Andorra ajalugu

"See artikkel on ülevaade Andorra ajaloost
Andorra ajalugu on seotud legendiga, mis omistab Andorra asutamise keiser Karl Suurele. Legendaarse asutamisüriku järgi, mille Karl Suur olevat kirjutanud, olevat Andorrast saanud suveräänne riik tasuks selle eest, et andorralased aitasid tal moslemite vägesid Püreneedest välja ajada. Uuringud on kinnitanud, et see asutamisürik on võltsing. Sellegipoolest räägib Andorra riigihümn "El gran Carlemany" just sellest episoodist.
Andorra riigile pani tegelikult aluse 1278. aastal sõlmitud leping Foix' krahvkonna ja Urgelli piiskopkonna vahel. Pärast lõputuid poliitilis-kiriklikke tülisid, millesse olid kaasatud ka Prantsusmaa ja Aragóni kuningas ning katoliku kiriku hierarhid, otsustasid Foix' krahv ja Urgelli piiskop valitseda Andorra ala kahasse "pareatge" põhimõttel. Selle feodaallepingu tõttu ongi Andorra tänapäeval iseseisev riik.
See, et Foix' krahvkond otsustas loobuda pretensioonist ainuvõimule Andorra üle, viis selleni, et aja jooksul sattus Prantsusmaa kaasvürsti tiitel Prantsusmaa kuninga ja hiljem presidendi kätte. See, et Isabel I
ja Fernando Katoliiklane said Andorra piiskopi ja kaasvürsti nimetada, tähendas tegelikult, et see koht jäi Hispaania krooni kätte. Nii pidasid need kaks osapoolt läbi aastate füüsilist või moraalset sõda andorralaste vastu, et Andorra territooriumi endale saada. Oskus nende kahe osapoole mõju tasakaalustada andiski andorralastele autonoomia.
Pärast Barcelona langemist Hispaania pärilussõjas kasutas Andorra oma "pareatge"de alusel saadud autonoomiat, et veenda Hispaania ja Prantsusmaa monarhiat selles, et Andorra on sõltumatu riik. Hispaania ja Prantsusmaa olid valmis sellega nõustuma, sest see aitas neil katalaanikeelset ala poliitiliselt lõhestada. Prantsusmaa oli juba varem pärast Segadooride sõda liidendanud Põhja-Kataloonia. Andorralased püüdsid ära hoida seda, et sama juhtuks Andorraga. 
Pärast Hispaania pärilussõda sai Andorrast praktikas, kuigi mitte juriidiliselt, suveräänne riik. 19. sajandil oli Andorra karlismi tagalabaas — see aitas takistada Andorra annekteermist Hispaania poolt. Romantism aitas luua ettekujutust Andorrast kui iseseisvast riigist ja tasapisi kujundada andorralaste rahvusteadvust. See toimus tugeva irredentistliku katalaani rahvusluse ja imperialistliku hispaania rahvusluse taustal. 19. sajandil püüti Andorra institutsioone demokratiseerida, sest tööstuslik pööre lõhkus senist majandusmudelit, mis põhines põllumajandusel ja käsitööl. Sotsialistlikud ideed Andorrasse ei jõudnud, kuid Prantsuse revolutsioon ja Prantsusmaa demokratiseerumine seadsid vana seisuslik korra Andorras kahtluse alla. Napoleon oli Andorra koos Katalooniaga annekteerinud.
20. sajandi esimesel poolel oli Andorra majandus alles arengu algstaadiumis. Hakkasid ilmnema moderniseerumise märgid. 1933. aastal saavutati pärast ülestõusu üldine valimisõigus, kuigi ainult meestele. Pankastilianism püüdis endiselt Andorrat allutada. Prantsusmaa toetas neid püüdlusi, kuivõrd need aitasid Andorras edendada tsentralistlikku mõtteviisi. Hispaania otsustas keelata katalaani keele kasutamise Andorra koolides. Hispaania kodusõda katkestas järsult Andorra katsed majandust elavdada.
Teine maailmasõda tegi Andorra veel vaesemaks. Andorra võimud kehtestasid seisusliku korra.
