tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Montaaž

Montaaž on protseduur filmi valmistamisel, kus mitmed lühikesed klipid liidetakse kokku üheks terviklikuks tükiks, filmiks.
Mõiste võttis kasutusele Sergei Eisenstein, vanasti kasutasid Vene filmirežissöörid seda kui sünonüümina loomingulisele töötlusele. Prantsusmaal tähendas sõna "montage" lihtsalt lõikamist. Termin "montaaži järjestus" on peamiselt kasutusel Briti ja Ameerika filmistuudiote juures. Montaažide järjestusega üritatakse enamasti viia tegevus ajaliselt õigesse ritta, mitte ei püüta luua sümboolilist tähendust, nagu seda on Nõukogude mõistes.
Siret

Siret (saksa "Sereth", ungari "Szeretvásár") on linn Rumeenias Suceava maakonnas.
Linna haldusalasse kuulub kaks küla: Mănăstioara ja Pădureni.
DrumAttack

DrumAttack on eesti trummarite duo, mille moodustavad Hele-Riin Uib ja Laura Välja. 
Eesti Laul 2013 esitavad nad koos Teele,Tuuli ja ULA-ga laulu "Ring the Alarm".
Suceava

Suceava (saksa "Suczawa", ungari "Szucsáva") on linn Rumeenias, Suceava maakonna halduskeskus. Linn asub ajaloolises Bukoviina piirkonnas.
Zubtsovi rajoon

Zubtsovi rajoon on haldusüksus Venemaal Tveri oblasti lõunaosas.
Rajoonis on Zubtsovi linn ja 7 küla-asundust 272 külaga.
Rajooni läbivad Moskva-Riia maantee ja raudtee.
Urziceni

Urziceni on linn Rumeenias Ialomița maakonnas. Linn asub ajaloolises Munteenia piirkonnas.
Urzicenit on esmamainitud 1596. aastal. Linnaõigused sai Urziceni 1895. aastal.
Eesti Sotsioloogide Liit

Eesti Sotsioloogide Liit (lühend ESL) on 1999. aastal asutatud liit, mis ühendab kutselisi sotsiolooge ja teisi sotsioloogiaga seotud või selle vastu huvi tundvaid inimesi.
Eesti Sotsioloogide Liit on 1990. aastal asutatud Eesti Akadeemilise Sotsioloogide Liidu õigusjärglane. Ühingu eesmärgiks on oma liikmete ning Eesti sotsioloogia ja sotsiaalteaduste edendamine.
Põhikirja järgi on liidu eesmärkide seas:
Eesti Sotsioloogide Liidu tegevust juhib alaliselt juhatus. 2023. aasta aprilli seisuga kuuluvad liidu juhatusse president Mai Beilmann (Tartu Ülikool), asepresidendid Anu Masso (Tallinna Tehnikaülikool) ja Tõnis Saarts (Tallinna Ülikool) ning juhatuse liikmed Veronika Kalmus (Tartu Ülikool), Rein Murakas (Tartu Ülikool), Signe Opermann (Tartu Ülikool), Marit Rebane (Tallinna Tehnikaülikool), Kristjan Silm (Tartu Ülikool), Tõnis Stamberg (Turu-uuringute AS) ja Sten Torpan (Tartu Ülikool / Kaitseväe Akadeemia).
Eesti Sotsioloogide Liidu presidendid on olnud Mikko Lagerspetz, Leif Kalev, Marju Lauristin, Triin Vihalemm, Veronika Kalmus ja Airi-Alina Allaste. Juhatusse on varem kuulunud Kadri Aavik, Mare Ainsaar, Airi-Alina Allaste, Malin Sofia Joons, Aivar Joorik , Kaarel Haav, Leeni Hansson, Kairi Kasearu, Aare Kasemets, Marika Kirch, Juhan Kivirähk, Krista Loogma, Oliver Nahkur, Kati Orru, Ivi Proos, Erle Rikman, Ellu Saar, Indrek Tart, Katrin Tiidenberg, Avo Trumm, Peeter Vihalemm, Triin Vihalemm.
Eesti Sotsioloogide Liit kuulub sotsioloogide rahvusvahelistesse ühendustesse European Sociological Association (ESA) ja International Sociological Association (ISA) ning on Eesti Teaduste Akadeemiaga assotsieerunud ühendus.
Bjala

Bjala (ka "Byala") on linn Bulgaaria põhjaosas Ruse piirkonnas.
Haskovo

Haskovo on linn Bulgaarias, Haskovo piirkonna halduskeskus.
Svilengrad

Svilengrad on linn Bulgaarias Haskovo piirkonnas.
Osmanite valitsemisajal kandis see nime "Cisr-i Mustafapaşa" (Mustafa paša sild).
Kastaniés

Kastaniés on asula Kreekas Ida-Makedoonia ja Traakia piirkonnas, Türgi piiri lähedal.
Aastal 2011 elas seal 1059 inimest.
Merle Sild

Merle Sild (sündinud 7. märtsil 1960) on eesti maalikunstnik ja romaanikirjanik.
Merle Sild kasvas Tartus, õppis Tartu Lastekunstikoolis Silvia Jõgeveri ja Laine Puki käe all ja lõpetas Tartu 8. keskkooli Vello Saage kirjandusklassi. Õppis Tartu Ülikoolis õigusteadust ja saksa keelt. 2015 aastal astus ta Plymouthi Kunstiülikooli ja lõpetas selle magistrikraadiga maali, joonistamise ja graafika erialal. Elab Inglismaal ja on meisterlikkuse eest pälvinud Devoni kunstnike ühingu aukirja. On elanud ka Hispaanias ja Soomes. 
Kunst ja näitused.
Maalimisega hakkas tegelema umbes 2000. aastal, näitustel esinenud alates 2004. aastast – sellest ajast, kui sai teoks tema esimene isikunäitus Soomes Tampere Eesti klubis. Pärast seda on tema isikunäitusi korraldatud Soomes, Eestis, Hispaanias ja Suurbritannias. 
Sild on viljelenud abstraktseid linnavaateid ning maastiku- ja lillemaale. Eriti on teda vaimustanud orhideede maalimine – tema arvates peituvat kõigi lillede ja üldse kogu maailma värvid just orhideedes. 
Tema teoseid on ostetud Jaapanisse, Austraaliasse, Soome, Venemaale, Inglismaale ja USA-sse. 
Raamatud.
2010. aastal avaldas Eesti kirjastus Mytho Merle Silla romaani "Soovituskirjad", mis kirjeldab vanadekodu õdede elu Põhja-Inglismaal ning võitlust Alzheimeri tõvega. Selle peategelaseks on küll kunstnikust orhideemaalija, kuid raamat pole siiski autobiograafiline.
2015 ilmus Tartu lähiajalugu, omandireformi ja inimsuhete keerdkäike lahkav romaan "Karlova pruudid".
Eesti Noorsootöö Keskus

Eesti Noorsootöö Keskus (ENTK) oli aastatel 1999–2020 Haridus- ja Teadusministeeriumi haldusalas tegutsenud riigiasutus.
Eesti Noorsootöö Keskus asutati 29. augustil 1999 tollase Haridusministeeriumi halduses oleva asutusena noorsootöö suunamiseks ja korraldamiseks. 1. septembrist 1999 võttis üle Eesti Noorsoo Algatuskeskuse poolt riigile võetud lepingulised õigused ja kohustused. Keskus korraldas muu hulgas noorte infomessi Teeviit.
1. augustil 2020 läksid Eesti Noorsootöö Keskuse teenused üle Haridus- ja Noorteametisse, mis loodi Sihtasutus Innove, Sihtasutus Archimedese, Hariduse Infotehnoloogia Sihtasutuse ning Eesti Noorsootöö Keskuse teenuste põhjal.
Alexandroúpoli

Alexandroúpoli on linn Kreekas Ida-Makedoonia ja Traakia piirkonnas.
1920. aastani oli linna nimi Dedeağaç.
Siret (eesnimi)

