tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ümaralehine uibuleht

Ümaralehine uibuleht ("Pyrola rotundifolia") on kanarbikulaadsete seltsi kanarbikuliste sugukonda kuuluv rohttaim.
Levila.
Eestis on tavaline, esineb okas-, sega- ja lodumetsades, põõsastikes, ja puisniitudel.
Kirjeldus.
Mitmeaastane. Õitseb juunis, juulis.
Kõrgus 10–30 cm. Roosakad või valged lõhnavad õied on mitmekülgses kobaras.
Lehed on nahkjad ja läikivad.
Rohekas uibuleht

Rohekas uibuleht ("Pyrola chlorantha") on kanarbikulaadsete seltsi kanarbikuliste sugukonda kuuluv rohttaim.
Levila.
Eestis esineb hajusalt okasmetsades (sagedamini männikutes).
Kirjeldus.
Mitmeaastane. Õitseb juunis, juulis.
Rohekas uibuleht kasvab sageli väikeste kogumitena.
Õied on kollakasrohelised ning lõhnatud. Lehed on tumerohelised ja ei läigi.
Kuibõšev (täpsustus)

Kuibõšev võib tähendada üht järgnevatest:
Kohad.
Valerian Kuibõševi auks nimetatud asulad:
Suureõieline magnoolia

Suureõieline magnoolia ("Magnolia grandiflora") on liik õistaimi.
Magnoolialaadsed

Magnoolialaadsed ("Magnoliales") on õistaimede selts kaheiduleheliste klassist.
Magnoolialised

Magnoolialised ("Magnoliaceae") on õistaimede sugukond kaheiduleheliste klassist.
Harilik seenlill

Harilik seenlill ("Monotropa hypopitys") on ainus seenlille liik Eestis.
Levila.
Eestis tavaline, kuid hajusalt. Leidub kuivades, liivastes männi- ja segametsades.
Kirjeldus.
Mitmeaastane, õitseb juulis, augustis.
Kõrgus 10–25 cm.
Väikesed, valkjaskollased õied on tihedas kobaras, mis on õitseajal longus, kuid viljade valmides sirguvad. Õisiku tipuosas on õied viie kroonlehega, alumises osas aga nelja kroonlehega. Tipuõied on alumistest suuremad.
Mõnikord õis ei avane, siis toimub tolmlemine kleistogaamselt.
Lihakatel ja harunemata vartel on soomusjad, pruunid lehed. Vahel on varrel karvad.
Klorofülli puudumise tõttu on seenlill mükoheterotroofne.
Suureõieline kivikress

Suureõieline kivikress ("Aethionema grandiflorum") on taimeliik ristõieliste sugukonnas.
Konfutsiuse Instituut

Konfutsiuse Instituudid (CI; hiina keeles: 孔子学院; pinyin: "Kǒngzǐ Xuéyuàn") on Hiina riigi algatatud avalikud haridus- ja kultuuriedendusprogrammid. Nende ametlik eesmärk on edendada hiina keele ja kultuuri õpet, toetada kohalikku hiina keele õpet rahvusvaheliselt ning soodustada kultuurivahetust. 
Konfutsiuse Instituudi programm algas 2004. aastal üksikute ülikoolide juhtimisel. 2020. aastal registreeriti Hiina Rahvusvaheline Haridusfond, millele anti Konfutsiuse Instituudi kaubamärgi ainuõigus ning mis hakkas Konfutsiuse Instituute haldama kaubamärgi litsentsimudeli alusel. Instituudid tegutsevad koostöös kohalike siduskõrgkoolide ja ülikoolidega üle maailma ning rahastamist jagavad Hanban ja vastuvõtvad institutsioonid. Seotud Confucius Classroom programm teeb koostööd kohalike keskkoolide või koolipiirkondadega, et pakkuda õpetajaid ja õppematerjale. 
Hiina ametnikud on võrrelnud Konfutsiuse Instituute keele- ja kultuuri edendamise organisatsioonidega nagu Suurbritannia Briti Nõukogu, Prantsusmaa Alliance Française ja Hispaania Instituto Cervantes . Freeman Spogli Instituudi ja Stanfordi Majanduspoliitika Uuringute Instituudi uuringud näitasid, et Konfutsiuse Instituudi töötajatel on minimaalne poliitikaalane väljaõpe, välismaal õpetades jälgitakse neid vähe iga päev ning neid ei kontrollita poliitiliste veendumuste osas. Siiski kipuvad nad levitama poliitilisi vaatenurki, mis on kooskõlas Hiina Kommunistliku Partei ametlike poliitiliste vaadetega, ja eelistavad sageli Hiina poliitilistest küsimustest üldse mitte rääkida. 
Eesmärk.
Konfutsiuse Instituutide (CI) eesmärk on edendada ja õpetada Hiina kultuuri ja keelt kogu maailmas. CI-programmi direktor Xu Lin ütles, et CI-d käivitati hiina keele vastu kogu maailmas ootamatult suurenenud huvi rahuldamiseks. Samuti pakuvad nad hiina keele õpetajaid Mandri-Hiinast. 2011. aasta seisuga töötas Ameerika Ühendriikides 200 sellist õpetajat. Lähis-Idas on 14 instituuti ja kohaliku elanikkonna peamine eesmärk instituudi tegevustes osalemiseks on hiina keele õppimine, et leida tööd kohalikul turul või kasvaval Hiina turul. 
Hiina eesmärk on Konfutsiuse instituudid luua ka kultuuridiplomaatia, mis kasutab keelt ja kultuuri Hiina kuvandi edendamiseks välismaal ja Hiinale positiivse rahvusvahelise keskkonna loomiseks. "Ajaleht People's Daily" on kirjeldanud Konfutsiuse Instituute kui avaliku diplomaatia vormi. 
Poliitilised eesmärgid.
Briti diplomaat ja Hiina-ekspert Roger Garside järeldab oma esildises Konservatiivse Partei inimõiguste komisjonile, et akadeemilist vabadust "on oma olemuselt ohustatud, kui Hiina Kommunistliku Partei kontrolli all oleval riigiasutusel lubatakse mis tahes koolis või ülikoolis õppeasutust luua". 
Kuigi Hiina võimud on olnud ettevaatlikud, et Konfutsiuse instituudid ei tegutseks partei poliitiliste vaadete otsese edendajana, väidavad mõned kriitikud, et Konfutsiuse instituudid toimivad just sel viisil.
2023. aasta jäähoki 1. divisjoni maailmameistrivõistlused

2023. aasta jäähoki maailmameistrivõistlused I divisjonis koosnes kahest rahvusvahelisest jäähokiturniirist, mida korraldas Rahvusvaheline Jäähokiföderatsioon (IIHF). I divisjoni A- ja B-grupid moodustavad jäähoki maailmameistrivõistluste teise ja kolmanda tasandi.
A-alagrupi turniir toimus Suurbritannias Nottinghamis 29. aprillist kuni 5. maini ja B-alagrupi turniir Eestis, Tallinnas 23. aprillist kuni 29. aprilli 2023. aastal.
A-alagrupis tõusid kõrgeimasse divisjoni Suurbritannia ja Poola, samas kui Leedu jäi viimaseks ja langes madalamasse divisjoni. B-alagrupi võitis Jaapan, kes tõusis samuti kõrgemasse divisjoni, samal ajal kui Serbia langes viimase koha tõttu madalamasse divisjoni.
A-alagrupi turniir.
I divisjoni A-grupi turniir toimus 29. aprillist kuni 5. maini 2023 Suurbritannias, Nottinghamis.
Mängu ametnikud.
Turniirile valiti kaheksa kohtunikku ja seitse joonekohtunikku.
Statistika.
Resultatiivsemad mängijad.
Nimekiri näitab enim punkte kogunud mängijaid, järjestatud esmalt punktide, seejärel väravate arvu järgi.
Parimad väravavahid.
Sellesse nimekirja on kantud tõrjeprotsentide põhjal vaid viis paremat väravavahid, kes on mänginud vähemalt 40% oma meeskonna mänguminutitest.
B-alagrupi turniir.
I divisjoni B-grupi turniir toimus 23. aprillist kuni 29. aprilli 2023 Eestis, Tallinnas.
Mängu ametnikud.
Turniirile valiti seitse kohtunikku ja seitse joonekohtunikku.
Statistika.
Resultatiivsemad mängijad.
Nimekiri näitab enim punkte kogunud mängijaid, järjestatud esmalt punktide, seejärel väravate arvu järgi.
Parimad väravavahid.
Sellesse nimekirja on kantud tõrjeprotsentide põhjal vaid viis paremat väravavahid, kes on mänginud vähemalt 40% oma meeskonna mänguminutitest.
Nelkõieliste-õienõgi

