tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Greta Kaupmees

Greta Kaupmees (sündinud 27. detsembril 1974) on eesti ajakirjanik. 
Õppinud ärijuhtimist ja töötanud ajakirjanikuna mitmes ajakirjandusväljaandes. On töötanud ka Suhtekorraldajana ja olnud mitme telesaatesarja toimetaja. 
Ta on olnud ajakirja Müstilised Lood peatoimetaja ja ajakirja Naised toimetaja.
Aleksandr Puškini mälestusmärk (Narva)

Aleksandr Puškini mälestusmärk on Aleksandr Puškini 200. sünniaastapäeva puhul Narva püstitatud monument. See asub vanalinna linnaosas aadressil Aleksander Puškini tänav 12. Mälestusmärk paigaldati 1999. aastal. Mälestusmärgi autor on vene skulptor Mihhail Anikušin (1917–1997).
See on teine Puškini mälestusmärk Narvas. Esimene oli kipsist, see püstitati 1949. aastal ja pole tänaseks säilinud.
Aleksandr Puškin ja Narva.
Aleksandr Puškin pole ise Narvas kunagi käinud, kuid tema sugulased on linna ajalooga tihedalt seotud. Luuletaja poeg Aleksandr oli aastast 1870 13. Narva husaaripolgu komandör. 1911. aastal saadeti linna Puškini pojapoeg Grigori Puškin, Narvas sündisid tema lapsed Sergei ja Grigori.
Nils Niitra

Nils Niitra (sündinud 20. detsembril 1975) on eesti ajakirjanik ja suhtekorraldaja.
Ta on lõpetanud 1994. aastal Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi.
Niitra töötas 2017. aastani ajalehe Postimees ajakirjanikuna. 2014. aastal valiti ta Eesti Ajalehtede Liidu aasta ajakirjanikuks.
Olav Osolin

Olav Osolin (sündinud 13. novembril 1953 Tallinnas) on eesti turundustegelane ja endine ajakirjanik. 
Haridus.
1977. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia alal ajakirjanduse eriharus. 
Töö ja ühiskondlik tegevus.
Aastatel 1977–1981 töötas ta Eesti Raadios ajakirjanikuna, sh Eesti Raadio propaganda- ja informatsioonisaadete peatoimetuse mittekoosseisulise autorina, 1981. aastast töötab reklaaminduses. Aastatel 1982–1988 töötas ta Eesti Reklaamfilmis ja 1988–1991 ettevõttes ERF Video SP. Aastatel 2007–2011 oli ta reklaamiagentuuri Zavod BBDO üks omanikke ja juhataja. 
Aastatel 1998–1999 oli ta Eesti Reklaamiagentuuride Liidu president. 
Ta on olnud mitmel hooajal TV3 saate "Su nägu kõlab tuttavalt" kohtunik. 
2017. aastal mängis ta põnevusseriaalis "Merivälja".
Olav Osolin teeb raadio Retro FM hommikuprogrammis rubriiki muusikaajaloost, milles vaatab tagasi päeva muusikasündmusele. 
Laulusõnade autorina kasutab varjunime Oskar Ove.
Urmas Jaagant

Urmas Jaagant (sündinud 27. juulil 1985) on eesti ajakirjanik. 
Ta on Eesti Päevalehe ajakirjanik.
Janar Filippov

Janar Filippov (sündinud 16. novembril 1976) on eesti ajakirjanik ja jurist. 
Haridus.
Ta on lõpetanud 1998. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduse erialal.
Töö.
Asus erialasele tööle Tartus prokuratuuri abiprokuröri ja prokurörina. Aastatel oli 2001–2014 Eesti Ekspressi ajakirjanik.
Aprillist 2014 töötas ta Harju Maakohtu Liivalaia kohtumajas kohtujuristina, seejärel Eesti Vabariigi esimese ja teise kohtuastme avalike suhete teenistuse juhina.
Novembris 2019 asus Janar Filippov tööle õiguskantsleri kantselei kommunikatsioonijuhina.
Töö televisioonis.
2008. aastal mängis telesarja "Kelgukoerad" paaris osas ajakirjanikku.
Aastatel 2009–2012 ja 2016–2017 oli Eesti Televisiooni vestlussaate "Kahekõne" mittekoosseisuline toimetaja ja mõnes "Kahekõne" saates ka intervjueerija, küsitledes näiteks Tarja Haloneni, Raul Rebast, Lauri Mälksood, Raivo Küüti ja Urmas Sõõrumaad.
Muu tegevus.
Juristi ja ajakirjanikuna valutab ta südant nii eesti õiguskeele keerukuse kui ka ajakirjanike õiguskeelealase harimatuse pärast (heites ette, et paljud ajakirjanikud ei tunne isegi mitte kõige elementaarsemaid õigustermineid). Oma praktikas kogetud ekstreemsetest tähelepanekutest on ta teinud ettekande 2013. aasta "Selge sõnumi konverentsil".
Janar Filippov on juba keskkoolipäevist suur mälumänguhuviline. Alates 2013. aastast on ta võistlejana kaasa löönud Kanal 2 mälumängusaates "Mis? Kus? Millal?".
Isiklikku.
Tema poolvend on ajakirjanik Jüri Butšakov.
Jüri Muttika

Jüri Muttika (sündinud 18. oktoobril 1977 Rakveres) on eesti ajakirjanik. 
Ta lõpetas 2000. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli kultuuriteaduskonna raadiorežii alal, järgnesid magistriõpingud Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna ajakirjanduse ja kommunikatsiooni osakonnas, mis jäid lõpetamata. 2010. aastal lõpetas ta Balti Filmi- ja Meediakoolis magistriõppe filmirežissööri erialal.
Ta on töötanud saatejuhi-toimetajana Kanal 2-s, Raadio Kukus, AS Trio LSL-is. Ta on töötanud reporterina Eesti Televisioonis, Eesti Rahvusringhäälingus ja Eesti Ekspressis.
Eve Heinla

Eve Heinla (sündinud 9. juunil 1966) on eesti ajakirjanik.
Ta on TV3 reporter. Varem töötas ta Õhtulehes. 
2002 pälvis ta koos Krista Taimega Eesti Ajalehtede Liidu pressipreemia kategoorias "parim uudislugu".
Mati Heidmets