Siret on eesti naisenimi.
2020. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Siret 769 naisel. Siret on levikult 221. naisenimi.
Nime Siret kandja oli keskmiselt 36 aasta vanune (mediaanvanus oli samuti 36). Kõige populaarsem oli eesnimi Siret vanuserühmas 35–39, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 14,13.
Kõige populaarsem on eesnimi Siret Põlva maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 14,05.
Eesti Trükitööstus

Eesti Trükitööstus oli aastatel 1973–1990 Tallinnas tegutsenud tootmiskoondis.
Tootmiskoondis moodustati 1973 Polügraafiatööstuse Peavalitsusest, ENSV Ministrite Nõukogu 28.03.1973 määruse nr 135 ja ENSV Ministrite Nõukogu Presiidiumi 26.03.1973 protokolli nr 14 alusel likvideeriti Polügraafiatööstuse Peavalitsus ja moodustati ENSV Ministrite Nõukogu Riikliku Kirjastuste, Polügraafia ja Raamatukaubanduse Komitee Tootmiskoondis "Eesti Trükitööstus".
Tootmiskoondisse kuulus 18 riigitrükikoda (sh trükikoda Kiir Viljandis, Paide Trükikoda, Valgatrükk, Ühiselu, Täht, Kaevur, Saarte Trükikoda, Punane Täht, Oktoober, Tartu Trükikoda) ehk peaaegu kõik Eesti NSV riigitrükikojad. Tootmiskoondisse ei kuulunud ainult EKP Keskkomitee trükikoda ja üksikud ametkondlikud trükikojad.
Kingston upon Hull

Kingston upon Hull (teatakse ka lühinime järgi Hull) on linn Suurbritannias Inglismaal East Riding of Yorkshire'i tseremoniaalkrahvkonnas. See on East Riding of Yorkshire'i krahvkonna oluline sadamalinn. See asub Hulli jõe ääres selle kokkupuutekohas Humberi estuaariga Põhjamere rannikust 40 km kaugusel sisemaal.
Stockholmi Eesti Meeskoor

Stockholmi Eesti Meeskoor oli aastal 1944 asutatud meeskoor.
Asutamise ajal kandis koor nime Eesti Noorte Meeste Kristliku Ühingu meeskoor.
Koori kõrgaeg oli 1960. ja 1970. aastatel, mil tehti kaks kontserdireisi USAsse (aastal 1963) ja Kanadasse (aastal 1969). Aastal 1978 anti kontserte näiteks Suurbritannias ja Hollandis.
Stockholmi Eesti Naiskoor

Stockholmi Eesti Naiskoor oli aastal 1968 asutatud naiskoor.
Koori on juhatanud teiste seas Hilma Nerep-Mossin, Harri Kiisk.
Stockholmi Eesti Seltsi Segakoor

Stockholmi Eesti Seltsi Segakoor oli aastal 1944 Juhan Aaviku asutatud segakoor.
Koori on juhatanud peale Juhan Aaviku ka Verner Nerep, Harri Kiisk.
Pärnu Muuseum

Pärnu Muuseum on muuseum Pärnu linnas aadressil Aida tänav 3. Muuseumi haldab alates 2015. aastast SA Pärnu Muuseum, mille asutasid Kultuuriministeerium ja Pärnu linn.
Muuseumi põhiülesanne on põhikirja järgi koguda, säilitada ja vahendada Pärnumaa kultuuripärandit ning tugevdada Pärnumaa kultuuri-, haridus- ja turismialast konkurentsivõimet.
Muuseumi filiaal on Koidula Muuseum.
Alates 2020. aasta novembrist asub Punases tornis muuseumi Pärnu ajalugu tutvustav ringpanoraamkinoga külastuskeskus.
Ajalugu.
Muuseumile panid aluse 1896. aastal Pärnu Muinasuurimise Selts ja selle kogu. 1909. aastal viidi muuseum aadressile Elevandi tänav 7, kuid sealne hoone põles 1944. aasta septembris maha. Pärast seda toimetati säilinud kogud aadressile Aia tänav 4. Hiljem koliti praegusse majja aadressil Aida tänav 3.
Eesti Maaparandajate Selts

Eesti Maaparandajate Selts (lühend: EMS) on aastal 1995 asutatud selts, mis koondab enda alla maaparandusvaldkonnaga tegelejaid.
EMSil on osakond – Eesti Drenaaži- ja Kultuurtehnikaühing (EstCID) – mis on aastast 2001 ülemaailmse vihmutuse ja maaparanduse organisatsiooni (International Commission on Irrigation and Drainage) (ICID) liige.
Põhikirja järgi on EMSi eesmärkide seas:
Maaparanduse Ehitusjärelevalve- ja Ekspertiisibüroo

Maaparanduse Ehitusjärelevalve- ja Ekspertiisibüroo (lühend: MEEB) oli aastatel 1992–2010 Eesti Põllumajandusministeeriumi haldusalas olnud riigiasutus. Aastal 2010 moodustasid MEEB, Taimetoodangu Inspektsioon ja 13 piirkondlikku maaparandusbürood ühise asutuse – Põllumajandusameti.
MEEB moodustati 1992 Eesti Maaparandusprojekti ekspertiisi ja tehnilise järelevalve osakonna baasil.
Maaparandusbüroo

Maaparandusbüroo (lühend: MB) oli aastatel 1949–2010 Põllumajandusministeeriumile allunud riigiasutus. 
2010. aastal moodustasid Maaparanduse Ehitusjärelevalve- ja Ekspertiisibüroo, Taimetoodangu Inspektsioon ja 13 piirkondlikku maaparandusbürood ühise asutuse – Põllumajandusameti. 
Ajalugu.
1949. aastal asutati Tallinnas, Tartus, Pärnus ja teistes linnades "kuivendussüsteemide ekspluatatsiooni territoriaalvalitsused", mis nimetati 1958. aastal "maaparandusvalitsusteks". 1990. aastal nimetati need ümber maaparandusbüroodeks.
Tecumseh (Oklahoma)

Tecumseh on linn Ameerika Ühendriikides Oklahoma osariigis Pottawatomie maakonnas.
Linn on saanud nime šooni hõimupealiku Tecumseh' järgi.
Kłodzko

Kłodzko (saksa "Glatz") on linn Poola edelaosas Alam-Sileesia vojevoodkonnas, Kłodzko maakonna ja Kłodzko valla halduskeskus. Linn asub Kłodzko oru keskosas Nysa Kłodzka jõe ääres.
Kłodzko sai linnaõigused 1233. aastal.
Ruta Arumäe

Ruta Arumäe (neiupõlvenimega Ruta Eier; 19. aprillil 1976 – 19. detsember 2021) oli eesti majandusanalüütik.
Haridus.
1983–1995 õppis ta Vändra Keskkoolis, 1993–1994 Norras spordikallakuga rahvaülikoolis. Kooli ajal harrastas ta akrobaatikat, hiljem omandas akrobaatikatreeneri diplomi. 
1996–2001 õppis ta Tartu Ülikooli majandusteaduskonnas majandusteooriat ja majanduse modelleerimist, 2008. aastal kaitses ta samas magistritööd "Juhtivindeksite koostamine majandustsüklite prognoosimiseks Eestis".
Karjäär.
2000. aastal oli ta praktikant Eesti Panga makrouuringute osakonnas. 2000–2003 töötas ta peaspetsialistina majandusministeeriumi analüüsi talituses, 2003. aastast makroanalüütikuna SEB investeerimisfondides. 2005–2008 ning 2010–2012 oli ta lapsepuhkusel, 2012 naasis taas SEB makroanalüütiku ametikohale.
SEB kommunikatsioonijuhi Silver Vohu sõnul oli Arumäe "üks enim tsiteeritud majandusinimesi Eestis". Analüütikuna toetas ta Eesti kärpepoliitikat Euroopa finantskriisi ajal ning rõhutas Läti majanduse ebastabiilsusest tulenevat ohtu ka Eesti majandusele. Samuti rõhutas ta vajadust tõsta ettevõtete tootlikkust juba alates juhtimise tasandilt ja eurole ülemineku tarvilikkust.
2015. aasta Riigikogu valimiste eel töötas Arumäe neli kuud peaminister Taavi Rõivase majandusnõunikuna.
Alates 2015. aasta teisest poolest tegutses ta ettevõtja ja kinnisvarainvestorina ning 2017. aastast ettevõtluskõrgkoolis Mainor majandusteooria lektorina.
Isiklikku.
Ruta Arumäe oli abielus, kahe poja ema. Tema hobid olid sport, joonistamine ja maalimine ning reisimine.
Kudowa-Zdrój

