tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Laama (loom)

Laamad ("Lama glama") on loomaliik kaamellaste sugukonnas laamade perekonnas. Nad ei ole ohustatud liik ja kuuluvad vanimate kodustatud loomade hulka.
Kogu maailmas on umbes 3 miljonit isendit, 70% laamadest elab Boliivias.
Kaamelid asusid elama Põhja-Ameerika kesktasandikel umbes 40 miljonit aastat tagasi. Sealt 3 miljonit aastat tagasi levisid laamataolised loomad Lõuna-Ameerikasse. Laamade perekonda kuuluvad kaks kodustatud liiki (laamad ja alpakad) ning kaks endiselt metsikut liiki (guanakod ja vikunjad). Enamjaolt elavad laamad 20-pealiste karjadena.
Omadused.
Laamade eluiga on keskmiselt 15–25 aastat. Nende värvus varieerub valgest mustani ja võib olla beežikas, pruunikas, punakas või roosakas. Vill võib olla ühevärviline, täpiline või erineva mustriga. Erinevalt kaamelitest pole laamadel küüru. Täiskasvanud isase laama kõrgus on umbes 120 cm ja ta kaalub 130–154 kg. Neil on peenike kael, väike ja piklik pea, pikad ja teravad kõrvad ning laamad on suuremad kui alpakad. Kodustel laamadel on pehme, klassikalise pikkusega karvkate, mille pikkus võib ulatuda kuni 15 cm. Looma tiinus kestab 11 kuud ja järglasi on tavaliselt üks.
Laamad on väga seltsingulised ja uudishimulikud loomad, kes vajavad liigikaaslasi. Laamad on väga intelligentsed ja neid on lihtne õpetada. Nad omandavad kiiresti päitsete kasutamise, juhtimise, sõidukisse laadimise ja järelkäru vedamise. Laamad sülitavad ohu korral, tundes end ebakindlalt või tõrjudes liigikaaslast. Laamad ja nende esivanemad sobivad Andide karmi kliima keskkonda, nad on vastupidavad, hõlpsasti hooldatavad ja haigusvabad. Laamasid kasutatakse lammaste, kitsede ja hobuste valvurina. 
Toitumine.
Laamade hüdratsioon on sama oluline kui tema toitumisharjumused. Pidev värske ja puhta vee tarbimine on hädavajalik, et hoida laama hea tervise juures. Looduses on laamad võimelised olema pikka aega ilma veeta, kuna nad suudavad vajaliku vee omandada taimedest toitudes. Nad vajavad umbes 2–3 liitrit vett päevas.
Laamadel on mäletsejale kohane kolmekambriline magu. Vähese valguvajaduse ja tõhusa seedesüsteemi tõttu on laamasid säästlik pidada. Teatud piirkondades tuleks sööda, vitamiinide ja mineraalainete vajaduste kohta küsida nõu veterinaarilt. Laamad toituvad põõsastest, samblikest ja noortest võrsetest. Farmides toidetakse neid teravilja ja heinaga. Koduses keskkonnas tarbivad laamad sageli sama toitu nagu kitsed ja lambad.
Kasutamine.
Laamasid kasutatakse tõuaretuses, teraapias, lemmikloomana ja sõitmiseks. Nad annavad liha, kiudaineid rõivaste jaoks ja sõnnikugraanuleid kütteks. Veoste vedamiseks kasutatakse ainult isaseid, emased on ette nähtud ainult tõuaretuseks ja neid ei lüpsta. Laamad on kodustatud loomad ja neil on suur majanduslik tähtsus. Laamavill on paks ja jäme, kuid soe. Loomi pügatakse kaks korda aastas, ühelt loomalt on võimalik saada 3 kg villa.
Kiudude kasutamine.
Vill on rasvavaba, kergekaaluline, soe ja luksuslik ning on väga populaarne kudujate ja käsitööliste seas. Laamavill koosneb jämedast mitteelastsest ja läiketa pealiskiust, peenest pealiskiust ja pehmest aluskiust.
Bioseston

Bioseston on veekogu sambas hõljuvad elusorganismid, osa sestonist. 
Biosestoni hulka arvatakse plankton, pleuston, neuston ja nekton.
Metsamajandus

Metsamajandus on metsanduse haru, mis tegeleb metsade majandamisega: metsa uuendamise, kasvatamise, kasutamise ja kaitsega.
Põhilised metsauuenduse võtted on uuendusraie ning sellele järgnev metsaistutus või -külv, aga ka looduslikule uuendusele kaasaaitamine (seemnepuude allesjätmine, maapinna mineraliseerimine, metsa majandamise eeskirjas sätestatust väiksema algtihedusega metsa külvamine või istutamine) ja metsakultuuri hooldamine (noorte puude ümbert rohttaimestiku niitmine, kitkumine, mahatallamine või keemiline tõrje, ning valgustusraie ehk konkureerivate puu- ja põõsaliikide eemaldamine ja liiga tihedate puugruppide harvendamine, mõningal määral kasutatakse istutusjärgsetel põuastel suvedel ka kastmist), mujal maailmas kasutatakse mõningate puuliikide puhul uuenemist soodustava abinõuna ka langi ülepõletamist.
Metsa kasvatamise peamisteks võteteks on noorendike hooldamine, metsamaaparandus (mulla toiteainete-, happesuse- ja niiskusrežiimi parandamine, metsateede ehitamine jms), harvendus- ja sanitaarraied ning kasvavate puude laasimine. Eestis on keelatud metsa väetamine mineraalväetistega.
Metsa kasutamine on puiduvarumine, vaigutamine, dekoratiivmaterjali (sh urvad, samblikud, samblad, metsalilled, jõulukuused, suvistekased), ravimtaimede, luua- ja vihaokste, punutisevitste, puukoore (sh korgi, kasetohu, niine jt), okaste, kase- ja vahtramahla varumine, seente, marjade, puuviljade, pähklite, seemnete, tõrude ja käbide korjamine, metsa kasutamine looduskaitseks, riigikaitseks, jahinduseks, teadus- ja õppetööks, rekreatsiooniks (sh sportimine, loodusfotograafia, vaba aja veetmine jne), kahjulike mõjude leevendamiseks (müra, heitgaaside, haisu, valgusreostuse, erosiooni, maalihete, tugevate tuulte jne tõkestamiseks), loomade karjatamiseks, mesinduseks (sh metsmesinduseks) ja religioosseks tegevuseks.
Metsakaitse hõlmab tegevusi võitluseks metsi kahjustavate teguritega (haigused, putukkahjurid, ulukite rüüsted, metsatulekahjud, üleujutused, liigne rekreatiivne koormus, keskkonna saastatus (happevihmad, kohati ka leeliselised pinnaveed jne). Järjest rohkem peab metsakaitse otsima abinõusid ka prahistamise, geneetiline vaesumise,ebasoovitavate geenidega saastumise ja invasiivsetevõõrliikide sissetungi vastu.
Magalhãesi provints

Magalhãesi provints on 2. järgu haldusüksus (provints) Tšiilis Magalhãesi ja Tšiili Antarktika piirkonna keskosas Magalhãesi väina põhjarannikul.
Magalhãesi provints piirneb põhjas Última Esperanza provintsi ja lõunas Tulemaa provintsiga.
Provintsi pindala on 36 994,7 km². Elanike arv on 2012. aasta seisuga 128 199.
Provintsi keskus on Punta Arenas.
Provints koosneb neljast vallast (järjestatud kirdest edelasse):
Magalhãesi provintsi kaudu jõutakse Tšiili äärmisse lõunaossa, olgu siis Argentinast autoga Río Gallegose kaudu või President Carlos Ibáñez del Campo rahvusvahelise lennujaama kaudu.
Provintsi vaatamisväärsuste seas on Puerto del Hambre, Fuerte Bulnes, kaks pingviinide kolooniat ja Carlos III saare merepark, esimene merepark Tšiilis.
Puerto del Hambre