Nelkõieliste-õienõgi ("Microbotryum lychnidis-dioicae") on liik kandseeni.
Eestis leidub seda näiteks harilikul ja valgel põisrohul.
Elblągi kanal

Elblągi kanal (poola keeles Kanał Elbląski, saksa keeles Oberländischer Kanal) on kanal Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas Elblągi linna lähedal. 
Kanal saab alguse Drużno järvest, mis on Elblągi jõe kaudu ühendatud Wisła laguuniga, ning kulgeb sealt lõunasuunas kuni Drwęca jõe ja Jezioraki järveni. Kanali kogupikkus on 80,5 km.
Veetasemete erinevus kanalil ulatub ligi 100 meetrini, mida ületatakse nii lüüside kui ka ainulaadse kaldapealse tõstesüsteemiga. Selle abil liiguvad laevad järvede vahel mööda rööpaid spetsiaalsetel vankritel, mida veavad vintsid – kogu süsteem töötab veejõul.
Elblągi kanalil on viis kaldapealset tõstenõlva (poola keeles pochylnie): Buczyniec (kõige tuntum ja tehniliselt keerukaim), Kąty, Oleśnica, Jelenie ja Całuny.
Iga tõstenõlv on varustatud raudteerööbastel platvormist ehk vankrist, millele laev asetatakse. Platvorm liigub kaldteed mööda üles- või allamäge kahe paralleelse terastrossi abil. Trosse liigutab mehhanism, mis on ühendatud veehoidla ja vesirattaga – sarnaselt vesiveski tööpõhimõttele. Kui veehoidlast suunatakse vesi vesirattale, hakkab see pöörlema ning paneb vintsi liikuma, liigutades koos laevaga platvormi soovitud suunas.
Kanali vahetus läheduses asuvad sellised linnad ja asulad nagu Iława, Małdyty ja Miłomłyn.
Ajalugu.
Elblągi kanal rajati 19. sajandi keskel eesmärgiga luua veetee Warmia-Masuuria järvistu ja Wisła laguuni vahel. Selle ehitust alustati 1844. aastal Preisimaa kuninga Friedrich Wilhelm IV käsul ning töid juhtis insener Georg Steenke.
Peamiseks eesmärgiks oli kaubanduse hõlbustamine, eelkõige puidu ja põllumajandustoodete vedu sisemaalt Elblągi sadamasse ning sealt edasi Läänemerele. Kanali suurim tehniline väljakutse oli veetasemete ligi 100-meetrine erinevus, mida ei olnud võimalik ületada ainult lüüside abil.
Lüüside asemel rajati viis unikaalset tõstenõlva, kus laevu liigutati mööda raudteerööpaid spetsiaalsetel vankritel, mida vedasid köite ja vintside abil veejõul töötavad mehhanismid. Need tehnilised lahendused olid oma ajastu insenerimõtte tippsaavutused ning kanalit peetakse tehnikaajaloo seisukohast ainulaadseks ehitiseks. Elblągi kanal on kantud ka UNESCO maailmapärandi esialgsesse nimekirja (tentative list).
Kanal avati täielikult liikluseks 1860. aastal. 20. sajandil vähenes selle majanduslik tähtsus, kuid säilinud mehhanismide tõttu on see muutunud populaarseks turismiobjektiks ja kantud Poola ajaloomälestiste nimekirja.
Elblągi kanal renoveeriti aastatel 2011–2015 Euroopa Liidu toetusel kultuuripärandi ja turismiinfrastruktuuri arendamise programmide raames. Projekti kogumaksumus oli 111 miljonit zlotti.
Turismiatraktsioon.
Elblągi kanalist on kujunenud üks Warmia-Masuuria vojevoodkonna olulisemaid turismiobjekte. Eriti populaarne on laevareis mööda kanalit, mida korraldatakse peamiselt Elblągi ja Buczynieci vahelisel lõigul.
Tõstenõlvade töö on säilitatud algsel kujul, pakkudes haruldast võimalust kogeda 19. sajandi veetööjõul töötavat tehnoloogiat tänapäevalgi.
Piirkonda, mida kanal läbib, jäävad ka ajaloolised külad ja looduskaunid järved.
Muud.
Georg Steenke auks on Elblągi kanali lähedal püstitatud ausammas.
Povilas Poderskis

Povilas Poderskis (sündinud 1990) on Leedu insener ja poliitik. Ta on 12. detsembrist 2024 Leedu keskkonnaminister.
Ta kasvas üles Vilijampolės. Pärast Jonas Basanavičiuse nimelise Kaunase keskkooli lõpetamist Šilainiais aastal 2008 omandas ta aastatel 2008–2012 Kaunase Tehnikaülikoolis elektroonika ja telekommunikatsioonitehnika bakalaureusekraadi. Hiljem õppis ta filosoofiat Vytautas Suure Ülikoolis Kaunases ning lõpetas ka Harvardi Kennedy Kooli juhtimiskoolituse programmi ning lõpetas ka Harvardi ülikooli juures oleva Harvardi Kennedy Kooli.
Ta on töötanud enam kui kümme aastat vabakutselise veebiarendaja ja tarkvaraarendajana, spetsialiseerudes e-kaubandusele ja valitsussüsteemidele.
Aprillist 2015 oli ta Vilniuse linnapea Remigijus Šimašiuse nõunik ning alates novembrist 2017 sai tast Vilniuse omavalitsuse direktor, kus ta keskendus Vilniuse linna moderniseerimisele ja uute projektide arendamisele.
Aastatel 2021–2022 oli ta küberturvalisuse ettevõtte Nord Security tegevjuht ja oli Leedu Äriinglite Assotsiatsiooni LITBAN liige. Alates 2024. aasta septembrist juhtis ta ehitussektori arendusagentuuri (kus töötas 120 inimest), olles varem töötanud lobistina.
Alates 12. detsembrist 2024 on ta Leedu keskkonnaminister Gintautas Paluckase valitsuses.
Ta on olnud "Laisvės partija" ("Vabaduse partei") liige.
Võnnu praostkond

Võnnu praostkond (läti k. Cēsis), saksa "Wendensche Präpositur, Sprengel" oli luteri kiriku praostkond Lätis, Võnnu kreisis.
Ajalugu.
Läti alade Rootsi riigikiriku luterlik Võnnu praostkond moodustati 1636. aastal, kui loodi Liivimaal superintendent Hermann Samsoni eestvõttel kuus praostkonda: Eesti aladel Narva praostkond, Pärnu praostkond ja Tartu praostkond ning kolm praostkonda Põhja-Läti aladel: Riia praostkond, Koknese praostkond ja Cēsise praostkond. Võnnu praostkonda kuulusid Valmiera, Võnnu, Trikata, Astijärve, Ropaži kihelkond, Mujani linnuselään
1740. aastast jagati Riia kubermangu Võnnu kreis 2 maakohtu ja praostkonna osaks (saksa k. "Theil"): 
Põhjasõja järel Venemaa keisririigiga liidetud Läti aladel, 1832. aasta Uue evangeelse luteri kiriku seadusega jaotati Põhja-Läti ja Lõuna-Eesti alade luteriusu kogudused Liivimaa konsistooriumiringkonda. Võnnu praostkonda kuulusid Võnnu kreisis, kirikud ja kogudused:
Khānaqāh

