast pärines tema emalt, aga annetajateks oli märgitud ka surnud inimesi. Skandaal tõstatas tema usaldusväärsuse küsimuse. Prokuratuur otsustas tema vastu süüdistust mitte esitada, kuigi tema sekretär sai tingimisi vanglakaristuse ja Jaapani Ringhäälinguorganisatsiooni NHK väitel on raske uskuda Hatoyama kinnitust, et ta ei olnud võltsimisest teadlik.
Charles Albert Gobat

Charles Albert Gobat (21. mai 1843 Berni kanton Tramelan – 16. märts 1914 Bern) oli Šveitsi jurist ja poliitik.
Ta sündis protestandist pastori pojana. Tema onu Samuel Gobat (1799–1869) oli misjonär ja alates 1846. aastast Jeruusalemma piiskop. Charles Albert Gobat õppis Baseli, Heidelbergi, Berni ja Pariisi Ülikoolis. 1867 lõpetas ta Heidelbergi ülikooli õigusteaduse doktori kraadiga "summa cum laude".
Pärast doktorikraadi saamist hakkas Gobat Bernis juristina praktiseerima, lisaks pidas Berni ülikoolis tsiviilõiguse loenguid. Ta avas Berni kantonis Delémontis õigusbüroo, mis sai varsti piirkonna juhtivaks õigusbürooks.
Pärast seda, kui ta oli 15 aastat juristina tegutsenud, hakkas ta tegutsema poliitika ja hariduse alal. 1882 määrati ta Berni kantoni superintendendiks (haridusinspektoriks). Selles ametis püsis ta 30 aastat ja korraldas palju tähtsaid reforme haridussüsteemis, lähtudes eesrindlikust haridusfilosoofiast. Ta reformis algharidussüsteemi, saavutas suurema hariduseelarve, millega suurendas õpetajate arvu ühe õpilase kohta, toetas elavate keelte õpetamist surnud keelte arvel ja andis õpilastele alternatiivi traditsioonilisele kitsale klassikalisele haridusele.
Poliitikas valiti ta mitmele tähtsale ametikohale. 1882 valiti ta Berni ülemnõukogusse. 1884–1890 oli ta Šveitsi kantonite nõukogu liige ja alates 1890 kuni surmani oli ta Riiginõukogu, Šveitsi peamise seadusandliku kogu teise koja liige. Nii poliitikas kui hariduses oli ta liberaalne reformaator. 1902 toetas ta mitut seadusemuudatust, mis rakendasid majanduslepingute vahekohtu põhimõtet.
Gobat töötas Parlamentidevahelises Liidus, mille asutas 1903. aasta Nobeli rahuauhinna laureaat William Randal Cremer 1889. 1892 sai ta liidu Bernis toimunud IV konverentsi juhatajaks. Sellel konverentsil asutati Parlamentidevaheline Büroo, mille peasekretäriks Gobat sai. See büroo oli teabekeskus, mis tegeles rahuliikumiste, rahvusvahelise lepitamise ja riikide parlamentide vahelise suhtlusega.
Ta pälvis 1902. aastal koos Élie Ducommuniga Alalise Rahvusvahelise Rahubüroo juhtimise eest Nobeli rahuauhinna. See büroo asutati 1891 Parlamentidevahelise Liidu III konverentsil Roomas. Pärast Ducommuni surma 1906. aastal võttis Cobat rahubüroo juhatamise üle. 1910. aastal sai ka Rahvusvaheline Rahubüroo Nobeli rahuauhinna ja sel ajal oli Gobat selle direktor.
Kui ta 1914. aastal rahukonverentsil Bernis tõusis kõnet pidama, varises ta kokku ja suri tund aega hiljem.
Antoine Claire Thibaudeau

Krahv Antoine Claire Thibaudeau (23. märts 1765 – 8. märts 1854) oli Prantsusmaa poliitik.
Ta oli Rahvuskonvendi liige ja hääletas Louis XVI surmamõistmise poolt. Napoleon I ajal oli ta Gironde'i prefekt ja Napoleoni koodeksit väljatöötanud komisjoni liige. 
Kuningatapjana välja saadetud, pöördus ta tagasi Prantsusmaale 1830. aastal. Napoleon III ajal oli ta senaator ja viimane elusolev Rahvuskonvendi liige.
William Randal Cremer

William Randal Cremer (18. märts 1828 Fareham Portsmouthi lähedal – 22. juuli 1908 London) oli Inglise parlamendi liige ja patsifist. Ta pälvis 1903. aastal Nobeli rahuauhinna.
Cremer sündis töölisperes. Tal oli kaks õde. Tema isa George oli maaler, kes oma pere maha jättis, nii et ema pidi üksinda oma peret ülal pidama. Lapsena töötas Cremer dokis 12 tundi päevas. 15-aastaselt hakkas ta oma onu kõrval puusepana tööle.
1852 lahkus ta Londonisse ja ühines seal ametiühinguliikumisega. 1858 hakkas ta võitlema 9-tunnise tööpäeva eest. 1859 asutas ta puuseppade ja tislerite ühendatud ametiühingu. 1863 organiseeris ta protestiliikumise Suurbritannia valitsuse vastu, kes USA kodusõjas kaldus pigem lõunaosariike pooldama.
Koos Karl Marxiga asutas Cremer 1864 Rahvusvaheliste Töömeeste Assotsiatsiooni ja valiti 1865 selle peasekretäriks, kuid 1867 astus ta tagasi, sest pooldas töörahva olukorra parandamist üksnes läbirääkimiste, mitte streikide abil, rääkimata revolutsioonist.
1870 Saksa–Prantsuse sõja ajal asutas Cremer Töömeeste Rahuassotsiatsiooni, millest hiljem kasvas välja Rahvusvaheline Vahekohtuliiga. Alates 1903 oli ta liiga peasekretär. 1889 asutas ta koos prantsuse patsifisti Frédéric Passyga Pariisis Parlamentidevahelise Liidu ning sai selle asepresidendiks ja Briti fraktsiooni juhiks.
Esimest korda kandideeris ta Suurbritannia alamkotta 1868. Ta oli 1885–1895 ja alates 1900 kuni surmani Suurbritannia parlamendi liige. Ta valiti parlamenti 5 korral, alati Londoni linnaosast Hackneyst Liberaalse Partei kandidaadina.
Teise Buuri sõja ajal oli Cremer selle kõige mõjukam kriitik Suurbritannias. Ta nägi selles sõjas rünnakut vabaduse ja inimsuse vastu.
1903 pälvis ta Nobeli rahuauhinna, olles esimene, kes selle üksinda sai. Selle auhinnaga tunnustati tema tööd rahvusvahelise vahekohtu osas, eriti 1897 Briti–USA vahekohtulepingu sõlmimisel.
Ta pälvis ka Prantsusmaa Auleegioni ordeni ja Norra Püha Olavi ordeni ning tõsteti 1907 rüütliseisusse.
Cremer oli kaks korda abielus. Tema esimene naine suri 1876 ja teine 1884. Kummastki abielust lapsi ei sündinud.
Tema järgi on nimetatud Hackney linnaosas Haggerstonis asuv Randal Cremeri algkool.
Johannes Toming

Johannes Toming (23. veebruar 1896 Laiuse – 9. aprill 1949 Tartu) oli Eesti (kolonelleitnant) ja Punaarmee (polkovnik) sõjaväelane.
7. Jalaväerügemendi pataljoniülem ja 2. soomusrongi rügemendi laiarööpmelise soomusrongi tüüp „B" ülem. Soomusrongi-rügemendi katteüksuse B tüübilisel rongil oli suurtükipatarei, üks kaherühmaline kuulipildurkompanii ja üks kaherühmaline dessantkompanii.
1926. aastal abiellus ta Valgas Emilie Olga Elbrechtiga.
Teises maailmasõjas oli polkovnik Johannes Toming (29.03.1945 – 17.05.1945) Punaarmee 8. Eesti Laskurkorpuse 7. Eesti Laskurdiviisi 27. Laskurpolgu komandör.
Aleksander Luik