Puerto del Hambre (ka: "Puerto Hambre"; 'näljasadam') on kunagine kindlustatud asula Tšiilis Magalhãesi ja Tšiili Antarktika piirkonnas Punta Arenase linnast 36 km lõunas ja ka Fuerte Bulnese lähedal Magalhãesi väina Bahía Buena lahe ääres, mälestis Hispaania esimesest katsest Magalhãesi väina rannikut koloniseerida.
Praegu on asulast järel ainult varemed. Puerto del Hambret loetakse Tšiili geograafiliseks keskmeks Arica ja Tšiili Antarktika vahel.
Ajalugu.
Sellesse üksikusse kohta rajas kapten Pedro Sarmiento de Gamboa 25. märtsil 1584 umbes 300 elanikuga asula Ciudad del Rey Felipe või Rey Don Felipe ('kuningas Felipe linn'). Arvatakse, et selle elanikud surid nälga.
Aastaid hiljem randus seal inglise piraat Thomas Cavendish, kes leidis eest vana koloonia ja ühe ellujäänu. See oli Tomé Hernández, tänu kellele me linna lugu teame. Inglane pani kohale nimeks Port Famine ('näljasadam'), mis hispaaniakeelsena on tänini säilinud. Seda kasutati 19. sajandil Briti mereväebaasina. 
Peale Kuningas Felipe linna rajas Sarmiento de Gamboa veel koloonia nimega Nombre de Jesús ("Jeesuse nimi"), mis asus Magalhãesi väina Atlandi ookeani poolses suudmes Vírgenese neemel (Neitsite neemel) praegusel Argentina territooriumil. Elanikud jätsid selle maha, peaasjalikult selleks, et minna lääne poole otsima kuningas Felipe linna.
Kreba-Neudorf

Kreba-Neudorf on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Görlitzi kreisis.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Alam-Sileesia Oberlausitzi kreisi.
Vallaosad.
Kreba ("Chrjebja"), Lache, Neudorf ("Nowa Wjes") ja Tschernske ("Ćernsk").
Markersdorf

Markersdorf on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Görlitzi kreisis.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Alam-Sileesia Oberlausitzi kreisi.
Vallaosad.
Markersdorf, Deutsch-Paulsdorf (sorbi: "Němske Pawlice"), Friedersdorf, Gersdorf, Holtendorf, Jauernick-Buschbach ja Pfaffendorf.
Liepāja järv

Liepāja järv on järv Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonnas. Liepāja on suuruselt riigi viies järv.
Järve pindala on 37,15 km², keskmine sügavus 2,0 m, pikkus põhjast lõunasse 16,2 km ja kaldajoone pikkus 44,6 km.
Liepāja järv on madal eutroofne järv, millele on omane rikkalik veetaimestik, näiteks pilliroog, hundinui, kõrkjas, jõgitakjas.
Kevadise suurvee ajal jäävad järvelähedased niidud ja põllumaad sagedasti vee alla. Märgaladel on palju poldreid ja paise.
Järvest on leitud 14 liiki kalu: haug, särg, ahven, latikas, koger, linask, vimb, luts, angerjas, koha jt. Ainult maikuus võib järves erilubade alusel kalu püüda.
Aastatel 1977–1999 kaitsti järves luiki ja parte.
Liepāja järves on 13 saart, neist suurimad on Atteku, Zirgu ja Putnu. Järve idakaldal kasvab Friča hiis, läänekaldal aga Reiņu mets.
Järve suubub ja voolab välja mitu jõge. Suurim järve voolav jõgi on Bārta.
Hamar

Hamar on linn Norras Lillehammeri lähedal, Innlandeti maakonna ja Hamari valla keskus. Linn asub Norra suurima järve Mjøsa ääres.
Hamarit tuntakse Norra kiiruisutamiskeskusena. Hamari Vikingskipeti hallis toimusid1994. aasta Lillehammeri olümpiamängude kiiruisutamisvõistlused. Igal aastal peetakse seal kiiruisutamise maailma karikasarja etappe. Seal on mitu korda peetud ka kiiruisutamise maailmameistrivõistlusi.
Jalgpalliklubi Hamarkameratene mängib Norra kõrgliigas.
Sajakroonine meenemünt (2008)

2008. aastal välja lastud 100-kroonine meenemünt on puhtast plaatinast ning pühendatud Eesti Vabariigi 90. aastapäevale. Samasse komplekti kuulub ka viiekümne- ja kümnekroonine meenemünt.
Tegemist on kollektsionääridele mõeldud meenemündiga, mille maksimumtiraaž on 3000 tükki ning mis lasti ametlikult käibele 22. veebruaril 2008 , kuid mida hakati avalikkusele müüma alles 24. veebruaril kell 11.00 Eesti Panga Iseseisvussaalis.
Iga münt on plastkapslis, mis omakorda on spetsiaalses karbis, ning iga mündiga käib kaasas sertifikaat, millel on mündi number. Ühe mündi hind Eesti Panga muuseumis on 6000 krooni.
Mündi on verminud Soome Rahapaja (Mint of Finland Ltd) Brilliant Uncirculatedi kvaliteediga, ning see on esimene Eesti Vabariigi münt, mis on valmistatud plaatinast.
Kujundus.
Mündi on kujundatud Tiit Jürna, see kaalub 7,775 grammi ning selle diameeter on 18 mm. Mündi serv on sile, kuid sellel on (ühe korra) kiri sulami tähisega "Pt 999".
Avers.
Mündi esiküljel on motiiv Eesti Vabariigi suurest riigivapist ning vermimise aasta "2008".
Revers.
Mündi tagaküljel on kolme traadil istuva suitsupääsukese kujutis ja tekst "100 KROONI EESTI VABARIIK 90".
Sertifikaat.
Iga mündiga käib kaasas sertifikaat mille ühel küljel on mündi spetsifikatsioon ja teisel küljel Eesti Panga presidendi Andres Lipstoki pühendus eesti ja inglise keeles. Pühenduse eestikeelne tekst on järgmine:
Üheksakümmend aastat tagasi, 24. veebruaril 1918, avaldati Tallinnas iseseisvusmanifest "Manifest kõigile Eestimaa rahvastele", millega kuulutati välja Eesti Vabariik:&lt;br&gt;&lt;br&gt;
"Eestimaa, ajaloolistes ja etnograafilistes piirides, kuulutatakse tänasest peale iseseisvaks demokraatlikuks riigiks."&lt;br&gt;&lt;br&gt;
Manifesti andis välja Eesti Maapäeva Vanemate Nõukogu nimel Eesti Päästekomitee.&lt;br&gt;&lt;br&gt;
28. novembril 1918 algas Eesti Vabadussõda, mis lõppes rahulepingu allakirjutamisega Eesti ja Nõukogude Venemaa vahel 2. veebruaril 1920. Eesti Vabariigi iseseisvus katkes 1940. aastal, mil riik okupeeriti ja seejärel inkorporeeriti Nõukogude Liidu koosseisu. Eesti Vabariigi iseseisvus taastati 20. augustil 1991.&lt;br&gt;&lt;br&gt;
Eesti Vabariigi 90. aastapäeva tähistamiseks on Eesti Pank lasknud käibele kolm meenemünti: 10-kroonise hõbemündi, 50-kroonise kuldmündi ja 100-kroonise plaatinamündi.&lt;br&gt;&lt;br&gt;
100-kroonise plaatinamündi reversil on kujutatud suitsupääsukesi, Eesti rahvuslinde, kes oma värvuse poolest sarnanevad Eesti lipu värvidega. Mündi reversil on ka nimiväärtus "100 KROONI" ja tekst "EESTI VABARIIK 90". Aversil on Eesti Vabariigi vapp ning aastaarv 2008. Mündi servale on vermitud sulami tähis Pt 999.&lt;br&gt;&lt;br&gt;
Plaatinamündi on kujundanud Tiit Jürna ja verminud Soome Rahapaja (Mint of Finland Ltd).
Sajakroonine meenemünt