Kudowa-Zdrój (saksa "Bad Kudowa") on linn Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonnas Kłodzko maakonnas. Kudowa-Zdrój kesklinn asub Tšehhi piirist ligi kahe ja poole kilomeetri kaugusel.
Kudowa-Zdrój on kuurortlinn.
Asulat on esmamainitud 1354. aastal. Kuni 1945. aastani oli Saksamaa koosseisus. Linnaõigused sai Kudowa-Zdrój 1945. aastal.
Náchod

Náchod (saksa keeles "Nachod") on linn Tšehhis Hradec Králové maakonnas, Náchodi ringkonna halduskeskus.
Náchodi vanalinn koos lossikompleksiga on alates 1. novembrist 1990 ajalooline linnakaitseala.
Uus Tallinna Trio

Uus Tallinna Trio on aastal 1997 loodud ansambel (trio). Ansambli moodustavad Marrit Gerretz-Traksmann (klaver), Harry Traksmann (viiul) ja Kaido Kelder (tšello).
Uus Tallinna Trio eelkäija oli Maruka Trio, kuhu kuulusid viiuldaja Ruth Haav, Kaido Kelder ja Marrit Gerretz-Traksmann.
Ansambel on viljelenud peamiselt 18. ja 19. sajandi muusika teoseid.
Ansambel on pälvinud auhindu nii rahvusvahelistelt kui ka Eesti-sisestelt konkurssidelt, näiteks 1998. aastal võideti konkurss-festivalil "Con Brio" esikoht.
Talpaki

Talpaki (vene "Талпаки", saksa "Taplacken", leedu "Toplaukiai") on asula Gvardeiski rajoonis Kaliningradi oblastis Venemaal.
Trstená

Trstená (ungari "Árvanádasd") on linn Slovakkias Žilina maakonnas Tvrdošíni ringkonnas.
Kárášjohka

Kárášjohka (põhjasaami keeles "Kárášjohka", soome keeles "Kaarasjoki", norra keeles "Karasjok") on linn Norra kirdeosas Finnmargi maakonnas, Kárášjohka valla keskus.
Tallinna Trio

Tallinna Trio oli eesti ansambel (trio), mis tegutses aastatel 1971–1991. Ansambli moodustasid Jüri Gerretz (viiul), Toomas Velmet (tšello) ja Valdur Roots (klaver).
Ansambli repertuaari moodustasid muusikapalad 17. sajandist nüüdisajani.
Peale Eesti esines ansambel ka Soomes, Tšehhoslovakkias, Ungaris ja mujal.
Tallinna Linna I Tütarlaste Gümnaasium

Tallinna Linna I Tütarlaste Gümnaasium oli Tallinnas aadressil Narva maantee 1 asunud kool.
Linna-tütarlastekoole, saksakeelseid avalikke teise astme õppeasutusi asutati kohaliku magistraadi või linna koolikolleegiumi poolt tütarlastele parema hariduse andmiseks. 19. sajandi algusaastatel reorganiseeriti Tallinnas, Tartus, Pärnus ja Kuressaares varem tegutsenud tütarlastekoolid linna-tütarlastekoolideks. 
1852 aastal asutati Tallinnas, Tallinna Suure Tütarlastekooli kolme viimase klassi baasil moodustati Tallinnas Pühavaimu tänaval Eesti esimene avalik tütarlaste keskkool Tallinna Kõrgem Linna-Tütarlastekool, kus õppekeel oli saksa keel. 
1916. aastal organiseeriti Tallinna kõrgem 1. järgu tütarlastekool ümber Tallinna Tütarlaste Gümnaasiumiks ja 1919. aastast kandis see nimetust Tallinna Linna I Tütarlaste Gümnaasium. Kuna Tallinna Linna I Tütarlaste Keskkool ei suutnud enam kõiki soovijaid mahutada, asutati 1919. aastal Tallinna Linna II Tütarlaste Keskkool. Enamik õpilasi ja suurem osa õpetajaid võeti I Tütarlaste Keskkoolist (õpetajad olid ühised), koolidel oli ka ühine juhataja Anna Tõrvand-Tellmann. II Tütarlaste Keskkool töötas õhtupoolikul I Tütarlaste Keskkooli ruumides, Narva maantee 1
Pärast 1937. aasta haridusreformi nimetati kool Tallinna III Gümnaasiumiks, gümnaasiumi direktor oli aastatel 1928–1940 Ants Roos.
1940. aastal kandis õppeasutus nimetust Tallinna III Gümnaasium, III Reaalkool, seejärel Tallinna III keskkool. Tallinna III Keskkooli direktori kohusetäitja oli aastatel 1940–1941 Alice Haberman.
Tallinna Kõrgem Linna-Tütarlastekool

Tallinna Kõrgem Linna-Tütarlastekool (saksa k. "Die Höhere Stadttöchterschule", vene k. "Ревельское гор. высшее женское училище") oli 1852. aastat Tallinnas tegutsenud, keskharidust andev tütarlastekool.
Tütarlaste haridusasutuse ajalugu Tallinnas, mil Tallinna Suure Tütarlastekooli (saksa k. "Der Grosse-Stadttöchterschule" zu Reval) (Tallinna kolme tütarlaste elementaarkooli ja linna tütarlastekooli 1821. aastal asutatud ühenduse) kolme viimase klassi baasil moodustati 1852. aastal Tallinnas Pühavaimu tänav 6 majas, Püha Vaimu kiriku kõrval, Eesti esimene avalik tütarlaste keskkool – Tallinna Kõrgem Linna-Tütarlastekool. 
Õppekeel tütarlastekoolis oli saksa keel, õppeaeg 1852–1858 kolm aastat (kolm klassi), 1858–1861 neli aastat (neli klassi) ja 1861–1915 seitse aastat (viis klassi). 
Õpetati üldaineid, loodus- ja usuõpetust, ajalugu, geograafiat ning saksa ja prantsuse keelt. Algkooli- ja koduõpetajate ettevalmistamiseks avati 1858. aastal pedagoogikaklass; kutsetunnistuse saamiseks pidi selle lõpetanu sooritama ülikoolis eksamid. 
Lisaks Tallinna Kõrgem Tütarlastekoolile töötas Tallinnas 19. sajandi teisel poolel, ka kolm sama astme, keskharidust andvat erakooli. 
1890. aastal algas Tallinna Tütarlaste Gümnaasiumi (1873–1917) (vene k. "Ревельская Женская Гимназия") üleminek venekeelsele õppetööle ja aastatel 1906–1912 reorganiseeriti kõik II järgu linna-tütarlastekoolid, algul tütarlaste progümnaasiumiks ja seejärel tütarlastegümnaasiumiks. 20. sajandi esimesel kümnendil koliti kool Lai tänav 25, endisse ja remonditud Vene sõjaväe kasarmuhoonesse. 
Tallinna kõrgem 1. järgu tütarlastekool reorganiseeriti 1916. aastal Tallinna Tütarlaste Gümnaasiumiks ja 1919. aastal Tallinna Linna I Tütarlaste Gümnaasiumiks.
Ombrone

Ombrone (ladinakeelne nimi "Umbro") on jõgi Kesk-Itaalias Toscana maakonnas Maremmas. Ombrone on pikkuselt (161 km) ja valgala suuruselt (3494 km²) Toscanas Arno järel teisel kohal.
Jõe läte on Chianti mägede (kõrgeim tipp 893 m) kagunõlval Castelnuovo Berardengas, umbes 420 meetri kõrgusel merepinnast. Jõgi suubub Türreeni merre Bocca d'Ombrones.
Ombrone tähtsamad lisajõed on Arbia, Merse, Orcia ja Trasubbie. Alamjooksul voolab jõgi umbes 12 km ulatuses Maremma looduspargi territooriumil.
Ombrone kallastel asuvad Castelnuovo Berardenga, Rapolano Terme, Asciano, Buonconvento, Murlo, Montalcino, Civitella Paganico, Cinigiano, Campagnatico, Scansano ja Grosseto.
Jõe keskmine vooluhulk on 32 m³/s. 1966. aasta 4. novembril, pärast mitmepäevast sadu, küündis äravool tasemeni 3500 m³/s.
Tallinna Sõber

