Jaan Kaplinski

 
Jaan Kaplinski (22. jaanuar 1941 Tartu – 8. august 2021) oli eesti luuletaja ja ühiskonnategelane. Ta on üks Eesti tuntumaid ja tõlgitumaid kirjanikke, keda esitati korduvalt Nobeli kirjandusauhinna kandidaadiks. 
Elukäik.
Jaan Kaplinski sündis Tartus poola rahvusest õppejõu Jerzy Kaplinski ning tantsija ja tõlkija Nora Raudsepp-Kaplinski pojana.
Ta lõpetas 1958. aastal Tartu 1. Keskkooli ja õppis 1958–1964 Tartu Riiklikus Ülikoolis prantsuse filoloogiat, eriplaani järgi ka strukturaal- ja rakenduslingvistikat. Ta töötas 1964–1972 vanemlaborandina Tartu Riikliku Ülikooli arvutuskeskuses ja sotsioloogialaboris, oli 1968–1970 eesti keele kateedri aspirant ja 1974–1980 Tallinna Botaanikaaias algul nooremteadur, hiljem vaneminsener. 1980. aastal siirdus ta taas Tartusse, töötas Viljandi teatri Ugala kirjandusala juhatajana ning 1983–1988 uuesti Tartu Riiklikus Ülikoolis, kus ta väliskirjanduse kateedri laborandina juhendas noori tõlkehuvilisi. Hiljem oli ta vabakutseline. 2000. aastal oli ta Tartu Ülikooli vabade kunstide professor.
1968. aastast oli Kaplinski Eesti Kirjanike Liidu liige. 1980. aastal sõnastas Kaplinski 40 kirja esimese versiooni. 40 kiri tõi kaasa läbiotsimise ja surveavaldusi. Eesti taasiseseisvumise algusaastatel tegutses Kaplinski poliitikuna, kuulus aastail 1990–1992 Eesti Kongressi ja aastail 1992–1995 Riigikokku. 
Looming.
Luule.
Kaplinski hakkas teismelisena tundma kirjanduse vastu huvi pärast vene klassikalise luule lugemist. 
Kaplinski esimene luulekogu "Jäljed allikal" ilmus 1965 noorte autorite kassetis. 1967. aastal avaldatud "Tolmust ja värvidest" on läbimurdeline teos, mis sisaldab tuntud luuletusi ("Vercingetorix ütles", "Me peame ju väga tasa käima", "Üks kuningas oli kord maata"). Silma paistab püüdlus subjekti-objekti piiri kustutamise poole. Suhe ajalukku on pigem tõrjuv, väikerahvastele kaasatundev. Stiil on assotsiatiivne ja metafoorirohke. Vaheldumisi on paigutatud võimsalt voolav vabavärss ja riimilised tekstid, kus väljendus on järsk ja taotleb kirkaid lühivalemeid. Kaplinski ise on raamatu kohta öelnud: "Terve luuletuskogu on tegelikult heitlemine piirides, ruutudes, kütketes, enda sõnumine neist lahti, püüd piire liigutada, keset ümber paigutada või temast hoopis loobuda. Kui see viivuks õnnestub, on mina "minata", osaledes kõigis kujudes, värvides ja kõlades, elu küllalisuses, mille vahetu tunnetamine kõigutab selle olematu minu laululaevas pilvede alla."
Põhijoontes samalaadset luulet sisaldab 1976. aastal ilmunud "Ma vaatasin päikese aknasse", kus on palju varem kirjutatud tekste (kõige varasemad aastast 1958).
1970. aastate algul muutus Kaplinski väljenduslaad napiks. Seda ennustas juba "Valge joon Võrumaa kohale" (1972), mille tekstid on kirjutatud 1967–1968. Eriti sõnasäästlik on 1970–1972 valminud "Seesama meri meis kõigis" (avaldatud kogus "Uute kivide kasvamine", 1977), kus Kaplinski koostab teksti peamiselt ühesõnalistest ridadest, nii et luuletust valitseb graafiline vertikaal. Sarnases stiilis on ka 1973–1975 kirjutatud poeem "Hinge tagasitulek" (avaldatud alles 1990), kus autor kirjutab: "kui lihtne on otsida leida metafoor või / kuidas seda eesti keeles peaks nimetama / ja lasta tal minna oma elu elama". Oma poeemi on Kaplinski hiljem iseloomustanud nõnda: "See on šamaani loveretk, kes peab tagasi tooma kadunud hinge. Hinge on meilt röövinud tsivilisatsioon, millesse oleme sattunud ja mida liigse õhinaga teenime, uskudes, et ta on meile annud vabaduse... Hinge tagasitulek tähendaks ka eestlaste taas-saamist päris-eestlasteks".
Minimalistlikku laadi jätkab veel 1982. aastal ilmunud "Raske on kergeks saada". Kogu "Tule tagasi helmemänd" (1984) sisaldab seevastu laululist luulet Goethe ja Heine laadis, sh Kaplinski kõige populaarsemaid luuletusi.