Sajakrooniseid meenemünte on tehtud mitu.
Davosi järv

Davosi järv (saksa "Davosersee") on järv Šveitsis Graubündeni kantonis Davosi vallas.
Asub 1559 m kõrgusel merepinnast Davosi ja Wolfgangi kuru vahel. Järve suurim sügavus on 54 m ja pindala 0,59 km².
Labradori hoovus

Labradori hoovus on külm hoovus Atlandi ookeanis Põhja-Ameerika kirderanniku lähedal. Voolab Baffini lahest lõuna suunas kuni Newfoundlandi suure madalani, kus kohtub Golfi hoovusega ja liigub sügavamale. See piirkond on tuntud udude poolest. 
Veetemperatuur on talvel –1...+5 °C, suvel +2...+10 °C. Hoovuse kiirus on 0,9–1,8 km/h. Vooluhulk kõigub aasta ringi 3,4 mln m3/s kuni 5,4 m3/s. Hoovus kannab rohkesti jäätükke ja jäämägesid, mis takistavad laevaliiklust.
Kümnekroonine meenemünt (2008)

See puhtast hõbedast 10-kroonine meenemünt on pühendatud Eesti Vabariigi 90. aastapäevale. Samasse komplekti kuulub ka saja- ja viiekümnekroonine meenemünt.
Tegemist on kollektsionääridele mõeldud meenemündiga mille maksimumtiraaž on 10 000 ning mis lasti ametlikult käibele 22. veebruaril 2008 , kuid mida hakati avalikult müüma alles 24. veebruaril kell 11.00 Eesti Panga Iseseisvussaalis.
Iga münt on plastkapslis, mis omakorda on spetsiaalses karbis, ning iga mündiga käib kaasas sertifikaat, millel on mündi number. Ühe mündi hind Eesti Panga muuseumis on 300 krooni.
Mündi on verminud Soome Rahapaja (Mint of Finland Ltd) Proof-kvaliteediga.
Kujundus.
Mündi on kujundatud Heino Prunsvelt, see kaalub 28,28 grammi ning selle diameeter on 38,61 mm. Mündi serv on sile, kuid sellel on (ühe korra) kiri sulami tähisega "Ag 999".
Avers.
Mündi esiküljel on Eesti Vabariigi suur riigivapp, kiri "EESTI VABARIIK" ning vermimise aasta "2008".
Revers.
Mündi tagaküljel on Eduard Wiiralti gravüüril "Viljandi maastik" kujutatud tamm ja nimiväärtus "10 KROONI".
Sertifikaat.
Iga mündiga käib kaasas sertifikaat mille ühel küljel on mündi spetsifikatsioon ja teisel küljel Eesti Panga presidendi Andres Lipstoki pühendus eesti ja inglise keeles. Pühenduse eestikeelne tekst on järgmine:
Üheksakümmend aastat tagasi, 24 veebruaril 1918, avaldati Tallinnas iseseisvusmanifest "Manifest kõigile Eestimaa rahvastele", millega kuulutati välja Eesti Vabariik:&lt;br&gt;
"Eestimaa, ajaloolistes ja etnograafilistes piirides, kuulutatakse tänasest peale iseseisvaks demokraatlikuks riigiks."&lt;br&gt;&lt;br&gt;
Manifesti andis välja Eesti Maapäeva Vanemate Nõukogu nimel Eesti Päästekomitee.&lt;br&gt;&lt;br&gt;
28. novembril 1918 algas Eesti Vabadussõda, mis lõppes rahulepingu allakirjutamisega Eesti ja Nõukogude Venemaa vahel 2. veebruaril 1920. Eesti Vabariigi iseseisvus katkes 1940. aastal, mil riik okupeeriti ja seejärel inkorporeeriti Nõukogude Liidu koosseisu. Eesti Vabariigi iseseisvus taastati 20. augustil 1991.&lt;br&gt;&lt;br&gt;
Eesti Vabariigi 90. aastapäeva tähistamiseks on Eesti Pank lasknud käibele kolm meenemünti: 10-kroonise hõbemündi, 50-kroonise kuldmündi ja 100-kroonise plaatinamündi.&lt;br&gt;&lt;br&gt;
10-kroonise hõbemündi reversil on kujutatud tamme, mida kutsutakse Eduard Wiiralti gravüüri "Viljandi maastik" järgi Wiiralti tammeks. Reversil on ka nimiväärtus "10 KROONI". Mündi aversil on Eesti Vabariigi vapp, tekst "EESTI VABARIIK" ja aasta 2008. Mündi servale on vermitud sulami tähis Ag 999.&lt;br&gt;&lt;br&gt;Hõbemündi on kujundanud Heino Prunsvelt ja verminud Soome Rahapaja (Mint of Finland Ltd).
Lääne-Grööni hoovus

Lääne-Grööni hoovus on soe pinnahoovus Labradori meres ja Baffini lahes ning Davise väinas. 
Hoovuse vee temperatuur on 0...+2 °C, kiirus on 0,9 km/h. Vesi liigub lõunast põhja suunas Gröönimaa lääneranniku lähedal. Lääne-Grööni hoovus on Irmingeri hoovuse jätk.
Kiiljas jõekarp

Kiiljas jõekarp ("Unio tumidus") on jõekarplaste sugukonda kuuluv magevees elav limus. 
Kiilja jõekarbi levila on Euroopa, kaasa arvatud Euroopa Venemaa osa. Mitmes Euroopa riigis on ta ohustatud liik (näiteks Leedus ja Saksamaal; aga ka Hiinas). 
Välisehituselt meenutab ta suuresti piklikku jõekarpi ("Unio pictorum").
Põhja-Atlandi hoovus

Põhja-Atlandi hoovus on soe pinnahoovus Atlandi ookeani põhjaosas, Golfi hoovuse jätk. 
Veetemperatuur on +7...+12 °C. Voolukiirus on hoovuse lõunaosas 0,9–1,8 km/t, kirdeosas väheneb kuni 0,4–0,7 km/h. Saab alguse Newfoundlandi Suurest madalast ja voolab kirde suunas Norra merre. 
42.–45. põhjalaiuskraadil voolab ta läänest itta ja pärast Atlandi ookeani keskmäestiku ületamist selle lõunaharu liigub lõuna pool moodustades Portugali hoovust.
60. põhjalaiuskraadi lähedal tekib lääneharu, mida nimetatakse Irmingeri hoovuseks. Vooluhulk kõigub aastate keskmiselt 20–40 mln m3/s ja sõltub Golfi hoovuse intensiivsusest. 
Põhja-Atlandi hoovuse vooluhulga kõikumine mõjutab tugevalt Lääne- ja Põhja-Euroopa ilma ja kliimat.
Golfi hoovus