Tallinna Sõber oli aastatel 1879–1895 Eestimaa rüütelkonna välja antud nädalaleht, mis oli suunatud talurahvale.
Lehe toimetaja oli Wilhelm Friedrich Eichhorn.
Lehte trükkis trükikoda Lindforsi pärijad.
Tallinna Saksofonikvartett

Tallinna Saksofonikvartett on aastal 1983 Olavi Kasemaa asutatud muusikakollektiiv (kvartett).
Aastast 1985 on kvarteti isikuline koosseis püsinud muutumatuna.
Kvartett on esinenud rahvusvahelistel muusikafestivalidel ja teinud kontserditurneesid.
Kvarteti viljeldav muusika on mitmekesine: mängitakse muu hulgas renessanssmuusikat, džässi. Palju on mängitud Eesti heliloojate loomingut.
Revalische Post-Zeitung

Revalische Post-Zeitung (kuni 1699 "Revalsche Post-Zeitung"; "Tallinna Posti-Ajaleht") oli Rootsi aja viimastel aastatel 1689–1710 Tallinnas (Revalis) ilmunud saksakeelne ajaleht. Selle asutaja ja ühtlasi ka toimetaja (aastani 1707) oli Carl Philipp Grubb. 
Mõnede ajaloolaste hinnangul võis Revalsche Post-Zeitung olla esimene tänapäeva Eesti alal trükitud ajaleht. Teiste, kaudsemate oletuste põhjal peetakse esimeseks Eestis ilmunud ajaleheks siiski juba aastatel 1675–1678 ilmunud nädalalehte "Ordinari Freytags Post-Zeitung", kuid viimase puhul ei ole siiani kindlalt teada, millises tolleaegses Rootsi Läänemereprovintsis seda ajalehte välja anti. 
Reval(i)sche Post-Zeitungit ilmus kokku ligikaudu 2200 numbrit, millest teadaolevalt on vaid 144 tänaseni säilinud. Leht ilmus kuni aastani 1710, mil Põhjasõja käigus langes Tallinn ja kogu ülejäänud Eesti Venemaa tsaaririigi ülemvõimu alla. 
Säilinud numbritest ilmneb, et lehte trükiti kaks korda nädalas ning see ilmus esmaspäeviti ja neljapäeviti. Reval(i)sche Post-Zeitung oli tüüpiline varauusaegne ajaleht, mille sõnumid vahendasid vähemalt kuni Põhjasõja puhkemiseni 1700. aastal eelkõige infot mujal Euroopas toimuva kohta.
17. sajandi ajalehtede uudisteedastus oli reeglina orienteeritud välisuudistele, st sündmustele, mis toimusid võimualusest territooriumist eemal. Kohalike uudiste edastamine oli ajalehtede jaoks üldiselt tabu kuni 17. sajandi lõpuni, mille vastu eksimine tõi kaasa tsensuuri rakendamise. Adekvaatne info lähiümbruses toimuvast oli valitsejatele teada teiste kanalite kaudu ning seda peeti võimuteostajate põhimõtteliseks privileegiks.
Lehe sisu on analüüsinud ajaloolane Kaarel Vanamölder oma 2012. aastal valminud doktoritöös "Kommunikatsiooniväli Rootsi Läänemere-provintsides 17. sajandi lõpul – Reval(i)sche Post-Zeitung varauusaegse informatsioonikandjana". Lisaks traditsioonilisele allikapõhisele lähenemisele kasutas ta samuti võrdlevat meetodit analüüsides kõrvutavalt väljaande sisu ning struktuuri samal ajal mujal ilmunud ajalehtedega, sealhulgas Riia ajalehega "Rigische Novellen" (1680/1681–1710). Vanamölderi analüüsi tulemusel ilmnes, et vähemalt kuni Põhjasõja alguseni polnud Reval(i)sche Post-Zeitungi näol tegemist iseseisva ajalehe, vaid sisuliselt Rigische Novelleni mõneti lühendatud ümbertrükiga.
Revaler Liedertafel

"Revaler Liedertafel" oli aastal 1854 Tallinnas asutatud lauluselts.
Lauluseltsi asutamise ajal koosnes see topeltkvartetist. Seltsi kõrge muusikaline tase saavutati Konstantin Türnpu juhendamise ajal. Esimene Türnpu juhendatud kontsert oli aastal 1895. Aastast 1927 (Türnpu surma-aasta) dirigeeris koori Johannes Gohse.
Eduard Aindt

Eduard-Voldemar Aindt (perekonnanimi ka Aint või Ant; 10. juuli 1883 Tartu – 7. detsember 1941 Sevurallag, Sverdlovski oblast, Venemaa) oli Eesti sõjaväelane (kapten), VR I/3.
Aindt teenis alates 1918. aastast suurtükiväelasena Eesti sõjaväes, olles 1919. aastal 1. kindluse raskesuurtükiväe divisjoni ülem. Ta arvati 1929. aastal reservi. 
Ta teenis hiljem politseis ja võttis osa vabadussõjalaste liikumisest.
Aindt vahistati 14. juunil 1941. Ta suri vangilaagris Sverdlovski oblastis.
Valga Muusikakool

Valga Muusikakool on muusikakool Valgas aadressil Kesk tänav 22.
Ajalugu ja tänapäev.
Kool alustas tööd 1922. aastal seitsme õpetaja ja 85 õpilasega ja tegutses Säde seltsimajas. Esimesed erialad, mida koolis õpetati, olid klaver, viiul ja laulmine. Teoreetilisi aineid käis Tartust õpetamas Juhan Simm, hiljem ka Eduard Oja.
1940. aastal muudeti Valga Muusikakool riiklikuks kooliks ja nimetati "Valga Muusikaalgkooliks". Kool asus Vabaduse tänaval. Juhatajaks määrati Valga linnakiriku organist Osvald Mälk. 1945. aastast jätkas muusikakool Valga Keskkooli hoones ja seda nimetati "Valga Muusika Üldhariduslikud Kursused". Juhatajana asus tööle Albert Puusta.
ENSV Kunstide Valitsuse 27. augusti 1949. aasta käskkirjaga asutati vabariikliku lastemuusikakoolide võrgu laiendamise käigus teiste seas ka Valga Muusikakool, mis tähendas sisuliselt, et muusikakursused nimetati lihtsalt ümber ja direktoriks määrati Albert Puusta.
1970. aastal asus koolijuhi kohale klaveriõpetaja Aime Lõhmus, kes pühendas oma energia jäägitult koolile ja juhtis muusikakooli kuni 2003. aasta sügiseni.
1992. aastast muutus Valga Muusikakool munitsipaalkooliks.
Alates 1995. aastast korraldatakse Valga Muusikakoolis klaveriansamblite festivali, mis on kasvanud populaarseks rahvusvaheliseks suurürituseks. Igal kevadel tähistatakse Valga-Valka muusikakooli ühiskontserdiga J. Cimze sünniaastapäeva.
Tänapäeval tegutsevad kooli juures nt bigbänd, vibrafoniansambel, tüdrukute Väike Viisikoor.
Hoone.
Valga Muusikakool tegutseb varasema Valga linnakooli majas, mille projekteerinud Christoph Haberland on ka Valga Jaani kiriku arhitekt. Kahekorruseline klassitsistlik kivihoone rajati 18. sajandi lõpus, varem paiknes samas puust koolimaja. Hoonet on korduvalt ümber ehitatud.
Valga Muuseum

