tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tilopa

Tilopa oli 10. sajandi mahasiddha, vadžrajaana kagyu (kagjü) koolkonna alusepanija. Legendi järgi pühitseti ta ühe daakini poolt Tšakrasamvara tantrasse (tiibeti keeles "kor lo dom pa gyu"). Temalt siirdus õpetus edasi Naropale, levis Tiibetisse ja süstematiseerus Naropa kuue jooga õpetusena, mis sai kagyu koolkonna keskseks õpetuseks.
Kuigi esineb vasturääkivusi ajaloolistes allikates, mis käsitlevad joogameistreid ja nelja transmissiooniliini, on nad enam-vähem ühel seisukohal järgmises:
Mägipe

Mägipe on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kõpu poolsaare keskosas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
Mägipe küla piirneb põhjas Läänemerega, läänes Suurepsi, lõunas Kõpu ja idas Heistesoo külaga.
Nimi.
Küla on alguse saanud Mäe taludest ja kohanimele on hiljem liitunud järelliide -pea. Kohanime on esmamainitud 1609 kujul Mäe.
Loodus.
Enamus küla alast kuulub Kõpu looduskaitseala koosseisu. Mägipe külas asub Hiiumaa ja kogu Lääne-Eesti saarestiku kõrgeim tipp Tornimägi. Külas asuvad Külmallik, Mägipe Suurrahn, Mägipää rändrahn ja Mägipe külakeskme rahn. Küla rannikul asub Mägipe rannarahn.
Talud.
Mägipe ajaloolised talud 1917 
Ajalugu.
Mägipe kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla. 1609 elasid talunikud Mäe Lyll ja Mäe Thönnis, 1688 Megipe Bendt ja Megepe Sur Peter. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjonis on Kõpu vakuses mainitud talunikke Maeggipeh Claus ja Meggipaeh Mick.
1835 oli Mägipel kaks talu, mille peremehed olid Mats Mägi (Mäggi) ja Thomas Klemm. Sulasrahvas sai omale perekonnanimeks nimed Malk, Malw, Mark, Raud ja Tukk. 
Mägipega liideti peale Teist maailmasõda Suurepsi.
Taristu.
Mägipe piirneb lõunas Puski–Kõpu–Ristna teega.
Kultuur.
Mägipe külas asub Kõpu tuletorn. Külas toimusid 2007 ja 2019 Kõpu külade päev.
Malvaste

Malvaste on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Tahkuna poolsaarel. Enne 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
Malvaste piirneb põhjas Kauste ja Mangu, läänes Mudaste, lõunas Kidaste ja Risti ning idas Kodeste külaga.
Nimi.
Kohanimi tuletub eestirootsi sõnast "malm", mis tähendab liivast ja tasast metsast maad või nõmme. Kohanime on esmamainitud 1565. aastal kujul "Malm" ja "Malmas".
Loodus.
Küla läbib Kidaste jõgi.
Talud.
Malvaste ajaloolised talud 1917 
Ajalugu.
Malvaste kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla ja asub rannarootslaste asualal. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel oli Malvastes 7 talu, mille peremehed olid Michel Jacobson, Bertel Siemonson, Jörann Hansson, Hinrich Jöransson, Hinrich Matzson, Christian Bertelson ja Hans Jacobson.
Kui rannarootslased küüditati 1781 Ukrainasse, paigutati allesjäänud talukohtadele elama eestlased. 1835 oli Malvastes kaks talu, Mardi Mihkli pere sai perekonnanimeks Malw ja Kidastest pärit Laasi Paavli pere Simmer. Taluteenijad said perekonnanimedeks Aso, Kaus ja Nabbi. 
Seoses piiritsooniga oli Malvaste Nõukogude ajal ainus Tahkuna poolsaare küla, kus elasid alalised elanikud. 1945–1954 tegutses Malvaste külanõukogu. Malvaste koosseisu kuulusid 1977–1997 Kauste ja Kodeste.
Taristu.
Malvaste piirneb lõunas Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee ja loodes Posti–Malvaste teega. Küla läbib Tahkuna tuletorni tee. Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee ääres asub bussipeatus.
Kultuur.
Malvaste kabeli juures asub Malvaste kalmistu. Malvastes tegutses 1885–1970 algkool ja koolimaja on säilinud tänapäevani. Külas asub varem Simmeri suguvõsale kuulunud ja praegune Hiiumaa muuseumi filiaal Mihkli Talumuuseum, kus toimusid 2002 tõsieluseriaali Farm võtted. Külas asub Teise maailmasõja aegne Nõukogude armee betoonist laskepesa.
‘Uday Şaddām Ḩusayn at-Tikritī

‘Uday Şaddām Ḩusayn at-Tikritī (عدي صدام حسين التكريتي; 18. juuni 1964 Bagdad – 22. juuli 2003 Mosul) oli Iraagi presidendi Şaddām Ḩusayni ja tema esimese abikaasa Sājidah Ţalfāḩi vanim poeg. 
Teda peeti mõnda aega Şaddām Ḩusayni tõenäoliseks järglaseks Iraagi riigijuhina. Ta juhtis Iraagi Rahvuslikku Olümpiakomiteed ja 1995–1996 relvastatud organisatsiooni Fidā'īyū Şaddām. ‘Uday Şaddām andis välja ajalehte Bābil ja tema juhtimisel töötas noorteraadio.
Tal oli roosa Rolls Royce ja eraloomaaed.
Tema hüüdnimi oli hunt.
‘Uday Şaddāmi ohjeldamatu käitumise pärast, eelkõige sellepärast, et ta mõrvas 1988. aastal Şaddām Ḩusayni lemmikihukaitsja ning toidumaitsja Kamel Hana Gegeo, otsustas isa teha oma järglaseks hoopis tema venna Quşay Şaddām Ḩusayn at-Tikritī. Selle mõrva eest laskis isa ta vangi panna ja surma mõista ning mõne aja pärast pagendas ta Šveitsi, kust ta 1990. aastal kakluste pärast välja saadeti. 
1996. aastal korraldati talle atentaat, mille tagajärjel tuvastati tal puue. 
Talle omistatakse palju kuritegusid, sealhulgas vägistamisi, piinamisi ja tapmisi. 
Ta tapeti mitmetunnises tulevahetuses USA eriüksuslastega.
Adõgee Vabariigi hümn

Adõgee Vabariigi hümni sõnade autor on Ishak Mašbaša (Исхьакъ Мэщбэшlэ) ja viisi autor on Umar Thabsõsõm (Умар Тхьабысым). Hümn võeti kasutusele 25. märtsil 1992.
Hümn:
АДЫГЕ РЕСПУБЛИКЭМ И lИМН
Тихэгъэгу кlасэу тигупсэр&lt;br&gt;
Адыгэ чlыгушъ, терэl.&lt;br&gt;
Зы бын-унагъоу лъэпкъыбэр&lt;br&gt;
Щызэгурыlоу щэрэl.&lt;br&gt;
"Жъыу:"&lt;br&gt;
Шlум факlу, лъыкlуат,&lt;br&gt;
Республикэу тиунэ дах.&lt;br&gt;
Егъэхъу, зыlат,&lt;br&gt;
Республикэу тигугъэ лъаг -&lt;br&gt;
Уилъэнкън хъишъэр фэlуат.&lt;br&gt;
Дунаим ичlыпlэ шlагъор&lt;br&gt;
Нахьыжъмэ тэ къытфыхах,&lt;br&gt;
Ахэмэ ялlыгъэ-шlагъэ&lt;br&gt;
Лlэшlэгъумэ къызэlэпах.&lt;br&gt;
"Жъыу:"
Хьазабмэ уахэмытыжьэу&lt;br&gt;
Уитыгъэ нэфи ншъхьащыт.&lt;br&gt;
Россием зыкlэ ущыщэу&lt;br&gt;
Ащ гукlи ущышъхьафит.&lt;br&gt;
"Жъыу:"
Тэ тыщыlэфэ - егъашlэмъ -&lt;br&gt;
Тичlыгоу тыгур щlэщт.&lt;br&gt;
Тиуашъуи, тыгъи бэгъашlэ&lt;br&gt;
Тфэхъоу тикlасэу тиlэщт.&lt;br&gt;
"Жъыу:"
ГИМН РЕСПУБЛИКИ АДЫГЕЯ
Земля адыгская - милая сердцу страна,&lt;br&gt;
Наша душа - пусть живет, -&lt;br&gt;
Пусть будет согласие всегда&lt;br&gt;
В единой семье народов.&lt;br&gt;
"Припев:"&lt;br&gt;
Иди к добру, двигайся дальше,&lt;br&gt;
Республика - наш счастливый дом.&lt;br&gt;
Поднимайся расправляй крылья,&lt;br&gt;
Республика - наша высокая мечта.&lt;br&gt;
Умножай славу народов своих.&lt;br&gt;
Одно из прекрасных мест мира&lt;br&gt;
Нашими предками выбрано для нас&lt;br&gt;
Их мужество, их отвага&lt;br&gt;
Века передают друг другу.&lt;br&gt;
"Припев:"
Все тягости у тебя позади,&lt;br&gt;
И солнце твое над тобой.&lt;br&gt;
Ты - частица России славной,&lt;br&gt;
И сердцем в ней ты свободна.&lt;br&gt;
"Припев:"
Пока мы живы - вечно&lt;br&gt;
Земля будет в нашем сердце.&lt;br&gt;
И вечны будут для нас&lt;br&gt;
И солнце родное, и небо.&lt;br&gt;
"Припев:"
Korduma kippuvad küsimused