Aleksander Luik (2. august 1890 Paide – 7. september 1963 Traralgon, Austraalia) oli Eesti sõjaväelane (major).
Teenis 1. Jalaväerügemendis.
Scheel

Scheel oli saksa päritolu Eestimaa suguvõsa. Mitmed suguvõsa liikmed olid silmapaistvad pangandus- ja majandustegelased.
Scheelide suguvõsa esimene esindaja Eestimaal oli Georg Johannes Heinrich Scheel, kes kolis Saksamaalt Tallinna 1862. aastal.
Ogane astelsõnajalg

Ogane astelsõnajalg ("Polystichum aculeatum") on sõnajalaliste sugukonda astelsõnajala perekonda kuuluv sõnajalgtaim.
Ta on Eestis väga haruldane.
Põhja-raunjalg

Põhja-raunjalg ("Asplenium septentrionale") on raunjalaliste sugukonda raunjala perekonda kuuluv sõnajalgtaim.
Ida-kiviürt

Ida-kiviürt ("Woodsia ilvensis") on kiviürdi perekonda kuuluv sõnajalgtaim.
Ida-kiviürt kasvab õhukestel kuivadel happelistel muldadel, tavaliselt päikesepoolsel kivisel või kaljusel pinnasel.
Ta on Eestis väga haruldane. Levinud on ta Briti saartel, Alpides, Skandinaavias, Altais, Uuralites, Jaapanis, Alaskal, USA ida- ja põhjaosas ning Gröönimaa rannikul.
Esimest korda määratles ida-kiviürdi omaette liigina James Bolton 1785. Ta kirjeldas liigid "Acrostichum ilvense" ja "Acrostichum alpina", mida tänapäeval tuntakse liikidena "Woodsia ilvensis" ja "Woodsia alpina". Perekonna "Woodsia" määratles Robert Brown 1810, nimetades selle inglise botaaniku Joseph Woodsi järgi. Liiginimi "ilvensis" tähendab ladina keeles Elba saart.
Ida-kiviürdi lehed on tavaliselt 15 cm pikad ja 2,5 cm laiad, jäiga ülespoole suunatud otsaga, jagunevad 12 vastamisi paiknevaks hõlmaks. Lehe alakülg on kaetud valge vilja kiuga, mis muutub hiljem roostepruuniks.
Šotimaa ida-kiviürte kahjustas tugevalt 19. sajandil Briti saartel levinud sõnajalgade kasvatamise moehullus. Suured sõnajalakolooniad sattusid selle tulemusena väljasuremiseohtu ja mitmes piirkonnas Šotimaal surigi ida-kiviürt välja.
Imants Lancmanis

Imants Lancmanis (sündinud 29. juulil 1941) on läti kunstiajaloolane, restaureerimise spetsialist, maalikunstnik ja mitme raamatu autor.
Tema peamised uurimissuunad on Läti kunst 18. ja 19. sajandil, Läti mõisad ja lossid, nende arhitektuur ja ajalugu, ning heraldika.
Ta on 1975. aastast Rundāle lossi muuseumidirektor ning ka Läti Panga mündidisainikomisjoni liige.
Eino-Endel Laas

Eino-Endel Laas (sündinud 7. aprillil 1942) on eesti metsateadlane.
Haridus.
Laas lõpetas 1960. aastal Tartu 1. Keskkooli ning 1965. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsamajanduse eriala ("cum laude"). Ta täiendas end 1982. aastal Moskva Metsatehnilises Instituudis ja 2000. aastal Evo Kõrgemas Metsanduskoolis.
Töö.
Eino-Endel Laas on töötanud pikka aega Eesti Põllumajandusülikooli (varem Eesti Põllumajanduse Akadeemia) metsakasvatuse instituudis: 1965–1989 vaneminseneri, aspirandi ja assistendina, 1989–1992 vanemõpetajana, 1992–2001 dotsendi ja 1994–2004 juhatajana. 2001. aastast on ta Eesti Maaülikooli metsandus- ja maaehitusinstituudi metsakasvatuse osakonna lektor. 1991–2004 oli Laas Tartu linnavalitsuses linnadendroloog.
Isiklikku.
Eino-Endel Laasi isa oli Endel Laas, kes oli samuti metsateadlane ja Maaülikooli õppejõud.
Hädasignaal

Hädasignaal on rahvusvaheliselt mõistetav vahend abi kutsumiseks. Hädasignaale edastatakse tavaliselt raadio teel, visuaalselt vaadeldavate esemete või valguse või kuuldavate helisignaalide abil. Hädasignaal annab märku, et inimene või inimrühm, laev, lennuk või mõni muu sõiduk on tõsises ohus ja vajab viivitamatult abi. Hädasignaali kasutamine muudes olukordades võib olla kohalike seaduste või rahvusvaheliste lepete vastane.
Aldo Kudevita

Aldo Kudevita (kuni 1940. aastani Aleksander Kudevita; 22. september 1900 Pärnu – 19. juuli 1947 Norillag, Venemaa) oli Eesti sõjaväelane (major).
Teenis 1. Diviisi staabis Narvas. 
Arreteeriti NKVD poolt 28. juunil 1941.
Rudolf Mägi

Rudolf Mägi (24. juuli 1905 – 13. oktoober 1972 Toronto) oli Eesti sõjaväelane (kapten, 1940).
Teenis Sõjaväe Varustusvalitsuses.
Ta on koostanud ja toimetanud artiklite kogumiku "Meie eesrindlik teadus ja tehnika" (1953).
Aleksander Ilves

Aleksander Ilvese nime on kandnud kaks Eesti sõjaväelast, mõlemad majori auastmes:
Aleksander Ilves (1900–1987)

Aleksander Ilves (23. detsember 1900 Orava vald – 23. november 1987 Stockholm) oli Eesti sõjaväelane (major).
Teenis Sõjavägede Staabis.
Eesti Ohvitseride Kogu Rootsis esimees (1974).
Aleksander Ilves (1896–1943)

Aleksander Ilves (16. oktoober 1896 Narva – 24. detsember 1943 Taišet) oli Eesti sõjaväelane (major).
Teenis 1. Suurtükiväegrupis.
Omolon

Omolon on jõgi Aasias, Kolõma jõe pikim ja parempoolne lisajõgi.
Jõe pikkus on 1150 km, valgla suurus 118 600 km². Vooluhulk suudmes on 700 m³/s.
Omolon algab Kolõma mägismaalt vähem kui 100 km kaugusel Ohhoota merest. Ta voolab ülemjooksul kirdesse, seejärel valdavalt põhja. Temasse suubuvad parempoolsed lisajõed Kegali ja Molongda. Molongda suudmes asub Omoloni asula ja sellest kohast allavoolu keskjooksul voolab Omolon tükk aega Tšuktšimaa piirijõena. Vasakult suubub temasse Kedon. Alamjooksul voolab Omolon Tšuktšimaal. Paremalt ulatub jõeni Oloi ahelik ja pisut enne seda suubub Omoloni paremalt Oloi jõgi. Vasakule kaldale jääb Jukagiiri kiltmaa. Pisut enne Kolõmasse suubumist ületab Omolon Jakuutia piiri. Omoloni suue asub 125 km kaugusel Põhja-Jäämerest.
Omolon on lume- ja vihmatoiteline, laevatatav 600 km kaugusele suudmest. Ta jäätub oktoobris ja vabaneb jääkattest mai lõpus – juuni alguses.
Ülemjooksul voolab Omolon mägitundras, keskjooksul taigas ja alamjooksul tundras. Alamjooksul on pinnases igikelts, mis ei võimalda puude kasvamist. Seal kasvavad samblikud, sammaltaimed, sõnajalgtaimed ja põõsad.
Erromango