Khanaka ("khānaqāh"; klassikalises pärsia keeles خانَگاه, "xānagāh" või خانَقاه, "xānaqāh"; araabia keeles خَانَقَاه "khānaqāh"; aserbaidžaani "xanəqah"; osmanitürgi خانَقاه, "hanekâh"; urdu خانَقاہ "khānaqāh") oli hoone, mis oli spetsiaalselt ehitatud sufi vennaskonna kogunemispaigaks, usupraktikateks ja -hariduseks. Teised nimetused, olenevalt piirkonnast, selle kohta on "zāwiya", "ribāṭ", "dargāh" ja "takya".
Kirjeldus.
Tüüpiliselt oli see suur hoone ühe keskse ruumiga ja väiksemate ruumidega kummalgi pool seda. Selle ehitise küljes võisid olla teised, mis olid ette nähtud mõne avalikkusele suunatud teenuse jaoks, näiteks hospidal, köök või võõrastemaja.
Enne Timuriidide perioodi oli "khānaqāh" kloostri taoline suurem kompleks paljude hoonetega. Alates 14. sajandist oli see ehitatud ühe suure hoonena, mis kujutas endast suurt saali väiksemate ruumidega selle küljes. Tavaliselt oli ehitis kaetud kupliga, sel olid kaared ja sambad, portaalid, mosaiigid, siseõued ja minaretid, nende olemasolu ja kujundus varieerus olenevalt piirkonnast ja ehitamise ajast.
Britzelmayria

Britzelmayria on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv perekond seeni.
Robert Rodriguez

Robert Anthony Rodriguez (sündinud 20. juunil 1968 San Antonios Texases) on Ameerika Ühendriikide filmitegija. Ta on olnud oma filmidele nii stsenarist, produtsent, režissöör, operaator, helilooja, monteerija kui ka näitleja.
Ta on 1992. aasta märulifilmi "El Mariachi" režissöör. Filmi eelarve oli 7000 dollarit ja see oli algselt mõeldud Mehhiko videoturule, kuid Columbia Pictures ostis filmi USA-s levitamise õigused ning film teenis lõpuks 2,6 miljonit dollarit piletitulu. Filmile järgnesid 1995. aastal "Desperado" ja 2003. aastal "Once Upon a Time in Mexico", neid kolme koos tuntakse Mehhiko-triloogiana.
2015. aastal osales ta reklaamfilmi "100 Years" tegemisel, mille esilinastus on planeeritud 2115. aastaks.
Varretu ohakas

Varretu ohakas ehk äiavarvas ("Cirsium acaule") on astrilaadsete seltsi korvõieliste sugukonda kuuluv rohttaim. 
Levila.
Euroopas laialdaselt levinud. Eestis paiguti, olles Lääne-Eestis tavaline, kuid mujal esineb harva. 
Leidub lubjarikastel niitudel, hõredates loometsades. 
Kirjeldus.
Mitmeaastane. Õitseb juulist septembrini. 
Enamasti varretu, harva kuni 10 cm kõrguse karvase varrega. 
Lehed peaaegu juurmised, sulglõhised või -jagused, hõlmad 3-jagused, süstjad ja jäigad. Väga torkavad. 
Õied on purpurpunased, harva valged. Korvõisik on 2,5–5 cm läbimõõdus, munajad ja sageli ümbritsetud süstjatest kõrglehtedest.
2022. aasta jäähoki 1. divisjoni maailmameistrivõistlused

2022. aasta jäähoki maailmameistrivõistlused I divisjonis koosnes kahest rahvusvahelisest jäähokiturniirist, mida korraldas Rahvusvaheline Jäähokiföderatsioon (IIHF). I divisjoni A- ja B-grupid moodustavad jäähoki maailmameistrivõistluste teise ja kolmanda tasandi.
A-grupi turniir toimus 3.–8. mail Sloveenias, Ljubljanas ja B-grupi turniir 26. aprillist kuni 1. maini Poolas, Tychys.
Pärast seda, kui turniir kahel eelmisel aastal COVID-19 pandeemia tõttu ära jäi, pidid kõik meeskonnad 2022. aasta turniiril jääma oma varasematesse alagruppidesse. Kuid Prantsusmaa ja Austria, kes 2019. aastal langesid IA-divisjoni, kutsuti tagasi kõrgemasse divisjoni, et asendada Venemaa ja Valgevene, kes IIHF-i poolt võistlustelt eemaldati. Leedu, kes 2019. aastal langes IB-divisjoni, kutsuti IA-divisjoni tagasi, et tagada kummaski grupis võrdne arv meeskondi.
Sloveenia tõusis koos Ungariga A-grupi turniiri võiduga kõrgemasse divisjoni. Poola võitis B-grupi turniiri ja tõusis samuti kõrgemale divisjonile. Pärast turniiri otsustas IIHF, et Rumeeniat ja Serbiat, kes vastavalt lõpetasid viimastena A- ja B-grupis, ei langetata madalamasse divisjoni, et hoida divisjoni koosseis tavapärasel kaheteistkümnel meeskonnal (kuus kummaski grupis).
A-alagrupi turniir.
I divisjoni A-grupi turniir toimus 3.–8. maini 2022 Sloveenias, Ljubljanas.
Statistika.
Resultatiivsemad mängijad.
Nimekiri näitab enim punkte kogunud mängijaid, järjestatud esmalt punktide, seejärel väravate arvu järgi.
Parimad väravavahid.
Sellesse nimekirja on kantud tõrjeprotsentide põhjal vaid viis paremat väravavahid, kes on mänginud vähemalt 40% oma meeskonna mänguminutitest.
B-alagrupi turniir.
I divisjoni B-grupi turniir toimus 26. aprillist kuni 1. maini 2023 Poolas, Tychys.
Mängu ametnikud.
Turniirile valiti kuus kohtunikku ja kuus joonekohtunikku.
Statistika.
Resultatiivsemad mängijad.
Nimekiri näitab enim punkte kogunud mängijaid, järjestatud esmalt punktide, seejärel väravate arvu järgi.
Parimad väravavahid.
Sellesse nimekirja on kantud tõrjeprotsentide põhjal vaid viis paremat väravavahid, kes on mänginud vähemalt 40% oma meeskonna mänguminutitest.
Rimantas Šadžius

Rimantas Šadžius (sündinud 8. oktoobril 1960 Vilniuses) on Leedu poliitik. Ta oli 4. augustist kuni 25. septembrini 2025 Leedu peaministri kohusetäitja. 
12. detsembrist 2024 kuni 25. septembrini 2025 oli ta Leedu rahandusminister Gintautas Paluckase valitsuses ja 2016–2022 Euroopa Kontrollikoja audiitor. 
Varem oli ta Leedu rahandusminister 16. maist 2007 kuni 16. detsembrini 2008 Gediminas Kirkilase valitsuses ja 13. detsembrini 2012 kuni 15. juunini 2016 Algirdas Butkevičiuse valitsuses. 
Leedu Sotsiaaldemokraatliku Partei liige.
Elulugu.
Ta lõpetas aastal 1978 kuldmedaliga Vilniuse 23. Keskkooli ja aastal 1983 kiitusega Moskva Riikliku Ülikooli keemiateaduskonna, pärast seda jätkas õpinguid aspirantuuris. Õpingute ajal osales ta üliõpilaste ehitusmaleva tegevuses ja näitas üles organiseerimisvõimeid.
Pärast Leetu naasmist töötas ta aastatel 1989–1999 Vilniuse Ülikooli füüsikateaduskonna teoreetilise füüsika osakonnas. Tema teaduslikud huvid olid seotud kvantmehaanika, kvantkeemia ja tahkisefüüsika probleemidega. Ta avaldas hulga teadusartikleid Leedu ja rahvusvahelises teadusajakirjanduses.
Orlaia