Riik püüdis tasakaalustada suhteid Franco-aegse Hispaania ja Saksamaa poolt okupeeritud, kaotuse läbi elanud Prantsusmaa vahel. Nad püüdsid leida tasakaalu Franco Hispaania ja lüüasaanud Prantsusmaa vahel. Alustas tegevust Ràdio Andorra, aga seda vastustati juba algusest peale. Tekkisid uued pinged andorralaste, hispaanlaste ja prantslaste vahel.
Pärast teist maailmasõda sai Andorrast "külluse maa". Majanduskasv teistes kapitalistlikes riikides kandus Andorrale üle. Peanõukogu suhted Franco Hispaaniaga olid kord sõbralikud, kord pingelised. Andorra kasv tõi Andorra historiograafiasse Andorra unistuse ("el somni andorrà") mõiste.
1970ndatel hakati Andorra institutsioone demokratiseerima. 1993. aasta Andorra põhiseadus andis suveräänsuse Andorra rahvale. See võimaldas Andorral astuda ÜRO-sse ja toimida sõltumatu riigina. 1990ndate majandustõus tugevdas Andorra majanduse kolme tugisammast – massiturismi, suusatamist ja finantssektorit. 
Suur majandussurutis aastatel 2008–2012 pani Andorra maksuparadiisi mudeli kahtluse alla. Teised riigid kritiseerisid Andorra majandusmudelit, nii et tuli hakata kehtestama makse. Andorra läks kaasa globaliseerumisega. Selle majandus oli ikka veel kujunemisjärgus. Andorra ei olnud enam "külluse maa".
Andorra ajalugu on tihedalt seotud Hispaania ajalooga ja Prantsusmaa ajalooga. 
Esiaeg.
Kõige varasemad inimtegevuse jäljed Andorras pärinevad hilispaleoliitikumist, mil Andorras hakkas jää pärast Würmi jäätumist sulama ja kliima soojenes. Enne seda katsid Andorra ala liustikud, kus inimesed ei saanud elada. Tegu oli seega juba "Homo sapiens"iga. Rühm Ariège'i ja Segre jõe piirkonnast pärit korilasi elas suvel Balma de la Marginedas kaljude varjus. Nad olid leidnud ideaalse läbipääsu üle Püreneede. Sealsed arheoloogilisi leiud alles ootavad eksponeerimist.
6. aastatuhandel eKr elavnes inimtegevus Balma de la Margineda piirkonnas märgatavalt. Oli omaks võetud neoliitiline eluviis. Balma de la Marginedat kasutati karjamaana. Umbes 6640 eKr kolis kogukond Marginedast Madriu-Perafita-Clarori orgu. La Feixa del Morost Ordino vallas on leitud märkimisväärseid haudu.
Geograafiline isolatsioon takistas uuenduste kiiret levimist Andorra alale. Karjakasvatus domineeris põlluharimise üle, säilis küttimine ja korilus. On leitud rituaalide märkidega haudu ornamentide ja pronksesemetega. Tuntumad leiukohad on El Cedre ja Prats. Pratsist on leitud kaljujooniseid (Roc de les Bruixes).
Rauaajal inegreerusid need kogukonnad ibeeride kultuuripiirkonnaga, kuigi tõenäoliselt kõneldi baski keelele lähedast keelt. Paljud Andorra toponüümid arvatakse olevat pärit baski keelest või sellele lähedasest keelest, kuigi on ka teisi hüpoteese. Silmapaistvad tolleaegsed leiud on Grau de l'Antuixi haud, Antuixi ibeeri asula, Roc de l'Oralist ja Roc d'Enclarist leitud rauast esemed ning mitmesugused mündid.
Antiikaeg.