Mati Heidmets (sündinud 1. novembril 1949) on eesti psühholoog ja kasvatusteadlane.
Haridus.
1968. aastal lõpetas ta Pärnu 1. Keskkooli. 1973. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogia eriala. Aastatel 1974–1977 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli sotsiaalpsühholoogia eriala aspirantuuris. 1989. aastal kaitses ta Moskvas NSV Liidu Teaduste Akadeemia Psühholoogia Instituudis psühholoogiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Социально психологические факторы формирования пространственной структуры жилой среды".
Töö.
Aastatel 1973–1977 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli sotsioloogialaboratooriumi nooremteadur, 1977–1979 Eesti Maaehitusprojekti keskkonnaanalüüsi ekspert. 1980. aastast Tallinna Pedagoogilise Instituudi keskkonnapsühholoogia uurimisgrupi vanemteadur, 1981. aastast paralleelselt ka sotsiaalpsühholoogia lektor. 
1989–1990 oli ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi prorektor, 1990–1991 peaministri nõunik sotsiaalpoliitika alal. 1990–1992 Tallinna Pedagoogikaülikooli arengu-uuringute labori vanemteadur, 1991–1993 sama ülikooli psühholoogia osakonna dotsent, 1993. aastast psühholoogia professor. 
Aastatel 1993–2001 oli ta Tallinna Pedagoogikaülikooli sotsiaalteaduskonna dekaan, 2001–2005 Tallinna Pedagoogikaülikooli rektor, 2005–2006 Tallinna Ülikooli rektor. 
2006–2007 oli ta Tallinna Ülikooli sotsiaalteaduskonna psühholoogia osakonna professor, 2008–2015 TLÜ Psühholoogia Instituudi professor ja Kasvatusteaduste Instituudi haridusinnovatsiooni keskuse juhataja. 2015. aastast TLÜ loodus- ja terviseteaduste instituudi sotsiaalpsühholoogia professor ja haridusuuenduse tippkeskuse juhataja. Alates 2022. aastast Tallinna Ülikooli emeriitprofessor.
Teadustöö.
Tema uurimistööd on peamiselt sotsiaalpsühholoogia, keskkonnapsühholoogia ja haridussotsioloogia valdkondadest. Ta oli Eesti inimarengu aruannete 2006/2007 ja 2012/2013 peatoimetaja. Tema juhendamisel on kaitstud 5 doktoritööd.
Ühiskondlik tegevus.
Ta on Eesti Psühholoogide Liidu liige. Ta on olnud Avatud Eesti Fondi nõukogu esimees. Aastatel 1997−2005 oli ta Eesti Vabariigi Presidendi akadeemilise nõukogu liige. Ta on olnud ka Eesti Kõrghariduse Kvaliteediagentuuri hindamisnõukogu esimees.
Isiklikku.
Tema vend on filmilavastaja Rao Heidmets.
Eda Post

Eda Post (sündinud 14. märtsil 1980) on Eesti ajakirjanik. 
Ta lõpetas 1998. aastal Vinni-Pajusti Gümnaasiumi ja on õppinud Tartu Ülikoolis ajakirjandust.
Aastast 2004 töötas ta Virumaa Teatajas. Hiljem läks ta tööle Eesti Päevalehte.
Tšereki rajoon

Tšereki rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Kabardi-Balkaari Vabariigis.
Baksani rajoon

Baksani rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Kabardi-Balkaari Vabariigis.
Rajooni halduskeskus on Baksan.
Tereki rajoon

Tereki rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Kabardi-Balkaari Vabariigis.
Rajooni halduskeskus on Terek.
Valentina Ossejeva

Valentina Ossejeva (vene Валентина Александровна Осеева; samuti Valentina Ossejeva-Hmeljova, vene Валентина Александровна Осеева-Хмелёва; 28. aprill 1902 Kiiev – 5. juuli 1969 Moskva) oli vene lastekirjanik.
Elulugu.
Valentina Ossejeva sündis Kiievis inseneri perekonnas. Keskkooli lõpetamise järel õppis ta kuni 1923. aastani Kiievi N. V. Lõssenki nim. Instituudi näitekunsti teaduskonnas, kuid ei lõpetanud seda. Seejärel kolis perekond Moskvasse.
Aastatel 1924–1940 töötas ta pedagoogi ja kasvatajana lastekommuunides ja järelevalveta laste vastuvõtupunktides. Teise maailmasõja ajal töötas ta lasteaiakasvatajana Baškiiri ANSV–s.
Valentina Ossejeva abikaasa oli kirjanik Vadim Ohhotnikov. Nad elasid alates 1952. aastast Izjumovkas Starõi Krõmi linna lähedal.
Valentina Ossejava suri Moskvas ja on maetud Vagankovo kalmistule.
Looming.
Ajakirjanduses avaldati Ossejeva esimene jutustus 1937. aastal. 1940. aastal ilmus tema esimene lasteraamat "Punane kass". Seejärel ilmusid tema teised jutukogud. Populaarseks said tema Vasjok Trubatšovi raamatud, mille eest ta sai 1952. aastal kolmanda järgu Stalini preemia.
Võisiku mõisa kalmistu

Võisiku mõisa kalmistu on kalmistu Kolga-Jaani kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Võisiku külas Põltsamaa vallas Jõgeva maakonnas. 
Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Bockid umbes 18. sajandi teise poole keskel. Kalmistu on harvaesinevalt poolringikujulise põhiplaaniga. Kalmistule maetud inimeste arv ei ole teada.
Kalmistu jääb Võisiku mõisa südamest linnulennult umbes 1,3 km kaugusele läände. Kalmistu edelaosas paikneb matusekabel, mida on 1980. aastatel korrastatud. Samal ajal paigaldati ka Timotheus von Bocki uus hauakivi ning kalmistu puhastati võsast. Algupäraseid hauaplaate ei ole säilinud tervikuna, osal haudadest on säilinud risti ja hauaplaadi fragmente.
Aleksander Sünter

Aleksander Sünter (30. detsember 1971 Sõmera – 26. jaanuar 2014) oli eesti rahvamuusik ja ansambli Oort liige.
Edmund Niziurski

Edmund Niziurski (10. juuli 1925 Kielce – 9. oktoober 2013 Varssavi) oli poola kirjanik.
Edmund Niziurski sündis Kielces keskklassi perekonnas, ta isa oli teenistuja. 1939. aasta septembris evakueerus nende perekond alanud Teise maailmasõja tõttu Ungarisse, kuid 1940. aastal pöördusid nad Kielcesse tagasi. Saksa okupatsiooni ajal lõpetas ta 1943. aastal põrandaaluse keskkooli.
Pärast sõda õppis ta Lublini Katoliku Ülikoolis ja Jagiello Ülikoolis õigusteadust, sotsioloogiat ja ajakirjandust. 1952. aastal kolis Niziurski Varssavisse, kus ta töötas ajakirja Wiez toimetuses ja tegeles kirjandusliku loominguga.
Niziurski hakkas oma loomingut ajakirjanduses avaldama alates 1944. aastast. Ta tegi kaastööd paljudele ajakirjadele ning kirjutas kuuldemänge raadiole. Eriti populaarseks said tema lasteraamatud. Kõige tuntum nendest on "Marek Pieguse uskumatud seiklused" ("Niewiarygodne przygody Marka Piegusa", 1959, eesti keeles 1963, 2. tr. 2001). Niziurski täiskasvanutele kirjutatud raamatud on vähem tuntud.
Perugia lennujaam

Perugia lennujaam, tuntud ka kui Umbria Perugia Püha Franciscuse rahvusvaheline lennujaam ("Aeroporto internazionale dell'Umbria-Perugia San Francesco d'Assisi"), varem Perugia San Egido lennujaam ("Aeroporto di Perugia San Egido") ja "Umbria Adamo Giuglietti lennujaam", on lennujaam Itaalias Umbria maakonnas Perugia provintsis, Perugia keskusest 12 km idas ja Assisi keskusest 12 km läänes, Sant'Egidios. Lennujaam kannab alates 2011. aastast Püha Franciscuse nime.
Perugia lennujaam oli 2013. aastal Itaalias reisijate arvult 30. kohal.
Klára Jarunková

Klára Jarunková (sünninimi Klára Chudíková; 28. aprill 1922 Červená Skala – 11. juuli 2005 Bratislava) oli slovaki kirjanik.
1940. aastal lõpetas ta gümnaasiumi ja töötas seejärel kaks aastat kooliõpetajana. Hiljem kolis ta Bratislavasse ning töötas linnavalitsuses, õppides töö kõrvalt kaugõppes ülikoolis filosoofiat ja slovaki keelt. 1954. aastast kuni pensionile jäämiseni 1984. aastal töötas ta huumori- ja satiiriajakirja Roháč toimetuses.
Põhiliselt kirjutas Klára Jarunková laste- ja noorteraamatuid, kuid kirjutas ka raamatuid täiskasvanutele ja publitsistikat.
Tarmo Toom