Valga Muuseum on 1955. aastal asutatud muuseum, mis 2015. aastast tegutseb Valga linna munitsipaalasutusena. Varem haldas seda Eesti Kultuuriministeerium. Valga Muuseumi hoone asub Valgas aadressil Vabaduse tänav 8.
Valga Muuseum asub Valga kesklinnas 1911. aastal ehitatud hilisjuugendi stiilis "Säde" seltsi majas, mille projekteeris üks esimesi eesti soost arhitekte Georg Hellat. Aastatel 1911–1948 tegutses majas ka teater.
Muuseum asutati 1955. aastal rajoonidevahelise koduloomuuseumina.
Muuseum kogub, uurib, säilitab ja tutvustab Valga linna ja Valga maakonna inimeste ning nende elukeskkonnaga seotud ajaloolis-kultuurilise väärtusega materjale.
Püsinäitus muuseumi teisel korrusel kajastab Valgamaa ja Valga linna ajalugu muinasajast 20. sajandini.
Loodussaalis saab näha Eesti loomi ja linde, hundiurgu, Helme koobast jms. Muinasaega kujutavas saalis saab tutvuda muinasaegse linnusega ja paljude Valgamaalt leitud muististega. Ajalooekspositsioon annab lühiülevaate linna ja maakonna ajaloost. Lähemalt tutvustatakse õigeusu kiriku ajalugu, olümpiavõitja Alfred Neulandi saavutusi, Paju lahingu ja Stalini-aegsete repressioonidega seotut ning Valga raudteesõlme arengut. Osa püsinäitusest käsitleb igapäevaelu Nõukogude okupatsiooni ajal.
Enn Liba

Enn Liba (sündinud 18. juunil 1946 Võrus ) on eesti koolijuht, endine Kambja Ignatsi Jaagu Põhikooli direktor.
1963. aastal lõpetas ta Tartu 5. Keskkooli. 1968. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna füüsikaõpetaja kutsega, 1987. aastal aga lõpetas Tartu Riikliku Ülikoolo psühholoogia eriala. 
Alates 1968. aastast töötas Enn Liba Nõo Keskkooli füüsika-, astronoomia- ja elektrotehnika õpetajana. Aastatel 1982–1989 oli ta Nõo Keskkooli direktor. 
1994–2016 oli ta Kambja Ignatsi Jaagu Põhikooli direktor. Kambja põhikooli direktorima algatas ta koolis arvuti- ja usuõpetuse tunnid, hiljem ka religiooniõpetuse .
Enn Liba kuulub mitmesse haridusalaseltsi ja ühendusse ning on avaldanud publitsistikat. Enn Liba on B. G. Forseliuse Seltsi liige. 2012. aastal valiti ta neljaks aastaks EELK Kambja koguduse nõukokku.
Liba oli 2013. aastani Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna (varasema Eestimaa Rahvaliidu) Tartumaa ühenduse liige. 
Tegevuse eest koolidirektorina ja kohaliku elu edendajana on talle antud Tartumaa teenetemärk (2013) ja Valgetähe IV klassi teenetemärk (2005) . 
"Enn Liba on andnud märkimisväärse panuse Tartumaa koolielu ning väärikate haridustraditsioonide edendamisse," kirjutati tema tutvustuses Tartumaa teenetemärgi andmise puhul.
Tallinna linnakool

Tallinna linnakool oli aastal 1873 asutatud vene õppekeelega algkool (aastast 1912 kõrgem algkool). Kooli tegevus kestis 1920. aastani, mil kehtestati Eesti vabariigi avalikkude algkoolide seadus.
1872. aasta 31. mail Venemaa keisri Aleksander II kinnitas Venemaa Riiginõukogu otsuse kreiskoolide reorganiseerimisest linnakoolideks. Linnakoolideks muudeti ka Tallinna ja Tartu vene õppekeelega elementaarkoolid.
1872. aastal kinnitatud Venemaa keisririigi linnakoolide määruse kohaselt tuli saksakeelsed kreiskoolid alates 1874. aastast reorganiseerida linnakoolideks. Uut tüüpi linnakoolid olid 6-aastase kursusega venekeelsed riiklikud poeglaste kõrgema astme algharidusasutused. Linnakooli eesmärgiks oli anda täielikku algharidust kõikidest seisustest lastele vanuses 7–14 eluaastat.. 
1873. aasta 23. jaanuari Riiginõukogu otsusega muudeti kaks vene õppekeelega elementaarkooli Tallinnas 3-klassiliseks linnakooliks (vene keeles "Ревельское 3-классное городское училище"), mille asukohaks sai Pikk tänav 69.
Värska talumuuseum

Värska talumuuseum (varem "Seto talumuuseum") on setu talurahvakultuuri tutvustav muuseum Värskas. See avati aastal 1998. Alates 2019. aastast on muuseum Setomaa Muuseumide koosseisus.
Muuseumis eksponeeritakse muu hulgas 19. sajandi lõpu ja 20. sajandi taluarhitektuuri, vanu tööriistu, käsitööd.
Muuseum korraldab mitmeid setude kultuuri tutvustavaid üritusi, näiteks setu pitsipäevad, folklooriõhtud, setu toitude valmistamine.
Seto leelopäev

Seto leelopäev on aastast 1977 toimuv seto kultuuri tutvustav ja edendav rahvusvaheline folkloorifestival.
Leelopäevi viivad läbi Värska kultuurimaja, Värska talumuuseum ja kohalik omavalitsus.
Aastal 2009 kandis UNESCO seto leelo vaimse kultuuripärandi nimistusse.
Välis-Eesti Ühing

Välis-Eesti Ühing (lühend: VEÜ) on aastatel 1928–1940 ja uuesti aastast 1995 tegutsev ühendus, mille liikmed võivad olla Eestis elavad eestlased või väliseestlased.
Aastal 1933 sai VEÜst kõikide väliseestlaste organisatsioonide keskorganisatsioon.
Ühing andis välja ajakirja Välis-Eesti.
Fenno-Ugria Asutus

Fenno-Ugria Asutus (lühend FU, nimetatud ka Fenno-Ugria) on aastatel 1927–1940 tegutsenud (tollal Fenno-Ugria Asutis) ja uuesti 1991. aastast tegutsev katusorganisatsioon, mis ühendab organisatsioone ja teisi ühendusi, kes on huvitatud koostööst soome-ugri ja samojeedi rahvastega ning kes tegelevad peamiselt soome-ugri hõimuliikumise edendamise või fennougristikaga.
Põhikirja järgi on Fenno-Ugria Asutuse eesmärgid järgmised:
Tegevus.
Fenno-Ugria Asutus korraldab oktoobrikuus alates 1931. aastast hõimupäevi. Aastast 2021 on toimunud ka hõimuklubi, kus teadlased ja ühiskonnategelased enda uuringuid hõimurahvaist jagavad. Alates 2015. aastast on Fenno-Ugria Asutus korraldanud soome-ugri rahvaste muusikute kontserte festivalil Tallinn Music Week.
1998. aastal algatas Fenno-Ugria Asutus hõimurahvaste programmi, säilitamaks ning arendamaks uurali rahvaste keeli ja kultuuri. Selle tarbeks on haridus- ja teadusministeeriumi toel korraldatud soome-ugri rahvaid tutvustavaid üritusi ning antud välja uurali põlisrahvaste keeltes raamatuid ja plaate. Kohaliku tasandi algatuste eest antakse välja ka kirjandusauhinda, rahvusteaduse auhinda ja Ilmapuu auhinda.
Fenno-Ugria Asutus annab alates 2012. aastast välja aastaraamatut "Soome-ugri sõlmed", mis kajastab möödunud aasta tegevusi soome-ugri hõimuliikumise raames.
2007. aastast on Fenno-Ugria Asutus välja andnud enda fondi kuuluvat stipendiumi nimega Veelinnurahva rahastu, millega tunnustatakse kasulikku tegevust fennougristika hüvanguks.
Logod.
MTÜ Fenno-Ugria Asutuse logol on kujutatud Karjala Äänisjärve kaljujoonistelt leitud veelinnukujutist, mille disainisid logo tarbeks sisekujundajad Urmo ja Tüüne-Kristin Vaikla. Hõimupäevade logo on valmistanud kunstnik Loit Jõekalda, kes on kasutanud Ida-Karjala kaljujoonistelt leitud suusatajate motiivi.
Juhatus.
Fenno-Ugria Asutuse direktor oli aastatel 2008–2023 Viia-Kadi Raudalainen, 2023. aasta veebruarist on asutuse direktor Barbi Pilvre. Fenno-Ugria Asutuse nõunik on olnud aastail 1998–2001 ja uuesti 2008. aasta juunist Jaak Prozes, kes 1993–1998 töötas Fenno-Ugria Asutuse direktorina. Asutuse juhatuse esimees on alates 2015. aastast Madis Arukask. Aastast 2022 on juhatuse [9]aseesimees Sven-Erik Soosaar. Juhatuse koosseisu kuuluvad ka Elena Kirt, Anti Lillak, Aivar Ruukel ja Tõnu Seilenthal.
James Cagney