Erromango on Vanuatule kuuluv saar Melaneesias, üks Vanuatu saartest. See on Vanuatu lõunapoolseima provintsi Tafea suurim saar.
Saare geograafilised koordinaadid on .
Saare pindala on 888 km². Saar on mägine, kõrgus kuni 886 m (Santopi mägi).
Kõige nooremad vulkaanid saarel on kolm kihtvulkaani, mis moodustavad Reeturi Pea poolsaare Erromango idakaldal Cooki lahest põhjas. Veealune lõõr poolsaare ja läheduses oleva Kitsesaare vahel purskas 1881.
Ajalooliselt räägiti Erromangol vähemalt nelja keelt: sie keelt, sorungi keelt, ura keelt ja utaha keelt. Need kuulusid kõik Kesk-Ida-Okeaania keelkonna lõuna-vanuatu rühma erromanga keelte hulka. Tänapäevaks on sorungi ja utaha keel välja surnud ning ura keele rääkijaid on alles väga vähe.
19. sajandil oli Erromango presbüteri misjonäride seas tuntud märtrite saarena, sest misjonäritegevus Erromangol oli ohtlik. Tuntuimad märtrid olid John Williams ja tema abiline James Harris, kelle pärismaalased evangeeliumi jutlustamise eest tapsid ja ära sõid.
19. sajandil oli Erromango tuntud sandlipuu, kauripuu ja tamanupuu kasvukohana. Minevikus raiuti neid puid laialdaselt ja sandalipuu sai saarel peaaegu otsa. Tänapäeval on enamik puude kunagisest levilast taastunud ja tehakse pingutusi selle nimel, et saare puidutööstus oleks jätkusuutlik. Euroopa Liidu abiga rajati saarele kaitseala Happy Lands Kauri Reservaat.
19. sajandil ületas saareelanike arv 10 000. See vähenes nii eurooplaste toodud haiguste tõttu kui ka sellepärast, et meremehed käisid Erromangol meeskondadele täiendust hankimas. Seda tehti nii inimeste petmise kui ka röövimise teel. Tänapäeval elab Erromangol umbes 1500 inimest.
Saare suurimad külad on Potnarvin ja Upongkor (ingliskeelses kirjanduses Port Narvin ja Dillons Bay). Minevikus oli tähtsaim küla Ipota.
20th Flight Rockers

20th Flight Rockers on Soome "rockabilly"-ansambel.
Rockin' Lady &amp; her Rivertown Boys

Rockin' Lady &amp; her Rivertown Boys (endise nimega The Rumble Beat) on 2008. aastal loodud Eesti "rockabilly"-ansambel.
Mustjõe raudteepeatus

Mustjõe raudteepeatus on raudteepeatus Anija vallas Mustjõe külas, Tallinnast 48 km kaugusel.
Mustjõe peatuses asub kaks 30-meetrist perrooni. Sisenemine ja väljumine toimub rongi C-ala kaudu.
Seoses üleminekuga madalatele rongidele rajati Mustjõele uued perroonid.
Rong sõidab Balti jaamast Mustjõele umbes 43 minutit. Mustjõel peatuvad vaid Tallinna–Aegviidu tavaliini elektrirongid, kokku peatub Mustjõel umbes 17 reisirongi päevas. Piletihinnalt kuulub peatus IV tsooni.
Ajalugu.
Peatus kanti topograafilisele kaardile 1935. aastal. Toona jäi see Lehtse valda. Peatus avati taas 1978. aastal seoses elektriraudtee laiendamisega Aegviiduni, mil see jäi Aegviidu külanõukogu territooriumile.
1985. aastal rajati seoses Tallinn–Tapa raudtee teise peatee ehitamisega Mustjõe jaamast 3 km pikkune harutee liivakarjäärini, mis demonteeriti paar aastat hiljem. Liiva kasutati paralleeltee muldkeha ehituseks. 
1987. aasta novembris avati teisel peateel rongiliiklus (esialgu kuni Aegviiduni). Seoses sellega muutus Mustjõe peatuskohaks. 
Küla ja raudteepeatus on nime saanud küla läheduses voolava Jägala jõe lisajõe Mustjõe järgi. Peatuse juures on tänini säilinud hapnikuvabriku hooned.
Jaamahoone.
Mustjõe uus kergete modernismi sugemetega stalinistlikus stiilis jaamahoone valmis 1962. aastal.
Ülimadala kelpkatusega hoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt Piusa, Reola ja Veriora jaamahoonetega, kuid eristus neist ainsana puhasvuugiga silikaattellistest fassaadiga. 
Jaamahoone suleti 1990. aastate keskpaigas.
Pikka aega tühjalt seisnud Mustjõe jaamahoone lammutati 2011. aastal.
The Jumpin' Wheels

The Jumpin' Wheels on 1994. aastal loodud Eesti "rockabilly"-ansambel.
Parila raudteepeatus

Parila raudteepeatus on raudteepeatus Anija vallas Parila külas.
Parila raudteepeatus asub Tallinnast 35 km kaugusel. Rong sõidab Balti jaamast Parilasse umbes 32 minutit. 
Parilas asub kummalgi pool kaherajalist rööbasteed kaks lühikest perrooni pikkustega 35 m. Väljuda ja siseneda saab seega vaid läbi rongi C-ala, haakes rongi puhul ainult läbi esimese rongi C-ala. 
Peatus avati aastal 1973 seoses elektriraudtee pikendamisega Tallinnast Kehrani. Toona jäi see Raasiku külanõukogu territooriumile.
Parilas peatuvad vaid Elroni elektrirongid (mitte ekspressrongid). Piletihinnalt kuulub peatus III ja IV tsooni.
Peatuse lähedal asuvad ka Salumetsa, Paasiku ja Kihmla küla.
Raudteepeatus

Raudteepeatus, ka rongipeatus, on spetsiaalselt reisirongide peatumiseks ette nähtud ja kohandatud koht raudteel, mis on varustatud vähemalt perrooniga reisijate rongi peale minemiseks ja sellelt maha tulemiseks.
Raudteepeatustes ei ole toimu enamasti rongide vastuvõtmist, ärasaatmist, vahetust, möödasõitu ja manöövritöid. Samuti ei asu raudteepeatuses midagi peale perroonide, nagu näiteks jaamahoonet ja teisi raudteejaama juurde kuuluvaid ehitisi. Reisijate ootepaviljonid võivad raudteepeatuse perroonidel siiski olla.
Kolm uusimat raudteepeatust Eestis on Valdeku, Kohtla-Nõmme ja Kitseküla raudteepeatus.
Rockabilly Invasion

Rockabilly Invasion (ka Rockabilly Invasion!; eesti Rockabilly Invasioon) on "rockabilly-"muusika üritustesari Eestis.
Rockabilly Invasion vol 1.
Üritus toimus 24. aprillil 2009 Tallinnas klubis Tapper.
Rockabilly Invasion vol 2.
Üritus toimus 10. oktoobril 2009 klubis Tapper.
Leysin

Leysin on asula Šveitsis Alpides Vaud' kantonis Aigle'i ringkonnas, Leysini valla keskus.
20. sajandi alguses tegutsesid seal tuberkuloosisanatooriumid. 1945. aastal viibis seal Roland Barthes. 20. sajandi lõpul kujunes paik talikuurordiks.
Valga Cruising