 
Tarmo Toom (sündinud 5. detsembril 1961) on eesti teoloog ja patristika uurija.
Ta on saanud hariduse Tallinna 7. Keskkoolis ja Tallinna Muusikakeskkoolis. Aastatel 1983-1992 mängis ta vanamuusikaansamblis Hortus Musicus lautot, "viola da gamba"'t ja tšellot. 
Toom õppis ajaloolist teoloogiat ja patristikat Šveitsis ja Ameerika Ühendriikides. Filosoofiadoktor (PhD, Catholic University of America, 2001).
Ameerikas elades töötas ta Ameerika katoliku ülikoolis ja seejärel Georgetowni Ülikoolis Washingtonis. 
2022. aastal naasis ta Eestisse ja alustas Tartu Ülikooli juures ETAG projekti “Patristilised piibli ja piibli tõlgendamise sissejuhatused ("introductiones")”. 
Teosed.
Toom on avaldanud nii akadeemilisi artikleid kui kirjutanud ka mitu raamatut (vt veebileht academia.edu [Tarmo Toom]). Eesti keeles on saadaval Augustinuse "Pihtimuste" kommentaar ("Sest sinu silmale pole suletud süda kättesaamatu" [Allika, 2011]) ja "Varakristlik teoloogia" (Tartu ülikooli kirjastus, 2022). Hiljutiste avaldiste hulgas on "T&amp;T Clark Companion to Augustine and Modern Theology" (Bloomsbury/T&amp;T Clark, 2013), "Patristic Theories of Biblical Interpretation: The Latin Fathers" (Cambridge University Press, 2016), "Augustine in Context" (Cambridge University Press, 2018), “Early Christian Handbooks on Interpretation”, The Oxford Handbook of Early Christian Biblical Interpretation, eds. P. M. Blowers and P. W. Martens (Oxford: Oxford University Press, 2019) ja "Cambridge Companion to Augustine's Confessions" (2020). Samuti on ta kuueköitelise "Brill Encyclopedia of Early Christianity" (2024) üks kaastoimetajaid ja -autoreid.
Isiklikku.
Tema vanaisa oli teoloog Osvald Tärk.
Osvald Tärk

Osvald Tärk (1. oktoober 1904 Lassi – 25. mai 1984 Tallinn) oli eesti baptistivaimulik ja teoloog.
Ta õppis Leisu algkoolis, Kuriste kihelkonnakoolis, Kärdla haridusseltsi koolis ja Läänemaa Õpetajate Seminaris. Aastatel 1922–1925 õppis ta Eesti Baptisti Jutlustajate Seminaris Keilas. 1928. aastal lõpetas Andover Newtoni Teoloogilise Kooli (), 1929. aastal sai usuteaduse magistriks Union Theological Seminary's () Columbia ülikooli juures.
Ta oli kauaaegne Allika ja Oleviste koguduse pastor ning Baptisti Usuteadusliku Seminari õppejõud ja teoloogiamagister.
Osvald Tärk suri 25. mail 1984 ja ta maeti 1. juunil 1984 Rahumäe kalmistule.
Isiklikku.
Tema lapselaps on teoloog Tarmo Toom.
Pihklane

 
Pihklane ("Pissodes") on putukaperekond. 
Klassifikatsioon.
Pihklaste perekonda liigitatakse järgmised Euroopas elavad putukaliigid:
Anatoli Aleksin

Anatoli Aleksin (vene Анатолий Георгиевич Алексин, tegelik nimi Anatoli Goberman, vene Анатолий Георгиевич Гоберман; 3. august 1924 Moskva – 1. mai 2017 Luxembourg) oli juudi rahvusest vene kirjanik.
Anatoli Aleksin sündis Moskvas kõrgkooli õppejõu perekonnas. Tema isa Georgi Goberman represseeriti 1937. aastal, vabanemise järel oli Tomskis linna ajalehe toimetaja.
1941. aastal evakueeriti Anatoli Aleksin Kamensk-Uralskisse. Sõja järel astus ta Moskva Idauuringute Instituuti, mille lõpetas 1950. aastal. Samal aastal ilmus ka tema esimene raamat. Anatoli Aleksin saavutas esmajoones laste- ja noorsookirjanikuna laialdase tuntuse. Aastatel 1970–1989 oli ta Vene NFSV Kirjanike Liidu sekretär. Ta kuulus ka ajakirja Junost toimetuskolleegiumisse.
1993. aastal asus ta elama Iisraeli. Alates 2011. aastast elas Anatoli Aleksin Luksemburgis.
Tähnikpihklane

Tähnikpihklane ("Pissodes castaneus") on putukaliik. 
Levila.
Neid võib kohata Kesk- ja Põhja-Euroopas (sh Eestis) ning Põhja-Ameerikas.
Kirjeldus.
Täiskasvanud tähnikpihklased on 5–8 mm pikkused punakaspruunid mardikad. Nende eluiga võib küündida 2–3 aastani. Pea on veninud pikaks kärsaks, mille külge kinnituvad tavaliselt põlvjad tundlad ja haukamissuised. Kärsal on suur tähtsus – selle abil puuritakse nooremapoolsete puude, näiteks männi tüvede koore sisse auk, kuhu asetatakse 2–3 muna. Vastsed on jalutud valkjad tõugud, kes kaevandavad koore all käike ning nukkuvad tüve alaosas koore all, ulatudes sügavale puitu.
Tüvekahjurina.
Vastsete uuristatud käigud lõhuvad puu, näiteks männi koore näärmerakke ning takistavad puul vaikmahla ringlust, seetõttu peetakse neid taimekahjuriteks.
Voghera Rivanazzano lennujaam

Voghera Rivanazzano lennujaam on lennujaam Itaalias Lombardia maakonnas Pavia provintsis, umbes 5 km Voghera keskusest lõunas, Rivanazzano Terme omavalitsusüksuse territooriumil. Lennujaam rajati I maailmasõja aastatel.
Tiberius Claudius Nero

Tiberius Claudius Nero oli mitme Vana-Rooma mehe nimi.
Cameri lennujaam

Cameri lennujaam on sõjaväelennuväli Itaalias Piemonte maakonnas Novara provintsis, 1 km kaugusel Cameri keskusest kirdes. Lennujaam kannab Natale ja Silvio Palli nime.
Lennubaasil hooldatakse mitmeid Itaalia Lennuväe lennukitüüpe ning pannakse kokku 5. põlvkonna hävitajaid F-35 Lightning II.
Orasaare mõis

Orasaare mõis (saksa Orrasaar) oli Saulepi mõisa karjamõis ehk kõrvalmõis Varbla kihelkonnas Läänemaal, nüüdisaegse haldusjaotuse järgi Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Saulepi külas.
Mõisat on esimest korda mainitud 1797.
Carpi Budrione lennujaam

Carpi Budrione lennujaam on lennujaam Itaalias Emilia-Romagna maakonnas Modena provintsis, umbes 20 km kaugusel Modena keskusest põhjas ja 7,4 km kaugusel Cameri keskusest põhjas, Budrione fraktsioonis. Lennujaam kannab Danilo Ascari nime.
Latipihklane