Orlaia ("Orlaya") on perekond sarikaliste sugukonnas.
Suureõieline orlaia

Suureõieline orlaia ("Orlaya grandiflora") on liik sarikaliste ("Apiaceae") sugukonnas.
Taim on pärit Vahemere maadest, ürgtulnukana kasvab ka Kesk-Euroopas. Eesti looduses teda ei leidu.
Hallrüdi

Hallrüdi ehk hallrisla ("Calidris pusilla") on kurvitslaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Hallrüdi on 13–15 cm pikk. Tiibade siruulatus on 34–37 cm. Kaalub 20–41 g.
Ülapool on pruunikashall. Rinnal ja külgedel tumedad triibud. Varavaste vahel lestad. Emaslind on suurem kui isaslind. Hundsulestik on tuhmim kui teistel rüdidel. Levila läänepoolses osas pesitsejatel on pikemad nokad kui idapoolsetel.
Hallrüdi pesitseb Alaskal ja Põhja-Kanadas. Talvituvad Lõuna-Ameerikas.
Hallrüdi nähti Eestis esimest korda 2011. aastal.
Pesitsevad tundras jõgede ja järvede ääres. Talvel elavad liivarandades, laguunide ääres ja padurandades.
Pesitsusalal toitub surusääsklaste vastsetest, ämblikest, tigudest ja seemnetest. Saakloomad on tavaliselt 2–5 mm pikkused. Rändel toitub kirpvähkidest, limustest, hulkharjasussidest, kahetiivaliste vastsetest ja ämblikest. USA idarannikul söövad odasabade mune.
Ühel ruutkilomeetril pesitseb 11–100 paari. Emaslind muneb juuni lõpust juuli alguseni. Kurnas on neli muna mõõtmetega 30 × 21 mm. Muna kaalub 6,9 g.
Mune hauvad mõlemad vanemad 20 päeva. Alguses hoolitsevad poegade eest mõlemad vanalinnud, kuid mõnikord lahkub emaslind 2–6 päeva peale poegade koorumist. Pojad saavad lennuvõimeliseks 16 päeva vanuselt.
Hallrüdi võib elada 12-aastaseks.
Suusahüpped olümpiamängudel

Suusahüpped taliolümpiamängudel on olnud kõigi taliolümpiamängude programmis. Aastatel 1924–1956 toimus võistlus hüppamisel ühelt mäelt, mille pikkus oli kord-korralt erinev.
On vaieldav, kas 1924.–1960. aasta olümpiamängude suusahüppe võistlused olid tavalise mäe või suure mäe võistlused. Isegi Rahvusvahelisel Olümpiakomiteel (ROK) pole selles küsimuses selget üksmeelt.
Enamik ajaloolasi on määranud 1924. aasta olümpiavõistluste hüppemäe pikkuseks 70 meetrit ja liigitanud selle suureks mäeks. (FIS-i Šveitsi kontori teave näitab, et K-punktid aastatel 1924–1956 on määratud allpool näidatud viisil). 1960. aastal standardiseeriti suusahüppemäe pikkus 80 meetrile. 1964. aastal lisati teine ​​suusahüppemägi, tavaline mägi (normaalmägi) 70 meetri kõrgusel (K90) koos 80 meetri (K120) suure mäega. 1968. aastal suurendati suure mäe pikkust 80 meetrilt 90 meetrile (K120). Võistkondlik suure mäe ala lisati 1988. aastal. 1992. aastaks hakati suusahüppevõistlusi nimetama K-punkti distantside, mitte hüppe pikkuse järgi enne hüppetornilt starti (vastavalt 90 meetrit tavalisel mäel ja 120 meetrit suurel mäel) ning on seda olnud sellest ajast peale. 2006. aasta taliolümpiamängudel määrati tavaline mägi kui HS106 (K95), samas kui suur mägi kui HS140 (K125).
Kuni 1980. aasta taliolümpiamängudeni toimisid taliolümpiamängud olümpia-aastatel ka FIS-i põhjamaiste suusaalade maailmameistrivõistlustena. Sel perioodil said olümpiamedalistid Rahvusvaheliselt Suusaliidult (FIS) lisamedali.
6. aprillil 2011 võttis Rahvusvaheline Olümpiakomitee ametlikult naiste suusahüpped Sotšis 2014. aasta taliolümpiamängude ametlikku olümpiaprogrammi. 11. veebruaril 2014. aastal võitis sakslanna Carina Vogt taliolümpiamängude esimese kuldmedali naiste suusahüppes.
Villpööris

Villpööris ("Eriobotrya") on taimeperekond roosõieliste sugukonnast.
Maailma viljad

"Maailma viljad" on 4-osaline kolme köitena ilmunud populaarteaduslik teos, mille autor on Heino Kiik. See on mõeldud laialdasele lugejaskonnale.
I osa.
Mitmeköitelisena kavandatud esimeses osas vaadeldakse tähtsamaid teravilju, valgu-, tärklise- ja õlikultuure ning pähklipuid. Raamat täitis tühimikku botaanika- ja aiandusalases populaarteaduslikus kirjanduses. On illustreeritud Edgar Valteri poolt. 
Kirjeldatud kultuurid
II osa.
Teises köites on vaadeldud ligemale viitkümmet viljapuud ja -kultuuri. 
III-IV osa.
III osas vaadeldakse köögivilju, IV osas mitmesuguseid aromaatseid ja tehnilisi kultuure.
Jänesekõrv

Jänesekõrv ("Bupleurum") on kahe- või mitmeaastane rohttaimede perekond sarikaliste sugukonnast.
Bupleurum veronense

Bupleurum veronense on kahe- või mitmeaastane rohttaimede liik sarikaliste sugukonnast.
Marija Jakubauskienė

Marija Jakubauskienė (sündinud 2. mail 1978 Vilniuses) on Leedu meditsiiniteadlane ja poliitik. Ta on 12. detsembrist 2024 Leedu tervishoiuminister Gintautas Paluckase valitsuses.
Ta õppis Vilniuse Ülikoolis, kus ta omandas rahvatervise bakalaureusekraadi (2000) ja magistrikraadi (2002), biomeditsiiniteaduste doktorikraadi (2007) ja ettevõtluse magistrikraadi (2019).
Ta on töötanud Vilniuse linnavalitsuses ja koolituskeskuse direktorina. Õppejõuna on ta ametialaselt seotud Vilniuse Ülikooliga. Ta on olnud meditsiiniteaduskonna prodekaan ja terviseteaduste instituudi direktor. Oma töös tegeles ta selliste küsimustega nagu rahvatervis, epidemioloogia, rahvastiku tervise määrajad ja tervishoiusüsteemi uuringud.
12. detsembril 2024 asus ta Gintautas Paluckase valitsuses (Leedu Sotsiaaldemokraatliku Partei soovitusel) Leedu tervishoiuministri ametikohale.
Isiklikku.
Ta on abielus.
Erysimum aurantiacum

Erysimum aurantiacum, ka "E. sylvestre subsp. aurantiacum" on ristõieliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Suusahüpped 1924. aasta taliolümpiamängudel

Suusahüpetes 1924. aasta taliolümpiamängudel võisteldi ühel individuaalsel suusahüppealal. See toimus esmaspäeval, 4. veebruaril 1924.
Algus oli ebatavaline selle poolest, et pronksmedali võitjat ei selgitatud viiekümne aasta jooksul. Norralane Thorleif Haug saavutas ala lõpus kolmanda koha, kuid Jacob Vaage avastas 1974. aastal Haugi punktiarvestuses tehtud kirjavea ning tegi kindlaks, et neljandana lõpetanud ameeriklane Anders Haugen oli tegelikult kogunud 0,095 punkti rohkem kui Haug. Rahvusvaheline Olümpiakomitee kinnitas seda ja septembris 1974. aastal Oslos andis Haugi tütar medali 85-aastasele Haugenile.
Tulemused.
 