Valga Cruising on iga-aastane üritustesari, mis leiab aset Valgas ja selle lähedal asuvas Dixielandis. Ürituse raames toimub USA autode kruiis ja muusikat mängivad erinevad "rockabilly"-ansamblid.
I Valga Cruising 2003.
Üritus toimus 31. juuli – 3. august 2003.
II Valga Cruising 2004.
Üritus toimus 22. juuli – 25. juuli 2004.
III Valga Cruising 2005.
Üritus toimus 28. juuli – 31. juuli 2005.
IV Valga Cruising 2006.
Üritus toimus 27. juuli – 30. juuli 2006.
V Valga Cruising 2007.
Üritus toimus 26. juuli – 29. juuli 2007.
VI Valga Cruising 2008.
Üritus toimus 24. juuli – 27. juuli 2008.
VII Valga Cruising 2009.
Üritus toimus 23. juuli – 26. juuli 2009.
VIII Valga Cruising 2010.
Üritus toimus 22. juuli – 25. juuli 2010.
IX Valga Cruising 2011.
Üritus toimus 21. juuli – 24. juuli 2011.
X Valga Cruising 2012.
Üritus toimub 19. juuli – 22. juuli 2012.
Lactarius salmonicolor

Lactarius salmonicolor on pilvikuliste sugukonda riisika perekonda kuuluv seeneliik, euroopa nulu obligaatne mükoriisaseen. 
Viljakeha on kahvatult kuni jõuliselt lõheoranži värvi, ilma roheliste toonideta.
Seene teaduslik nimetus tähendab ladina keeles "lõhevärvi riisikas". Eestist seda seent leitud ei ole ja tal puudub isegi eestikeelne nimetus.
"Lactarius salmonicolor" esineb range mükoriisaseenena ainult euroopa nulgude all. Ta eelistab aluselisi lubjarikkaid muldi alpiinses ja subalpiinses vööndis. Tasasel maal ta sinna istutatud nulgude all peaaegu ei esine.
Seenekübara läbimõõt on kuni 12, harva kuni 15 cm. Noore seene kübar on nõgus, vanal seenel tasapinnaline. Kübaral asuvad kontsentrilised rõngad.
Seenejalg on kuni 6 cm kõrge ja kuni 2,5 cm paks. Piimmahl on kibe ja alguses oranžikaspunane, kuid muutub seistes 2 tunni jooksul algul punakaspruuniks ja hiljem rohekaks.
Eoste mõõtmed on 8,5–10 × 6,5–7,5 µm. Eosed on elliptilised.
Neid seeni Türgis süüakse pärast praadimist või röstimist.
Leysini vald

Leysini vald on vald Šveitsis Vaud' kantonis Aigle'i ringkonnas.
Valla keskus on Leysin. Teised asulad on Feydey, Les Esserts, En Crettaz, Veyges, Aï ja Mayen. On veel üksiktalusid.
Reviir

Reviir on ala looma pesaümbruses, mida loom kaitseb sissetungijate ning võistlejate eest. 
Laiemalt nimetatakse reviiriks ala, kus loom elab, peab jahti või hangib muul viisil toitu. Reviiriks võib nimetada ka piiri, millest ületulekut saab käsitleda sissetungina.
Afognak

Afognak on saar Põhja-Ameerikas Alaska poolsaare lõunaranniku lähedal Kodiaki saarest 5 km põhja pool.
Saare geograafilised koordinaadid on 58° 13' N, 152° 36' W. Loodes asuvast Alaska poolsaarest eraldab teda Shelikofi väin, kirdes olevast Kenai poolsaarest Barreni saared. Afognaki idarannikul on tilluke Marmoti saar, mis on nime andnud Afognaki ja Kodiaki saart eraldavale Marmoti väinale.
Afognak on 69 km pikk ja kuni 37 km lai. Saare rannajoon on tugevasti liigestunud kitsaste lahtedega. Saare pindala on 1812,6 km2, kõrgus 776 m. See on pindalalt Ameerika Ühendriikide 18. saar.
Paljud kohanimed saarel on vene päritolu, näiteks Shelikofi (Šelihhovi) väin, Kazakofi (Kazakovi) laht ja Malina jõgi.
USA 1890. aasta rahvaloenduse ajal oli saarel hulk külasid. Külaelanikud olid enamjaolt aleuudid, kuid oli ka venelasi, endisi Vene-Ameerika Kompanii töötajaid. Suurim küla kandis nime Afognak ja seal elasid aleuudid.
27. märtsil 1964 toimus Alaskal maavärin magnituudiga 9,2, millega kaasnev tsunami hävitas Afognaki küla. Eluga pääsenud külaelanikud rajasid Kodiakile uue küla, mille nimeks valisid Port Lions – tänuks Lions-klubile, kes küla ehitamist toetas.
2000. aasta rahvaloenduse ajal elas saarel 169 inimest. Saare lõunakaldal asub vene vanausuliste küla Aleneva. See oli ka saare suurim asula 69 elanikuga. Saareelanike põhilised elualad on metsatööstus ja naturaalmajandus.
Saar on kaetud sitka kuuse puhtpuistutega. Metsas elavad pruunkarud, põdrad ja punahirved. Palju turiste käib saarel jahti pidamas ja kala püüdmas.
Afognakile pääseb vesilennukiga Kodiaki saarelt. Kindlat lennujaama saarel ei ole.
Prespa järv

Prespa (makedoonia keeles "Преспанско Езеро", albaania keeles "Liqeni i Prespës", uuskreeka keeles "Λίμνη Μεγάλη Πρέσπα") on järv Balkani poolsaarel Albaania, Kreeka ja Põhja-Makedoonia piiril. Selle lähedal asub Väike Prespa järv, mis on jagatud Kreeka ja Albaania vahel.
Järve pindala on 273 km². Sellest 190 km² kuulub Põhja-Makedooniale. Järve suurim sügavus on 54 meetrit. See asub 853 meetrit üle merepinna.
Järves on mitu saart, neist suurim on Golem Grad ('suur linn') ja suuruselt teine Mal Grad ('väike linn'). Mal Gradil asus 14. sajandist pärit Püha Peetruse klooster. Tänapäeval on mõlemad saared asustamata.
Prespa järvest ei voola välja ühtki silmaga nähtavat jõge. Väljavool toimub karsti moodustunud maa-aluse jõe kaudu 10 km kaugusel ja 150 m madalamal asuvasse Ohridi järve. Pisut enne Ohridi järve suubumist väljub see jõgi maapinnale suure allikana.
Pärast Teist maailmasõda oli Kreekale kuuluv Prespa järve lõunakallas väheasustatud. Nimelt oli see Kreeka kodusõjas kommunistide üks keskusi. Pärast nende lüüasaamist suur osa elanikke emigreerus ja allesjäänutest osa represseeriti. Hiljem oli see ala piiritsoon, kuhu sisenemine vajas eriluba, ja Kreeka üks kõige vaesemaid piirkondi.
1970. aastatel hakkas Kreeka valitsus Prespa piirkonda kujundama turismipiirkonnaks, mis aga ei õnnestunud raske juurdepääsu ja suletud piiri tõttu nii Albaania kui Jugoslaaviaga. Kuna piirkond jäi ikkagi väheasustatuks, kujundas valitsus sinna rahvuspargi, mis avati 2000.
Storøya

Storøya on Norrale kuuluv asustamata saar Põhja-Jäämeres Teravmägede saarestikus Kirdemaast ida pool.
Saare geograafilised koordinaadid on . Kirdemaast eraldab teda umbes 10 km laiune Storøysundet. Umbes 60 km kaugusel idas on Kvitøya.
Storøya on Kirde-Svalbardi looduskaitseala osa.
Lågøya

Lågøya (norra keeles 'madal saar') on Norrale kuuluv asustamata saar Põhja-Jäämeres Teravmägede saarestikus.
Lågøya asub Kirdemaa looderannikust umbes 6 km kaugusel. Temast lõunasse jääb Langgrunnoddeni poolsaar ja itta Gustav V maa. Saare geograafilised koordinaadid on .
Lågøya pindala on 103,5 km².
Saart on väga harva külastatud. Esimesena märkis selle kaardile Moskva Kaubanduskompanii aastal 1625, nimetades seda "Purchas plus ultra Island". 1710. aasta paiku nimetasid Cornelis Giles ja Outger Rep seda saart "t' Lage eyl". Esimest korda nimetas saart Madalaks saareks William Scoresby 1820. aastal.
Bioherm

