Pompeo Batoni

Pompeo Girolamo Batoni (25. jaanuar 1708 Lucca – 4. veebruar 1787 Rooma) oli itaalia maalikunstnik. 
Elukäik.
Pompeo Batoni sündis Luccas kullassepp Paolino Batoni ja tema naise Chiara Sesti pojana. 5. veebruaril 1708 ristiti ta San Frediano basiilikas. Ta kolis 1727. aastal Rooma ja õppis Agostino Masucci, Sebastiano Conca ja/või Francesco Imperiali (1679–1740) juures.
Batoni sai esimese kunstiteosetellimuse tänu 1732. aasta aprillis Roomat tabanud vihmadele. Otsides peavarju tormi eest, varjus Baccaresca krahv Forte Gabrielli di Gubbio Kapitooliumi mäel asuva Palazzo dei Conservatori portikuse alla. Seal kohtas aadlik noort kunstnikku, kes joonistas iidseid bareljeefe ja palee trepi maale. Kunstniku oskustest vaimustunud Gabrielli palus Batonilt mõnda tema teost näha ning maalija ateljees nähtu põhjal tegi talle ettepaneku maalida oma pere kabelisse altarimaal. "San Gregorio Magno al Celios" ("Madonna troonil koos lapse ja nelja Gabrielli perekonna püha ja õndsaga"), mis valmis aastatel 1732–1733 ja mille teine versioon (1736) asub praegu Veneetsia Gallerie dell'Accademias. Teos pälvis üldist imetlust ja 1740. aastate alguses hakkas Batoni saama rohkem tellimusi.
Batonist sai Roomas ülimoekas maalikunstnik, eriti pärast seda, kui tema rivaal, proto-neoklassitsist Anton Raphael Mengs 1761. aastal Hispaaniasse siirdus. Batoni sõbrunes Winckelmanniga ja, nagu temagi, seadis oma loomingus eeskujuks pigem selliste varasemate sajandite maalijate nagu Raphaeli ja Poussini, vaoshoitud klassitsismi, mitte tollal moes olnud Veneetsia kunstnike loomingu. 1741. aastal võeti ta Accademia di San Lucase liikmeks.
1769. aastal anti talle tänu keiser Joseph II ja tema venna Pietro Leopoldo I (toonane Toscana suurvürst, hilisem keiser Leopold II ) topeltportreele Austria aadlitiitel. Ta maalis ka paavst Clement XIII ja paavst Pius VI.
Elu lõpul kunstniku tervise halvenes. Ta suri 1787. aastal 79-aastaselt Roomas ja maeti oma San Lorenzo kogudusekirikusse Lucinas. Batoni viimse tahte täideviijad olid kardinal Filippo Carandini ja Šoti antikvaar James Byres. Kuid pärandvara ei olnud ja kunstniku lesk oli sunnitud taotlema rahaabi Toscana suurhertsogilt (keda Batoni oli maalinud 1769. aastal), pakkudes vastutasuks abikaasa lõpetamata autoportreed, mis asub tänapäeval Firenzes Uffizi galeriis.
Isiklik elu.
Alates 1759. aastast elas Batoni Roomas aadressil Via Bocca di Leone 25 suures majas, mis sisaldas nii ateljeed kui ka näituseruume ja joonistusakadeemiat. Ta abiellus 1729. aastal Caterina Settiga, kes suri 1742. aastal. 1747. aastal abiellus ta Lucia Fattoriga. Tal oli kaksteist last, kellest kolm poega abistasid teda stuudios ning tütred Rufina ja Maria Benedetta olid tublid lauljad.
Looming.
Rahvusvahelise kuulsuse saavutas Batoni suuresti tänu oma klientidele, peamiselt aadlikest brittidele, keda ta portreteeris sageli kuulsate Itaalia maastike taustal. Batoni Grand Touri portreid leidub paljudes Briti erakogudes, tagades sellega žanri populaarsuse Suurbritannias. Põlvkond hiljem võttis tema rolli üle Joshua Reynolds, kellest temast sai juhtiv inglise portreemaalija. Batonit peeti oma aja parimaks Itaalia maalikunstnikuks.
Lisaks kunstilembesele aadlile kuulusid Batonile poseerinute hulka Poola, Portugali ja Preisimaa kuningad ja kuningannad; Rooma keisrid Joseph II ja Leopold II, paavstid Benedictus XIV, Clement XIII ja Pius VI, Baieri kuurvürst Karl Theodor ja paljud teised. Temalt telliti ka palju kirikute altarimaale (näiteks Rooma, Brescia, Lucca ja Parma) ning mütoloogilisi ja allegoorilisi maale.
Batoni stiil sai inspiratsiooni ja hõlmas elemente klassikalisest antiigist, prantsuse rokokoost, Bologna klassitsismist ja selliste kunstnike nagu Nicolas Poussini, Claude Lorraini ja eriti Raffaeli loomingust. Sellisena peetakse Pompeo Batonit uusklassitsismi eelkäijaks.
Esimene tänapäevane Pompeo Batoni loomingu näitus peeti tema kodulinnas Luccas 1967. aastal, seejärel korraldati 1982. aastal veel kaks näitust Londonis ja New Yorgis. Aastatel 2007–2008 oli tema loomingust taas suur näitus Houstoni kaunite kunstide muuseumis, Londoni rahvusgaleriis ja Lucca hertsogipalees.