"Vikipeediat puudutavaid korduma kippuvaid küsimusi vaata ".
Korduma kippuvad küsimused ehk KKK (inglise keeles "Frequently Asked Questions" ehk "FAQ") on rida küsimusi ja vastuseid teatud teema kohta. See on internetitraditsioon.
Algselt oli KKK kogumik küsimusi, mida mingi teema (tavaliselt veebilehe) kohta on palju küsitud, kuid tänapäeval on see enamasti viis, kuidas lühidalt antakse küsimuste ja vastuse vormis edasi ülevaatlikku informatsiooni.
Burjaatia

Burjaatia Vabariik on 1. järgu haldusüksus (vabariik) Venemaal Kaug-Ida föderaalringkonnas.
Burjaatia piirneb lõunas Mongooliaga, läänes ja põhjas Irkutski oblastiga, idas Taga-Baikali kraiga. Hõlmab Baikali järve idakalda, ulatudes Jablonovõi ahelikuni. Suuremad jõed on Selenge, Barguzin ja Ülem-Angara. Kõrgeim mägi on Munku-Sardõk.
Haldusjaotus.
Vabariigi koosseisus on järgmised rajoonid:
Rahvastik.
2002. aasta rahvaloenduse andmetel elas vabariigis 981 238 inimest, kellest olid 27,81% burjaadid, 67,82% venelased, 0,98% ukrainlased ja 0,83% tatarlased.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Burjaatia elanikest burjaate 29,51%, venelasi 64,89%, tatarlasi 0,7% ja ukrainlasi 0,58%
1 1939–1989 loeti burjaate ja sojoote üheks rahvaks. 2 1926 oli Burjaatia suurem, hõlmates piirkondi, mis praegu kuuluvad Taga-Baikali kraisse ning Irkutski oblastisse.
Linnades elab 46% rahvastikust. Pealinnas Ulan-Udes elab üle 1/3 vabariigi elanikest.
Ajalugu.
Vabariigi sünniks loetakse Burjaadi-Mongoli ANSV loomist Vene NFSV koosseisus 30. mail 1923.
1958. aastal nimetati Burjaadi-Mongoli ANSV Burjaadi ANSV-ks.
1992. aastast kannab nime Burjaatia Vabariik.
Adõgee

Adõgee (ametlik nimi Adõgee Vabariik, adõgee keeles Адыгэ Республик) on Venemaa 1. järgu haldusüksus (vabariik) Lõuna föderaalringkonnas.
Adõgee asub enklaavina Krasnodari krai keskel.
Ajaloost.
Venemaa hakkas suurendama 19. sajandil oma mõju Taga-Kaukaasias, alustades 1817. aastal Kaukaasia sõda. Kuni 1864. aastani kestnud sõja tagajärjel oli osa adõgeedest sunnitud kolima Osmanite riigi aladele. Osa elanikest asusid ümber Kubani jõe vasakkalda tasandikele.
27. juulil 1922. aastal moodustati Tšerkessi (Adõgee) autonoomse oblast Kubano-Tšernomorskaja oblastis Venemaa Sotsialistlik Föderatiivne Nõukogude Vabariigi koosseisus. Seejärel nimetati ringi Adõgee (Tšerkessi) autonoomseks oblastiks. 1928. aastal nimetati Adõgee autonoomseks oblastiks. See kuulus eri aegadel Põhja-Kaukaasia krai, Asovi-Tšernomorski krai ja Krasnodari krai koosseisu. 1936. aastal liideti autonoomse oblastiga Maikopi linn, mis sai keskuseks.
1960. aastate lõpus alustati Krasnodari veehoidla ehitusega, mis täideti veega 1975. aastaks. Veehoidla alla jäi osa Adõgee territooriumist, põhjustades kahju majandusele (vee alla jäid põllumajandusmaad, metsad, asulad), kultuurile (vee all pühapaigad, kultuse kohad) ja ökoloogiale.
5. oktoobril 1990 muutsid kohalikud rahvasaadikud oblasti nime Adõgee Nõukogude Sotsialistlikuks Vabariigiks, aga sel polnud juriidilist jõudu. NSV Liidu Rahvasaadikute Kongressi otsusega viidi Adõgee välja Krasnodari krai koosseisust. 
3. juulil 1991 moodustati ametlikult riigivõimude otsusega Adõgee Nõukogude Sotsialistlik Vabariik. Adõgee Vabariigi nimi võeti kasutusele 23. märtsil 1992. aastal vabariigi Ülemnõukogu otsusega.
Haldus.
Haldusjaotus.
Vabariigi koosseisus on 7 rajooni ja 2 linnaringkonda:
Rahvastik.
Rahvuslik koosseis.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Adõgee Vabariigis venelasi 270 700 (63,6%), adõgeesid 107 000 (25,2%), armeenlasi 15 600 (3,7%) ja ukrainlasi 5900 (1,4%).
Altai Vabariik

Altai Vabariik on 1. järgu haldusüksus (vabariik) Venemaal Siberi föderaalringkonnas.
Ta asub Lõuna-Siberis. Piirneb Kemerovo oblasti, Hakassia Vabariigi, Tõva Vabariigi ja Altai kraiga ning välisriikidest Mongoolia, Hiina ja Kasahstaniga.
Ajalugu.
Moodustati 1922. aastal kui Oiroodi autonoomne oblast. 1948. aastal nimetati ümber Mägi-Altai autonoomseks oblastiks, 1990. aastal Mägi-Altai ANSV-ks, 1991. aastal Mägi-Altai Vabariigiks ja 1992. aastal Altai Vabariigiks.
Rahvastik.
2002. aasta rahvaloenduse andmetel elas vabariigis 202 947 inimest, kellest 116 510 (57,4%) olid venelased, 62 192 (30,6%) altailased ja 12 108 (6%) kasahhid.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Altai Vabariigi elanikest venelasi 55,68%, altailasi 35,33% ja kasahhe 6,07%.
Haldusjaotus.
Vabariigi koosseisus olevad rajoonid ja vabariikliku alluvusega linn:
Rajoonid:
Linn:
Hakassia

Hakassia Vabariik on Venemaa 1. järgu haldusüksus (vabariik) Siberi föderaalringkonnas.
Haldusjaotus.
Vabariigi koosseisus on järgmised rajoonid ja vabariikliku alluvusega linnad:
Rajoonid:
Linnad:
Rahvastik.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid Hakassia elanikest venelased 81,7%, hakassid 12,1%, sakslased 1,1% ja ukrainlased 1,0%.
Inguššia