Bioherm on organismide jäänustest koosnev settekivimkeha, mis on ümbritsetud teistsuguse litoloogiaga kivimeist. Biohermid on kujult kupli- või kuhikulaadsed. Lamedaid kivimikehasid nimetatakse biostroomideks. 
Biohermid on valdavalt tekkinud veekogude põhjas kunagi elanud kinnitunud organismidest, näiteks korallidest ja sammalloomadest. Nende organismide lubiaine on seostunud veekogu põhjas olevate kihilisuseta setenditega, mis on hiljem litifitseerunud.
Bioherme leidub ka Eesti aluspõhja avamusaladel, näiteks Saaremaal.
Batomeeter

Batomeeter ehk veeproovel (ka Nanseni pudel) on vahend, mis võimaldab veekogust kindlalt sügavuselt proove võtta.
Batomeeter on harilikult silindrikujuline ja valmistatud metallist või keemiliselt inertsest plastist.
Batomeetri töömehhanism seisneb selles, et vette lastud riist sukeldatakse soovitud sügavusele ja seejärel lastakse mööda nööri (trossi) alla viht, mis batomeetri nii ülevalt kui ka alt üheaegselt suleb.
Batomeetrite tüüpe on palju. Neist tuntumaid on näiteks rosettbatomeetrid.
Batomeetriga saab muu hulgas veekogust võtta füto- ja zooplanktoni proove.
Elutabel

Elutabel ehk suremustabel ehk demograafiline tabel 
on suremusprotsessi arvmudel, mis kujutab põlvkonna arvulist vähenemist eluea jooksul.
Elutabelis esitatud uuritavaid tunnuseid võib olla palju, kuid harilikult on selle olulisimateks elementideks uuritava populatsiooni ellujäämus ja viljakus.
Populatsioonibioloogia elutabelites kujutatakse sageli ka populatsiooni struktuuri ja dünaamikat vanuserühmade kaupa. Enamasti koostatakse need üksnes emaste kohta.
Seire

Seire (ka "monitooring") on millegi muutuste pidev jälgimine (vaatlus) mingi ajavahemiku jooksul.
Kõige sagedamini peetakse "seire" all silmas loodusseiret või sellele lähedast keskkonnaseiret. Seire liikide hulgas on ka:
Rudolf Kask

Rudolf-Johannes Kask VR II/3 (20. juuli 1901 Sassukvere küla, Ranna vald (Kodavere kihelkond) – 28. november 1974) oli Eesti põllumees.
Ta teenis Vabadussõjas vabatahtlikuna Peipsi Laevastiku Divisjoni suurtükipaatidel Ahti ja Uku madruse ja signalistina (II järgu madrus). 
Sai 12 hektarit maad, kuhu asutas Kase talu. Ta kuulus Kaitseliidu Tartumaa maleva Ranna kompaniisse. 
Nõukogude okupatsiooni ajal töötas ta Ranna kolhoosis ehitustöölisena. 
Abikaasa Therese Kõlu (1904–1989), kolm tütart.
Maetud Kodavere kalmistule.
Tiidu Kore

Tiidu Kore VR II/2 ja VR II/3 (kuni 1935. aastani Tiido Kraus; 26. november 1887 Sompa, Jõhvi vald, Virumaa – 10. mai 1945 Tallinna vangla) oli Eesti sõjaväelane (kaptenmajor).
1920. aasta alguses teenis vanemleitnandi auastmes hävitaja Vambola (miiniristleja) komandöri ametikohal.
Arreteeriti NKVD poolt 23. märtsil 1945.
Heino Kuivjõgi

Heino Kuivjõgi (12. mai 1915 Lümanda vald, Saaremaa – 4. november 1987 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant) ja purjetaja ning selle harrastuse innustaja kirjanikuna. Teenis Aegna saare komandantuuris. Spordiselts Kalevi auliige aastast 1971.
Ta lõpetas 1934. aastal Saaremaa Ühisgümnaasiumi ja 1940. aastal sõjakooli mereväeohvitserina.
Purjetamist hakkas harrastama gümnaasiumipäevil Saaremaa Merispordi Seltsis. Alates 1935. aastast teenis sõjalaevadel. 1941. aastal mobiliseeriti ta Punaarmeesse, kus võttis suurtükiväe pataljonikomandörina osa Teisest maailmasõjast. Aastatel 1946–1950 oli ta Vabatahtliku Jahtklubi ülem ja ühtlasi treener ning 1952–1978 Tallinna Spordilaevade Eksperimentaaltehases tsehhiülem. Kuulus Purjespordiföderatsiooni presiidiumi ja juhtis alates 1963. aastast föderatsiooni kohtunikekogu, tegutses regattidel ka peakohtunikuna. Osales 1980. aasta olümpiamängude purjeregatil eksperdina. 
Heino Kuivjõgi oli Muhu väina regati algatajaid. Ta on teinud kaastööd ajakirjale Kehakultuur ja Spordilehele ning olnud üks mereleksikoni autoreid. 
Alates 1972. aastast oli ta spordiseltsi Kalev auliige.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli helirežissöör Asta Kuivjõgi.
Ernst Kull

Ernst Kull (2. november 1894 – 14. märts 1985 Tartu) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Ernst Kull oli abielus Marie Kull´iga. Neil oli poeg Päivu Kull (1931-12.04.2010), vabadusvõitleja http://www.postimees.ee/1398647/vabadusvoitluse-veteran-soovitab-igale-noorele-aastakese-siberit ja tütar Helve Sepp (1929 -13.03.2016 ). Helvil tütar Anneli (1968-...). Päivul 2 poega: Märt Kull (1959-...), tema lapsed Karmen Aavik (1980-...) ja Kristiin Kull (1993-...); Enn Kull (1964-...), tema poeg Eerik Pärtel (2007-...).
Jaak Kuuse

Jaak Kuuse (ka Jakob Kuus; 13. detsember 1893 Leebiku vald – 26. september 1981 Viljandi) oli Eesti sõjaväelane (major).
Kapteniks ülendati ta 1923. aastal ja majoriks 1924. aastal.
Ta arreteeriti 31. jaanuaril 1945 ja saadeti Kemerovo oblastisse, vabastati 1950. aastal.
Oskar Kvell

Oskar Kvell VR II/3 (30. mai 1885 Tahkuranna vald, Pärnumaa – 20. detsember 1928) oli Eesti sõjaväelane (vanemleitnant).
Suurtükilaeva Uku ülem.
Donaueschingeni muusikapäevad