Andorra hakkas romaniseeruma väga hilja. Esimesed Rooma dokumendid, mis Andorrast räägivad, teevad seda Puunia sõdade kontekstis: kreeka ajaloolane Polybios, kes jutustab Hanníbali retkest üle Püreneede, mainib bargusiisid, airenosiisid, ilergeete ja andosiine (keda on tahetud samastada antiikaja andorralastega) kui osa rahvastest, kes tee peal alistati: "Olles talve jooksul lõpule viinud mainitud ettevalmistused ja niimoodi taganud Aafrika ja Hispaania julgeoleku, läks määratud päevall teele üheksakümne tuhande jalaväesõduri ja tosina tuhande ratsaväesõduriga. Ta ületas Ebro jõe ning alistas Püreneedeni ilergeetide, bargusiide, airenosiide ja andosiinide hõimud." (Polybios, "Maailma ajalugu", III 35)
Ent ajaloolased kahtlevad selles alistamises, sest Pürenee polsaare rahvad hakkasid vastu. Näiteks Lusitaanias valmistas Viriathus roomlastele peavalu. Niisiis on võimalik, et andosiinid ja teised ibeerid avaldasid sellele retkele vastupanu. Arheolooglised leiud näitavad, et Rooma jõudis Andorrani hilja, ning seda enam on põhjust kirjalikes allikates kahelda. On olemas hauad, üks ehitis Sant Julià de Lòrias ja Roc d'Enclari kasutamine Rooma moodi veini tegemiseks. Kui roomlastel õnnestus Hispania hõivata, otsustasid nad suunata kaubateid läbi Andorra. Seega sai Andorrast kaubanduse strateegiline piirkond. Roomlased parandasid Llívias asuvat Strata Ceretanat, mille kaudu üks kõrvaltee tõi Roomast Andorrasse. Andorra vein pandi müüki Seu d'Urgellis.
5. sajandil raputas Roomat "barbarite" sissetung. Germaani rahvaste tõttu otsustas Rooma tugevdada sõjalist kohalolekut Püreneedes. Eesmärk oli rajada linnuseid ning kasutada Püreneesid kui looduslikku takistust ära ning hoida uustulnukad eemal.
Keskaeg.
Varakeskaeg.
Esimesed "barbarid", kes Andorra hõivasid, olid läänegoodid. Kui läänegoodid asusid Hispaniasse, hõivasid Rooma Gallia frangid. Algasid sõjad, et vallutada kogu territoorium, mis tänapäeval ulatub Prantsusmaast Poola piirini. Ka Andorrast sai frankide valdus, ja kui Karl Suur otsustas Al-Ándalusi sisse tungida, lõi ta Hispaania margi, millesse kuulus ka Andorra. Legendi järgi aga asutas Karl Suur Andorra tänutäheks selle elanike abi eest võitluses saratseenidest moslemite vastu aastal 800. Legendi järgi tuli Karl Suur hobuse seljas ning ajas moslemid Andorrast välja. Sellepärast mainibki Andorra hümn Karl Suurt kui Andorra rahva vabastajat. Ent legend jääb legendiks. Teada on aga see, et Andorra ala moodustas osa Hispaania margist, millest hiljem sai Vana Kataloonia, millest on kujunenud Katalaani maad. Siiski on Karl Suure kohalolek Andorras nähtav tänavatel ja teistes kohtades, mille nimed tuletavad meelde Karolingide keisrit.
Pärast Karl Suure surma kaotasid tema järglased võimu riigi üle, sest peale vastupanu normannide, muslimite ja ungarlaste sissetungidele tülitsesid nad omavahel territooriumi pärast. Territoorium oli jagatud krahvkondadeks, milles krahvidel oli üha enam võimu. Varsti nad lakkasid olemast Karolingide kuninga vasallid. Kõige selle tõttu lagunes Karolingide riik väikesteks vürstiriikideks, kuningriikideks jne, nagu Flandria krahvkond ja Kataloonia vürstiriik. Andorrast sai Vana Kataloonia osa Urgelli krahvkonna koosseisus. Kataloonia krahvidel oli peagi palju tegemist Abū Yūsuf Ya‘qūb ibn Yūsuf al-Manşūri sõjakäigu tõrjumisega. Andorrasse hakati tegema röövretki. Guifré el Pelós (Wilfred Karvane) oli viimane Barcelona krahv, kui teised krahvid tunnistasid ta Katalaani krahvkondade senjööriks. Nimelt vajasid Katalaani krahvkonnad saratseenide sõjaretke tõttu Frangi kuningalt abi. Nad ei saanud seda, ja Katalaani krahvkonnad otsustasid vasallisuhet mitte uuendada ning Barcelona krahv jäi praktiliselt sõltumatuks valitsejaks nende üle. See oli Vana Kataloonia.