James Francis Cagney (ingl James Francis Cagney Jr.; 17. juuli 1899 New York – 30. märts 1986 New York) oli ameerika näitleja. 
Ta alustas karjääri teatrilaval, kuid erilise mõjukuse vaasutas hiljem filminäitlejana. Tunnustust ja auhindu on James Cagney pälvinud mitmesuguste rollide eest, kuid tänapäeval mäletatakse eeskätt tema karmikoelisi tegelaskujusid kriminaalžanrist. 1999. aastal paigutas Ameerika Filmiinstituut ta Ameerika 50 tähtsama ekraanilegendi koondtabelis kaheksandale kohale.
Lavakarjääri esimeses lavatükis tantsis ta naiseks riietatuna 1919. aastal revüüs "Every Sailor". Mitu aastat astus Cagney üles tantsijana ja koomikuna vodevillides, kuni sai 1925. aastal esimese näitlejarolli. Sellele järgnes rolle, mis äratasid tähelepanu ja tõid talle 1929. aastal peaosa lavastuses "Penny Arcade". Kriitikud ülistasid teatrilavastust ja Warner Bros. võttis ta 500-dollarilise nädalapalga eest kolmeks nädalaks tööle, et ta kordaks sama osatäitmist filmiversioonis. Sellele järgnes peagi seitsmeaastane leping.
Cagney seitsmes film "Rahvavaenlane" ("Public Enemy") kujunes oma aja üheks mõjukamaks gangsteridraamaks. Selle filmiga kerkis Cagney nii Warneri stuudio kui ka kogu Hollywoodi suuremate staaride hulka. 1938. aastal sai ta esimest korda parima meespeaosatäitja Oscari nominendiks filmiga "Räpased inglid" ("Angels with Dirty Faces") ning võitis selle auhinna 1942. aasta filmiga "Yankee Doodle Dandy". Kolmas nominatsioon tuli talle 1955. aastal rolli eest filmis "Armasta või jäta mind" ("Love Me or Leave Me"). 1961. aastal loobus Cagney paarikümneks aastaks näitlemisest ja veetis aega oma talukohas, kuid võttis siis vastu pakkumise mängida kaasa filmis "Ragtime" (1981).
Kohtuhaamer

Kohtuhaamer on kohtutes, riigiasutustes või ka mujal (nt oksjonitel) kasutatav tseremoniaalne haamer.
Tavaliselt lüüakse puidust kohtuhaamrit spetsiaalse puidust aluse vastu, et kõla oleks tugevam. Seda kasutatakse, et märkida olulise otsuse vastuvõtmist, muudel tähelepanu nõudvatel silmapilkudel või auditooriumi korrale kutsumiseks.
Haamrilöök sümboliseerib ajas muidu tajumatut lõpliku otsuse kehtima hakkamise täpset aega.
Eestis kasutab kohtuhaamrit Riigikogu esimees.
Ajalugu.
Keskaegselt Inglismaalt on teateid, et mõningaid kokkuleppeid sõlmiti maakohtutes "haamrilöökide" saatel.
Muusikaleht

Muusikaleht oli aastatel 1924–1940 Tallinnas ilmunud muusikateemaline kuukiri.
Ajakirja andis välja Eesti Lauljate Liit. Ajakirja tegevtoimetaja aastatel 1932–1940 oli Eduard Visnapuu.
Šarže muusikainimestest joonistas Roman Koolmar.
Ajakirja trükiarv oli 2500–3000. 
Ajakirja eelkäijad olid Sireen (ilmus aastal 1922) ja Helikund (ilmus 1923).
Muusikalehe lisaväljaandena kavatseti aastast 1934 avaldada muusikateaduslike artiklite kogumikku Eesti Muusika Almanak I. Sellest ilmus vaid üks number (aastal 1934).
Sireen (ajakiri)

Sireen oli muusikateemaline kuukiri, mis ilmus 1923. aastal. Ajakirja ilmus neli numbrit.
Ajakirja eelkäija oli Helikund (ilmus 1922) ja ajakirja sisulist osa jätkas Muusikaleht (ilmus 1924–1940).
Helikund

Helikund oli muusikateemaline ajakiri, mis ilmus 1922. aastal. Ajakirja ilmus kaheksa numbrit.
Ajakirja sisulist osa jätkasid 1923. aastal ilmunud Sireen ja aastatel 1924–1940 ilmunud Muusikaleht.
Eesti Muusika Almanak I

Eesti Muusika Almanak I oli Muusikalehe lisaväljaandena ilmunud muusikateaduslike artiklite kogumik, mis ilmus vaid ühe korra – aastal 1934.
Viljandi vanamuusika festival

Viljandi vanamuusika festival (harvem nimetatud "Viljandi vanamuusika päevad") on aastast 1982 toimuv vanamuusika festival Viljandis. 
Festival on Eesti omataolistest vanim. Seda peetakse igal suvel juuli keskel. Aastatel 1989–2021 oli ja uuesti 2023. aastast on selle kunstiline juht Neeme Punder.
Festivalil on esinenud Paolo Pandolfo, John Holloway, Loecki Stardust Quartet, Lars Ulrik Mortensen, Paul Hillier, Andrew Lawrence-King, Jane Gingell, Trio Mediaeval, Paul Leenhouts, Tõnu Kaljuste, Conrad Steinmann ja tema ansambel Diferencias, Jevgeni Sviridov, Heiki Mätlik, klavessiiniduo Imbi Tarum – Julia Ageyeva Hess, Choir of Royal Holloway, Eesti Filharmoonia Kammerkoor, Hortus Musicus, Viljandi Linnakapell, segakoor Latvija, Jouissance, Pierce Adams.
Festivali põhieesmärk on sajanditevanuse muusika tutvustamine, kaasates seejuures eriti noorsugu. Poolesaja noore vanamuusiku osalusel on etendatud liturgilist draamat ("Taanieli mäng"), oopereid (Monteverdi "Orpheus", Mozarti "Bastien ja Bastienne”), muusikalisi lavamänge ("Lillede mask", kreeka mütoloogial põhinev "Zeus ja Europe", Purcelli "Haldjakuninganna"). Lavastused valmivad festivali laste ja noorte vanamuusikaansamblite seminarlaagris. 
Festivali kontserdid toimuvad Viljandi kirikutes ja muudes paikades üle linna.
Ljambiri rajoon

Ljambiri rajoon on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Mordva Vabariigis. Rajooni keskus on Ljambir.
Rajoonis on 16 külaasundust, kus on kokku 70 asulat.
2016. aastal oli rajooni elanike arv 34 392. 2010. aasta seisuga olid elanikest 49,9% venelased, 31,6% tatarlased ja 17,7% mordvalased.
Krasnoslobodski rajoon

Krasnoslobodski rajoon on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Mordva Vabariigis. Rajooni keskus on Krasnoslobodski linn.
Rajoonis on 1 linn ja 22 külaasundust, kus on kokku 53 asulat.
2016. aastal oli rajooni elanike arv 23 754, 2022. aastal 21 397.
Klovainiai vald

Klovainiai vald (leedu keeles "Klovainių seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Pakruojise rajoonis. 
Valla pindala on 174 km². 2011. aasta seisuga elas seal 2743 inimest. Valla keskus on Klovainiai alev (aastal 2011 oli seal 785 elanikku). Vallamaja asub aadressil Žalioji g. 19. Vallavanem on Dainius Poškus. 
Valla territooriumil on ka mitmed huutorid:
Jelniki rajoon