Latipihklane ("Pissodes piniphilus") on putukaliik. 
Levila.
Neid võib kohata Kesk- ja Põhja-Euroopas.
Kirjeldus.
Täiskasvanud latipihklased on 4–5 mm pikkused punakaspruunid mardikad. Pea on veninud pikaks kärsaks, mille külge kinnituvad tavaliselt põlvjad tundlad ning haukamissuised. Kärsal on suur tähtsus – selle abil puuritakse nooremapoolsete, näiteks mändide tüvede koore sisse auk, kuhu munetakse munad. Vastsed on jalutud 9 mm pikkused valkjad tõugud, kes kaevandavad koore all käike ning nukkuvad tüve alaosas koore all ulatudes sügavale puitu.
Taimekahjurina.
Arvatakse, et nad nõrgestavad veelgi teiste kahjurputukate poolt nõrgestatud harilikke männipuid, süües neid nii seest kui väljast ja viies puud suremise äärele, seetõttu peetakse neid taimekahjuriteks.
Noorte Kotkaste Viru malev

Noorte Kotkaste Viru malev on Lääne-Viru maakonna piires tegutsev Noorte Kotkaste piirkondlik üksus.
Tegevus.
Viru maleva koosseisus on 15 piirkondlikku ja 2 üldist rühma. 
Maleva büroo asub Rakveres Pikk tänav 15 Kaitseliidu Viru maleva staabi ruumides.
Ajalugu.
Enne okupatsiooniperioodi kuulusid maleva koosseisu: Rakvere I malevkond (muulhulgas Ratsarühm), Rakvere II malevkond, Lüganuse malevkond, Haljala malevkond, Kadrina malevkond, Jõhvi malevkond, Väike-Maarja malevkond (muuhulgas Tehniline rühm, Pioneerirühm), Iisaku malevkond, Viru-Nigula malevkond. 1937. a lõpul tegutses malevas kokku üle 80 noorkotkaste ja noorhaugaste rühma.
Noorte Kotkaste Viru maleva tegevus taastati aastatel 1993–1994 Kiltsis ja Rakveres.
Põhja-Vietnam

Põhja-Vietnam ehk Vietnami Demokraatlik Vabariik (Vietnami DV) oli sotsialistlik vabariik Kagu-Aasias, mis rajati 1945. aastal ja liitus 1976. aastal Lõuna-Vietnamiga nüüdseks Vietnami Sotsialistlikuks Vabariigiks.
2. septembrist 1945 kuni 18. detsembrini 1946 hõlmas riik nime poolest kogu Vietnamit. Kommunistlik relvastatud organisatsioon Viet Minh ("Vietnami Iseseisvusliiga") kontrollis 18. detsembrist 1946 kuni 20. juulini 1954 osa Vietnamist ning 20. juulist 1954 kuni 2. juulini 1976 praeguse Vietnami Sotsialistliku Vabariigi põhjaosa. Riigi kuulutas algselt välja Ho Chi Minh Hanois 1945. aastal, lääneriikide silmis rajati see ametlikult pärast Esimese Indohiina sõja lõppu ja Genfi rahukonverentsi 1954. aastal. Sotsialistlik Põhja-Vietnam ja kapitalistlik Lõuna-Vietnam ühendati pärast Vietnami sõda 1976. aastal.
Cervia Pisignano lennujaam

Cervia Pisignano lennujaam on sõjaväelennuväli Itaalias Emilia-Romagna maakonnas Ravenna provintsis, Cervia omavalitsusüksuse Pisignano fraktsioonis.
Frosinone lennujaam

Frosinone lennujaam on sõjaväelennuväli Itaalias Lazio maakonnas Frosinone provintsis, 5 km kaugusel Frosinone keskusest läänes. Lennujaam kannab Girolamo Moscardini nime.
Ašmiany

Ašmiany (transkribeerituna Ašmjanõ) on linn Valgevenes Hrodna oblastis, Ašmiany rajooni halduskeskus. Leedu keeles "Ašmena", poola keeles "Oszmiana", heebrea keeles "אשמיאני". Linn asub Ašmianka jõe kaldal.
Linna nime kohta arvatakse, et see tuleb jõe leedukeelsest nimest "Ašmenys", mis tähendab teravat. Teise variandi kohaselt on jõe nimes toimunud häälikunihe ja see nimi tuleb hoopis sõnast "Akmenas", mis tähendab kivist. Varaseimas ülestähenduses, ristisõdijate kroonikas, on asula nime kujuks "Asschemynne".
Linna piirides on kolm keskkooli, kool-internaat, gümnaasium ja mitu kutsekooli. Linnas on ka kultuurimaja ja kino. Antakse välja rajoonilehte «Ашмянскі Весьнік».
Tööstusettevõtetest on Ašmianys toiduainetetööstus (lihakombinaat ja juustuvabrik), töödeldakse lina, toodetakse ka ehitusmaterjale ja raadiote detaile.
Ašmiany vaatamisväärsuseks on XIX sajandi lõpust ja XX sajandi algusest pärinev vanalinn. Linnas asub kaks katoliku kirikut, üks aastast 1822, teine XX sajandi algusest, lisaks veel sünagoog aastast 1912 ja õigeusu kirik aastast 1875. Linnas asub ka XIX sajandi lõpus ehitatud vesiveski.
Ajalugu.
Ašmianyt mainitakse esimest korda aastal 1343, mil asula kuulus Gediminasele, ehkki on vihjeid, et asula võis eksisteerida juba XI sajandil. XIV sajandi lõpus sai asula linnaõigused. Toona (aastal 1398) ehitati sinna ka katoliku kirik. Aastail 1385 ja 1402 rüüstasid Ašmianyt ristisõdijad.
Aastal 1432 pidasid linna all lahingu Švitrigaila ja Zygimantase väed. Aastal 1492 rajasid frantsisklased linna kloostri, kuigi valmis sai see ilmselt aastal 1505. Aastal 1519 rüüstasid linna Moskva väed. Reformatsiooni ajal tekkis linna Leedu alade suurim kalvinistide kogudus. 
XVI ja XVII sajand tõid kaasa asula leedulastest elanikkonna arvulise kahanemise. Põhjuseks olid näljahädad ja Moskva vägede korduvad rüüsteretked. Nende asemele asusid valgevenelased. Aastal 1566 sai Ašmiany Magdeburgi linnaõigused, aastal 1683 kinnitas kuningas need taas.
Aastal 1794 hõlvasid linna ülestõusnud Jakub Jasiński juhtimisel ja pidasid mitu lahingut Vene vägede vastu. Ülestõus suruti aga maha ja aastal 1795 läks linn kolmanda Poola jagamise järel Vene impeeriumi koosseisu. Uued võimud kaotasid asula linnaõigused ja müüsid Ašmiany kindralmajor Kantšalovile (kuni aastani 1837). Aastal 1831 suutsid ülestõusnud taas linna vabastada, aga peagi saabusid linna suured Vene väed. Osa rahvast põgenes metsa, aga linna jäänud elanikest suurem osa tapeti. Surmati ka viissada kirikust varju otsinud inimest koos vaimulikuga. Ellu jäänud linlased otsisd varjupaika Vilniuse ümbruskonnast. Ašmiany asustasid taas teistest asulatest saabunud juudid. Aastail 1863–1864 tegutsesid linna ümber taas mitmed ülestõusnute salgad.
Aastast 1921 oli Ašmiany Poola koosseisus, mis tõi kaasa asula majandusliku arengu. Sinna ehitati elektrijaam, tegutsema hakkas teater. 1939. aastal liideti Valgevene NSV-ga.
L'Aquila Preturo lennujaam

L'Aquila Preturo lennujaam, tuntud ka kui Giuliana Tamburro parkide lennujaam ("Aeroporto dei Parchi Giuliana Tamburro") või Parkide lennujaam ("Aeroporto dei Parchi"), on lennujaam Itaalias Abruzzo maakonnas L'Aquila provintsis, 7,4 km kaugusel L'Aquila keskusest lääneloodes, Preturo fraktsiooni territooriumil.
Aucifer