Inguši Vabariik ehk Inguššia on Venemaa 1. järgu haldusüksus (vabariik) Põhja-Kaukaasia föderaalringkonnas.
See moodustati 4. juulil 1992 Tšetšeeni-Inguši ANSV lääneosast.
Haldusjaotus.
Vabariigi koosseisus on järgmised vabariikliku alluvusega linnad ja rajoonid:
Ajalugu.
Oktoobrist 2008 juunini 2019 oli president Junus-bek Jevkurov, kes vahetas välja Murat Zjazikovi (oli ametis alates 2002. aastast). 26. juunist 2019 on Inguššia eesotsas Mahmud-Ali Kalimatov.
Rahvastik.
93% elanikest on ingušid, 2,4% tšetšeenid. Venelasi on 0,64%.
Venemaa Föderaalse Statistikateenistuse andmetel oli Inguššia 2009. aasta 1. jaanuari seisuga Venemaa tihedaimalt asustatud regioon Moskva oblasti järel, rahvastiku tihedusega 140 inimest ruutkilomeetril.
Varasem elanike arv: 468 000 (2002).
Kabardi-Balkaaria

Kabardi-Balkaaria ehk Kabardi-Balkaari Vabariik on Venemaa 1. järgu haldusüksus (vabariik) Põhja-Kaukaasia föderaalringkonnas.
Kabardi-Balkaarias on kõrgeid mägesid ja mitu alpilaagrit, näiteks Bezengi alpilaager). Kabardi-Balkaaria ja Karatšai-Tšerkessia piiril asub Venemaa kõrgeim mägi Elbrus.
Haldus.
Kabardi-Balkaaria piirneb lõunas Gruusiaga, läänes Karatšai-Tšerkessiaga, põhjas Stavropoli kraiga ja idas Põhja-Osseetiaga.
Kabardi-Balkaaria keskus ja suurim asula on Naltšik, mis asub ka geograafiliselt haldusüksuse keskel. Naltšikis elab 2021. aasta seisuga 239 054 inimest. See on umbes sama suur kui NSV Liidu lagunemise ajal 1991. aastal (u 241 000 inimest).
Kabardi-Balkaaria president oli 1993–2005 Valeri Kokov, 2005–2014 Arsen Kanokov, 2014–2018 Juri Kokov ja alates 2018. aastast Valeri Kokovi poeg Kazbek Kokov.
Kogu Kabardi-Balkaarias on kolm ametlikku keelt: kabardi-tšerkessi keel, karatšai-balkaari keel ja vene keel.
Haldusjaotus.
Vabariigi koosseisus on järgmised rajoonid:
Ajalugu.
1. septembril 1921 moodustati Kabardi autonoomne oblast. 16. jaanuaril 1922 nimetati see ümber Kabardi-Balkaari autonoomseks oblastiks. 5. detsembril 1936 nimetati see Kabardi-Balkaari ANSV-ks. 1992. aastal moodustati Kabardi-Balkaaria Vabariik Venemaa Föderatsiooni koosseisus.
Rahvastik.
Kabardi-Balkaarias elab 2021. aasta seisuga 869 191 inimest. See on palju suurem kui NSV Liidu lagunemise ajal (780 768). Kuid 2002. aastal saavutas rahvaarv maksimumi (901 494) ja pärast seda pole kasvanud.
2002. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid kabardid rahvastikust 55,3%, venelased 25,1%, balkaarid 11,6% ja osseedid 1,1%. Eestlasi oli 44.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kabardi-Balkaaria elanikest kabarde 57,2%, venelasi 22,5%, balkaare 12,7%, türklasi 1,6% ja osseete 1,1%.
Sündimus oli 2014. aastal 15,7 last 1000 inimese kohta. See oli peaaegu kõige suurem näitaja alates 1995. aastast, kuid jääb siiski maha Nõukogude ajast, kui see oli püsivalt 19–22.
Loomulik iive on Kabardi-Balkaarias alati olnud positiivne, ainsa erandina 2005. aasta. 2014. aastal oli see näitaja 6,9 1000 inimese kohta, mis jääb siiski selgelt alla Nõukogude ajale, kus see oli püsivalt 11–14.
Oodatav eluiga oli 2013. aastal 73,7 aastat ja see on võrreldes eelmiste aastatega kasvanud (1990. aastal oli see 71, aga 1993–2005 alla 70 aasta).
1000 mehe kohta oli 2017. aastal 1134 naist ja see suhe on läbi aastate ligikaudu püsinud.
Kalmõkkia

Kalmõkkia Vabariik on Venemaa 1. järgu haldusüksus (vabariik) Lõuna föderaalringkonnas.
Ajalugu.
Kalmõki autonoomne piirkond moodustati 1920. aastal ja nimetati autonoomseks vabariigiks aastal 1935. Teise maailmasõja ajal oli Kalmõkkia Saksa okupatsiooni all. Kalmõkke süüdistati massilises koostöös sakslastega ning vabariik likvideeriti 1943. aastal. Kalmõkid küüditati Siberisse ja Kesk-Aasiasse. 1956. aastal kalmõkid rehabiliteeriti ja taastati autonoomne oblast, mis 1958. aastal muudeti Kalmõki ANSV-ks. 18. oktoobril 1990 võttis Kalmõki ANSV Ülemnõukogu vastu "Deklaratsiooni riiklikust suveräänsusest", vastavalt millele muudeti Kalmõki ANSV Kalmõki NSV-ks. 24. mail 1991 kinnitas Vene NFSV Rahvasaadikute Kongress muudatuse, tehes vastava paranduse Vene NFSV konstitutsiooni. Pärast NSV Liidu lagunemist muudeti Kalmõki NSV 21. aprillil 1992 Kalmõkkia Vabariigiks.
Haldusjaotus.
Vabariigi koosseisus on järgmised rajoonid:
Rahvastik.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli elanikest kalmõkke 162 740 (57,4%) ja venelasi 85 712 (30,2%). Suuremad vähemusrahvad olid dargid (7590 ja 2,7%), kasahhid (4948 ja 1,7%) ja tšetšeenid (3343 ja 1,2%).
Karatšai-Tšerkessia

Karatšai-Tšerkessi Vabariik ehk Karatšai-Tšerkessia (Карачаево-Черкесия) on Venemaa 1. järgu haldusüksus (vabariik) Põhja-Kaukaasia föderaalringkonnas. Piirneb lõunas Gruusia vaidlusaluse territooriumi Abhaasiaga.
Loodus.
Karatšai-Tšerkessia asub Põhja-Kaukaasias. 80% territooriumist on mägine, põhjaosas on maa tasasem. Kagupiiril asub Euroopa kõrgeim tipp Elbrus.
Ajalugu.
Karatšai-Tšerkessi autonoomne oblast moodustati 1922. aastal. See jagati 1926. aastal Karatšai autonoomseks oblastiks ja Tšerkessi rahvusringkonnaks. Viimane muudeti 1928. aastal autonoomseks oblastiks. Teise maailmasõja ajal süüdistati karatšaisid massilises koostöös sakslastega. Karatšai autonoomne oblast likvideeriti 1943. aastal, karatšaid küüditati Kasahstani ja Usbekistani. 1956. aastal karatšaid rehabiliteeriti ja 1957 taastati Karatšai-Tšerkessi autonoomne oblast, mis 1991. aastal nimetati Karatšai-Tšerkessi ANSV-ks. Pärast NSV Liidu lagunemist sai vabariik oma praeguse nime. 1999. aasta presidendivalimiste järel ähvardas vabariiki lagunemine, sest tšerkessid ja abasiinid soovisid luua eraldi vabariiki. 9. novembril 2004 vallutas vihane rahvamass valitsuse residentsi ja tungis presidendi tööruumidesse. Mässajad lahkusid hoonest järgmisel päeval, pärast läbirääkimisi Venemaa presidendi esindajaga Lõuna föderaalringkonnas.
Rahvastik.
Vabariigi elanikest olid 2002. aastal 38,5% karatšaid, 33,6% venelased, 11,3% tšerkessid, 7,4% abasiinid ja 9,2% teistest rahvustest. Eestlasi oli 65. Valdav osa elanikest on islamiusulised.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Karatšai-Tšerkessia elanikest karatšaisid 41,0%, venelasi 31,6%, tšerkesse 11,9%, abasiine 7,8% ja nogaisid 3,3%.
Suuremad linnad on Tšerkessk, Ust-Džeguta ja Karatšajevsk.
Haldusjaotus.
Vabariigi koosseisus on järgmised rajoonid:
Poliitika.
Alates 2011. aastast on vabariigi president Rašid Temrezov. Aastatel 2008–2011 oli ametis president Boriss Ebzejev. Seadusandlikku võimu teostab neljaks aastaks valitav 73-liikmeline parlament (Народное Собрание).
Riigikeel on vene keel. Ametlikud keeled lisaks vene keelele on karatšai keel, nogai keel, abasiini keel ja kabardi-tšerkessi keel.
Komi