&lt;br&gt;Finaal: 4. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 27
&lt;br&gt;Riike: 9
&lt;br&gt;&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
&lt;br&gt;&lt;br&gt;Suusahüppevõistlus toimus Le Montis K-punktiga 71 meetrit. Võistluse võitja Jacob Tullin Thams võitis 1936. aasta suveolümpiamängudel purjetamises hõbemedali; ta on üks vähestest sportlastest, kes on võitnud medaleid nii taliolümpia- kui ka suveolümpiamängudel.
Mangostanipuu

Mangostanipuu ehk harilik gartsiinia 
("Garcinia mangostana") on lihtlehtedega puu, mis on pärit troopilisest Aasiast. On raskesti kultiveeritav. Paremini kasvab troopilise mussooni aladel, kus esineb palju sademeid. Korrapäraste punakaspruunide viljade (mangostanide) läbimõõt on keskmiselt 5 cm. Söödav on ainult valge marmelaaditaoline seemnerüü, mis moodustab viljaliha. Mittesöödav koor on parkainerikas ja moodustab kaks kolmandikku vilja mahust. Viljaliha süüakse värskelt, sellest tehakse želeed ja siirupit. Seemnetest toodetakse õli.
Suusahüpped 1928. aasta taliolümpiamängudel

Suusahüpped 1928. aasta taliolümpiamängudel toimusid 18. veebruaril St. Moritzis Šveitsis.. Võistlemas oli 38 sportlast kolmeteistkümnest riigist, kusjuures ala võitis norralane Alf Andersen, edestades kaasmaalast Sigmund Ruudi ja Tšehhoslovakkiat esindanud Rudolf Burkerti.
Norra saatis tugeva koondise, kuhu kuulus neli hüppajat, sealhulgas valitsev olümpia- ja maailmameister Jacob Tullin Thams. Andersen oli võitnud kõik kaheksa Norra kvalifikatsioonivõistlust. Maailmarekordi omanik Nels Nelsen Kanadast ei saanud rahaliste probleemide tõttu osaleda. Jaapan osales esimest korda rahvusvahelisel suusahüppevõistlusel, saades ka esimeseks Aasia riigiks, kes seda tegi. Pärast esimest hüpet olid kolm norralast juhtimas. 40-minutiline arutelu puhkes kiiruse üle, kusjuures Kesk-Euroopa hüppajad soovisid selle suurendamist. Žürii täitis seda nõuet, mille tulemusel kukkusid mitu favoriiti, sealhulgas kõige häälekamad kiiruse suurendamise pooldajad Gérard Vuilleumier ja Bruno Trojani. 
Võistlus toimus Olympiaschanzes, mis asub St. Moritz Badi naabruses. Linna esimene suusahüppemägi Julierschanze avati 1895. aastal. See polnud aga olümpiamängude jaoks piisavalt suur, mis sundis linna ehitama suurema mäe. Ehitustööd algasid 1926. aastal ja areen avati 20. jaanuaril 1927. aastal. Olympiaschanze suurus oli 70 meetrit ja võistlust jälgis 8000 inimest. Areenil toimus ka kahevõistlus ja seda kasutati hiljem 1948. aasta taliolümpiamängudel.
Tulemused.
 
&lt;br&gt;Finaal: 18. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 38
&lt;br&gt;Riike: 13
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 1924: Jacob Tullin Thams, 
&lt;br&gt;&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Alpi kaljukress

Alpi kaljukress ("Hornungia alpina") on ristõieliste sugukonda kaljukressi perekonda kuuluv üheaastane rohttaim.
Taim Eestis looduslikult ei kasva.
Ülle Kenner

 
Ülle Kenner (neiupõlvenimi Jaht; sündinud 1956 Tartus) on koorijuht ja muusikapedagoog, kes on töötanud Eestis ja üle 30 aasta Soomes.
Haridus.
Ülle Kenner sai alghariduse Tartu 11. 8-klassilises Koolis ning õppis klaverit Tartu Laste Muusikakoolis. 
1971. aastal astus ta õppima koorijuhtimist Heino Elleri nimelisse Tartu Muusikakooli (õpetaja Peeter Lokk), mille lõpetas kiitusega 1975. aastal. 
Õpinguid jätkas ta Tallinna Riiklikus Konservatooriumis professor Jüri Variste koorijuhtimise klassis, mille lõpetas 1980. aastal.
Töö Eestis.
Pärast konservatooriumi lõpetamist töötas Ülle Kenner aastatel 1980–1990 Tallinna Riiklikus Filharmoonias muusikaosakonna vanemtoimetajana ning RAM-i poistekoori ettevalmistuskooride dirigendina.
Töö Soomes.
1990. aastal sai Ülle Kenner tööpakkumise Soomest ning koos perega koliti Mäntyharjusse. Seal töötas ta koorijuhi ja muusikaõpetajana, asutades laste- ja noortekoorid, milles osales kokku üle 150 laulja. Kooridega anti kontserte Soomes, Rootsis ja Saksamaal ning salvestati CD-plaat "Männynkävyt ystävineen".
1994. aastal kolis perekond Mikkelisse, kuid Ülle Kenner jätkas tööd Mäntyharjus. Õppeaastal 1995/1996 töötas ta Mikkeli Urheilupuiston koulu muusikaklassi õpetajana ning Mikkeli Kammerkoori abidirigendina.
1996. aastal kolis pere Jyväskylässe, kus Ülle Kenner alustas tööd Jyväskylä Muusikakoolis solfedžo õpetaja ja koorijuhina. Samal aastal asutas ta Jyväskylä poistekoori Opiston Pojat, millega esineti Soomes ja välismaal, sealhulgas Eesti ja Soome ühislaulupeol Tallinnas 2000 ning Saksamaal. Koor tegi koostööd selliste kollektiividega nagu meeskoor Sirkat, Cantores Minores, Seminaarimäen Mieslaulajat (Semmarit) ning esines Soome televisioonis.
1997. aastast juhatas Ülle Kenner Jyväskylä Ülikooli lastekoori ning hiljem asutas Jyväskylä Ülikooli noortekoori. 1999. aastal esineti Jyväskylä Ülikoolis külma sõja lõppemise 10. aastapäeva puhul toimunud viie riigipea kohtumisel.
2000. aastal alustas ta tööd muusikateoreetiliste ainete ja koorijuhtimise lektorina Suomalainen Konservatorio õppeasutuses (hilisema nimega Gradia, Suomalainen Musiikkikampus), kus töötas kuni pensionile jäämiseni 2020. Samal ajal juhendas ta Jyväskylä Ülikoolis koorijuhtimise ja Ammattikorkeakoulus solfedžo ning teooria didaktika üliõpilasi.
Samal aastal asutas ta Seminaarimäe koorikooli, kuhu kuulusid mudilaskoor Laululintuset, poistekoor Opiston Pojat, Seminaarinmäen lapsikuoro ja Seminaarinmäen nuorisokuoro. Kooridega esineti Soomes, Saksamaal, Itaalias, Rootsis ja Eestis ning anti välja mitu CD-plaati koostöös abikaasa Kait Kenneri juhatatud kammerorkestri Tonalica ja Suomalainen Konservatorio sümfooniaorkestriga. CD-plaadid: „Joulu Seminaarinmäellä“ (2001), „On Suomi meidän maamme“ (2005); koostöös lastemuusikaorkestriga Loiskis „Ja siksi minä myöhästyin koulusta“ (2007) jm.
Lisaks asutas ja juhatas Ülle Kenner Jyväskylä koulutuskuntayhtymä personalikoori Vocanto.
Tagasi Eestisse.
2020. aastal pöördus Ülle Kenner tagasi Eestisse, kus asus elama Tallinna. Koos abikaasa Kait Kenneriga rajati sinna uus kodu, mis sai 2020. aastal võistluse "Aasta kauneim kodu 2020" auhinna.
Suusahüpped 1932. aasta taliolümpiamängudel

Suusahüpped 1932. aasta taliolümpiamängudel toimusid Lake Placidis Ameerika Ühendriikides reedel 12. veebruaril. Suusahüpped oli osa ka 9. põhjamaiste suusaalade maailmameistrivõistlustest. Seega anti lisaks olümpiamedalite auhindadele välja ka maailmameistrivõistluste medaleid. Võistluspaigaks oli Intervale Hilli suusahüppetorn.
Kõik medalid läksid Norrasse.
Tulemused.
 