Jelniki rajoon on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Mordva Vabariigis. Rajooni keskus on Jelniki.
Rajoonis on 16 külaasundust.
2016. aastal oli rajooni elanike arv 10 263. 2010. aasta seisuga olid elanikest 49,8% venelased, 43,9% mordvalased ja 5,8% tatarlased.
Temnikovi rajoon

Temnikovi rajoon on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Mordva Vabariigis. Rajooni keskus on Temnikovi linn.
Rajoonis on 1 alevit ja 21 külaasundust.
2016. aastal oli rajooni elanike arv 14 616. 2010. aasta seisuga olid elanikest 60,9% venelased, 30,1% mordvalased ja 7,8% tatarlased.
21. Juuni tänav

Nime 21. Juuni tänav on Eestis kandnud mitu tänavat:
Romodanovo rajoon

Romodanovo rajoon on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Mordva Vabariigis. Rajooni keskus on Romodanovo.
Rajoonis on 17 külaasundust, kus on kokku 49 asulat.
2016. aastal oli rajooni elanike arv 19 909. 2010. aasta seisuga olid elanikest 60,5% venelased, 21,1% tatarlased ja 16,5% mordvalased.
Kadoškino rajoon

Kadoškino rajoon on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Mordva Vabariigis. Rajooni keskus on Kadoškino alev.
Rajoonis on 1 alevit ja 6 külaasundust, kus on kokku 24 asulat.
2016. aastal oli rajooni elanike arv 7089. 2010. aasta seisuga olid elanikest 52,8% venelased, 27,7% mordvalased ja 18,6% tatarlased.
Linnuse tänav (Narva)

Linnuse tänav on tänav Narvas Kalevi linnaosas. Algab Madise tänavast, kulgeb Narva jõe kallast mööda ja ristub Peterburi maanteega. Tänava pikkus on umbes 600 m.
Enne Teist maailmasõda oli samas piirkonnas 3. Kalda tänav.
Tänav sai oletatavasti nime Hermanni linnuse järgi.
Raudsilla tänav

Raudsilla tänav on tänav Narvas Joaoru linnaosas. Tänav algab Madise tänava jätkuna, ristub Kiriku ja Juhkentali tänavaga ning jätkub Kalda tänavaga. Tänava pikkus on 445 meetrit.
1912. aasta linnaplaanil on tänava nimi Shuwalowi uulits (Šuvalovi tänav, vene keeles "улица Шувалова"). 1929. aasta linnaplaanil on selle tänava nimi Raudsilla tänav. Tänav jätkus 2. Kalda tänavaga.
Aastatel 1978–1994 kandis tänav Nõukogude Liidu kangelase Konstantin Orgini nime (vene keeles "улица имени К. Оргина"). 25. oktoobril 1994 taastati Narva Linnavalitsuse korraldusega nr 977-k tänava varasem nimi.
Tänav on nime saanud üle Narva jõe ehitatud raudteesilla järgi.
2016. aastani oli aadressil Raudsilla tänav 1 Narva Juhkentali Kooli hoone.
Obinitsa Põhikool

Obinitsa Põhikool oli põhikool Võru maakonnas Meremäe vallas Obinitsa külas.
2004. aastal ühendati Obinitsa Põhikool Meremäe Põhikooliga ja nende baasil moodustati Meremäe-Obinitsa Põhikool. Õppetöö toimus kahes koolimajas: Obinitsa ja Meremäe koolimajas. 2008 suleti Obinitsa koolimaja. 2010 liideti Meremäe-Obinitsa Põhikool ja Meremäe Lasteaed "Tsirgupesäkene" kool-lasteaiaks nimega Meremäe Kool.
Koolil oli oma muuseum.
Kool on kandnud ka nime "Obinitsa 8-klassiline kool".
Ripplagi

Ripplagi on sekundaarne lagi, mis on riputatud peamise lae alla. Ripplagesid kasutatakse eelkõige kahjustuste, torude ja juhtmete varjamiseks.
Üldist.
Algselt tehti ripplagesid põhiliselt valgetest plaatidest, kuid uuendusega kaasnes terve hulk mitmesuguseid valikuid suurustes, värvides, materjalides, kujundites, mustrites ja tekstuuris. Arhitektuuriakustika jaoks kasutatavatel ripplagedel on aastate jooksul märkimisväärselt paranenud heli neeldumine. See on saavutatud isolatsiooni ("sound batts" e SABS) lisamisel paneeli ette, mis hoiab ümbritsevaid ruume vaiksena. Sisekeskkonna kvaliteeti mõjutavad ventilatsioon, lenduvate orgaaniliste ühendite heitkogused, valgustus, termilise süsteemi kontroll, soojustamine, päevavalguse kasutamine loomulikuks valgustuseks ja akustika.
Eelised.
Ripplae eelis on kergesti eemaldatavad laepaneelid, mis võimaldavad kiiret juurdepääsu ja lihtsustavad oluliselt parandusi või ümberehitust. Vanemates majades, mida on aja jooksul mitu korda renoveeritud, ei ole sugugi haruldane, et ripplagi on paigaldatud ühe renoveerimisega ning teisega eemaldatud. Ripplae paigaldamine ei ole kulukas ning pikendab aega suurte renoveerimiste vahel.
Puudused.
Üks puudus on madalam lagi. Ripplaed peidavad üldiselt palju funktsionaalseid ja strukturaalseid hooneelemente ning loovad esteetilise paradigma, mis taunib funktsionaalsete süsteemide kasutamist.
Tartu Kaubandus- ja Ärinduskeskkool

Tartu Kaubandus- ja Ärinduskeskkool oli 1910–1944 Tartus tegutsenud kool.
Konstantin Orgin

Konstantin Orgin (vene keeles "Константин Петрович Оргин"; 10. juuli 1910 Saveljevka küla, Orenburgi oblast – 5. oktoober 1964 Kumertau, Baškiiri ANSV) oli Suures Isamaasõjas osaleja, Leningradi rinde 11. laskurdiviisi 219. laskurpolgu 3. kuulipildujate roodu kuulipildujalahingupaari esimene number, Nõukogude Liidu kangelane, nooremseersant.
Konstantin Orgin võeti 28. juulil 1941 Punaarmeesse ja osales Suure Isamaasõja lahingutes alates 1941. aasta augustist. 1943. aastal sai temast Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei liige. 28. juulil 1943 sai ta haavata. 1944. aasta veebruaris osales ta Narva pealetungis. 
Lahingutes üles näidatud sõjalise vapruse eest sai ta Punatähe ordeni. 
Teda autasustati ka medaliga Leningradi kaitsmise eest ja Suure Isamaasõja võidu medaliga. 
5. oktoobril 1944 anti talle Nõukogude Liidu kangelase aunimetus.
Pärast Teist maailmasõda töötas ta kolhoosi esimehena ja ettevõttes Baškirugol.
Konstantin Orgin on maetud Kumertausse.
Tema järgi olid nimetatud tänavad Kumertaus ja Narvas (Konstantin Orgini tänav aastatel 1978–1994).
Eesti Skaudisõprade Selts

(Eesti) Skaudisõprade Seltse on olnud Eestis ja välismaal:
Jõhvi Gümnaasium

 
Jõhvi Gümnaasium on riigigümnaasium Ida-Virumaal Jõhvi linnas.
Kool alustas tegevust 2015. aastal.
2019. aasta kevade seisuga õppis koolis 430 õpilast.
Õppekeeled.
Jõhvi Gümnaasium on kakskeelne. Lisaks 100% eestikeelsele õppekavale on võimalik õppida ka õppekava järgi, milles 60% aineid õpetatakse eesti ja 40% vene keeles. Kevad 2019 seisuga õpib täielikult eestikeelse õppekava järgi 175 õpilast 430st.
Kooli hoolekogu leiab, et 2021/22. õppeaastast kooli astuvad noored võiksid haridust omandada ainult eesti keeles.
Hoone.
Jõhvi Gümnaasiumi hoone projekteeris arhitekt Maarja Nummert. Ehitust alustati 2014. aastal.
Ümara kujuga hoones on trepid vaid teiselt kolmandale korrusele minemiseks, esimeselt teisele minemiseks on kaldteed. Koolimajas puudub aula, mida asendab hoone keskel asuv klaaslaega aatrium. Hoone katusel asub avatud terrass.
Gümnaasium kasutab ühiselt kõrvalasuva põhikooliga spordihoonet, kööki ja raamatukogu.
Vabadussõja Ajaloo Komitee