Donaueschingeni muusikapäevad ("Donaueschinger Musiktage") on nüüdismuusika festival, mis toimub iga aasta oktoobris väikeses Donaueschingeni linnas Saksamaal. 1921. aastal loodud festival on üks vanemaid ja tuntumaid uue muusika festivale maailmas.
Ajalugu.
1913. aastal moodustati Donaueschingeni muusikasõprade ühing ning peagi tekkis idee korraldada väike festival noortele ja andekatele artistidele. Nimekatest muusikutest koosnenud komitee, muuhulgas Ferruccio Busoni, Hans Pfitzner, Arthur Nikisch ja Richard Strauss, kohtusid 1921. aastal, et arutada plaanitava sündmuse võimalikke formaate.
Juba mõni kuu hiljem toimus esimene kontsert. 31. juulil 1921 toimusid Alois Hába, Ernst Kreneki ja Paul Hindemithi muusika maailma esiettekanded. Kolm aastat hiljem olid külalisheliloojateks Arnold Schönberg, Anton Webern ja Josef Matthias Hauer, kes olid ühed põhilistest Viini dodekafoonia esindajatest. 1925. aastal festival laienes, lisaks kammermuusikale hakati esitama ka koorimuusikat; aasta hiljem kaasati ka muusika puhkpilliorkestritele. Muusika ja kunsti eksperimentaalsete sümbiooside, nagu näiteks Oskar Schlemmeri "Triaadilise Balleti" kaasamisega festivalile hakkas festival hõlmama üha laiemaid kunstivorme ning muutus üha atraktiivsemaks ka avangard-heliloojatele ja esitajatele.
1927. aastal koliti festival Baden-Badenisse. Aastatel 1931–1933, 1935, 1940–1945 ja 1948–1949 tühistati kõik kontserdid teise maailmasõja ning üldise ülemaailmse poliitilise olukorra tõttu. Algupärase kammermuusika asemel organiseeris Natsionaalsotsialistlik Saksa Töölispartei oma kontserte aastatel 1933–1935, mida nimetati "Donaueschingeni muusikapidu" või "Vana ja uut kammermuusikat švaabi-alemanni regioonist".
Pärast sõda suutis muusikasõprade ühing festivali taastada, festivali hakati nimetama Donaueschingeni nüüdismuusika festivaliks. Koostöökokkulepe Edela-Saksamaa Baden-Badeni raadio ja selle sümfooniaorkestriga kallutas programmi suuremate orkestriteoste suunas. 1951. aastal esitati Hindemithi ja Béla Bartóki vanemaid teoseid ning Olivier Messiaen ja tema õpilane Pierre Boulez pakkusid festivalile oma uusi teoseid.
1972. aastal anti esimest korda välja Karl Sczuka auhind. Alates aastast 1993 on igal aastal festivalil oma teema.
Dominic Monaghan

 
Dominic Bernard Patrick Luke Monaghan (sündinud 8. detsembril 1976) on Inglismaa näitleja. 
Tema tuntumad näitlejatööd on kääbik Meriadoc Brandybuck "Sõrmuste Isanda" filmitriloogias (režissöör Peter Jackson) ja Charlie Pace USA telesarjas "Teadmata kadunud" ("Lost").
Isiklikku.
Monaghan sündis Saksamaal Berliinis. Saksa keel on inglise keele kõrval tema teine kodune keel.
Tema lemmikfilm on "Tähtede sõda". Filmi ühe tegelase, Luke'i järgi valis ta ka endale viimase eesnime. 
Ta on suur loodusearmastaja ning tal on olnud palju lemmikloomi, sealhulgas kameeleon. Tal on ka Indias oma mets ning ta oli ajutiselt loomaõiguste ühingu PETA liige.
Monaghan on jalgpalliklubi Manchester United fänn.
Tema paremale käele on tätoveeritud haldjakeelne sõna "üheksa", kvenja (Quenya) vormis Tengwaris. See viitab osalemisele "Sõrmuste Isanda" filmitriloogias ja sellele, et tema tegelane oli üks üheksast Sõrmuse Vennaskonna liikmest.
Talle meeldib lahendada ristsõnu, lemmikuks on ajalehe New York Times ristsõna.
Karjäär.
Esimest korda sai teda teleekraanil näha sarjas "Hetty Wainthropp Investigates", kus ta mängis Geoffrey Shawcrossi, ühte põhitegelast. Tema kinofilmidebüüdiks aga osutus Sasha 1997. aasta Briti filmis "Hostile Waters". Aastal 2000 mängis ta telesarjades "Monsignor Renard" ja "" väikeosi. Aastatesse 2001–2003 jäi tema tuntuim roll, Meriadoc Brandybuck (eestikeelses variandis Ilomac Kangepukk). Aastal 2004 näitles ta filmides "Spivs" ja "The Purifiers" ning alustas telesarjas "Teadmata kadunud". Aasta hiljem käis ta läbi filmidest "" Narratorina ning "Shooting Livien" Owen Scottina. 2008. aastal mängis ta filmis "I Sell the Dead", kus ta kehastas hauaröövlist Arthur Blake'i, aasta enne seda kirjutati ta "Teadmata kadunutest" välja. Aastasse 2009 jäävad rollid Chris Bradley filmis "" (X-Men Origins: Wolverine), ühe osaga piirdunud roll sarjas "Chuck", kahes osas olev Andy Britt sarjas "Meeleheitel koduperenaised" (Desperate Housewives) ning samuti alustas Monaghan sarjas "Vaade tulevikku" (FlashForward). Aastasse 2011 planeeritakse filmi "Pet" ning aastal 2010 alanud "Teadmata kadunute" kuuendal hooajal ilmus taas ekraanile Charlie Pace'ina.
Aluseta lause

Aluseta lause on lause, mis ei sisalda alust.
Eesti keel.
Aluseta lause on kas lünklause või vaeglause.
Lünklauses ei ole aluse puudumise põhjused sisulised ning aluse puudumine vajab seetõttu kompenseerimist. Aluse puudumist võivad kompenseerida näiteks 1. ja 2. pöörde tunnus või lause kontekst: "Ø tahan sind näha."
Lünga esinemine lauses ei ole kohustuslik, v.a juhul kui öeldis on käskiva kõneviisi mitmuse 1. pöördes.
Aluseta vaeglauses pole alust sisulistel põhjustel – subjektisiku sisulise ebamäärasuse tõttu. Selliseid lauseid nimetatakse ka vaegisikulisteks lauseteks. Vaegisikulised laused on
Üld-ja umbisikulistes lausetes kehtib predikatsiooniseos, isikuta lausetes mitte. Isikuta lauses puudub alus öeldisverbi leksikaalse tähenduse tõttu ning perdikatsiooniseos puudub.
My World

"My World" on Justin Bieberi esimene album. Selle esimene osa ilmus 17. oktoobril 2009. Teine osa on plaanis avaldada märtsis 2010. 
Sellel on muu hulgas laulud "One Time", "One Less Lonely Girl" ja "Love Me".
One Time

"One Time" on Kanada laulja Justin Bieberi esimene singel.
Singel ilmus 18. mail 2009. See oli Bieberi debüütalbumi "My World" esimene lugu.
Aruküla raudteepeatus

Aruküla raudteepeatus on raudteepeatus Harjumaal Raasiku vallas Aruküla alevikus.
Aruküla raudteepeatus asub Tallinnast 21 km kaugusel. Rong sõidab Balti jaamast Arukülla 24 minutit.
Alates 8. juulist 2011 on Arukülas kasutusel kaks madalat ooteplatvormi.
Päevas sõidab Arukülast läbi umbes 29 Elroni elektrirongi. Diiselrongid Arukülas ei peatu. Piletihinnalt kuulub peatus III tsooni.
Ajalugu.
Jaama eelkäijaks on Baranoffide palvel Aruküla mõisa lähistele rajatud platvorm Baranovsk, mis rajati 1898. aastal ja mille kasutusõigus oli esialgu ainult kindralmajor P. Baranovi perekonna liikmetel. 
See jäi Harju-Jaani kihelkonda Aruküla mõisa maadele.
Hiljem kandis peatuskoht Aruküla nime ja avati 1911. aastal üldiseks kasutamiseks. 1914. aastal ehitati jaama möödasõidutee ja jaama kasutati vahejaamana. 
Aruküla lihtne puidust ühekorruseline jaamahoone rajati 1920. aastal. Hoone lammutati 2002. aastal. Praegu on sellel kohal parkla. 
Nõukogude võimu algusaastatel viis jaamast haruraudtee põhja suunas, turbarappa.
1986. aasta 1. mail avati liiklus Tallinna–Tapa raudteelõigu teisel peateel (esialgu vaid Lagedi ja Raasiku jaamade vahel), millega seoses muutus senine Aruküla jaam peatuskohaks. Kõrvalteed demonteeriti.
Stevie Wonder