Komi (ametlik nimi Komi Vabariik) on 1. järgu haldusüksus (vabariik) Venemaal Loode föderaalringkonnas. Asub Venemaa Euroopa-osa kirdenurgas.
Haldusüksus moodustati 22. augustil 1921 Komi (Sürja) autonoomse oblastina. Aastal 1936 sai sellest Komi ANSV. 26. mail 1992 võeti kasutusele praegune nimi.
Loodus.
Metsad hõlmavad 72,5% vabariigi territooriumist.
Rahvastik.
Etniline koosseis.
2002. aasta rahvaloenduse andmetel elas vabariigis 1 018 674 inimest, kellest 607 021 (59,6%) olid venelased, 256 464 (25,2%) komid ja 62 115 (6,1%) ukrainlased. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas vabariigis 901 189 inimest, kellest 555 963 (65,1%) olid venelased, 202 348 (23,7%) komid ja 36 082 (4,2%) ukrainlased. 46 886 (5,2%) isiku rahvus jäi teadmata.
Asulad.
Suuremad linnad on Sõktõvkar, Uhta, Vorkuta, Petšora, Ussinsk, Inta ja Sosnogorsk.
Haldusjaotus.
Vabariigi koosseisus on järgmised munitsipaalrajoonid (15) ja linnaringkonnad (5):
Rajoonid:
Linnaringkonnad:
Marimaa

Marimaa (ametlikult Mari Eli Vabariik) on 1. järgu haldusüksus (vabariik) Venemaa Volga föderaalringkonnas.
Piirneb Nižni Novgorodi oblasti, Kirovi oblasti, Tšuvaši Vabariigi ja Tatarstani Vabariigiga. Riigikeeled (vene keeles "государственные языки") on mari (niidu- ja mäemari) ning vene keel.
Mari Eli vabariigi 1. juht (president) aastatel 1992–1997 oli Vladislav Zotin. 1997–2001 oli Mari Eli president Vjatšeslav Kislitsõn. Vabariigi juht 2001–2017 oli Leonid Markelov. 21. septembrist 2017 10. maini 2022 oli vabariigi juht Aleksandr Jevstifejev (aprillist septembrini 2017 – ajutine juhi kohusetäitja). 10. maist 2022 on ajutine juhi kohusetäitja Juri Zaitsev.
Haldusjaotus.
Vabariik jaguneb 3 vabariikliku alluvusega linnaks ja 14 rajooniks.
Vabariikliku alluvusega linnad
Rajoonid
Rahvastik.
Linnarahvastiku osakaaluks 2000. aasta rahvaloenduse ajal oli 61,2%. Rahvastiku tiheduselt 32,7 in/km2 sarnaneb Marimaa Eestiga.
Rahvuslik koosseis.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid marid rahvastikust 43,9%, venelased 47,4% ja tatarlased 5,8%. Suurem osa venelastest elavad linnades, moodustades enamuse sealhulgas pealinnas Joškar-Olas. Maal elavad marid jagunevad kolme etnilisse alagruppi, kellest kaks elavad Marimaal: niidumarid Ida-Marimaal ja mäemarid Lääne-Marimaal. Kõik kolm subetnilist gruppi räägivad erinevat dialekti, ühist sõnavara on umbes 70 protsenti. Lisaks elas Mari Elis veel rohkem kui 50 rahvuse esindajaid. Nad moodustasid 3,3% rahvastikust ja arvukamad neist olid tšuvašid, udmurdid, mordvalased ja ukrainlased.
Haridus.
Marikeelseid koole tänapäevale enam ei ole, nii vene kui mari lapsed õpivad koos. Kui varem koondati kooli tulnud mari lapsed eraldi klassi, siis tänapäeval on vahetegemisest loobutud ning mari keelt õpetatakse (vanemate nõusolekul) kõikides klassides. Koolides õpetatakse sõltuvalt regiooni murdest erinevat grammatikat, aga tutvust tehakse ka teiste dialektidega. Ülejäänud aineid õpetatakse ikka vene keeles.
Kultuur.
Nõukogude ajal polnud prestiižne olla mari, mistõttu paljud lasid oma passi kirjutada, et nad on venelased. Osa marisid koguni varjas oma rahvust, emakeeles ei räägitud isegi omavahel.
Maridel on tänapäeval peamiselt venepärased nimed, mari nimesid panevad oma lastele vaid üksikud eriti rahvuslikult meelestatud vanemad.
Laulukoore on Marimaal väga vähe ja needki tulevad kokku vahetult enne suuremaid esinemisi.
Marimaal on rahvuslik televisioon, mis allub Ostankinole ja kohalikust eelarvest ei saa kopikatki, saateid edastatakse põhiliselt õhtusel ajal niidumari keeles.
Ajalugu.
Soome-ugri keelkonda kuuluvate maride maa, ajaloolise keskusega Kaasanis, on ajaloos olnud seotud Kasaari kaganaadi, Volga bulgarite riigi, Kuldhordi ja Kaasani khaaniriigiga.
Moskva tsaaririik vallutas Mari Eli alad 16. sajandi keskpaigas. 20. sajandi alguses oli maa jagatud Venemaa keisririigi Kaasani, Vjatka, Nižni Novgorodi, Ufa ja Jekaterinburgi kubermangu vahel.
Karjala Vabariik

Karjala Vabariik (vene "Республика Карелия", karjala "Karjalan tazavaldu", vepsa "Karjalan Tazovaldkund", soome "Karjalan tasavalta") on 1. järgu haldusüksus (vabariik) Venemaal Loode föderaalringkonnas.
Karjala Vabariik piirneb Soome, Leningradi oblasti, Vologda oblasti, Arhangelski oblasti ja Murmanski oblastiga.
Vabariigi ainus riigikeel on vene keel. Karjala, vepsa ja soome keel on seaduse järgi "riiklikult toetatavad" keeled. Nende käibimise valdkondadeks on kultuur, kunst, haridus, meedia, kohalik omavalitsus ning riigivõimuorganid; neid säilitatakse, uuritakse ja arendatakse.
Karjala Vabariigi juht on alates 2017. aastast Artur Parfentšikov.
Haldusjaotus.
Vabariigi koosseisus on järgmised rajoonid:
Rahvastik.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Karjala Vabariigi elanikest venelasi 82,2%, karjalasi 7,4%, valgevenelasi 3,8%, ukrainlasi 2,0%, soomlasi 1,4%, vepslasi 0,5% ja teistest rahvustest inimesi 2,7%.
Mordva

Mordva Vabariik on 1. järgu haldusüksus (vabariik) Venemaal Volga föderaalringkonnas.
Vabariigi ametlikud keeled on vene, ersa ja mokša keel.
Haldus.
Mordva Vabariigi pea on alates 2021. aastast Artjom Zdunov. 1995–2012 oli Nikolai Merkuškin ja 2012–2020 Vladimir Volkov.
Haldusjaotus.
Vabariigi koosseisus on järgmised rajoonid:
Ajalugu.
10. jaanuaril 1930 moodustati Mordva autonoomne oblast, mis 20. detsembril 1934 nimetati Mordva ANSV-ks. Aastast 1990 kannab see nime Mordva Vabariik.
Mordva ANSV Zubova Poljana rajoonis Potma lähedal asusid NSV Liidu Siseministeeriumi Kinnipidamisasutuste Valitsusele allunud poliitvangide vangilaagrid nr 19 (Lesnõi asula), nr 17 (Ozjornõi asula) ja nr-d 3-5. Laager nr 19 teenindas puidutöötluskombinaati, laagrites nr 17 ja nr-d 3-5 tegelesid kinnipeetud presentkinnaste õmblemisega.
Rahvastik.
2002. aasta rahvaloenduse andmeil elas vabariigis 888 766 inimest. Neist 60,8% olid venelased, 31,9% mordvalased ja 5,2% tatarlased. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Mordva Vabariigi elanikest venelasi 53,4%, mordvalasi 40,0% ja tatarlasi 5,2%.
Põhja-Osseetia