Golfi hoovus on soojade hoovuste süsteem Atlandi ookeani põhjaosas. Tekib Florida väina lõunaosas Mehhiko lahe äravooluhoovusena ja liigub põhjasuunas piki Põhja-Ameerika idarannikut Newfoundlandi Suure madalani. Sealt edasi läheb sujuvalt üle Põhja-Atlandi hoovuseks.
Florida väinas on Golfi hoovuse vooluhulk 25 mln m3/s, mis on näiteks kogu maailma jõgede äravoolust 20 korda suurem. Ookeanis ühineb Antilli hoovusega ja 38. põhjalaiuskraadidel vooluhulk jõuab selle 82 mln m3/s.
Golfi hoovuse lõunaosa laius on 75 km, voolumassi paksus 700–800 m, kiirus kuni 10 km/h, veetemperatuur pinnal +24...+28 °C. 
Newfoundlandi Suure madala piirkonnas on Golfi hoovuse laius kuni 200 km, kiirus kuni 4 km/h, veetemperatuur pinnal +10...+20 °C. 
Newfoundlandi Suure madala lõunaserval kohtub Golfi hoovus külma Labradori hoovusega, mille piiril toimub pinnavete segunemine ja sattumine. 
Golfi hoovuse süsteemi koosseisu kuuluvad ka tema harud – Norra hoovus, Irmingeri hoovus ja Nordkapi hoovus. Teravmägedest põhja pool vesi satub ja moodustab Põhja-Jäämeres sooja vahekihti, mis ulatub Barentsi merre.
Soe Golfi hoovuse süsteem mõjutab oluliselt Atlandi ookeani põhjaosa, Põhja-Jäämere kliimat, hüdroloogilisi ja bioloogilisi tingimusi ning Euroopa kliimat.
Golfi hoovust on pudelposti meetodil uurinud Benjamin Franklin (1706–1790) ja Monaco prints Albert (1848–1922).
Isiksushäired

Isiksushäired (ka "isiksusehäired", "isiksuse häired") on kliinilise tähendusega seisundid ja käitumisviisid, mis on püsivad, väljendavad inimese loomulikku elustiili, väljendavad enese ja teistega suhtlemise stiili, võivad avalduda indiviidi arengus varakult, võidakse omandada elu jooksul. Isiksushäired on variatsioon normaalsest isiksusest – meie kõigi isiksusi on võimalik samade isiksusjoontega kirjeldada, kuid isiksushäirete puhul on üks või mitu joont väga tugevalt väljendunud ja mõjutavad olulisel määral käitumist. Isiksushäirega inimese käitumist eristab teistest inimestest see, et nende reaktsioonid kalduvad oluliselt kõrvale selle kultuuri keskmise inimese viisist tajuda, mõelda, tunda ja suhelda. Enamasti toovad isiksushäiretega inimeste jäigad käitumismustrid kaasa probleeme sotsiaalsetes suhetes või tööalaselt, tekitavad muret inimese enda mõtetes või tema igapäevaelus. Mõnede isiksushäirete jooned häirivad peamiselt teisi inimesi, kuid mitte isiksushäirega inimest ennast.
Isiksushäire jooned avalduvad tavaliselt paljudes valdkondades: enesetunne, emotsioonid, töö, suhted. Isiksushäireid diagnoositakse enamasti täiskasvanueas, tihti pärast 25. eluaastat, sest diagnoosi tingimuseks on joonte pikaajaline püsimine.
Ka tervetel inimestel võib olla mõni isiksusejoon tugevamalt väljendunud ja erinevate isiksushäirete üksiktunnuseid võib esineda igaühel, kuid kui see ei häiri tema suhteid või igapäevaelu mingil moel, ei saa rääkida häirunud isiksusest. Isiksushäire diagnoosiks on vajalik paljude (aga mitte kõigi) joonte koosesinemine pikaajaliselt, püsivalt ja paljudes olukordades ning keskkondades. Ühel inimesel võib olla jooni erinevatest isiksushäiretest ning esineda võib ka mitu isiksushäiret korraga.
Isiksushäirete liigitus.
DSM-IV-s on isiksushäired jagatud kolme klastrisse ja samasse klastrisse kuuluvad isiksushäired sageli esinevad koos.
Klaster A (inglise keeles: "odd"/"eccentric" – veidrad/ekstrentrilised)
Klaster B (inglise keeles: "dramatic"/"emotional"/"erratic" – dramaatilised/emotsionaalsed)
Klaster C (inglise keeles "anxious"/"fearful" – ärevad/kartlikud)
Kategoriseerimata
Rüütlikasvatus

Rüütlikasvatus oli keskajal välja kujunenud meetod poisslaste kasvatamiseks sõjameesteks ja rüütliteks.
Alates seitsmendast eluaastast anti ja võeti poiss teenima kõrgemasse aadliperekonda, kus temast sai paaž. Sel ajal õpetati talle käitumist seltskonnas ja häid kombeid.
15-aastaselt sai paažist rüütli kannupoiss, kes täitis retkedel ka rüütli relvakandja ja saatja ülesandeid. Rännakutel ja turniiridel õppis paaž võitlusvõtteid ja sõjamehest seltskonnainimese kombeid.
Kui kannupoiss oli selle ära teeninud, löödi ta 20–21-aastaselt rüütliks. Selleks osaleti pidulikul riitusel, milles segunesid kiriklikud ja sõjalised toimingud. Viimase öö veetis noormees oma relvi valvates ja palvetades. Hommikul pärast pidulikku riietumist meenutati talle rüütli kohustusi, tema saabaste külge kinnitati kuldsed kannused ja ta piha ümber seoti relvavöö. Lõpuks löödi noorele rüütlile mõõgaga kolm korda lapiti õlale: kaks korda paremale ja kord vasakule. Sellega oli ta vastu võetud rüütliseisusse.
Rüütel pidi oma elus ja käitumises lähtuma kolmest põhimõttest: 
Rüütel pidi alluma oma feodaalile, aidates sõjaliselt, andes nõu, tehes talle kingitusi vanema tütre abiellumise puhul ning maksma vajaduse korral isanda eest lunaraha.
Arras

Arras [ar'aas] on linn ja omavalitsusüksus (vald) Põhja-Prantsusmaal Hauts-de-France'i piirkonnas Arrasi jõe ääres, Artois' ajalooline keskus ning Pas-de-Calais' departemangu, Arrasi ringkonna, Arras-Nordi kantoni, Arras-Ouesti kantoni, Arras-Sudi kantoni ja Arrasi linnakogukonna keskus.
Valla pindala on 11,63 km².
Elanike arv on muutunud järgmiselt:
Kõrgus merepinnast on 52...99 m (keskmiselt 72 m).
Linnapea on alates 2011. aastast Frédéric Leturque.
Ajalugu.
Asula rajas algselt keldi hõim atrebaadid. Hiljem sai sellest Rooma riigi garnisonilinn Nemetacum ehk Nemetocenna (ka "Nemetacum Atrebatum", "Atrebatum").
9. mail 1915 toimus Arrase lahing linna lähedal, kaasates Prantsusmaal ettevõtte "Hello" ("Nazdar") Tšehhoslovakkia leegion.
Magne Myrmo

Magne Myrmo (30. juuli 1943 Rennebu – 19. november 2025 Bærumi vald) oli Norra suusataja, maailmameister (1974).
1972. aasta olümpiamängudel Innsbruckis sai Myrmo 50 km distantsil hõbemedali. 1974. aasta maailmameistrivõistlustel Falunis tuli ta maailmameistriks 15 km distantsil ja sai pronksmedali 4x10 km teatesõidus. Faluni kuldmedalit 15 km distantsil meenutatakse eriti sellepärast, et see oli viimane puusuuskadel võidetud maailmameistrivõistluste võit, kui Myrmo järel plastiksuuskadega sõitnud Saksa DV suusataja Gerhard Grimmer tuli teiseks.
Holmenkolleni mängudel võitis Myrmo 15 km distantsi kahel korral (1970. ja 1972.) ning 50 km distantsi 1974. aastal.
The Jordanaires

The Jordanaires on gospelvokaalansambel, mis loodi 1948. aastal Springfieldis Missouri osariigis Ameerika Ühendriikides.
On olnud taustavokaalansambliks paljudele tuntud solistidele, näiteks Ricky Nelsonile, Ringo Starrile, Patsy Cline'ile, Johnny Hortonile, Ferlin Huskyle, Tammy Wynette'ile, Kenny Rogersile, Tennessee Ernie Fordile, Dolly Partonile, Red Foleyle, Jim Reevesile, Willie Nelsonile ja George Jonesile, rohkem aga tuntud Elvis Presley taustalauljatena alates 1956. aastast kuni ajani, mil Elvis Las Vegases esinema hakkas.
Ain (eesnimi)