Selles kontekstis hakkasidki Andorras tähtsust omandama kaks feodaalisandat: Urgelli krahv (Urgelli ja Cerdanya krahv) Sunifred I ning Sant Serni de Tavèrnolese kloostri isand. Nad omandasid aina rohkem Urgelli krahvkonna talupoegade maad. Eeldatavalt aastal 843 sai Urgelli krahv Charles Paljaspea käest ala, mis vastab tänapäeva Andorrale. Urgelli krahvid kindlustasid oma võimu, Sant Serni de Tavèrnolese kloostri isanda võim aga vähenes. Saratseenide lahkumine Põhja-Katalooniast tähendas, et nad ei hoolinud enam oma valdustest Püreneedes. Asi oli selles, et teistes Kataloonia krahvkondades algas rekonkista. Sellest ajast alates hakkasid Urgelli krahvid oma valdusi Urgelli piiskopile müüma. Aastal 1133 läks viimane osa Andorrast piiskopi valdusse, nii et kogu Andorra oli nüüd Urgelli piiskopi võimu all. 819. või 839. aastast pärineb Seu d'Urgelli katedraali pühitsemis- ja dotatsiooniakt, millest nähtub Andorra jaotus kirikukihelkondadeks. Kuigi selle dokumendi ehtsuses kaheldakse, pidi ka võltsing lähtuma tegelikust kirikuhaldusest ja annab tunnistust Andorra kristianiseeritusest.
Andorra ajaloo historiograafia.
Esimesed kirjutised Andorra ajaloost pärinevad 18. sajandist. Tähtsaim neist on "Manual Digest", mis on vanim teadaolev katse Andorra ajalugu kirja panna. Ajalugu uurides saadi tugineda vallaarhiivide kogudele. Eriti tähtis dokument on Andorra riigile aluse pannud "pareatge", mille originaali ja ümberkirjutusi hoitakse Andorra Rahvusarhiivis. See on digiteeritud ja kättesaadav ka veebis, näiteks maailma digiarhiivis (World Digital Archive) ja Vikitekstides ( (katalaanikeelne tõlge ladina keelest).
19. sajandil ilmus välismaa autorite ja kirjutisi, mis püüdsid välismaailmale esitada kõike, mida Andorra kohta teati. Need ei ole päris usaldusväärsed, kuid näitavad tolleaegset mentaliteeti ja annavad pildi 19. sajandi andorralaste eluviisist:
Mõned neist kirjutistest on digiteeritud ja neid saab lugeda maailma digipangas, Andorra Raahvusarhiivi saidil või Prantsusmaa Rahvusraamatukogu saidil. Pank Banca Privada d’Andorra avaldas need ühes köites pealkirjaga "Paraules per a la història. Obra commemorativa el 50è aniversari de BPA". Teisi saab lugeda ka Google Booksis.
19. sajandi tähtsad allikakogud on digiteeritud maailma digiarhiivis või Andorra Rahvusarhiivis:
20. sajandi alguses hakkasid ilmuma professionaalsemad tööd Andorra ajaloo kohta. Riik jätkas haldusdokumentide kogumist, neid on hilisemates ajaloouurimustes kasutatud. Ajaloolane Arnau Gonzalez Vilalta heitis valgust 1930ndate sündmustele, tema uurimust täiendas ajaloolane Gerhard Lang-Valchs. Hispaania kodusõja ja teise maailmasõja vahelist perioodi on uurinud Amparo Soriano ja Porta Roser koos Jorge Cebriániga. Need on kõige tähtsamad uurimused selle perioodi kohta.
Üldiselt on rühm ajaloolasi, keda on palganud Andorra Uuringute Instituudi (Institut d'Estudis Andorrans) ja teiste asutused, on avaldanud arhiividokumentide kogumikke:
Kogumikud jätkavad traditsiooni, millele pani aluse 1980ndatel Cebrià Baraut. Ta oli esimene ajaloolane, kes koostas kommenteeritud köite ühe ajastu olulistest dokumentidest. Õigupoolest alustati 1980ndatel ulatuslikku uurimistööd Andorra ajaloo kõikides valdkondades: esimeseid uuringuid tehti Andorra ajaloo kõikide perioodide kohta. Näiteks Esteve Albert, kes uuris Andorra keskaja juuri ja Areny-Plandoliti suguvõsa, millest ta kirjutas kaks köidet.