Läkaköha

Läkaköha on väga nakkav gramnegatiivse bakteri "Bordetella pertussis"’e põhjustatud hingamisteede infektsioon.
Läkaköha definitsioon.
Läkaköha on üle kahe nädala kestev köhaga kulgev haigestumine, millel korral esineb vähemalt üks järgmistest sümptomitest: paroksüsmaalsed köhahood, inspiratoorsed repriisid (köhahoojärgne kõõksuv sissehingamine) ja köhahoojärgne oksendamine. Köhahoogudel ei ole teist teadaolevat põhjust(1).
Läkaköha epidemioloogia.
Läkaköha vastu hakati Eestis vaktsineerima 1957. aastal, vaktsineerimine oli efektiivne ja haigestumus langes 1970.-1980. aastatel enam kui 90%, võrreldes vaktsineerimiseelse ajaga (Joonis 1) (2). Viimastel aastakümnetel on läkaköhasse haigestumine oluliselt suurenema hakanud ning läkaköha on tänapäeval kõige enam levinud vaktsiinvälditav haigus ka nendes riikides, kus läkaköha vaktsiiniga hõlmatus on kõrge (3). Ka Eestis on riiklikult registreeritud haigestumuse trendid sarnased teiste kõrge immuniseerimistasemega riikidega (3). Kui 1970. ja 1980. aastatel oli haigestumus ~3–4 juhtu 100 000 elaniku kohta, siis alates taasiseseisvumise ajast on haigestumus oluliselt suurenenud ning 2010. aastal registreeriti Eestis läkaköha 97 juhtu 100 000 elaniku kohta (Joonis 1) (2, 3). See oli suurim aastane haigestumus Euroopas. Alates 2012. aastast on Eestis läkaköhasse haigestumus püsinud madalal tasemel 4-5 haigusjuhtu 100 000 elaniku kohta (Joonis 1). Viimane läkaköhast tingitud surmajuht oli 2007. aastal(4).
Eestis vaktsineeritakse lapsi alates 2008. aastast atsellulaarse läkaköha vaktsiiniga. Esimesel eluaastal saavad lapsed kolm läkaköhavaktsiini doosi 3-, 4,5- ja 6-kuuselt ning tõhustusdoosid 2-aastaselt, 6-7-aastaselt (alates 2008) ja 15-16-aastastelt (alates 2012) (5). 
Läkaköha sümptomid.
Läkaköha kliiniline pilt võib varieeruda asümptomaatilisest vormist teismelistel ja täiskasvanutel kuni eluohtliku seisundini vastsündinutel ja imikutel (6).
Klassikaliselt eristatakse haiguse kulus nelja perioodi (7):
Läkaköha kulgeb klassikaliselt (läkastavad köhahood, köhahoojärgne oksendamine ja inspiratoorsed repriisid) vaid mittevaktsineeritud väikelastel (6). Läkaköha on raske ja eluohtlik haigus vastsündinutele ja imikutele, kuna neil võib haigus kulgeda hingamispeetuste ja sinakushoogudega. Ei läkaköha põdemine ega ka vaktsineerimine anna eluaegset kaitset läkaköha eest. Küll aga põevad vanemad lapsed, teismelised ja täiskasvanud läkaköha enamasti kergelt, vaid 1-2 nädalat kestva mitteparoksüsmaalse köhaga (6). Võimalik on ka bakteri kandlus ninaneelus, mille korral inimene ise haige pole, kuid siiski on võimalik bakteri ülekanne eelkõige vastsündinutele ja imikutele (8).
Läkaköha diagnoosimine tüüpiliste sümptomite järgi ei ole võimalik, kuna sarnaseid sümptomeid võivad tekitada ka mitmed teised nii nakkuslikud kui ka mittenakkuslikud haigused (6, 9).
Soovitused läkaköha diagnoosimiseks Eestis.
Alla 1-aastased lapsed (10): PCR-analüüs tuleb teha ninakaapest või ninaneelu aspiratsiooni materjalist nii ruttu kui võimalik pärast sümptomite tekkimist, kuid mitte hiljem kui haiguse esimese nelja nädala jooksul. Võimaluse korral tehakse lisaks ninaneelu materjali külvamine, kui haigus on kestnud kuni kaks nädalat.
Ülejäänud isikud (10): Kui köha on kestnud alla kahe nädala, tehakse PCR-analüüs ninakaapest või ninaneelu aspiratsiooni materjalist. Võimaluse korral tehakse lisaks ninaneelu materjali külvamine. Kui köha on kestnud 2–4 nädalat, tehakse PCR ninakaapest või ninaneelu aspiratsiooni materjalist ja määratakse PT Ig kontsentratsioon. Kui köha on väldanud üle nelja nädala, määratakse PT Ig kontsentratsioon.
Läkaköha ravi.
Antibiootikumravi asitromütsiiniga tuleb alustada nii ruttu kui võimalik kuni 21 päeva jooksul haiguse algusest. Antibiootikumravi ei pruugi kergendada haiguse kulgu ega lühendada haiguse kestust.
Kirjandus.
2. Jõgiste A, Varjas J, Järviste A. Läkaköha tõrje tulemusi. Eesti Arst 2005; 84(1):31-5.
3. ECDC. Surveillance Atlas of Infectious Diseases [Internet]. Saadaval: http://atlas.ecdc.europa.eu/public/index.aspx (vaadatud 10.10.2017).
4. Heininger U, Andre P, Chlibek R, Kristufkova Z, Kutsar K, Mangarov A, et al. Comparative Epidemiologic Characteristics of Pertussis in 10 Central and Eastern European Countries, 2000-2013. PLoS One. 2016;11(6):e0155949.
5. Eesti Riiklik immuniseerimiskava [Internet]. Saadaval: https://www.riigiteataja.ee/aktilisa/1070/3201/7018/SOM_m9_lisa.pdf# (vaadatud 18.01.2018).
6. Cherry JD, Grimprel E, Guiso N, Heininger U, Mertsola J. Defining pertussis epidemiology: clinical, microbiologic and serologic perspectives. Pediatr Infect Dis J. 2005;24(5 Suppl):S25-34.
7. Wendelboe AM, Van Rie A. Diagnosis of pertussis: a historical review and recent developments. Expert Rev Mol Diagn. 2006;6(6):857-64.
8. Warfel JM, Zimmerman LI, Merkel TJ. Acellular pertussis vaccines protect against disease but fail to prevent infection and transmission in a nonhuman primate model. Proc Natl Acad Sci U S A. 2014;111(2):787-92.
9. Heininger U. Update on pertussis in children. Expert Rev Anti Infect Ther. 2010;8(2):163-73.
10. Jõgi P, Oona M, Tamm E, Lutsar I. Läkaköha nüüdisaegne diagnostika. Eesti Arst. 2012;91(1):19-25.
11. Guiso N, Berbers G, Fry NK, He Q, Riffelmann M, Wirsing von König CH, et al. What to do and what not to do in serological diagnosis of pertussis: recommendations from EU reference laboratories. Eur J Clin Microbiol Infect Dis. 2011;30(3):307-12.
12. Riffelmann M, Thiel K, Schmetz J, Wirsing von Koenig CH. Performance of commercial enzyme-linked immunosorbent assays for detection of antibodies to Bordetella pertussis. J Clin Microbiol. 2010;48(12):4459-63.