Ain on eesti mehenimi.
Eestikeelse kalendri järgi on Aini nimepäev 11. märtsil.
Eestis elas Rahvastikuregistri andmetel 8. mai 2012 seisuga 2311 Aini-nimelist inimest.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Ain 1987 mehel. Ain oli populaarsuselt 87. mehenimi. 
Ain oli keskmiselt 57 aasta vanune (mediaanvanus oli 58). Kõige populaarsem oli eesnimi Ain vanuserühmas 55–59, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 44,97. Kõige populaarsem oli eesnimi Ain Jõgeva maakonnas, kus neid oli maakonna 10 000 elaniku kohta 35,82.
Mehenimi

Mehenimi on eesnimi, mis pannakse reeglina bioloogilistele poisslastele.
Eesti mehenimesid.
Levinumad mehenimed Eestis koos nimede esinemise arvuga olid 1. jaanuari 2017 seisuga järgmised:
Ain (Joosua raamat)

Ain (heebrea sõnast, mis tähendab 'silm') oli linn vanaaja Palestiinas. 
Linna mainitakse Joosua raamatus (15:32) ühena juudalaste lõunapoolsetest linnadest Edomi Surnumere ranniku pool Silhimi ja Rimmoni vahel. Linn langes liisuga siimeonlaste pärisosaks (Joosua 19:7).
Tühjad pihud

"Tühjad pihud" on Gunnar Grapsi 1995. aasta detsembris ilmunud kogumikalbum.
Dimítris Christófias

Dimítris Christófias (kreeka "Δημήτρης Χριστόφιας"; sündinud 29. augustil 1946 – 21. juuni 2019) oli Küprose poliitik.
Ta oli Küprose president 28. veebruarist 2008 kuni 28. veebruarini 2013.
Christófias oli aastatel 1988–2009 Töörahva Progressiivse Partei (AKEL) peasekretär. 24. veebruaril 2008 toimunud Küprose presidendivalimistel toetas teda 53,36 protsenti valijatest. Tema vastaskandidaat Ioánnis Kasoulídis sai 46,64 protsenti häältest.
Uku Uusberg

Uku Uusberg (sündinud 7. detsembril 1984 Raplas) on eesti näitleja ja lavastaja. 
Ta on lõpetanud 2003. aastal Rapla Ühisgümnaasiumi ning 2008. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli (XXIII lend).
Aastatel 2008–2021 töötas Uusberg Eesti Draamateatris, algul näitlejana ja alates 2012. aastast lavastajana. 
Juunist 2021 töötab ta Tallinna Linnateatri peanäitejuhina. 
Isiklikku.
Ta on Urve Uusbergi ja Valter Uusbergi poeg. Tema vennad on dirigent ja helilooja Pärt Uusberg ja psühholoog Andero Uusberg. 
Ta on 2009. aastast abielus näitleja Sandra Uusbergiga (sündinud Üksküla). Paaril on 2014. aastal sündinud poeg ja 2016. aastal sündinud tütar.
Soolajärv

Soolajärv ehk mineraaljärv on soolase veega siseveekogu, millel puudub ühendus maailmamerega.
Peamiseks soolajärvedes lahustunud soolaks on naatriumkloriid. Soolajärvedeks peetakse enamasti kõiki järvi, mille soolsus ületab tavaliste järvede ja jõgede soolsuse. Mõnikord aga peetakse soolajärveks veekogu, mille soolade sisaldus on üle 3000 mg liitris. Üldjuhul on soolajärvede soolsus suurem kui mereveel (keskmiselt 3,6%). 
Maailma suurimad soolajärved on Araali meri, Balkaši järv Kasahstanis ja Suur Soolajärv (suurim läänepoolkeral), samuti loetakse nende hulka kuuluvaks mõnikord ka väikeseks ookeaniks tituleeritud Kaspia merd.
Merepinnatasemest kõige kõrgemal asub Namtso järv ning kõige madalamal Surnumeri, mida nimetatakse ka maailma soolaseimaks järveks.
Soolajärvede suur soolsus on põhjustatud äravoolu puudumisest. Meri ja soolajärved on soolased jõgede tõttu, mida peetakse mageda veega veekogudeks. Tegelikult sisaldab jõevesi alati erinevas koguses vees lahustunud kivimeid ehk sooli. Aja jooksul kuhjuvad soolad meredes või järvedes, millel pole äravoolu maailmamerre. Soolajärvede soolsus muutub järjest suuremaks, sest jõed toovad sooli pidevalt juurde, aurumise teel saab järvest lahkuda aga vaid magevesi.
Kaitsestaatus

Liigi kaitsestaatus (ka kaitseseisund) on indikaator, mis märgib selle liigi tõenäosust püsida elus praegusel ajahetkel ja lähitulevikus. Kaitseseisundi määratlused (täpsemalt ohustatuse kategooriad) on välja töötanud IUCN.
Euroopa Ühenduse (EÜ) elupaigadirektiivi kohaselt nende elupaika või liiki mõjutavate tegurite koostoime, mis võib halvendada liigi jaotumust, struktuuri, toimet või arvukust.
Ülo Purde

Ülo Purde (sündinud 4. detsember 1921 – 1999) oli eesti õpetaja. 
Ta oli 1954–1966 Tallinna Polütehnikumi ajalooõpetaja, 1966–1972 Tallinna 20. Keskkooli direktor.
Emilie Pertels

Emilie Pertels (27. veebruar 1904 Narva – 10. juuli 1986) oli eesti õpetaja ja koolijuht.
Elulugu.
Pertelsi vanemad asusid elama 1907. aastal Peterburi kubermangu. Isa rentis veski, mille ostis 1914. aastal päriseks. Ta õppis 1920. aastast Petrogradi ülikooli tööliste fakulteedi Eesti osakonnas ja 1922–1923 õpetajakursustel, kus omandas algkooliõpetaja kutse, 1928–1931 Leningradi Eesti Pedagoogilises Tehnikumis ja 1939–1948 kaugõppijana Leningradi Herzeni-nimelises Pedagoogilises Instituudis, kus omandas keskkooli ajalooõpetaja kutse.
Pertels töötas aastatel 1923–1926 õpetajana Leningradi oblasti koolides, elas 1926. aastast (abiellumise järgselt) Leningradis, oli 1931–1942 algklasside õpetaja mitmes Leningradi koolis, 1942–1945 Leningradi 10. Lastekodus, millega evakueerus Kuibõševi, vanem-kasvataja, 1945–1948 Leningradis samas koolis, kus enne sõda, õpetaja, 1948–1949 Tallinna 2. Keskkooli ajalooõpetajana ja 1949–1953 direktor (tema ametiajal hakati pidama lõpukella aktust), 1953–1954 Eesti NSV Haridusministeeriumis kõrgemate koolide ja pedagoogiliste koolide osakonna juhataja, 1954–1966 Tallinna 20. keskkooli direktor.
Pertels oli NLKP, Tallinna Kesklinna Rajooni Töörahva Saadikute Nõukogu ja Eesti NSV Vabariikliku Rahukaitsekomitee liige, aastatel 1949–1954 Tallinna Õpetajate Instituudi ja hiljem Tallinna Pedagoogiline Instituudi (TPedI) liige, õpetas TPedI-s NSV Liidu ajalugu.
Ellen Kuum

Ellen Kuum (sünninimi Ellen Tali; 30. detsember 1926 – 14. mai 2019) oli eesti õpetaja ja koolijuht.
Ta oli Raikküla kooli direktor 31. augustist 16. oktoobrini 1950. 
1951. aastal asus tööle Tallinna 20. Keskkooli õpetajana, hiljem õppealajuhataja (1954. aastal lühikest aega direktori kohusetäitja). Aastatel 1965–1983 oli ta Tallinna 44. Keskkooli direktor.
Ta oli Eesti Pensionäride Liidu üks asutajaliikmetest.
August Mölder

