Markučiai mõis

Markučiai mõis (leedu "Markučių dvaras") on endine mõis Leedus Vilniuses Rasose vallas Markučiai linnaosas. Mõisakompleks asub aadressil Subačiaus g. 124.
Markučiaid on esmamainitud XIV sajandi teisel poolel, mil Jogaila andis sealsed maad Vilniuse Martini kiriku vaimulike kasutada. Suurvürst Aleksandras andis sealsed alad koos 11 muu mõisaga oma naise Jelena käsutusse. Aastal 1506 loovutas Jelena mõisa parun Unkovskile. Tema surma järel aastal 1540 päris mõisa Ona Radvilaitė-Kiškienė. Kiszkade suguvõsa valduses püsis mõis XVII sajandini, mil see abielu teel Chodkiewiczite suguvõsale üle läks. 
Häärber rajati XVI sajandil, mil sealsed alad kuulusid Kiszkadele. Aastal 1634 ehitati vana häärber ümber. XVII sajandi keskpaiku põletasid Moskva väed häärberi maha ja seda enam ei taastatud.
Aastail 1808–1809 müüs Aleksandras Chodkevičius mõisa Juozapas Eismantasele, see aga müüs mõisa aastal 1838 Ignus Golevskisele. Tollelt ostis mõisa aastal 1868 Aleksei Melnikov, kes sinna aastal 1868 oma suvila rajas. Tema abikaasa, Varvara Melnikova, abiellus oma abikaasa surma järel uuesti Vassili Moskoviga, ja aastal 1877 müüsid mõisa pärinud Aleksei tütred mõisa oma kasuisale. Aastal 1899 päris mõisa üks Aleksei tütardest, Varvara, kes oli abielus Grigori Puškiniga. Nende põhikoduks oli Mihhailovskoje mõis, Markučiai oli neile üksnes suvekoduks. Varvara Puškina valduses oli mõis tema surmani aastal 1935; oma testamendis andis ta korralduse rajada mõisa oma äia Aleksandr Puškini muuseum. Aastal 1940 see ka avati; tegemist oli esimese kirjandusmuuseumiga Leedu aladel.
Mõisakompleksist on säilinud suvemaja, Barbara kabel, Püškinite suguvõsa kalmistu ja park. Aastal 1955 püstitati parki Aleksandr Puškini mälestusmärk. Kompleksi alale jäävad veel häärberi, kahe kasvuhoone, keldri ja abihoone jäänused. Mõisasüdame plaanilt aastast 1903 leiab arvukalt majapidamishooneid, kompleksi kuulusid viie toaga tiibhoone, tall, lindla, jääkelder, lindlaks ümber ehitatud endine laohoone, eemal asusid kontorihoone, köök ja pesuköök. Osade hoonete otstarve pole tuvastatud, osade puhul on vaieldav, milline ehitis kus asus. Ükski neist ehitistest pole tänapäeval enam looduses märgatav.
Melnikovi rajatud villa või suvemaja on säilinud, selle projekteeris Jeronimas Justinas Lastovskis. Hoone restaureeriti aastail 1983–1986 Virgilijus Spudase projekti kohaselt. Tegemist on ühekorruselise hoonega, millel on pööning. Kirdeküljel on kelder. Varem jätkus villa sellel küljel eeshoonega, mis on aga nüüdseks hävinud. Loode- ja kaguküljel on "mezzanino"'d. Loodeküljel asub ka veranda. Edelaküljel on puitpiirdega terrass. Üldiselt puidust villa paikneb maakividest soklil, erandiks on üks kollastest tellistest rajatud osa. Hoone fassaadi ehivad puidust ehisribad. Ka rõdu on dekoratiivse puitpiirdega. Villa interjöör on suurelt jaolt säilinud, sealsed toad paiknevad osalt anfilaadina, osaliselt aga koridoride ümber.
Kabeli aadress on Subačiaus g. 124A. See rajati aastail 1903–1906 arhitektide A. Sonini ja Mihhail Prozorovi projekti järgi. Hoonet remonditi aastail 1999 ja 2018. Kabel on sümmeetriline nelinurkse põhiplaaniga hoone, mille keskmist osa katab kuppel ja millel on viisnurkne apsiid. Kuppel katab asuurset sammastega tornikest. Kabeli ees on terrass. Hoone müürides on keraamilistest kividest suitsukäigud, mis näitavad, et kabel oli kavandatud köetavana.
Park pärineb XVII sajandist, ent tänapäevase ilme sai see XIX sajandi teisel poolel. See on rajatud kahele terrassile. Villa juures on tuvastatav endise parteri asukoht. Villa lõunaküljel on endine puhkeplats, kuhu on püstitatud Aleksandr Puškini mälestusmärk. Sinna on rajatud ka kriketi- ja tenniseväljakud. Alumisel terrassil on kaks tiiki. Parki on istutatud valdavalt kohalikke liike, võõrliikidest kasvavad seal suurelehine pärn ja pensilvaania vaher.