Põhja-Osseetia Alaania Vabariik on Venemaa 1. järgu haldusüksus (vabariik) Põhja-Kaukaasia föderaalringkonnas.
Piirneb Inguššia, Tšetšeenia, Kabardi-Balkaaria ja Stavropoli kraiga ning välisriikidest Gruusiaga.
Loodus.
Suurema osa Põhja-Osseetiast moodustavad Kaukasuse mäeahelikud ja eelmäestikud. Maa põhjaosa väljub stepialadele.
Suurim jõgi on Põhja-Osseetiat lõunast põhja läbiv Terek.
Vabariigi põhjaosa stepid on valdavalt põllustatud. Mägedes levivad metsad ja alpiniidud.
Ajalugu.
Põhja-Osseetia ühendati Venemaaga aastal 1774.
Riiklus.
Põhja-Osseetial on oma parlament, president ja valitsus.
Parlamendi 75 liiget valitakse neljaks aastaks.
President valitakse samuti neljaks aastaks. Ta on riigipea ja kõrgeim täitevvõimu kandja. Tal on õigus saata laiali parlamenti ja valitsust, anda välja seadlusi.
Põhja-Osseetia presidendid:
2005. aastal tehtud põhiseaduse muudatuse kohaselt ei ole Põhja-Osseetia riigipea ametinimetus enam "president", vaid "vabariigi pea" (vene keeles "глава республики"). Muutust põhjendati väitega, et ühes riigis (st Venemaal) saab olla ainult üks president.
Valitsuse nimetab president parlamendi heakskiidul.
Venemaa Föderatsiooni kodanikud, kes alaliselt elavad Põhja-Osseetias, on Põhja-Osseetia kodanikud.
Põhja-Osseetia riigikeelteks on osseedi keel ja vene keel.
Konstitutsiooni kohaselt on Põhja-Osseetia suhted Lõuna-Osseetiaga "üles ehitatud etnilise, ajaloolis-territoriaalse ühtsuse ja sotsiaal-majandusliku integratsiooni alusel".
Rahvastik.
2002. aasta rahvaloenduse andmeil elas vabariigis 710 275 inimest, neist 464 875 (65,5%) linnalistes asulates ja 245 400 maa-asulates. Ligi pool rahvastikust elas pealinnas Vladikavkazis. Mehi oli 336 035 (47,3%) ja naisi 374 240 (52,7%). Elanike keskmine vanus oli 33,8 aastat. 445 310 (62,7%) olid osseedid, 164 734 (23,2%) venelased, 21 442 (3,0%) ingušid. Eestlasi oli 44.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Põhja-Osseetia elanikest osseete 65,1%, venelasi 20,8%, ingušše 4,0%, armeenlasi 2,3%, kumõkke 2,3% ja grusiine 1,3%.
Võrreldes varasemate loendustega oli osseetide koguarv ja osakaal tõusnud ja venelaste oma aga langenud. 1959. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid osseedid rahvastikust 50 ja venelased pea 40 protsenti.
Haldusjaotus.
Vabariigi koosseisus on järgmised rajoonid:
Põhja-Osseetial on territoriaalseid lahkarvamusi inguššidega Pravoberežnõi rajooni osas. See Terekist itta jääv ala koos Vladikavkazi eeslinnadega kuulus enne inguššide küüditamist Sise-Aasiasse Teise maailmasõja lõpus Tšetšeeni-Inguši ANSV koosseisu ja oli asustatud inguššidega. Tšetšeeni-Inguši ANSV kaotati 1944 ning tema alad jagati muude haldusüksuste vahel ära. Hiljem, pärast inguššide rehabiliteerimist ja Tšetšeeni-Inguši ANSV taastamist 1957. aastal jäi kõnealune rajoon aga edasi Põhja-Osseetia koosseisu.
Tšetšeeni Vabariik

Tšetšeeni Vabariik (Tšetšeenia; vene "Чечня", tšetšeeni "Noxçiyçö") on Venemaa 1. järgu haldusüksus (vabariik) Põhja-Kaukaasia föderaalringkonnas.
Tšetšeenia asub Põhja-Kaukaasia mägialadel ja Tereki-äärsetel tasandikel.
Piirneb läänes Inguši Vabariigiga, loodes Põhja-Osseetia Alaania Vabariigiga ja Stavropoli kraiga, idas Dagestani Vabariigiga ning välisriikidest Gruusiaga lõunas.
Haldusjaotus.
Vabariigi koosseisus on 17 rajooni (neist 15 munitsipaalrajoonid) ja 3 linnaringkonda:
Vabariikliku tähtsusega linnad:
Rajoonid:
Rahvastik.
Tšetšeenia elanikkond ei ole homogeemne, selle vainahhide rahvuse moodustavad tšetšeenid ja ingušid; tšetšeenid jagunevad omakorda elupiirkondade järgi – mägilasteks (lameerid) ja tasandikuelanikeks (noktšid); need hõimurühmad jaguneva omakorda hõimukonföderatsioonideks ja sugulushõimudeks (taipideks) ja nende harudeks.
Ajalugu.
Riikluse areng Nõukogude Liidu ja selle õigusjärglase Venemaa koosseisus:
Mashadovi ja teda toetanud Tšetšeenia mufti Ahmat Kadõrovi poolt järgitud sufism toetas Tšetšeenia iseseisvumist, Bassajaevi ja Ibn al-Khaţţābi poolt järgitav salafism aga panislamismi ideed ning rahvuslikke ja riigipiire mittearvestava ülemaailmse džihaadi levitamist.
Bassajaevi ja Ibn al-Khaţţābi poolt 1999. aastal alustatud sissetungile Dagestani järgnes Venemaa vägede vasturünnak, mille käigus likvideeriti Tšetšeenia suhteline iseseisvus ning kõrvaldati võimult Groznõis Aslan Mashadov.
Venemaa vägede sissetungi ajal eraldusid Mashadovist Ahmat Kadõrov ning vennad Ruslan ja Sulim Jamadajev ja asusid toetama liitu Venemaaga. Vastutasuks Bassajaevi ja Ibn al-Khaţţābi Venemaa-vastase tegevuse piiramise eest Kadõrovi poolt tunnustas Venemaa Tšetšeenia valitsejana Kadõrovit.
Tšuvaššia

Tšuvaššia (ametlik nimi Tšuvaši Vabariik – Tšuvaššia (vene keeles "Чувашская Республика–Чувашия"); ka "Tšuvašimaa") on Venemaa 1. järgu haldusüksus (vabariik) Volga föderaalringkonnas.
Suuremad linnad on Tšeboksarõ, Novotšeboksarsk, Kanaš ja Alatõr.
Haldusjaotus.
Vabariigi koosseisus on järgmised rajoonid:
Rahvastik.
2002. aastal moodustasid tšuvaši keelt rääkivad tšuvašid 67,7% Tšuvaššia elanikest. 26,5% olid venelased. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Tšuvaššia elanikest tšuvašše 67,7%, venelasi 26,9%, tatarlasi 2,8% ja mordvalasi 1,1%.
Tõva

Tõva Vabariik on 1. järgu haldusüksus (vabariik) Venemaal Siberi föderaalringkonnas.
Oli aastatel 1921–1944 formaalselt sõltumatu rahvavabariik.
Piirneb põhjas Krasnojarski krai ja Irkutski oblastiga, läänes Hakassia Vabariigiga ja Altai Vabariigiga, idas Burjaatia Vabariigiga ja välisriikidest Mongooliaga lõunas.
Rahvastik.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas vabariigis 307 930 inimest, kellest olid 82,0% tõvad ja 16,3% venelased. Linnades elas 52,0% rahvastikust. Ainuke suurem linn on pealinn Kõzõl.
Venelaste osakaal on alates 1959. aasta rahvaloendusest (40 protsenti) pidevalt langenud. Suurem väljaränne järgnes 1990. aastal toimunud etnilistele rahutustele, milles hukkus ligi 90 venelast.
Haldusjaotus.
Vabariigi koosseisus on järgmised kožuunid:
Udmurtia