August Mölder (kuni 1935. aastani August Möller; 8. aprill 1887 Jõhvi, Virumaa – 13. märts 1971) oli eesti pedagoog ja koolijuht. 
Hariduse sai ta Rakvere linnakoolis ja Narva meesgümnaasiumis, kus lõpetas algkooliõpetaja kutsetunnistusega ka pedagoogilised kursused. 1919/1920. õppeaastal tegi ta läbi Tartu Ülikooli korraldatud keskkooli emakeeleõpetajate ettevalmistuskursused ja 1921. aastal sealsamas pedagoogilis-metoodilised kursused.
Töökäik.
Pärast Eesti okupeerimist Saksa vägede poolt toodi ta uuesti Tallinna 20. Algkooli juhatajaks (1. oktoober 1941 – 24. oktoober 1948). Lõplikult kõrvaldati ta koolist 1948. aasta sügisel. Umbes aasta juhtis ta veel puruks pommitatud koolimaja taastamist, pärast seda töötas kõrge eani Tallinna Pedagoogilises Instituudis tunniplaani koostajana ning praktilise eesti keele õpetajana.
Kõrvuti tööga algkoolides õpetas Mölder pidevalt kohakaaslasena gümnaasiumides eesti keelt (J. Kirsipuu Era Ühisgümnaasiumis 1922–1925, Tallinna Juudi Eraühisgümnaasiumis 1925–1938, Tallinna Juudi Erareaalkoolis 1935–1940). 
Korduvalt esines ta vabariiklikel õpetajate nõupidamistel (õpetajate ametialasest tööst rääkis ta 9. õpetajate kongressil 1929. aastal, ortograafiast 4. eesti keele õpetajate kongressil 1931. aastal jne).
Isiklikku.
Tema isa oli Juhan Mölder.
August Mölder oli mitu korda abielus. Ta on maetud Pärnamäe kalmistule 17. märtsil 1971.
Otto Reinock

Otto Georg Reinock ( Albu vald, Järvamaa – 19. september 1936) oli eesti õpetaja. 
Pärast valla- ja kihelkonnakooli lõpetamist õppis Reinock Tartu Õpetajate Seminaris, mille lõpetas 1892. aastal.
Otto Reinocki matusekoht on teadmata.
Töökäik.
Pärast seda läks ta pensionile.
Tallinna-perioodil premeeriti teda korduvalt. Ajal, mil ta töötas 13. algkoolis, kontrollis tema tööd mitmel korral koolinõunik Christian Brüller, kelle läbinisti positiivses hinnangus on muuhulgas kirjas: "Pooldab vanemate õpetajate seas erandlikult klassisüsteemi... On suutnud kohanduda uue kooli nõuetega, omandades näiteks kursustel õpetamiseks tarvilise osavuse ja oskuse käsitöös ning joonistamises."
Isiklikku.
Ta oli Andres ja Caroline Reinocki poeg.
Ta abiellus 3. septembril 1899 Liisa Kütiga (sündinud 27. oktoober 1873). Lapsi oli perekonnas kolm: Andrei (suri nelja-aastaselt), Nikolai, kes langes Vabadussõjas, ja tütar Harmilda. 
23. novembril 1922 suri laste ema Liisa Reinock, keda eelnevalt püüti päästa operatsiooniga Berliinis.
Jaan Kalmus

Jaan Kalmus seenior (25. märts 1958 – 29. oktoober 2022) oli eesti ettevõtja, OÜ Audio-Video asutaja ja omanik, Alo TV juhataja.
Oli helimees ansamblis Suveniir.
Töö ja ühiskondlik tegevus.
Kalmus oli Tartu muusikatelekanali Alo TV üks asutajaid 1992. aastal. Kanal oli valdavalt "ühemehe" ettevõtmine, käigushoidmiseks olid abijõududeks sõbrad, lapsed ja Tartu Kutsehariduskeskuse praktikandid. 
Eraelu.
Kalmuse poeg on režissöör Jaan Kalmus jr, kes võttis 2022. aasta algul Alo TV juhtimise üle.
August Univer

August Univer ( Metstare talu, Polli mõis, Polli vald, Viljandimaa – 3. november 1928) oli eesti õpetaja.
Alghariduse omandas ta Saaretsi vallakoolis ning Paistu ja Karksi kihelkonnakoolis, aastatel 1898–1902 õppis ta Tartu II Õpetajate Seminaris. 
Õpetajatööd tehes täiendas ta end Tartu Ülikooli suvekursustel, oli kolm semestrit samas ajaloo-filosoofiateaduskonna vabakuulaja ja õppis Tallinna Kolledžis.
Isiklikku.
August Univeri vanemad olid talupidajad Henn ja Reet Univer. Tal oli kolm venda, kellest kaks – Markus ja Volmer – olid samuti õpetajad.
3. juulil 1921 abiellus August Univer Anette-Juliane Kolliga (sündinud 17.11.1885). Perekond oli lasteta. August Univer suri mõni päev enne oma 48. sünnipäeva 3. novembril 1928. Maetud Rahumäe kalmistule.
Hermann Oberth

Hermann Julius Oberth (25. juuli 1894 – 29. detsember 1989) oli saksa päritolu teadlane, keda peetakse üheks raketitehnika ja kosmonautika rajajaks. 
Ta sündis Transilvaanias (tollal Austria-Ungari, tänapäeval Rumeenia) ning tegutses hiljem teadlasena Austrias, Saksamaal ja Ameerika Ühendriikides. Oberth oli üks esimesi, kes käsitles tõsiselt võimalust saata inimesi kosmosesse rakettide abil. Tema teoreetilised tööd panid aluse kaasaegsele astronautikale ning avaldasid märkimisväärset mõju valdkonna edasisele arengule.
Teise maailmasõja ajal osales ta Saksamaal raketitehnoloogia arendamises, muu hulgas töötas koos Wernher von Brauniga V-2 raketi projekti kallal. Pärast sõda jätkas ta oma teadustööd mitmes riigis ja panustas oluliselt ka Ameerika Ühendriikide kosmoseprogrammi arengusse.
Jõhvi põllumeeste konvent

Jõhvi põllumeeste konvent oli põllumeeste konvent Jõhvi linnas.
Konvendi tegevus- ja valimispiirkonda kuulusid Jõhvi ja Kohtla vald.
Konvendi juhatus: esimees Aleksander Leitsmaa, liikmed August Raude, Jaak Merirand.
Konvendi poolt valitud Põllutöökoja liige: Aleksander Toomel.
Konvendi liikmed: Bruno Kaup, August Onton, Gustav Käbin, Rudolf Kleemets, Märt Kukkur, Albert Tuuder, Adolf Otto, Adolf Reelo, Friedrich Samuel, Albert Võhma, Rudolf Pungaste, Kalju Otu (seltskondlikkude organisatsioonide poolt), Jüri Tiitum (ühistegeliste asutiste poolt), Pauline Onton (maanaiste poolt).
Narva põllumeeste konvent