1985. aastal ilmus "Õhtu toob tagasi kõik", mis tõi Kaplinski luulesse pöörde. Valitseb argine kirjeldus, millesse põimuvad paradoksaalsed mõttekäigud ja müstilised äratundmised. "Tükk elatud elu" (1991) jätkab samas laadis, raamatusse kuulub ka pikem proosaluuletus "Läbi metsa".
Luulekogu "Mitu suve ja kevadet" sisaldab peale Kaplinski enese luuletuste tõlkeid hiina luuletaja Su Dungpo (Su Shi) tekstidest. Järelsõnas põhjendab autor valikut sellega, et teda ühendab Su Dungpoga "kiindumus "chan"-budismisse".
Raamatus "Öölinnud. Öömõtted" (1998) on Kaplinski avaldanud eestikeelsete luuletuste kõrval rea tekste soome ja inglise keeles, "Sõnad sõnatusse" (2005) sisaldab venekeelseid. 
2000. aastal ilmunud "Kirjutatud" on Kaplinski luuletuste koondkogu (üle 900 lk), kus autor on koondanud oma selleks ajaks ilmunud luule.
Proosa.
1980. aastate lõpust hakkas Kaplinski avaldama autobiograafilist proosat: "Jää ja kanarbik" (ajakirjas Looming, 1989, nr 11), "Kust tuli öö" (1990), "Jää ja Titanic" (1995). 1990. aastatel kirjutas ta ka pikemat proosat. "Silm" ja "Hektor" (2000) on ulmejutud. Pühendusteos "Isale" (2003) on autobiograafiline raamat - ühtpidi oma poola päritolu isa elu ja suguvõsa avastamine, katse taastada kunagiste tuttavate mälestuste abil isa elu Tartus enne Venemaale vangilaagrisse saatmist, teisalt pöördumine isa poole, keda kirjanik õieti ei mäleta. Autobiograafilise romaani "Seesama jõgi" (2007) tegevus toimub 1960. aastate Eestis.
Esseed.
Jaan Kaplinski mahukas esseelooming on suurelt osalt koondatud kogumikesse "Poliitika ja antipoliitika" (1992), "See ja teine" (1996), "Võimaluste võimalikkus" (1997), "Usk on uskmatus" (1998) ja "Kõik on ime" (2004) jm. 2000–2001 Tartu Ülikoolis peetud loengute põhjal koostatud "Paralleele ja parallelisme" (2009) sisaldab filosoofilisi arutlusi. Kaplinski keeleteemalised artiklid on koondatud kogumikku "Eesti, estoranto ja teised keeled" (2020).
Populaarteaduslik kirjandus.
Jaan Kaplinski on avaldanud raamatu astronoomiast "Teispool sinist taevast" (2009). Samuti on ta kirjutanud reisikirju. Reisikiri "Teekond Ayia Triadasse" (1993) arutleb antiikkultuuri, mütoloogia ja religiooni üle. "Kevad kahel rannikul" (2000) on esseistlik reisikiri, kus muuhulgas leidub tagasivaateid Kaplinski varasemale luuleloomingule.
Väljaspool Eestit.
Jaan Kaplinski on üks Eesti tuntumaid ja tõlgitumaid kirjanikke. Tema teoseid on tõlgitud inglise, rootsi, soome, prantsuse, heebrea, ungari, läti, leedu, islandi, taani, tšehhi, hiina jt keelde. Kaplinski ise tõlkis eesti keelde luulet, proosat ja esseid vanakreeka, ladina, heebrea, hiina, prantsuse, hispaania, vene, poola, rootsi, inglise, saksa jt keeltest. 2001. aastal ilmus Kaplinski tõlkes Laozi "Daodejing". 
Isiklikku.
Jaan Kaplinski ristiisa oli Indro Montanelli.
Viimastel aastatel elas Jaan Kaplinski peamiselt oma maakodus Vana-Mutiku talus Põlvamaal.
Jaan Kaplinski esimene abikaasa oli ajaloolane Küllike Kaplinski (1937), abielust sündis tütar Maarja Kaplinski (1964). Abielust Tiia Toometiga sündisid Lemmit Kaplinski, Lauris Kaplinski, Ott-Siim Toomet ja Elo-Mall Toomet. Anne Lillega on tal poeg Märt-Matis Lill.
Nooruses suhtles Kaplinski aega luteri vaimulike ja teoloogidega, eriti Uku Masinguga. Kaplinski oli katoliiklane. Teda ristis frantsiskaan ja laulatas jesuiit. 
Kaplinskil diagnoositi amüotroofne lateraalskleroos (ALS).
Järelkaja.
Temast on valminud dokumentaalfilm "Kaplinski süsteem" (2011) ja tema järgi nimetati asteroid 29528 Kaplinski.
2022. aasta mais loodi Tartus Jaan Kaplinski Selts.