Udmurtia (ametlik nimi Udmurdi Vabariik) on Venemaa 1. järgu haldusüksus (vabariik) Volga föderaalringkonnas.
Piirneb läänes ja põhjas Kirovi oblasti, idas Permi krai ning lõunas Baškortostani Vabariigi ja Tatarstani Vabariigiga.
Udmurtias kehtib Samara aeg. 28. märtsist 2010 kuni 26. oktoobrini 2014 kehtis Moskva aeg.
Loodus.
Pinnamood.
Udmurtia on valdavalt künklik tasandik, langusega lõuna ja lääne suunal. Maa põhjaosas asub Ülem-Kama kõrgustik (kõrgus kuni 330 m), lääneosas asub on kohati soostunud Kilmezi jõe äärne madalik. Lõunaosas on väiksemad Možga ja Sarapuli kõrgustik, nendevahelisel alal voolab Iži jõgi ja tema lisajõed.
Loodusvarad.
Maavaradest leidub naftat, turvast, kvartsliiva, savi, lubjakivi.
Kliima.
Valitseb mõõdukalt kontinentaalne parasvöötme kliima. Talv on külm, suvi suhteliselt soe. Jaanuari keskmine temperatuur on −14 ... –16 °C, juuli 17 ... 19 °C. Sademeid on aastas 400–600 mm.
Veestik.
Suurim jõgi on Kama, mille läte on Udmurtia kirdeosas, muud suuremad on kõik Kama jõgikonna jõed: Vjatka, Siva, Iž, Tšeptsa, Kilmez. Uurali alasid Volgaga ühendav Kama on laevatatav.
Riik.
4. novembril 1920 moodustati Votjaki autonoomne oblast Vene SFNV koosseisus.
1. jaanuar 1932 nimetas NSV Liidu Kesktäitevkomitee oblasti ümber Udmurdi autonoomseks oblastiks. Nimelt korrastati sel ajal venekeelseid rahvaste nimesid ja tsaariaegse "votjakid" asemel võeti kasutusele udmurtide omanimetus.
28. detsember 1934 võttis NSV Liidu Kesktäitevkomitee vastu otsuse, millega Udmurdi autonoomsest oblastist moodustati Udmurdi ANSV.
1990. aastal sai Udmurdi ANSV-st vastavalt Udmurdi ANSV Ülemnõukogu seadusele Udmurdi Vabariik.
2017. aastast alates on Udmurdi Vabariigi juht (vene keeles Глава) Aleksandr Bretšalov. 2000–2014 oli Vabariigi juht Aleksandr Volkov (presidendiks valitud aastatel 2000 ja 2004, nimetatud 2009).
Haldusjaotus.
Vabariigi koosseisus on järgmised munitsipaalringkonnad (rajoonid) ja vabariikliku alluvusega linnad:
Rajoonid:
Linnad:
Rahvastik.
Maa põlisasukad udmurdid moodustasid 2002. aasta rahvaloenduse andmetel 29,3% rahvastikust. Nendele lisaks elasid Udmurtias venelased (60,1%), tatarlased (7,0%), ukrainlased. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Udmurtia elanikkonnast udmurte 28,0%, venelasi 62,2% ja tatarlasi 6,7%.
Tihedamalt on asustatud maa ida- ja lõunaosa.
Suuremad asulad on:
Altai krai

Altai krai on Venemaa haldusüksus Siberi föderaalringkonnas. Asub Lõuna-Siberis Obi jõe ülemjooksul. Piirneb lõunas Kasahstaniga.
Suuremad linnad on Barnaul, Biisk, Zarinsk, Novoaltaisk ja Rubtsovsk.
93% elanikest on venelased.
Haldusjaotus.
Krai koosseisus on järgmised rajoonid:
Habarovski krai

Habarovski krai on 1. järgu haldusüksus (krai) Venemaal Kaug-Ida föderaalringkonnas.
Haldusjaotus.
Habarovski krai koosseisus on kaks linnaringkonda ja 17 rajooni. Oblastis on 236 munitsipaalmoodustist, neist 29 linnalist ja 188 maa-asundust.
Rajoonid.
2018–2020 oli krai kuberner Sergei Furgal.
Krasnodari krai

Krasnodari krai on haldusüksus Venemaa Lõuna föderaalringkonnas. Piirneb läänes Musta merega, põhjas Rostovi oblastiga, idas Stavropoli krai ja Karatšai-Tšerkessiaga, lõunas Abhaasiaga. Krai keskel asub enklaavina Adõgee Vabariik.
Krai loodi 1937. aastal.
Rahvastik.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas krais 5 226 647 inimest, kellest 4 522 962 (88,3%) olid venelased, 281 680 (5,5%) armeenlased, 83 746 (1,6%) ukrainlased, 22 595 (0,4%) kreeklased, 16 890 (0,3%) valgevenelased ja 24 840 (0,5%) tatarlased. Krasnodari krais elas 2002. aastal ka 1138 eestlast.
Linnades elas 2002. aastal 53,5% elanikest. Krais on 26 linna, suuremad linnad on Krasnodar, Sotši, Novorossiisk, Armavir, Jeisk, Kropotkin, Slavjansk-na-Kubani, Tihhoretsk ja Tuapse.
Koosseis.
Administratiivse piirkonna koosseisus on järgmised rajoonid:
Krasnojarski krai

Krasnojarski krai ("Красноярский край") on 1. järgu haldusüksus Venemaal Siberi föderaalringkonnas.
Krai koosseisu kuuluvad ka Evengi rajoon (endine Evengi autonoomne ringkond) ja Taimõri rajoon (endine Taimõri (Dolgaani-Neenetsi) autonoomne ringkond), mis olid 1. jaanuarini 2007 föderatsiooni subjektid.
Haldusjaotus.
Haldusüksuse koosseisus on:
Rahvastik.
Suuremad linnad on Krasnojarsk, Norilsk, Atšinsk, Kansk, Železnogorsk ja Zelenogorsk.
Primorje krai

Primorje krai on Venemaa administratiivne piirkond Kaug-Ida föderaalringkonnas. Piirneb Habarovski krai, Hiina ja Põhja-Koreaga.
Primorje krai kesk- ja idaosas asub Sihhote-Alini mäestik. Suurim jõgi on Ussuuri jõgi.
Suuremad linnad on Vladivostok, Nahhodka, Ussuriisk ja Artjom.
Loodus.
Kliima.
Primorje krais valitseb mussoonparaskliima. Talved on külmad, kõige külmem kuu on jaanuar, selle keskmine temperatuur on alates –7 °C krai edelaosas kuni –23 °C põhjapoolsetes mägistes piirkondades. Suvi on soe või palav, mereäärsetel aladel on kõige soojem kuu august, selle keskmine temperatuur on seal 18–21 °C. Mandrilisematel aladel on kõige soojem kuu juuli temperatuuriga 17–22 °C. Õhutemperatuuri absoluutsed miinimumid on alates –24 °C Põhja-Korea piiri lähedal Hassani rajoonis kuni –54 °C krai põhjaosa mägedes Krasnoarmeiski rajoonis. Õhutemperatuuri absoluutsed maksimumid on 33,6 °C Vladivostokis kuni 41 °C Pogranitšnõi rajoonis.
Taimestik.
Krais kasvab umbes 400 puu-, põõsa- ja liaaniliiki. Metsad hõlmavad 77% territooriumi. Kõige levinumad puuliigid on kuusk (22,5%), korea seedermänd (18,9%), tamm (17,5%), lehis (10,7%), valge kask (9,8%), kivikask (6,2%), nulg (3,7%), pärn (3,5%), saar (2,7%), haab (1,8%), jalakas (1,0%), ülejäänud liigid alla 1,7%.
Järvedes võib kohata lootoseid, kõige rohkem on neid Hanka järves.
Krais kasvatatakse kartuleid, sojaube, maisi, päevalilli, riisi, viinamarju, kirsse, maguskirsse, ploome, õunu, pirne, aprikoose, arbuuse, meloneid, tomateid, pipart ja muid taimekultuure.
Loomastik.
Loomadest asuvad krais amuuri tiiger, goral, tähnikhirv, kaeluskaru, mandariinpart, must-toonekurg, kaug-ida toonekurg, jaapani kurg, idakurg, valgesaba-merikotkas, amuuri metskass, amuuri leopard, rabapistrik ja paljud muud. Hanka järves elavad kaug-ida ehk hiina kilpkonnad.
Haldusjaotus.
Administratiivse piirkonna koosseisus on järgmised rajoonid ja linnaringkonnad:
Stavropoli krai