Λucifer (リュシフェル "Ryushiferu", alternatiiv õigekirja Aucifer / Lucifer) on Jaapani "visual kei"-bänd. See loodi aastal 1999. Nad tegutsesid aastani 2003. Alates aastast 2010 on bänd esinenud mitmeid kordi, kuid kokkutulek on olnud ajutine.
Samothrake Nike

Samothrake Nike on võidujumalanna Niket kujutav 244 cm kõrgune marmorskulptuur.
Skulptuur leiti 1863. aastal Kreekast Samothráki saarelt. See arvatakse olevat loodud umbes aastatel 200–190 eKr. Kuju pea ega käed ei ole säilinud, kuid sellest hoolimata peetakse seda üheks hellenismi ning kogu ajaloo kaunimaks kujuks.
Alates 1884. aastast on seda eksponeeritud Louvre'is (välja arvatud Teise maailmasõja ajal).
Sinine villimardikas

Sinine villimardikas ("Meloe violaceus") on villimardiklaste sugukonda villimardika perekonda kuuluv putukaliik. 
Kirjeldus.
Nagu teisedki villimardiklased on sinised villimardikad enamasti suured, tiivutud, eredavärvilised, metallihelgiga, pehmekehalised putukad, kelle kattetiivad on lühenenud ja lennuvõime kadunud.
Paljunemine.
Emane villimardikas (tavaliselt paksem kui isane) muneb pinnasesse kuni mitu tuhat muna. Neist väljuvad vastsed, umbes 1 mm pikkused, ja neid nimetatakse triunguliinideks. Triunguliinid on parasiitse eluviisiga ja lasevad end harilikult erakmesilastel pessa kanda. Triunguliinid, kel õhulend koos mesilastega õnnestus, söövad esmalt ära mesilase munad. Pärast kestumist areneb tringuliinist vastne, kes toitub meest. Vastne kestub ka teist korda, muutudes ebanukuks. Ebanukust areneb pärast kestumist jalutu vastne. 
Vastsed, kes ennast häirituna tunnevad, niristavad kollast toksiini (inglise "cantharidin", C10H12O4, CAS 56-25-7), mis toimib mürgina.
Latina lennujaam

Latina lennujaam on sõjaväelennuväli Itaalias Lazio maakonnas Latina provintsis, 10 km kaugusel Latina keskusest põhjas, Casal delle Palme asula läheduses. Lennujaam kannab Enrico Comani nime.
Lennuvälja kasutab ka kohalik lennuklubi.
Lecce Galatina lennujaam

Lecce Galatina lennujaam on sõjaväelennuväli Itaalias Apuulia maakonnas Lecce provintsis, 15 km kaugusel Lecce keskusest lõunas ja 7 km kaugusel Galatina keskusest põhjas, Galatina ja Lequile omavalitsusüksuste territooriumil. Lennujaam kannab Fortunato Cesari nime.
Silmakoobas

Silmakoobas (ladina keeles "orbita" ehk "recessus cavernosus oculi") on inimestel ja paljudel loomadel peas, näokolju eesmises osas, paiknev paariline luudest ümbritsetud süvend. 
Silmakoobas on püramiidja kujuga. 
Silmakoopa ülemises osas paikneb pisaranääre, eesmises osas silmamuna, külgedel ja taga sidekude ja silmakoopa rasvkeha ("corpus adiposum orbitae"), silmalihased, silmanärvid ja nägemisnärvipea, veresooned.
Silmakoopa areng, anatoomia, morfoloogia, ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.
Roomajatel.
Madudel.
Madude silmakoopad paiknevad näokolju eesmises osas, olenevalt liigist kas külgmiselt ehk selgmiselt. Neid eraldavad (olemasolul) väljastpoolt silmakoobastevahelised kilbised.
Imetajatel.
Koduloomadel.
Silmakoopa moodustavad: sarna-, otsmiku-, pisara-, suulae-, tiib- ja kiilluu. 
Silmakoopa tagumises seinas paiknevad ühendusteed koljuõõnega: sõelluumulk ja nägemisnärvikanal (koos nägemisnärviga), silmakoopalõhe ja tiivamulgud.
Silmakoopas on viis auku: "foramen orbitale proprium", "canalis opticus", "canalis infraorbitalis", "foramen orbitale superius" ja "foramen orbitale inferius".
Vergiate lennujaam

Vergiate lennujaam on lennujaam Itaalias Lombardia maakonnas Varese provintsis Vergiates, 11 km kaugusel Gallaratest, 55 km kaugusel Milanost, 20 km kaugusel Varesest ja 10 km kaugusel Milano Malpensa lennujaamast.
AgustaWestland kasutab lennuvälja katselendudeks.
Veneetsia Lido lennujaam

Veneetsia Lido lennujaam, varem ka Venezia San Nicolò lennujaam ("aeroporto di Venezia-San Nicolò"), on lennujaam Itaalias Veneto maakonnas Veneetsia provintsis, 3 km kaugusel Veneetsia keskusest, Lido saare põhjaosas. Lennujaam kannab Giovanni Nicelli nime.
1926. aastal sai Lido lennujaamast Viini lennuliini avamisega Itaalia esimene tsiviillennuväli.
Bumslang (perekond)

Bumslang ("Dispholidus") on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Bumslangide perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik:
Levila.
Neid võib kohata Aafrikas (va Põhja-Aafrikas).
Endrik Mikkor

Endrik Mikkor (kuni 1. juuni 1938 Hindrik, aga ka Hendrik või Heinrich; 30. oktoober 1870 Reegoldi, Olustvere vald – august 1942 Tallinn) oli Eesti õpetaja, ametnik ja raamatukogundustegelane.
Bumslang

Bumslang ("Dispholidus typus") on maoliik.
Klassifikatsioon.
Bumslangil klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised alamliigid:
Levila.
Neid võib kohata Aafrikas - Sambias (va Põhja-Aafrikas).
Toksilisus.
Pikka aega peeti neid mürgita madudeks. 
Aastal 1957 hammustas bumslangi poeg ameerika herpetoloogi Karl Patterson Schmidti (1890 – 1957) ja hammustus võis tõenäoliselt ka tema surma põhjustada. 
Käesoleval ajal on maod inimeste suhtes mürkmadudeks liigitatavad ja nende hammustus võib mürgistusseisundeid või koguni surma põhjustada.
Hans Jürman

Hans Jürman (ka Jürmann; 28. veebruar 1923 Tallinn – 30. jaanuar 2014 Tallinn) oli eesti raamatukogundustegelane, raamatukogundusteadlane ja bibliograaf. 
Hariduskäik.
Õppis aastatel 1935–1941 Gustav Adolfi Gümnaasiumis ja 1947–1947 Tallinna Meditsiinikeskkoolis farmaatsiat. Aastatel 1942–1952 õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti keelt ja kirjandust ning 1955–1956 sealsamas bibliograafiat.
Krievciemsi vasallilinnus