&lt;br&gt;Finaal: 12. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 34
&lt;br&gt;Riike: 10
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 1928: Alf Andersen, 
&lt;br&gt;&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Miia Ott

Miia Ott (sündinud 19. aprillil 2007) on Eesti kergejõustiklane (sprinter).
Ta kuulus 28. juunil 2025 Mariboris (Sloveenia) Eesti rekordi püstitanud 4x100 m teatejooksu naiskonda.
Suusahüpped 1936. aasta taliolümpiamängudel

Suusahüpped 1936. aasta taliolümpiamängudel toimusid pühapäeval, 16. veebruaril 1936. aastal. Toimumiskohaks oli suur olümpiahüppemägi Gudibergil.
See ala oli osa ka 13. põhjamaiste suusaalade maailmameistrivõistlustest. Seega anti lisaks olümpiamedalitele välja ka maailmameistrivõistluste medaleid. 
Nagu ka eelmistel olümpiamängudel ja maailmameistrivõistlustel, domineerisid võistlustel täielikult Skandinaavia riikide sportlased. Nad jagasid kõik medalid omavahel.
Tulemused.
 
&lt;br&gt;Finaal: 16. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 50
&lt;br&gt;Riike: 15
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 1932: Birger Ruud, 
&lt;br&gt;&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
&lt;br&gt;&lt;br&gt;Esimese vooru liider Eriksson, kes kordas oma esimest hüpet ka teises voorus 76.0 m. Mõlemas voorus Ruudist kaugemale hüpanud Eriksson sai vähem stiili punkte ja jäi Ruudi alistamisele alla 1,5 punktiga.
Hiis (täpsustus)

Hiis võib tähendada mitut asja.
Colon

Colon või Colón võib tähendada järgmist:
Colón (Panama)

Colón ("Ciudad de Colón") on linn ja meresadam Panamas, Kariibi mere ääres, asudes Panama kanali Atlandi-äärse sissepääsu lähedal. See on Colóni provintsi pealinn ning on ajalooliselt tuntud kui Panama teine tähtsaim linn. Algselt paiknes Colón täielikult Manzanillo saarel, mida ümbritsesid Limóni laht, Manzanillo laht ja Folksi jõgi. Pärast Panama kanali tsooni kaotamist on linna halduspiire laiendatud ning Colóni koosseisu kuuluvad nüüd ka endine USA sõjaväebaas Fort Gulick ning endised Panama kanali tsooni linnad Cristobal, Margarita ja Coco Solo.
D4DJ

D4DJ (Dig Delight Direct Drive DJ) on Bushiroadi loodud Jaapani muusikameedia frantsiis, mille originaallugu on autor Kō Nakamura. Takaaki Kidani on tegevprodutsendiks. See koosneb peamiselt diskori live-esinemistest, nutitelefonidele mõeldud rütmimängust D4DJ Groovy Mix ja 13-osalisest anime-telesarjast D4DJ First Mix, mis oli eetris 2020. aasta oktoobrist 2021. aasta jaanuarini. D4DJ Petit Mix on eetris 2020. aasta oktoobrist 2021. aasta jaanuarini. D4DJ Double Mix esilinastus 2022. aasta augustis. Teine hooaeg pealkirjaga D4DJ All Mix oli eetris 2023. aasta jaanuarist märtsini. 2024. aastal läks frantsiisi omandiõigus üle Donutsile. 
Grupid.
Happy Around!
Iidoliteemaline DJ-grupp Yoba Akadeemiast. Liikmed on Rinku Aimoto, Maho Akashi, Muni Ohnaruto ja Rei Togetsu. Nimi pärineb Rinku lööklausest, mida ta harjumuspäraselt ütleb alati, kui rõõmsalt ringi keerleb. Nende peamine muusikažanri stiil on J-popi kombinatsioon.
Peaky P-key.
Hiphop-teemaline DJ-grupp Yoba Akadeemiast. Liikmed on Kyoko Yamate, Shinobu Inuyose, Yuka Jennifer Sasago ja Esora Shimizu. See moodustati nende keskkooliaastatel. nende muusikastiil on kombinatsioon teknost, hiphopist ja elektropopist.
Photon Maiden.
Ulmeteemaline DJ-grupp Yoba Akadeemiast. Liikmed on Saki Izumo, Ibuki Nijima, Towa Hanamaki ja Noa Fukushima. Nende muusikastiil on kombinatsioon trancist, teknost ja tantsumuusikast.
Merm4id.
Troopikateemaline DJ-grupp. Liikmed on Rika Seto, Marika Mizushima, Saori Hidaka ja Dalia Matsuyama. Nende muusikastiil koosneb elektro house’ist ja progressiivsest trancist.
RONDO.
Liikmed on Tsubaki Aoyagi, Nagisa Tsukimiyama, Hiiro Yano ja Aoi Miyake. Nende muusikastiil on peamiselt tranci ja roki kombinatsioon.
Lyrical Lily.
Armasteemaline DJ-grupp Arisugawa Akadeemiast. Liikmed on Miyu Sakurada, Haruna Kasuga, Kurumi Shiratori ja Miiko Takeshita. Nende muusikastiil on kombinatsioon süntpopist, house'ist ja klassikalisest muusikast.
Call of Artemis.
Liikmed on Airi Amano, Mana Kase, Shano Himegami ja Toka Takao.
UniChØrd.
Pop-house DJ-grupp. Liikmed on Michiru Kaibara, Lumina Ichihoshi, Kokoa Shinomiya ja Hayate Tendo. Nende kosmiline esteetika on Photon Maideni omale suhteliselt lähedane, kuid kergema ja rõõmsama stiiliga.
Abyssmare.
Gootiteemaline DJ-grupp. Liikmed on Neo, Sophia, Elsie ja Weronika.
Kõige väärtuslikum mängija

Meeskondlikes spordialades on kõige väärtuslikuma mängija (inglise keeles: "Most Valuable Player" ehk MVP) auhind tunnustus, mis antakse tavaliselt üksikisikule (või mitmele isikule viigi korral), kelle individuaalne sooritus on olnud parim kogu liigas, kindlal võistlusel või konkreetses meeskonnas. Selle auhinna eesmärk on tunnustada üksikisiku panust meeskondliku pingutuse sees ning tõsta esile mängija silmapaistvat taset, eeskujulikku käitumist ja/või erakordsust teiste kaaslaste taustal.
Mõistel võib olla erinev tähendus sõltuvalt kontekstist, milles seda kasutatakse. Näiteks "liiga MVP" tähendab kogu liiga väärtuslikumat mängijat ehk mängijat, kelle sooritus on olnud parim võrreldes kõigi teiste liigas osalejatega. Samamoodi tähendab "meeskonna MVP" mängijat, kelle panus oma meeskonda on olnud suurim. Paljudes spordialades antakse MVP auhindu ka konkreetsete mängude põhjal – seda nimetatakse sageli mängu parim mängija auhinnaks. See on eriti levinud tähtsate mängude, näiteks meistrivõistluste finaalide puhul. Näiteks finaalseeria jooksul antakse tihti välja "finaali MVP" auhind mängijale, kes on olnud finaalides kõige väärtuslikum.
Jäähokimängija Wayne Gretzky on nimetatud MVP-ks rohkem kordi kui ükski teine sportlane kolme ülejäänud suurema Põhja-Ameerika profiliiga (MLB, NBA ja NFL) ajaloos. Ta võitis MVP auhinna rekordilised üheksa korda, neist kaheksa järjestikust hooaega. Barry Bonds on teisel kohal, olles võitnud MVP tiitli seitsmel korral pesapalli MLB Rahvusliigas (Ameerika Liigas antakse samuti MVP auhind). 1930. aastani tohtisid pesapallurid auhinna võita vaid ühe korra, mis piiras näiteks Babe Ruthi võimalusi. Kareem Abdul-Jabbar võitis NBA MVP auhinna kuuel korral ja Michael Jordan viiel korral. Peyton Manning on NFL-is saanud MVP tiitli samuti viis korda. Ainult viiel muul mängijal on rohkem kui kaks NFL-i MVP auhinda: Jim Brown, Johnny Unitas, Brett Favre, Tom Brady ja Aaron Rodgers.
Valimisprotsess.
Üldiselt antakse MVP auhindu pärast mitmeastmelist valimisprotsessi. Enamikes professionaalsetes spordiliigades valitakse esmalt mängijate üldhulgast nominendid ehk finalistid, kelle hulgast otsustatakse regulaarhooaja soorituste põhjal lõplik võitja. Seda protsessi viiakse tavaliselt läbi hääletuse teel, kus hääletajateks on tavaliselt teised mängijad, meedia liikmed ja/või treenerid. Protsessi üksikasjad erinevad liigiti. Mõned tuntumad spordialad, kus antakse MVP auhindu, on pesapall, korvpall, jalgpall, jäähoki, lakross, käsipall ja ragbi.
Jäähoki.
NHL-liigas toimub MVP auhinna hääletus regulaarhooaja lõpus Professional Hockey Writers' Association (PHWA) liikmete poolt, kes järjestavad oma viis parimat kandidaati punktisüsteemi 10–7–5–3–1 alusel. Kolm finalisti nimetatakse välja ning trofee antakse üle NHL-i auhindade jagamise tseremoonial pärast play-off faasi. Viimane auhinna saaja on Nathan MacKinnon klubist Colorado Avalanche.
Meeskonnaspordiala