Narva põllumeeste konvent asus Narvas. 
Konvendi tegevus- ja valimispiirkonda kuulusid Narva, Alutaguse ja Vaivara vald.
Konvendi juhatus: esimees Aleksander Laas, liikmed Toomas Keskküla, Johannes Malm.
Konvendi poolt valitud Põllutöökoja liige: Aleksander Reinsalu.
Konvendi liikmed: Toomas Keskküla, Daniel Piik, Alfred Lasberg, Voldemar Süvalepp, Aleksander Reinsalu, Eduard Kasikov, Johannes Malm, Ado Konno, Kristjan Rajasaare, Alfred Siren, Andres Venska, Aleksander Laas, Aleksander Osko, Nikolai Raja, Eduard Männik, Ruurik-Valter Mikkelsaar (seltskondlikkude organisatsioonide poolt), Maksimilian Mets (ühistegeliste asutiste poolt), Ursula Tamm (maanaiste poolt).
1936. aastal oli konvendi piirkonnas 1561 talu, valimisõiguslikke majapidajaid 1312. Konvendi piirkonna talundite rahvastik oli 7083 inimest, maad 32 354 ha.
Lõuna põllumeeste konvent

Lõuna põllumeeste konvent oli põllumeeste konvent Laura alevikus.
Konvendi tegevus- ja valimispiirkonda kuulusid Roodva ja Lõuna vald.
Konvendi juhatus: esimees Jaan Hammas, juhatuse liikmed Pavel Obolenski, Matvei Koslovski.
Konvendi poolt valitud Põllutöökoja liige: Johan Holberg. 
Konvendi liikmed: Eduard Bremse, Jaan Čimbul, Vassili Karpunovski, Karl Bersin, August Veiden, Zahar Potehin, Maksim Cvetkov, Jaan Põder, Jakov Imeritinski, Emeljan Obdumov, Nikifor Adamov, Aleksander Barsa (seltskondlikkude organisatsioonide poolt), Aleksander Grusis (ühistegeliste asutiste poolt), Anna Pavul (maanaiste poolt).
Ei ole maad vanadele meestele

 
"Ei ole maad vanadele meestele" (inglise keeles "No Country for Old Men") on vendade Joel ja Ethan Coeni 2007. aastal lavastatud Ameerika Ühendriikide mängufilm.
Film põhineb USA kirjaniku Cormac McCarthy samanimelisel romaanil aastast 2005.
Vändra põllumeeste konvent

Vändra põllumeeste konvent asus Pärnumaal, Vändra alevikus.
Konvendi juhatus: esimees Voldemar Altsaar, juhatuse liikmed Mihkel Tuisk, Paul Tammela.
Konvendi poolt valitud Põllutöökoja liige: Juhan Kaarlimäe.
Konvendi liikmed: Ado Rõõmusaar, Ado Särgava, Aleksander Jürisson, Villem Pendre, Joosep Sits, Gustav Tomson, Juhan Kiilaspea, Oskar Kontus, Karl Rohtla, Mihkel Tiitus, Mihkel Riis, Theodor Pool (seltskondlikkude organisatsioonide poolt), Ahto Tiismaa (ühistegeliste asutiste poolt), Salme Kõrgemäe (maanaiste poolt).
No Country for Old Men

"No Country for Old Men" on Ameerika Ühendriikide kirjaniku Cormac McCarthy 2005. aastal ilmunud romaan.
Raamatu tegevus toimub aastal 1980 Ameerika Ühendriikide ja Mehhiko piirialadel ning saab alguse luhta läinud narkotehingust. 
Romaani alusel kirjutasid stsenaariumi oma 2007. aastal linastunud filmile "Ei ole maad vanadele meestele" vennad Ethan ja Joel Coen.
Pealkirja alusena on McCarthy kasutanud algusrida William Butler Yeatsi luuletusest "Sailing to Byzantium": "That is no country for old men" ("See ei ole maa vanadele meestele"). 
Raamatut eesti keelde tõlgitud ei ole.
Anders Zorn

Anders Leonard Zorn (18. veebruar 1860 Mora – 22. august 1920 Stockholm) oli rootsi kunstnik.
Andres Tvauri

Andres Tvauri (sündinud 15. oktoobril 1970) on eesti arheoloog, alates 2001. aastast ajaloodoktor.
Tvauri on Tartu Ülikooli õppejõud. Ta uurib peamiselt Eesti keskmise ja noorema rauaaja asustust ning Vene ala mõjusid sellele.
Pierre Puvis de Chavannes

Pierre Cécile Puvis de Chavannes (14. detsember 1824 Lyon – 24. oktoober 1898 Pariis) oli prantsuse kunstnik.
Alexandre Cabanel

Alexandre Cabanel (28. september 1823 – 23. jaanuar 1889) oli prantsuse kunstnik, kes sündis Montpellier's ja valdas peamiselt akadeemilist ja klassikalist maalimisviisi. Tema maalide sisu varieerus portreedest religioossete stseenideni. 
Cabanel õppis François-Édouard Picot’ käe all Pariisis École des Beaux-Artsi akadeemias ning saavutas 1845. aastal Prix de Rome'i (prantsuse keeles 'Rooma auhind'). See oli 1663. aastal kuningas Louis XIV asutatud auhind, stipendium, mille sai igal aastal üks noor ja andekusega silma paistnud kunstnik ja skulptor. 
Pärast selle stipendiumi saamist said ka Cabaneli teosed aina populaarsemaks. Tema maal "Venuse sünd" (1863), mis tänapäeval asub Luxembourgis, kogus eriti palju tähelepanu ning just tänu sellele sai Cabanel kuulsaks. Samal aastal valiti ta Prantsuse Instituudi (Institut de France) liikmeks. Temast sai üks kuulsamaid portreemaalijaid. Tal oli ka õpilasi, kes hiljem samuti populaarseks said.
Elulugu.
Alexandre Cabaneli kunstnikukarjäär algas varase kunstiande demonstreerimisega. Tema kodulinna Montpellier' koolis tuli ilmsiks tema joonistamisanne ning 1834. aastal, kui ta oli 10-aastane, tekkis tal võimalus minna kohalikku kunstikooli. Viis aastat hiljem andis munitsipaalamet talle loa minna õppima Pariisi École des Beaux-Artsi kooli. Seal registreeris ta end 1839. aasta oktoobris stuudiosse, mille juhendaja oli François-Édouard Picot oli omakorda koolitatud Jacques-Louis Davidi stuudios.
1843. aastal esines Cabanel esimest korda kunstinäitusel maaliga "Agony in the Garden", millega ta võitis Prix de Rome'i võistlusel teise koha. 1845. aastal saavutas ta taas teise koha, kaotades Léon Bénouville’ile, kes oli samuti õpilane Picot’ ateljees. Sel aastal oli saadaval kaks stipendiumi ning auhinna võitsid mõlemad kunstnikud ja said minna edasi õppima Villa Medici akadeemiasse, mis asub Roomas. Cabanelil tekkis võimalus tundma õppida nii Rooma antiikesemeid kui ka renessansiaja meistriteoseid, mis pakkusid otsest kokkupuudet maalimise ja skulptuuritehnikatega. 
Kõige keerukam tellimus, mille Cabanel vastu võttis, oli arhitekt Jean-Baptiste Cicéron Lesueur’ esitatud. See kujutas endast munitsipaaltellimust 12 pendentiivi komplekti kaunistamiseks Pariisi raekojas Hôtel de Ville’is.
1863. aastal valiti ta Institut de France’i liikmeks ja määrati École des Beaux-Artsi kunstikooli professoriks. Ta oli mõjukas ning avatud mõtlemisega õppejõud. Samal aastal pandi Cabaneli maal "Venuse sünd" välja Salon des Refusés’ kunstinäitusel, mis toimus Pariisis Orsay muuseumis. Maali "Venuse sünd" ostis Napoleon III ning lisas selle oma erakogusse.
Javert