Vabadussõja Ajaloo Komitee oli 1926–1940 tegutsenud komitee, mille eesmärk oli põhjalikult uurida Eesti Vabariigi loomisega ja Vabadussõjaga seonduvaid sündmusi 1917–1920.
Komitee asutati 16. juunil 1926 Vabariigi Valitsuse vastu võetud seadluse alusel. 
Komiteel oli juhatus ja töökomisjon. Juhatuse ülesannete seas olid anda üldisi juhtnööre; esimene juhatuse juhataja oli Jaan Soots. Töökomisjon täitis sisulisi ülesandeid.
15. augustil 1928 kinnitatud koosseisu järgi kuulusid komitee juhatusse: komitee juhataja (ohvitser), komitee juhataja I abi (ohvitser) ja komitee juhataja II abi (ametnik) ning töökomisjoni: töökomisjoni juht (kolonelleitnant), töökomisjoni juhi abi (major), 4 töökomisjoni liiget (kaptenid), ajutised tööjõud, I järgu joonestaja (vabapalgaline), I järgu kirjutaja (vabapalgaline) ja 2 II järgu masinakirjutajat (ühtlasi ka kirjutajad, vabapalgalised).
Komitee juhatusse kuulusid Jaan Soots, Nikolai Reek, Jüri Uluots, Aleksander Tõnisson, Hendrik Sepp. Komitee esimehel olid diviisiülema õigused.
1934 moodustati komitee juurde Mälestuste Kogumise toimkond, mille juhataja oli Oskar Kurvits.
Kitsad, õhuvaesed ja tolmused arhiiviruumid tekitasid ohvitseridel hingamisorganite haigusi. 2/3 koosseisust olid kopsu- ja kurguhaiged. Tervislikel põhjustel puuduti sageli ametist. Jalajas suri kopsutiisikusse, Kurvits ja Rägo põdesid samuti kopsutiisikust, Tuvikene pikaldast kurgu katarri ja Simmo kroonilist kopsutorude katarri.
Hengo Tulnola hinnangul Vabadussõja arhiiv oli kunstlikult ja kooskõlastamatult moodustatud Kõrgema Sõjakooli 1. lennu kuue lõpetanu poolt nii, et igamees üsna põgusal sorimisel valis Sõjavägede Staabi arhiivist staapide ja väeosade kirjakogudest välja ja eraldas "Vabadussõja arhiivi" teda tema lõputöö teema seisundilt huvitavaid toimikuid, eeskätt operatiivsisulisi. Need toimikud inventariseeriti "Vabadussõja arhiivi" põhinimistusse, mispuhul aga hulgaliselt toimikuid sattus võõrastesse fondidesse. N-ö vähemtähtsad toimikud jäid segipaisatult Sõjavägede Staabi keldrisse hunnikusse. Sealt visati neist märkimisväärne osa koguni ahjukütteks, sest "arhiivihoidja pidas neid asjatundjate poolt hävitamisele määratuteks".
Komitee väljaandel ilmus populaarteaduslik kaheköiteline "Eesti Vabadussõda 1918–1920" (1. köide 1937 ja 2. köide 1939). Komitee kavatses anda välja ka Vabadussõda käsitlevat teaduslikku koguteost, ent see jäi Teise maailmasõja puhkemise tõttu kirjutamata.
A. Le Coq Sport spordimaja

A. Le Coq Sport spordimaja (ka "A. Le Coq spordihall") on Tartus aadressil Ihaste tänav 7 asuv spordihoone. Spordihoone omanik on Tartu Linnavalitsus ja hoonet haldab sihtasutus Tartu Sport.
Hoone sai valmis 2006 ja A. Le Coqi toetuse tõttu pandi hoonele ka ettevõtte järgi nimi. Hoone arhitekt on Eero Palm.
Hoones on muu hulgas kolm universaalset harjutusväljakut, võimlemis-, balleti- ja judo harjutussaal.
Sõjaromaane ja memuaare

"Sõjaromaane ja memuaare" on raamatusari, mis ilmus 1937. aastal ning mida andis Tartus välja Eesti Kirjastuse Kooperatiiv.
Sarjas ilmus kokku 6 raamatut – vaid I valik.
Sarja raamatute ümbrispaberite ja siseillustratsioonide autor oli Ernst Kollom.
Sarja raamatud.
I Henri Barbusse "Tuli : ühe pooljao päevik"
II Georges Duhamel "Märtrite elu"
III Ernest Hemingway "Jumalaga, relvad!"
IV Ludwig Renn "Sõda"
V Robert Cedric Sherriff "Teekonna lõpp"
VI Adrienne Thomas "Sõdur Katrin"
Belaja Holunitsa

Belaja Holunitsa on linn Venemaal Kirovi oblastis, Belaja Holunitsa rajooni keskus. Asub Vjatka lisajõe Belaja Holunitsa ääres, 82 km Kirovist kirdes.
Belaja Holunitsa on asutatud 1764. aastal Beloholunitski külana rauatehase juurde. Tehase ehitamiseks vajati palju tööjõudu ja ettevõtja Savva Jakovlev ostis ja tõi sinna mitusada talupoega Novgorodi ja Vologda kubermangust. 1928 nimetati küla aleviks. Linnaõigused ja praeguse nime sai asula 1965. aastal.
Linnas on metalli-, puidu- ja toiduainetetööstust.
Linna saadeti juuniküüditamise ohvreid
Oskolki

Oskolki (vene keeles "Осколки", 'killud') oli ajakiri, mis ilmus Venemaal Peterburis aastail 1881–1916. Ajakiri ilmus korra nädalas ning oli liberaalse hoiakuga kirjanduslik-kunstiline huumoriajakiri.
Esimene peatoimetaja oli Roman Golike. Aastal 1882 sai peatoimetajaks Nikolai Leikin, kes oli selles ametis aastani 1906. Seejärel oli kaks aastat peatoimetaja Viktor Bilibin. Viimased peatoimetajad olid K. Barantsevitš ja K. Mihhailov.
Ajakiri oli algselt üks liberaalsemaid huumoriajakirju Venemaal. Ajakirja illustreerisid kunstnikud Aleksei Afanasjev ja Nikolai Tšehhov. Kaastööd tegid Aleksandr Amfiteatrov, Vladimir Giljarovski, Pjotr Gneditš, Liodor Palmin ja Aleksei Budištšev.
Ajakirjale tegi oma loomeperioodi alguses kaastööd ka Anton Tšehhov. Aastail 1882–1887 avaldas ajakiri üle 270 Tšehhovi teose. Aastal 1884 ilmus seal ka esimene Tšehhovi jutukogu "Melpomene muinasjutud". Hiljem avaldas ta ajakirjas neli jutustust veel aastal 1892.
Viljandi kultuurimaja

Viljandi kultuurimaja oli kultuurimaja, mis tegutses Viljandis aadressil Tallinna tänav 5. Alates 2012. aasta sügisest tegutseb Viljandi Kultuurimaja õigusjärglasena Sakala Keskus.
Kultuurimaja hoone on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Hoone projekteeris Johannes Fuks ja seda ehitati aastatel 1951–1952.
Ajalugu.
Ühekorruselisse hoonesse kolis 1780ndatel Viljandi mõisale kuuluv Seasaare kõrts. Hoone ehitati ümber kahekorruseliseks mansardkorrusega hooneks. Esimesel korrusel tegutsesid kõrts ja ärid, teine korrus anti 1924. aastal Ugala teatri käsutusse. 1941. aastal läks teatrisaal põlema ja hoone põles maha. Varemetele ehitati praegune hoone.
Hartola vald

Hartola on vald Soomes Päijät-Häme maakonnas. Hartola naabervallad on Heinola linn ning Joutsa, Luhanka, Pertunmaa ja Sysmä vald.
Valla pindala on 675,38 km², millest 132,43 km² moodustavad veekogud.