Krievciemsi vasallilinnus (eestipäraselt Veneküla, läti keeles "Krievciems" – 'moskvalaste küla', 'moskoviitide küla', saksa keeles "Ruschendorf", "Russendorf") oli Riia peapiiskopkonna lätlaste aladel asunud vasallilinnus, mis oli läänistatud Tiesenhausenite perekonnale ning mis paikneb Lätis, Latgale kultuuriajaloolises piirkonnas, Krustpilsi piirkonnas (Krustpils novads), Varieši vallas (Variešu pagasts), Krievciemsi asulas, Aiviekste ("Ewst") jõe alamjooksu vasakul ehk lõunakaldal, u 50 m kaugusel endisest Krievciemsi mõisast.
Muinasajal kuulus piirkond Jersika vürstiriiki ja paiknes selle keskosas. Vene tsaaririigi lõpuni kehtinud ajaloolise haldusjaotuse järgi asus linnus Polotski kubermangu Vana-Väina maakonna (Daugavpils, "Dvinsk") loodetipus.
Piirkond asub tasasel maastikul u 85 meetrit üle merepinna, Aiviekste jõe suubumiskohast Väina jõkke piki Aiviekstet 10 km ülesvoolu.
Nimekujud.
Nimekuju on seotud linnusekoha kuulumisega endise Jersika vürstiriigi alla.
Ajalugu.
1354. aastal on küla (villa Ruthenorum) esmamainitud ürikus, kui reguleeriti maade piire peapiiskop Fromhold von Vyfhuseni ja tema vasallide vendade Nicolause, Engelberti ja Bartolomeus Tiesenhausenite valduste vahel. Linnust hakati ehitama tõenäoliselt pärast 1354. aastat.
1456. aasta 19. veebruaril läänistas ordumeister Johann von Mengede Valgas olles rüütel Johann Rehbinderile Rezekne foogtkonnas (Räisaku) Venekülas (Krievciemsis), maavaldusi. Selle läänistuse ("dat Rusche dorp") aga ka Gottschalk Rehbinderile kuuluvad Väina jõe äärsed maad kinnitas ordumeister Wolter von Plettenberg 1519, 7. juulil Berndt Rehbinderile. 
1507 ostis linnuse Gerdt Linde.
1585 annetas Poola kuningas Stefan Batory Krustpilsi piirkonna sõjaliste teenete eest Võnnu (Cesis) vojevoodile Nicolaus II Korffile, kelle suguvõsale see kuulus XX sajandi alguseni. Kuramaalt, Priekule vasallilinnusest pärit Nicoalusele kuulusid siis ka Krustpilsi piiskopilinnus ja Steinbruni mõis.
17. sajandil hakkas selle suhteliselt väikese linnuse majanduslik ja administratiivne tähtsus vähenema. Lõpuks see jäeti maha ja lagunes. Aastatel 1673–1686 Gerardus Valcki välja antud kaardil "Tabula Ducatuum Livoniæ et Curlandiæ" on märgitud ka Krievciemsi ("Rusdorp").
18. sajandi lõpus K. G. Gratzi joonistatud pildil on näha veel küllaltki märkimisväärsed varemed.
19. sajandil lammutati linnust intensiivselt kõrvalehitatava Krivciemsi mõisa jaoks.
Ehitus.
Ehitusstiililt on tegemist Riia peapiiskopkonna lõunapiiride kaitseks rajatud vabakujulise laagerkastelliga. Linnus oli lihtne, müürikaitsele baseeruv kastell. Põhiplaanilt oli tegemist täisnurkse ida-lääne suunalise ristkülikuga küljepikkustega 29×19 m. Linnust ümbritsesid kolmest küljest vallikraavid. Põhjaküljel pakkus 6 m kõrgune jõekallas ka tõhusat veekaitset. Elukorpus asus lääneküljel, selle all olid keldrid. Linnus oli ehitatud maakividest ja tellistest.
Praegune seisukord.
Linnusekohast annab aimu säilinud 1 m kõrgune küngas Aiviekste jõe kaldal.
Florida madude loend

Florida osariigi madude loend Florida Ülikooli andmetel:
Venaria Reale lennujaam

Venaria Reale lennujaam on sõjaväelennuväli Itaalias Piemonte maakonnas Torino provintsis, 5 km kaugusel Torino keskusest põhjas, Venaria Reale omavalitsusüksuse territooriumil. Lennujaam kannab Mario Santi nime.
1909. aastal avatud Venaria Reale lennuväli on Itaalia esimene sõjaväelennuväli.
Lennuväljal baseeruva üksuse relvastuses on helikopterid Agusta Bell 205 ja Agusta Bell 206.
Villimardiklased

Villimardiklased ("Meloidae") on putukate sugukond mardikaliste seltsist.
Eesti liigid.
Eestis elab kolm liiki perekonnast villimardikas. Võimalik, et on elanud ka hispaania kärbes.
Klassifikatsioon.
Villimardiklaste sugukonda klassifitseeritakse järgmised alamsugukonnad:
Meloinae

Meloinae on villimardiklaste sugukonda kuuluv mardikaliste alamsugukond.
Klassifikatsioon.
Alamsugukonda "Meloinae" klassifitseeritakse järgmised Euroopas elavadperekonnad:
Amendola lennujaam

Amendola lennujaam on sõjaväelennuväli Itaalias Apuulia maakonnas Foggia provintsis, 15 km kaugusel Foggia keskusest kirdes, Amendola fraktsioonis. Lennujaam kannab Luigi Rovelli nime.
1944. aastal oli lennuväli Euroopa suurim sõjaväelennuväli.
Villimardikas

Villimardikas ("Meloe") on mardikaliste perekond villimardiklaste sugukonnast.
Eesti liigid.
Eestis elab kolm liiki villimardikaid.
Klassifikatsioon.
Villimardikate perekonda klassifitseeritakse järgmised liigid:
Paradoks

Paradoks on pealtnäha vastuoluline avaldus, mis võib seejuures olla tõene. Enamik loogilisi paradokse on vigased, kuid need on siiski väärtuslikud kriitilise mõtlemise edendamisel. Filosoofiliste paradokside tuntumate näidete seas on vanakreeka filosoofi Zenoni apooriad.
Loogikas on palju paradokse, mis on arutlusvormidena vigased, aga aitavad kaasa kriitilisele mõtlemisele. Teised paradoksid on aidanud paljastada puudujääke definitsioonides, mida varem peeti rangeteks, ning on ajendanud matemaatika ja loogika aksioomide ümberkorraldamist. Üks näide on Russelli paradoks, mis küsib, kas "hulk kõikidest hulkadest, mis iseennast ei sisalda," sisaldaks ka iseennast, ning näitas, et katsed rajada hulgateooria omaduste või predikaatide läbi hulkade tuvastamisele olid vigased. Teisi paradokse, näiteks Curry paradoksi, pole võimalik lahendada loogikasüsteemi põhitõdesid ümber korraldamata.
Väljaspool loogikat oleva paradoksi näiteks võiks tuua filosoofiast Theseuse laeva: kas laev, mida aja jooksul tükkhaaval uue puiduga parandatakse, on see sama laev, mis alguses? Paradokse võib esineda ka piltides või muus meedias. Kunstnik M. C. Escher lõi arvukalt perspektiivipõhiseid paradoksaalseid joonistusi, kus sõltuvalt vaatenurgast paistavad seinad põrandatena, redelid näivad lõputud jne.
Paradokse on ka matemaatikas, füüsikas (sh kosmoloogias), keemias, bioloogias ja majandusteaduses.
Gary Kikaya

Gary Senga Kikaya (sündinud 4. veebruar 1980 Lubumbashis) on Kongo DV kergejõustiklane (400 m jooksja).
Kikaya võitis 2003 NCAA sisemeistrivõistlustel esikoha 400 meetri jooksus, kuid ei pääsenud sama aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Pariisis poolfinaalist edasi ajaga 49,99. Järgmise aastal võitis ta Budapesti sisemaailmameistrivõistlustel pronksmedali ja jõudis Ateena olümpiamängudel poolfinaali. Helsingi maailmameistrivõistlustel 2005 jõudis ta samuti poolfinaali. 2006 võitis ta Aafrika meistrivõistlustel kuldmedali. Hiljem samal aastal sai ta kergejõustiku finaalvõistlustel teise koha uue Aafrika rekordiga 44,10 ning kergejõustiku karikavõistlustel samuti teise koha. Järgmisel aasta Osaka maailmameistrivõistlustel jõudis ta poolfinaali ja sai IAAF-i finaalvõistlustel neljanda koha. 2008 jõudis ta Pekingi olümpiamängudel taas poolfinaali ja oli IAAF-i finaalvõistlustel kuues. Järgmise aasta Berliini maailmameistrivõistlustel ta diskvalifitseeriti ja eeljooksust edasi ei pääsenud. 2009. aasta IAAF-i finaalvõistlustel oli ta viies.
Kalev Kudu