Stavropoli krai on administratiivne piirkond Venemaa Põhja-Kaukaasia föderaalringkonnas. Krai piirneb Rostovi oblasti, Krasnodari krai, Kalmõkkia, Karatšai-Tšerkessia, Kabardi-Balkaaria, Põhja-Osseetia, Tšetšeenia ja Dagestaniga.
Suuremad linnad on Stavropol, Pjatigorsk, Nevinnomõssk, Kislovodsk, Jessentuki, Mineralnõje Vodõ, Georgijevsk ja Budjonnovsk.
Haldusjaotus.
Krai koosseisus on järgmised rajoonid:
Rahvastik.
1. septembril 2007 oli krai arvestuslik rahvaarv 2 702 700. 2011. aasta 1. jaanuaril 2 785 327.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid Stavropoli krai elanikest venelased 80,11%, armeenlased 5,79%, dargid 1,77%, kreeklased 1,20%, mustlased 1,11%, ukrainlased 1,09%, nogaid 0,79%, aserid 0,64%, karatšaid 0,56%, turkmeenid 0,54%, tšetšeenid 0,43%, tatarlased 0,42% ja türklased 0,37%.
Stavropoli krai kuberner on 2014. aastast Vladimir Vladimirovitš Vladimirov.
Taga-Kaukaasia SFNV

Taga-Kaukaasia Sotsialistlik Föderatiivne Nõukogude Vabariik (T-K SFNV), asutamisest 12. märtsil 1922 kuni 13. detsembrini 1922 Taga-Kaukaasia Sotsialistlike Nõukogude Vabariikide Föderatiivne Liit (T-K SNVFL) oli Nõukogude Liidu liiduvabariik, mis asus Taga-Kaukaasias ning ühendas Gruusia, Armeenia ja Aserbaidžaani NSV-d. Ta eksisteeris kuni 5. detsembrini 1936.
Taga-Kaukaasia ühendriigi ajalugu ulatub tagasi 1918. aastasse, mil pärast eelmisel aastal toimunud Oktoobrirevolutsiooni saadeti laiali Venemaa Keisririik. Taga-Kaukaasia provintsid kuulutasid end sõltumatuks ja moodustasid 22. aprillil 1918 Taga-Kaukaasia Demokraatliku Föderatiivse Vabariigi. See liitriik lakkas olemast 26. mail 1918, kui Gruusia lahkus sellest ja kuulutas välja iseseisvuse – ülejärgmisel päeval tegid sama Armeenia ja Aserbaidžaan.
Tekkinud Armeenia Vabariik, Aserbaidžaani Demokraatlik Vabariik ja Gruusia Demokraatlik Vabariik püsisid seni, kuni Punaarmee nad Venemaa kodusõja käigus 1920–1921 ära vallutas ja Nõukogude Venemaaga ühendas.
Vladimir Lenini ettepanekul moodustati nende kolme riigi põhjal liitriik, mille nimeks sai Taga-Kaukaasia Sotsialistlike Nõukogude Vabariikide Föderatiivne Liit. Määrati liidunõukogu, mis koosnes kõigi kolme maa kommunistliku partei esindajatest. Armeeniat esindas Aleksandr Mjasnikov, Aserbaidžaani Nariman Narimanov ja Gruusiat Polikarp Mdivani.
Taga-Kaukaasia SNVFL koosseisu kuulusid ka Abhaasia, Adžaaria ja Nahhitševan, mis olid autonoomia saanud juba enne selle riigi moodustamist.
Sama aasta 13. detsembril toimus Ülekaukaasialine Nõukogude Kongress, mis otsustas riikide föderatsiooni ümber kujundada föderaalriigiks, andes kõigile kolmele osale laialdase autonoomia, ja ümber nimetada Taga-Kaukaasia Sotsialistlikuks Föderatiivseks Nõukogude Vabariigiks. Kongress võttis vastu põhiseaduse, valis kesktäitevkomitee, mis oli riigi kõrgeim seadusandlik kogu kongressidevahelisel ajal, ja määras ametisse rahvakomissaride nõukogu ehk valitsuse. Riigi pealinnaks sai Tbilisi, mis asus suhteliselt riigi keskel.
30. detsembril 1922 oli Taga-Kaukaasia SFNV üks neljast liiduvabariigist, mis asutasid Nõukogude Liidu. Ülejäänud kolm olid Vene NFSV, Ukraina NSV ja Valgevene NSV.
Liiduvabariigi parteielu juhtis algul VK(b)P ja pärastpoole ÜK(b)P Taga-Kaukaasia Kraikomitee, mille esimene sekretär oli Sergo Ordžonikidze (1922–1926) ja viimane Lavrenti Beria (1932–1937).
Föderatsioon likvideeriti 5. detsembril 1936, kui Nõukogude Liidus kehtestati uus, nn stalinlik konstitutsioon. Taga-Kaukaasia SFNV koosseisus olnud NSV-d kuulusid sellest alates liiduvabariikidena Nõukogude Liidu koosseisu.
Suure terrori ajal, mida koordineeris Beria, läks Taga-Kaukaasia tipp-poliitikutel väga halvasti. Kui Beria ise maha arvata, ei elanud liidunõukogu esimeestest, kesktäitevkomitee presiidiumi esimeestest ning kraikomitee esimestest ja teistest sekretäridest mitte keegi 1938. aastat üle.
Riigijuhid.
T-K SNVFL Liidunõukogu
T-K SFNV Täitevkomitee esimehed
T-K SFNV kommunistlike parteide KK I sekretärid
Aserbaidžaan (Iraan)

Aserbaidžaaniks (pärsia keeles آذربايجان "Āz̄arbāyjān"; aserbaidžaani keeles آذربایجان "Azərbaycan") nimetatakse Iraanis selle riigi koosseisus olevaid ajaloolise Aserbaidžaani alasid, mis on jagatud Ida-Aserbaidžaani, Lääne-Aserbaidžaani, Ardabīli ja Zanjāni provintsiks.
Väljaspool Iraani nimetatakse neid alasid tavaliselt Lõuna-Aserbaidžaaniks või Iraani Aserbaidžaaniks.
Lääne-Aserbaidžaani provints

Lääne-Aserbaidžaani provints (pärsia keeles "Āz̄arbāyjān-e Gharbī"; rööpnimi "Āz̄arbāījān-e Bākhtarī") on 1. järgu haldusüksus (provints) Iraanis. 
"Märkus: elanike arv on arvestuslik (2003. aasta lõpu seis)"
Abhaasia valitsejate nimistu

Abhaasia Kuningate nimistu (gruusia აფხაზთა მეფეთა დივანი, Ap'xazta mep'eta nimistu, on tõlgitud Abhaasia Kuningate kroonikast) on dokument, mis on koostatud keskaegses Gruusia keeles 10. või 11. sajandil. Euroopasse jõudis eeltoodud dokument 15. sajandil. Teksti esmauurija ja avaldaja olid Gruusia õpetlane Ekvtime Takaišhvili. Dokument on tõlgitud ka inglise ja vene keelde. 
Nimistut on tavaliselt seostatud esimese kogu Gruusia kuninga, Bagrationi dünastia rajaja, Bagrat III (II) ga, kes sai võimule Abhaasia kuningana aastal 978. Mitmed eksperdid on seisukohal, et Bagrat III võis olla nimistu loojaks, et toetades sellega oma õigust Abhaasia troonile. 
Nimekirjas on loetletud 22 järjestikust valitsejat Anosest kuni Bagrat III. Neile on omistatud tiitel "kuningas" (gruusia keeles "mepe"), kuigi aastani 780 määrasid sealseid võimumehi Bütsantsi valitsejad. Kaks Shavliani (878–887) klanni kuulunud kuningat on nimistust välja jäetud, kuna ilmselt oli tegemist usurpaatoritega. 
Nimed on toodud vastavalt esialgsele transliteratsioonile. Esimeste Abhaasia valitsejate valitsemise daatumid jäävad oletuslikeks. Need on märgitud toetudes vürst Kirill Tumanovi ja teiste kaasaegsete oletustele.
Uus-Hispaania asekuningriik