Stevie Wonder (sünninimi Stevland Hardaway Judkins, praegune ametlik nimi Stevland Hardaway Morris; sündinud 13. mail 1950 Saginaw's) on USA laulja.
Ta sündis pimedana ja on tuntud esinejanime Stevie Wonder järgi. Ta on Ameerika laulja, laulukirjutaja, muusik ja plaadiprodutsent. 
Popmuusika silmapaistev tegelane, ta on muusikaajaloos üks edukamaid laulukirjutajaid ja muusikuid. Tänu elektrooniliste instrumentide ja uuenduslike helide laialdasele kasutamisele sai Wonderist paljude žanrite, sealhulgas popi, rütmi ja bluusi, souli, funki ja roki pioneer ja muusikute mõjutaja.
Chris Brown

Christopher Maurice Brown (sündinud 5. mail 1989 Tappahannockis Virginias) on Ameerika Ühendriikide laulja ja näitleja. 
Ta on olnud lähisuhetes Karrueche Trani ja Rihannaga (2007–2009).
Kulli raudteepeatus

Kulli raudteepeatus on raudteepeatus Harjumaal Raasiku vallas Kulli külas. Rajamisel jäi see Rae valda.
Kulli raudteepeatus asub Tallinnast 19 km kaugusel. Rong sõidab Balti jaamast Kullile umbes 20 minutit. 
Kullil peatuvad vaid Elroni elektrirongid. Piletihinnalt kuulub peatus II ja III tsooni.
Kulli raudteepeatusest veidi põhjas asub Aruküla–Lagedi maantee raudteeülesõit.
Perroonid.
Varem asusid Kulli peatuses täispikad perroonid, kuid need lammutati vanuse tõttu ja ehitati lühikesed, sest külas ei ela väga palju inimesi ja rongi peale ei lähe korraga rohkem kui paar inimest. Viimasel ajal on aga võrreldes varasema ajaga hakanud asustus tihenema. Ühel perroonil oli varem ka eterniidist varikatus, kuid mõni aeg tagasi see lammutati. Seoses Elroni loomise ja uute rongide hankimisega ehitati vanade perroonide asemele uued 550 mm kõrgused ja 35 m pikkused perroonid. Kulli peatuses saab rongist väljuda ja siseneda vaid läbi rongi C-ala, haakes rongi puhul ainult läbi esimese rongi C-ala.
Ida Loo-Talvari

Ida Loo-Talvari (kuni 1926. aastani Ida Loo; aastatel 1926–1937 Ida Aav-Loo; 19. juuni 1901 Narva – 29. juuni 1997 Göteborgi lähedal) oli eesti laulja (koloratuursopran).
Õppis laulmist Tallinna konservatooriumis Emmeline Helmani klassis. 
1921. aastast oli ta Estonia solist.
Isiklikku.
Ida Loo-Talvari oli helilooja Evald Aava abikaasa ja maadleja Rudolf Loo õde.
Lagedi raudteejaam

Lagedi raudteejaam on raudteejaam Harjumaal Rae vallas Lagedi alevikus.
Lagedi raudteejaam asub Tallinnast 15 km kaugusel. Rong sõidab Balti jaamast Lagedile umbes 16 minutit. 
Jaamas on üks 150 m pikkune ja 550 mm kõrgune raudteedevaheline ooteplatvorm koos jalakäijate tunneliga.
Päevas peatub Lagedil umbes 29 elektrirongi liinil Tallinn–Aegviidu.
Kiir- ja ekspressrongid Lagedil ei peatu.
Piletihinnalt kuulub jaam II tsooni.
Lagedi jaamas asub 5 rööpapaari ja 18 pööret, lisaks kulgeb jaamast harutee tööstusterritooriumile ning raudtee Maardusse, millel liiguvad kaubarongid.
Ajalugu.
Lagedi raudteejaam rajati aastal 1872, seoses paar aastat varem rajatud (Paldiski–)Tallinna–Narva raudteega. 
Peatus jäi avamisel Jüri kihelkonda Lagedi mõisa maadele. 
Peale reisijate ootesaali, kassa ja ametiruumidega jaamahoone paiknes raudteejaamas ka kaubaestakaad ja kaubaait. 
Puidust ühekorruseline Lagedi jaamahoone lammutati 1998. aasta kevadel.
Seoses Muuga sadama rajamisega ehitati 1980. aastate keskel Lagedi–Maardu raudteelõik, mis on praegugi kasutusel kaubarongide otseteena Muuga sadamasse ja ka Viimsisse. Sel teel järgneb Lagedile Maardu kaubajaam. 
Samal perioodil ehitati ka läbi Lagedi teine peatee ja rajati silikaattellistest ET-post, kus asuvad tänaseni jaama juhtimisseadmed.
Vesse raudteepeatus

Vesse raudteepeatus on raudteepeatus Tallinnas Sõjamäe asumis.
Vesse raudteepeatus asub keset Ülemiste kaubajaama, 8,5 km kaugusel Balti jaamast ning seetõttu on perroon avatud ühepoolselt – Lasnamäe poole inimesed minna ei saa, sest seal on üle kuue haru raudteid, millel käib intensiivne töö. Küll saavad inimesed minna aga Sõjamäe teele, kust Lasnamäe poole minejad saavad istuda 65. liini bussile või kasutada jalakäijate silda. 
Rong sõidab Balti jaamast Vessele umbes 11 minutit. 
Jaamas on üks madal 30 m pikkune ooteplatvorm. Sisenemine ja väljumine toimub ainult läbi rongi C ala.
Päevas peatub Vessel umbes 30 reisirongi, nende seas ainult elektrirongid liinil Tallinn-Aegviidu. Piletihinnalt kuulub peatus I tsooni, mille piires liiklemine on tallinlasele tasuta, ja II tsooni.
Vesse raudteepeatusest Lasnamäe pool asuvad peatused on Lasnamäe Maksimarket ja Vesse miniRimi, Ülemiste pool aga Jeti Jäähall.
Ajalugu.
Vesse raudteepeatus rajati 1985. aastal sealsete tehaste töötajate jaoks.
Bussid.
Peatuse juures asuvad bussipeatused Kesk-Sõjamäe ja Orto, kust sõidavad läbi bussid 15 (Viru Keskus-Sõjamäe), 7 (Seli-Sõjamäe), 65 (Lennujaam – Lasnamäe Centrum).
Kliiver

Kliiver (Hollandi keeles "kluiver", alamsaksa keeles "klüver" ) on purjelaeva kliiverpoomi või pukspriidi ja vööripoolse laevamasti vahelise taagi alaosale kinnituv kolmnurkne puri. Nimetatakse üldistavalt eespurjeks. 
Kliiverpoomiga (pukspriidiga) purjelaeval on tavaliselt sõltuvalt suurusest 1–4 kliiverpurje.
Kliivreid:
Johann Gotthard Marquardt

Johann Gotthard Marquardt (1780–1859) oli Pärnu trükkal ja kirjastaja. 
1808. aastast töötas ta sellina Tallinnas Johann Hermann Gresseli trükikojas. Liivimaa kubermanguvalitsuse reskriptiga 28. augustist 1809 sai ta loa rajada Pärnus trükikoda. Samal aastal ta avaski Pärnus trükikoja, kus hakati trükkima muuhulgas ka Johann Heinrich Rosenplänteri ajakirja "Beiträge zur genauern Kenntniss der ehstnischen Sprache". 1818 sai ta Pärnu linnatrükkaliks kohustusega trükkida kõik linnale vajalikud trükised. 1811–1821 andis ta välja nädalalehte "Pernausche wöchentliche Nachrichten" ja alates 1822. aastast "Pernausches Wochenblatti". 1822. aastal trükkis ta ka "Marahwa Näddala-Lehte". 1823. aasta algul avas ta trükikoja Riias, kuid pidi peagi sellest loobuma ja Pärnusse naasma.
1840. aastal müüs ta oma trükikoja Friedrich Wilhelm Bormile.
On the Go