Meeskonnaspordiala on spordiala, kus meeskonnad — koosseisus näiteks rahvuskoondis, klubi või spordiselts — võistlevad omavahel (vastandina individuaalspordialadele). Tavaliselt püütakse visata kõige rohkem väravaid või punkte. Näideteks on jalgpall, jäähoki, käsipall, saalihoki ja bandy. Paljud meeskonnaspordialad on pallimängud.
Riikidel on sageli rahvuskoondised, kuhu kuuluvad nende parimad mängijad. Need rahvuskoondised võistlevad omavahel näiteks Euroopa meistrivõistlustel, maailmameistrivõistlustel ja olümpiamängudel.
Kuu-ristlill

Kuu-ristlill ("Ricotia lunaria") on liik ristõieliste sugukonnas.
Taim ei kasva Eestis.
Kaarnutt

Kaarnutt ("Camarophyllopsis") on šampinjonilaadsete seltsi tõlvikuliste sugukonda kuuluv seente perekond.
Kirile Loo

Kirile Loo (sündinud Heidi Kruuse; 8. aprill 1960 Kiviõli – 24. juuni 2025) oli eesti laulja. 
Ta lõpetas 1988. aastal Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli pop-džäss laulu erialal.
Ta pühendus arhailiste rahvalaulude ja nende töötluste esitamisele. 
Kirile Loo töötas lauluõpetajana ja Eesti Raadio laulustuudio produtsendina.
Valter Mürk

Valter Johannes Mürk (22. september (vkj)/ 5. oktoober 1909 Kaarma küla, Vao vald, Väike-Maarja kihelkond, Virumaa – 12. detsember 1965 Bristol) oli eesti poksija ja meremees.
Poksijana.
Ta oli Eesti meister kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) 1929. aastal.
Ta osales Eesti–Soome maavõistlusel ühe korra 1928. aastal kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) ning kaotas selle kohtumise.
Hilisem elukäik.
Ta oli edaspidi meremees, peamiselt motoristina. Eesti mereväes teenis ta madrusena.
Läks 7. augustil 1943 Soome sõjaväkke, oli peastaabi erirühmas, vedas paadiga põgenikke Eestist Soome ja luurajaid Eestisse.
Vabastati teenistusest pärast Nõukogude–Soome vaherahu allakirjutamist 18. septembril 1944, siirdus edasi Rootsi. Töötas edasi meremehena, elas Stockholmi lähedal Lidingöl.
Ta oli mootorlaeval "Lady Sophia" esimene mehaanik, kui ta suri Bristolis.
Isiklikku.
Tema Rootsi-elukaaslase Mary Kuuma (1909–1976) pojapoeg oli jalgrattur Jaanus Kuum.
Suusahüpped 1948. aasta taliolümpiamängudel

Suusahüpped 1948. aasta taliolümpiamängudel toimusid 7. veebruaril. Võistluspaik oli Olympiaschanze, kus toimusid ka 1928. aasta taliolümpiamängud. See võistlus oli osa ka 17. põhja suusaalade maailmameistrivõistlustest. Seega anti lisaks olümpiamedalitele välja ka maailmameistrivõistluste medaleid. 
Nendel mängudel muudeti punktide jagamist. Esimest korda oli stiilikohtunike viis varasema kolme asemel, kus kõigi kolme hinded läksid arvesse. Nüüd oli kohtunike viis ja avesse ei läinud kõrgem ja kõige madalam hinne. 
Tulemused.
 
&lt;br&gt;Finaal: 7. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 49
&lt;br&gt;Riike: 14
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 1936: Birger Ruud, 
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
&lt;br&gt;&lt;br&gt;Iga vooru pikima hüppe eest anti 60 punkti, lisaks maksimaalselt 60 punkti hüppestiili eest. Viie kohtuniku madalaima ja kõrgeima punktisumma arvestati maha. Maksimaalselt oli võimalik saada 240 punkti. Petter Hugsted saavutas teises voorus parima hüppega 70 meetrit. Norralased jäid stiilipunktides võrratuteks, mis moodustas nende kolmikvõidu aluse.
Revillagigedo saared

Revillagigedo saared (hispaania keeles: "Islas Revillagigedo") ehk Revillagigedo saarestik on neli vulkaanilist saart Vaikses ookeanis, mis on tuntud oma ainulaadse ökosüsteemi poolest. Need asuvad umbes 458 kilomeetri kaugusel Cabo San Lucasest, mis on California poolsaare lõunatipus ning 698 kuni 1 092 kilomeetri kaugusel läänes Manzanillost.
Ajalooliselt on saared seotud Mehhiko Colima osariigiga, millele need anti 1861. aastal karistuskoloonia rajamiseks. Praegu on need siiski Mehhiko föderaalomand ja kuuluvad föderaalse jurisdiktsiooni alla. 2016. aasta juulis kanti Revillagigedo saarestik UNESCO maailmapärandi nimistusse ning 2017. aasta novembris kuulutati see merekaitsealaks ja Mehhiko rahvuspargiks. Mõned saarestiku vulkaanidest on aktiivsed – viimane purse toimus Bárcena vulkaanil 1953. aastal ja Socorro saarel 1993. aastal. Saarteni jõudmine lähimast maismaapunktist võtab meritsi umbes 26–30 tundi. Socorro saarel asub ka väike sõjalennuväli.
Maríase saared

Maríase saared ("Islas Marías") on saarestik Vaikses ookeanis, mis asub umbes 112 kilomeetri kaugusel Mehhiko Nayariti osariigi rannikust. Halduslikult kuuluvad need saared de facto Nayariti koosseisu, kuid juriidiliselt on nad föderaalse staatusega.
Suurim saar on María Madre, mille pindala on 145,28 km² ja kõrgeim punkt ulatub 616 meetrini merepinnast. Seal asus föderaalvangla, mis loodi 1905. aastal ja suleti 2019. aastal. Teised suuremad saared on María Magdalena, María Cleofas ja San Juanito. Saarte kogupindala on 244,97 km².
2010. aastal kuulutas UNESCO saarestiku biosfääri kaitsealaks.
Cedrose saar