Uus-Hispaania asekuningriik (hispaania "Nueva España") sai alguse Mehhiko vallutamisega Hernán Cortési poolt aastatel 1519–1521. Vallutatud territooriumist loodi asekuningriik 1535 ning sellega rajas Hispaania oma esimese asunduse väljaspool Kuubat ja Hispañola saart.
Uus-Hispaania alla kuulus kogu Hispaania Ameerika Panamast põhja pool. Kuid see lagunes, kui Mehhiko sai iseseisvaks. Mehhiko iseseisvumine sai alguse Miguel Hidalgo y Costilla algatatud revolutsiooniga aastal 1810.
Asekuningriiki juhtis asekuningas. Asekuninga puudumisel (ainult asekuningas määrati ametisse Hispaania kuninga poolt, ja see võis vahel aega võtta) tegi seda "Audiencia". "Audiencia" (või "Audencia") oli valitsuskohus, mis koosnes kohtunikest, süüdistajast ja teistest ametnikest, kes töötasid asekuninga, kindralkapteni või presidendi juhtimisel.
Portugali koloniaalimpeerium

Portugali koloniaalimpeeriumi aluseks sai 1494. aastal sõlmitud Tordesillase leping, mis andis kõik mittekristlikud alad lepingus määratud eraldusjoonest idas Portugalile ja kindlustas Hispaaniale kontrolli sellest eraldusjoonest läände jäänud mittekristlike alade üle. See võimaldas ära hoida ka suuremaid territoriaalvaidlusi kahe koloniaalimpeeriumi vahel.
Portugali endised ja praegused koloniaalvaldused on:
Hispaania koloniaalimpeerium

Hispaania koloniaalimpeerium oli Hispaania kuninga ja Hispaania asumaad, mis vallutati 16.–17. sajandil.
Ajalugu.
Christoph Kolumbuse, kes 1492. aastal ületas Kastiilia (Hispaania) lipu all Atlandi ookeani ja jõudis Ameerikasse, avastusretke järel toimus 16. sajandi esimesel poolel aktiivne Ibeeria poolsaare riikide (Hispaania ja Portugali) poolt Põhja-, Kesk-, Lõuna-Ameerika ja Aasia alade avastamine, vallutamine ja koloniseerimine.
16. sajandi alguses vallutasid Hispaania konkistadoorid, asteekide, maiade, inkade riigid.
Hispaania koloniaalimpeeriumi aluseks sai 1494. aastal sõlmitud Tordesillase leping, mis andis kõik mittekristlikud alad lepingus määratud eraldusjoonest läänes Hispaaniale ja kindlustas Portugalile kontrolli sellest eraldusjoonest itta jäänud mittekristlike alade üle. See võimaldas ära hoidas ka kahe koloniaalimpeeriumi vahelisi suuremaid territoriaalvaidlusi.
Ratša-Letšhumi ja Khvemo Svanethi piirkond

Ratša-Letšhumi ja Khvemo Svanethi piirkond (ka "Ratša-Letšhumi ja Alam-Svanethi") on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Gruusias.
Piirkonna ISO 3166 kood on GE-RL.
Haldusjaotus.
Piirkond jaguneb halduslikult neljaks rajooniks:
Piirkonna elanikud on praktiliselt eranditult grusiinid: 2014. aasta rahvaloenduse kohaselt olid piirkonna 32 089 elanikust vaid 112 (0.35%) teistest rahvustest.
Khuthaisi

Khuthaisi (varasem, ebasoovitatav eestikeelne nimekuju "Kutaissi") on linn Gruusia lääneosas Rioni jõe ääres kohal, kus jõgi jõuab mägedest tasandikule. 
Linna elanike arv oli 147 635 (2014). See on suuruselt teine linn Gruusias, Imerethi keskus ning Lääne-Gruusia majanduslik ja kultuuriline keskus.
Alates 2012. aastast paikneb Khuthaisis Gruusia parlament.
Nimi.
Linna nimi on tuletatud gruusia sõnast "khuata" ('kivine').
Khuthaisi nimi on inglise keeles "Kutaisi" või "Khuthaisi", leedu keeles "Kutaisis", 
prantsuse keeles "Koutaïssi", saksa keeles "Kutaissi" ja vene keeles "Кутаиси".
Majandus.
Khuthaisi on tähtis liiklussõlm ja tööstuskeskus. 
Linnas toodetakse spetsiaalseid veoautosid mägiteede jaoks, väiketraktoreid, siidi, nahka, jalatseid, keemiatööstuse tooteid.
Rioni jõel, selle lisajõel Ladžanural ja Inguri jõel töötavad hüdroelektrijaamad. 
Kultuur.
Linnas on mitu kõrgkooli (sealhulgas ülikool). 
Khuthaisi gümnaasiumis, mis ehitati 1840, on õppinud luuletajad Akaki Tseretheli, Galaktion Tabidze ja Vladimir Majakovski, keeleteadlane Nikolai Marr ning psühholoog Dmitri Uznadze. Hoones on praegu Majakovski-nimeline keskkool. 
Linnas on ajaloo-etnograafiamuuseum, helilooja Zakaria Paliašvili majamuuseum, kunstimuuseum.
Linna keskväljakul on Lado Meshišvili nimeline draamateater. Linnas on ka Zakara Paliašvili nimelise Thbilisi ooperiteatri filiaal, nukuteater ja Gruusia Filharmoonia filiaal. 
Ajalugu.
Khuthaisist on teateid 6.–2. sajandist eKr Kolchise riigi ajast. Ta on olnud Gruusia riigi (10. sajandist kuni 1122. aastani) ja Imerethi kuningriigi (15.–19. sajand) pealinn. 
Vaatamisväärsused.
Ida-Gruusiast Lääne-Gruusiasse Khuthaisini viiva Imerethi maantee ääres on Surami aheliku nõlvadel asuvad külad. 
Linna kohal kõrgub Gabašvili mägi. Sellelt avaneb vaade Khuthaisi vanade majade punastest tellistest katustele, mis on ümbritsetud rohelusega, sildadele ja valget värvi uuselamurajoonidele. 
Linnas asuvad 10. sajandist kuni 11. sajandi algusest pärit Bagrati katedraali ehk kuningas Bagrat III kiriku varemed.
Bussijaama viiva tee ääres on Kuulsuse memoriaal, mis koosneb kolmest kompositsioonist: "Ema lein", "Viinapuud õitsevad jälle" ja "Võidusõnumi tooja". Nende autor on Merab Berdzenešvili. 
Linna lähedal, madalatel metsaga kaetud mägedel on Gelati klooster, mis rajati 12. sajandi alguses. Seal asus ka Gelati Akadeemia (asutatud 12. sajandi alguses), keskaegne ülikool.
Uus-Hispaania asevalitsejate loend

Selles loetelus loetletakse Uus-Hispaania asevalitsejaid ajavahemikus 1519–1821.
Peruu asekuningriik

"Vaata ka artiklit Peruu asekuningate loend."
Peruu Asekuningriik (hispaania keeles "Virreinato del Perú"; ametlikult Peruu Kuningriik) oli aastal 1542 rajatud Hispaania haldusringkond, mis asus algselt tänapäeva Peruu ning enamiku Hispaania Lõuna-Ameerika aladel. Peruu Asekuningriigi pealinn oli Lima. Tegu oli ühega kokku kahest Hispaania asekuningriigist Lõuna-Ameerikas 16.–18. sajandini.
Hispaania ei hakanud vastu Portugali laienemisele üle Tordesillase lepinguga sätestatud piiri. Kuna Porgual oli aastatel 1580–1640 Hispaania kontrolli all, ei olnud lepingu järgimisel enam mõtet. 18. sajandil loodi Peruu Asekuningriigi alade kulul Uus-Granada ja Río de la Plata asekuningriigid ning tulud Andide kaubandusest läksid Limast Buenos Airese kätte. Kaevandus- ja kangasektorite allakäik andis Peruu Asekuningriigi laostumisele hoogu. 19. sajandi alguses tõstsid Lõuna-Ameerikas pead iseseisvusliikumised ning Peruu Asekuningriik likvideeriti ühes suure osaga Hispaania koloniaalimpeeriumist. Selle tulemusel iseseisvusid peale Peruule ka näiteks tänapäeva Tšiili, Colombia, Panama, Ecuador, Boliivia, Paraguay, Uruguay ja Argentina, mis kõik olid varem Peruu Asekuningriigi osad olnud.