"On the Go" on Soome "rockabilly"-ansambli 20th Flight Rockers 2009. aasta album.
Alus- ja Rakendusökoloogia Keskus

Alus- ja Rakendusökoloogia Keskus oli Tartu Ülikooli ja Eesti Maaülikooli teadlasrühmadest koosnev, professor Olevi Kulli loodud teaduse tippkeskus. 
Keskuse teadustööks olid peamiselt biofüüsikalised taimkatteuuringud.
Tippkeskus töötas aastail 2001–2007.
Eesti Käitumis- ja Terviseteaduste Keskus

Eesti Käitumis- ja Terviseteaduste Keskus oli aastail 2001–2007 Tartu Ülikooli juures tegutsenud Eesti teaduse tippkeskus. 
Keskus ühendas rea uurimisgruppe psühholoogia ja meditsiini vallas – kokku 11 uurimisrühma Tartu Ülikooli sotsiaal-, arsti-, ja kehakultuuriteaduskonnast ning Õigusinstituudist, Tervise Arengu Instituudist ja Eesti-Rootsi Suitsidoloogia Instituudist. Keskuse juhataja oli Jaanus Harro.
Geeni- ja Keskkonnatehnoloogia Tippkeskus

Geeni- ja Keskkonnatehnoloogia Tippkeskus oli aastail 2001–2007 tegutsenud Eesti teaduse tippkeskus.
Tippkeskus ühendas uurimisrühmi Tartu Ülikooli molekulaar- ja rakubioloogia instituudist, Tartu Ülikooli tehnoloogiakeskusest (hiljem TÜ Tehnoloogiainstituut) ning Tartu Ülikooli zooloogia ja hüdrobioloogia instituudist. Tippkeskuse juhataja oli Toivo Maimets.
Keemia ja Materjaliteaduse Tippkeskus

Keemia ja Materjaliteaduse Tippkeskus oli aastail 2002–2007 üks kümnest Eesti teaduse tippkeskusest. 
Keskus moodustus kuuest Tartu Ülikooli keemiaosakonna ja kolmest Tallinna Tehnikaülikooli keemia- ja tehnoloogiateaduskonna uurimisgrupist. Keskuse juhata oli Ilmar Koppel.
Mittelineaarsete Protsesside Analüüsi Keskus

Mittelineaarsete Protsesside Analüüsi Keskus ("Centre for Nonlinear Studies") on Eesti teadusasutus.
Keskus asutati 1999. aastal Tallinna Tehnikaülikooli küberneetika instituudi mehaanika ja rakendusmatemaatika osakonna juurde. Aastail 2002–2007 oli see üks kümnest Eesti teaduse tippkeskusest. 
Keskuse juhataja on Jüri Engelbrecht.
Molekulaarse ja Kliinilise Meditsiini Keskus

Molekulaarse ja Kliinilise Meditsiini Keskus oli aastail 2002–2007 üks kümnest Eesti teaduse tippkeskusest. 
Keskus loodi 2001. aastal.
Keskus koondas kümmet Tartu Ülikooli prekliinilist ja kliinilist uurimisgruppi. Keskus keskendus neuroloogiliste haiguste uurimisele.
Keskuse juhataja oli Raivo Uibo.
Töökindlate Arvutisüsteemide Uurimise Keskus

Töökindlate Arvutisüsteemide Uurimise Keskus ("Centre for Dependable Computing") oli aastail 2002–2007 üks kümnest Eesti teaduse tippkeskusest. 
Keskust koordineeris Tallinna Tehnikaülikooli Küberneetika Instituut. Keskuse juhataja oli Jaan Penjam.
Tartu Ülikooli füüsika instituut

Tartu Ülikooli füüsika instituut on Tartu Ülikooli loodus- ja täppisteaduste valdkonna instituut.
Instituut loodi 1946. aastal kui Eesti NSV Teaduste Akadeemia Füüsika, Matemaatika ja Mehaanika Instituut (FMMI). 
1952. aastal nimetati asutus ümber Füüsika ja Astronoomia Instituudiks (FAI). 1973. aastal lahutati see FAI Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudiks Tõraveres (AAI, nüüdne Tartu Observatoorium) ja TA Füüsika Instituudiks (FI) Tartus. TA Füüsika Instituut läks Tartu Ülikooli alluvusse 1997. aastal. 2008. aastal liideti füüsikainstituut füüsika-keemiateaduskonna füüsika osakonnaga ning sai instituudiks loodus- ja tehnoloogiateaduskonna koosseisus. 2016. aastast, seoses ülikooli struktuurimuutustega, on Füüsika Instituut Tartu Ülikooli loodus- ja täppisteaduste valdkonna koosseisus.
Instituudi direktorid:
Peeter Veevo

Peeter Veevo (10. aprill 1897 Polli vald, Pärnumaa – 5. juuni 1977) oli eesti õpetaja ja koorijuht.
1919. aastal asus ta elama Jõhvi ja alustas tööd koolmeistrina. Aastatel 1928–1944 oli ta Jõhvi algkooli juhataja. 
Aastatel 1923–1943 juhatas Veevo Jõhvi Haridusseltsi laulukoori. Mitu aastat juhatas ta Jõhvi Haridusseltsi tegevust, osales näitetrupi töös ja mängis sümfooniaorkestris. Mitmel korral oli ta kohalikel laulupidudel kooride üldjuhiks.
Ta oli Jõhvi linnavolikogu liige.
1944. aastast kuni pensionile minekuni 1962. aastal töötas Peeter Veevo Viljandimaal Tääksi 7-klassilises koolis õpetajana ja oli ka õppealajuhataja.
Isiklikku.
Tema pojad olid Lembit Veevo ja Jaak Veevo.
Lembit Veevo

Lembit Veevo (16. detsember 1926 Tartu – 29. detsember 2000 Tallinn) oli eesti helilooja.
Lembit Veevo õppis Tallinna Riiklikus Konservatooriumis Villem Kapi käe all; lõpetas kooli 1961. aastal.
Ta on loonud koorilaule, sümfoonilist muusikat, filmimuusikat. Veevo üks tuntumaid lastelaule on "Karulaane jenka".
Isiklikku.
Tema isa oli õpetaja ja koorijuht Peeter Veevo ning ema õpetaja ja pianist Johanna Veevo.
Karl Filip

Karl Filip (ka Carl Philip; 22. aprill 1601 Vana-Antsla – 25. jaanuar 1622 Narva) oli Vasa dünastiast Rootsi prints, Södermanlandi, Närke ja Värmlandi hertsog. Ta oli Karl IX ja Holstein-Gottorpi printsessi Kristina noorem poeg. Tema vend oli Gustav II Adolf.
Venemaa segaduste ajal oli Karl Filip üks kandidaate Moskva tsaaritroonile.
Rootsi-Vene sõja ajal oli ta aastatel 1611–1617 Rootsi vägede poolt vallutatud Novgorodi valitseja.
Hiljem võttis Karl Filip osa Rootsi-Poola sõjategevustest Liivimaal, osaledes muuhulgas 1621. aastal Riia piiramisel. Ta haigestus peatselt pärast Riia vallutamist ning viidi ravile Narva, kus ta 25. jaanuaril 1622 suri.
Tema auks on nimetatud Filipstad.
Perekond.
Karl Filip abiellus 5. märtsil 1620 salaja Elisabet Ribbingiga (1596–1662), kes oli Seved Sevedsson Ribbingi ja Anna Gyllenstierna tütar. Abielust sündis tütar