Cedrose saar (hispaania keeles "Isla de Cedros", mis tähendab "seedrite saar") asub Vaikses ookeanis ja kuulub Mehhiko Baja California osariigi haldusalasse. See kuiv ja kaljune saar oli 2005. aastal koduks umbes 1350 elanikule ning selle pindala on 348 km². Cedrose saar on mägine, ulatudes maksimaalselt 1205 meetri kõrgusele merepinnast.
Kohalik majandus tugineb peamiselt kaubanduslikule kalandusele ja soolatootmisele. Saarel leidub ainulaadset taimestikku ning märke inimtegevusest juba umbes 11 000 aasta tagusest ajast, mis teeb sellest ühe vanima asustatud paiga Ameerikas. Cedrose ümbruses olev meri on populaarne harrastuskalastajate seas.
Hispaanlased avastasid saare 16. sajandil ning elasid seal põliselanikud, kes nimetasid saart "Huamalgua" ehk "Udude saar". Tänapäeva teadlased nimetavad neid inimesi "Huamalgueño"deks. 1732. aastal viisid jesuiitidest misjonärid nad California poolsaarele, mille järel see rahvas eraldi etnilise rühmana kadus.
Suusahüpped 1952. aasta taliolümpiamängudel

Suusahüpped 1952. aasta Oslo taliolümpiamängudel toimusid 24. veebruaril ühel suusahüppealal. Võistlus toimus Holmenkollbakkeni suusahüppemäel Holmenkollenis, mille K-punkt oli 72 m. See võistlus oli osa ka 19. põhja suusaalade maailmameistrivõistlustest. Seega anti lisaks olümpiamedalitele välja ka maailmameistrivõistluste medaleid. 
Suusahüppevõistlusele eelnenud tseremoonia oli ebatavaline: kuningas Haakon VII kõndis üle stardiplatvormi, seisis keskel, tõstis mütsi ja tervitas rahvahulka. Seejärel laulsid pealtvaatajad riigihümni.
Suusahüppeid iseloomustas Skandinaavia sportlaste üleolek. Ainult kaks Saksamaa suusahüppajat, Toni Brutscher (4. koht) ja Sepp Weiler (8. koht), suutsid mitteskandinaavlastena kaheksa parema hulka jõuda.
Tulemused.
 
&lt;br&gt;Finaal: 24. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 44
&lt;br&gt;Riike: 13
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 1948: Petter Hugsted, 
&lt;br&gt;Maailmameister 1950: Hans Bjørnstad, 
&lt;br&gt;&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Sakk (heraldika)

Sakk (inglise ja prantsuse keeles "pile") on heraldikas üks ordinaaridest või subordinaaridest, võrdhaarse kolmnurga taoline kujund, mille alus moodustab kaks kolmandikku vapikilbi laiusest ja ulatub kilbi ülaosast allosa suunas. Saki tipp võib asetseda kilbi allservast väikesel kaugusel või ulatuda päris allservani.
Sakk võib asetseda ka kaldselt ("en barre" või "en bande").
Draupadi Murmu

Draupadi Murmu (hindi keeles द्रौपदी मुर्मू; santali keeles ᱫᱨᱚᱣᱯᱚᱫᱤ ᱢᱩᱨᱢᱩ, sünninimi Durgi Biranchi Tudu; sündinud 20. juunil 1958 Uparbeda külas Mayurbhanji ringkonnas Odisha osariigis) on India poliitik, alates 25. juulist 2022 India president.
Ta on rahvuselt "ādivāsīde" hulka kuuluv santali.
Enne poliitikuks hakkamist töötas Draupadi Murmu õpetajana. 1997. aastal valiti ta Rairangpuri volikogusse. 2010–2015 oli ta Odisha osariigi Mayurbhanji ringkonna president.
2015–2021 oli ta Jharkhandi osariigi kuberner.
Suusahüpped 1956. aasta taliolümpiamängudel

Suusahüpped 1956. aasta taliolümpiamängudel toimusid 5. veebruaril. Suusahüpped oli olümpiamängude viimane võistlusala, ja see toimus äsjaehitatud Trampolino Italial, mille kriitiliseks punktiks oli 72 meetrit. Võistlus lõppes Soome kaksikvõiduga, kus Antti Hyvärinen triumfeeris 21 382 pealtvaataja ees, teiseks tuli Aulis Kallakorpi. Pärast esimest vooru oli juhtpositsioonil Ida-Saksamaa suusahüppaja Harry Glass, kes lõpetas lõppjärjestuses kolmandana ja võitis seega pronksmedali.
Esmakordselt olümpiamängude ajaloos alistati seni domineerinud Norra võistkond. Neilt olid kuni 1956. aastani pärit kõik kuus olümpiavõitjat sellel alal. 
Tulemused.
 
&lt;br&gt;Finaal: 5. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 51
&lt;br&gt;Riike: 16
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 1952: Arnfinn Bergmann, 
&lt;br&gt;Maailmameister 1954: Matti Pietikäinen, 
&lt;br&gt;&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Kaldpalk

Kaldpalk (prantsuse keeles "bande", inglise keeles "bend") on heraldikas üks ordinaaridest, vapikilbi ülalt paremast nurgast (kilbi kandja poolt vaadates) alla vasakule (samuti kilbi kandja poolt vaadates) kulgev lai diagonaalne riba, mille laius on umbes kolmandik kuni viiendik vapikilbi laiusest. Laiem kaldpalk võib kanda ka vapikujundeid.
Kaldpalgi see suund on tavajuhtum, mille puhul ei nimetata blasoneeringus ära kaldpalgi kulgemise suunda; vertikaaltelje suhtes peegepildis asetsev variant on kaldpalk vasakult (inglise keeles "bend sinister", prantsuse keeles "barre"), langev kaldpalk või äraskaldpalk.
Kitsamad vormid.
Inglismaa heraldikas on kaldpalgi kitsamate vormide kohta kasutusel eri nimetused. Nimetust "bendlet" kasutatakse tavaliselt palgist poole kitsama kaldpalgi kohta. Nimetust "cotise" või "cotised" (prantsuse keeles "coté") kasutatakse kaldriba kohta, mis on umbes neljandik palgi laiusest; tavaliselt esineb see kahekaupa. "Riband" või "ribbon" on kitsas neljandiku laiune kaldpalk.
Eesti keeles kasutatakse kaldpalgi tuntavalt kitsama vormi puhul nimetust kaldriba.. On kasutatud ka nimetusi "varras", "kaldvarras" ja "latt".
Kaldpalk vasakult

Kaldpalk vasakult (inglise keeles "bend sinister", prantsuse keeles "barre"), langev kaldpalk või äraskaldpalk on heraldikas üks auväärsetest ordinaaridest, vapikilbi ülalt vasakust nurgast (kilbi kandja poolt vaadates) alla paremale (samuti kilbi kandja poolt vaadates) kulgev lai diagonaalne riba, mille laius on umbes kolmandik kuni viiendik vapikilbi laiusest. Laiem kaldpalk võib kanda ka vapikujundeid. Kaldpalk vasakult on kaldpalgi peegelpilt vertikaaltelje suhtes.
Kitsamad vormid.
Eesti keeles kasutatakse langeva kaldpalgi tuntavalt kitsama vormi puhul nimetust kaldriba vasakult. On kasutatud ka nimetusi "langev varras", "kaldvarras vasakult" ja "langev latt".
Vasakult kaldpalgi kitsam variant, tavalisest kaldpalgist poole kitsam, on Inglismaa heraldikatraditsioonis "scarp" või "scarf" 'sall'.
Mujerese saar

Mujerese saar (hispaania keeles "Isla de Mujeres", tõlkes "Naiste saar") on Mehhikole kuuluv saar, kus kohtuvad Mehhiko laht ja Kariibi meri. See asub umbes 13 kilomeetri kaugusel Yucatáni poolsaare rannikust, Quintana Roo osariigis.
Saar on ligikaudu 7 kilomeetrit pikk ja 650 meetrit lai. Idakaldal on kivise ja tugeva lainetusega Kariibi meri ja läänekaldalt avaneb üle vee vaade Cancúni linnasiluetile.
2010. aastal elas saarel 12 642 inimest.