Kalev Kudu (sündinud 26. augustil 1961 Võrus) on eesti teatrilavastaja.
Ta õppis näitejuhtimist 1979–1980 Tallinna Pedagoogilises Instituudis. Aastatel 1984–1987 õppis Tartu Ülikoolis ajakirjandust ja 1985–1989 Vanemuise draamastuudios näitlemist.
Ta alustas lavastajana tegevust aastal 1980 Võru teatritrupis Grupp 80. 1989 oli ta üks Tartu Lasteteatri asutajaid ning töötas seal näitleja ja lavastajana kuni teatri sulgemiseni 2000.
1992. aastal asutas Kudu kutselise erateatri "nullteatri" (ametlik algus 2018). Kudu on tegutsenud ka Võru kooliteatris ja Võru Rahvateatris.
1999. aastal asutas ta Tartu Ülikooli draamastuudio baasil Tartu Üliõpilasteatri.
3. veebruaril 2014 asus ta tööle Thbilisi Akhmeteli-nimelisse draamateatrisse, kus lavastas Valgevene autori Pavel Prjaško näidendi "Alukad" ("Trusi").
Kudu on end täiendanud Grenland Friteateris Norras, Epinalis Prantsusmaal ja Berliinis teatrikeskuses AKT ZENT.
Kudu kuulub Eesti Lavastajate Liitu ja Eesti Teatriliitu, samuti üliõpilasteatreid ühendavasse rahvusvahelisse organisatsiooni AITU.
Isiklikku.
Kudu on olnud abielus. Tal on poeg Uku ja tütar Minna-Triin.
Tortolì Arbataxi lennujaam

Tortolì Arbataxi lennujaam on lennujaam Itaalias Sardiinia maakonnas Ogliastra provintsis, umbes 140 km kaugusel Cagliarist ja 100 km kaugusel Nuorost.
Tortoli ja selle mereäärse Arbataxi fraktsiooni keskustest umbes 2 km kaugusel asuv lennujaam paikneb Sardiinia saare igarannikul, Ogliastra ajaloolis-geograafilises piirkonnas.
Hiidürask (perekond)

Hiidürask ("Dendroctonus") on putukaperekond. Eestis leidub perekonnast vaid üks liik – hiidürask. 
Klassifikatsioon.
Hiidüraskite perekonda liigitatakse järgmised putukaliigid:
Cagliari Elmase lennujaam

Cagliari Elmase lennujaam on lennujaam Itaalias Sardiinia maakonnas città metropolitana di Cagliaris, 6 km kaugusel Cagliari keskusest loodes, Elmase omavalitsusüksuse territooriumil. Lennujaam kannab Mario Mameli nime.
Cagliari Elmase rahvusvaheline lennujaam on Sardiinia tähtsaim lennujaam, 2013. aastal oli see reisijate arvult Itaalias 13. kohal.
Hiidürask

Hiidürask ("Dendroctonus micans") on putukaliik. 
Levila.
Neid võib kohata Põhja-Euroopa, Siberi ja Jaapani okasmetsades. Võõrliigina elavad nad ka Iirimaal, Suurbritannias jm.
Kirjeldus.
Täiskasvanud hiidürask on 6–9 mm pikkune. 
Paljunemine.
Sigimisperioodil moodustavad nad peresid (nii monogaamseid kui polügaamseid) ja paljunevad eelistatult kuuse koore all kuid pereelu on võimalik ka mändide (sh harilik mänd) ja nulgude koore all. Emane hiidürask muneb harilikult 100 kuni 150 muna. Nad toituvad üheskoos perekäikudes. 
Tüvekahjur.
Nende perekäigud nõrgestavad puud. Arvatakse, et nad viivad puitu südamemädanike seeni. Seetõttu peetakse neid taimekahjuriteks.
Uue-Varbla mõis

Uue-Varbla mõis (saksa keeles "Neu-Werpel") oli mõis Varbla kihelkonnas Läänemaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub kunagine mõisasüda Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Ajalugu.
Algselt oli tegemist Wilhelm von Fahrensbachile (Farensbach) 1382. aastal läänistatud maadega, kuhu kuulusid Vaiste, Saulepi ja Varbla mõisa alad.
Alates 24. jaanuarist 1698 kuulus Varbla mõis Nasackinite suguvõsale. Selleks ajaks Vaiste mõis enam Varbla alla ei kuulunud. Aastal 1793 siirdus mõis pärandusena Reinhold Magnus von Nasackinile. Viimatimainitul tekkis aga tüli oma noorema venna Adam Gustav von Nasackiniga, mille tulemusena määras Venemaa keiser Paul I oma ukaasiga 1797. aastal Saulepi mõisa kroonumõisaks. Kaks aastat hiljem, 1799. aastal jõudsid kaks tülitsevat venda kokkuleppele ja mõis jagati kaheks. Sedasi hakati Reinhold Magnus von Nasackinile jäänud senist Varbla mõisa nimetama Vana-Varbla mõisaks ning sellest pisut lõuna pool asuvat, Adam Gustav von Nasackinile jäänud Uue-Varbla mõisaks.
Mõisahoone.
Uue-Varbla mõisahoone ehitati 1798. aastal. Aastaks 1877 oli mõisa ülesehitus nõudnud suurte laenude võtmist ja et tollal mõisaomanikuks olnud Iwan von Nasackin elas ise Tallinnas, läks mõis lõpuks "haamri alla". Mõisa omandas avalikul müügil Pärnu pärilik aukodanik Carl Julius Immanuel Schmidt, kes kolis ka mõisa elama. Mõis oli Schmidtide omanduses kuni selle võõrandamiseni 1919. aastal. 1925. aastal lahkusid Schmidtid Saksamaale ja mõisa ostis endale seejärel Šveitsi kodanik Walter Schär, kelle järglaste käes on mõis tänapäevalgi. Mõisa ruumides tegutseb Varbla muuseum.
Mõisahoonet ning muuseumi hoiavad korras ning ülal üks perekond, Kask, kes on oma eesmärgiks võtnud saavutada mõisa võimalikult originaalne väljanägemine.
Rahastus tuleb muuseumi külaliste annetustest, ning omafinantseeringust.
Xenochrophis

Xenochrophis on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Xenochrophis" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Levila.
Neid võib kohata Aasias.
Uustaoism

Uustaoism ehk neotaoism on fokaalne areng Hiina filosoofias. Hiinapärane nimetus seesugusele suunitlusele on "xuanxue", milles sõna esimene pool "xuan" tähendab tumedat, müstilist, tundmatut. Sõna teine pool "xue" tähendab õppimist. Modernses Hiina kultuuris võib seda samastada ka metafüüsika ja spirituaalsusega. Seesuguses õpetuses on kombineeritud erinevaid elemente konfutsianismist ja taoismist.
Kaks mõjusat Xuanxue õpetlast olid Wang Bi ja Guo Xiang. Mõlemad olid tõsiusklikud konfutsianistid. Nende filosoofia kohaselt on stoiline vaim uustaoismi põhilisim vaatenurk. Nad kombineerisid konfutsianistide sotsiaalse aktiivsuse ja taoistide vaikimise hüüdlauseks: "Sisemuselt elutark, väliselt kuningas." Seesmise tühjuse või sõltumatuse täiuslik kooskõla oma tegeliku rolliga oli nende taoismi põhimõtete raamistik. Seetõttu olid nad väliselt konfutsianistid ja seesmiselt taoistid. Selle läbi töötati välja mõiste neotaoism.
Virginia (perekond)