Javert on tegelane Victor Hugo romaanis "Hüljatud", fanaatiliselt kohusetundlik politseiametnik.
Teda esitatakse negatiivse tegelasena, kes romaani jooksul kindlameelselt tegutseb põgenenud Jean Valjeani tabamise ja karistamise nimel. Lõpuks satuvad tema jaoks vastuollu usk autoriteeti ja seadusesse ning Valjeani headus ning ta teeb enesetapu. Javert on ka ise pärit madalast klassist, ta on sündinud vanglas, mistõttu arvab ta paadunud kurjategijate olemust ja hingeelu hästi tundvat. 
Eestis on Javerti muusikalis "Hüljatud" kehastanud Marko Matvere, Mait Malmsten ja Bert Pringi (2001. aasta versioonis) ning Marko Matvere ja Tamar Nugis (muusikali 2017. aastal esietendunud lavavariandis).
Johan Holberg

Johan Holberg VR II/3 (20. veebruar 1893 Sauga vald, Pärnumaa – 10. aprill 1978 Chicago) oli Eesti poliitik, sõjaväelane (alamkapten) ja advokaat.
Ta lõpetas 1914. aastal Pärnu Aleksandri Gümnaasiumi. Aastatel 1914–1915 õppis ta Peterburi Ülikooli õigusteaduskonnas. Õppis aastatel 1920–1924 Tartu Ülikoolis ning lõpetas õigusteadusliku stuudiumi. Korp! Sakala auvilistlane.
Aastatel 1915–1917 võttis ta osa Esimesest maailmasõjast ja 1918–1920 Eesti Vabadussõjast (1. ratsarügemendi ohvitserina). 9. augustil 1920 arvati ta reservi.
Ta oli aastatel 1924–1927 vandeadvokaadi abi ja 1927–1928 kaubandus-tööstusminister (Jaan Tõnissoni kolmandas valitsuses). Aastatel 1928–1933 oli ta vandeadvokaat Jaan Teemanti ja 1933–1935 vandeadvokaat Otto Pukki abi. 1935. aastast töötas ta vandeadvokaadina Tallinnas.
10. novembril 1934 karistas Tallinna-Haapsalu rahukogu teda kui Kaja vastutavat toimetajat 20-kroonise rahatrahvi või 5-päevase arestiga, kuna ajalehes oli avaldatud tõestamata väiteid, nagu kavatsetaks riigi raudteed maha müüa.
Ta oli II, III, IV ja V Riigikogu liige. Ta nimetati Otto Tiefi valitsuse sõjaministriks, kuid ta teatas Eestist lahkumisest ja loobus pakkumisest. See ei takistanud tal paguluses end nimetamast sõjaministriks ja pärast Alfred Maureri surma presidendi kohusetäitjaks.
1944. aastal põgenes ta Saksamaale, 1948. aastal siirdus sealt Rootsi, hiljem Rootsist Kanadasse. Eesti Põllumeeste Kogude Esinduse Paguluses esimees.
Ta oli ka Läti Karutapja ordeni III järgu kavaler.
August Kasekamp

August Kasekamp VR II/3 (9. jaanuar (vkj)/ 21. jaanuar 1889 Einmanni vald, Järva-Jaani kihelkond, Järvamaa – 5. oktoober 1942 Saratovi oblast, NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane (kindralmajor, 1940) ja pedagoog.
August Kasekamp osales Vabadussõjas Järvamaa Kaitseliidu ülemana, hiljem 9. jalaväepolgu 7. roodu ülemana.
Ta lõpetas Kõrgema Sõjakooli aastal 1927 ja oli 1930–1934 Kõrgema Sõjakooli ülem. 1938–1939 oli ta Sõjaväe Ühendatud Õppeasutiste ülem, 1939–1940 Sõjavägede Staabi ülema esimene abi.
Ta oli 1940–1941 180. Eesti Laskurdiviisi staabiülem, arreteeriti NKVD poolt 1941. aastal.
Isiklikku.
Tema poeg Päivo Kasekamp oli Tartu Metodisti koguduse pastor, teise poja poeg Andres Kasekamp on olnud Tartu Ülikooli rahvusvaheliste suhete õppetooli Balti poliitika professor.
Richard Tomberg

Richard Tomberg (6. september 1897 Salla vald, Simuna kihelkond Virumaa – 25. mai 1982 Tallinn) oli Eesti ja Nõukogude Liidu sõjaväelane (kindralmajor, 1940), Õhukaitse ülem. Richard Tomberg oli ainus Eesti kindralitest, kes Nõukogude vangilaagrites ellu jäi.
Elulugu.
Richard Tomberg sündis 1897. aastal Salla valla Mõisamaa külas ning õppis Simuna Noorsoo Kasvatuse Seltsi koolis. Ta kandideeris Salla valda Mõisamaa küla külakooliõpetajaks, kuid kuna tema vend oli juba kooliõpetaja, siis valla volikogu teda ei valinud.
Eesti Vabariigi aastail.
R. Tomberg osales 1918. aastal alanud Vabadussõjas 8. jalaväepolgu rooduülemana Lõuna- ja Viru rindel. Pärast Vabadussõda õppis Tomberg Kindralstaabi Kursustel (tulevane Kõrgem Sõjakool) ja Prantsuse kõrgemas sõjakoolis ning sai 1928. aastal formeeritava Õhukaitse staabi ülemaks; 1. juulil 1930 määrati ta Õhukaitse ülemaks, selles ametis oli ta kuni 1940. aastani. 
Viimasel Eesti ohvitseride ülendamisel 24. veebruaril 1940 ülendati kindralmajoriks.
Saatus peale juunipööret.
1940. aastal pärast juunipööret, Eesti okupeerimist ja annekteerimist arvati ta Punaarmee koosseisu. 1940. aasta 3. septembrist sai Tombergist 180. Eesti Laskurdiviisi ülem. Formeeritav diviis paiknes Põhja-Eestis ja diviisi juhatus Tallinnas. 
1941. aasta juuni alguses vabastati ta ametikohalt ja komandeeriti Moskvasse "kursustele". Tomberg hakkas Frunze-nimelises Sõjaväeakadeemias tööle üldtaktika lektorina. 
Ta arreteeriti 1944. aasta veebruari viimasel päeval, süüdistatuna "Eesti ettevalmistamises inglastele kallaletungiks Venemaale". Pärast 8 aastat kestnud eeluurimisvangistust üksikkongis mõisteti talle karistuseks 25 + 5 (25 aastat vabadusekaotust ja 5 aastat asumist), ta vabanes laagrist amnestia alusel peale 12-aastast kinnipidamist 1956. aastal kui “alusetult süüdimõistetu”.
Elu pärast vangist vabanemist.
1956. aastal Tomberg vabanes ja tal lubati tulla Tallinna, kus töötas Eesti NSV Kolhoosidevahelise Ehitusorganisatsioonide valitsuses, kaadrite, töö ja palgaarvestuse osakonna juhataja asetäitjana. Tombergi sunniti oma avalikes esinemistes halvustama Eesti iseseisvusaega ja Eesti sõjaväge.
Kindral Tomberg suri 25. mail 1982 Tallinnas 84-aastaselt ja maeti Metsakalmistule.
Isiklikku.
Richard Tombergi isa oli käsitööline Juhan Tomberg ja ema Mari. 
Richard Tomberg abiellus 1918. aastal Olga Seletnikovaga. Abielust sündisid lapsed Claudia ja Ilo. Ilo poeg Hanno Tomberg on tema lapselaps.
Hugo Kauler

Hugo Eduard Kauler VR I/2 (2. oktoober 1893 Väinjärve vald, Koeru kihelkond – 22. september 1942 Norillagi vangilaager, Norilsk, NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane (kindralmajor).
Ta lõpetas Tallinna Reaalkooli 1913. aastal.
Eesti Vabadussõjas 1. suurtükiväepolgu (1918), suurtükiväe kindralinspektor (1928–1938), Kaitseliidu likvideerimiskomisjoni esimees, 1940.–1941. aastal 182. Eesti Laskurdiviisi suurtükiväe ülem. 
28. juuni 1941 vahistati ta NKVD agentide poolt, lasti maha Norilskis Norilski parandusliku töö laagris.