Enesetapud Gröönimaal

Enesetapud Gröönimaal, Taani Kuningriigi autonoomses riigis, on oluline riiklik sotsiaalne probleem. Gröönimaal on üks maailma kõrgeimaid enesetapumäärasid: 1985. ja 2012. aasta vaheliste aruannete kohaselt suri igal aastal keskmiselt 83 inimest 100 000-st enesetapu tõttu.[""]
Gröönimaa on kultuuriliselt ja geograafiliselt isoleeritud ning üks maailma külmemaid (kõige vähem päikesepaistetunde) ja kõige hõredamalt asustatud riike. Kuigi on teada, et sellised tegurid võivad kaasa aidata enesetappudega seotud probleemidele, ei ole selge, kas need mõjutavad otseselt Gröönimaa enesetappe või millises ulatuses. Siiski on riigis enesetappude arvu vähendamiseks võetud mitmesuguseid meetmeid, sealhulgas isegi teede ääres asuvad plakatid, ning algatatud on riiklik enesetappude ennetamise strateegia, mis hõlmab kursusi, üldharidust, kohalike kogukondade teavitamist ning selliste spetsialistide kaasamist nagu õpetajad, sotsiaaltöötajad ja arstid.
Ajalugu.
Gröönimaa enesetappude arv hakkas 1970. aastatel tõusma ja kasvas kuni 1986. aastani. 1986. aastal sai enesetapp mitmes linnas, näiteks Sarfannguitis, noorte peamiseks surma põhjuseks. 1970. aastal oli enesetappude arv Gröönimaal ajalooliselt väga madal, kuid aastatel 1990–1994 oli see tõusnud üheks maailma kõrgeimaks, ulatudes 107 enesetapuni 100 000 inimese kohta aastas. Sarnane enesetappude määra järsk tõus väga kõrgele tasemele on täheldatud ka Kanada inuittide seas. Gröönimaa valitsuse 2010. aasta andmed näitavad, et peaaegu iga nädal toimus üks enesetapp.
Gröönimaa statistikaameti avaldatud enesetapuandmete kohaselt moodustavad enesetapud 8% Gröönimaa surmajuhtumite koguarvust ja on peamine surma põhjus 15–29-aastaste noorte meeste seas.
Esinemissagedus ja variatsioone.
Ajakirjas BMC Psychiatry 2009. aastal avaldatud artiklis teatati, et 35-aastase uurimisperioodi jooksul (1968–2002) toimus Gröönimaal kokku 1351 enesetappu. Uuringus täheldati enesetappude arvu märkimisväärset kõikumist sõltuvalt aastaajast, kusjuures kõige rohkem enesetappe toimus juunis ja kõige vähem talvel. Suvel toimunud enesetappude kontsentratsioon oli kõige märgatavam põhjapoolse pooluse piirkonnas. Piirkondlikke erinevusi täheldati ka enesetappude arvu osas, mis oli Lääne-Gröönimaa põhjaosas suurem kui lõunaosas.
Põhjusi.
Enesetappude arv on meestel suurem kui naistel. Enesetapu sooritanute seas on enamik 15–24-aastased noored mehed. Erinevalt teistest lääneriikidest väheneb enesetappude arv Gröönimaal vanusega.
Levinud enesetapuviisid.
95% enesetappude puhul kasutati vägivaldseid meetodeid. Kõige levinumad meetodid olid poomine (46%) ja tulistamine (37%); kasutatud on ka muid meetodeid, nagu hüppamine kõrgelt, lõikamine teravate esemetega, uppumine, ravimite üledoos ja mürgitus, kuid need olid harvemad.
Enesetapuennetus.
Gröönimaa valitsus ning rahvusvahelised ja riiklikud organisatsioonid on võtnud meetmeid ja algatusi enesetappude ennetamiseks. On olemas ühingud, mis pakuvad tuge enesetapumõtetega inimestele. Meetmete hulka kuuluvad teede äärde paigutatud plakatid, millel on kirjas: „Helistamine on tasuta. Keegi ei ole üksi. Ära jää oma tumedate mõtetega üksi. Helista.” Enesetapukonsultandid näitavad filme, mis hoiatavad teismelisi enesetapukatseid tegemast. Esimene riiklik enesetappude ennetamise strateegia algatati 2005. aastal, millele järgnes 2013. aastal teine strateegia, mis hõlmab kursusi, haridust, kohalikke kogukondi ja spetsialiste (nt õpetajaid, sotsiaaltöötajaid ja arste). Strateegias tõsteti esile ka mitmeid valdkondi, kus on vaja täiendavaid uuringuid.