Virginia on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Virginia" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Levila.
Neid võib kohata Ameerika Ühendriikides.
Gerd Albrecht

Gerd Albrecht (19. juuli 1935 Essen – 2. veebruar 2014) oli saksa dirigent.
Ta võitis Besançoni rahvusvahelise noorte dirigentide võistluse 22-aastaselt.
Marina di Campo lennujaam

Marina di Campo lennujaam (IATA: EBA, ICAO: LIRJ) on lennujaam Itaalias Elba saarel. Toscana maakonna Livorno provintsi Marina di Campo omavalitsusüksuse territooriumil paiknev lennujaam asub mõne kilomeetri kaugusel Portoferraiost edelas.
Tropidonophis

Tropidonophis on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Tropidonophis" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Levila.
Neid võib kohata Austraalias, Paapua Uus-Guineas, Indoneesias ja Filipiinidel.
Pete Seeger

Peter Seeger (3. mai 1919 New York – 27. jaanuar 2014 New York) oli Ameerika Ühendriikide folklaulja ja aktivist.
Ansambliga The Weavers laulis ta tuntuks laulu "Goodnight, Irene". 
Senaator Joseph McCarthy perioodil 1950. aastate alguses olid ansambli The Weaversi liikmed nii-öelda mustas nimekirjas ning nende esinemisvõimalusi piirati oluliselt, kuid 1960. aastatel saavutas Seeger taas tuntuse prominentse protestilauljana, mil ta toetas rahvusvahelist relvitustamist ja inimõigusi. 
Ta kirjutas laulu "Where Have All the Flowers Gone?" (eesti keeles "Kuhu küll kõik lilled jäid?") esimesed kolm salmi. Laul "Väiksed kastid linna serval" sai menukaks 1963. aastal just Pete Seegeri esituses.
1996. aastal valiti ta Rock'n'rolli Kuulsuste Halli liikmeks.
2011. aastal osales Seeger Occupy Wall Street protestimarssides. Tema viimased esinemised olid 2013. aastal.
Probleem

Probleem on ülesanne, mille probleemilahendus on kompleksne. 
Probleemi lahendamine.
Probleemi lahendamise strateegiad.
Probleemi lahendamise strateegiad on sammud, mida kasutatakse enda eesmärgi nimel probleemi kõrvaldamiseks. Seda nimetatakse ka probleemi lahendamise ringiks. (Bransford &amp; Stein, 1993) Selle tsükli käigus saadakse aru probleemist, defineeritakse see, aretatakse välja strateegia lahendamiseks, kogutakse materjali, määratakse kindlaks saadaolevad ressursid probleemi lahendamiseks, jälgitakse oma arengut ning hinnatakse lahenduse täpsust. Kuigi seda nimetatakse tsükliks, ei pea tingimata lõpetama ühe astmega, et liikuda edasi järgmisele. Põhjus, miks seda ringiks kutsutakse on see, et tavaliselt kui probleem saab lahendatud ilmub kohe uus. 
Erinevad probleemi lahendamise strateegiad:
Kontinentaalfilosoofia

Kontinentaalfilosoofia on ühine nimetus Mandri-Euroopas, eriti Prantsusmaal ja Saksamaal, 20. sajandil viljeldud filosoofiale. 
Kontinentaalfilosoofiat eristatakse analüütilisest filosoofiast, mis on leidnud tunnustust peamiselt Angloameerika maades. Vahetult pärast teist maailmasõda nimetati kontinentaalfilosoofiaks fenomenoloogiat, hiljem lisandusid ka eksistentsialism, hermeneutika ja strukturalism. Kontinentaalfilosoofia ei moodusta ühtset koolkonda.
Erinevalt analüütilisest filosoofiast ei peeta kontinentaalfilosoofias oluliseks mõistelist selgust, loogilist järjekindlust ja loodusteaduslikku lähenemist. Kontinentaalfilosoofia tähelepanu on suunatud pigem inimliku olemasolu, kultuuri ja kogemuse teemadele. Kontinentaalfilosoofia on sageli stiililiselt ja sisuliselt lähemal esseistikale, ilukirjandusele ja psühhoteraapiale kui loogikale ja loodusteadustele. Mõistelise selguse puudumine laseb kontinentaalses filosoofias elada paljudel tõlgendustel, mõistmistel ja arusaamistel. Üks kontinentaalfilosoofia koolkondade viimase aja suundumusi on tuua akadeemilisse filosoofiasse teemasid, mis ei tundugi eriti filosoofilistena, muutes seeläbi tavapäraseid ootusi filosoofia ülesannete suhtes.
Rismus

Rismus on märke- ja mõõteriist, mis võimaldab kanda toorikutele baasjoontega paralleelseid märkejooni ja mõõtmeid.
Rismus koosneb alusplaadist ja vardast, millel liigub märkenõel. Rismuseid kasutatakse metallitöötlemises või metroloogias vertikaalsete mõõtude märkimiseks või mõõtmiseks.
Ylo

Ylo – Henriku Liivimaa kroonikas mainitud Üksküla liivlane, kes koos Viezoga oli üldse esimene nimeliselt teadaolev kristlusse astunud liivlane. Nende ristijaks oli misjonärina Liivimaale saabunud hilisem Üksküla piiskop Meinhard. Ylo oli Kulewene isa. Ylo nimi on tõenäoliselt etümoloogiliselt seotud soome sõnaga "ilo" "rõõm" ja eesti sõnaga "ilu" "rõõm, kaunidus".
27. augustist 1255 on teada Saaremaa maavanem Ylle, kelle nimi on tõenäoliselt sama tähendusega.
Viezo

Viezo – Henriku Liivimaa kroonikas mainitud Üksküla liivlane, kes koos Yloga oli üldse esimene nimeliselt teadaolev kristlusse astunud liivlane. Nende ristijaks oli misjonärina Liivimaale saabunud hilisem Üksküla piiskop Meinhard. Viezo oli Alo isa. Viezo nimi on tõenäoliselt etümoloogiliselt seotud eesti sõnaga "viha".
Jaruha

Jaruha (ukraina keeles Яруга) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Mohõliv-Podilskõi rajoonis. Elanike arv on 694. Pindala on 3,57 km².
Georg Johannes Heinrich Scheel

Georg Johannes Heinrich Scheel (10. detsember 1840 Lübeck – 26. august 1897 Tallinn), oli eesti pangandustegelane, G. Scheel &amp; Co panga asutaja.
Georg Johannes Heinrich Scheel asus Tallinna 1862. aastal, kus tegutses 1866–1882 Eestimaa mõisnike krediitkassa raamatupidajana ning seejärel 1882 asutatud Tallinna Linnapanga direktorina. Kui Tallinna Linnapank 1884 suleti, asutas G. J. H. Scheel Tallinna suuräride omanike rahalisel toetusel isikliku eraettevõttena G. Scheel &amp; Co pangakontori, mida juhtis kuni surmani 1897. aastal.
Paagutamine

Paagutamine on peeneteralise või pulbrilise materjali muutmine tükiliseks kõrge temperatuuri toimel (muutuvad materjali koostis ja struktuur).